trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
Hjertesenteret er en viktig del av helsetilbudet til hjertepasienter i Norge. Senteret startet sin virksomhet i 1989 og er organisert som en stiftelse på grunnlag av avtale mellom Akershus fylkeskommune og staten. På anmodning fra Sosial- og helsedepartementet har Statens helsetilsyn innhentet uttalelser fra landets regionsykehus om behovet for hjertekirurgisk virksomhet av den type som Hjertesenteret utfører. Undersøkelsen viser at det fortsatt vil være behov for et supplement til regionsykehusenes hjertekirurgiske virksomhet, vesentlig i helseregionene øst og sør. Hjertesenteret står imidlertid ikke på noen offentlig helseplan. Med utgangspunkt i någjeldende forskrift om refusjon av godkjente kapitalutgifter, med hjemmel i sykehusloven § 10, er det derfor normalt ikke grunnlag for refusjon av Hjertesenterets kapitalutgifter. Det er imidlertid ingen tvil om at Hjertesenteret har en viktig rolle i forhold til det offentlige helsetjenestetilbudet. Også den pågående debatt om tilknytningsformer for sykehus er et forhold som gjør saken spesiell. Derfor vil departementet vurdere søknaden i lys av disse forhold.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
Det er alltid en glede når representanter er svært tilfreds med det svaret de får. Og jeg takker også for en særdeles velvillig fortolkning av svaret. Jeg skal arbeide med denne saken ut fra den positive intensjon som jeg gav uttrykk for i mitt hovedsvar. La meg bare for ordens skyld få presisere at saksbehandlingen ikke foregår her, og at saksbehandlingen, hvis en skulle gi en slik kapitalrefusjon, faktisk også fordrer en regelendring, slik at det også må vurderes. Men i lys av det jeg sa, skal vi vurdere dette på en konstruktiv måte.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
En rekke internasjonale undersøkelser har vist at snusbruk øker kreftrisikoen. Snus er karakterisert som sikkert kreftfremkallende av Det internasjonale kreftforskningsinstitutt under Verdens helseorganisasjon, og det foreligger en rapport fra den amerikanske helsedirektøren som angir at snus er kreftfremkallende. Disse klare anbefalingene er basert på en lang rekke undersøkelser. Socialstyrelsens rapport nr. 11 fra 1997 konkluderer med at helserisikoen ved bruk av snus sannsynligvis er mindre enn ved røyking, men at det er åpenbart at ingen tobakksbruk i det hele tatt er å foretrekke fremfor snusing. Snusproduksjonen innebærer at det dannes meget sterke kreftfremkallende stoffer, nitrosaminer, i produktene. Sammenlignet med matvarer som vi vet inneholder nitrosaminer, som bacon og røkt skinke, inneholder snus 1 000 ganger mer av disse kreftfremkallende stoffene. Jeg er særdeles opptatt av at all helsefareopplysning og all helsefaremerking skal funderes på trygg vitenskapelig grunn, og Statens tobakksskaderåd følger nøye med på nye forskningsresultater internasjonalt, også når det gjelder snus. Norske helsemyndigheter legger vekt på den internasjonale konsensus som foreligger når det gjelder å karakterisere snus som kreftfremkallende, spesielt Det internasjonale kreftforskningsinstitutts monograf som omhandler snus, og rapporten fra USAs helsedirektør. Det er således ikke grunnlag for å endre standpunkt til den vitenskapelige konsensus som fins på dette området, etablert på grunnlag av en lang rekke vitenskapelig godt underbygde og konklusive undersøkelser. Departementet gir korrekt informasjon om snus.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
I vurderingen av hva som er forskningsfronten på dette området, kan man selvfølgelig ikke overse noen undersøkelser. Men man kan heller ikke la et par enkeltundersøkelser som ikke viser noen sikker sammenheng, undergrave en hel verdens medisinskfaglige konsensus om en slik sammenheng. Vi skal selvfølgelig følge med, og vi skal være à jour. Men jeg må si at jeg har langt større grunn til å bygge på Verdens helseorganisasjons tilrådinger i dette spørsmålet enn et par enkelt-undersøkelser fra Sverige. Jeg må også minne representanten om at det i EU faktisk er omsetningsforbud for snus. Sverige er annerledeslandet når det gjelder snus, og har fått unntak fra omsetningsforbudet på grunn av sitt store forbruk og sin produksjon.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
Utgangspunktet for spørsmålet er det store udekkede behov for behandling av barn og ungdom med psykiske lidelser. I Regjeringens opptrappingsplan for psykisk helse er det tatt utgangspunkt i at 5 pst. av barn og unge under 18 år har behov for et tilbud fra barne- og ungdomspsykiatrien. I dag er dekningsgraden ca. 2,1 pst. Vi har lagt opp til en betydelig utbygging av denne delen av den psykiatriske spesialisthelsetjenesten. Den største utfordringen ligger i å kunne rekruttere og utdanne tilstrekkelig personell med nødvendig fagkompetanse og å sikre en geografisk fordeling av personellressursene i samsvar med behov. Barn omfattes av reglene i forskrift om ventetidsgaranti på lik linje med voksne. Dersom vilkårene for behandlingsgaranti er tilstede, har barn rett til å få tilbud om undersøkelse og eventuell behandling innen tre måneder etter henvisning er mottatt. Departementet arbeider nå med forslag til forskrift om innholdet av retten til nødvendig helsehjelp, som i likhet med gjeldende behandlingsgaranti vil bygge på Lønning-utvalgets anbefalinger. Min holdning er at man bør være varsom med å operere med ulike ventetidsregler for ulike pasienter, enten skillet går mellom diagnoser eller ved alder. Vi har jo hatt flere spørsmål om