trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg takker statsråden for et klargjørende svar. Men bakgrunnen for mitt spørsmål er at det fra stadig flere hold er blitt tatt til orde for økt kommunalt selvstyre, og økt kommunalt selvstyre bygger jo på en forutsetning om økt lokalpolitisk handlefrihet på flere områder, bl.a. når det gjelder beskatningsrett. Norge har et av de mest – skal vi si – sentralistiske finansieringssystemer for kommunesektoren når vi sammenligner med andre land. Det gir staten tilnærmet full kontroll over de kommunale inntekter. Svært mye av kommunenes hverdag handler om økonomi, og kommunene kan gjøre svært lite annet i dag for å påvirke egen økonomi, enn å klage. Mener ikke statsråden at f.eks. en friere, eller en fri, kommunal skattøre når det gjelder inntektsskatt, vil kunne bidra til å vitalisere det kommunale selvstyret og bidra til økt valgdeltakelse, og at det kunne bli lettere å få folk til å stille seg på valglistene og engasjere seg i kommunepolitikken?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret. Jeg vil replisere med å si at vi har vel knapt noen gang hørt en ordfører være fornøyd med statsbudsjettet. Ordførere som klager, og krisemaksimering i pressen når det gjelder påstand om elendig kommuneøkonomi, er nærmest blitt en fast del av det årlige budsjettritualet. Og dette sentralistiske inntektssystemet mener jeg fremmer en uheldig spillsituasjon, der kommunene på en måte kan fraskrive seg ansvar og skylde på manglende statlige overføringer og statlig underfinansiering av kommunesektoren. Jeg håper at statsråden iallfall kan være enig i at dette sentralistiske finansieringssystemet som vi har i dag, gjør at kommunene i en viss grad kan fraskrive seg ansvaret for dårlig kommuneøkonomi ved å skylde på manglende statlige overføringer. Selv om statsråden allerede har sagt en del om dette i sine svar, spør jeg om statsråden kunne tenke seg en slags forsøksordning der noen kommuner selv fikk en friere stilling til å kunne bestemme sin egen skattøre, iallfall i en viss periode, slik at de kanskje ikke i samme grad kunne skylde på staten for manglende finansiering? Ville ikke dette være et interessant forsøk som det kunne være verdt å se noe nærmere på?
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-02:
Spørsmålet om lokal beskatningsfrihet ble drøftet av Inntektssystemutvalget i 1997. Utvalget pekte på at spørsmålet om beskatningsfrihet er nært knyttet til spørsmålet om innholdet i det lokale selvstyret. Utvalget fant imidlertid ikke å kunne anbefale lokal beskatningsfrihet, i første rekke fordi det ville vanskeliggjøre den makroøkonomiske styringen av kommunesektoren. I kommuneproposisjonen for 1999 ble det foreslått en forsøksordning med beskatningsfrihet innenfor et intervall for et mindre antall kommuner. Forslaget ble imidlertid ikke vedtatt av Stortinget. Det er etter min mening heller ikke et område som det bør være aktuelt å ha forsøksvirksomhet på. Spørsmålet om lokal beskatningsfrihet kan ikke vurderes isolert fra kommunesektorens finansiering generelt. Som tidligere varslet i kommuneproposisjonen legger departementet opp til at det bør skje en større revisjon av finansieringssystemet om lag hvert tiende år, dvs. neste gang i 2006–2007. Departementet vil derfor i løpet av 2003 nedsette et nytt inntektssystemutvalg. Grunnlaget for utvalgets arbeid bør være en bred vurdering av kommunesektorens finansiering. Det vil være naturlig at spørsmålet om lokal beskatningsfrihet inngår i denne vurderingen. Jeg vil understreke at Regjeringen pr. i dag ikke har tatt stilling til om dette skal inngå eksplisitt i mandatet. Det er flere viktige forhold som må vurderes i tilknytning til spørsmålet om friere beskatningsrett. Norge har svært mange små kommuner, i kontrast til f.eks. Danmark og Sverige. Muligheter til faktisk å få økte inntekter av betydning for å løse oppgaver vil derfor være svært ulike. Store kommuner, i befolkningstall, vil kunne bedre økonomien betydelig, mens små kommuner i liten grad kan det. Dette er parallelt til bompengediskusjoner, hvor de sterkt trafikkerte veistrekningene kan bygges ut gjennom brukerbetaling, mens dette ikke er mulig på mindre trafikkerte områder. Friere beskatningsrett gir altså sentrale strøk en mulighet til ekstrainntekter. Slik jeg ser det, vil den politiske dynamikken i Norge etter hvert presse frem en enda større inntektsutjevning, og fri beskatningsrett vil etter hvert tvinge frem en omfordeling på et høyere skattenivå. For meg er det derfor unaturlig å tro at friere beskatningsrett kan kombineres med dagens kommunestruktur. Det vil i sum primært bety høyere skatt i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-02:
Det finnes i dag ett element av fri beskatningsrett i kommunesektoren, og det er eiendomsskatt. Jeg vet ikke om vi kan se så mange rosenrøde løsninger – større politisk mobilisering av folk, eller større engasjement lokalpolitisk – ved å innføre frivillig eiendomsskatt rundt omkring i kommunene. Det er mange gode grunner for at kommunesektoren skulle ha hatt en friere beskatningsrett, på det ideologiske planet. Samtidig er det viktig å understreke at vi har et inntektssystem med en veldig sterk grad av omfordeling, og vi har et system hvor man politisk ikke har villet akseptere store ulikheter mellom kommuner. Hvis det hadde vært aksept for større ulikheter mellom kommunene, hvis det hadde vært aksept for at det ikke skulle gis kompensasjon i den grad den friere beskatningsrett gav ulikheter, ville jeg også sagt at det kunne ha vært et bidrag til det kommunale selvstyret. Men pr. i dag har jeg ingen tro på at dette vil føre til noe annet enn økt skattenivå generelt i Norge – akkurat som vi i dag har friere beskatningsrett, mens alle kommuner er i høyeste terskel.
