trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-12-19:
Hvis det er ønsket til Stortinget, kommer vi hit med forslagene. Men når vi legger fram det som vi har tenkt å legge fram i januar, tviler jeg på at det vil være noen spesiell uenighet i Stortinget om det. Dette tror jeg er ting som det vil være bred enighet om. Men hvis Stortinget ønsker at vi skal komme tilbake med de tiltakene, forholder vi oss til det. Foreløpig forholder jeg meg til å gjennomføre det som er anbefalingene fra Fiskerikontrollutvalget, og komme raskest mulig i gang. Skulle Stortinget ønske noe annet, vil jeg forholde meg til det. Men jeg tror vi kommer til å legge fram viktige, riktige og gode tiltak som et første steg på veien på en lang reise som det er viktig å få den rette retningen på, nemlig å få brukt ny teknologi for i større grad å få dokumentasjon på ulovligheter som foregår, enn det vi har klart med de virkemidlene vi har brukt så langt.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-12-19:
Det er faktisk litt vanskelig å svare på et sånt spørsmål når det foregår forhandlinger. Men på et litt mer prinsipielt grunnlag er det viktig å si at gjennom de 40–50 siste år, før 1977, har det vært et villvestfiske som har foregått fritt, og som har gått ut over den norske kystflåten spesielt. Det å få Svalbardtraktaten og de forholdene på plass har brakt ting i mer ordnede former. Så har Norge havnet inn i skilsmisseoppgjøret mellom EU og Storbritannia. Vi ønsker ikke å komme i noen direkte skuddlinje i det som foregår der. Men det foregår forhandlingsprosesser, og vårt utgangspunkt er å få en best mulig løsning for Norge. Når det gjelder fordelingen mellom forskjellige fartøygrupper, er det mer et spørsmål om hvordan vi internt i Norge fordeler våre ressurser mellom de forskjellige fartøygruppene.
Odd Emil Ingebrigtsen (Høyre), 2020-12-19:
Jeg må jo si meg enig med foregående taler i at regjeringen er veldig positiv. Dette blir kanskje mer en invitasjon enn et innlegg. Representanten Kari Elisabeth Kaski fra SV hadde et innlegg om hva som er viktigst for næringslivet når det gjelder skatt, og prøvde på et vis å forklare at det å redusere formuesskatten på arbeidende kapital egentlig ikke er så viktig for næringslivet, at de egentlig ikke er så opptatt av det. Så dermed inviterer jeg SV og Kari Elisabeth Kaski med på et studiebesøk, og så skal vi få samlet mange næringslivsfolk som kan fortelle at dette ikke er en anekdote, men virkeligheten. Dette er en skatt som man faktisk må betale uansett hvordan bedriften går, og i en krisesituasjon blir det egentlig krise oppå krisen for flere, og innretningen på den skatten er til syvende og sist en straff på norsk eierskap. Det er en diskriminering av norsk eierskap, som vi ikke trenger. Min sektor, som er fiskeri og sjømat, består i all hovedsak av store og små familiebedrifter, hvor hver eneste fiskebåt er en liten familiebedrift. Det er det som gjør at jeg er spesielt opptatt av dette, fordi vi mer enn noen gang trenger å få skapt flere arbeidsplasser, spesielt i privat sektor, og da trenger vi både personer og familiebedrifter som har vilje til å satse. Familiebedriftene er ryggraden i norsk næringsliv, og de er de aller viktigste vi har for å skape ny aktivitet og nye arbeidsplasser. Kan man holde mer av midlene igjen i bedriften, betyr det at det er mer igjen til å investere i og utvikle bedriften og skape nye arbeidsplasser – og komme seg ut av den krisen som vi er i nå. Jeg tror at det å få fjernet formuesskatten på arbeidende kapital kanskje er det aller viktigste tiltaket vi gjør for å legge grunnlaget for flere arbeidsplasser og økt verdiskaping. Så er det også grunn til å si at kanskje det aller viktigste tiltaket vi gjør med tanke på dette med ulikhet, er å få folk i jobb. Det er det som er det kanskje aller største skillet mellom dem som ikke har jobb, og dem som har jobb. Så vi må gjøre alt det vi kan for å legge grunnlag for flere arbeidsplasser. Til slutt vil jeg si, jeg holdt på å si «god ulv», men jeg skulle si god jul fra alle oss statsråder som er her i dag, og takk for godt samarbeid og gode replikkordskifter i Stortinget.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-19:
Det kan eg absolutt garantere. Vi har folk i området, og dei kjem til å vere der framover for å sørgje for at så snart det lèt seg gjere reint vêrmessig, føremessig, skal ein setje i gang flyttingsforsøk. På det tidspunktet Stortinget fatta sitt vedtak, får eg minne om at det ikkje eingong var god nok sporsnø i området. Det kom det heldigvis etter kvart. Det gav håp om ei rask flytting. Då ein var klar for å gjere det, med bruk av helikopter, var det dessverre slik at vêrforholda ikkje tillét det. Men helikopter er i beredskap. Statens naturoppsyn er i beredskap. Dei er i området, og dei er klare til å gjennomføre flytting så snart vêr- og føreforholda tillèt det.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-19:
Ja, eg kan forsikre om det. Våre folk kjem til å vere til stades og klare. Dei kjem til å vere i dette reviret framover, også på dei dagane då vi andre forhåpentleg får moglegheit til å feire jul med familiane våre og alt det som høyrer med, slik at ein kan sørgje for flytting så raskt det lèt seg gjere. Eg vil igjen minne om at det også er i alle si interesse at nettopp det skal skje. Eg håpar og trur at det skal vere mogleg å gjennomføre så raskt som det i det heile er mogleg, i tråd med det Stortinget har vedteke, og det Stortinget har bedt om. Det følgjer eg sjølvsagt opp som ansvarleg statsråd.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-19:
La meg starte med å seie at tillit til rovviltforvaltninga er heilt avgjerande, for her er ein på eit område der det er sterke meiningar og viktige interesser involverte, og der det også historisk har vore mykje konflikt – eg vil seie for mykje konflikt. Så det at det skal vere tillit til at rovdyrforvaltninga følgjer opp alle dei vedtaka som eg gjer som ansvarleg statsråd, og som Stortinget gjer, er kjempeviktig. Den tilliten har eg, og eg håpar at folk flest også har det. Når det gjeld dei to spørsmåla frå representanten: Eg har gjort eit vedtak om at så snart desse ulvane er flytta frå området, skal det verte opna for jakt. Det er rett nok ei avgjerd som er delegert til fylkesmennene, men eg har all grunn til å tru at dei vil vere seg sitt ansvar bevisst. I motsett fall får eg ta sjansen på å seie at då vil det verte gjort eit nytt vedtak. Det andre gjeld GPS-merking. Der har eg også bestemt at dei ulvane vi skal flytte, skal også merkjast, slik at vi kan følgje dei vidare.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-19:
Ja, la meg starte med å seie at vi har allereie opna for uttak av ulv utanfor ulvesona ved å oppretthalde dei vedtaka som rovviltnemndene gjorde om å kunne ta ut opptil 27 individ utanfor ulvesona. Så er det eit anna vedtak som handlar om felling innanfor ulvesona. Det har vorte klaga inn til mitt departement, og vi er ikkje ferdige med klagebehandlinga enno, men vi jobbar på spreng for å få avklart det spørsmålet, kva det er grunnlag for å setje i verk av lisensfelling innanfor ulvesona frå og med neste år. Det var diverre ei klageavgjersle ein også hadde i fjor, som det tok lang tid å få avklart, men den kom inn på slutten av året. Eg har sjølvsagt som ambisjon at vi skal få gjort ferdig den klagebehandlinga i mitt departement så fort som i det heile mogleg, slik at ein kan få vissheit om kva som kjem til å vere rammevilkåra når jakta startar opp, eventuelt, innanfor sona frå 1. januar.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-19:
Den debatten og det vedtaket som det her vert referert til, får eg minne om at var ei hastesak som ikkje vart behandla i komité. Det vart ikkje skrive ei innstilling, og det var ingen saksordførar. Av den grunnen var eg i debatten oppteken av å vite kva som var formålet med forslaget frå fleirtalet som eventuelt stemte for det. Var det slik at fleirtalet framleis stod ved at ein skal unngå å felle genetisk verdifulle individ, slik det går fram av rovviltforliket, og slik det går fram av ulveeinigheita? Var det slik at naturmangfaldlova etc. også må liggje til grunn her? Alt det vart bekrefta i løpet av debatten. Så har eg følgt opp vedtaket i lys av det, gjennom at ja, vi skal opne for lisensjakt i dette området, men vi skal også gjere det vi kan for å forsøkje å flytte dei to ulvane det gjeld, før det skjer. Eg opplevde at det var det Stortinget ønskte, og vi har sjølvsagt forsøkt å gjere det så raskt som i det heile mogleg. Men som eg sa i innlegget mitt: Akkurat vêret kan ikkje eg politisk bestemme.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-12-19:
Ja, Noreg var faktisk eit av dei aller første landa som forsterka klimamålet sitt. Det opplevde eg også at vi hadde stor støtte for i Stortinget då vi leverte til FN i februar at vi skal kutte utsleppa våre med 50–55 pst. innan 2030. Det som er viktig med det, er at det er nettopp det vi skal kutte. Vi la ikkje inn noko atterhald der, slik bl.a. EU har gjort, om at ein skal rekne inn skog og arealbruk i det målet. Det betyr at målet til EU – dessverre, får eg leggje til – i realiteten er noko lågare enn 55 pst. Men målet vårt står fast: Vi skal redusere utsleppa med 50–55 pst. innan 2030. Klimaplanen kjem til å vise veg. Eg kan for så vidt vere einig i at det var synd at vi ikkje fekk han klar før jul. Det var definitivt ambisjonen, men det har vore ein haust med mykje, og dette er eit arbeid som involverer nær sagt alle departement. Men planen er like rundt hjørnet, han er straks klar, og han vil vise korleis vi skal halde fram med å kutte utslepp i Noreg i tiåret framover, slik vi har gjort dei siste åra under denne regjeringa, og omstille næringslivet i grøn retning.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-19:
Jeg må korrigere representanten Dale. Senterpartiet stemte ikke for forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet. Den 7. desember gjorde Stortinget et helt klart vedtak. Vi bestemte at enhver utvidelse av ulvesonen skulle stoppes, vi bestemte at det gjaldt også buffersoner, og vi bestemte at den eksisterende buffersonen skulle oppheves fra og med 15. desember. Det var ordlyden. Alle partiene bak det forslaget visste at man ikke hadde noen garanti for at en ulv var flyttet innen en uke, og alle sa likevel at de mente at den sonen skulle oppheves fra og med 15. desember. Et sted må grensen gå, og det er helt utrolig at statsråden klarer å trenere et så klart vedtak. Så mitt spørsmål er: Hvordan mener statsråden at ordlyden «oppheves fra og med 15. desember» kan tolkes? Og hvilken formulering ville egentlig ha vært klarere?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-19:
Den 7. desember ble det tent et håp i mange som har kjempet mot en urettferdig rovdyrforvaltning i mange år, og det håpet ble tent av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet, som klarte å samle seg om et vedtak som slo fast at utvidelsen av ulvesona i Rendalen og Stor-Elvdal skulle oppheves fra og med 15. desember. Det var en lettelse for mange. Og når jeg hører på debatten i dag, høres det ut som at vi dessverre kommer til å få en ny følelse av avmakt, fordi Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet nå gir uttrykk for at flytting er greit, at vi aksepterer flytting, og at vedtaket vårt fra 7. desember dermed er utsatt på helt ubestemt tid, fordi det er været som nå styrer om Stortingets vedtak skal følges opp eller ikke. Jeg synes det er forferdelig trist at regjeringens bruk av «genetisk viktig ulv» som et slags våpenskjold i debatten nå er akseptert av Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet. Hvis det er tilfellet, hvis det er slik at man har tenkt å stemme mot forslaget fra Senterpartiet i dag, håper jeg at man tar seg tid til å lese de vedtakene som regjeringen har gjort, for det går helt fint an å åpne for lisensfelling i det området som Deisjøen-paret befinner seg i, selv om de er der, uten at det er i strid med noen naturmangfoldlov. I det vedtaket som var en omgjøring av det opprinnelige vedtaket fra 23. november, skriver departementet litt om hva som må til for å åpne for lisensfelling. Det er at vilkårene i naturmangfoldloven er oppfylt, at