trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-04:
Forskjellene i makt og rikdom øker. Bare på ett år fikk vi 33 nye milliardærer i Norge, mens vanlige folk blir hengende etter. 130 yrker hadde reallønnsnedgang i fjor, bl.a. bussjåfører, helsefagarbeidere og barnehagelærere, for å nevne noen. Én av tre lønnsmottakere har faktisk dårligere råd i år enn da Erna Solberg tok over. Det viser at det beste med Norge, nemlig sterke fellesskap og små forskjeller, forvitrer. Ungdommen ser det. En tidligere taler fra Høyre nevnte Ungdata-undersøkelsen med positivt fortegn. Men der kan vi også lese at ungdom føler mer frykt for framtiden enn før, de føler utrygghet for om de får etablert seg, får seg bolig og jobb. Når rikdom samles på færre hender enn før, samles også mer makt på færre hender enn før. For penger er makt; eierskap er makt. Det gir en mulighet til å styre samfunnet etter sine interesser uten at en er gitt den makten i valg. Derfor må vi utjevne forskjeller, ikke forsterke dem. Det er bra både for rettferdighet og for demokrati. Kanskje aller verst er det at i tillegg øker barnefattigdommen år for år. Det er over 100 000 barn som nå vokser opp i en fattig familie. Derfor er det så grunnleggende urettferdig at de familiene som kanskje har minst, nemlig familier som mottar sosialhjelp, ikke får barnetrygd. Det er reelt sett den eneste behovsprøvingen av barnetrygden vi har, men det er en behovsprøving vekk fra dem som har minst. Grunnen er at de fleste kommuner i Norge fortsatt regner barnetrygd som inntekt ved utregning av sosialhjelp i sin kommune. Når Kristelig Folkeparti skryter av endelig å ha økt barnetrygden, men samtidig velsigner at kommunene kan ta mesteparten fra dem med minst, blir denne regjeringens politikk for de familiene ganske hul. Men heldigvis finnes det i alle fall lokale folkevalgte rundt om i landet som ser denne urettferdigheten og gjør noe med den. I kommune etter kommune har SV nå fått gjennomslag for å stoppe avkortingen av sosialhjelpen. Bare nå, etter valget, har SV i 19 nye kommuner fått gjennomslag i politiske avtaler eller vedtak for at familiene med minst skal få beholde hele barnetrygden. Det betyr at allerede nå vil 8 000 flere barn få beholde hele barnetrygden, og enda er vi ikke ferdig forhandlet mange steder. Der Kristelig Folkeparti har sviktet i regjering, rydder altså vi opp i kommunene. Det er likevel sånn at hvilken adresse man har, ikke skal bety noe for om man får beholde hele barnetrygden eller ikke. Derfor mener vi at et nytt stortingsflertall i 2021 skal sørge for at alle barn, alle familier, får beholde hele barnetrygden – uansett hvor de bor.
Zaineb Al-Samarai (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Mange har hevdet at denne regjeringen er handlingslammet på grunn av indre strid og uenighet om veivalg og retning, at Solberg-regjeringen spriker og ikke innfrir løfter, og at det er borgerlig kaos. Men på ett område skal denne regjeringen ha skryt for å ha levert et helhjertet og systematisk bidrag som har gitt resultater: De har kontinuerlig og systematisk jobbet for å rive ned noe av det fineste med det norske samfunnet, nemlig likhetstanken og ønsket om sosial utjevning og rettferdighet. Når det gjelder å øke forskjellene i Norge, har denne regjeringen levert over all forventning – og ikke bare forskjellene generelt, men spesielt overfor de aller svakeste. Hvert år legger Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet fram statistikk over barnefattigdom i Norge. Det lever over 100 000 barn i fattigdom i Norge, og forskjellene øker. I den første stortingsperioden under Solberg-regjeringen økte antallet fattige barn fra 8,5 pst. til nesten 11 pst. Det betyr at ca. 25 000 flere barn var fattige i 2017 enn da Erna Solberg ble statsminister i 2013. Jeg vet ikke om mange på Stortinget kjenner til hva som skjer i familier hvor man ikke har råd til å sende barna på fritidsaktiviteter eller sende med barna mat på skolen, eller måtte spare i ukesvis hvis barna blir invitert i en bursdag. Jeg vokste selv opp i en familie hvor foreldrene mine måtte velge om de skulle sende det ene barnet på SFO eller det andre i barnehagen. Det gjør noe med selvrespekten, og det gir barn – som burde ha helt like forutsetninger for å lykkes – helt ulike utgangspunkt. I disse dager er det VM i friidrett. Jeg er sikker på at mange ville funnet det forferdelig urettferdig om Ingebrigtsen-brødrene skulle startet kveldens 1 500-meter med et 200 meters tillegg. Det ville vi ikke akseptert. Men vi aksepterer altså at mer enn hvert tiende barn i dette landet starter med et slikt tillegg på startstreken i livet. Oslo topper statistikken. I denne byen er nesten hvert femte barn del av barnefattigdomsstatistikken. Jeg har lest trontalen nøye flere ganger. Den er nesten rensket fri for omtale av utfordringene med fattigdom, bortsett fra at man peker på innvandring som årsaken til problemet. Jeg registrerer at det også tidligere har vært forsøkt å legge skylden for barnefattigdommen på innvandringen til Norge. Det er selvsagt opplagt at folk med liten bagasje fra helt fremmede land, som står på bar bakke når de kommer, har et langt dårligere utgangspunkt enn andre, men problemet er ikke at disse menneskene ødelegger statistikken vår; problemet er at de ikke kommer seg ut av fattigdomsfella. I Oslo har det rød-grønne byrådet lagt fram sitt budsjett, der de bl.a. gir tilbud om sommerjobb til 1 500 unge permanent, fortsetter satsingen på barnehager og innfører gratis AKS for 17 000 barn i byen fra 2020. Men dette er ikke et ansvar som kan skyves over på kommunene. Det må tas et krafttak mot barnefattigdommen. Det er ikke en utgift; det er en investering i et framtidig menneskeverd, og en investering i folk som i framtiden skal bli positive bidragsytere til det norske samfunnet.