Erna Solberg (Høyre), 2003-04-02:
Jeg synes ikke friere beskatningsrett er et område som passer for forsøksvirksomhet i det hele tatt. Det viser seg også at når vi nå til slutt skal oppsummere det forsøket vi har hatt når det gjelder friere disponering i forhold til øremerkede ordninger, har det heller ikke fungert så godt, for det har skjedd så mange endringer i løpet av denne perioden. Jeg synes altså ikke at dette er et område hvor det er behov for å gjøre forsøksarbeid. La meg så understreke at det faktisk er slik at i de landene som har friere beskatningsrett, bl.a. Danmark, må man ha andre måter å kontrollere økningen i skatteinntektene på. Det innebærer at forhandlingssystemet i Danmark først og fremst er motivert ut fra å sørge for at kommunene ikke øker skatten. Og den nåværende regjeringen har for første gang, når det gjelder innføring av skattefrys, også tatt konsekvensen av forhandlingssystemet og trukket kommuner i overføringer fordi de har satt opp skatten. Så det er ikke slik at det er bare lyseblå himmel over ordningen i andre land. De nasjonale myndigheter har også behov for å kontrollere utviklingen på skatteområdet der.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg ønsker å stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «I Hedmark, som i resten av landet, er det innført tvungen renovasjon som for de fleste fungerer godt, men for noen og spesielt enslige som leverer svært lite søppel, er dette en tjeneste som blir svært dyr og irriterende i forhold til det lille de leverer eller har behov for å levere. Hva vil statsråden gjøre for å påvirke tjenesteyterne til et mer fleksibelt og brukervennlig system som kan tilpasses den enkelte brukers behov?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Jeg takker statsråden for svaret, som var et greit svar med oppklaring av hvordan systemet fungerer i dag. Det spørsmålet egentlig handler om, er de, ofte enslige, pensjonister som ikke har noe avfall å minimere, de har så pass lite avfall å levere. De har levd i en tid hvor det ikke var bruk og kast-mentalitet, slik som i dag. Og da er det klart at svaret til statsråden er helt riktig, for vi som lever med bruk og kast, vi skal minimalisere avfallet vårt, vi skal kildesortere, og vi skal følge opp dette. Men spørsmålet gjelder dem som ikke har noe å minimalisere – de som har så lite søppel at når søppelbilen kommer en, to, tre eller fire ganger i måneden, har de ingenting å levere. Det er for disse det må lages smidige ordninger. Det er det jeg etterlyser.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-04-02:
Da synes jeg statsråden har oppklart det jeg egentlig var på jakt etter. Jeg venter med spenning på den veilederen, og jeg håper og tror at den også vil ta hensyn til de minstepensjonister som dette ofte gjelder, som har et veldig lite søppelberg å levere av, for å si det slik.
Børge Brende (Høyre), 2003-04-02:
Etter forurensningsloven har kommunene ansvar for å sørge for innsamling av alt avfall fra husholdninger. Kommunenes kostnader ved dette skal fullt ut dekkes gjennom avfallsgebyr fra abonnentene, og kommunene har ikke adgang til å beregne seg fortjeneste på denne oppgaven. Gebyret skal altså være betaling for en tjeneste til kostpris. Kommunene har anledning og er etter forurensningsloven oppfordret til å fastsette differensierte, forskjellige, gebyrer for å bidra til avfallsreduksjon og økt gjenvinning. Dette kan gjøres på forskjellige måter – gjennom ulikt gebyr avhengig av størrelsen på avfallsbeholderen, som mange kommuner praktiserer, eller av hvor ofte avfallet blir hentet, eller ved et system der avfallet pr. abonnent veies ved henting. Slike forskjellige gebyrer er ønskelig av miljømessige grunner, og det vil samtidig være mer rettferdig overfor dem som produserer lite avfall, spesielt eldre og enslige, som representanten var inne på. Jeg ønsker primært at kommunene skal innføre slike ordninger på frivillig basis, noe stadig flere kommuner gjør. Vi har ikke eksakte tall for dette, men over halvparten av kommunene har nå en eller annen form for differensiering av avfallsgebyrene. Og jeg forutsetter faktisk at også ute i kommunene tenker man. Jeg tror at kommunepolitikere også er opptatt av å minimalisere avfallsbelastningene. Miljøvernmyndighetene er i gang med å utarbeide en revidert veileder for hvordan kommunene skal fastsette avfallsgebyrene. Denne veilederen vil også omhandle mulighetene for differensierte og ulike gebyrer for å stimulere til avfallsreduksjon og økt gjenvinning. Jeg vil sørge for at det i denne veilederen gis en klar oppfordring om at kommunene innfører slike ordninger, slik at de priser sine avfallstjenester på en fleksibel og brukervennlig måte. Der de ikke gjør det, anbefaler jeg faktisk folk å ta det opp med kommunepolitikerne. – Det kan være en god sak å reise i forbindelse med valgkampen, for dette avgjør kommunestyret selv. Til slutt vil jeg bemerke at dersom kommunene av sosiale hensyn ønsker å redusere avfallsgebyret for enkelte grupper av befolkningen, har de anledning til å gjøre dette. Dette må i så fall dekkes inn gjennom kommunens øvrige budsjett, og det skal ikke belastes andre avfallsabonnenter.
Børge Brende (Høyre), 2003-04-02:
Som jeg nevnte i mitt svar, differensierer man disse renovasjonsavgiftene i en rekke kommuner allerede. Det kan være gjennom ulike gebyr, avhengig av størrelsen på avfallsbeholderen. Hvis en har lite søppel, kan en ha en bitte liten avfallsbeholder, som også kan tømmes sjeldnere. Enkelte tar faktisk og veier ved henting. Så her har kommunene mange muligheter til å lage et robust system. Men for at man i enda større grad skal ivareta det som representanten Bredvold tar opp, vil jeg i denne veilederen oppfordre kommunene til å beskrive hvordan de mener at et differensiert system bør være. Man kan da innføre slike ordninger at man priser sine avfallstjenester på en fleksibel og brukervennlig måte, som jeg også mener i større grad imøtekommer det som representanten Bredvold tar opp.