aldersgrenser oppe i Stortinget i den senere tid, som aktualiserer dette i den andre enden av livet. Prioriteringen må etter min oppfatning baseres på et medisinskfaglig skjønn med utgangspunkt i tilstandens alvorlighet. I forbindelse med behandlingen av pasientrettighetsloven legger jeg til grunn at tilstandens alvorlighet skal være et moment av betydelig vekt i prioriteringen. Et av vilkårene for å få behandlingsgaranti i dag er at det foreligger god dokumentasjon for at utsiktene når det gjelder livslengde og livskvalitet, vesentlig kan forverres uten behandling. Det er et medisinskfaglig spørsmål om dette vilkåret et oppfylt. Når barn og unge trenger psykiatrisk helsehjelp, vil dette etter min oppfatning tilsi at tilstanden må karakteriseres som alvorlig og dermed må prioriteres. Et mangelfullt medisinsk tilbud for et barn kan medvirke til reduksjon i barnets livskvalitet og utviklingsmuligheter der dette ikke ville få tilsvarende konsekvenser for voksne. Dette vil derfor ha betydning i vurderingen av om kriteriene er oppfylt, og om hva som er forsvarlig ventetid i det enkelte tilfellet. Det er etablert et faglig samarbeid mellom departementet, Helsetilsynet og Den norske lægeforening om operasjonaliseringen av kriteriene for tildeling av garanti. Departementet vil i dette arbeidet be om at barns særskilte forhold settes på dagsordenen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
Svaret på begge spørsmålene er ja. For å utfylle det noe vil jeg si følgende: Den dokumenterte underkapasitet når det gjelder behandlingstilbud for barn og unge, er noe av grunnen til at vi fra departementets side er meget nøye med å følge opp kravene til at barn og unges behov skal være dekket opp både i de kommunale planene som går på tidlig hjelp, tidlig intervensjon og forebyggende tiltak, og i de fylkeskommunale planene som særlig går på behandlingstilbudet i institusjon. Når det gjelder spørsmålet om forholdet mellom barnevernet og barne- og ungdomspsykiatrien, er det et spørsmål som opptar både barne- og familieministeren og meg i forhold til de problemstillinger som har med samordning og samarbeid å gjøre. Men først og fremst er dette et spørsmål om å bygge ut kapasiteten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
Jeg er gjennom pressen blitt kjent med at det regionale helse- og sosialutvalget for helseregion nord har vedtatt å kutte bevilgningene til driften av Nordnorsk kompetansesenter for spiseforstyrrelser i Troms, og at styret for Regionsykehuset i Tromsø 1. oktober 1999 vedtok å legge ned driften av senteret fra og med 1. januar 2000. Jeg har uttalt at jeg finner dette oppsiktsvekkende og i strid med de føringer som er gitt fra Stortinget og fra Regjeringen. I rundskriv til fylkeskommunene om Opptrappingsplan for psykisk helse 1999-2006 pekte departementet på at kompetanseheving innenfor behandling av spiseforstyrrelser er et viktig område fordi kompetansen i dag er mangelfull. Fylkeskommunene ble bedt om å redegjøre for tilbudet til mennesker som lider av spiseforstyrrelser. Alle helseregionene skal sende regionale helseplaner til departementet innen 1. januar 2001. Tilbud til og tiltak for mennesker som har spiseforstyrrelser, skal inkluderes i disse planene. I tillegg til dette har departementet sett det som nødvendig å ta saken om nedleggelse av kompetansesenteret i Tromsø opp i et eget brev til fylkeskommunene Nordland, Troms og Finnmark. I brevet bes fylkeskommunene om at de i sine planer for psykisk helsevern redegjør for planene for kompetanseheving og bedring av behandlingstilbudet til personer med spiseforstyrrelser. Som jeg nevnte i mitt svar til representanten Konglevoll tidligere i dag, vil et av tiltakene i strategiplanen for å bedre tilbudene til mennesker med spiseforstyrrelser være knyttet til å bygge opp spesialkompetanse i hver helseregion. Planer om regional kompetanse skal innarbeides i de regionale helseplanene. Kompetansen må bygges ut der det allerede eksisterer kompetanse. Helseregion nord er den eneste som på nåværende tidspunkt har opprettet et regionalt kompetansesenter på området. Kapasiteten innen psykisk helsevern er pr. i dag for dårlig. Derfor har det til nå vært få enheter som har hatt mulighet til å fungere som kompetanseenheter. De ulike miljøene har hatt nok med å ta imot pasienter fra eget opptaksområde. Det er derfor viktig at kompetansemiljøer som allerede er bygd opp, ikke går tapt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
I denne saken deler representanten Bekkemellem Orheim og jeg fullt ut både analysen og vurderingen av den konkrete saken og engasjementet. Vi har vedtatt en plan, vi har bevilget penger, vi har stilt krav om dette punktet i de fylkeskommunale og helseregionale planene. Vi følger opp dette, og vi gir penger til oppfølgingen. Da er det en veldig dårlig unnskyldning fra fylkeskommunens side for ikke å gjøre det som vi forventer. Det at den gjør det stikk motsatte, kommer vi til å forfølge.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-11-17:
Mitt spørsmål til helseministeren er som følger: «Det er store fylkesvise forskjeller og store køer innenfor barne- og ungdomspsykiatrien. Den 3 måneders gjeldende behandlingsgarantien sikrer ikke barn og unges rett til hjelp når de trenger det. Dette ble blant annet dokumentert i Verdens Gang 2. november 1999. Barn har ifølge FNs konvensjon om barnets rettigheter, Artikkel nr. 24 – Helse, rett til helse og helseomsorg. Vil statsråden vurdere en strengere behandlingsgaranti for barn og unge som trenger psykiatrisk helsehjelp?»