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-04:
Det er fint å være tilbake etter en fin sommer og valgkamp og få høre alle de flotte innleggene i denne salen. Noe av det jeg er mest glad for denne sommeren, er rosastreiken, der Foodora-syklistene krevde et godt og organisert arbeidsliv i sin relativt nye type jobb. Erna Solberg sa tidligere i dag at jobben en utdanner seg til i dag, kanskje ikke finnes om 15 år, og det har statsministeren helt rett i. Arbeidslivet kommer til å endre seg. Statsministeren sa også at vi må våge omstilling, og det er jeg også helt enig i. Derfor er det naturlig at arbeidslivet endrer seg, og veldig velkomment at nye næringer vokser fram, men et endret arbeidsliv trenger heldigvis ikke innebære svekkede rettigheter for arbeidstakerne. I så måte passer det himla dårlig at liberaliseringene i arbeidsmiljøloven, som regjeringen kastet seg over rett etter at de tok over for de rød-grønne, nå er i ferd med å få full effekt. Fra 2015 til 2018 har antallet vikarjobber økt kraftig, fra 47 000 til 63 000, en vekst som tilsvarer 34 pst., og av dem som har vikarjobb, er så godt som halvparten under 35 år. Det er en hel gjeng unge folk som har en inngang til arbeidslivet preget av uforutsigbarhet. Og det at veksten i vikarjobber er så markant mye høyere enn veksten i andre jobber, beviser at innleie fra bemanningsbransjen erstatter de faste jobbene. Jeg er skuffet over at vår regjering ikke gjør noe som helst for å motvirke dette. Jeg bekymrer meg over at profitt og effektivitet er de eneste faktorene man skal ha som valuta når man måler hva som er et godt arbeidsliv. For meg er forutsigbarhet en verdi, forutsigbarhet både for arbeidstakerne, som skal vite i forkant når de skal jobbe, eller hvor mye penger som tikker inn på en måned, og forutsigbarhet for dem som arbeidstakerne møter på jobb, pasienter og brukere, som blir kjent med dem som tar vare på dem, og som vet hvem som kommer på jobb. Vi vet også at med færre fast ansatte faller andelen fagorganiserte. Og hva var det som reddet oss i sommer – reddet oss vekk fra å få mat levert på døra av underbetalte syklister? Jo, det var Fellesforbundet og syklistene som de organiserte. Når vi har drevet valgkamp for mennesker, ikke markeder, og for de mange, ikke for de få, så har det slått an, og SV skal nå være med og styre en haug av kommuner og bidra til at de kommunene blir gode, ansvarlige arbeidsgivere. For å få sving på hele arbeidslivet trenger vi at regjeringen også kommer på banen og jobber for at faste jobber skal være hovedregelen i norsk arbeidsliv.
Solveig Skaugvoll Foss (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-04:
Jeg har selv aldri vært flink på rutiner. Jeg forsover meg altfor ofte og har fortsatt ikke lest ferdig Harry Potter-boken som jeg begynte på for flere år siden. Men nå har jeg endelig fått et fast holdepunkt i livet mitt, og det har blitt en rutine som skjer hver fredag. Når jeg går ut av døren min på fredager, spaserer jeg hjemmefra, ned mot Stortinget, forbi unge klimaaktivister på Eidsvolls plass og inn hit. Elever og studenter pleier å droppe undervisningen på fredager og heller streike for klimaet. I dag er det høstferie og ikke noen undervisning å droppe, men likevel er de her og markerer seg – akkurat som resten av Fridays For Future-bevegelsen gjør over hele verden. Mine fredager starter strålende og fylt av håp som klimaaktivistene gir meg, men så faller humøret når jeg kommer inn hit, til dette bygget som er fylt av klimapassive politikere som stemmer ned de gode kravene fra ungdommene som streiker for klimaet, for heller å stemme for å gi bort enda flere havområder til oljeindustrien. Klimasaken handler om mye. Vi er stolte av naturen vår i Norge, og vi er avhengig av at økosystemene våre fungerer, slik at naturen, trærne, insektene og husdyrene kan fortsette å produsere grunnlaget for det som blir vår mat, medisin, klær – for alt vi har rundt oss, kommer jo fra naturen. Alt dette setter vi på spill når vi tvinger naturen til å tilpasse seg klimaendringer, som kommer raskere enn den kan tilpasse seg dem. For meg handler klimasaken kanskje aller mest om rettferdighet. Når vi i Norge, som allerede er et rikt land, tjener oss enda rikere på å selge oljen vår, da tar vi et valg. Da sier vi at vår økonomiske vekst er viktigere enn fattige lands trygghet for naturkatastrofer, deres mulighet til å produsere mat på landområdene sine og deres mulighet til å leve som de er vant til. Det er ofte rettferdighetssansen vår som slår inn når vi velger å bruke tid på å stå opp for noe. Jeg meldte meg inn i SU, Sosialistisk Ungdom, for åtte år siden for å jobbe mot den urettferdige rasismen, og sommeren har vist oss at det dessverre fortsatt trengs. Når en norsk terrorist forsøker å skyte fra seg i en av våre moskeer, er det helt absurd uansvarlig at regjeringsmedlemmer ikke lenge etterpå går ut og advarer mot det som de kaller «snikislamisering». Vi er heldige som har gode muslimer blant oss i samfunnet vårt, og det er en skam at regjeringen prøver å skyve dem fra seg når det vi trenger, er å ta vare på hverandre.
