Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-10:
Da vil jeg først ta opp Senterpartiets forslag, som vi har sammen med SV. Jeg vil takke for at dette viktige representantforslaget er tatt opp av SV. En av velferdssamfunnets viktigste kjerneverdier er at fellesskapet stiller opp økonomisk og moralsk for dem som av ulike grunner ikke kan delta i inntektsbringende arbeid, og videre at velferdsstaten opptrer slik at tilliten mellom borgerne og det offentlige styrkes og ikke svekkes gjennom økende mistillit til hvordan systemet fungerer. Allmenne krav til rettferdig behandling er grunnleggende og må styrkes, og når jeg sier det, er det fordi det nå trengs en grunnleggende gjennomgang av hvordan Nav fungerer. Det skulle være én dør inn, det har ikke blitt det – det har ikke blitt én dør inn til å få bistand for de menneskene som har sammensatte behov, og som virkelig trenger et menneske å snakke med. Førstelinja må derfor styrkes, kontorene må være åpne, det må være flere fagfolk på de lokale kontorene i bydeler og kommuner, og de lokale fagfolkene må ha ansvar og myndighet i saker som er tidsbegrensede. Det er så mange meldinger vi får om hvordan Nav fungerer i praksis, at det er i hvert fall noe en ny regjering – om det blir den ene eller den andre – må ta tak i, for intensjonen med Nav er ikke fulgt opp. Ett av de mest synlige eksemplene på regjeringas prioriteringer er endringen når det gjelder uføretrygdedes barnetillegg. Alle har rett på en økonomisk verdig oppvekst for smårollingene, men det vi opplever, er at dagens regjering er ideologistyrt og ikke rettferdighetsstyrt. Representanten Dale var et godt eksempel på det: Han hamrer inn at det skal lønne seg å arbeide, uansett. Det kan ikke drives på den måten, en må se an hva som er de praktiske forholdene. Det praktiske forholdet er at en rekke mennesker som blir uføretrygdet, har hatt et arbeid som har gitt lav inntekt. Når en så i tillegg har ansvaret for mange smårollinger, kan vi ikke kjøre det prinsippet ut til det ytterste. Jeg ser at Kristelig Folkeparti har greid å dempe ferden videre ned på denne ordningen, men du verden: Jeg hadde håpet på at Kristelig Folkeparti kunne ha vært sammen med opposisjonen her og sørget for en større økonomisk verdighet for de familiene som har flere smårollinger å ta vare på, samtidig som inntektsgrunnlaget før uføretrygden var svakt. Det synes jeg er et av de mest synlige eksemplene på en uverdig prioritering og en ideologistyrt politikk. Av andre forslag jeg har lyst til å nevne, er det som gjelder bostøtteordningen, som det er vesentlig at vi får forbedret. Det gjelder også ordningen med bilstøtte for personer som trenger bil i gruppe 1 for å bryte en isolert tilværelse og bedre dagliglivets funksjoner. Det er ganske uverdig at vi har måttet prioritere på den måten som regjeringa da har gjort, og ikke gitt disse menneskene en funksjonsriktig bil slik at de kommer seg ut. Til slutt er det spørsmålet om arbeidsavklaringspenger. Der framgår det av forslag nr. 10, som bare SV og Senterpartiet står bak – jeg er veldig forundret over at ikke Arbeiderpartiet er med på det forslaget – at Stortinget «ber regjeringa gjennomføre en grundig evaluering av ordningen med arbeidsavklaringspenge(AAP) og komme tilbake til Stortinget på egnet måte». Det er en ordning som vi får så mange henvendelser om, det er en ordning som har så mange svakheter, det er en ordning som har så svak oppfølging, og det er en ordning som går over så lang tid for dem som er berørt. Slik det er i dag, ender det med at mange bruker opp tida hvor det er staten som er ansvarlig, og da må de inn i en karensperiode hvor en ikke har annet enn sosialstøtte eller venner, kamerater og familie å leve på. Og så skal vi altså oppleve at i innstillinga er det bare Senterpartiet og SV som er enige om at dette må gjennomgås. (AAP)