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-11-17:
Jeg takker helseministeren for svaret. Det fremgår av svaret at helseministeren er meget opptatt av dette alvorlige problemet, og det gleder meg. Men vi har også et annet problem når det gjelder barne- og ungdomspsykiatrien, og det er alle de barna som ikke blir vurdert. I et oppslag i Aftenposten den 11. november vises det til at svært mange barn som er under offentlig omsorg, barnevernsklientene, ikke engang blir vurdert for helsehjelp. At disse barna blir vurdert, er en forutsetning for at de skal få behandling. Denne forskjellsbehandlingen av barn under offentlig omsorg og barn som er under egne foreldres omsorg, gir en bekymringsfull utvikling for dem som er aller svakest og aller mest trenger samfunnets støtte og hjelp og helsebehandling på dette området. Bekymrer dette helseministeren, og vil han med utgangspunkt i den dokumenterte forskjellen gjøre noe med dette?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-11-17:
Jeg har følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Ved behandlingen av St.meld. nr. 58(1996-97) (1996-97) Hva har statsråden gjort for å spre denne informasjonen?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-11-17:
Jeg takker for svaret, som jeg ikke synes er bra nok. Jeg må si at jeg blir litt varm når jeg hører at markedsføring på det nivået som vi her hører om, blir brukt for å fremme en av de flotteste energibærerne vi har. Vi har den liggende rett utenfor vinduet, vi har den i luft, vann, jord og fjell. Jeg forventer, på grunn av at vi nå har masse midler til å gjøre noe skikkelig her, og fordi det er et så viktig område vi snakker om, et helt annet engasjement på dette enn det vi har sett til nå, og dette må rettes mot alle deler i vårt samfunn som kan bruke den energien. Kan statsråden være enig i at vi inviterer tre-fire markedsføringsbyrå til å utarbeide et idekonsept med strategi- og medievalg for å få en målrettet markedsføring av varmepumper?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
Først vil jeg takke representanten for at hun reiser en veldig viktig problemstilling. Situasjonen for barn i krig og konfliktsituasjoner er høyt prioritert i Norges internasjonale arbeid for å fremme barns rettigheter. Vi arbeider for økt beskyttelse av barna bl.a. gjennom vår humanitære bistand til FN-systemet og til frivillige organisasjoner. Men vi legger også vekt på dette i vår deltakelse i FNs styrende organer og i øvrige FN-fora. Vår oppfølging av arbeidet med dette innen FN-systemet er viktig fordi organisasjonene så å si alltid er tungt representert i krigsområdene, med tilstedeværelse i landene før, under og etter konfliktene. FNs høykommissær for flyktninger og UNICEF er meget sentrale i denne sammenheng. Den såkalte Graca Machel-rapporten om barn og væpnet konflikt fra 1996 har lagt grunnlaget for mye av FNs arbeid på dette området. Rapporten i seg selv var et slags gjennombrudd på dette feltet. Blant annet munnet den ut i opprettelse av en spesialrepresentantstilling for barn og væpnet konflikt i FN, direkte underlagt generalsekretæren. Jeg har hatt flere møter med Olara Otunnu, som i dag fyller denne stillingen. Vi støtter hans arbeid økonomisk og søker ellers å samarbeide med ham der dette er naturlig, f.eks. når det gjelder Sudan. Spesialrepresentanten har bl.a. hatt løpende kontakt med representanter for de stridende parter og søker å etablere tillitskapende prosjekter blant partene, særlig når det gjelder demobilisering av barnesoldater. Enighet om demobilisering av barnesoldater kan også danne grunnlag for en sterkere fokusering på barns rettigheter ved en eventuell fredsslutning. Spesialrepresentanten har to ganger tatt initiativ til en dialog om beskyttelse av barn i sikkerhetsrådssammenheng. I denne sammenheng har Norge også tatt til orde for viktigheten av å fokusere på barns beskyttelse i fredsprosesser og fredsavtaler. Dette engasjementet har bl.a. ført til at mandatet for den fredsbevarende operasjonen i Sierra Leone, utarbeidet av Sikkerhetsrådet i 1998, understreket barns særskilte behov for beskyttelse. Norge vil sammen med andre land arbeide for at beskyttelse av sivile i væpnet konflikt blir en integrert del av Sikkerhetsrådets arbeid i fremtiden. Her vil selvsagt beskyttelse av barn stå helt sentralt. Norge deltar aktivt i det pågående arbeidet for å få vedtatt en protokoll til barnekonvensjonen om barn i væpnede konflikter. En hovedmålsetting med dette arbeidet er å få en 18-årsgrense for rekruttering til og deltagelse i væpnede styrker. Bruk av barn i krig er et av de verste overgrepene mot barns rettigheter en vel kan tenke seg. Framgang på dette området er derfor svært viktig for å sikre barns rettigheter, ikke bare under konflikter, men også i tilknytning til fredsslutninger.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-11-17:
Når vi nå er i ferd med å nå en tiårsmarkering av Barnekonvensjonen, skulle vi jo trodd at vi var kommet lenger. Og det gjelder ikke minst på området barnesoldater. Disse tilleggsprotokollforhandlingene som pågår, har dessverre stått i stampe i relativt lang tid, og det er ganske stor uenighet mellom en rekke land om spørsmålet om 18-årsgrense. Fra norsk side har vi nå vurdert det slik at vi er nødt til å legge inn større «trøkk» og se om vi kan få et større samarbeid med likesinnede land på dette området, for å få en større drivkraft i forhandlingene. Når det så gjelder konkret de ulike konflikter, er det da mulig, selv om man ikke har enighet om en tilleggsprotokoll, å lage egne avtaler med parter i en konflikt om demobilisering av barnesoldater. Jeg kan nevne at når det gjelder vår rolle i fredsprosessen i Sudan, er dette et spørsmål jeg har reist med begge parter, hvor man i utgangspunktet har stilt seg åpent positiv til å få til slike avtaler. Det vil vi arbeide videre med.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-11-17:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Drosjenæringen sliter i dag med dårlig økonomi og lave lønninger grunnet maksimalprisordningen. Til sammenligning har takstene i kollektivtransporten hatt en økning på hele 36,5 pst., mens for drosjenæringen er økningen 18,8 pst. for perioden 1990 til juni 1998. Mener statsråden at maksimalprisordningen nå bør avskaffes?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-11-17:
