trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-05-12:
Slik jeg hører representanten Sørfonn, opplever jeg at vi er enige om det aller meste. Fra Regjeringas side er vi også opptatt av å få til breie løsninger når det går an – og det har jo vist seg i sakene om finanskrisa at det har vært mulig i svært mange omganger, og det er jeg glad for. Det andre som sjølsagt er helt avgjørende, er å ha tett dialog, men også å lytte til næringa sjøl – til industrien og næringslivet for øvrig. Derfor har vi sjølsagt både tett og nær og ofte kontakt, for det er sjølsagt de som vet best, hva som må til. Så er det et punkt som representanten Sørfonn tok opp i hovedinnlegget som jeg ikke rakk å kommentere i mitt svarinnlegg, og det gjelder kraftregimet og langsiktige kraftavtaler. Det er jo sjølsagt kjempeviktig for store deler av vår industri, og hovedelementet er å få til flere langsiktige avtaler. Boliden er jo ett eksempel på det, men vi er nødt til å få flere. Jeg viser også til omgjøringstilgangen som er der, og til utleieordninga. Enova har nå historisk mye penger å bruke, de har aldri noensinne, så vidt jeg vet, hatt så mye penger som de har nå. Det inngår også i et nytt kraftregime. Og statsministeren lanserte jo også i går – og det kommer forslag om det i revidert nasjonalbudsjett – penger til et nytt innkjøpskonsortium, slik industrien sjøl har bedt om. På mange måter er det et slags samvirkelag, der man går sammen, etter den franske modellen, for å få til løsninger og gode avtaler. Her kommer Regjeringa til å foreslå 40 mill. kr i revidert nasjonalbudsjett, lagt til Innovasjon Norge, som skal kunne brukes til det som heter «bagatellmessig støtte», etter modell av den franske modellen, og jeg håper Stortinget vil slutte seg til det. Vi vil sjølsagt ha nær dialog med industrien om dette framover. Det betyr også at vi vurderer ulike låne- og garantiordninger, også i forlengelsen av dette, i nær dialog med industrien sjøl. Jeg er derfor enig med representanten Sørfonn i at dette er et område som vi sjølsagt både skal ha og hele tida har høyt på dagsordenen i forhold til å være beredt til å trå inn med nye tiltak dersom det skulle være behov for det. Så på tampen: Representanten var også inne på noe som er kjempeviktig, nemlig å greie å beholde kompetansen. For vi må ikke gjøre den feilen, som av og til har skjedd i krise før, at en mister nødvendig og god kompetanse ved mange bedrifter. Vi må ruste opp vårt virkemiddelapparat slik at de har penger og ressurser å stille opp med slik at kompetansen kan beholdes. Det mener jeg det er mange muligheter til nå gjennom de ulike pakker som er vedtatt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-05-12:
Jeg syns denne diskusjonen har vært nyttig. Vi skal ta på alvor de utfordringer som disse økonomiske nedgangstidene gir, også i forhold til oss. Det er ingen som kan si noe om hvor lenge de vil vare eller noe om dybden i dette. Men vi må være forberedt på at dette kan ta tid. På den ene sida er det ingen tvil om at det er en alvorlig situasjon, som vi tar på største alvor. Men på den andre sida er jeg også enig med de talere, f.eks. representanten Ryan, som her var inne på at det også ligger noen muligheter i dette. Det var også interpellanten inne på. Det er en utfordring vi skal greie, og vi vet at det kommer til å snu. Vi vet alle sammen at de mulighetene handler om mange nye arbeidsplasser innenfor f.eks. miljøteknologi. Det er to store kriser som det snakkes om i alle land nå, det er ikke minst miljøkrisa og matvarekrisa – jeg ser landbruksministeren er til stede – og det er også finanskrisa. Her er det muligheter til å kople disse krisene for å skape nye, mer framtidsrettede arbeidsplasser. Jeg hører på debatten, og jeg er ikke overrasket over at det er noe ulike synspunkter på hvilke tiltak en ønsker. Jeg har respekt for det – og for at det er noe ulike synspunkter på hvor mye staten bør bidra med i norsk næringsliv. Vi er opptatt av at de midler vi setter inn, må brukes riktig. Men la meg kommentere spesielt synspunktene fra Høyre, som er veldig opptatt av arbeidsgiveravgiften og av å redusere den. Når vi ikke er tilhengere av det, er det fordi vi mener at det er en svært lite målrettet ordning. Jeg merker meg også at sjeføkonomen i First Securities, Harald Magnus Andreassen, som jeg skjønner er medlem av Høyre, har uttalt til E24 at dette er et dårlig tiltak. Når det så gjelder det Fremskrittspartiet sier om at løftet om et nytt industrikraftregime fortsatt ikke er innfridd, er det feil. Det er altså slik at det nye kraftregimet vil, som det gamle, ha flere ulike byggeklosser. Det er langsiktige kontrakter, det er Enova, det er omgjøringstilgang, utleieordning og et nytt innkjøpskonsortium som det også kommer forslag om penger til i revidert, som kommer på fredag. I tillegg har fagbevegelsen og industrien foreslått at Innovasjon Norge eller andre aktører skal kunne gi lån eller garantier for kraftkjøp til innkjøpskonsortier på markedsmessige vilkår med pant i krafta. Det er også noe som vi ønsker å få til. Vi skal altså sørge for at vi får til mange langsiktige kraftkontrakter også for framtida, noe som er avgjørende for store deler av norsk industri.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-05-12:
La meg, i likhet med nesten alle andre, si at det er et svært viktig tema interpellanten tar opp. Det er selvsagt slik at dette temaet har vi det siste året brukt mye tid på ikke bare å debattere, men også faktisk å gjøre noe med. Det er vel ikke å overdrive å si at det er den saken som har preget det norske nyhetsbildet og det globale nyhetsbildet siden bobla sprakk i fjor sommer en gang. Så kan man ha ulike innfallsvinkler til det. Det ene er selvsagt at situasjonen er alvorlig, ikke minst for dem som blir rammet fordi arbeidsplassene forsvinner, spesielt i konkurranseutsatt sektor. Så kan man velge å sammenligne Norge med en del andre land. Da vil man kunne konstatere at den politikken som er ført, den næringsstrukturen som vi har, og den posisjonen som vi har, relativt sett er langt bedre enn i veldig mange andre land. Det tror jeg det kan være grunn til å dvele ørlite grann ved, rett og slett fordi vår verdiskapning, vår arbeidsledighet og vår relative posisjon er etter mitt skjønn langt bedre – heldigvis – enn i veldig mange land det ellers ville vært naturlig å sammenligne seg med. Ingen vet om dette er en situasjon som vil vare, og om vi vil klare å bevare dette forspranget eller denne fordelen. Det er å håpe, men den typen garanti har vi selvsagt ikke. Jeg velger å tro – noe jeg er ganske sikker på – at den politikken Regjeringen og Stortinget har ført de siste månedene og det siste trekvart året, har vært en betydelig medvirkende årsak til det, både budsjettpolitikken, som har vært ekspansiv, krisepakkene som har vært fremmet på løpende bånd, ikke minst for å få fart på finansinstitusjonene og kredittflyten, og alle andre tiltak som har vært lagt fram. Når jeg reiser rundt om i landet og prater med folk, virker det som om det er en rimelig grad av åtgaum, en rimelig grad av tilfredshet, en rimelig grad av erkjennelse av at man blir tatt på alvor, og at Regjeringen handler og løser de utfordringene vi står overfor. Så tror jeg at vi alle sammen skal være ydmyke med hensyn til at situasjonen er dynamisk. Den kan komme til å forandre seg. Vi er hele tiden nødt til å følge med, være aktuelle og på hugget i forhold til eventuelle nye tiltak. Det har både statsråden, Regjeringen som sådan og for så vidt også statsministeren varslet at man skal være. Dersom det er nødvendig med nye tiltak, vil nye tiltak komme. Det er i grunnen ikke så veldig mange andre måter å angripe den situasjonen som vi er en del av, på. Det tenkte jeg for så vidt skulle være mitt bidrag her i dag. Jeg er utålmodig og søkende med tanke på framtiden, men relativt godt fornøyd med det som er prestert så langt.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2009-05-12:
Denne interpellasjonen tar opp en viktig sak som også har et overordnet perspektiv og et langsiktig perspektiv med hensyn til jordareal og matproduksjon. Så har vi det klassiske dilemmaet, det blir konflikt mellom utbyggingsformål og tilrettelegging av infrastruktur både i nærheten av større byer og i distriktene. Men hvis vi hever oss litt og ser på det overordnede perspektivet, er Norge et lite land, globalt sett. Vi har små arealer, og vi er så rike at vi antagelig kunne kjøpt all maten vår fra fattige land som egentlig trenger maten sin selv. Da er vi inne på et tema som solidaritet, og spørsmålet er – når vi er så rike som vi er i dette landet – om det er riktig at vi faktisk ikke har råd til å produsere vår egen mat på grunn av kostnadene. Men som flere har vært inne på, er det en økende befolkning i verden som vil ta større del i økt levestandard, og da må verdens matproduksjon fordobles fram til 2050 – og matbehovet vil øke gradvis. Det er to områder som kjennetegner utviklingen av alle velferdssamfunn, og det er utviklingen på matområdet og på energiområdet. Når vi ser at store befolkningsgrupper nå vil ta del i denne velstandsutviklingen, vil dette bli to områder som blir etterspurt. Derfor er det viktig å ha et langsiktig perspektiv med hensyn til jordareal og grunnlaget for produksjon av mat. Så har vi også problematikken rundt klima – biodrivstoff. Det har blitt sagt at hvis USA skulle hatt 10 pst. innblanding av biodrivstoff produsert på dyrket mark, ville en tredjedel av USAs areal forsvinne til det. Det er jo et dilemma i den sammenhengen. Så det er åpenbart at det her er utfordringer på mange områder, men vi må ha det overordnede perspektivet, at matjord må man i stor grad ta vare på nettopp for å tenke langsiktig, til nye generasjoner som vil ha behov for matjorda. Så har vi problematikken med urbaniseringen. Rundt tettsteder har vi ofte den beste matjorda. Da får vi et press med tanke på hvordan vi samferdselsmessig skal tilrettelegge for korte avstander inn til folks tjenester – jernbane har vært nevnt her, osv. – og vi kommer i et dilemma mellom f.eks. forbruk av drivstoff, og det å bygge ned jord for å få en effektiv botetthet. Paradokset er jo da at ved urbanisering får man bygd ned dyrket jord rundt tettsteder, men samtidig flytter folk fra distriktene, og jorda blir gjengrodd på grunn av at det ikke er folk som bor der. Så det er viktig å prøve å tilrettelegge for noen incitamenter i planleggingen, og vi må ha tillit til at de kommunale folkevalgte har et overordnet perspektiv, samtidig som de står overfor konkrete utbyggingsoppgaver. For Venstre er det lokale folkestyre avgjørende, men det må ligge noen føringer og incitamenter som gjør at det å ta vare på dyrket mark, er formålstjenlig i lokalsamfunnet.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-12:
I likhet med flere talere syns jeg at denne interpellasjonen er veldig viktig. Som det er pekt på, må vi som nasjon produsere mat til befolkninga. I dag er vi egentlig ikke i stand til det. Vi er avhengig av import. Og det kan komme situasjoner – det har vært slike situasjoner før, selv om det heldigvis er mange år siden nå – der det ikke er så enkelt å få importert mat. Det kan være i en situasjon med ufred i verden. Det kan også være i situasjoner der det oppstår sykdommer, som vi faktisk har vært i nærheten av bare de siste ti årene – det har vært like før man har måttet stenge grensene mot utlandet på grunn av ulike typer dyresykdommer. Det er klart at i en slik situasjon er det helt avgjørende at vi greier å brødfø vårt eget folk, og i slike sammenhenger må man ha et langt perspektiv. Det er nevnt her at vi blir en million flere innbyggere om noen år – og det er et relativt kort perspektiv. Vi som er på Stortinget, må våge å løfte blikket kanskje 100 år framover. Da er det viktig at vi klarer å se disse dimensjonene når vi diskuterer dette. Jeg syns det har vært mange gode innlegg. Da representanten Kongshaug holdt sitt innlegg, vurderte jeg å trekke meg fordi jeg syntes han sa så mye klokt at jeg vanskelig kunne si noe som var mer utfyllende. Han berørte veldig mange sentrale sider ved dette. Jeg må tillate meg en liten polemikk med representanten Kielland Asmyhr. Han peker på at det er så krevende i de tettbygde områdene rundt Oslo at man er nødt til å ta i bruk både Marka og dyrket jord. Da vil jeg si at da må man jo legge til rette for at man finner boligområder som ligger noe utenfor Oslomarka og den beste matjorda på Østlandet, der folk kan bosette seg. Er det ikke mulig å få tomt og areal på den beste matjorda eller i Oslomarka, vel, da får folk ta konsekvensen av det og bosette seg på steder der det er mulig. Det er jo det som er politisk styring. Det er ikke opplagt at man skal få lov til å bygge en villa i Oslomarka eller på den beste matjorda på Østlandet. Da må vi våge å ta politisk styring. Men jeg skal slutte av her. Jeg syns det er veldig viktig at dette spørsmålet blir tatt opp. Vi må ha et langsiktig perspektiv, og vi må gjøre alt vi kan for å bygge ned minst mulig matjord i årene som kommer.