Børge Brende (Høyre), 2003-04-02:
Veilederen er viktig, men som sagt, det er også et kommunalt ansvar for kommunepolitikerne å utforme et system som er best tilpasset utfordringene i sin kommune. Vi kan ikke styre alt fra stortingssalen, og det har jeg også forstått ikke er ønskelig, i hvert fall ikke fra Fremskrittspartiets side; de ønsker mer rammeoverføringer og mindre øremerkede midler. Man forutsetter at det er mye klokskap ute i kommunestyrene også. I forhold til akkurat det med eldre og enslige og de som har veldig lite avfall, er kanskje et system med veiing ved henting det mest skreddersydde. Men alle kommuner har ikke det, og vi kan ikke tvinge alle kommuner til å ha det heller. Men jeg synes at det skal være forskjell på betalingen i forhold til størrelsen på avfallsdunken. Det må også være slik at hvis man bare får hentet søppelet én gang i måneden, må man betale mye mindre. Det er særdeles positivt hvis man også kan ha fleksibilitet i dette systemet i forhold til disse tre ulike løsningene. Men det må jo ikke bli for byråkratisk, så det blir mer kostbart for alle.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-04-02:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Det er bestemt at 25 pst. av torskekvotene for fartøygruppen 15–28 meter skal tas etter 1. september. Dette tilsvarer 13 000 tonn. Samtidig vet vi at torsken i denne perioden ikke befinner seg på kystfiskernes fangstfelt. Denne fartøygruppen lander normalt bare 3 000–4 000 tonn i denne perioden, jf. Råfisklagets landingsstatistikk. Hvordan ser statsråden på denne problemstillingen, og hvordan vil han sørge for at kystfiskerne får mulighet til å benytte seg av sine kvoter når fisken er i kystnære områder?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-04-02:
Jeg har følgende tilleggsspørsmål: Fiskeriministeren er øverste fiskerimyndighet i dette landet. Han kan ikke skyve fra seg ansvaret overfor Reguleringsrådet og de andre organisasjonene. Vi fikk havfiskeflåten, og i den sammenheng trålerne, for å bistå landindustrien. Jeg er fullstendig klar over at landindustrien trenger råstoff. Men havfiskeflåten skulle tilføre råstoff som man kunne høste. Den er i dag fristilt og kan fiske hele sin kvote i løpet av året. Den er ikke tillagt å levere og høste slik som det var før. Fiskeriministeren legger noe helt nytt til grunn når han sier at kystflåten skal være garantist for landindustrien. Har fiskeriministeren vurdert å inndra de fastsatte trålkonsesjonene?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-04-02:
Jeg har ikke fått svar på spørsmålet mitt. Det forventer jeg jo heller ikke å få. Det er vanlig å fiske 3 000–4 000 tonn i denne perioden, jf. Råfisklagets statistikk. Vi har 8 000 tonn igjen å fiske. Fisken skal fiskes. Når fiskeriministeren ikke vil svare på om han har vurdert å inndra konsesjonene, går jeg ut fra at den fisken som måtte bli til overs fra kystflåten, vil bli fisket av den samme havflåten som ikke har de leveringsbetingelsene som den hadde før. Det er noe helt nytt i fiskerisammenheng at kystflåten har blitt garantisten for at landindustrien skal få råstoff, når det var havfiskeflåten som i sin tid var garantisten da konsesjonene ble utdelt. Vil fiskeriministeren fortsatt stå på denne linjen?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-04-02:
Årets regulering av fiske etter torsk er fastsatt i tråd med en enstemmig tilråding fra Reguleringsrådet – et reguleringsråd som består av både representanter for land- og sjøsiden. Tilrådingen innebar at man skulle sette av 25 pst. av gruppekvotene for fartøy mellom 15 og 28 meter til fiske etter 1. september. Det var et råd jeg lyttet til, og jeg tar det fulle og hele ansvaret for at slik er reguleringen blitt. Så oppstår det paradoks at et rekordgodt lofotfiske blir et problem. På grunn av at torskefisket i vinter har vært usedvanlig godt, ble fisket for fartøy på mellom 21 og 28 meter stoppet 9. mars, og fartøy på mellom 15 og 21 meter ble stoppet 22. mars. Fram til 1. september 2003 vil ikke disse fartøyene kunne drive et direkte fiske av torsk, men de kan fortsatt fiske etter andre fiskeslag og ha en innblanding på inntil 10 pst. torsk. Norge har i 2003 relativt store kvoter av norsk arktisk sei og norsk arktisk hyse. Ved fiske på disse fiskeslagene vil det gå med et ikke ubetydelig kvantum torsk som bifangst. Det vet vi av erfaring. Og nøyaktig hvor stort det kvantumet er, er selvfølgelig vanskelig å forutse. Men for å sikre at sei- og hysekvotene skal kunne tas, må vi altså avsette et kvantum torsk fram til høsten. Det er til beste for også denne gruppen som det blir spurt om her. I tillegg til å sikre utnyttelsen av sei- og hysekvotene samt å forhindre et overfiske av den norske totalkvoten, må vi heller ikke glemme landindustriens behov. Landindustrien er også en viktig del av fiskerinæringen, på linje med flåten – og en oppegående landindustri er viktig både for flåten og for sysselsettingen langs kysten. Men skal det være en oppegående industri, trenger den tilførsel av fisk mer enn i noen hektiske måneder om vinteren. Jeg kan imidlertid forsikre representanten Bastesen om at utviklingen i torskefisket følges med argusøyne både fra departementets og fra direktoratets side. Fra ulike hold i næringen har det kommet forespørsler om å endre årets torskeregulering slik at det kan fiskes mer torsk i vår. I reguleringsopplegget var det avsatt 13 000 tonn til fiske etter 1. september for flåtegruppen mellom 15 meter og 28 meter. Direktoratets prognoser viser at fisket i vinter har vært så godt at det nå bare gjenstår i underkant av 8 000 tonn. Periodekvotene for fartøy mellom 15 meter og 28 meter er derfor faktisk overfisket, og fisket burde sånn sett ha vært stoppet enda tidligere enn det ble. For å sørge for at den norske torskekvoten ikke blir overfisket, for å sikre kvantum for å dekke inn torsk tatt som bifangst i fiske etter andre arter, og for å sikre leveranser av torsk til landindustrien også fra denne flåtegruppen i høst, er det dermed ikke grunnlag for å gjøre endringer i reguleringen av torskefisket i år.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-04-02:
All erfaring viser at havfiskeflåten gjennom langsiktige avtaler har et leveringsmønster der man hele året forsyner industrien med fisk. Jeg vil ikke være med på å frita kystflåten for det samme ansvaret. Jeg fraskriver meg ingenlunde ansvaret for den reguleringen som jeg sterkt har understreket er mitt ansvar. Men fiskerne og landindustrien kan heller ikke fraskrive seg ansvaret for at de i desember gir meg ett råd og like over nyttår gir meg det motsatte råd. Jeg står fast på det vi har gjort. Erfaringen viser at det nå gjenstår så lite fisk av høstkvoten at det ikke vil være noen risiko for at kvoten ikke blir tatt. Jeg vil minne om at fangsten i årene 1997–2002 etter 1. september har vært mellom 6 432 tonn og 1 067 tonn. Det viser at det som er avsatt for denne gruppen – det gjenstår bare 3 091 tonn – ikke er mer enn det som trengs for å holde industrien i gang. Jeg må si at solidariteten er dårlig når man ikke unner kystfiskerne i Finnmark å kunne delta i et fiske slik at industrien der kunne ha oppegående arbeidsplasser.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-04-02:
Jeg har forsøkt å forklare at det ikke er grunnlag for å stoppe fisket. Det gjenstår bare 15 pst. av gruppekvoten. Det gjenstår 3 091 tonn av kvoten for gruppen 21–28 meter. I de siste årene har det vært tatt fra 6 400 til 1 000 tonn. Det viser at det ikke er mer fisk enn det man sårt trenger. Når det gjelder å inndra lisenser for havfiskeflåten, finnes det ikke noe grunnlag for det. Jeg er litt overrasket over at man fra Stortingets talerstol kan kreve at fiskeriministeren skal inndra lisensene for denne flåten. Men som jeg sa: Leveringsmønsteret for havfiskeflåten viser at den bidrar med fisk til landindustrien hele året. Jeg synes ikke det er for mye forlangt at også kystflåten skal bidra. Mange av oss mener at kystflåten er ryggraden i kystsamfunnene. Jeg akter å regulere det på en slik måte at den fortsatt skal kunne være det.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
SV stør òg innstillinga i denne saka, og me er glade for at me på denne måten kan leggja ballen død. Eg vil berre visa til ein merknad som SV ikkje er med i, som knyter seg til ei samordning av Rosendal og omland vassverk sine planar om eit vassbehandlingsanlegg, og som ein enno ikkje har teke stilling til om ein skal byggja. Derfor vel SV å stå utanfor denne merknaden med omsyn til ei slik samordning.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-06-18:
Etter dette skal jeg ikke bruke mine tre minutter. Jeg vil bare si at denne saken er liten. Den skulle på mange måter ikke ha vært i Stortinget. Vi er på den ene side enig med statsråden i at det er store verneverdier i Rosendalsområdet. På den annen side er det helt klart, som det også kommer frem i merknadene, som er meget malerisk beskrevet: «Sjølve kraftstasjonsbygningen kan knapt seiast å vera ei estetisk nyting». Det slutter jeg meg helt til. Og jeg synes det er veldig bra hvis statsråden nå tar med seg denne muligheten til en samordning med vannrensingsanlegget, slik at man får en god løsning på dette som ikke ødelegger naturressursene, men som samtidig gjør at man får en mer moderne og bedre kraftutnyttelse og slipper å ha noen rustne rør og en stygg bygning stående der. Jeg håper derfor at vi ikke ser denne saken igjen, men at det blir en løsning på dette som partene kan finne akseptabel.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
La meg starte med å gi honnør til forslagsstillerne i denne saken. Noen ganger kan Dokument nr. 8-forslag – mener jeg – faktisk bidra til å ødelegge for en god sak, men denne gangen har forslagsstillerne bidratt til å sette en sak på dagsordenen som Stortinget ellers kanskje ikke hadde fått mulighet til å diskutere. La meg også si at jeg er veldig glad for at også regjeringspartiene har gått inn i saken med ei positiv innstilling, slik at vi i dag har ei innstilling preget av enstemmighet. Komiteen har tatt utgangspunkt i at vi allerede i dag har et omfattende regelverk for merking av produkters energieffektivitet. Denne såkalte A-G-merkeordninga er hjemlet i produktkontrolloven og i merkeloven. Den omfatter kjøleskap, frysere og kombinasjoner av slike, lamper og oppvaskmaskiner. Dette regelverket er i stadig utvikling og oppdatering i EØS-området, og komiteen viser i innstillinga til at departementet vil følge opp og delta aktivt i det videre arbeidet i EU med å stille krav til energieffektivitet og energimerking. Vi har altså både krav til effektivitet og krav til merking. Men det som ikke er tilfredsstillende i dag, er kontrollen med at dette faktisk følges opp. Derfor vil jeg spesielt framheve at komiteen understreker behovet for at det blir et kontrollregime som både ser til at forhandlerne merker alle varene på en god måte, og kontrollerer at produktene er riktig merket. Undersøkelser som SIFO har gjennomført, viser at produkter systematisk blir merket som mer energieffektive enn det de faktisk er. Under komitebehandlinga av denne saken har det også kommet fram at NVE hittil ikke har tillatt at disse undersøkelsene skulle bli offentliggjort. Jeg er glad for at vi under behandlinga av denne saken har fått et svarbrev fra departementet som tyder på at Regjeringa nå vil sørge for et kontrollregime basert på åpenhet. Videre må merkeordninga bli bedre kjent enn i dag, og komiteen understreker betydningen av at dette er et arbeid som skjer gjennom samarbeid med både importører og butikker eller kjeder. Jeg er som sagt veldig glad for at en enstemmig komite går inn for både et kontrollregime og at merkeordninga blir bedre kjent. Hver for seg er dette ikke så store tiltak, men i sum vil det være et viktig bidrag for å redusere strømforbruket i Norge. Sosialistisk Venstreparti har altså fått intensjonene i forslaget godt fulgt opp, sjøl om de sikkert ikke vil være 100 pst. fornøyde. Komiteen påpeker også i innstillinga at de ovennevnte tiltakene må følges opp så raskt som mulig, og ber om at departementet på egnet måte rapporterer om status i oppfølginga av denne innstillinga i løpet av våren 2004 og seinest i revidert nasjonalbudsjett – altså om ca. ett år. Jeg vil på den bakgrunn henstille til SV å trekke sitt forslag, fordi intensjonene langt på veg er fulgt opp av en enstemmig komite.