Jeg takker for svaret, som jeg delvis har lest i Aftenposten i dag, og jeg må jo da berømme statsråden for at det var en hurtig behandling av spørsmålet som jeg la inn. Det blir altså en delvis opphevelse av maksimalprisordningen, og den skal da evalueres om ett år. Herunder skal også konsekvensene for kommuner, fylkeskommuner og folketrygden – som er en veldig stor bruker av drosjenæringen – ses på. Men hva er hensikten med kun en delvis opphevelse av maksimalprisordningen – og samtidig skal man ha en evaluering av denne ordningen om ett år – når både folketrygden og fylkeskommunen allerede kan innhente tilbud hos forskjellige sentraler innenfor sitt fylke? De fleste fylkene har allerede i dag sine fylker som ett løyvedistrikt, og det offentlige kan kjøpe sine drosjetjenester på kreditt, ikke kontant. Dette kan man innhente tilbud om.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-11-17:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kulturministeren: «Dagens tilbud av lokale nyheter til befolkningen på Svalbard er nyheter fra Enebakk og Romerike, ikke et eneste ord eller bilde fra lokale begivenheter på Svalbard eller i Nord-Norge. Om lag 60 pst. av de 1 400 norske innbyggerne på øygruppen har tilknytning til Nord-Norge, og har derfor liten interesse av Østlandssendingen. Hva vil statsråden gjøre for at beboerne på Svalbard får lokale nyheter fra NRK Troms?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-11-17:
Jeg takker statsråden for svaret, som gir rom for å se lys i tunnelen. Jeg vil bare minne statsråden om at redaksjonssjef for programpresentasjon i NRK, Oddvar Kirkebakk, ifølge avisa Nordlys den 3. november sier at «forklaringen på at Østlandssendingen sendes ut til Svalbard, dels er en prioriteringssak, dels en teknisk og dels en økonomisk sak». Med andre ord: Man har muligheter for å bøte på det problemet som jeg har tatt opp i spørsmålet. Og så er det viktig å minne statsråden om at kringkastingsavgiften flere ganger er økt med sikte på å øke distriktsfjernsynssendingene. Jeg tolker statsrådens svar slik at statsråden vil forfølge denne saken og gjøre det som er nødvendig for at befolkningen på Svalbard får inn Nordnytt i fremtiden.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-17:
Jeg har i samsvar med vanlig praksis innhentet en uttalelse fra NRK om spørsmålet som representanten Korsberg stiller. NRK uttaler følgende: «Svalbard mottar NRK1s digitale TV-signal. Det sendes opp fra Nittedal og den regionale versjon som foreligger er NRKs sendinger fra Oslo og Akershus. Alle som tar imot NRK1s digitale satellittsending, enten de bor på Svalbard eller Oslo, får det samme signal. Det betyr at hvis man ved hjelp av betydelige ekstrakostnader skulle legge inn sendingen fra Nord-Norge i satellittsendingen, ville for eksempel store kabelselskaper i Oslo måtte distribuere den nord-norske sending i stedet for sendinger for Oslo og Akershus. Dette anses lite hensiktsmessig.» Jeg er først ganske nylig blitt kjent med problemstillingen som representanten Korsberg tar opp. Jeg vil derfor drøfte saken nærmere med NRK, bl.a. for å finne ut om det er mulig å få overført distriktssendingene fra Nord-Norge til Svalbard uten for store kostnader. La meg for ordens skyld påpeke at Svalbard ikke er uten nyhetssendinger fra Nord-Norge, idet radioens distriktssendinger fra NRK Troms blir distribuert til Svalbard.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-17:
Jeg er enig med representanten Korsberg i at vi må søke å tilstrebe sendinger til Svalbard som er mest mulig relevante for beboerne der. Og jeg vil bekrefte at jeg vil drøfte saken med NRK ved første naturlige anledning. Jeg vil bare legge til at vi selvsagt er nødt til å se på de kostnadsmessige sidene ved saken.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-17:
Statens medieforvaltning gav i oktober i år Familiekanalen konsesjon til å drive satellittformidlet fjernsyn. Selskapet skal benytte samme frekvens som NRK bruker til å formidle NRK TO over satellitt. Kanalen skal bare sende om formiddagen, når NRK TO ikke har sending. Kanalen kan bare mottas av husstander som har egen parabolantenne og av abonnenter i de kabelnettene som velger å distribuere kanalen. Jeg understreker at Familiekanalen ikke skal sendes over NRK TOs lokale bakkesendere, men utelukkende over satellitt. Fjernsynskanaler som sender via satellitt, kan finansieres med reklame. Slike sendinger må følge de vanlige reglene om reklame i kringkasting. Dette innebærer at reklamen må sendes i blokker mellom programmene, og at ingen reklameinnslag kan sendes utenfor reklameblokkene. Forutsetningen som representanten Fossum viser til, gjelder livssynsendinger over NRK TOs lokale bakkesendere. Ettersom de aktuelle sendingene ikke skal sendes over disse senderne, er det intet brudd på forutsetningene.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-17:
Til spørsmålet om NRKs befatning med saken: Utgangspunktet er at Familiekanalen har leid ledig kapasitet av NRK, noe som de har anledning til i henhold til regelverket. Kanalen vil da sende på tidspunkt hvor NRK TO ikke har sendinger. Når det gjelder NRK TOs bakkesendere, kan disse benyttes av livssynorganisasjoner og andre frivillige organisasjoner. Dette kan ikke reklamefinansieres. Når det gjelder satellittsendinger, kan disse altså reklamefinansieres, men her er det selvsagt et regelverk som må følges, og det er et regelverk som følges opp av Statens medieforvaltning. Og skulle det være brudd på det regelverket, må selvsagt Statens medieforvaltning gripe inn.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-17:
Kulturdepartementet er svært oppmerksom på sikkerheten for utøverne i våre idrettsanlegg. I forbindelse med spillemiddelordningen er det satt som krav at alle planer for idrettsanlegg skal gis en forhåndsgodkjenning før det kan fremmes søknad om midler. Forhåndsgodkjenningen tar utgangspunkt i idrettsfunksjonelle krav. Departementet har i flere år deltatt i det pågående europeiske standardiseringsarbeidet for idrettsdekker. I 1995 gav departementet ut en håndbok om golv i flerbrukshaller, og det ble utarbeidet en standard anbudsbeskrivelse. Det ble satt krav om at anbudsbeskrivelsen skal benyttes ved anskaffelse av idrettsgolv i anlegg som det skal søkes spillemidler til. Kravspesifikasjonen, som er en del av anbudsbeskrivelsen, lister opp en rekke funksjonskrav. Dette gjelder både idrettsfunksjonelle krav og tekniske krav. Spesifikasjonen ble utarbeidet i samarbeid med en egen faggruppe, hvor bl.a. Norges Håndballforbund og Norges byggforskningsinstitutt var representert. I perioden 1989-92 gjennomførte Norges byggforskningsinstitutt en undersøkelse av friksjon mellom idrettsgolv og håndballsko i 29 flerbrukshaller i Oslo-, Bergens- og Trondheimsområdet. Prosjektet ble i hovedsak finansiert med midler fra Norges allmennvitenskapelige forskningsråd, med bl.a. Kulturdepartementet som delfinansiør. Hovedresultatene av undersøkelsene kan stort sett oppsummeres som følger: Det er relativt liten forskjell i friksjonsverdiene mellom parkettgolv og de vanligste typer kunststoffdekker. Spredningen i friksjonsresultatene er minst like store for de forskjellige typer sko som mellom de forskjellige typer golv. At skovalg har stor betydning for friksjonsforholdene, bekreftes av undersøkelser foretatt i Frankrike og et senere felles dansk/norsk forskningsprosjekt. Departementet er innstilt på å bidra til videreføring av forskningsarbeidet på området.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 1999-11-17:
Representanten Fossum peker på en viktig sak. Det er helt nødvendig å øke kunnskapen hvis vi skal greie å utvikle en god idrettspolitikk, en idrettspolitikk som har basis i idrett for alle. Departementet er innstilt på å bidra til at vi kan øke forskningsinnsatsen. Vi yter allerede i dag en betydelig innsats, bl.a. gjennom et større forskningsprogram i Forskningsrådet, det såkalte idrettsforskningsprogrammet, hvor vi vil bidra med 7 mill. kr i 1999. Jeg vil også nevne at vi øremerker midler til FoU i forhold til Norges Idrettsforbund. Der er situasjonen at midlene har økt noe de senere årene. Vi er nå oppe i omtrent 1 pst. av bevilgningene til NIF, og vi har en ambisjon om å øke det til 2 pst. Dette er noe vi vil komme tilbake til i idrettsmeldingen som vi skal presentere for Stortinget før jul.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-11-17:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kulturministeren: «Ifølge en pressemelding ønsker Familiekanalen å sette i gang riksdekkende sendinger via NRK TO-frekvens. Kanalen skal finansieres ved reklame, ikke på vanlig måte, men som egne innslag. Reklamen skal legges inn i selve programmet, opplyses det. Er dette i tråd med Innst. S. nr. 94(1995-96) om tilleggskanal for NRK hvor forutsetningen for å sende på NRK TO-kanalen var at sendingen ikke var reklamefinansiert?» (1995-96)
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-11-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har en rekke tilleggsspørsmål, for i innstillingen fra familie-, kultur- og administrasjonskomiteen står det helt klart: «Komiteen er kjent med at NRK er open for eit samarbeid med ideelle organisasjonar og lokal-TV-konsesjonærar på NRK-2 kanalen. Komiteen stør dette med den føresetnaden at sendingane ikkje er reklamefinansierte.» Da vil jeg spørre: Har denne Familiekanalen gjort avtale med NRK TO, eller hvem har de gjort avtale med? Hvor mange seere vil de nå ved å sende over satellitt? Hvordan er det egentlig for seerne – vil de kunne skille mellom Familiekanalen og NRK TO, eller slår de på samme knappen? Vi er enige om å verne allmennkringkasteren for reklame. Er dette i tråd med vern mot reklame i allmennkanalene?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-11-17:
Jeg tror at dette spørsmålet får bli mellom kulturministeren, presidenten og undertegnede: «I de siste 10 årene har det vært stor økning i antall korsbåndskader, blant annet hos kvinnelige håndballspillere. Noen hevder at dette skyldes underlaget i idrettshallene, men at det finnes lite forskning på dette området. Hva vil statsråden gjøre for at idrettsforskning, blant annet på dette området, settes i gang?»
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-11-17:
Jeg vil gjerne takke for det grundige og positive svaret. Det vi kan være enige om, er at det oppstår mange korsbåndskader, og at dette har økt, men det kan ikke helt avkreftes at det skyldes gulv og sko. Det kan nok også være andre årsaker. Det vi vet om saken, er at flere kvinner enn menn får korsbåndskader. Det skjer oftest i kampsituasjon, og vi vet også at bare halvparten av dem som har fått korsbåndskader, kommer tilbake igjen med den samme funksjonsdyktighet som de hadde før skaden. Innen idrett er det mye skader. Bjørn Dæhlie, Vegard Ulvang og Thomas Alsgaard har hatt ryggproblemer, og de lærde strides om det skyldes dobbelttakene eller skøytingen. Mye av den forskningen som har foregått innen idrett, går på å bedre prestasjoner. Svært lite tror jeg går på det å hindre skader. Mitt spørsmål er: Ønsker idrettsministeren, er lik kulturministeren, å gi midler til økt forskning på dette området?
Jørgen Holte (Senterpartiet), 1999-05-06:
Denne innstillinga omhandlar to saker. Den eine gjeld forslag til ny lovtekst i lov om finansieringsverksemd og finansinstitusjonar som gir rettsleg grunnlag for sjølveigde institusjonar som sparebankar og gjensidige forsikringsselskap til å danne finanskonsern. Den andre saka gjeld forslag til nytt punkt i lovteksta om høve til avvik frå regelen om eigaravgrensing. Endringsforslaga har sin bakgrunn i to konkrete saker. Den første er avtalen mellom Sparebanken NOR, Gjensidige Skadeforsikring og Gjensidige Livsforsikring og søknad om høve til å danne eit blanda finanskonsern. Etter gjeldande regel er normalt morselskapet i finanskonsern danna gjennom eit holdingselskap. Sjølveigde og medlemseigde finansinstitusjonar er særmerkte ved at det ikkje kan utøvast ordinær eigarkontroll, og kan difor ikkje eigast av eit slikt holdingselskap. I lovforslaget blir det opna for at holdingselskapet blir erstatta av eit konsernstyre som skal ha bestemmande mynde over føretaka i konsernet. Det høgste organet i høvesvis sparebanken og forsikringsselskapet må gjere vedtak om ein avtale som legg til rette for eit slikt konsernforhold med to tredels fleirtal. Ein samla komite sluttar seg til forslaget som no vil gi det nødvendige