Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-18:
Først vil jeg også slutte meg til takken til komiteen og til Stortingets organer, som har sørget for at vi får behandlet en viktig lov raskt. Så vil jeg også si at det skal ikke være fattigdom i et av verdens rikeste land. Den kampen er viktig framover, og kvalifiseringsprogram og stønad er ett av de viktige og riktige tiltakene for å nå et slikt mål. Det er slik at dette programmet og denne stønaden skal bidra til mange ting. Det skal bidra til at flere kan komme i arbeid, men det skal også bidra til at man skal kunne få en økonomisk trygghet i en periode, slik at man kanskje kan komme over i en aktivitet som gjør at livet fungerer bedre. Målsettingen er mye bredere enn at det bare er arbeid som er i fokus, men det er viktig. Det vi vet, er at mange av dem som i dag går på sosialhjelp, og er uten jobb, trenger ganske lang tid for å bygge opp ikke bare den kompetanse som trengs i arbeidsmarkedet, men de trenger tid og hjelp til å bygge opp helsen sin, og de trenger tid til å bygge opp den mestring og sjøltillit som er nødvendig for å kunne fungere i hverdagslivet, og ikke minst i arbeidslivet. Derfor er det viktig at arbeidet med kvalifiseringsprogrammet bygger på kunnskap om hva som faktisk virker. Høgskolen i Oslo har gjort en undersøkelse som går på dem som før har vært innunder Handlingsplan for fattigdom, og de arbeidsrettede tiltakene som har vært der. Funnene viser veldig tydelig at de som går på langtids sosialhjelp, er sykere enn mange av dem som er på uføretrygd i dag. Det betyr at et av resultatene av å gjennomføre NAV-reformen, med helhetlig å møte befolkningen, og resultatet av kvalifiseringsprogrammet vil være at flere av dem som faktisk skal ha en uføretrygd, vil få det. Det er positivt, fordi den er der nettopp for at de som er uføre og ikke kan jobbe, skal kunne ha en ytelse som er trygg, og som det går an å leve av. Det har vært en del diskusjon om tidsfristen for å komme i gang. Jeg har lyst til å understreke at hele komiteen mener at man skal komme i gang så raskt som mulig. Men jeg har lyst til å peke på erfaringene bl.a. fra et prosjekt som også har omfattet langstidsmottakere av sosialhjelp, nemlig SAVIS-prosjektet, som har vært gjennomført i Hedmark og Oppland. En av erfaringene i evalueringen der var nettopp at perioden fra man begynte å ta inn folk i dette programmet til man fikk klargjort hva som var det riktige tiltaket, sydd sammen på riktig måte, var helt avgjørende – altså at man brukte nok tid på det og fikk det til på en god måte, for at de som gikk inn i dette løpet, faktisk skulle kunne greie å gjennomføre det. Jeg tror at det er veldig viktig å komme i gang så tidlig som mulig, men det aller viktigste er at innholdet i kvalifiseringsprogrammet er riktig sammensatt og av en slik kvalitet at det faktisk bidrar til det løftet i hverdagen som det er ment å være. Så er det en diskusjon her om å innføre et A- og et B-lag. Den diskusjonen hadde vi også da vi diskuterte stortingsmeldingen. Jeg er litt forundret over at de som nå ser at vi gjennomfører et stort løft for noen, synes det er verre enn at man greier å gjennomføre et løft samtidig for alle – altså at det er mye bedre at alle står på stedet hvil. Jeg vil også minne om at da vi i fjorårets budsjett hevet sosialhjelpen med 5 pst. pluss prisstigning, var Fremskrittspartiet, som i dag tar sterkest til orde for at dette ikke er godt nok, imot det. Det er ganske langt igjen før vi ser at det partiet har en sammenheng i sin fattigdomspolitikk. I tillegg til det kuttet de voldsomt i det apparatet som nettopp skal hjelpe folk som nå skal inn i kvalifiseringsprogrammet, nemlig NAV, og de fjernet også store summer på det som skal gå til tiltak, nettopp ved denne gruppen som nå skal hjelpe dem som kan komme i jobb, inn i jobb. Når det gjelder å gjennomføre en systematisk og kvalitetsmessig arbeidslinje, ligger denne regjeringen godt i løypa.