Ove Vollan (Høyre), 2019-10-04:
Til vanlig holder jeg til i den virkelige verden der ute, i Distrikts-Norge. Det er både spennende og fornøyelig for meg å være her og høre venstresiden fortelle om hvordan vi har det i distriktene – hvor fælt det er, med massiv sentralisering, en masse unødvendige reformer, utarming av kommunene, og mye, mye mer. I min enfoldighet trodde jeg at det gikk godt, og at vi hadde det veldig godt i Distrikts-Norge. Det viktigste for å kunne ha levende lokalsamfunn og vekst i hele Norge, og det beste middelet mot sentralisering og fraflytting, er lønnsomme arbeidsplasser. Næringslivet i distriktene består av små og mellomstore bedrifter som skaper store verdier, med flinke bedriftseiere som tør å ta sjanser for å utvikle sin bedrift. Skal noen ønske å ta den risikoen, er det viktig at vi senker skatter og avgifter som hindrer bedriftene i å skape mer og ansette flere. Ved å fjerne arveavgiften og redusere selskaps- og formueskatten legger regjeringen til rette for mer lokalt, norsk eierskap. Veksten i fastlandsøkonomien er god, sysselsettingen har økt, og ledigheten er på rekordlave 2,2 pst. – på grensen til at mange bedrifter sliter med å skaffe nok arbeidskraft. Åtte av ti nye arbeidsplasser har kommet i privat sektor, noe som etter mitt syn er sunt. Høyre vil skape morgendagens jobber gjennom satsing på kunnskap, forskning og innovasjon, og vi satser på utvikling av ny klimateknologi. Vi må sikre arbeidsplassene gjennom trygg økonomisk styring og gode vilkår for bedriftene, og vi må verne EØS-avtalen. Jeg har jobbet nesten halve livet i konkurranseutsatt industri, og jeg blir litt skremt når flere av partiene på venstresiden er imot Norges viktigste handelsavtale, som gir bedrifter mulighet til å selge varer tollfritt i Europa. Å sette denne avtalen på spill er en ekstremt dårlig idé, spesielt for oss i distriktene, der 75 pst. av eksporten går til EØS-området, og det vil føre til at flere bedrifter må flytte produksjonen til utlandet. Næringslivet vet at de må endre seg og forbedre seg hver eneste dag for å holde tritt med utviklingen. Det må også offentlig sektor og kommunene gjøre. Derfor har Høyre og regjeringen startet den største moderniseringen av offentlig sektor noen gang og sørget for stadig bedre kommuneøkonomi og at stadig færre havner på ROBEK-listen. Det er viktig å fortsette kommunereformen for å sikre at norske kommuner er i stand til å levere tjenester som innbyggerne forventer. I min region, Fosen i Trøndelag, har vi gått fra sju til fire kommuner. Det er vel og bra, men én kommune hadde etter mitt syn vært det optimale for i størst mulig grad å kunne overføre ressurser fra administrasjon til tjenesteyting og for å bli en slagkraftig, samlet enhet. Det er godt å ha ett Trøndelag. Kommune- og regionreformen gir mulighet til å flytte flere oppgaver ut. Den vil styrke lokaldemokratiet og gi mindre statlig overstyring.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Statsministeren ble tidligere i dag utfordret på de økende forskjellene mellom folk i Norge og måtte til slutt innrømme at også høyreregjeringen er bekymret for ulikhetsutviklingen. Regjeringen framhever sosial bærekraft i trontalen, noe vi vet blir viktig i tiåret vi går inn i, med en enorm omstilling som følge av klimaendringer og automatisering, for å nevne noe. En forutsetning for store omstillinger er at vi har tillit til hverandre, at forskjellene ikke er for store, og at vi er trygge og føler oss inkludert. Det er derfor vi i Arbeiderpartiet protesterer så kraftig når regjeringen stadig kutter i ytelser til dem med minst og gir store skattekutt til dem med mest. Senest denne uken har høyreregjeringen annonsert at de skal kutte stønaden til unge mottakere av arbeidsavklaringspenger. Folk som har dokumentert nedsatt arbeidsevne, skal gjøres fattigere enn det de allerede er. Mange har spurt etter logikken i dette – at de rike skal skape mer ved å bli rikere, mens fattige skal bli friske ved å bli fattigere. Statsministeren beskrev tidligere i dag at denne gruppen risikerer å bli parkert utenfor av trygdeordninger. Den uttalelsen sier mye om regjeringens verdigrunnlag, og resultatene kommer rekende på en fjøl. Vi blir nemlig flere på sosialhjelp, flere på uføretrygd, og ikke minst er det en eksplosiv økning i antall unge uføre. I stedet for å kutte der det gjør mest vondt, for unge syke mennesker, burde regjeringen sørget for arbeid, aktivitet og tiltak for dem som sliter. Sosial bærekraft er noe mye viktigere enn fine ord i en trontale. Sosial bærekraft er når vi reduserer forskjellene mellom folk, har tillit til hverandre og gjør alt som står i vår makt for at ungdom med utfordringer gis trygghet og muligheter heller enn å bli sendt på sosialhjelp. Det er fullt mulig å snu denne utviklingen, det er fullt mulig å redusere forskjellene mellom folk, og det er fullt mulig å styrke Navs oppfølging av ungdom, uten å kutte i inntektssikringen deres. Det er fullt mulig å styrke den sosiale bærekraften. Problemet er at høyreregjeringen gjennom sin faktiske politikk sørger for å øke forskjellene mellom folk og ta bort tryggheten til ungdom med utfordringer og dermed svekke den sosiale bærekraften. Med mindre den faktiske politikken tar en U-sving det kommende året, forventer jeg faktisk at begrepet sosial bærekraft tas ut av den neste trontalen.
Mudassar Kapur (Høyre), 2019-10-04:
Norske bedrifter er avhengige av å ha noen å selge varene sine til. Da er det én ting som gjelder, og det er å ha markedstilgang. EØS-avtalen gjør at norske bedrifter kan eksportere, selge varene sine, til et marked, til 500 millioner mennesker i stedet for bare litt over 5 millioner. Det er med på å skape velferd og trygghet for arbeid og nye arbeidsplasser. EØS-avtalen gjør at mange bedrifter, spesielt i distriktene, med spesialiserte behov for arbeidskraft kan skaffe seg dette gjennom det gode samarbeidet vi har i EØS og Europa, og dekke opp slike behov når de trenger det, med de riktige menneskene. Et felles regelverk og samarbeid i Europa har også gitt oss det mest ambisiøse rammeverket for å gjøre noe med klimaendringene. Når man har felles regler, blir rommet for å utkonkurrere andre, f.eks. lempe på miljøkrav, mindre. Flere partier ønsker å vrake EØS-avtalen. Dette er partier som Arbeiderpartiet er avhengig av for å danne et flertall i denne salen og i kommunestyrer rundt i landet. Jeg har spurt: Har man ikke lært av Storbritannia? På tross av at de er EUs tredje største økonomi og utgjør nesten 15 pst. av innbyggerne i EU, er de ikke i forhandlingsposisjon til å få en avtale som er i nærheten av det vi har i EØS-avtalen. Når Storbritannia, et land med 67 millioner innbyggere og seks og en halv gang så stor økonomi som Norge, ikke klarer å forhandle seg til en bedre avtale enn det vi har, hvorfor skal vi risikere Norges viktigste avtale, som er helt avgjørende for norsk økonomi og norske bedrifter rundt om i landet? Vi er et lite land med en åpen økonomi. 80 pst. av all vår eksport går til EU. Vi har nå en rød-grønn side som skaper usikkerhet rundt en avtale som er helt avgjørende for norsk økonomi og norske arbeidsplasser. Et sterkt svekket Arbeiderparti etter lokalvalget sliter med å stagge disse kreftene.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Man bygger ikke landet med nedleggelser. Høyreregjeringen til Erna Solberg har stått for gjennomføringen av tidenes mest utskjelte reformer. Både politireformen og regionreformen har møtt kritikk i så å si alle leirer, fra fagfolk til vanlige folk på gaten. Noe av grunnen til dette er at høyreregjeringen hals over hode har stupt inn i reformene med linjal og penn uten å ha tenkt igjennom mål og mening. Nå må det snart blir slutt på at reformer drives fram av hva som passer regjeringen best, heller enn hva som er til det beste for landets innbyggere. Arbeiderpartiet mener det er vanlige folks behov som må komme først. Staten er til for at et vanlig levd liv skal være godt og trygt. Det statlige og offentlige tilbudet skal være med på å gjøre dette mulig, ikke svekke og endre livsgrunnlaget rundt om i landet gjennom nedleggelser og reduserte tjenester. Men høyreregjeringen har til stadighet insistert på å sette hvordan foran hvorfor. Når offentlig sektor skal fornyes og effektiviseres eller reformeres, ville kanskje en klok innfallsvinkel være å stille seg spørsmålet: Hvorfor ønsker vi dette? Hvem skal det tjene? På den måten kunne man lagt til rette for en bred diskusjon om innholdet før strekene ble trukket opp på kartet, men slik har ikke høyreregjeringen valgt å gå til verks. Snarere tvert imot, det ser ut til at de insisterer på å tegne kartet uten å gi noen løfter eller avklaringer av hva tilbudet til folk skal være. Siste stikk ut nå er et forslag om en storstilt nedleggelse av tingretter over hele landet. Rapporten ble lagt fram tirsdag denne uken av Domstolkommisjonen, med høyreregjeringens velsignelse. Først om et år kommer Domstolkommisjonens innstilling til innholdet, altså hva slags tilbud folk kan forvente å få. Det er som å velge bestikk før en vet hva en skal spise, og det er vanlige folk som blir sittende igjen med gaffel og suppeskål. Resultatet vil antakeligvis bli, nå som før, at Stortinget blir tvunget til å diskutere prosess for nedleggelser foran innhold i tilbudet til folk. Arbeiderpartiet har sett seg mett på at høyreregjeringens mange reformer stadig starter i feil ende. For oss kommer innhold og tilbud først. Når vi ser hvordan det best kan organiseres, vil vi komme med forslag til inndeling og organisering, uavhengig av om det er helseregioner, politidistrikter, regionreform eller domstolsstruktur som skal diskuteres. Enn så lenge får vi håpe på at det ikke kommer flere strukturreformer uten annen retning enn å legge ned etater fra denne regjeringen. For dette kan da umulig være en god måte å styre landet på.
Erlend Larsen (Høyre), 2019-10-04:
Regjeringen har funnet budsjettposter på 5,2 mrd. kr som tas med i beregningen av Forsvarets andel av BNP – bruttonasjonalprodukt. Dermed krymper avstanden til 2-prosentmålet. Enkelte vil ha det til at det er triksing med tall for å pynte på satsingen på forsvaret vårt. Det er jeg uenig i. Så lenge NATO har satt 2 pst. som et felles mål, må landene operere med lik målestokk. Det gir ingen mening at enkelte land skal klappes på skulderen fordi de har nådd målet, når de beregner inn pensjon og oppgaver vi finansierer fra andre budsjett enn Forsvarets. Derfor er det helt betimelig at regjeringen har lagt inn tall fra andre budsjett for å få et bedre bilde av hvor vi står i forhold til andre NATO-land. Men budsjettpostene på 5,2 mrd. kr gir ikke økt forsvarsevne eller sikkerhet og skal ikke være noen hvilepute. Det bekreftet kongen i trontalen da han sa at regjeringen vil fortsette arbeidet med å styrke Norges forsvarsevne. Gjennom 20 år ble Forsvaret bygd kraftig ned. Avdelinger og kompetanse ble borte, kjøretøyer og fartøyer ble slitt ned. De avdelingene som fikk bestå, spiste av beredskapslagre, delelagre og drivstofflagre. Forsvaret gikk fra å være et stort og solid invasjonsforsvar til å bli et lite ekspedisjonskorps som skulle brukes til offensive oppdrag i utlandet. Et eksempel er operasjonen i Libya, hvor norske kampfly droppet 588 bomber. Disse bombene ble, så vidt jeg vet, hentet fra norske beredskapslagre. Hvor lang tid tok det før de ble erstattet og beredskapen reetablert? Det tar tid å gjenoppfylle tømte lagre. Det er en beredskapsøkning som ikke synes. Det tar tid å reetablere avdelinger, og det tar tid å bygge opp kompetanse. Men vi er godt i gang, heldigvis. En budsjettøkning på 30 pst. så langt i regjeringsperioden har gitt mye forsvar på kort tid. Nye våpen, nytt luftvern til Hæren, fem overvåkingsfly som blir levert på rekordkort tid, nytt feltartilleri, som også blir levert på rekordkort tid, nye kystvaktskip, satellitter for bedre kommunikasjon og nye avdelinger i Finnmark er bare noen av de synlige eksemplene på styrkingen som er gjennomført i løpet av de siste årene. Det har skjedd mye bra for å styrke Forsvaret, men det gjenstår også mye. Spesielt Hæren trenger å styrkes med bl.a. nye stridsvogner, helikoptre og flere bataljoner. Det er fortsatt behov for å øke bevilgningene til Forsvaret. 2 pst. av BNP er kun et kortsiktig måltall. Norge må ha et forsvar som har kapasiteter og nærvær som virker avskrekkende, samtidig som det tydelig markerer norsk suverenitet. Det er dette som betyr noe, ikke hvor stor andel vi bruker av BNP.
