May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-11:
I dag behandler vi innstillingen til St.meld. nr. 40 for 2001-2002, Om barne- og ungdomsvernet. Vi skal stemme over viktige retningslinjer som vil bety mye for barna, for familiene og for omsorgspersonene. Gjennom innstillingen til denne meldingen tar komiteen viktige skritt mot et mer inkluderende og ivaretakende samfunn for mennesker som trenger hjelp og veiledning i faser av livet. Sosialistisk Venstreparti har i mange år kjempet for at barns og unges liv, rettigheter og hverdag skal opp på dagsordenen. Jeg synes at Regjeringa og komiteen i fellesskap med dette har tatt et samfunnsansvar for våre svakeste barn og unge, og det gleder meg. Jeg vil poengtere at vi ser en økning i antall saker til barnevernstjenesten i kommunene fra 2001 til 2002. Barnevernet melder om for lite ressurser og stor gjennomtrekk når det gjelder ansatte i førstelinjetjenesten. Dette rammer de svakeste barna vi har i vårt samfunn. Det er helt urealistisk, slik meldingen legger opp til, å pålegge barnevernet ansvaret som pådriver i det forebyggende arbeidet i en kommune uten at det tilføres betydelige ressurser. Barnevernet er i store deler av landet i dyp krise, og barnevernsbudsjettene sprekker i kommuner og fylker. Sosialistisk Venstreparti mener at barnevernet trenger mer ressurser til tiltak og personell for å få kapasitet til å sette inn viktige og kvalitetsmessig riktige tiltak. Vi vil påpeke viktigheten av at barn får en lovbestemt rett til å motta barnevernstjenester. Dette er nå spesielt viktig, med dårlig kommune- og fylkesøkonomi. Befring-utvalget mente i sin tid at en slik rett burde innføres. Det er trist å konstatere at vi ikke fikk med oss flertallet i komiteen når det gjelder å sikre barn og unge en lovbestemt rett til å motta barnevernstjenester. Det vil si at man fortsatt risikerer at dårlig kommuneøkonomi kan styre omfanget av de tiltak som skal til, og at det ikke blir nasjonale standarder for mottakere av barnevernstjenester rundt i landet. Sosialistisk Venstreparti vil understreke viktigheten av et tverrfaglig samarbeid på tvers av ulike sektorer for å ivareta det forebyggende arbeidet for barn og unge. Dette er spesielt viktig, med den dårlige kommuneøkonomien som er i landet. Det er viktig at forebyggende tiltak og hjelpetiltak er tilpasset det enkelte barn og dets familie, og tidlig intervenering overfor barn og familier er nødvendig. Det tverrfaglige samarbeidet i kommuner og fylker når det gjelder barn og unge, har ikke fungert bra nok fram til i dag. De ulike aktørene har satt i gang ulike tiltak uten å vite om hverandre. Taushetsplikten har blitt en hemsko og blitt et hinder for et godt, forebyggende arbeid på tvers av ulike instanser og sektorer. Vi har store utfordringer med hensyn til den negative utviklingen vi ser i barne- og ungdomsgruppene våre. Vold, seksuelle overgrep og rus er et økende problem. Barn og unge har rettigheter, og retten til tilrettelagt behandling er nødvendig for at utsatte barn skal få den hjelpen de trenger for å leve et godt liv. Vi mener det er hensiktsmessig at familier henvender seg ett sted i kommunen for å få hjelp til sine barn. Kriserammede familier opplever i dag å bli en kasteball i systemet. Det er utallige eksempler på barn og unge som har gått ut og inn av ulike instanser, uten at de har fått den hjelpen de trenger. Denne organiseringen gir nødvendigvis dårligere tjenester, og det er uhensiktsmessig for samfunnet. Helsestasjonen er den etaten i kommunen som i hovedsak blir brukt av alle familier med barn. Det er et lavterskeltilbud, bemannet med ulike yrkesgrupper – ulikt fra den ene kommunen til den andre. Det er mange som oppsøker helsestasjonen allerede under svangerskapet, når man går til svangerskapskontroll, og det er på helsestasjonene familiene kommer med sine barn rett etter fødselen. Det er her det forebyggende arbeidet for barn og familier i stor grad foregår i dag. Hvis man ser på våre naboland, er det familiesentraler man nå i stor grad satser på. Vi mener det er hensiktsmessig at helsestasjonen har det koordinerende ansvaret for det forebyggende arbeidet med barn og unge, og da snakker jeg ikke om det forebyggende arbeidet etter barnevernsloven. De ulike faginstanser bør være tilknyttet helsestasjonen som et forebyggende lavterskeltilbud til barn og unge. Det er flere eksempler på, også fra Norge, at dette fungerer bra. Det er et forslag om et samarbeidsorgan for lokale tjenester som komiteen har i innstillingen til Ot.prp. nr. 9 for 2002-2003, og som det er flertall for. Her bør også representanter fra kommunens helsestasjon