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-05-12:
Jeg ser at statsråden og jeg ser mye likt på dette. Det var mange gode poeng i statsrådens innlegg, men det jeg kunne ønske at statsråden kunne svare på, er: Én ting er å kunne ha en interpellasjonsdebatt om denne saken. En annen ting er om Regjeringen kunne gjøre et grundig arbeid med hensyn til å utarbeide en større melding om norsk matpolitikk, slik at vi til høsten kan få en sak hvor vi kan diskutere dette bredt, og hvor Stortinget blir involvert i utformingen av de strategier som vi skal legge for norsk matpolitikk fremover. Jeg er enig i det som statsråden sa om å utvikle lokale produsentnettverk, hjelpe etablerere til å få riktig volum og markedsorientering, lære hvordan man skal markedsføre seg osv. Dette med å få flere Beskyttede betegnelser på merkevarer er også viktig. Jeg synes det er positivt at en landbruksminister uttrykker positivitet til å øke eksporten. Jeg tror at norsk mat har store muligheter i betalingsvillige markeder – i London, Paris og Berlin, for å nevne noen. Selv var jeg i USA i høst – et land jeg reiser mye i. Jeg var da ute på landsbygda i en tilfeldig dagligvareforretning og fikk der tatt en ganske bra billedserie om hvordan Jarlsberg-osten blir markedsført til den lokale forbruker på landsbygda i USA. Maken til markedsføring har jeg aldri sett av en norsk ost her i Norge. Ledelsen i Tine har fått disse bildene, og de bruker dem nå som mal for hvordan Jarlsberg-osten skal stilles ut til forbrukerne i USA. Så det er klart at vi må få en holdningsendring, også i forhold til våre egne dagligvarer, når det gjelder hvordan vi markedsfører norsk mat til norske forbrukere.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-05-12:
Jeg synes dette har vært en god debatt. Det er enighet i Stortinget om at matpolitikk er viktig. Det er også enighet om at vi har et godt utgangspunkt. Vi har gode råvarer. Vi har også et godt kjøkken, men vi må trekke det videre derfra og heve blikket noe mer og legge klare strategier for hva vi gjør fremover. Derfor kunne jeg ønske at Regjeringen kom tilbake til Stortinget med den typen vyer og strategier, slik at vi kunne bruke noe mer tid her i Stortinget, og at næringskomiteen også ble mer involvert i å forme strategiene, f.eks. gjennom høringer og gjennom en større debatt i Stortinget. Jeg merket meg at statsråden ikke avviste at han ville gjøre det, men han kunne vært tydeligere. Jeg har tro på at man skal kunne eksportere norske landbruksprodukter. I morgen reiser næringskomiteen til London. Jeg vet ikke hvor mye tid næringskomiteen får til å gå rundt i London, men i forretningen Harrods f.eks. har man en stor matvareavdeling som det er en drøm å gå gjennom. Det er klart at der er det store muligheter for at gode produkter kan bli markedsført. Norsk fiskerinæring er sterkt ute på verdensmarkedet og bruker store ressurser på å markedsføre fiskeriprodukter til kundegrupper gjennom å servere fiskeriprodukter på mottakelser osv. Kunne det være en idé også å ta med noen gode suksesshistorier for landbruksprodukter for å vise en større del av det norske matfatet? Det er en stor logistikkutfordring å få nisjeproduksjonen frem til forbrukeren. Der må vi gjøre mer. Vi må lære av de gode suksesshistoriene, og vi må lære av dem som har hatt suksess i konkurranse. Slik kan også de som ikke er så gode, bli bedre. Vi må også se på hvordan vi kan utvikle og samordne de offentlige programmene bedre. Jeg har tro på varemerket «Nyt Norge». Vi får se hvordan resten av samfunnet tar imot dette, og hvordan vi skal kunne utvikle det bedre.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-05-12:
Også jeg er glad for at interpellanten og jeg har mange sammenfallende synspunkter på denne saken. Det er en viktig debatt. Jeg tror at det er bred politisk enighet mellom partiene i Stortinget om å jobbe enda mer offensivt med matpolitikk innenfor rammen av Landbruks- og matdepartementets aktiviteter, slik som jeg har lagt vekt på etter at jeg ble landsbruks- og matminister. Ett av de viktige poengene her er jo å redusere avstanden mellom primærprodusentene, enten det er fisker eller bonde, og forbrukerne. Ikke minst fordi forbrukerne er de beste ambassadørene for de norske matproduktene, er denne avstanden viktig. Vi har derfor også satt i gang et forbrukerinvolveringsprosjekt – som jeg ikke nevnte i mitt første innlegg – som innebærer at vi jobber for å skape denne kontakten og dialogen mellom matprodusenten og forbrukeren og på det viset skape allianser som fremmer norsk matkultur, som fremmer norsk matproduksjon, og som bidrar til å sikre de målene vi har for norsk jordbruk. Jeg er opptatt av å jobbe bredt og skikkelig på alle felt på dette området. Derfor har jeg også – som jeg ble utfordret på av representanten Kielland Asmyhr – utfordret dagligvarebransjen til å gjøre en bedre jobb for å få matspesialiteter og økologiske produkter bedre fram i lyset. Jeg opplever at dagligvarebransjen har tatt denne utfordringen. Jeg har utfordret dem direkte i felles møter, og etter den tid har både NorgesGruppen, Coop og REMA sagt at de vil gjøre det mer målrettet og mer aktivt. Det Coop-prosjektet som ble bemerket av representanten Kielland Asmyhr, er et