Erlend Larsen (Høyre), 2019-10-04:
Vi i Høyre er opptatt av å ta vare på dem som faller utenfor, og vil føre en politikk for de svake som virker. Mange mennesker sliter med psykisk helse. Mennesker med alvorlige psykiske lidelser har 15–20 år kortere levetid enn befolkningen for øvrig. Dette er noe vi tar på alvor, og dette er noe vi vil gjøre enda mer for å forebygge og avhjelpe. Vi gjennomfører en rekke tiltak lokalt og nasjonalt for å styrke psykisk helse. Ved årsskiftet ble det innført seks pakkeforløp for mennesker med psykiske lidelser og rusproblemer, og nye pakkeforløp er på vei. I sommer ble det bestemt å styrke tilbudet til mennesker som har ADHD. Pakkeforløpene inneholder tiltak som skal gi denne gruppen bedre helsetjenester. Før sommeren la vi fram en egen opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse. Planen omfatter alle barn og unge mellom 0 og 25 år og skal legge grunnlaget for at de skal mestre egne utfordringer og kan få leve et godt liv. En viktig tjeneste for barn og unge er helsestasjonen og skolehelsetjenesten. I perioden fra 2013 til 2019 har regjeringen bevilget over 1,3 mrd. kr til denne tjenesten. Fra 2013 til 2017 økte vi antallet årsverk i helsestasjons- og skolehelsetjenesten med nesten 1 000 årsverk. Regjeringen arbeider med en ny handlingsplan for forebygging av selvmord. Planen skal i større grad en tidligere være kunnskapsbasert og ta utgangspunkt i hva vi vet har effekt. Fra neste år er det krav om at samtlige kommuner skal ha egne psykologer. Vi skal sørge for at kommunenes samlede ressurser blir enda bedre til å møte innbyggerne som trenger hjelp og støtte. I 2019 er det nærmere 2 500 flere årsverk innen kommunalt psykisk helsearbeid og rusarbeid enn det var i 2016. Dette har ført til at ventetidene innen psykisk helsevern har gått ned. Vi arbeider for å redusere ventetiden ytterligere. I går ble det kjent at det innføres et nytt pakkeforløp for gravide med rusproblemer. Det nye pakkeforløpet skal bidra til at flere gravide med rusproblemer oppdages og tilbys hjelp. Dermed får det nyfødte barnet et best mulig utgangspunkt, og familien får den hjelpen de trenger. Dette er et pakkeforløp for to – for både fosteret og den gravide. Rundt 500 barn blir hvert år født med skader som følge av mors bruk av alkohol. Alkohol er det mest utbredte rusmiddelet blant kvinner i fertil alder, og det som er farligst for fosteret. Det er på høy tid at nettopp disse pasientene får mer forutsigbarhet, mer trygghet, mer medvirkning og bedre behandling. Høyre har gjort mye for å ta vare på innbyggerne som faller utenfor, og vi skal gjøre mye mer.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Arbeiderpartiet foreslår i denne saken at «Stortinget ber regjeringen sørge for at høyere utdanningsinstitusjoner vektlegger sitt regionale ansvar og desentralisert utdanning i hele landet». Med økende kompetansebehov i alle regioner er det presserende at disse hensynene ivaretas. Det blir de ikke i dag. Ministeren for høyere utdanning er ansvarlig for universitets- og høyskoletilbudet i landet og for å sikre lik tilgang til utdanning. Opprøret rundt Nord universitet har nettopp å gjøre med manglende overordnet koordinering og manglende prioritering av desentralisert utdanning og forskning. Etter at høyreregjeringen ba universitetene endre struktur, har vi med forundring fulgt med på regjeringens håndtering av saken. Statsråden har sendt brev, møtt opp i universitetsstyret og hatt eget møte med eksterne styrerepresentanter. Det er uklart hva regjeringen egentlig mener om Nesna, og adferden i saken minner egentlig mer om spillfekteri enn om konstruktiv ansvarstaken. Nå vil komitélederen fra Fremskrittspartiet kalle statsråden i egen regjering inn til kontrollkomiteen. Det er oppsiktsvekkende. Betyr det at Fremskrittspartiet mener at hun har sviktet i jobben sin? Statsråden varsler en egen stortingsmelding eller stortingsmeldingsdel om styring av sektoren. Det er nok nødvendig, men det fristiller ikke regjeringen fra ansvaret for å sikre god og tilgjengelig utdanning over hele landet. Det egentlige problemet her er at regjeringen som tok initiativ til fusjonen bak Nord universitet, ikke sørget for at fusjonen førte til et bedre tilbud for regionen. Det kom ingen styrking i statsbudsjettet. Regjeringen har midlene til å sørge for et utdanningstilbud på Nesna uten å bryte med autonomien til Nord universitet, men det krever tydelig styring og en faktisk prioritering av desentralisert utdanning. Statsråden kunne gitt styringssignal i tildelingsbrev og utviklingsavtale for å sikre at regional utvikling ble vektlagt. Arbeiderpartiets forslag om å sørge for at høyere utdanningsinstitusjoner vektlegger sitt regionale ansvar og desentralisert utdanning, gir en klar føring i arbeidet med å sikre nok fagfolk, som sykepleiere, lærere og ingeniører, i hele Norge. Men det går ikke an hvis regjeringen i dag støtter Arbeiderpartiets forslag, men fortsetter som før. Arbeiderpartiet forventer en helt ny og offensiv kurs for å sikre vanlige folk over hele landet bedre tilbud om utdanning.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Vi trenger en politikk for mobildekning i Norge. I valgkampen besøkte vi i Arbeiderpartiet Kvistli Islandshester i Folldal. Det er et sted med framtidsoptimisme og folk som skaper verdier lokalt og tar med seg turister ut på hesteryggen. Det er et populært tilbud, men når kunder ringer dit, lurer de ofte på om bedriften er nedlagt, for det er ikke mulig å komme igjennom på mobiltelefon til vanlig. Det er heller ikke en internettdekning der som er god nok. Dette illustrerer et veldig viktig poeng, for det finnes mange bedrifter og næringsdrivende rundt omkring i landet vårt som sliter med at tilbudet for både mobiltelefoni og bredbånd er altfor svakt. Egentlig beskriver det også en samfunnsutvikling som er skummel, for når de store selskapene trekker seg tilbake, internett mangler og posten kommer stadig sjeldnere, er kommunikasjonen i enkelte deler av landet dårligere i 2019 enn f.eks. for 30–40 år siden. Det er et stort paradoks, med all den teknologien som nå er tilgjengelig – og tilgjengelig for en rimelig penge. I Hedmark, der jeg kommer fra, har