være med. Helsestasjon for ungdom fungerer meget bra mange steder i landet. Den oppsøkes av mange og er et lavterskeltilbud som ungdom har behov for. Det er gjort flere undersøkelser som viser at barn og unge har tiltro til både skolehelsetjenesten og helsestasjonen for ungdom. Sosialistisk Venstreparti fremmer et forslag i Innst. S. nr. 121 om at et slikt tilbud skal bli lovpålagt, enten ved kommunalt eller interkommunalt tilbud til ungdom. Jeg er lei for at vi ikke fikk flertallet i komiteen med oss for å sikre denne meget viktige arenaen når det gjelder forebyggende arbeid for barn og unge. Jeg vil understreke familiens rolle, og at forebyggende innsats med hensyn til styrking av foreldrerollen er viktig. Dette er viktigere enn før, fordi vi nå har et samfunn hvor man ofte bare har sin egen familie som nettverk. Nabokona er ikke like tilgjengelig som før. PMT- og MST-team må være et tilbud til alle barn og familier som trenger det, et sentralt tiltak for å forebygge utviklingen av alvorlige atferdsproblemer. Jeg vil bemerke at det ble trukket ut psykiatrimidler fra enkelte team da vi fikk helseforetak. Dette har resultert i dårligere tilbud og ingen opptrapping som planlagt. Det er naturlig at ansvaret for videre utvikling ligger hos Barne- og familiedepartementet, fordi dette er barnevernstiltak. Departementene må samarbeide for å få videreført og videreutviklet disse metodene, som har vist seg å fungere bra for mange. SV har lagt inn et forslag om at man skal sikre utbygging av disse teamene i alle fylker, at de skal videreføres der de allerede er planlagt, og at et slikt tilbud blir gitt. Jeg konstaterer at vi er alene om å sikre dette tiltaket. Det er helt urealistisk å tro at det ikke vil være større behov for omsorgsovertakelser i framtida; dette fordi vi har et økende antall meldinger til barnevernet, og et økende antall av de meldingene er relatert til foreldrenes rus. Jeg mener at foreldre som misbruker rus, ikke bør ha omsorg for barn. Det er nødvendig med et tverrdepartementalt samarbeid for å tilrettelegge for barns og unges oppvekstvilkår. Det at vi ikke har nok behandlingsplasser for voksne når det gjelder psykiatri og rus, gir dårligere oppvekstvilkår for barn og er til hinder for at barn kan vokse opp i sine familier. Barn venter lenger på psykiatribehandling enn voksne, og det er få institusjonsplasser for rusbehandling for ungdom under 18 år. Jeg er derfor meget tilfreds med at det ble flertall for å sikre at barn og unge med tiltak fra barnevernet skal ha lovhjemlet rett til behandling for rus og til psykiatribehandling. Det er helt nødvendig! Sosialistisk Venstreparti har jobbet lenge med å understreke at institusjonsplasser og fosterhjem som brukes når det er nødvendig med omsorgsovertakelse, er kvalitativt gode. Når det offentlige griper inn overfor barn og deres foreldre, med omsorgsovertakelse, må man være helt sikker på at dette er til det beste for barnet, og at tilbudet kvalitetsmessig og faglig holder mål. Det er nødvendig med forskrifter, godkjenningsordninger og bedre kontroll med barnevernsinstitusjonene. Det er også nødvendig med et bedre tilsyn med det kommunale barnevernet. Jeg er glad for at departementet legger fram et endringsforslag i barnevernsloven med hjemmel om forskrifter om kvalitetskrav til barnevernsinstitusjoner og en særskilt godkjenningsordning for private og kommunale institusjoner. Det må tilføres økte ressurser til fylkesmannen for å ivareta tilsynsfunksjonen i barnevernet, slik SV har foreslått både i årets budsjett og i budsjettet for 2002. Nesten daglig gjennom massemedia får vi innblikk i hverdagen til noen barn og unge – en hverdag som består av grove seksuelle overgrep og mishandling over lengre tid. Vi må øke kompetansen og kvaliteten på behandlingen av seksuelt misbrukte barn. Det er store mørketall, og utallige barn blir sviktet av voksne som ikke kan eller vil se. Det er helt nødvendig å bruke ressurser på dette i barnehager, i skoler, innen barnevernet, på helsestasjoner, i helsevesenet og i psykiatrien. Det er derfor med stor tilfredshet SV fikk flertall i komiteen for å be Regjeringa komme med en utredning om situasjonen for seksuelt misbrukte barn og deres familier i Norge, med særlig fokus på rettspraksis, behandlingstilbud, oppfølging og kompetanse. Til slutt: Når det gjelder barns rett til å få informasjon og gi uttrykk for sine meninger, skal aldersgrensen senkes fra tolv til sju år. SV er enig med barneombudet i at et barns rett til å bli hørt skal gjelde fra fødselen. Jeg tar herved opp våre forslag. Subsidiært vil vi stemme for Arbeiderpartiets forslag, nr. 8 og 9.