uttak ikke må true bestandens overlevelse, at man ikke har andre tilfredsstillende måter å løse et problem på, og at et av vilkårene i § 18 er oppfylt, bl.a. om det foreligger andre offentlige interesser som veier vesentlig opp for ulempen med å ta ut ulv. Jeg reagerer på at departementet i vedtaket sitt ikke gjør noen avveining mellom de interessene, som f.eks. Stortingets vilje, distriktspolitiske hensyn, hensynet til at folk må ha tillit til at Stortingets vedtak følges opp, og konfliktdemping. Det gjøres ingen avveining av dette opp mot nødvendigheten av å ta vare på den genetisk viktige ulven. Hvis man har som utgangspunkt at det er nødvendig å ta vare på den ulven, er det noen momenter som gjør det mindre viktig nå. Det ene er at det har vært en yngling i Boksjø-reviret. Vi har nå fått en genetisk viktig ulv. Det andre er at departementet selv, i et annet vedtak, om man skal flytte ulven eller ikke, konkluderer med at det vil ikke  være til hinder for bestandens overlevelse hvis den ulven dør. Så jeg ber dere om å seriøst vurdere å støtte Senterpartiets forslag.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-19:
Saken om ulveforvaltningen handler nå om en helt konkret situasjon i Rendalen og Stor-Elvdal. Den handler også veldig mye om tilliten til forvaltningen. Stortinget vedtok klart og tydelig at utvidelsen av ulvesonen vi har nå, skulle oppheves fra 15. desember, og da sliter folk veldig med å forstå hvorfor det ikke har skjedd ennå. Hvordan skal folk ute i landet vårt forstå at et vedtak i Stortinget, som det er helt umulig å mistolke, ikke følges opp, og at både Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet fortsatt ikke har tatt til orde for at det er synd, men tvert imot har legitimert statsrådens handlemåte nå i replikkordskiftet? Det er i hvert fall sånn jeg har tolket de innleggene som har vært hittil. Stortinget har ikke vedtatt at utvidelsen av ulvesonen skulle reduseres med 30 pst., sånn som statsråden kunngjorde i går kveld. Vi har heller ikke vedtatt at ulvene i Deisjø-reviret skal flyttes. Vi har vedtatt at utvidelsen av ulvesonen skal oppheves fra og med 15. desember. Det er fire dager siden. Det har fortsatt ikke skjedd. Det som er fryktelig synd i disse sakene, er at beslutningene om rovdyr tas av veldig mange som sitter langt unna hverdagen til dem som lever med rovdyr. Det er få personer i Norge som har dette tett på kroppen. Områdene vi snakker om nå, er også områder som ikke er veldig tett befolkede, men dette er viktige saker for dem det gjelder. Men det er selvfølgelig vanskelig å bli hørt når man er så i mindretall og står opp mot makten som er i byråkratiet. Man står opp mot Venstre og Høyre, som har overkjørt i regjering i år etter år, og nå står man også opp mot Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, som ser ut til å svikte på oppløpssiden. Statsråden har selv presisert i denne debatten at forslaget som Senterpartiet nå har lagt fram, vil innebære at det åpnes for felling i Deisjø-reviret selv om Deisjø-paret, altså Elgå-ulven og Deisjø-tispa, fortsatt er der, så det vet vi nå at han mener, hvis det skulle bli vedtatt. Det var jo akkurat det Stortinget egentlig bestemte 7. desember, nemlig at området skulle åpnes for jakt fra 15. desember. Det var ikke noe forbehold i det vedtaket om at ulvene måtte flyttes først. Det er jul om noen få dager. Dette er den siste sjansen vi har her i Stortinget til å utgjøre en forskjell i denne saken før jul. Nå er det Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet som sitter med all makt, og hva man trykker på under voteringen, hva man trykker på en knapp, har alt å si for om det tennes håp for folk i disse områdene.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2020-12-19:
Dette har vært en næringsdebatt, men det har i dag også vært en viktig debatt om rovdyrforvaltning, som har stor betydning for næringspolitikken, for landbruket, og som nå har stor betydning for tilliten til myndighetene, for tilliten til at Stortingets vedtak følges opp, og at det faktisk foregår en reell forvaltning av rovdyr her i landet, og at ikke folk i sonen eller i nærheten, lever i et reservat. Jeg synes det er fryktelig synd at det ikke er noen fra Hedmarksbenken som har tatt ordet. Representanten Sandtrøen sitter her, han har ikke sagt noen ting nå som Arbeiderpartiet er i ferd med bakke ut. Fremskrittspartiet forsvarer ikke hvorfor de bakker ut. Dette går til syvende og sist utover folk som lever med disse problemene hver dag. Det er mange som har ønsket «god ulv». Da kan jeg minne om Carl I. Hagens ord fra i fjor, der han sa at den eneste gode ulven er en død ulv.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-19:
Statsråden sa i sitt innlegg at det var sjelden han var i budsjettdebattene for næringskomiteen. Jeg håper han kommer oftere til de debattene, ikke primært for å diskutere ulv, men for å diskutere den klimaomstillingen som Norge og resten av verden må gjennom. Der vil satsinger i norsk næringsliv være svært viktig for å få kuttet utslipp, bygd landet og sikret velferden. For kort tid siden kom nyheten om at regjeringen utsetter den bebudede klimameldingen til etter jul. Det har også kommet en annen nyhet om at EU skjerper sine klimamål til å kutte utslippene med 55 pst. fram til 2030. Så mitt spørsmål er: Vil regjeringen nå sørge for at også Norge kutter sine utslipp med 55 pst. fram mot 2030, og vil den kommende klimameldingen gi oss oppskriften på hvordan vi skal få til dette i Norge?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-19:
