Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-11:
For åtte år siden omtrent var det landsmøte i AUF hvor jeg var, og jeg husker veldig godt at jeg prøvde å holde et flammende innlegg for hvorfor også de homofile skulle få rett til å bli vurdert som adoptivforeldre. Jeg husker at Jens Stoltenberg var i salen. Det ble stor applaus for at det var AUFs politikk, men det var ikke nødvendigvis Arbeiderpartiets politikk på det tidspunktet. Det viser at det også i Arbeiderpartiet har skjedd en gradvis erkjennelse av at samfunnet er i endring, og vårt syn på homofilt samliv har vært i stadig endring. Men jeg er likevel glad for å tilhøre en bevegelse og et parti som hver gang kampene virkelig har stått, har stått i front og tatt de riktige standpunktene, og at vi i dag stemmer for felles ekteskapslov som en endelig bekreftelse på vår kamp mot diskriminering av homofile i Norge. Motstanderne av denne loven peker bl.a. på at vi gjennom å stemme for denne typen lov forsterker det de omtaler som oppløsningstendenser i samfunnet. Jeg vil ikke gå god for at det nødvendigvis er noen oppløsning i Norge - jeg tror det handler om et mer åpent og mer moderne samfunn, der folk får leve sånn som de egentlig vil. Men jeg er med på at man absolutt skal bekymre seg over at det er barn i dag som vokser opp uten trygge rammer rundt seg. Hvis man skal være opptatt av å skape flere trygge rammer rundt barns oppvekst, burde man kanskje ønske seg at flere ville forplikte seg til et kjærlighetsbasert og livslangt parforhold og ikke holde noen utenfor. Man burde, hvis man var bekymret for oppløsning av familien, isteden gå i fakkeltog for ekteskapet, for et forpliktende samliv der folk stiller seg foran samfunnet og sier: Ja, jeg velger å leve med dette mennesket resten av livet mitt. Det vil selvfølgelig skape trygge rammer rundt barns oppvekst i det parforholdet. På 1990-tallet vedtok vi partnerskapsloven i denne salen. Det var et langt steg i riktig retning for et likeverdig samfunn. I dag opplever vi at enkelte av motstanderne av felles ekteskapslov sier at partnerskapsloven gir et godt nok juridisk grunnlag for å organisere homofilt samliv. Kristelig Folkepartis representanter har tatt til orde for dette, og jeg må si at det er oppsiktsvekkende nye standpunkter fra Kristelig Folkepartis side - gledelig nok, men oppsiktsvekkende. Kristelig Folkepartis nye forsvar for partnerskapsloven krever noen avklaringer, og jeg ser at Dagfinn Høybråten, leder i Kristelig Folkeparti, skal ha ordet etterpå, så jeg vil utfordre ham på følgende: Er det sånn at vi nå kan forvente at i 2009 vil Kristelig Folkeparti gå til valg på å gjeninnføre partnerskapsloven hvis felles ekteskapslov i dag blir vedtatt? Og med det voldsomme engasjementet det har vært i saken de siste månedene og i salen i dag, burde vi vel også kunne forvente at en av hovedsakene til Kristelig Folkeparti blir ja til gjeninnføring av partnerskapsloven og et av Kristelig Folkepartis valgkampslagord i 2009. Det skulle jeg gjerne ønske å få en avklaring på. Hvis ikke det er tilfellet, blir forsvaret for partnerskapsloven en begrenset affære. Andre i debatten som har tatt på seg rollen som motstandere, har påpekt at den såkalte homolobbyen, et lite mindretall blant mennesker i Norge, nærmest har lurt mange av oss som skal stemme for eller imot denne saken etterpå. Fremskrittspartiets Ulf Erik Knudsen går langt i å antyde det her i sitt innlegg tidligere i dag. Og i avisen Vårt Land i dag settes det også spørsmålstegn i en annonse i dag om Stortinget, altså landets nasjonalforsamling, blir lurt i sakens anledning. Jeg har ikke blitt lurt. Jeg har i hele min barndoms- og ungdomstid tråkket ned lokalene til Frelsesarmeen rundt omkring i landet. Jeg har fortsatt gudstroen min i behold. Frelsesarmeen og andre trossamfunn i Norge gjør masse bra, men jeg tror nok jeg har fått et annerledes bilde - argumentene imot - og jeg har likevel klart å lande på mitt eget verdistandpunkt i saken. Det er det det her handler om - det å ta barns rettigheter på alvor og gi et veldig klart signal om at diskriminering er uakseptabelt i Norge. Jeg er helt sikker på at mitt standpunkt og standpunktet til andre tilhengere av denne loven vil vise seg å være rett i ettertid. Helt til slutt: Jeg klarer ikke å dy meg etter å ha hørt Fremskrittspartiets Ulf Erik Knudsens innlegg, hvor han nærmest tar muslimske menns syn på saken til inntekt for sitt syn. Det var rørende å høre! Det er veldig sjelden vi opplever fra den gården, hvor man alltid snakker om at de må tilpasse seg det norske samfunnets normer og regler - det er det vi hører. Men altså ikke i denne saken. Da skal vi nærmest tilpasse oss krefter som vi ellers ikke ønsker å sammenligne oss med. Jeg synes det blir veldig spesielt. Jeg er som sagt - helt avslutningsvis - stolt av at vi nå innfører denne loven. Det er en gledens dag for kjærligheten. Det er en gledens dag for ekteskapet, og jeg går gjerne i fakkeltog for å styrke ekteskapets stilling i Norge.