Siri A. Meling (Høyre), 2003-06-18:
I saker som har vært til debatt tidligere i dag, har det vært fokusert mye på en økning i produksjonen av kraft og problemstillingene rundt dagens kraftbalanse. Dette Dokument nr. 8-forslaget reiser problemstillingen med en annen innfallsvinkel, nemlig at det er et potensial for å kunne spare energi ved å stille større krav til energieffektivitet for sluttbrukerteknologier som elektriske apparater mv. Høyre har stor sympati for denne innfallsvinkelen. I arbeidet for å sikre energibalansen er denne type fokusering også viktig. Økt etterspørsel etter kraft kan ikke bare løses gjennom økt utbygging. Vi må også se på etterspørselssiden, på hvordan man kan få en mer effektiv energibruk. Det er store gevinster å hente når det gjelder energiøkonomisering. Høyre har derfor programfestet økt energieffektivitet. Vi har allerede i dag et omfattende regelverk på dette området, som er gjennomført på grunnlag av EU-direktiv. I tillegg er det regler hjemlet i merkeloven som stiller krav til energimerking. De skal gi forbrukerne informasjon om det merkede produktets energieffektivitet. I brev av 5. mai 2003 fra Olje- og energidepartementet til komiteen har statsråden tilkjennegitt at departementet aktivt vil følge opp det videre arbeidet i EU på dette området. Nå er det en gang slik at vi har liten produksjon av elektriske artikler i Norge. I tillegg er vi med våre ca. 4,3 mill. innbyggere et relativt beskjedent marked i de store sammenhenger. Det er derfor en fornuftig prioritering av innsats å søke påvirkning og medvirkning i forhold til EU-systemet, heller enn å sette særnorske krav. Dersom vi skal lykkes i å få en større bevissthet hos forbrukerne rundt energieffektive produkter, er det viktig at kjennskapen til merkesystemet blir mer utbredt. Den enkelte forhandler av elektriske produkter har en viktig oppgave når det gjelder dette spørsmålet. En annen problemstilling er betydningen av åpenhet rundt tester av om produktene faktisk holder det de lover i forhold til energieffektivitet. Mange med meg har reagert med undring på at SIFO hadde gjennomført tester som viste en overklassifisering av produkter, og at disse resultatene ble unntatt offentligheten av deres oppdragsgiver, NVE. Nå har statsråden redegjort for mulighetene for åpenhet om disse spørsmålene i sitt brev til komiteen, datert 6. juni i år, samt tilkjennegitt at prinsippet om offentlighet bør være hovedregelen i spørsmål som dette. Dersom forbrukerne skal ha muligheter for å kunne foreta miljøvennlige valg, er første betingelse at faktainformasjon er både tilgjengelig og pålitelig. Jeg er derfor glad for at statsråden har vært så tydelig i dette spørsmålet.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Jeg vil få starte med å gi honnør til saksordføreren for godt utført arbeid i denne saken. Framtiden i våre hender har i en rapport påpekt at forskjellen mellom dagens norske husholdningselektronikk og markedets mest effektive utgjør om lag 2,4 TWh, eller omtrent fem Sauda-utbygginger. I hele OECD-området bruker hjemmekjøleskap tre ganger mer strøm enn all togtransport, og IEA anslår sparepotensialet for OECD når det gjelder ulike apparater, til å være mange hundre TWh. Dagens norske system for energimerking og minimumsstandarder bygger på EUs A-G-merkeordning. Gjennom høringene i komiteen kom det fram at Statens institutt for forbruksforskning, SIFO, har avdekket en systematisk feilmerking av produkter som har krav om merking. Blant annet har SIFO avdekket at 60 pst. av de vaskemaskinene som var testet, var feilmerket. 25 pst. var feilmerket på området energi. Når en vaskemaskin som er merket A, som er den beste kvaliteten, viser seg kun å holde B-kvalitet, er dette informasjon som forbrukerne har krav på å få del i. Noe annet er å tillate villedende markedsføring. En samlet komite ber Olje- og energidepartementet, som i siste instans har ansvaret for dette systemet, om å rydde opp. I tillegg sier en samlet komite at det må settes i gang tiltak som gjør at merkeordningen blir bedre kjent enn den er i dag. Det er gledelig at en samlet komite ber om en vurdering av om det kan være hensiktsmessig å legge inn krav om en påminnelse om returordningen for elektrisk og elektronisk avfall, EE-avfall, i merkingen av produktene. Det er også gledelig at komiteen ber om at tiltakene må følges opp så raskt som mulig, og at departementet gir tilbakemelding om oppfølgingen til Stortinget i løpet av våren 2004 og senest i revidert nasjonalbudsjett. Selv om SV ikke har fått gehør for forslaget som er fremmet i Dokument nr. 8:53, er det svært positive elementer i innstillingen. Men vi kunne godt ha tenkt oss at vi hadde fått med oss resten av komiteen på å slutte seg til SVs merknad om å iverksette tiltak for å fase ut de minst energieffektive produktene, dvs. D-G-segmentet, på linje med det vi allerede har i dag når det gjelder husholdningskjøleskap og frysere. Vi kunne også tenkt oss at vi hadde fått med oss komiteen på en mer offensiv holdning for å utvide ordningene til å gjelde flere typer produkter, både i forhold til merking og i forhold til krav til energieffektivitet. Komiteen peker på at statsråden har forsikret at han vil følge opp og delta aktivt i det videre arbeidet i EU når det gjelder å stille krav til energieffektivitet og energimerking. I og med at det norske engasjementet så langt ikke har vært påfallende sterkt på dette området – den slappe tilsynsordningen tatt i betraktning – er dette svært gledelige signaler. Jeg kan gi statsråden et løfte om at vi på vår side vil følge nøye med på departementets videre engasjement i forhold til disse spørsmålene. Til slutt vil jeg varsle at SV vil gjøre forslaget som er fremmet i innstillingen, om til et oversendelsesforslag.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
