Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-15:
For litt siden møtte jeg FNs høykommissær for flyktninger i New York. Det var et møte som gjorde et veldig sterkt inntrykk. Allerede da karakteriserte han situasjonen i Syria som den verste humanitære katastrofen siden den andre verdenskrig. Det har ikke blitt bedre siden da. Saksordføreren redegjorde for den vanskelige situasjonen i Syria, men jeg kan legge til at i store områder hindrer de krigførende partene bevisst livsviktig humanitær hjelp i å komme fram. Vi kan ikke være tause vitner til denne uretten, og, som vi diskuterte i sak nr. 2 i dag, har flere av landene i regionen store utfordringer med å håndtere flyktningsituasjonen. Det er derfor en samlet komité som står bak ønsket om at vi skal hjelpe flest mulig. Det er derfor også enighet om at den innsatsen vi yter, både ved å ta imot et stort antall syriske flyktninger til Norge og ved å yte støtte inne i Syria og i nabolandene, er viktig. Da Norge avslo å ta imot de 123 kvoteflyktningene, viste regjeringen handlekraft. Dette avslaget må være i tråd med samarbeidsavtalen på utlendingsfeltet mellom regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti. I pkt. 24 heter det at man skal «prioritere kvoteflyktninger med størst sjanse for vellykket integrering.» Å ta imot den gruppen flyktninger som vi snakker om her, og som UDI beskriver som syke, sårbare, handikappede, barn og bombeofre, er jo ikke drømmescenarioet for en vellykket integrering. Denne utvelgelsen representerer for Arbeiderpartiet et skifte i norsk politikk – et skifte i feil retning. Til tross for at de gjeldende retningslinjene, som ble vedtatt i 2010 under regjeringen Stoltenberg II, gir åpning for en slik prioritering, har norsk politikk og praksis vært at man har fulgt Høykommissæren for flyktningers anmodning. At Fremskrittspartiet står for en annen politikk, er ikke noe nytt, men jeg synes det er både oppsiktsvekkende og skuffende at partier som Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti faktisk aksepterer dette skiftet. De burde ha sagt ja til anmodningen fra Høykommissæren. Arbeiderpartiet stemte for anmodningsvedtaket i juni, hvor Stortinget ba om en vurdering av hvor mange flere syriske flyktninger vi kunne ta imot i 2014 og 2015. Utover en oppramsing av en rekke utfordringer og et forslag om å videreføre årets nivå på antall flyktninger går altså ikke regjeringen inn i vurderingen Stortinget ba om. Vi stemte for det forslaget fordi vi oppfattet at det var en invitasjon til samarbeid med regjeringen om en mer offensiv politikk når det gjaldt flyktningsituasjonen i Syria. Det vil tydeligvis ikke regjeringen samarbeide om. Derfor står vi bak forslaget om at regjeringen må forsikre seg om at de aktuelle kvoteflyktningene har en akseptabel humanitær situasjon og får den hjelpen de trenger. Syria-krisen tegner til å bli langvarig. Det er behov for å utvikle en mer langsiktig plan for hele regionen. I FNs helhetlige plan legges det vekt på at humanitær støtte og langsiktig utviklingsbistand rettet mot nabolandene og Syria må ses i sammenheng. Krigen i Syria foregår i Europas umiddelbare naboland, derfor flykter også mange syrere mot Europa. Denne krisen lever ikke i et vakuum. På bakgrunn av situasjonen i Syria, som ikke foregår i et vakuum, etterlyser Arbeiderpartiet flere initiativ fra regjeringen for å hjelpe på situasjonen der og i nabolandene rundt – som Libanon, som sliter med å håndtere den enorme flyktningstrømmen de må ta imot. Det er utfordringer knyttet til flyktningstrømmen over Middelhavet. Det er en diskusjon vi burde ta initiativ til knyttet til byrdefordelingen i Europa. Jeg mener den dramatiske situasjonen vi hadde på Balkan på 1990-tallet, også burde danne grunnlag for hvordan vi skal ta et felles europeisk dugnadsinitiativ for å løse den vanskelige situasjonen vi har. På 1990-tallet tok Norge imot 8 000 flyktninger. Jeg imøteser at regjeringen også tar et initiativ på den europeiske arenaen, slik at vi sammen viser solidaritet og kan gi et substansielt viktig bidrag til å løse situasjonen i Syria, som ikke synes å bli bedre. Til slutt: Vi ønsker ikke en diskusjon om retningslinjene for sortering og mottak av kvoteflyktninger i Stortinget. Det er regjeringens privilegium å fastsette dem. Jeg er glad for at de viderefører de retningslinjene som regjeringen Stoltenberg vedtok. Det jeg ikke er glad for, som jeg også har tatt opp i mitt innlegg, er at den politiske viljen til å prioritere syriske flyktninger er annerledes. Det skal vi debattere i denne sal og utfordre regjeringen på – det er vårt privilegium. Jeg tar også opp de forslagene som Arbeiderpartiet står bak i denne saken.