resultat av denne utfordringen, der Coop nå vil ha regionale satsinger på matprodukter fra ulike deler av landet. Jeg er også opptatt av at vi jobber sammen med fiskerinæringen for på det viset å dra nytte av den kunnskapen fiskerinæringen har på eksportsiden. Jeg er også overbevist om at den tradisjonelle landbruksnæringen kan bidra med kunnskapsoverføring til fiskerinæringen når det gjelder produktutvikling og nye produkter. Så her er det en gjensidighet, og jeg tror da også som sagt at landbruksnæringen har nytte av å lære av eksportkompetansen til fiskerinæringen, samtidig som fiskerinæringen har nytte av å lære av produktutviklingskompetansen til det tradisjonelle landbruket. Her har vi etablert et selskap, NOFIMA, som kan bidra godt til det arbeidet. Så arbeidet med matpolitikk, arbeidet med å utvikle norske matprodukter, norsk matkunnskap og ikke minst få fram det enorme potensialet vi har i norske råvarer og i norsk kunnskap gjennom de fantastisk dyktige kokkene vi har, er et fellesprosjekt som jeg skal stille meg bak og jobbe videre med, og jeg skal vurdere spørsmålet om kontakten med og informasjonen til Stortinget i den forbindelse.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-05-12:
Også jeg vil uttrykke et ønske om å følge opp denne debatten videre i Stortinget, så jeg får komme tilbake til det. Jeg opplever at denne diskusjonen har vært nyttig og viktig for norsk landbruksnæring og for norsk matproduksjonsnæring. Matproduksjonsnæringen er faktisk en av de viktigste verdikjedene i norsk industri, med mer en 100 000 ansatte hvis vi her tar med industrien. Det må vi gjøre, for det er et skjebnefellesskap mellom norsk primærproduksjon og norsk matindustri. Vi jobber både inn mot matindustrien og inn mot primærprodusentene. Jeg har lyst til å understreke at vi følger opp med konkrete tiltak, som jeg underveis har vært inne på. Vi har bidratt til å etablere samarbeid med Den Norske Turistforening og Rica-hotellene om lokal mat på menyen. Vi har bidratt til etablering av Lokalmat BA, som skal jobbe spesielt med distribusjon og logistikk. Vi skal også bidra videre. Men jeg har lyst til å understreke at matpolitikk er veldig sammensatt fra råvareproduksjon til forbrukerpolitikk – ikke minst gjelder det eksportnæringen. Vi har reiselivet, og vi har ikke minst mattryggheten som element i en slik satsing. Hvis man skal få til en videre satsing på norsk matpolitikk og norsk matproduksjon, er det en fordel at vi bruker det landet vi har. Det er en fordel at vi har en politikk som sikrer at vi har matproduksjon i hele landet, og at vi kan utnytte de mange spesialiteter fra nord til sør. Der ligger også litt av utfordringen i denne diskusjonen. Det ene er ønsket om å eksportere mer, at vi skal satse mer på spesialiteter, men vi må også sørge for at vi har en produksjon i bunnen som gir mulighet til å satse mer. Uten å gå mer detaljert inn i dette nå, tror jeg det er en viktig bit i den videre diskusjonen her. Vi skal nå etter ti år ha en erfaringsoppsummering av Verdiskapingsprogrammet for mat. Det er riktig som det er sagt her, at dette ikke er noe som denne statsråden eller statsråden før meg har funnet på. Det er en videreføring av et tidligere arbeid, som var viktig også da. Vi ønsker å videreutvikle virkemidler for nye utfordringer. Jeg har lyst til å understreke at mye har skjedd på ti år, og vi må se framover istedenfor å se bakover for å få til dette. Da er det viktig for meg å få fram at interessen for lokalprodusert mat i Norge har blitt større. Jeg tror også at det skal være mulig å løfte interessen internasjonalt for spesialiteter som kan eksporteres. Helt til slutt har jeg bare lyst til å understreke at denne debatten har vært viktig. Jeg håper at vi kan få anledning til å videreføre den senere.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-05-12:
I likhet med representanten Holten Hjemdal tror jeg det er viktig at vi legger bort talldiskusjonen. Den er unødvendig, og vi kan være helt enige om at ambisjonen er å vinne flere hjerter for jordvern, og at omdisponeringstakten er altfor høy. Men det er viktig å ta med seg at det har nyttet å sette fokus på saken, det har nyttet å jobbe med saken, og det har ikke minst vært nyttig å iverksette tiltak som styrer området mer og bedre. Jeg er opptatt av å jobbe videre i samme retning. Jeg er opptatt av å samarbeide med kommunene. Jeg er opptatt av at kommunene skal bli flinkere til å planlegge sine arealer. Ikke minst er jeg opptatt av at kommunene gjennom interkommunalt samarbeid må se muligheter til å realisere næringsarealer. Vi har hatt tunge diskusjoner om jordvern i Trondheimsområdet, og et av resultatene av de prosessene er at kommunene rundt Trondheim, og sammen med Trondheim, skal lete etter felles arealer for næringsutvikling som skal ivareta behovet for å redusere omdisponeringen av jord. Utfordringene på dette området tror jeg først og fremst ligger rundt de større befolkningskonsentrasjonene, som byer, tettsteder, på Østlandet, på Vestlandet og i Midt-Norge. Det er også her vi på mange vis har den beste matjorda. Et paradoks er at her er det største presset, her har vi den beste matjorda, og her er kanskje de største konfliktene i framtiden. Særlig i disse områdene – i Østfold, i Vestfold, på Østlandet, i Trøndelag – må de som har ansvaret i kommunene, kommunepolitikerne, jobbe mer bevisst sammen med fagfolkene for å sikre jordvernet. For det er ingen tvil om at fagfolkene som jobber innenfor denne sektoren, anbefaler en betydelig mer restriktiv praksis enn det kommunepolitikerne i mange tilfeller går inn for. Derfor har vi innført de hjemler vi har for innsigelser og omgjøring av vedtak. Derfor er vi nødt til å ha det. Men det beste vil være hvis vi greier å oppnå denne politikken gjennom samarbeid, gjennom felles arbeid, gjennom større bevissthet. I dagens situasjon blir det stadig større fokus på behovet for å øke matproduksjonen. I Norge blir vi altså en million flere mennesker i løpet av 20 år. På verdensbasis øker vi med tre milliarder mennesker i løpet av 40 år. Det er klart at vi har ikke råd til å ødelegge noen av de begrensede ressursene vi har i dag.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-05-12:
Jeg vil også takke for en veldig god debatt. Jeg tror det er særdeles viktig at vi greier å løfte slike typer saker inn i stortingssalen – ikke minst at vi har et overordnet perspektiv på det og tar tak i de mer praktiske utfordringene. Det overordnede perspektivet er jo matproduksjon i verden i årene framover. Det er klart at dagens nedbygging av matjord i Norge vil få konsekvenser for livsvilkårene til våre etterkommere. Det vil få konsekvenser for hvordan man skal fø befolkningen i framtiden. Klimaforandringene endrer forutsetningene for matproduksjonen over hele kloden. Det er mange aspekter som har innflytelse. Jeg vil understreke at de som i dag tillater at god matjord raseres, påtar seg et stort ansvar overfor framtidige generasjoner. Det er også slik at andre land er opptatt av det. Mange rike land konkurrerer nå om å kjøpe opp eller leie jord i Afrika. Det sørkoreanske gigantselskapet Daewoo har nettopp inngått en 99 år lang leieavtale for store arealer av Madagaskars beste jordbruksland. Dette er en politikk som jeg tar sterkt avstand fra. Men det er interessant å registrere at det skjer i dagens situasjon. Årsaken er jo at ulike land ser for seg at det blir mangel på mat i framtiden. Målet må selvsagt være at alle land utnytter sine egne muligheter til matproduksjon. Det er også det som er utgangspunktet mitt i arbeidet for å styrke jordvernet i Norge. Så undervurderer jeg ikke at det er motsetninger. Jeg ser heller ikke at det er enkle løsninger på dette spørsmålet i ulike områder i ulike kommuner. Det vil være motsetninger som må løses. Da er det viktigste redskapet vi har, å styrke planbestemmelsene i plan- og bygningsloven. I plan- og bygningsloven finnes det en rekke virkemidler som kommuner, fylkesmann og stat sentralt kan ta i bruk for å sikre jordvern. Siden jordverngruppas rapport kom, som Holten Hjemdal refererte til, er det vedtatt en ny plandel i plan- og bygningsloven. Gjennom denne loven har vi fått nye virkemidler som kan bidra til å styrke jordvernet. I tillegg videreføres viktige virkemidler, bl.a. innsigelsesmyndigheten. Det siste jeg har lyst til å nevne, er at vi må være veldig opptatt av å styrke regional planlegging som verktøy for å finne bedre løsninger. Det å planlegge for flere kommuner samlet er viktig for å ta de riktige, overordnede grepene, ikke minst når det gjelder lokalisering av næringsareal. Regionale planer kan brukes med sikte på å fastsette langsiktige utbyggingsretninger og grenser for landbruk. Det kan brukes til å innføre krav om fortetting i eksisterende byggesoner. Det kan bidra til å fremme samferdselsprosjekter, Nasjonal transportplan, osv. Vi har erfaringer fra Rogaland og Hamar-regionen som viser at regionale planer på areal- og transportområdet har positiv effekt på arealdisponeringen.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2009-05-12:
Eg vil fyrst få takke interpellanten for å setje eit viktig og interessant tema på dagsordenen. Representanten Kielland Asmyhr har rett i at det er få som ser på Noreg som eit gourmetland. Undersøkingar reiselivsnæringa har gjort blant gjester frå utlandet, viser at dette er eit område som har eit betydeleg forbetringspotensial. Noreg er eit reisemål for mange. Folk ventar og får gode opplevingar, men vi har litt husmannsånd i matfatet. Dette er grunnen til at Regjeringa sette eit fokus nettopp i reiselivsstrategien som blei lagd fram i desember 2007. Der blir det lagt vekt på å sikre gode matopplevingar for dei som besøkjer landet vårt. Vi må få fram nye produkt og næringsutvikling gjennom kombinerte mat- og reiselivsprosjekt, med fokus på lokal eigenart knytt til kulturarven vår. Vi har jo ei rekkje fortrinn i høve til mange andre land – som det har vore sagt tidlegare – med ein matproduksjon som er tufta på reinsemd, friskleik, god dyrevelferd og ikkje minst gode råvarer. Då skulle det vel berre mangle at vi ikkje skulle kunne tilby besøkande meir enn hamburgarar og pommes frites på norske restaurantar og vegkroer. No må det seiast at mykje blir gjort. Den førre Stoltenberg-regjeringa starta verdiskapingsprogrammet for matproduksjon, som skal utvikle norsk landbruk gjennom innovasjon og produktmangfald, og på den måten bidra til auka verdiskaping innanfor primærproduksjon og foredling. Det blir òg lagt vekt på å profilere norsk mat nasjonalt og internasjonalt, som t.d. gjennom ein årleg stand på Grüne Woche i Berlin, noko som både Landbruks- og matdepartementet i samarbeid med Innovasjon Norge og UD er med på. Det blir gitt støtte til matfestivalar, og det norske kokkelandslaget er òg eit viktig element. I førre veke opna fiskeriministeren Måltidets Hus i Bergen, eit kompetansesenter for matforsking. Helga Pedersen viste under opninga til at Noreg er ein stor matnasjon, som i snitt sender 27 millionar sjømatmåltid ut i verda kvar einaste dag. Regjeringa si satsing på å skaffe nordmenn betre tilgang på fersk fisk må òg nemnast. Men Noreg er i altfor stor grad òg på dette området ein rein råvareeksportør. Landbruksdepartementet la i fjor fram ein matpolitisk strategi – «Smaken av Noreg» – som legg grunnlaget for ein meir heilskapleg matpolitikk. Men ting tek tid. Det lærte vi då komiteen var i Sveits i vinter. Der omset dei nisjeprodukt til langt betre prisar enn elles, men det har som sagt teke tid. Det er gledeleg å sjå at mange små matbedrifter rundt om i landet har ei positiv utvikling, f.eks.: Før helga fekk norskprodusert mat ein ny forbrukarprofil i merkeordninga «Nyt Norge». Merket ber bod om høg kvalitet, og det blir spennande å sjå korleis forbrukarane tek imot dette. Avslutningsvis har eg lyst til å seie: På alle dei turane som vi har teke rundt omkring i kongeriket, har det ikkje mangla på god norsk mat, ofte med eit lokalt tilsnitt. Mat er kultur. Lat oss alle bli flinkare ambassadørar med omsyn til å bidra med det. Men god mat med gode råvarer betyr at fokuset må vekk frå at det berre er låg pris som skal vere på dagskartet og i våre hovud. Vi må få ei større fokusering på kvalitet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-12:
Jeg takker statsråden for en god redegjørelse. Fra undertegnede er det ikke noe ønske om å gå inn i en talldiskusjon. Vi har forholdt oss til SSBs tall, og vi kan sikkert bli enige om at de tallene som statsråden viser til, er like riktige. Jeg er glad for at statsråden har en visjon om at han vil vinne flest mulig hjerter for matjord. Jeg tror det er en god visjon å arbeide etter. Statsråden sier at Regjeringen har tatt mange viktige og lange steg, men i sitt innlegg sier han også at vi har altfor høy omdisponering av den beste matjorda. Og det er jo her utfordringen er. Vi ser at vi i fylke etter fylke og i mange kommuner med den beste matjorda har et press for å omdisponere denne til andre bruksformål. Statsråden legger vekt på at kommunene har et viktig ansvar, og at man må ha et strengt jordvern. Min utfordring til statsråden blir: Hvordan kan vi hjelpe hverandre – kommunene, vi som nasjonalforsamling og også fagmyndighetene – med å vinne flere hjerter for jordvernsaken, slik at vi kan klare å fø flere mennesker innenfor et mindre areal i 2050? For som gode forvaltere har vi et ansvar i dag for å legge til rette slik at vi kan fø flere mennesker i Norge og i verden generelt i 2050.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-12:
Jeg takker for hyggelige ord om å ha satt dette temaet på dagsordenen. Jeg synes at vi har hatt en god debatt, den lille halvtimen vi har brukt på dette temaet. Jeg er også glad for at statsråd Brekk støtter det at vedtak skal fattes nærmest mulig dem det gjelder. Det er et viktig prinsipp for vår politikkutvikling, og det var også et viktig prinsipp da Bondevik II-regjeringen gjorde de endringene som vi gjorde på dette området. Ja, det er slik at jordvern henger sammen med andre politikkområder. Det bør det ikke være tvil om. Det er også et paradoks at den beste matjorda vår finnes rundt byer og tettsteder, og det er den det er mest press på. Representanten Kielland Asmyhr mener at det er en logisk brist i det å være for et sterkt jordvern og samtidig tenke samfunnsutvikling. Jeg er ikke enig i en slik framstilling. Jeg mener det er godt mulig å drive god samfunnsutvikling på en bærekraftig måte og å stå for et sterkt jordvern. Det er mer krevende – det er det ikke tvil om – men det er fullt ut mulig. Kielland Asmyhr tok også opp markaloven som Stortinget har behandlet tidligere denne våren. Det er helt klart fra Kristelig Folkepartis side at det beste vern av Marka er gjennom bruk. Derfor brukte Kristelig Folkeparti mye tid på å få idretten inn i formålsparagrafen og også å gi landbruket mulighet til å videreutvikle seg gjennom en bedre byggeparagraf i denne loven. Jeg tror det er viktig at Stortinget gjennom ulike debatter tar jordvernsaken opp til drøfting. Hvis ikke vi er oss vårt ansvar bevisst, er det vanskelig å be dem som står nærmest beslutningene, om å klare å stå imot presset når det er der. Man skal drive god samfunnsutvikling, men det er fullt mulig, slik Kristelig Folkeparti ser det, å drive god samfunnsutvikling i byer og tettsteder med en sterk jordvernpolitikk.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Jeg har gleden av å fremsette et forslag fra stortingsrepresentantene Hans Olav Syversen, Geir Jørgen Bekkevold og meg selv om utvidelse av momsrefusjonsordningen for ideelle aktører i helse- og omsorgssektoren.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Det er ikkje tvil om at Regjeringa har gjort ein stor innsats når det gjeld både det å kjempe mot arbeidsløyse og å sjå moglegheitene som finanskrisa gir. Men for Kristeleg Folkeparti var det viktig å gå inn allereie da finanskrisa kom for over eit år sidan og me behandla budsjettet – me meinte at Regjeringa burde ha vore på banen allereie den gongen. Jo tidlegare me går inn når me har finanskrise, jo betre resultat får me. Det me ønskjer å peike på, er at når det gjeld samferdsel, har me ein struktur i landet vårt der me kan gjere store investeringar. Ja, det er blitt foreslått store aukar i løyvingane, men me kunne faktisk ha gjort endå meir på dette området. Eg meiner òg at med det etterslepet me har på vegane våre, og med det investeringsbehovet me har på samferdselsområdet i dag, er det faktisk berre å sjå seg om i landet. Da vil me kunne slå fast at Regjeringa kunne gjort betydeleg meir.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Det at eg avslutta med klimaet, vil ikkje seie at eg ikkje synest det er viktig. Eg valde å ta det opp på slutten av innlegget mitt nettopp for å få fram kor viktig det er. Eg har lyst til å rose Regjeringa for at ho har auka satsinga på jernbane. Representanten Langeland var òg til stades hos Jernbaneverket, der dei sa at noko av utfordringa no er ikkje den riktige storleiken på løyvingane, men korleis ein nyttar dei. Det eg er oppteken av, er at me skal få til vidare satsing på jernbane. Kristeleg Folkeparti har òg valt å auke nettopp den delen av budsjettet som gjeld jernbane, fordi me meiner det er viktig. Kristeleg Folkeparti er eit sentrumsparti. Me søkjer både til høgresida og til venstresida for å få gjennomslag på viktige område. Som eg sa her, eit godt budsjett kunne blitt endå betre på dette området dersom Regjeringa hadde valt å søkje meir støtte hos Kristeleg Folkeparti, for akkurat på jernbane har me satsa meir enn Regjeringa.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Eg legg merke til at dei tre regjeringspartia er opptekne av å gå langt tilbake i tid når dei i dag skal ta replikkar. Eg synest det er viktig å understreke at i dei fire siste åra har ein hatt eit handlingsrom der ein har fått over 220 nye milliardar inn i økonomien. Inga regjering har vore i nærleiken av å ha eit slikt handlingsrom. Samferdselssektoren har sjølvsagt fått ein auke. Likevel har han ikkje fått sin representative del når me ser den enorme auken som har vore. Når me ser det behovet som er der ute, vil ikkje eg vere med på at dette er ei historisk satsing, med tanke på det handlingsrommet som den sitjande regjeringa har hatt, frå 2006-budsjettet og fram til det budsjettet me no skal behandle.