I Trondheim har vi et veiprosjekt som blant oss kollektivtilhengere blir kalt for Nordre «belastningsveg». SV er som kjent imot å bygge denne veien, men når flertallet på død og liv vil spandere en halv milliard kroner på galskapen, er det i alle fall grunn til å spørre om årsaken til Arbeiderpartiets trasévalg. Kommunalrådene fra Høyre og Arbeiderpartiet var i Oslo og snakket varmt om trasévalget som ligger i flertallets innstilling, som er et mye billigere alternativ enn det som statsråden gikk inn for. Med statsrådens forslag kunne vi fått både en funksjonell godsterminal og en funksjonell konteinerterminal på havna, uten at jernbanevogner krysser en hovedvei. Og man kunne fått samlokalisert også de private godsterminalene, som Tollpost, Nor-Cargo, Coca-Cola, i tillegg til Posten. Problemet er at statsrådens løsning forutsetter at bompengeperioden i Trondheim forlenges, eller at satsene økes. Og det passer naturligvis dårlig inn i Arbeiderpartiets lokale valgkampstrategi. Men kan Arbeiderpartiet gi oss ett eneste overbevisende argument, utover dette hensynet, for å velge dette alternativet?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Det er tre år siden SV behandlet SND Invest, og vi var enige om at dette burde vi selge. Det er ikke en ny sak som har dukket opp i forhandlingene. Grunnen til at vi ville selge SND Invest, var at det hadde en sentraliserende virkning. De fleste av engasjementene som SND hadde, var i sentrale strøk, og derfor ønsket vi å avvikle SND Invest. Dessuten har ikke SND Invest gått inn i noen strategiske eierposisjoner. SND Invest har investert tilfeldig i en rekke selskaper og tapt en masse penger. De har ikke gått tungt inn og sagt at på det og det området er det viktig at staten er eier. De har investert små prosenter rundt omkring og strødd det på forskjellige prosjekter. Jeg har med meg lista over SND Invests investeringer på innerlomma. Der står det bl.a. Tusenfryd, Royal Caribbean Cruise Line, NorgesTaxi, altså en rekke slike selskaper hvor det ikke er naturlig at staten skal sitte med små eierposter. Det er mye bedre å bruke pengene til distriktssatsing.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Jeg vil takke representanten Fossli for at hun brukte såpass mye tid i innlegget sitt på SV, og derfor måtte jeg ta en replikk. SND Invest investerte i 1999 i ca. 55 selskaper i Oslo og Akershus. Det samme året hadde SND Invest én investering i Nord-Trøndelag, mitt hjemfylke, og de hadde også svært få investeringer i andre distriktsfylker. Det forteller at SND Invest har valgt å gå inn i områder der det på en måte var varmt fra før. Der det var god tilgang på kapital, gikk altså SND Invest inn. SND Invest fungerte som en pervers termostat. Man skrudde på varmen der det var varmt, og holdt seg unna der det var kaldt. Derfor kan ikke vi være med og se på at vi får en sentralisering gjennom at staten pøser inn midler i sentrale strøk og holder seg unna investeringer i distriktene. Derfor skal vi flytte penger fra SND Invest, og vi flytter dem nå ut i Distrikts-Norge der pengene trengs.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Representanten Odd Roger Enoksen er nok en av de dyktigste og ivrigste distriktspolitikerne jeg vet om. Og jeg har et spørsmål til representanten, om han ikke er glad for at vi nå har fått opp ytterligere 500 mill. kr til de mest næringssvake områdene, som er truet av fraflytting, ved at vi frigjør penger ved salget av SND Invest. Det er mitt første spørsmål. Det andre spørsmålet går på at representanten Enoksen sier at det er viktig å ha politisk innflytelse. Har man politisk innflytelse når man har 19 pst. av aksjene i Euroskilt eller 16 pst. av aksjene i Tusenfryd eller aksjer i Royal Caribbean Cruises? Er det områder der vi skal ha innflytelse, og har vi innflytelse når vi har så liten aksjepost?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Jeg ønsker å stille statsråden et spørsmål i forhold til dette med tapsfond. Jeg har hatt gleden av å ha en dialog både med regjeringspartiene og statsråden om tapsfond i forbindelse med forslaget om å tilføre distriktsmilliarden en halv milliard ekstra. Der står det at dersom det skulle vise seg at tapsfondet ikke er tilstrekkelig for å få brukt midlene på en skikkelig måte, så skal man tilføre ytterligere penger til tapsfond. Kan statsråden bekrefte at dersom man ikke får brukt pengene i distriktsmilliarden på en operativ måte som kommer distriktene til gode, på grunn av at tapsfondet er for lite, så vil statsråden sørge for at det avsettes ytterligere tapsfond som gjør at dette går greit?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Jeg har behov for å kommentere Senterpartiets forslag nr. 17 litt, et forslag som også representanten Enoksen var inne på. Jeg tror han var litt overrasket over at SV ikke støtter det forslaget. Jeg har forståelse for at man er overrasket over det, fordi vi i SV er meget positive til den type tenking som Senterpartiet går inn for i forslag nr. 17. Man foreslår å bygge opp tunge, regionale fond med betydelig kapital, slik at man får både mer langsiktighet og mer makt og myndighet flyttet ut i regionene. Grunnen til at vi ikke stemmer for dette forslaget – og dette er en stemmeforklaring, president – er at vi har et tilsvarende forslag sammen med regjeringspartiene, der vi ber om å få utredet dette med regionale fond. Derfor blir det unaturlig og feil av oss å gå inn for et forslag som på en måte har konkludert før man har gjort utredninger på en grundig måte. Helt til slutt vil jeg kommentere SND Invest litt mer, siden det har fått så stor oppmerksomhet i debatten – sjøl om det overhodet ikke var en del av innholdet i proposisjonen, slik den kom fra Regjeringa. Som ny i nasjonalforsamlinga er jeg overrasket over at man ett år vedtar å selge SND Invest og setter regjering og departement i arbeid med en slik jobb, og at det så like før man skal sette vedtaket ut i livet – og gjøre det som Stortinget har bestemt – kommer et forslag i Stortinget om at man skal reversere hele prosessen. For meg blir det en merkelig måte å jobbe på. Jeg syns Stortinget kommer i et dårlig lys ved å anvende den type arbeidsform. Det er også en av årsakene til at vi syns at SND Invest bør selges, i tillegg til de argumentene som jeg har framført tidligere i debatten.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Aktive, gode eiere er viktig i norsk næringsliv. Jeg syns staten i forbindelse med Statkraft opptrer som en passiv eier. Så kan en spørre seg: Hvorfor opptrer staten under dette regime og denne regjeringa som passiv eier? Da får jeg noen refleksjoner i forhold til Oslo kommune. For Oslo kommune, som også har en Høyre-dominert regjering med støtte fra Fremskrittspartiet, er jo en aktiv eier som selger sitt kraftverk, som selger sin gullkilde, og ikke nok med at de selger det, men de selger det ganske frimodig – vurderer i hvert fall å selge det ganske frimodig – til utlendingene. Det er også Høyre som styrer landet. Er det sammenheng mellom den måten Høyre styrer på i Oslo, og den måten Høyre styrer på når det gjelder den nasjonale politikken? Har Høyre der samme type strategi som det Høyre har i Oslo kommune?