fylkeskommunen tatt konsekvensen av dette og investerer stort i bredbånd for å sørge for at alle innbyggerne skal ha tilgang på høyhastighets internett. I Hedmark alene har fylkeskommunen investert mer i bredbånd enn det regjeringen har gjort for landet totalt sett. Det handler om prioritering, og det er et bevisst politisk valg, for vi ønsker at det skal være mulig å leve, bo og jobbe i alle deler av fylket vårt. I et statsbudsjett på mangfoldige milliarder kroner er det i hvert fall rom for å sette opp noen ekstra mobilmaster og rulle ut bredbåndstråder til flere deler av landet vårt. Dette kan ikke markedet løse alene. Det er en veldig gammeldags måte å tenke på. Hadde vi tenkt på den måten da vi bygde ut fasttelefoni, ville det fortsatt vært mange steder som manglet den dekningen. På Kvistli forsøkte man å bestille fasttelefoni. Da de ringte Telenor, kunne ikke de tilby dem fasttelefoniabonnement, men de lurte på om de hadde lyst til å kjøpe en telefon med rør og tråd. Dette må vi som storting ta tak i sammen, og det er derfor Arbeiderpartiets distriktsutvalg har utmeislet en framtidsrettet politikk, der vi vil prioritere et ordentlig løft for mobildekning i landet vårt.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Representanten Melvær stilte et spørsmål. Hun lurte på om vi skulle ha en kaospolitikk som spriker i alle retninger, og om det er en fordel for distriktene. Svaret på det er nei. Svaret er at det er hovedproblemet med dagens regjering. Men i stedet for å bruke så mye tid på det, vil jeg heller vise til et eksempel og så gå over til noe positivt. Sentraliseringen av domstolene er kanskje det mest radikale sentraliseringsforslaget som er fremmet de siste 400 år i Norge, så det bryter i hvert fall med en god tradisjon om en forutsigbar rettsstat. Men så var det de positive mulighetene. Norge er kanskje det letteste landet å styre i verden i dag, mye på grunn av kloke valg som er tatt i denne salen fra før. Vi har store naturressurser, dyktige arbeidsfolk og høy deltakelse i organisasjoner. Det skal vi bygge videre på for trygg styring.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-10-04:
Jeg har lagt merke til at Arbeiderpartiet har latt seg inspirere av Senterpartiets talemåte. Men det skal Senterpartiet ha: Det er kun Senterpartiet som kan være Senterpartiet – alt annet blir en dårlig kopi. Det var et innlegg i går som jeg la spesielt merke til. Det var fra Senterparti-representanten Steinar Ness. Han ønsket seg et samfunn basert på respekt og tillit. Det er bare så synd at partileder Slagsvold Vedum ikke var i salen under det innlegget, for det står nemlig i grell kontrast til den uttalelsen Slagsvold Vedum kom med etter at Domstolkommisjonen la fram sin rapport. Da sa partilederen i Senterpartiet til VG: «Pill råttent!» – antakelig før han selv hadde lest rapporten. Hvor er respekten for fagkompetanse og fagmiljø? Skal man fortsette på en slik måte, kan dette stortinget komme til å fatte beslutninger som er direkte til skade for land og folk. Enhver endring blir av Senterpartiet møtt med påstander om sentralisering. Når 30 pst. av befolkningen i over 100 kommuner vil være over 70 år i 2030 – hva er Senterpartiets svar på det? «Tjenester nær folk» – hva innebærer det? Hvem skal yte de tjenestene? Det er snakk om å ta noen realiteter inn over seg. Politikk dreier seg ikke bare om å bli gjenvalgt – det dreier seg også om å føre en politikk som fanger opp framtidens behov, slik at det blir bra i landet vårt. Ledelsen i norsk politi gjennomfører politireformen lojalt og i henhold til de vedtakene som Stortinget har fattet. De står i reformen – i motsetning til Arbeiderpartiet. Behovet for denne reformen var gjennomdokumentert. Dette stortinget satt med bøyd nakke da Gjørv-kommisjonens rapport ble behandlet. Der og i andre rapporter sto det at organiseringen av norsk politi var en uoverstigelig hindring for bedre polititjenester, til tross for at politiet hadde vært budsjettvinner år etter år etter år, også under de rød-grønne. Suksesskriteriet for norsk politi er ikke bare et synlig politi. Politiet bruker 30 pst. av sine ressurser på 3 pst. av sakene. Da sier det seg selv at man ikke bare kan bruke fraværet av politi i gatene når en selv går der, som et prov på at politiet ikke er godt nok. Det blir for enkelt. Til slutt, om E18: Representanten Arnstad sa i går at det ville være miljømessig feil å bygge ny E18. Hun har glemt at 17 000 mennesker daglig utsettes for støy og forurensingsplager fra den veien.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-10-04:
Åpen tilgang til forskning er viktig for bedriftene våre som skal omstille seg. Det er viktig for samfunnet vårt som helhet når vi skal nå bærekraftsmålene. Det er viktig for det globale sør, som skal løfte seg. Det er et mål vi har hatt i årevis, uten at det har skjedd nevneverdig mye. Men i dag kl. 10 ble det offentlig at Norge har landet en såkalt publiser-og-les-avtale med Taylor & Francis, det siste av de fire store forlagene. Det er en stor dag, og det er en milepæl i arbeidet med åpen forskning. I årevis har vi snakket om det, og det siste året har vi klart å lande fire avtaler som gir bedrifter og folk tilgang til viktig informasjon for det arbeidet de skal gjøre. I Kunnskapsdepartementet jobber vi med to stortingsmeldinger som skal bidra til enda bedre utdanninger og til enda mer internasjonalt samarbeid for studentene. Regjeringen vil til våren legge fram en melding om internasjonal studentmobilitet. Vi vil at flere norske studenter skal ta deler av utdanningen sin i utlandet, både for at de skal lære et annet språk og en annen kultur, og fordi økt internasjonalt samarbeid vil bidra til å øke kvaliteten på vår egen utdanning og forskning her hjemme. Det er en forutsetning også for å kunne løse de globale utfordringene verden står overfor – både når det gjelder klima, og når det gjelder demokrati – at vi jobber sammen, og at vi jobber internasjonalt. Derfor er jeg opptatt av at denne stortingsmeldingen også skal bidra til en kulturendring i universitets- og høyskolesektoren. Mobilitet må bli en integrert del av alle norske studieprogrammer. Den andre stortingsmeldingen handler om at regjeringen vil