Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-04-14:
Likestilling er en grunnleggende menneskerettighet. Det er noe som politikken skal sørge for, ikke noe du skal måtte skaffe deg selv. Politikken skal sørge for at kvinner og menn kan leve like frie liv og velge som de selv vil. Norge ligger høyt på likestillingsstatistikken. Det er ikke tilfeldig, og det kom ikke av seg selv. Vi har hatt politikere som skjønte at likestilling lønner seg, ikke bare for den enkelte i form av økt frihet, men for oss alle, for bedrifter og virksomheter, for samfunnet i sin helhet. Disse politikerne tok politiske valg som førte oss mot toppen av statistikken skritt for skritt, reform for reform – skritt og reformer høyresiden strittet og kjempet mot hver gang. Vi fikk kvinnene ut i det formelle arbeidslivet ved at politikken stilte opp. Velferdsordninger gjorde at vi fikk kvinnene i arbeid, noe som igjen gjorde at vi fikk råd til mer velferd – med deltidsstillinger, med foreldrepermisjon, senere pappakvote, med barnehageutbygging og en arbeidsmiljølov som i sum gjorde det mulig for kvinner og menn å kombinere familieliv med arbeid. Slik ble også Norge et av verdens rikeste land. Våre kvinners deltagelse i arbeidslivet er mer verdt enn oljeformuen vår. Og vi politikere, vi kan alle smykke oss med denne statistikken på tur i utlandet, der alle andre ser til Norge og våre politiske grep som har gjort oss til et av verdens rikeste og mest likestilte land. Vår egen likestillingsminister var for en stund siden på tur i USA og fikk jubel da hun fortalte om barnevogntrillende norske fedre og den positive effekten av den norske fedrekvoten. Det holder ikke å sole seg i glansen utenlands når man ikke jobber for mer likestilling hjemme. Direkte etter å ha mottatt denne jubelen fortalte likestillingsminister Horne til Dagsavisen: Personlig er jeg mot alle typer kvoter. Det er litt som å ta æren for at Barcelona vinner Champions League fordi du har en gammel Messi-drakt liggende i skapet, mens du egentlig heier på Real Madrid. Likestillingen kom ikke av seg selv. Like lite er den gitt for alltid. Det krever en målrettet og aktiv politisk innsats om den skal bevares og også økes. For vi har nok av utfordringer før vi er i mål, også i likestillingslandet Norge. Vi er fortsatt ikke der at mor og far blir sett på som like gode omsorgspersoner. Barnehagene ringer stort sett mor når barnet er sykt. Veldig mange fedre opplever å ikke få lov til å ta ut den pappapermen de selv ønsker å ta ut. Gravide jenter diskrimineres i arbeidslivet og ved tilsettinger fordi de er gravide. Mange opplever seksuell trakassering i skolen. Fortsatt tjener kvinner bare 85 kr for hver hundrelapp menn tjener. Denne listen kunne dessverre vært mye lengre. Det at vi har et av verdens beste likestillingslovverk og formelle rettigheter betyr ikke at vi har like muligheter i praksis. Altfor mange av de små og store valgene vi tar, styres av at det er ulike forventninger til kvinner og menn. Derfor vil Arbeiderpartiet videre. Åtte år med rød-grønn likestillingspolitikk ga resultater. Andelen deltidsarbeidende gikk og går fortsatt ned på grunn av vår innsats og lovendringer. Vi likestilte skift og turnus, endret arbeidsmiljøloven i en mer familievennlig retning, bygget ut barnehager med makspris til alle, som gjorde at folk hadde råd, økte pappakvoten og styrket mulighetene for dem som gjør jobben med å skaffe likestilling – de som jobber hos ombudet, de som jobber i organisasjonene, de som jobber på likestillingssentrene, og vi hadde en massiv innsats mot vold i nære relasjoner. Men vi ville videre. I 2013 la vi fram en stortingsmelding som pekte på hvor vi har utfordringer, og konkrete tiltak som skulle få oss dit. Vi var mange som advarte mot en blå-blå regjering på grunn av konsekvensene det kunne få for likestillingspolitikken. Vi kan med hånden på hjertet si at de blå-blå har gått lenger enn det vi turte forestille oss, i sine forslag. Det første som skjedde, var at stortingsmeldingen ble trukket. Regjeringen skulle lage sin egen likestillingsmelding – en bedre en. Så ble det stille – i to år. Men hver eneste dag i mellomtiden har denne regjeringen demonstrert