Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-06-10:
I Stortinget er det normalt brei tilslutnad til arbeidslinja. Arbeidslinja ber i veldig stor grad preg av at det skal løne seg å arbeide. Problemet er at kvar gong det kjem praktisk politikk til bruk her, er ein ikkje så oppteken av det likevel. At det skal løne seg å arbeide, betyr at det ikkje må løne seg å gå på ytingar framfor å vere i arbeid. Det er den praktiske konsekvensen. Forslaget handlar om å rette opp i usosiale velferdskutt. Representanten Lise Christoffersen gjekk gjennom ei rekkje endringar som har vore gjennomførte, som Framstegspartiet har vore med på å ta ansvar for, og som vi framleis gjer. Det handlar om at vi har prioritert tiltak som faktisk raskt kan bidra til at folk kjem inn i arbeidslivet, og at det løner seg å arbeide. Det betyr noko når ein får ressursar tilgjengeleg som ein kan bruke på å redusere ventetida og ventelistene for få medisinsk behandling i sjukehusa. Det gjer at folk som er mellombels utanfor arbeidslivet, kjem raskare tilbake. Det betyr noko når vi har gjennomført store løft i rus- og psykiatribehandling, gratis kjernetid i barnehagane, som gjer at også dei med dei lågaste inntektene kan ha barn i barnehagen og sjølve kome inn i arbeidslivet, styrking av kommuneøkonomien som legg til rette for velferdstenester landet over, nye sjukeheimsplassar og styrking av eldreomsorga og massiv satsing på utdanings- og forskingstilbodet for å kvalifisere nye generasjonar for eit anna arbeidsliv enn den førre generasjonen var ein del av. Målretta styrking av velferdstilbodet i samfunnet vårt er det dette handlar om. Faktisk å evne å prioritere – det har vi klart. Vi har både auka vekstevna i økonomien gjennom å leggje til rette for privat næringsliv, sørgt for at skattane vert haldne nede slik at arbeidsinsentiva går opp, og ikkje minst slik at fleire investerer kapitalen sin i å skape nye arbeidsplassar slik at stadig fleire kan velje eit arbeidsliv der dei i større grad er i stand til å forsørgje seg sjølv og eigen familie. Når vi veit at arbeid er den største suksessfaktoren for velferdsutvikling for den enkelte person og hans familie, må arbeidslinja faktisk av og til ha den praktiske konsekvens at ein torer å stå opp for ho også når det kan vere krevjande. Eg deler vurderingane til dei som meiner at vi alltid må vite kva vi gjer, og om dei vedtaka vi har fatta, har hatt uheldige biverknader som ein eventuelt kan rette opp. Det er også grunnen til at Framstegspartiet i denne innstillinga har fremja eit forslag om ei uavhengig evaluering av uførereforma, for at ein eventuelt skal kunne justere kursen på enkeltelement der viss dei viser seg å ha utilsikta verknader. Det hender det seg at politikken har. Utilsikta verknader er som regel eit uttrykk for at politikk verkar. Det har også vore poenget med ein politikk som aktivt sørgjer for at vi kan skape nye arbeidsplassar i dette landet, sørgje for å vri innsatsen i velferdssamfunnet vårt over på å kvalifisere folk for arbeid i staden for å ha ein politikk som sørgjer for at det løner seg å vere på stønad. Det må vi lykkast med også dei komande tiåra dersom vi skal ha eit velferdssamfunn som gjer at vi får plass for alle.