styrke kvaliteten og arbeidsrelevansen i høyere utdanning. Det vil vi gjøre gjennom mer gjensidig samarbeid mellom arbeidslivet og universitetene og høyskolene våre. På den måten kan vi forene studentenes læring og behovene i framtidens arbeidsliv på en enda bedre måte enn i dag. Tettere samarbeid mellom arbeidsliv og utdanning og mer internasjonalisering skal sammen med regjeringens andre satsinger innen utdanning, forskning og innovasjon gjøre at vi står godt rustet for videre omstilling, det grønne skiftet og sikringen av bærekraften i samfunnet vårt. Til slutt har jeg lyst til å knytte noen ord til dette med distriktsvennlige utdanninger, som var oppe også i debatten i går. Regjeringen er opptatt av dette. Vi er opptatt av at en må kunne studere alle plasser i landet, også der det ikke er studiesteder. For vi har folk med unger, og vi har folk i arbeid, og de må enten kunne ta en utdanning eller oppdatere den utdanningen de har. Det er noe regjeringen er opptatt av og vil jobbe videre med framover.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2019-10-04:
Det er en enorm interesse for klima og den utviklingen som flere rapporter viser til. Det er ungdommer som har vært pådrivere, og de har lykkes med sitt engasjement og virkelig fått satt saken på dagsordenen. Det er et tydelig signal, som vi skal lytte til, men det betyr ikke at vi skal få panikk og gjøre urasjonelle valg. Vi må delta som enkeltpersoner, vi må engasjere næringslivet, og vi må delta internasjonalt, for klima er en global utfordring. Det er ikke noen målsetting for Fremskrittspartiet at klimapolitikken skal gjøre mest mulig vondt hjemme. Dommedagsprofetiene er ekstreme. De er overdrevet, og de er drevet fram av en klimalobby som også har som motiv å øke sin egen relevans. Men vi skaper ingen endringsvilje ved å skremme vannet av folk. Positive endringer skjer gradvis, og vi gjør det i form av samarbeid der flere hensyn legges til grunn. Derfor mener Fremskrittspartiet det er veldig viktig for Norge å få en god avtale med EU. Det gir oss adgang til å redusere de globale utslippene langt mer enn uten en avtale, ved å avlaste andre lands klimautslipp. Men vi skal også ta andre grep. Vi skal levere på teknologiutvikling og lage gode støtteordninger, slik at norske bedrifter fortsatt skal være en spydspiss for å utvikle ny kommersiell teknologi. Ett av disse områdene er karbonfangst og -lagring. Lykkes vi her, kan Norge bli en global klimavinner der andre land kommer til å betale oss for å håndtere deres utslipp. Dette er en vinn-vinn-situasjon, og ikke minst kan aktiviteten på norsk sokkel videreføres. Det har blitt en polarisert klimadebatt. Det er det politiske partier som høster gevinst av. Men det er ikke sånn at enten er man for eller så er man imot klimatiltak. For det er et rom mellom det å ligge i hver sin grøft, der noen mener at ingenting påvirker noe og andre mener at jorda går under. Vi må omstille samfunnet til en smartere hverdag ved å gjøre tilgjengelig valg som fører til mindre utslipp. Norsk petroleumsnæring er ikke synderen i denne utviklingen, men er blant dem som bidrar til å gjøre dette mulig. For det første bidrar næringen med inntekter som sikrer velferdsstaten. Den bidrar med gass til Europa, som erstatter kull og halverer utslippene og er Norges største bidrag til Parisavtalen. Næringen bidrar også med teknologi og teknologiutvikling, som gir mindre utslipp, som vi bruker i andre næringer, og som er med på den nødvendige omstillingen. Næringen bidrar med økonomi til å gjennomføre de tiltakene vi i dag gjør for mindre utslipp. Det skal vi ikke skjemmes av.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2019-10-04:
Det har heldigvis blitt veldig trendy å snakke om den landsdelen jeg er så glad i, Nord-Norge. Utfordringen er at det er stor forskjell på hvem som har løsninger og faktiske visjoner, og hvem som bare prater. Det fantes en tid hvor man faktisk sto med «hua i handa». Det fantes en tid hvor det var behov for krisehjelp, oppbygging og subsidier. Men nå forventer man mer. I Nord-Norge leverer man for dette landet. Vi har ressurser, og mer skal det bli. Vi vet at mulighetene er store for landet og for landsdelen, for arbeidsplasser, for sysselsetting og for hvordan vi skal bygge framtiden. Da trenger man en ting på plass: trygghet. Det går ikke an ikke å skulle levere på forsvar, på sikkerhet, på beredskap. I Nord-Norge vet man hva dette virkelig betyr. Det handler om geografi, det handler om historie. Vi vet hvor i verden vi ligger. Det var en tid man hadde bl.a. en utenriksminister som satte denne landsdelen på dagsordenen – nordområdene ble satt på dagsordenen. Det bidro til å skape optimisme og selvtillit. Det har vært med på å bidra til at vi nå faktisk forventer mer. Skal man bygge en landsdel, trenger man også infrastruktur. I det fylket som jeg kommer fra og representerer, er 80 pst. av veinettet fylkesveier. Vi må satse på disse viktige næringsveiene. Vi må sikre at det ikke går ras ved veiene, så fisken kommer fram. Vi trenger byvekstavtaler, så man også kan vokse i byene. Vi trenger også å få en seriøs debatt om Nord-Norge-banen. Det var en stor debatt i denne valgkampen, med god grunn. Da kan man ikke komme med flåsete utsagn som at man bare kan bruke førerløse trailere, på farlige vinterveier som er mørke. Vi trenger å få en reell vurdering av behovet, vi trenger å få en konseptvalgutredning, og det burde det være mulig for mange å stemme for. Jeg er glad for at vi endelig har fått en fiskerimelding på bordet. Vi skal behandle fiskeripolitikken neste år. Det kommer til å bli viktig. For Arbeiderpartiet er det viktig å skape mer industri og få en mer rettferdig ressursfordeling. Så må jeg si at det er rørende å høre omsorgen som høyresiden har for Arbeiderpartiet i denne salen. Man snakker om en venstredreining. Ja, den verste dreiningen er jo kanskje Fremskrittspartiets dreining mot partiet Venstre, som har bidratt til at man nå har en hjemme alene-fest uten kontroll, og det virker ikke som om det er noen voksne som er på vei hjem heller. Jeg håper at vi får en fin debatt framover som handler om hva vi skal gjøre, og så håper jeg på mer ro og fred også internt i regjeringen.
Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2019-10-04:
Det som er godt for barna, er godt for alle. Det kan være en treffsikker test i de fleste saker. Kristelig Folkepartis mål er et samfunn der alle, ikke minst barna, opplever likeverd i praksis, uavhengig av hvem vi er, og hvordan vi kan bidra i fellesskapet. For Kristelig Folkeparti er derfor barn som opplever fattigdom, en utfordring og en målestokk på om vi lykkes. Et likeverdssamfunn skal sikre menneskeverd i alle livets faser og bekjempe alle former for diskriminering og sortering. Et likeverdssamfunn skal beskytte alle – retten til liv, frihet, utvikling og personlig sikkerhet. Men vi har et særlig ansvar for å sikre barn og ungdom de mest grunnleggende menneskerettighetene. Barnefattigdom er derfor uakseptabelt og urettferdig. Vi har en vei å gå for å nå dette målet. Selv om de fleste barn og innbyggere i Norge lever trygge og gode liv, er det mange som faller utenfor fellesskapet. Vi har sosiale forskjeller og dermed en barnefattigdom som kan hindre flinke og uskyldige barn i å få viktige muligheter og en god framtid. Da får vi ikke utviklet hele potensialet i befolkningen godt nok. Negative sosiale spiraler må snus. Jeg håper og tror at Kristelig Folkepartis politikk skal være et slikt dreiepunkt. Årsakene kan være mange – inntektstap, rusproblemer og andre ting kan gi utenforskap og svak økonomi. Dette krever særskilte tiltak. En slik situasjon kan gi barn og unge følelsesmessige og reelle utfordringer hvis økonomien fratar dem å delta i alminnelige aktiviteter. De kan kjenne på isolering, ensomhet, få psykiske helseplager eller bli utsatt for stigmatisering og mobbing. Det er opplevelser som kan sette seg for hele livet, og som Kristelig Folkeparti sterkt ønsker å bidra til å motvirke. Derfor ønsker vi å fremme en politikk som virker for dette formålet. Kristelig Folkeparti vil derfor målrette tiltak som hjelper de som trenger det mest. Vi er stolte over Kristelig Folkepartis fotavtrykk, mange ble nevnt i trontalen. Vi kjemper fortsatt for barnetrygden, for fritidskort for alle, for kontantstøtte, engangsstønad, tidlig innsats i skolen og lærertetthet, bemanningsnorm og gratis kjernetid i barnehagen, for noen, og rimelig SFO for dem som trenger det. Og Kristelig Folkepartis fylkes- og kommunepolitikere vil nå prioritere tilskudd til organisasjoner som bidrar til at barn og ungdom som er berørt av fattigdomsproblemer, og deres familier, kan delta i ordinære fritids- og ferieaktiviteter. Det gjelder innen hele feltet – idrett, kultur, kristent og humanitært arbeid, frivillige organisasjoner, ferietilbud og kulturskoler. Når barna lykkes og mestrer sin hverdag ved vanlig deltakelse i sitt bomiljø, blir det et gode for hele familien og kan gi nødvendig sosial status. Så er jeg også stolt av å være i et parti der bistandspolitikken er preget av at barnets beste er det viktigste, også i et globalt perspektiv.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2019-10-04:
Politikere som konstruerer konflikt, for så å utnytte den til egen fordel, er det mange av om dagen. En av dem er president i USA, flere av dem forsøker å splitte Europa. I løpet av denne debatten har vi hørt Senterpartiet male med bred pensel og skaper et bilde av hvor ille det er for oss som bor på bygda. Det er åpenbart bare innenfor Ring 3 det er noe i nærheten av levelig. Det konstrueres en konflikt mellom «oss» på bygda og «dem» i byen. Og vi nordmenn lar oss rive med av denne typen retorikk, for «de» skal ikke ha det noe bedre enn «oss». Det ligger i den norske folkesjela. Det er bedre at naboen har det like kjipt som jeg har det, enn at han har noe jeg ikke har. Da er det i hvert fall likt! Jeg er glad jeg bor på bygda og ikke i byen. Jeg er ikke så veldig glad i å ha folk tett innpå meg. Ute på bygda får jeg puste og slappe av, leve det gode liv. I tillegg er jeg så heldig at jeg bor i Norges mest solrike fylke, Vestfold – vakre Vestfold. Fra bondegården hjemme ser byen egentlig ganske grå ut. Jeg har valgt grønn bøkeskog, duvende kornåkrer og hav så langt øyet kan se. Det er ikke så rart at Vestfold er et populært feriemål – egentlig er det rart at ikke alle har flyttet dit. Men alt er ikke bare fryd og gammen utenfor byene. Det har vært nedgang i folketall i distriktene uansett hvem som har sittet i regjering. Unge flytter fra distriktene og inn til byene, og vi ser at mange kommuner «forgubbes». De siste årene har det likevel begynt å skje noe spennende i Distrikts-Norge. Ledigheten i mange distriktsfylker har ikke vært lavere siden finanskrisen. Det går så det griner i distriktsnæringer som reiseliv, oppdrett og skogbruk. Produksjonsveksten i landbruket har vært mye sterkere under denne regjeringen enn under den forrige. Reiselivet har i fire år på rad satt rekorder. Det legges ned færre gårdsbruk hvert år under denne regjeringen enn da Senterpartiet satt med landbruksministeren. Skogbruket hadde i 2017 det beste året siden 1989. Det er før flere her i salen ble født, president! Ja vel, så går det bra for distriktsnæringene. Men hva med kommunene, de sultefôres vel? Nei. Det har aldri vært færre kommuner med dårlig økonomi. I 2016 hadde kommunene det sterkeste driftsresultatet på ti år. ROBEK-listen har aldri vært kortere, nesten to tredjedeler av dem som slet med økonomien under Senterparti-styre, er nå ute av ROBEK-listen. Det er ikke akkurat inntrykket man sitter igjen med etter denne debatten. Jeg er litt lei – lei av politikere som snakker oss i distriktene ned, som forteller oss at vi ikke får til noe med mindre staten kommer inn og gir oss en hjelpende hånd. Vi klarer oss helt fint – bedre enn fint, faktisk. Jeg er stolt av Distrikts-Norge og den jobben som gjøres hver eneste dag av dem som bor og jobber der. Jeg er stolt av å bo på bondegård, og jeg er lei av politikere som prøver å fortelle meg at jeg ikke har det bra. «Nyt Norge» står det på norske matvarer i butikken – ikke «Nyt misnøye», men «Nyt Norge». Vi trenger politikere som nyter Norge og verdsetter bygda. Ikke stakkarsliggjør oss, for det gode livet leves på bygda i Norge.