sin reelle likestillingspolitikk og satt likestillingen i revers ved å kutte i og fjerne det som har fungert, de grepene som beviselig har gjort oss til et av verdens mest likestilte land. Vi husker alle diskusjonen om reservasjonsretten, kutt i pappakvoten, lengre barnehagekøer og høyere priser, økt kontantstøtte og en svekket arbeidsmiljølov som gjør det vanskeligere for mange kvinner og menn å kombinere arbeidsliv med familieliv. Forslag om å avvikle likestillingsloven og vingeklippe ombudet. Denne listen kunne også dessverre vært lengre. Skritt for skritt, tiltak for tiltak setter denne regjeringen likestillingen i revers og gir kvinner og menn mindre frihet til å kunne velge likt. Og valgfriheten er jo pussig nok påskuddet for at dette skjer, det er en misforståelse at folk velger fritt i et vakuum. Valgene vi gjør, gjøres innenfor noen rammer og forventninger. For hvorfor er det ellers slik at jenter blir sykepleiere og menn mekanikere, at kvinner jobber deltid, mens menn sliter med å få ta ut pappaperm? Politikken må stille opp, det holder ikke å stille krav til at folk skal ordne opp selv. Arbeiderpartiet stiller opp, og vi vil videre. Meldingen som ble lagt fram i oktober i fjor, er en fin kopi av vår melding når det kommer til analyse av utfordringene vi har. Man kan umulig ha brukt to år på denne meldingen – med klipp og lim av analyse. Heller ikke tiltaksdelen kan ha tatt særlig lang tid, for det er ingen tiltak der som vil bringe likestillingen videre. Det er derfor underlig at vi har en regjering som har erkjent at vi har områder med likestillingsutfordringer, men som ikke vil gjøre noe med det. Arbeiderpartiet har derfor gjort den jobben regjeringen ikke vil gjøre. Vi har tatt jobben med å finne de tiltakene som kan gjøre noe med hindrene på de områdene vi opplever utfordringer. Den 8. mars lanserte vi 50 forslag for en mer offensiv likestillingspolitikk. I innstillingen til meldingen vi behandler i dag, fremmer vi de fleste av dem. Skal vi komme videre og gi kvinner og menn økt frihet til å kunne leve livet som de vil, må det tiltak til. Da må noen ha som jobb å sørge for å fremme likestilling der folk bor. Derfor styrker vi likestillingssentrene og Ombudet og lar dem få mer makt i rollen sin. Derfor legger vi mer makt i trepartssamarbeidet, styrker det vi vet fungerer best. Derfor gjør vi arbeidslivet mer likestilt. Derfor må unge stimuleres til å velge utradisjonelt, f.eks. med virkemidler som ekstrapoeng og stipend. Derfor vil vi ha mentorer for dem på kjønnsdelte utdanninger. Vi styrker arbeidet mot seksuell trakassering og vold i nære relasjoner. Og vi mener at det må gjøres mer for å løse menns likestillingsutfordringer. Det er 20 år siden forrige mannsutvalg – det er på tide med et nytt. Vi vil at næringslivet skal velge kvinner i alle ledd. Derfor stiller vi krav til representasjon i valgkomiteer, i eierprinsippene og mener at staten og regjeringen må ha større ambisjoner for kvinnelig andel toppledere i selskapene og i det offentlige. Vi mener Norge må følge opp sine internasjonale forpliktelser og styrke likestillingen i utviklings- og utenrikspolitikken. Arbeiderpartiet ønsker seg et helt likestilt land, et land der hver enkelt av oss kan ta de valgene vi selv mener er riktige for oss. Da trenger vi tiltak som kan gjøre noe med det. Jeg velger å tro at regjeringen deler det ønsket. Forskjellen på oss er at det er Arbeiderpartiet som er villig til å gjøre noe med det. Jeg er veldig glad for at debatten i dag kommer til å vise at Høyre og Fremskrittspartiet blir parkert av en felles opposisjon, for stortingsflertallet er i dag enig i at vi trenger mer aktiv politikk for å gi folk mer frihet og kvinner og menn likere muligheter. Arbeiderpartiet får støtte for svært mange av sine forslag. Vi er også glad for å si at vi støtter mange av de forslagene som Senterpartiet, Venstre, Kristelig Folkeparti og SV kommer til å legge fram som løse forslag i dag, og at vi i dag virkelig kan si at en felles opposisjon sier at nok er nok, vi er lei av en regjering som setter likestillingen i revers – nå parkerer vi dem i Stortinget og legger grunnlaget for en mer offensiv likestillingspolitikk.