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Eg vil minne representanten Bjørnflaten om at det kanskje ikkje er så rart at Kristeleg Folkepartis representantar i fylkestinget ikkje sa noko om forvaltingsreforma sidan Kristeleg Folkeparti støtta ho. Men eg har lyst til å stille eit spørsmål. Representanten Bjørnflaten stiller spørsmål om dei økonomiske konjunkturane. Me bruker altså no meir oljepengar enn nokon gong. Me når ikkje rammene i NTP, heller ikkje Kristeleg Folkeparti i sitt alternative budsjettforslag. Då må me tenkje alternativt. Sigbjørn Johnsen opnar jo for dette når han no peiker på dette med prosjektfinansiering. Når me veit at me i dag bruker oljepengar som om me skulle vore i 2018–2019, er det noko som representanten Bjørnflaten ønskjer å vurdere no? For me veit jo at det kjem til å vere krevjande år for å følgje opp dei forpliktingane som me har dei neste fire åra. Vil prosjektfinansiering vere noko som representanten Bjørnflaten vil vurdere?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Det er spennande å høyre på historieforteljar Langeland. Det skapar munterheit både i salen og særleg i losjen. Men noko av historia blir veldig subjektiv. Det ser me til dømes på CO2-utsleppa. Under Bondevik II-regjeringa gjekk dei ned. Eg har likevel lyst til å stille eit heilt anna spørsmål. Eit tema som ikkje Langeland var inne på i sitt innlegg, men som eg veit at SV og representanten Langeland er interesserte i, gjeld dei syklande og dei gåande. Der var representanten Langeland med på ei historisk satsing i Nasjonal transportplan som no ikkje blir følgt opp. Me veit at for 2010 ligg det tre kilometer med bygging av gang- og sykkelvegar i tettbygde byar i Noreg med det budsjettet som ligg her. Mitt spørsmål er: Vil representanten Langeland jobbe for at me skal få til langt sterkare satsingar – ikkje i 2010, men i dei neste åras budsjett – for dei gåande og syklande?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Representanten Sjelmo Nordås tek opp både kysten og hurtigruta i innlegget sitt. Det er eg glad for, for eg deler engasjementet for at me treng ei hurtigrute som leverer minst det tilbodet som me har i dag. I det budsjettet me behandlar no, ligg det føringar for 2010. Me veit òg at når me går inn i 2010, skal det gjennomførast forhandlingar. Ein av dei tinga som har blitt vurdert, er å redusere seglingsmønstret for hurtigruta, bl.a. på vinterstid, frå sju dagar til fem dagar i veka. Det blir vurdert. Så spørsmålet mitt til representanten Sjelmo Nordås er: Kan ho garantere at ho vil jobbe for at me minst held ved lag den kvaliteten i seglingsmønstret som me har i dag, og at hurtigruta òg skal gå alle dagar på vinterstid?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Eg vil til liks med representanten Halleraker seie at det statsråden gav signal om i forhold til lyntog og utgreiing i sitt innlegg, synest eg verkar konstruktivt. Men eg har eit anna spørsmål, og det gjeld TT-ordninga, som òg er teken opp i budsjettinnstillinga. Det er jo slik at ho er eit viktig verkemiddel for å nå måla i diskriminerings- og likestillingslova. Fleirtalet – dvs. regjeringspartia, Høgre og Kristeleg Folkeparti – har registrert eit sterkt ønske frå brukarorganisasjonane om å få ein meir lik praksis både frå kommune og fylkeskommune på denne ordninga. Det er jo i dag slik at enkelte ikkje har moglegheit til å kome seg ut meir enn faktisk ein dag i månaden på grunn av at TT-ordninga ikkje er god nok. No er det ei prøveordning, og på bakgrunn av denne prøveordninga: Vil statsråden kome tilbake med ei sak for å lyfte kvaliteten og kvantiteten på TT-ordninga?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Eg vil følgje opp det med sjøtryggleik. Det har blitt sagt frå Regjeringa si side at fiskeflåtens rolle skal vurderast på nytt med omsyn til det representanten Fredriksen tok opp. Da har eg lyst til å vise til det som har skjedd i Spania. Etter «Prestige»-forliset på nordvestkysten av Spania blei fiskeflåten ein del av kystvernberedskapen i Spania. Eg forstod på statsråden at ho ikkje hadde konkludert på dette, og mitt spørsmål er: Vil ein ta kontakt med spanske myndigheiter og sjå på dei erfaringane dei har gjort – kva bakgrunnen var, kva resultatet blei, og kva slags erfaringar ein har i Spania, der fiskeflåten no både juridisk og i det praktiske arbeidet er ein del av kystvernberedskapen?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Det har vore ein god og engasjert debatt, sjølv om det kanskje ikkje er den debatten som vil gå over i historia som spesiell. Men ordet «historisk» er brukt mange gonger i dag frå regjeringspartia si side. Då har eg lyst til å minne om det handlingsrommet som denne regjeringa har hatt – over 220 nye milliardar på bordet. Likevel ser vi at avstanden mellom det som blir løyvd og det det er behov for på samferdselssektoren, er veldig stort. Men eg har lyst til å kommentere noko av det representantane har sagt. Representanten Kielland Asmyhr påstod at eg har brukt ordet «valgflesk» i ei utsegn eg skulle ha kome med i begynninga av oktober 2009. Det er ein stund til valet frå oktober 2009. Da har eg i alle fall fire år å levere det på. Eg kom med ei slik utsegn fordi eg er oppteken av at vegen i Fetsund må bli betre. Men eg har ikkje tenkt å ta lærdom av Framstegspartiet på dette området – det partiet som har vist avmakt når det gjeld vegar, og som stemmer imot vegar berre ordet «bompengar» er med. Det gjer at me ikkje i realiteten får vegar fram, fordi dei har ein allergi mot eit verkemiddel som har vore med på å gi veldig mange vegar. Når det gjeld vegen i Fetsund, er det viktig at kommunane grip fatt i det arbeidet. For det er ikkje i dag ei god planløysing på plass for Glomma-krysning. Det må jo vere jobb nr. 1. Eg kan love representanten Kielland Asmyhr at det kjem eg til å jobbe for. Eg meiner òg at det er naturleg. Første del av vegen i Fetsund er jo ein del av Oslopakke 3. Det bør òg den delen som representanten Kielland Asmyhr tek opp i sitt innlegg, bli. Så seier representanten Strøm at leiaren av transportkomiteen kjem med ein klagesong. Eg har prøvd å vere nyansert, men på nokre område er eg oppteken av at me må få til ei betre ordning. Eg har nemnt TT-ordninga, og eg har nemnt universell utforming. Og eg er fornøgd med dei orda som statsråden har brukt her. Statsråden har sagt at på desse områda har det vore veldig mange festtalar, utan at det har kome handling. Eg er derfor fornøgd med dei signala som statsråden har gitt i denne debatten, på desse områda som eg har nemnt spesielt, der eg meiner det må kome forbetringar. Så vil eg til slutt berre kommentere representanten Sønsterud sitt innlegg, som nettopp tek opp dette med dei frivillige og bruken av netta. Her er eg einig med ho. Eg synest tenkinga som representanten Sønsterud tek opp, er viktig. Mitt poeng er at Kristeleg Folkeparti er utolmodige etter at det skal skje så fort som mogleg.