Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2018-02-27:
Verden endrer seg kraftig og stadig hurtigere. Risiko- og trusselbildet er mer sammensatt enn tidligere. Det er store teknologiske endringer, og det er en mer truende sikkerhetspolitisk situasjon. Samtidig er endringstakten i samfunnet større enn den har vært før. Den nye sikkerhetsloven skal møte denne utviklingen, og den skal kunne fungere i en stadig mer dynamisk utvikling. Det er en fundamental oppgave for staten å sikre samfunnets sikkerhet og innbyggernes trygghet. Sikkerhetsloven som vi i dag behandler, er først og fremst en forebyggende lov. Den har til hensikt å forebygge, avdekke og motvirke sikkerhetstruende virksomhet. Det er en lov som i utgangspunktet gjelder for offentlig virksomhet, men som i større grad enn gjeldende sikkerhetslov åpner for at man også kan innlemme private virksomheter. Til det er det å bemerke at det også fordrer en betydelig balansegang mellom de kraftige virkemidlene som beskytter objekter og strukturer i samfunnet, og samtidig ivaretakelse av et samfunn som baserer seg på demokrati og åpenhet som grunnlag for en rettsstat. Jeg har noen bemerkninger knyttet spesielt til Stortingets rolle i sikkerhetsloven. I komiteens behandling har vi lagt til grunn at loven vil gjelde for Stortinget og Stortingets organer så langt Stortinget bestemmer. Det fordrer at presidentskapet kommer tilbake til Stortinget med en vurdering av hvilke deler av loven det er hensiktsmessig å gjøre gjeldende. Utgangspunktet må være at objektene som skal beskyttes, informasjonen og systemene som skal beskyttes, også kan beskyttes på Stortinget og i Stortingets organer etter de prinsippene som loven trekker opp. Denne loven bygger på et ganske grundig forarbeid. Det er flere offentlige utredninger som ligger til grunn for innretningen som er valgt. En enstemmig komité har samlet seg om en endring, og den er knyttet til klarering av stortingsrepresentanter. Det har vært en tilbakevendende diskusjon hvorvidt stortingsrepresentanter skal sikkerhetsklareres eller ikke. Etter komiteens samlede oppfatning anses stortingsrepresentanters, på lik linje med statsråders, bakgrunn og risiko for å havne i en situasjon der man kan bli utsatt for press som gjør at man kan avsløre hemmelig informasjon, å være så opplyst gjennom nominasjons- og valgprosesser at stortingsrepresentanter de facto er sikkerhetsklarert gjennom valg. Det betyr altså at man ikke skal gjøre en sikkerhetsklarering av stortingsrepresentanter, slik som av andre. De er sikkerhetsklarert i det øyeblikket de tiltrer. Så må vi finne praktiske måter å organisere dette på, men så langt komiteen har klart å bringe på det rene, er dette også i tråd med internasjonal tenkning, tenkning i andre land. Vi har tatt opp to forhold som ble belyst under høringen, og som vi mener det er viktig å understreke. Det ene er forholdet til teknologi, som ikke er eksplisitt nevnt i lovforslaget fra regjeringen. En samlet komité understreker at teknologi er omfattet av loven slik den er utformet. Det handler om at både komponenter som inngår i andre systemer, og også teknologi som kunne betegnes som strategisk viktig, og som kunne være til skade for landet om den kom på avveier, vil kunne være omfattet av sikkerhetslovens bestemmelser og dermed være beskyttelsesverdig. Dette må det enkelte sektordepartement ha ansvaret for å sørge for at er beskyttet på riktig måte. Det siste forholdet er knyttet til eierskapskontroll, altså eierskap til virksomheter som forvalter informasjon, systemer, kunnskap eller teknologi. Der har komiteen gjennom merknader belyst og vist til f.eks. verdipapirhandelloven, som har bestemmelser om flagging. Jeg ønsker også å understreke overfor statsråden at regjeringen bør vurdere bestemmelsene for flaggetidspunkt og lage en forskrift som er tydelig og forutsigbar for dem som blir berørt, slik at det ikke hersker noen tvil om hvilke virksomheter som vil bli omfattet, og om når det skal varsles om at det er fare for at andre kan skaffe seg unødig kontroll over slik type virksomhet.