rettslege grunnlaget for at sparebankar og gjensidige selskap kan danne finanskonsern. Komiteen vil spesielt streke under at denne endringa no sikrar like rettslege rammevilkår, der både bank og forsikring inngår, uavhengig av om institusjonane er organiserte som aksjeselskap eller er sjølveigde institusjonar. Denne modellen krev klare reglar om avgjerdsmynde og ansvar, og ein samla komite peikar spesielt på konsernstyret sin sentrale funksjon, både på konsern- og føretaksnivå. Når det gjeld forslaget om endring av grensene for eige i lov om finansieringsverksemd, har det sin bakgrunn i søknad frå Eksportfinans ASA om konsesjon til å overta alle aksjane i Kommunekreditt Norge AS. Eksportfinans ASA fekk i 1990 dispensasjon frå eigaravgrensingsregelen, slik at andre finansinstitusjonar kunne eige meir enn 10 pst. av aksjane i selskapet. Endringsforslaget regulerer ikkje vesentleg Eksportfinans ASA si verksemd om å tilby særlege finansielle tenester. Forslaget gir derimot no ein heimel til dispensasjon frå eigaravgrensingsregelen, og denne føresegna er ikkje til hinder for at ein finansinstitusjon i særlege tilfelle kan bli oppfatta som å tilby særlege finansielle tenester, sjølv om ein eig ein annan finansinstitusjon. Ein samrøystes komite sluttar seg til lovforslaget, og gir til kjenne eit positivt syn på det tilbodet Kommunekreditt Norge AS vil gi kommunane, og at det må vere konkurransesituasjonen som avgjer Kommunekreditt Norge AS sin framtidige vekst. Til punktet om eigaravgrensing og omtale av Kommunekreditt sin framtidige vekst har Framstegspartiet ein utfyllande merknad som går fram av innstillinga. Ein samla komite vil tilrå dei forslaga til lovendring som Regjeringa har gjort framlegg om i proposisjonen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Saksordføreren redegjorde for at Fremskrittspartiet har en utfyllende merknad. Ja, det er helt rett. Det overrasker meg litt at ingen andre partier i finanskomiteen har vært villig til å være med på innholdet i de merknadene. Det Fremskrittspartiet er opptatt av, er først og fremst å understreke at vi må ha konkurransedyktige rammebetingelser i det norske markedet, særlig fordi mange av disse aktørene er i knallhard konkurranse på et internasjonalt marked som er deregulert. Men så har vi også noen utdypende synspunkter knyttet til Regjeringens begrunnelse for å gi dispensasjon fra eierbegrensningsregelen. Regjeringen har for det første begrunnet dette med at hovedkontorets beliggenhet skal være avgjørende. Jeg synes ikke det må tillegges vekt i denne type saker. Det som må være viktig, er å sette ethvert selskap i stand til å konkurrere på mest mulig like vilkår med andre selskaper – ikke legge vekt på hvor hovedkontoret blir plassert. Deretter har Regjeringen lagt vekt på den forholdsmessige forvaltningskapitalen. Man har eksplisitt uttrykt det. Det kan virke veksthemmende for selskapet hvis det er et av vilkårene for dispensasjon. Jeg ser av den fellesmerknaden vi har, at komiteen ikke ønsker at det skal være veksthemmende. Men på den annen side er det likevel viktig å understreke at dette forholdet ikke skal være en hemsko for det nye selskapet. Videre har Regjeringen understreket når det gjelder forutsetningen for dispensasjonen, at den skal gjelde de nåværende eierne. Jeg tør minne om at det er en noe spesiell eierstruktur vi her ser for oss, og at det bl.a. har vært drøftelser om fusjon mellom Fokus Bank og Den danske Bank, hvor Fokus Bank fra før er deleier i dette selskapet. Det må være helt grunnleggende at man legger vekt på de overordnede hensyn, som bør være konkurranse situasjonen i det norske markedet, og det håper jeg også er resten av finanskomiteens intensjon i denne sak.
Børge Brende (Høyre), 1999-05-06:
Først vil jeg gjerne ha sagt at jeg synes det er fornuftig at man nå åpner for at selveiende institusjoner også gis adgang til å danne blandet finanskonsern. Det åpner muligheter for en fusjonsløsning mellom Sparebanken NOR, Gjensidige Skadeforsikring og Gjensidige Livsforsikring. Det vil skape et slagkraftig norsk bank- og forsikringskonsern, som er viktig for å styrke konkurransen i det norske markedet. Når det gjelder saken knyttet til Eksportfinans ASA og Kommunekreditt Norge AS, er vi glade for at det nå blir åpnet for at Eksportfinans fortsatt gis unntak fra eierbegrensningsreglene, slik at man kan eie Kommunekreditt. Årsaken til at det er fornuftig, er at Eksportfinans har en gunstig funding. Ved å overta Kommunekreditt vil også Kommunekreditt kunne tilby norske kommuner et konkurransedyktig produkt og lån, som vil være positivt. Norske kommuner er jo avhengig av å låne for å investere til nyttige formål, og når man gjennom denne overtakelsen kan få større konkurranse innenfor det området, er det et viktig bidrag til at kommunene kan få ned sine kapitalkostnader og heller bruke mer penger på det som er fornuftig, nemlig investeringer. Vi har også merket oss departementets ulike begrunnelser. Jeg har ingen merknader til det, med unntak av ett punkt. Det er til det departementet skriver om at virksomheten i Kommunekreditt Norge AS ikke er omfattende i forhold til virksomheten i Eksportfinans ASA. Det noterte man seg fra departementets side. Og komiteen har sagt – som saksordføreren har redegjort for, og som Siv Jensen var inne på – at det som er avgjørende for Kommunekreditt fremover, er konkurransen i markedet. Av komiteens merknad, hvor det sies at det må være konkurransesituasjonen som avgjør Kommunekreditts fremtidige vekst, fremgår det at det ikke er noen bindinger i forholdstallet mellom Kommunekreditts og Eksportfinans’ forvaltningskapital.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 1999-06-07:
Det er interessant å registrere hvordan Arbeiderpartiet til de grader karakteriserer Øvre Otta-utbyggingen som et miljøpolitisk positivt bidrag. Vår vurdering er at når vi sier nei til Øvre Otta, er det først og fremst ut fra begrunnelsen at det genererer for lite kraft i forhold til de inngrep som må gjøres i naturen der oppe. Jeg har lyst til å snu problemstillingen litt. Når Arbeiderpartiet ønsker å bygge gasskraftverk som løsning på problemene, ja sågar ønsker å senke terskelen for miljøkrav til disse, er mitt spørsmål følgende: Hvorfor i all verden er det da et poeng å ta med seg en liten hale på en halv TWh inn i den prosessen? Hvorfor er det ikke da en klar strategi fra Arbeiderpartiets side å velge å la gasskraftverkene løse hele problemet? Men man skal ta med seg dette. Jeg ser konsekvensen av Arbeiderpartiets vedtak i dag på den måten at det nødvendigvis må utløse nye vannkraftutbygginger, nye småutbygginger. Og det skal bli veldig spennende å se hvilket vassdrag i Norge som blir det neste Arbeiderpartiet ønsker å bygge ut med marginale effekter i møte med et mye større behov, slik prognosene peker på. Jeg vil også til slutt få peke på, når Arbeiderpartiet konsentrerer seg om enøk-tiltakene til Regjeringen, at det faktisk er lagt inn 5 milliarder kr over en tiårsperiode, som skal sikre at vi i større grad kommer over på alternative energibærere enn det vi har tilgang på i dag. Jeg utfordrer Arbeiderpartiet til å være med på denne storsatsingen som vi aldri noensinne har hatt.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 1999-06-07:
Representanten Nistad uttrykker utrolig liten tro på hva hans egen lokalbefolkning er i stand til å utnytte, når han baserer hele utviklingen av samfunnet i regionen på hvorvidt de får en utbygging basert på 0,5 TWh. Hvis det er framtiden for Skjåk, ja da har vi en stor utfordring å gripe tak i, men med andre virkemidler enn ved å bygge ut. Nistad peker på lokaldemokratiet. Det er det mange som har gjort. Og jeg må på bakgrunn av det stille spørsmålet: Er det virkelig slik å forstå at Nistad ønsker å ta vassdragsutbygginger ut av Stortingets, Regjeringens og departementets hender og gjøre det til en kommunestyresak? Har man det forholdet til norske vassdrag og elver at det kun er et kommunalt anliggende? Det må jo være det det betyr. Etter vår oppfatning representerer de store elvene og vassdragene nasjonale verdier som har et nasjonalt forvalteransvar knyttet til seg. Og så er det faktisk ikke slik at signalene som kommer fra området hvor Nistad har sin bakgrunn, er entydige, ei heller i Skjåk. Der er bygdesamfunnet splittet. De fleste er riktignok for, men i nabokommunene Lom og Vågå vender de definitivt tommelen ned. Så jeg vet ikke hva som defineres som lokaldemokrati i Nistads vokabular. Vi mener faktisk at i forhold til de utfordringene vi står overfor på kraftsektoren inn i et nytt årtusen, er 0,5 TWh et relativt beskjedent bidrag i møte med de betydelige naturinngrep som også en begrenset utbygging vil medføre.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 1999-06-07:
Er det noe jeg alltid gleder meg til i en debatt, så er det at Jan Johnsens innlegg skal komme, for det skaper litt temperatur i enhver debatt som i utgangspunktet kan synes relativt tørr og kjedelig. Jeg har sagt, og det har Regjeringen sagt, og det står vi inne for, det genererer for lite kraft i forhold til de kostnadene som naturinngrepene representerer. Det samme sa vi i forhold til den søknaden som lå inne fra konsesjonæren om full utbygging. Det står ikke i et rimelig forhold til hverandre, og det står heller ikke i forhold til de enorme behov vi har på kraftsektoren framover. Til representanten Jan Johnsens informasjon er det faktisk slik at de prognosene vi har å forholde oss til framover, stiller oss overfor helt andre utfordringer enn spørsmålet om å bygge ut en halv TWh i Øvre Otta. Så det er ikke snakk om å bygge oss ut av forbruket, men det er et spørsmål om å redusere veksten i forbruket. Der ligger etter min oppfatning den primære utfordringen for Kraft-Norge i framtiden. Og det blir ikke ivaretatt slik som flertallet nå ønsker at vi skal gjøre, nemlig ved å vedta en utbygging av Øvre Otta. Det er riktig at 22 000 varmepumper i Norge genererer 4-5 TWh. I Sverige har man 300 000 varmepumper og har gjort gode erfaringer med det, fordi man har hatt politisk vilje til å satse på det. Regjeringen inviterer Stortinget med på å foreta den snuoperasjonen som kan føre oss inn på et helt annet spor i det energipolitiske Norge enn det vi har hatt fram til i dag.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
En liten kommentar til Kristelig Folkepartis enøksatsing, som tidligere i dag hørtes fantastisk ut, og slik hørtes det også ut i siste innlegg i forhold til det som er sagt om Arbeiderpartiets. Det faktiske forhold er at regjeringspartiene, sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, reduserte enøksatsingen med 22 mill. kr i forbindelse med budsjettet for 1999. Arbeiderpartiet foreslo her å bevilge 4 mill. kr mer enn de borgerlige partiene. Nå i revidert nasjonalbudsjett foreslår Regjeringen ytterligere kutt på enøktiltak med 70 mill. kr. Så jeg anbefaler Kristelig Folkeparti først å ta ansvar for egne handlinger før de går til angrep på Arbeiderpartiet. Så til kraftutbygging. Som vi nå har hørt, ønsker Regjeringen ingen utbygging av Øvre Otta-vassdraget. Regjeringspartiene sier nei til Arbeiderpartiets forslag om en redusert utbygging på ca. 540 GWh, som innebærer minimale inngrep i naturen. I den framlagte energimeldingen for 1998-99 skriver statsråden at hun vil gå inn for å gjøre alle framtidige vannkraftutbygginger så skånsomme som mulig. Betyr Regjeringens nei til en halv utbygging i Øvre Otta i realiteten at regjeringspartiene har sagt nei til all framtidig vannkraftutbygging? Og hvordan vil Kristelig Folkeparti som regjeringsparti forklare uttalelsen om framtidig skånsom kraftutbygging når en i Regjeringen allerede nå sier nei til historiens mest skånsomme, naturvennlige utbygging, nemlig det utbyggingsforslaget som Arbeiderpartiet nå har lagt fram?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