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Eg har behov for å kommentere to av dei tinga som Kjernli tek opp i sitt innlegg. Det eine som representanten tek opp, er det som går på rabattsystemet. Det som kom fram i innlegget, synest eg var veldig klarleggjande, at her må det vere ei lokal tilslutning før ein legg om systemet. Det synest eg var eit veldig godt signal frå regjeringspartia. Den andre saka er det som går på det klimaforliket som me har inngått. Kristeleg Folkeparti er positiv til rushtidsavgift. Me står fast ved vedtaka våre, men me har inngått eit klimaforlik. I det klimaforliket står det altså: «Veiprising er et lokalt virkemiddel. Det vil derfor ikke innføres veiprising uten lokal tilslutning.» Det held me oss til. Da reagerer me på at belønningsordninga blir brukt som ei brekkstong for på ein måte å påverke alle lokalt for å gå inn på det. Nettopp for å klarleggje det har me derfor valt å ikkje støtte merknaden frå Høgre, fordi me tek ansvar for det klimaforliket me er med i, sjølv om Kristeleg Folkeparti har eit primærstandpunkt som er veldig tydeleg. Me ser rushtidsavgift som eit positivt verkemiddel, men me tek ansvar for klimaforliket. Der var regjeringspartia med, der var Høgre med, og der var Kristeleg Folkeparti med. På Statsministerens kontor blei det einigheit om dette, og det vel Kristeleg Folkeparti å halde seg til, sjølv om me har eit anna primærstandpunkt.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Eg har lyst til å seie at me frå Kristeleg Folkeparti si side går grundig inn i alle dei sakene som blir behandla i denne salen. Det gjeld saker frå Regjeringa, og det gjeld saker som blir fremja av andre parti. Det har me òg gjort i denne saka. Men vi synest at Framstegspartiet lyftar ein viktig debatt. Me ser at med framveksten av eit informasjonssamfunn er det veldig viktig med både ei tydeleg og prinsipiell halding. Me må spørje oss: Kva er våre rettar? Dette gjeld både ytringsfridom og personvern – ja, eg vil òg bruke ordet menneskeverd. Samfunnet skal ikkje overvake oss utan grunn. Her er det på ein måte lagt eit prinsipp til grunn om at me alle er mistenkte til det motsette er bevist. Her skal alle kontrollerast – ja, her skal alle med. Kristeleg Folkeparti er svært kritiske til ordningar som rokkar ved menneske sin rett og fridom til å kommunisere fritt utan å bli overvaka. Problemet her er at det blir summen av alle ordningar, alle enkeltsaker, som er med på å lage problemet. Ja, det er faktisk summen av dei gode hensiktene i seg sjølve som er med på det å lage problemet. Eg vil òg seie, når representanten Bjørnflaten seier at dette er ei anna saksbehandling samanlikna med EØS-saker, at eg synest at nettopp det forslaget legg opp til, er veldig viktig og veldig bra, fordi ein ber om at me får ei grundig utgreiing av dette i Stortinget, sånn at vi kan sjå kva eventuelt alternativet er til å implementere dette direktivet. For det me opplever, er at mange som er tilhengarar av direktivet, seier at viss ikkje Noreg implementerer dette direktivet, vil me bli ei frihamn for diverse ting f.eks. på nettet. Men då har me ikkje vurdert kva som er alternativet til å implementere dette EØS-direktivet. Så Kristeleg Folkeparti vil støtte det gode forslaget frå Framstegspartiet. Framstegspartiet lyftar ein viktig debatt med dette forslaget, og me imøteser denne debatten når Regjeringa omsider får bestemt seg og kjem med ei sak til Stortinget.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2009-12-10:
Eg forstår det slik at det er Samferdselsdepartementet som er det koordinerande departementet. Eg har eit spørsmål knytt til det konstitusjonelle. Det er veldig mange saker departementa må koordinere seg imellom. Men mitt spørsmål er: Kva departement vil det vere som fremjar denne saka for Stortinget? Vil det òg vere Samferdselsdepartementet? Det er det eine spørsmålet. Det andre spørsmålet eg har, gjeld prosessen vi diskuterer i kveld. Vi som ønskjer å gå imot dette direktivet, vil vite om det føreligg gode alternativ til det å implementere direktivet, når saka blir fremma for Stortinget.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2009-12-10:
Det siste året har vært preget av en global finanskrise, som har ført millioner inn i arbeidsledighet. Flertallet, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, skriver i budsjettinnstillingen følgende merknad: «Flertallet vil også minne om viktigheten av å ta finanskrisen på alvor. Den sittende regjeringen har etter flertallets oppfatning ikke gjort nok for å sikre norske arbeidsplasser. Flertallet ønsker å bidra til lavere arbeidsledighet ved å øke investeringene innenfor samferdselssektoren.» Dette er oppsiktsvekkende. Disse partiene, inkludert Kristelig Folkeparti, mener altså at Regjeringen ikke har tatt finanskrisen på alvor – med en av de største tiltakspakkene i verden, med rekordhøy satsing på samferdsel i 2009 og 2010 og med Europas laveste ledighet som resultat. Tvert om, Regjeringen har høstet stor anerkjennelse i inn- og utland for å være en aktiv stat og ha en offensiv prispolitikk. Mitt spørsmål blir: Mener Kristelig Folkeparti at høyrepartiene har bedre svar på finanskrisen enn Regjeringen?