Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-10-28:
Fremskrittspartiet synes at det er gledelig at det ble et resultat i Genève. Det som skjedde i Cancún, var en nyttig erfaring for mange og vil forhåpentligvis bidra til at man for fremtiden unngår forhandlingsrunder hvor ambisjonsnivået ikke er i tråd med flertallet av medlemmenes ønsker. Vi mener det er akseptabelt og fornuftig at tre av fire av de såkalte Singapore-temaene ble lagt bort for denne forhandlingsrunden. Det vil bidra til at man konsentrerer seg om færre spørsmål og forhåpentligvis når lenger i disse. Før jeg går inn på innholdet i Doha-runden, vil jeg knytte noen kommentarer til selve forhandlingsprosessen. Vi har vært flere partier og representanter som underveis har etterlyst mest mulig åpenhet om WTO-arbeidet. Jeg har da også opplevd at Regjeringen fra å være svært lukket, har åpnet noe opp. Og forut for Cancún og i Cancún, hvor bl.a. stortingsrepresentanter fikk delta i den norske delegasjonen, opplevde jeg at Regjeringen virkelig tok signalene om åpenhet alvorlig. Men erfaringene fra sommerens møte i Genève på dette området er ikke like gode. Genève-møtet var ikke i utgangspunktet et ministermøte, men på mange måter ble det allikevel det. Da er det uheldig at man ikke kunne inkludere f.eks. Stortinget og ulike organisasjoner i prosessen på norsk side. Selv om Regjeringen formelt og reelt sitter med forhandlingsansvaret, mener jeg at man ville ha tjent på å inkludere relevante aktører i prosessen. Norge gjør en innsats for å bidra til større åpenhet og demokrati i WTO som helhet. Da må vi også søke å få til dette best mulig på hjemmebane. Når det gjelder substansen i Doha-runden, er det klart at mye dreier seg om landbruk. De fleste utviklingsland har klare interesser i å få liberalisert landbrukssektoren. Derfor er det gledelig at møtet i Genève gav noen føringer i så måte. Jeg er enig med utenriksministeren i at dette gir noen utfordringer for Norge. Dette har vi visst noen år. Cancún gav en utsettelse, men alt tyder på at en ny WTO-avtale vil være på plass i løpet av ett–to år. Da kan Regjeringen fortsette som nå og kjempe aktivt og hardt for å sikre at vi kan beholde høyest mulig tollsatser på sensitive landbruksprodukter og aktivt hindre salg av mange utenlandske produkter i Norge, eller vi kunne ta noen grep for å motvirke de mulige brå endringene som kan komme i løpet av relativt kort tid. Det er også et spørsmål her om hva som totalt sett er best for Norge, inklusiv forbrukere og næringsdrivende som berøres av f.eks. grensehandel. Fremskrittspartiet mener det ville være en bedre anvendt ressursbruk, når utenriksministeren er rundt og snakker om WTO, om han konsentrerte seg mer om hva som er våre offensive interesser på industrivareområdet, enn å kjempe mot veggen på landbruksområdet. Jeg mener også at selv om det på ingen måte er en unik posisjon Norge er i, hadde vi stått oss godt på å være mer prinsipielle forsvarere av å bryte ned handelsbarrierer og toll, fremfor å forsvare slike virkemidler. Nå kan det med rette hevdes at norsk landbrukspolitikk i veldig liten grad er skadelig for utviklingslandene. Det er helt riktig at her er det andre aktører, som EU og USA, som må ta på seg et mye større ansvar. Men jeg mener dette også har noe å gjøre med det å kunne gå foran og vise vei. Hvis ikke et av verdens rikeste land kan gå foran og si at her legger vi en av våre kjepphester til side, hvem skal da gjøre det? Vi bør ha alle muligheter til å foreta grep som gjør at de som vil kunne rammes hardest i Norge av en fremtidig WTO-avtale, får mulighet til å omstille seg på en forsvarlig måte. Hvis vi kunne ta noen slike grep, mener jeg vi ville få en bedre forhandlingsposisjon. Det ville være enklere å forsvare overfor omverdenen, og vi ville gi vårt lille bidrag til at hele prosessen kunne bevege seg i positiv retning. Nå er det en situasjon på mange sensitive områder hvor alle holder kortene tett til brystet og ingen vil gi noe før de absolutt må. Dette er heller ikke tjenlig for det vi ønsker av åpenhet og fortgang i prosessen. I sin redegjørelse sier utenriksministeren avslutningsvis at vårt mål må være å bidra til en totalløsning som er best mulig for Norges samlede interesser. Det er det ikke vanskelig å slutte seg til. Men fra Fremskrittspartiets side blir det viktig å påpeke at vi kanskje er litt uenige i hvor våre interesser ligger, og da er det forståelig at vår argumentasjon går i en noe annen retning. Allikevel slutter vi oss fullt og helt til, og finner håp i, den siste setningen som avsluttes med at Norge ikke skal stå i veien for løsninger som kan bringe Doha-runden trygt i havn. La oss inderlig håpe at det er det som blir resultatet.