Kutte, skape, fordele – det er de tre viktigste stikkordene for den veien vi må gå framover: kutte utslipp, skape arbeidsplasser, fordele byrder og goder på en rettferdig måte. I høst har jeg reist en del rundt og besøkt ulike bedrifter. Jeg har vært i Kristiansand og besøkt Elkem, jeg har vært i Hyen og besøkt Brødrene Aa, jeg har vært i Trondheim og snakket med Selfa Arctic. Hva er beskjeden disse har gitt når jeg har spurt dem: Hva er det viktigste budskapet deres, som jeg kan ta med tilbake til stortingssalen? Still miljøkrav, har vært gjennomgangstonen. Det viktigste vi som politikere kan gjøre for å hjelpe næringslivet, er å stille miljøkrav. Det har ikke vært kutt i formuesskatten som har vært ønske nr. én. Norsk næringsliv vet at stilles det ambisiøse miljøkrav, er de klare til å vinne konkurransen. Hvis vi som sitter her, klarer å ta klimakrisen på alvor, hvis vi som sitter her, klarer å stille de ambisiøse miljøkravene som næringslivet ber om, vil det gå godt. Det har forandret seg ganske dramatisk fra 1970-tallet, da industrien slåss beinhardt imot alle miljøkrav som måtte komme. I dag er det bare oljedirektørene som slåss mot miljøkravene. Framover skal vi kutte, vi skal skape, og vi skal fordele byrder og goder på en rettferdig måte. Da vil vi klare å løse de store utfordringene vi står foran.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-19:
I næringsdebatten tidligere i dag hørte vi en enorm omsorg og forkjærlighet for landets rikeste. Med denne regjeringen skal de som har mest, få mer. Da er det forsmedelig å se at høyresiden ikke vil være med på å gi et julebidrag til dem som kanskje har hatt det tøffest dette året. I Trøndelag var det i november registrert 6 715 arbeidsledige. Det er en økning på 36 pst. siden februar i år – siden pandemien traff oss med full styrke. Til Adresseavisen i dag sier stortingsrepresentant Sivert Bjørnstad fra Fremskrittspartiet at det vil skape en uheldig presedens å legge opp til ekstra utbetalinger for noen. En uheldig presedens – hvor var bekymringen for en uheldig presedens da Fremskrittspartiet før sommeren var med på å gi gigantiske skattelettelser til oljedirektørene? Hvorfor skal bekymringene for uheldig presedens ramme dem som har minst, og aldri dem som har mest? Stortinget kunne ha avsluttet dette hersens året med noe positivt for dem som har tatt de tøffeste konsekvensene av koronapandemien. Vi kunne sammen gitt et julebidrag til de arbeidsledige og til dem som mottar sosialhjelp, og til deres familie, et bidrag på 1 000 kr per voksen og 1 000 kr per barn. De som har dårligst råd fra før, er også de som får det verst i en krisetid. Vi kjenner alle på kjøpepresset i julen. Det er trist å være den forelderen som ikke klarer å møte forventningene verken fra seg selv eller fra sine barn. Det kunne vi i dag ha vært med på å rette opp lite grann, og det er ikke for sent for stortingsflertallet å stemme for SVs forslag.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2020-12-19:
Dette er jo den siste dagen i Stortinget, hvor vi ønsker hverandre god jul. Jeg tenker at det som burde ha vært temaet over alle temaer i dag, er det at vi i Norge på tampen av 2020 har over 200 000 mennesker som er helt eller delvis uten jobb. Min hilsen i dag går til deg som har mistet jobben. Den går til deg som er permittert, kanskje én og to ganger, og er usikker på om jobben ryker i 2021. Den går til Tom Rune, en permittert resepsjonist i Tromsø, en av mange i reiselivet som opplever den usikkerheten. Den går til alle dem, og det kan være 250 000–300 000 av dem, som kanskje kommer til sommeren 2021 og opplever at tiden som permittert har fratatt dem rettighetene til feriepenger. Det vil de altså oppleve sommeren 2021. Disse er det vi er på jobb for. Disse er det denne sal burde fatte vedtak for og gi den maksimale tryggheten som fellesskapet kan gi. Jeg sender også en hilsen til den ene av sju bedrifter som i dag er usikre på om de vil gå over ende på grunn av krisen. Da vil jeg si til denne regjeringen: Vi var med i Stortinget på å vedta en kompensasjonsordning i vår. Den kom i gang på tre uker. I juni avviklet regjeringen den ordningen, og de visste at det kunne komme en ny smittebølge høsten 2020. Den kom, men da var det ingen ordning. Statsråden står og snakker om en ordning og er stolt av den. Problemet er at de som trenger den i dag, har den ikke. Jeg fikk en henvendelse fra et foretak her i Oslo, som går bra, men er stengt ned gjennom et vedtak som er fattet politisk. De vet de kommer i gang igjen og kan klare seg bra, men de går til inkasso fordi det blir januar/februar før pengene kommer, fordi ordningen ikke var klar. Jeg mener det er utilgivelig og uakseptabelt. Her har regjeringen skuslet bort tid. Min hilsen går også til foretaket Better Moments, en reiselivsbedrift på Svalbard – et klart eksempel på en som faller mellom stolene av ordninger som er kommet, og som ikke fanges opp av de ordningene. Dette er en debatt hvor det vedtas forlengelse og nye kompensasjonsordninger. Det er på papiret bra, men det er ikke godt nok for dem som er blitt permittert, dem som er ledige, dem som er permittert og ser at perioden går mot slutten, og at de kan miste jobben fullt og helt. Da må regjeringen være langt tydeligere i å si at den vil være til stede og på banen for dem som trenger det, så lenge pandemien varer. Her virker det som om regjeringen trekker bena etter seg. De er for sene, og det etterskuddet kan ikke vare inn i 2021.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-12-19:
Den 4. desember debatterte Stortinget et forslag om å stoppe utvidelsen av ulvesonen for å verne den såkalte Elgå-ulven. Bakgrunnen kjenner vi: Forvaltningen hadde utfordret Stortingets klare definisjon på hvor sonen går. I stortingsdebatten 4. desember sa jeg at på grunn av ulvedebattens temperatur, skal de som forvalter Stortingets vedtak være uhyre forsiktige med å utfordre de vedtak som gjøres. Noen ganger er det jo sånn at også Stortinget etterlater seg et stort tolkningsrom, men noe stort tolkningsrom er det ikke i saken om ulvesone. Og det er overhodet ikke noe tolkningsrom i det vedtaket som ble gjort 7. desember. Det slår kort og godt fast at forvaltningens utvidelse av sonen skulle oppheves fra og med 15. desember. Punktum. Men hva opplever vi? Jo, vi opplever en statsråd som utfordrer Stortinget i brevs form. Det er ikke forvaltningen som denne gangen gir seg i kast med tolkninger. Det er regjeringen som gir seg i kast med tolkninger av hva som er sagt i debatten, og på den måten forsøker å vri seg unna stortingsflertallets pålegg om at den midlertidige utvidelsen av sonen skulle vært opphevet 15. desember – et vedtak som ikke