Representanten fra Kristelig Folkeparti påpekte at dette var en av vårens viktigste saker. Ja, det er kanskje en av de viktigste sakene i vår for denne salen, men for det distriktet som jeg kommer fra, er dette den viktigste saken i mange, mange år fremover. Avgjørelsen i dag er faktisk fremtiden for et stort distrikt i Gudbrandsdalen. Det gir arbeidsplasser og penger i kommunekassen, slik at kommunen kan få aldershjem og bygge ut skoler. Så sier representanten fra Kristelig Folkeparti at gevinsten er for liten. Det er da jeg vil spørre representanten om det er denne salen som skal avgjøre om denne er for liten, eller om det er lokalbefolkningen – det lokale miljøet – som skal avgjøre om dette er nok, eller om det er for lite. Og når begynte Kristelig Folkeparti og sentrumspartiene med overstyring av det lokale demokratiet? Representanten fra Kristelig Folkeparti sier også at fremtidens mennesker skal få ha dette området i fred uten utbygging. Ja, det høres fint ut, det. Men hva har han da tenkt seg at de som bor der, skal ha å leve av? Hvordan skal de få trygget sin fremtid? Vil Kristelig Folkeparti ha dette som en naturperle i fremtiden uten at det skal bo folk der, uten at det skal være en levende bygd, uten at det skal være mennesker å se der? Er det den fremtiden Kristelig Folkeparti har tenkt seg for Oppland?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
Det er interessant å bivåne Senterpartiet i salen i dag. Tidligere har Senterpartiet vært av de partiene som har raljert mest over Fremskrittspartiets distriktspolitikk. I dag stemmer altså Senterpartiet, som alltid har vært en forkjemper for distriktene, ned sin egen ordfører, sine egne velgere i kommunen og sine egne velgere i fylket. Man kunne nesten tro at det var Fremskrittspartiet, men det er Senterpartiet. Man skal være klar over at mange av Opplands bygder i dag lever brukbart på vannkraftutbyggingen, for det er de som har levert strøm inn til Oslo. Det kunne være fristende å dra ut den strømledningen, så hadde kanskje salen her blitt mørklagt i dag. Man har hatt suksess med å bygge ut i Oppland. Det mest suksessrike område er Hunderfossen. Det var bare en dam, men den er i dag et av Norges mest besøkte turistområder. Det gir arbeidsplasser, det gir penger, og ingen i dag snakker om at Hunderfossen var en feil utbygging. I dag er det bare oppblomstring og videre utbygging – Hafjell-området og alle de museene som har kommet rundt der. Så hvorfor plutselig denne omsnuingen fra Senterpartiet? Hvordan vil de legge forholdene til rette for distriktene nå? Tenker de bare på at det skal være direkte overføringer, at man bare går og henter en sjekk i kassa? Er det slik man tenker at samfunnet skal være i bygdene? Hva slags muligheter vil Senterpartiet gi bygdene når de ikke skal få lov til å bruke de mulighetene som bygdene selv har i dag?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-07:
Representanten Bror Ynge Rahm har bl.a. nevnt at man skal satse på alternative energikilder. Og det skal vi gjøre. Det er det bred enighet om i komiteen. Når det gjelder varmepumper, har vi i dag ca. 22 000, og disse varmepumpene generer 4,5 TWh årlig av et oppvarmingsbehov som ligger på 52 TWh. Når det gjelder vindmøller, vil den direkte innsprøytningen fra den norske stat på ca. 2 pst. være på ca. 2,5 milliarder kr. I Danmark gjorde de den dyrekjøpte erfaringen at for det første så var det bedrifter som gikk økonomisk konkurs, for det andre var det sløsing med offentlige midler og for det tredje ødela de store miljø. Så de har lært veldig mye i Danmark om hva de ikke bør gjøre. Og derfor har de nå begynt å få disse vindmøllene ut på sjøen. NVE sier også at alternative energikilder vil likevel, hva volum angår, gi et relativt beskjedent bidrag. Og jeg kan jo bare nevne at når det gjelder bioenergi, som vel utgjør 4-5 TWh, er ca. halvparten dekket via vedfyring. Men det jeg reagerte på under Rahms innlegg, var at det var for lite dette kraftverket som det er søkt om oppe i Øvre Otta – for lite! Så mitt spørsmål blir da: Hvor stort ønsker Bror Ynge Rahm og Kristelig Folkeparti at kraftverkene må være gjennom vannkraftutbygging for at Kristelig Folkeparti skal være med og dekke dette kraftbehovet? Hvor stort ønsker de at man skal bygge? Nå søkes det om 1 TWh, det blir sannsynligvis 0,5 TWh(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-07:
Høyre har allerede fremmet forslag i forbindelse med energiøkonomisering, bl.a. når det gjelder varmepumper. Vi har veldig tro på varmepumper. Det er ikke helt riktig som representanten Folkvord sa, at det ikke lønner seg for private husholdninger å gå i gang med varmepumper. Det lønner seg meget godt, hvis bare installasjonen kommer på det tidspunktet huset bygges. Der har Høyre inntatt en offensiv holdning i komiteen, og det kan bekreftes av komiteens medlemmer. Så spørsmålet om Høyre ikke er opptatt av energiøkonomisering, er altså feil. Vi har allerede fremmet forslag om tiltak på denne sektoren.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-07:
Når representanten Johnsen ikke er i Stortinget, lever han faktisk av natur gjennom den bransjen han er tilknyttet, i motsetning til representanten Solheim. Jeg må jo si at Johnsen er opptatt av at det produseres istedenfor at det protesteres! Det er litt av forskjellen på representanten Solheim og meg. Det var kanskje en idé at representanten Solheim i framtiden gikk mer inn for produksjonen. Jeg synes alvorlig talt at et lokalsamfunn som ønsker å bruke sine ressurser, bør få tillatelse til det, også fra SV. Men jeg registrerer – nok en gang – den vrangviljen som SV har mot at noen skal kunne tjene en krone og bli boende i sitt lokalsamfunn. Det må de for Guds skyld ikke gjøre – de må flytte til byen, for det er der alle bør bo. Og så bør vi kjøre ut av byen på søndagen og se på fossene sammen med Solheim!
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-07:
Jeg vil ikke beskylde representanten Dale fra Senterpartiet for ikke å ta hensyn til bygdene, for det vet jeg han brenner for, iallfall i enkelte bygder. Vi har ei bygd sammen som heter Sauda, som vi kjemper for begge to, men det er ikke den vi diskuterer her nå. Det vi diskuterer her, er Skjåk kommune. Og nå er det nå engang slik at Skjåk kommune og fylkestinget er enige om at dette bør bygges ut, og for Skjåk er situasjonen den at det er en utflyttingskommune. Da blir mitt spørsmål til representanten John Dale: Er det slik at urørte naturområder skal veie tyngre enn det å få bosette seg i egen kommune? Er det slik at Senterpartiet ønsker å si til ungdommen i Skjåk kommune: Beklager, her går skillet, dere må bare finne dere en plass i byen eller i en annen tettbygd kommune. Det må være en vanskelig beskjed å gi for Senterpartiet. Det er for så vidt vanskelig å gi en slik beskjed for et hvilket som helst parti, men spesielt Senterpartiet må det være veldig vanskelig for. Er det slik at Senterpartiet er helt enige i denne saken?