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Jeg ønsker på en måte å være tydelig på SVs syn på eierskap, for vi hadde en debatt i forrige sak om bl.a. salg av SND Invest. Når SV sier at det er OK å selge SND Invest, er det fordi det ikke har noen strategisk betydning å sitte som eier av Tusenfryd, et cruiseselskap eller Steen & Strøm. Det har ingen strategisk betydning å være mindretallsaksjonær i slike selskap, og derfor har det ingen betydning for en nasjonal politikk om staten eier det eller ikke. På kraftsiden derimot slår det helt andre veien. Her er det av avgjørende strategisk betydning at vi sitter med full kontroll over ressursene. Derfor er vi overhodet ikke villig til å fire på kravet om at dette selskapet skal være 100 pst. offentlig eid, enten av staten eller gjerne også av kommuner/fylkeskommuner. Når vi imidlertid er villig til å gi Statskraft 10 milliarder kr, er det fordi de skal ha muligheten til å kjøpe opp når kommuner – slik som Oslo kommune, men også andre kommuner – ser seg nødt til å selge, eller selger fordi de har en politikk som går ut på å selge. Staten må da på en måte utøve et eierskap der man gir selskapet muligheter til å ta hånd om de naturressursene som vi skal forvalte til beste for innbyggerne i all framtid, og som alltid har vært forvaltet godt av dette stortinget.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Jeg tok ordet for å svare på spørsmålet som representanten Odd Roger Enoksen stilte. Det er riktig at SV ønsket følgende vedtak: «Stortinget ber Regjeringen i forbindelse med statsbudsjettet for 2004 å tilføre Statkraft 10 mrd. kroner i ny egenkapital og samtidig vurdere å utvide Statkrafts låne- og garantiramme slik at selskapet eventuelt kan kjøpe Hafslund ASAs nett- og kraftportefølje.» Det var det forslaget vi primært fremmet i næringskomiteen. Det kunne vi godt ha tenkt oss å prøve å få gjennom i denne salen. Men så har man gått noen runder for å prøve å få til kompromiss. Forslaget har da ikke gått videre i rundene via energikomiteen og videre framover. Men jeg er helt enig med representanten Enoksen. Jeg kan tenke meg at vi hadde hatt større mulighet til å gi klarere og tydeligere signaler til næringsministeren, som kunne ha gitt signalene videre til Statkraft. Nå håper jeg næringsministeren har hatt ørene oppe mens debatten har pågått, slik at han har merket seg hva en rekke av representantene ønsker. Vi ønsker en nasjonal kontroll over vannkraftressursene, og at han også tar det med seg i dialogen med Statkraft framover, når Hafslund skal selges, og når eventuelt andre norske selskap kommer på salg.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-18:
Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt imot.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
Da Stortinget behandlet St.meld. nr. 22 for 2001-2002, Et mindre og bedre statlig eierskap, sa representanten Inge Ryan: «Derfor er vi i SV er meget kritisk til ethvert nedsalg, fordi det er starten på noe vi frykter kan bli dramatisk for det norske samfunnet». Nå er SV tydeligvis ikke kritisk til nedsalg, for nå skal det skje en privatisering av SND Invest. Jeg skylder å gjøre oppmerksom på at av investeringene som SND Invest har gjort i løpet av 2002, har 41 pst. gått til sjømat, 18 pst. til teknologi, 8 pst. innen reiseliv, 11 pst. til oljevirksomhet og maritim virksomhet og 22 pst. til øvrig næringsvirksomhet. Er ikke representanten Ryan engstelig for at den delen og den satsinga som SND Invest har ivaretatt, forsvinner? Hvorfor forhandlet han ikke fram, da han manøvrerte seg fram i en forhandlingssituasjon, generelt bedre virkemidler for SND?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
Nå burde jeg som Akershus-representant være meget lykkelig over at det er noen som i det hele tatt investerer i Akershus. Det er det smått med når det gjelder offentlige midler. Men hvis en ser på de bedriftene som SND Invest har investert i, bl.a. innenfor sjømat, reiseliv og oljevirksomhet og maritim virksomhet, er det ikke mange av dem i Oslo og Akershus. Jeg har ingen dårlig samvittighet for den måten SND Invest bruker sine penger på. Mitt argument mot at SV blir med på å selge, er at man da binder opp kapital fra private investorer som isteden kunne vært brukt i markedet.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
Næringsministeren har fått verktøykassa si i dag – med 18 rom i Norge og 38 i utlandet. Nå må han fylle rommene med verktøy, bl.a. penger, slik at det finnes midler innenfor den døra som vi nå har snakket så mye om. Dette kommer vi vel tilbake til bl.a. på fredag. Så er lite spørsmål til næringsministeren av ren nysgjerrighet. I forbindelse med behandlingen av eierskapsmeldingen fremmet flertallet, som bestod av Arbeiderpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti, SV og Senterpartiet, et forslag hvor vi bad næringsministeren om å utrede behovet for og organiseringen av regionale fond av betydelig størrelse knyttet til hver landsdel. Og vi sa at saken «bes lagt fram for Stortinget innen 1. februar 2003». Og så har vi ikke sett noe mer. Jeg lurer på om næringsministeren kunne svare på hvor det er blitt av den utredningen.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
Jeg ble veldig overrasket over det svaret jeg fikk fra statsråden. Da vi jobbet med denne saken og jeg tok fram dette forslaget, skrev vi noen positive merknader nettopp om det som stod i revidert nasjonalbudsjett. Men så bad jeg regjeringspartiene i komiteen sjekke om det som stod der, svarte til dette forslaget. Jeg fikk et benektende svar, og da trakk vi våre positive merknader og skrev at statsråden ikke hadde fulgt opp. Hvem har rett? Det vil jeg gjerne ha svar på.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-06-18:
Jeg tror politikerne vil gjøre sin største og beste innsats for nyskaping, for innovasjon, for kreativitet og internasjonalisering ved å legge rammevilkårene til rette for norsk konkurranseutsatt næringsliv og i særlig grad eksportorientert sektor, slik at de kan få vilkår som gjør at de klarer seg i det markedet de skal betjene. Dette har denne Regjeringen gjort på en svært grundig måte – gitt bedre rammevilkår, banket ned Europas høyeste rentefot, sørget for at den særnorske høye kronekursen nå er brakt nedover og skal enda mer nedover. At norske politikere har gitt seg ut for å være trendsettere på vegne av næringslivet, kunne vi ha vært i stand til å ramse opp en serie med eksempler på. Eksempelvis at SIVA er utstyrt med sitt største engasjement, plassert ute på Fornebu av en politisk hybrid her i det norske storting, viser hvor galt det kan gå når politikere skal sette trender!
Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-06-18:
At Senterpartiet vil fylle opp en slags verktøykasse med verktøy som for lengst er gått ut på dato, overrasker vel knapt noen her i denne sal. For det andre skjønte jeg hentydningen fra Enoksen til undertegnede når han sier at statlige institusjoner må få lov å snakke med sine foresatte. Det er heller ingen som er uenig i eller overrasket over det. Men når statlige institusjoner driver en aktivitet som bærer preg av ren lobbying, er man nødt til av hensyn til hva som skal være tjenestevei, å si fra om at det bør være slutt. Men så til denne kraftige støtten fra Senterpartiet til SND Invest. Den begriper jeg ikke, med den massive satsing de har foretatt i Oslo- og Akershus-regionen, kontra den durabelige motstand fra Senterpartiet mot å støtte Regjeringen og SV på 1 milliard kr i såkornfond, nasjonalt dekkende såkornfond. Hvordan kan Enoksen forsvare en slik handling?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-06-18:
Vi får i hvert fall anskueliggjort i dag at det eneste forutsigbare i norsk politikk for tiden er Fremskrittspartiets systematiske uforutsigbarhet! Det illustreres også i denne nesten uvirkelige debatten, ved at representanten Sylvia Brustad tillater seg å stille kompliserte spørsmål til handels- og næringsministeren. Jeg tror det er all grunn til å stille noen motspørsmål: Hva slags standard for saksbehandling skal dette representere for fremtiden, at man gjennom et Dokument nr. 8-forslag skal flytte beløp som er tolv ganger større enn det som TV-kameraene har fulgt Siv Jensen og kompani for gjennom to måneder for å snekre på plass revidert nasjonalbudsjett? Hva slags kritiske spørsmål er det mulig å stille til en statsråd når vi har fått anskueliggjort i dag at premissene for hele Statkrafts søknad gradvis har endret seg fra søknadsdatoen 18. desember og til i dag? Hva slags standard er det Arbeiderpartiet, sammen med dem som sannsynligvis vil utgjøre flertallet i dag, ønsker å sette når eneste referanse man har i dag, er at Statkraft utenfor sitt kjerneområde for virksomheten skal investere et par titalls milliarder i utlandet på et område som ikke er deres primærvirksomhet? I tillegg har man dagens Aftenposten som referanse og eneste troverdige grunnlag for saksbehandling! Dette setter en standard som jeg håper at stortingsflertallet navigerer bort fra, slik at de heller bruker større fornuft når vi kommer til avstemning litt senere i kveld. Og mener virkelig Arbeiderpartiet alvor med dette, burde man stemme for Fremskrittspartiets forslag nr. 7, og tatt stilling til bevilgninger i dag. Man kan ikke for alvor mene at disse 10 milliarder kr som man foreslår her, ikke er en del av statsbudsjettet! Det er ti norske milliarder av fellesskapets eiendom som settes i risiko i utlandet, under vignetten at vi skal hindre utlendinger i å investere i Norge! Synes Arbeiderpartiet, og synes Jens Stoltenberg, Arbeiderpartiets leder, at dette er en vei å gå, at man setter en standard for politisk saksbehandling gjennom Dokument nr. 8-forslag, hvor flertallet skaffer seg henvisning til saksbehandling gjennom dagens morgenutgave av Aftenposten? Er dette en standard som skal settes for politisk saksbehandling for ettertiden, vil det bli interessant å se hvordan det parlamentariske systemet i Norge skal få lov til å utvikle seg.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-06-18:
Siden saken tok en spesiell vending, tillater jeg meg å anbefale regjeringspartiene å stemme mot komiteens innstilling, I og II, ikke fordi de er noen dårlige forslag i seg selv, men som en konsekvens av Høyre og Kristelig Folkepartis forslag, forslag nr. 4, som går på at forslaget ikke bifalles. Så har det hengt i luften hva regjeringspartiene akter å gjøre med forslag nr. 8, fra Fremskrittspartiet. Jeg tillater meg å lese fra merknaden i innstillingen til eierskapsmeldingen, hvor regjeringspartiene i forbindelse med selskapsstrukturen til Statkraft skriver: «Flertallet vil peke på at en stor del av Statkrafts produksjon er bundet til langsiktige industrikontrakter som løper frem til 2010 og at det i samsvar med Stortingets behandling av St.prp. nr. 52(1998-1999)(1998-1999) (1998-1999) (1998-1999) Derigjennom kan det se ut til at forslaget fra Fremskrittspartiet er å anse som et meget godt forslag. Når jeg imidlertid anbefaler regjeringspartiene å stemme mot dette forslaget, er det nettopp med bakgrunn i at Regjeringen er i gang med utredningsarbeidet, saksbehandling av forslaget, og at Regjeringen dermed vil komme tilbake til Stortinget med forslaget. Det anser vi som meget forsvarlig saksbehandling, jeg skal ikke si i motsetning til noe annet, men dette er i hvert fall forsvarlig saksbehandling.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2003-06-18:
Høgre prisar næringsnøytralitet som prinsipp når det gjeld bruk av verkemiddel i næringspolitikken. Det må eg seia avgrensar sterkt Næringsdepartementet sitt handlingsrom når me skal utvikla område der me kan få sterke norske næringsklyngjer på plass. Det same gjeld når det oppstår større og mindre kriser. For eit fleirtal i komiteen har det vore viktig å utforma ein næringspolitikk med særleg vekt på dei områda der me har naturgjevne føresetnader for å lykkast, t.d. dei maritime næringane, fiskeri og havbruk, og energi. Er det ei form for ansvarsfråskriving når Høgre prisar prinsippet om næringsnøytralitet og rettar handa i vêret og seier at her er det ingenting me kan gjera?