har tolkningsrom. Den 15. desember er i min kalender 15. desember, den kommer én gang hvert år, og nå har vi altså passert den. Men vi bør kanskje ikke være overrasket, for det er ganske uvanlig, det vi hørte i stortingsdebatten 4. desember, nemlig en statsråd som for åpen scene refset presidentskapet for behandlingsformen som et enstemmig storting hadde sluttet seg til, inkludert statsrådens parti. La meg understreke overfor statsråden at i Stortinget er det vedtak som gjelder, ikke statsrådens tolkning av hva og hvem som har sagt hva i stortingsdebatten forut for vedtaket. I Stortinget står vedtak over både hva som er referert i debatten, og eventuelle merknader. Det er vedtak som gjelder, og intet brev fra statsråden til Stortingets presidentskap endrer det, ei heller det faktum at forvaltningens midlertidige utvidelse av sonen skulle vært opphevet 15. desember. Ettersom statsråden er så opptatt av hva som er sagt i debatten, kan det være fristende å gjenta meg selv her – vedtaket ble gjort for å lukke muligheten for tolkning og slå fast hvor ulvesonen er, uavhengig av om ulven er utenfor eller innenfor, genetisk viktig eller genetisk ikke viktig. Sonen er sonen, det er Stortingets klare vedtak. Det skulle være unødvendig at Stortinget må presisere sitt eget krystallklare vedtak. Men fordi dette rokker ved rovdyrforliket, det rokker ved folks oppfatning av folkestyret, er det viktig at vi i dag presiserer vedtaket og gir et svar på statsrådens brev, og jeg forventer også at de partier som stod bak dette, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet, slutter opp om dette forslaget.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-12-19:
– Og han satt så lenge i kantina at det bare var så vidt han rakk å få ordet! På onsdag ettermiddag ble det formidlet en dramatisk beskjed, nemlig at alle ferjer og hurtigbåter til rederiet Boreal var gitt seilingsnekt. Det fikk – jeg tror jeg vil si – dramatiske konsekvenser, for Boreal er et rederi som opererer ferjer og hurtigbåter fra Finnmark i nord til Rogaland i sør. La meg presisere at jeg ikke på noen som helst måte finner grunnlag for å kritisere myndighetene og det som ble gjort, snarere tvert imot, for det er helt avgjørende at sikkerhet har førsteprioritet. Sikkerheten er aller viktigst, men vi må også være klar over at når noe sånt skjer, får det svært store konsekvenser for folk og for næringsliv. Mange av bedriftene våre er helt avhengig av at ferjene går. Bedriftene skal ha råvarer inn og produkter ut. Tenk bare på sjømatnæringen vår, som er helt avhengig av å få fisk og andre produkter transportert ut. Hvis ferja står, og hvis den står over lengre tid, er det svært vanskelig. Nå løste saken seg ganske raskt, men vi har fått mange henvendelser fra folk langs kysten som nå er usikre på hva det var som skjedde, og som er usikre på framtida. Så, som sagt: Det er bra at vi har systemer for dette, det er bra at myndighetene griper inn, for sikkerheten skal det aldri gambles med. Men vi må også være klar over de store konsekvensene som blir følgene når noe slikt skjer. Og det er det jeg vil henstille om til næringsministeren, som flere også har tatt opp i debatten i dag: Vi må være klar over konsekvensene når noe slikt skjer. Myndighetene må ha et system for å følge det opp, og vi må ha et informasjonsopplegg til folk og bedrifter, næringsliv der ute, når noe slikt skjer. Så min henstilling til regjeringen og næringsministeren, skipsfartsministeren, og myndighetene generelt er at dette tas på alvor. Det skal aldri gambles med sikkerheten, men vi må samtidig ha et system som fanger opp og følger opp, og som informerer publikum når noe dramatisk som dette skjer.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-12-19:
I går hadde vi debatt om transportbudsjettet i Stortinget. Da var selvsagt luftfarten tema i debatten. Det er forståelig, for luftfarten er svært viktig i Norge. I en normalsituasjon har vi rutetrafikk på nesten 50 flyplasser i Norge. Mange steder er flyplassen og flyruta det eneste kollektive transportmidlet som fins. Luftfarten er samferdselspolitikk, det er distriktspolitikk, og det er næringspolitikk. Luftfarten har mange, mange ansatte, og også i næringer som er leverandører, og som er tilknyttet luftfarten, er det veldig mange mennesker som jobber. Derfor hører luftfarten også med i en debatt om næringskomiteens budsjett. Da vi gikk inn i krisa vi nå er i, var Arbeiderpartiet klare på at målsettingen vår må være at de tre flyselskapene vi hadde da vi gikk inn i krisa, skal klare seg gjennom krisa, altså Widerøe, SAS og Norwegian. De er i en veldig vanskelig situasjon. Markedet er nesten borte. Ja, regjeringen og staten kjøper ekstraordinære flyruter fra de tre flyselskapene. Det er bra. Men det er som førstehjelp å regne, og det redder ikke flyselskapene på noe lengre sikt. Og det er som ellers: Har en holdt på med førstehjelp lenge nok, må en etter hvert over på annen type behandling. Vi må minne om at flyselskapene ikke har vært omfattet av noen av de andre støtte- og kompensasjonsordningene som Stortinget har vedtatt. Derfor må vi også få på plass ordninger for luftfarten og flyselskapene. Vi i Arbeiderpartiet har hele tida vært klare på at vi er villige til å ta ulike virkemidler i bruk, slik at vi kan bistå og hjelpe flyselskapene, og målet må altså være at de tre flyselskapene klarer seg. Regjeringen er for positiv – nei, regjeringen er for passiv. Ja, de er positive når de uttaler seg, men det er for lite handling. Regjeringen er for passiv, og vi kan ikke føre en politikk hvor mottoet er: Det som skjer, det skjer. Det må kraftfulle tiltak til for å redde luftfarten, for det som skjer parallelt, er at vi nå ser at useriøse flyselskaper, lavprisselskaper, kommer inn i markedet fordi de seriøse flyselskapene sliter. Det er flyselskaper med dårlige lønns- og arbeidsvilkår, og noen av dem aksepterer ikke engang fagforeninger. Slike aktører vil vi ikke ha i Norge. Derfor må vi redde de seriøse selskapene.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-19:
Jeg har lyst til å knytte noen betraktninger til debatten som også har pågått her i dag om formuesskatten, for den debatten bærer virkelig preg av at forskjellene i både rikdom og makt øker. Det er i det hele tatt slående i hvor stor grad det er de formuende som får sette premissene for debatten om formuesskatten også i denne salen og i denne debatten, og ikke forskning og empiri. Det er så godt som kun formuesskatten som er nevnt knyttet til skattesystemet i dagens debatt om næringspolitikk, kanskje med unntak av innlegget til representanten Løvaas, som fortjenestefullt snakket også om andre deler av skattesystemet som er viktig for næringslivet – ja, jeg vil si langt viktigere. Det vi vet om formuesskatten, er at det er eierne av de mest solide bedriftene som betaler formuesskatt, og det finnes få eksempler på bedrifter med så store likviditetsutfordringer at de må tappe bedriften sin, altså ta ut mer utbytte enn overskudd, for å betale formuesskatten. De eierne som betaler formuesskatt, er nettopp de eierne som er best på å stå imot de dårlige tidene. Det er ikke eierne som det er særlig synd på. Det å sette av midler til å betale utgifter, enten det er moms, formuesskatt eller å nedbetale lånet, er heller ikke urimelig. Det klarer de fleste personer og de fleste velfungerende bedriftene. Så er det sikkert mange som skulle ønske at de slapp disse utgiftene og kunne bruke pengene på akkurat det de selv vil, men det er altså ikke et bevis for at formueskatten slår uheldig ut eller er skadelig for norsk økonomi i sum. Tvert imot er formuesskatten bra for norsk økonomi, og den er veldig treffsikker. Vi vet at Norge er et godt land å bli rik i og drive næringsvirksomhet i. Vi har i sum lavere skattlegging av formue og kapital enn andre land. Argumentet om at formuesskatten er en særnorsk skatt holder altså ikke vann. Vi vet også at formuesskatten ikke er skadelig for norsk næringsliv. Ingen av studiene som er gjennomført, viser det. Derfor anbefalte også den siste skatteutredningen at formuesskatten skulle bestå, og den slo også fast at det er vanskelig og uheldig å frita såkalt arbeidende kapital, altså stort sett aksjeformue, for den skatten. Vi vet at faglige råd internasjonalt og her hjemme foreslår at man skal kutte i inntektsskatten og øke skatt på formue og kapital. Dette er altså ikke det SV sier, det er det som er i tråd med internasjonal forskning og anbefalinger, og det er det SV legger til grunn for sin politikk. Jeg har til gode å se at høyresiden legger på bordet forskning og empiri i debatten om formuesskatten. Det er og forblir anekdoter.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-19:
Jeg har heller ikke noe ønske om å forlenge denne debatten, for jeg har lyst å komme meg hjem til datteren min, som jeg har sett litt for lite til i høst. Men statsråd Ingebrigtsen tok ordet og inviterte meg med på tur for å lære. Han er ikke den første som har gjort det(munterhet i salen) (munterhet i salen) At formuende og kapitaleiere skulle ønske at de betalte mindre skatt, og at de skulle ønske at de hadde litt mer penger igjen når skatteregningen er betalt, er ikke særlig overraskende. Men det er ikke tilstrekkelig for å forme skattesystemet i Norge, som skal oppnå flere mål, til fellesskapets beste. Vi i denne salen kan ikke utforme et skattesystem etter enkelte personers ønsker. Jeg har utfordret høyresiden gjentatte ganger i denne salen til å vise forskning og empiri som støtter opp under deres syn på redusert formuesskatt. Realiteten er at det ikke finnes. Senest denne uken kom det en ny studie fra London School of Economics som entydig slår fast at å kutte skatten for de rikeste fører til økt ulikhet, men har ingen merkbar effekt på økonomisk vekst eller arbeidsledighet. Det er nok en studie som slår fast det. Vi vet derimot at skatt på inntekt kan påvirke både arbeidstilbudet og verdiskapingen i bedrifter langt mer enn ulike typer beskatning av rikdom. Det er den faglige og empiriske bakgrunnen for at SV foreslår et skatteskifte der vi øker skatt på formue og reduserer inntektsskatten. Det er det som er best for helheten i norsk økonomi.
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-12-19:
Komitéleder Pollestad startet sitt innlegg først i debatten med den alvorlige situasjonen som landet er i. Det er 200 000 arbeidsledige, og vi skal vedta et budsjett for 2021 med sterke virkemidler, med en ny, forsterket kompensasjonsordning for hele næringslivet, som også er forsterket med enigheten på Stortinget, med viktige satsingsområder for maritim sektor, med satsinger innenfor samferdsel, med en grønn omstilling, som landet trenger å få til i årene framover for å komme ut av den krisen vi nå er i, samtidig som vi tar tak i de store problemene både vi og verden står overfor. Da synes jeg det er fascinerende at det forslaget som Senterpartiet kom med i dag, og som også diskuteres, ikke handler om budsjettet – det handler i hvert fall ikke om 2021 og det vi nå skal vedta. Det handler om at man nå må skyte en genetisk viktig ulv, som det er besluttet skal flyttes, og som det jobbes iherdig for å flytte, i et område hvor det ikke er beitedyr, det er vinter. Man har ikke dårlig tid, samtidig brukes det kort tid, med alle de nødvendige ressursene som er der, for å gjennomføre det som Stortinget allerede har vedtatt. Det er viktig å ivareta den genetisk viktige ulven fordi det er en enighet og avtale vi har med Sverige, det er en forpliktelse i internasjonale avtaler vi har, og det følger også av flere tidligere vedtak som Stortinget har gjort, og vi skal følge opp alle Stortingets vedtak. Jeg bor også i ulvesonen. Ulven i Østmarka er ikke truet av at den skal tas ut eller skytes, den er nettopp truet av at den har for dårlig genetikk. Derfor trenger vi å ivareta de ulvene vi har, som kan være med på å bedre genetikken og tilstanden for den sørskandinaviske ulvestammen. Det å gjøre det vil også være med på å gi en forvaltning som demper konfliktene. Det bør vi alle være interessert i, men jeg er ikke sikker på om Senterpartiet egentlig ønsker å dempe konflikten, eller om dette handler om hele tiden å komme med forslag som først og fremst skal være med på å bygge Senterpartiet.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-19:
Arbeiderpartiets næringspolitikk er en veldig viktig del av det overordnede målet om å kutte utslipp, skape jobber og sørge for en rettferdig utvikling, der flest mulig kan være med på den reisen vi skal gjennom i det tiåret og de tiårene vi nå skal inn i. Det skjer svært viktige ting i markedene vi eksporterer til. Norge er en svært åpen økonomi, og det gir liten mening å tenke på næringspolitikken i Norge uten å forstå den i den internasjonale sammenhengen den inngår i. Da har jeg lyst til å understreke at det som i Europa nå er kjent som Europas grønne giv, virkelig er alvorlig ment. Vi har sett det bekreftet i de siste dagene, hvor mange viktige vedtak, både budsjettvedtaket og andre, har falt på plass. Det er altså en politikk for klimaet, men det er i like stor grad en politikk for industriutvikling og næringsutvikling i en annen retning. Dette er det viktigste markedet vi eksporterer til. Veldig mye av det samme skjer også i USA fra 20. januar, når Joe Biden overtar som president. Man kan allerede i dag sette seg inn i mange av de planene de har lagt opp til for en massiv omlegging av all politikk i retning av en bærekraftig, sirkulær og fornybar framtid. Dette er viktig for oss å forstå. I dette ligger det også en kraftig opptrapping i troen på det offentliges rolle, en sterk stat som tar en tydelig rolle. Ikke en sterk stat som gjør alt, men en sterk stat som stiller tydelige krav, som bruker skatte- og avgiftssystemet til å drive fram det man vil ha mer av og skyve bort det man vil ha mindre av, som stiller med risikovillig og tålmodig kapital, som bruker offentlige anbud mye mer aktivt og som i det hele tatt innretter et helt virkemiddelapparat i den retningen man vil peke, herunder en tydelig bruk av offentlig eierskap. Det er nettopp den politikken vi går inn for i årene som kommer, og som kommer tydelig fram i Arbeiderpartiets programutkast. Jeg mener at vi kommer til å se i framtiden, tror jeg, og det er en god nyhet, en ganske bred enighet om at Norge må omstille seg ganske kraftig for både å bruke de mulighetene som dette skaper, og også erkjenne at mye av det vi har levd godt på før, vil det bli mindre av i framtiden. Men jeg tror vi kommer til å se et ganske betydelig skille mellom det vi grovt sett kan kalle høyresiden og venstresiden i troen på en mer aktiv stat. Jeg har lyst til å minne om at den trenden som vi til venstre nå påpeker, faktisk er det som er den internasjonale megatrenden nå, i Europa, i USA og i de store asiatiske vekstøkonomiene.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2020-12-19:
Jeg ble inspirert av innlegget til representanten Per Olaf Lundteigen, som sa mye fornuftig. Jeg har lyst til å understreke at vi har i de siste årene opplevd en betydelig utvikling av tenkningen rundt næringspolitikk, retningsgivende næringspolitikk, det å sette noen store samfunnsmål og orientere helheten i virkemiddelapparatet inn mot det. Det har jeg bl.a. selv fått følge nøye fordi jeg har ledet et næringspolitisk utvalg for det grønne skiftet i tankesmien Agenda, hvor flere av Lundteigens kollegaer har deltatt – både Geir Pollestad, som er her, og nestleder Anne Beathe Tvinnereim – sammen med andre partier på venstresiden. Vi er enige om mye når det gjelder hvordan man setter kurs, hvordan man peker ut noen store mål, og hvordan man bruker det apparatet staten kan gjøre tilgjengelig, for tidlig å løfte fram det som vil lønne seg på sikt, men som markedet alene ikke vil gjøre. Markedet har en enorm skaperkraft. Det er mye pent å si om markedet, men markedet har det som oss andre, det klarer seg aller best med litt kjærlighet og omsorg, og den kjærligheten og omsorgen bør komme fra staten. Hvis den ikke gjør det, får man bl.a. en høy grad av sentralisering, som strider mot et godt og samlet prinsipp om å ta hele landet i bruk, og man får sosiale forskjeller. Det må staten kompensere for, og man må sette retning. Men så til den andre delen av mitt innlegg, som representanten Lundteigen også var inne på – han hørte meg åpenbart som at vi skulle spørre EU om lov. Det var overhodet ikke poenget. Det jeg var opptatt av, er at de markedene som er helt avgjørende for vår fortsatte velstand, endrer seg, og – for å si det sånn – uten å spørre oss om lov. De endrer seg uansett. En fossil økonomi er i ferd med å bli erstattet med en fornybar, sirkulær og bærekraftig økonomi, det vet vi alle sammen, men farten er kraftig trappet opp på grunn av de tunge industripolitiske satsingene vi nå allerede ser i EU – uavhengig av oss, det skjer faktisk – som vi kommer til å se i USA, og som vi også ser i de store asiatiske vekstøkonomiene. Godt over to tredjedeler av verdens bruttonasjonalprodukt produseres i land som allerede har – eller i nær framtid vil si at man skal ha – et netto null-mål for 2050, altså ikke ha flere utslipp enn det man fanger opp. Da er vi nødt til å ta inn over oss at det er en veldig annen verden enn den verdenen vi ble rike i, og hvis vi vil være rike i den framtidige verden, må vi skjønne hvordan den er. Det har ikke noe å gjøre med å innordne seg andre, det er å forstå noen megatrender som påvirker oss i alle fall. Hele poenget i mitt innlegg i stad var at man kan egentlig ikke ha en meningsfylt diskusjon om norsk næringspolitikk uten å forstå dybden i de endringene som nå skjer, endringer som på mange måter peker i retning av ting Lundteigen og jeg er enige om: en grønnere, mer bærekraftig framtid.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-12-19:
Jeg tar ordet fordi jeg hører at debatten dokumenterer det som har vært hovedlinjen i høyreregjeringens politikk i hele denne perioden, og det er flere av talerne som hyller to elementer som er veldig viktig også når vi snakker om næringspolitikken. Det ene er hyllingen av 30 mrd. kr mindre i skatt. Jeg forundres veldig over at det ikke i det hele tatt er mulig, på noe tidspunkt, å få høyrepartienes representanter i Norge til å skjønne at det å skape ulikhet er en utfordring for den stabile verdiskapingen i et samfunn. Som representanten Kaski veldig godt sa, er det ikke dokumentert noe sted at skattelettelser for næringslivet i det omfang det er snakk om her, skaper arbeidsplasser og stabilitet. Men man holder seg til det allikevel. Det tilhører ikke denne debatten, men det tilhører den store debatten at samtidig som man gjør det, har man en pandemi som rammer hundretusenvis av mennesker, som havner på Nav og på andre virkemidler, men man vil ikke gi dem feriepenger. Hvorfor er mellompartiene Kristelig Folkeparti og Venstre med på en slik galei, sitter stille og bare lar det synke inn, den ulikhetsutfordringen og utviklingen som vi her kommer til å se? Kommer det til å tjene næringslivet? Nei, det kommer til å skade næringslivet. Dette vet vi, men vi har altså et flertall i denne salen som etablerer en slik økonomisk-politisk kultur. Det andre elementet, som også er et mantra, er nedsalg av statens interesser i selskaper og virksomheter. Det er den andre siden av saken. Hensikten med det er jo høyrepolitikkens kjerne, nemlig å svekke staten. Det store paradokset er at vi har brukt ukesvis og månedsvis i denne debatten til å bruke staten for å håndtere pandemien. Hadde vi ikke hatt en sterk stat, hadde vi ikke hatt mulighet til å håndtere pandemien, men ingenting av dette synker inn på høyresiden i politikken. Det burde være et stort tankekors for dem at uten den sterke staten hadde vi ikke greid å håndtere pandemien. Til og med NHO roper på staten, til næringslivet og til markedets beste, når de ikke klarer seg selv. Jeg levde i 2008, og det gjorde også flere andre her. Hvordan hadde det stått til hvis vi ikke hadde staten under finanskrisen i 2008?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2020-12-19:
Jeg er oppriktig talt litt usikker på hvor nyttig dette er for Stortinget, men jeg klarer rett og slett ikke å la det være.(Munterhet i salen.) Det henger sammen med det som først statsråd Ingebrigtsen og så representanten Dale sa – sikkert flere andre også – i løpet av denne debatten og mange andre debatter i løpet av dette året. Formuesskattenivået som Arbeiderpartiet nå foreslår og har stemt for, er det vi var enige om i 2016. Nå er det plutselig blitt helt umulig å spise for norsk næringsliv og noe som ødelegger for arbeidsmarkedet. Det er forunderlig at det er sånn. Det viser bare at det ikke er jeg som har ideologiske skylapper, men at det er høyresiden som har det. De er ideologisk forblindet av troen på at hvis de rike blir rikere, går det bra for alle. Det er usant. Det er det som er poenget. Det er vitenskapelig usant, politisk usant og sosialt usant. (Munterhet i salen.) Jeg forstår ikke og har aldri forstått – og nå henvender jeg meg spesielt til statsråden – at folk som representerer den politiske linjen som statsråden er eksponent for i denne debatten, ikke forstår at staten også må ha inntekter for å kunne yte. Når det gjelder næringslivet, må de ha stadige lettelser for å få bunnlinjen sin til å gå opp – for at den ikke skal være rød – men staten skal kunne klare seg med stadig mindre inntekter, til tross for at næringslivet er helt avhengig av staten i det øyeblikket markedet ikke fungerer, les: pandemien eller andre utfordringer. Jeg forstår ikke at høyresiden ikke tar det inn over seg. Jeg har aldri forstått det, og nå har jeg vært med i mange år, og jeg hører det samme hele tiden. Hadde det ikke vært for sosialdemokratisk tenkning, hadde vi hatt et mye svakere næringsliv i Norge, og vi hadde hatt et fullstendig sentralisert samfunn. Til slutt vil jeg si, og dette får bli det siste før jul, for jeg vil også gjerne si at jeg vil hjem til jul, og jeg vil hilse alle god jul: Det hadde kanskje gått an å tenke seg filosofien rundt mindre skatt hvis man samtidig ikke hadde tatt fra de fattigste. Den listen over kutt – dette var vel før statsråd Ingebrigtsen kom inn i bildet i løpet av de fire siste årene – er så lang, fra tannhelse til briller til stomiposer og til feriepenger. Til representanten Dale: Hils hjem til de menneskene, så skal vi gå sammen, men det kommer han ikke til å gjøre.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-12-19:
Folk og bedrifter i hele Norge er hardt rammet av pandemien. Cirka 200 000 folk er helt eller delvis ledige. Over 60 000 er permittert. Det er utrolig viktig at vi som folkevalgte, med det ansvaret vi besitter, bidrar til forutsigbarhet for at de skal kunne komme seg gjennom krisen. Det er både av hensyn til alle de arbeidsfolka som er ledige, som er permittert, og av hensyn til alle de bedriftene som står i fare for å gå konkurs, folk som står i fare for å miste livsverket sitt, som er bygd opp gjennom generasjoner, men også fordi det er viktig for det norske samfunnet, for den kompetansen de arbeidsfolka har, verdiene som ligger i de bedriftene, har vi stort behov for inn i framtiden. Derfor er det viktig å legge til rette med kraftfulle tiltak i form av både inntektssikringsordninger og kompensasjonsordninger, tiltak for aktivitet og omstilling og sørge for langsiktighet og en plan som gjør at en kan ha trygghet for å komme seg gjennom krisen. Nå er det siste møtedag i Stortinget før jul. Det er siste anledning for regjeringens representanter til å kunne gi forutsigbarhet til alle dem som nå er permittert, som står i fare for å bli sagt opp fordi perioden med permittering er i ferd med å gå ut, og til å støtte det kravet som bl.a. Senterpartiet har framsatt, og som både arbeidsgiver- og arbeidstakerorganisasjonene i stadig større grad ber om. Det gjelder en utvidelse av perioden med permittering, i hvert fall fram til sommeren, slik at alle de som ved inngangen til julen lever med usikkerhet for om det er julekort eller varsel om oppsigelse de mottar i posten, kan få tryggheten for at vi nå skal utvide perioden. Til det som ble sagt fra representanten Elvestuen om at en har forbedret kompensasjonsordningen: Nei, dessverre har kompensasjonsordningen fortsatt de samme svakhetene som tidligere. For eksempel er det urimelig for dem som eier en virksomhet, fordi en ikke er dekket ordentlig opp. Det mangler også langsiktighet og forutsigbarhet på det området. Derfor er det behov for forsterkede tiltak.