Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-18:
Jeg ønsker å ta ordet for å anføre følgende: Regjeringen har på bred basis ikke bare vurdert det nasjonale grunnlaget for å yte en innsats, men også det internasjonale grunnlaget. Som statsråd Enoksen var inne på i sitt innlegg, har ikke bare han, men også utenriksministeren og undertegnede aktivt søkt internasjonale kontakter for å se hva som er rett. Og det gjør unektelig inntrykk på en norsk statsråd som er til stede på en flyktningkonferanse i Genève, å få takk både fra FNs høykommissær og fra USA i åpent forum fordi vi har tatt ansvar og handlet på en slik måte at vi sørget for at en situasjon som var i ferd med å bli håpløs, ikke ble det. Jeg sikter da til situasjonen i Makedonia. La det også være meg tillatt å si, etter å ha besøkt det som i sin tid ble kalt for sosialismens fyrtårn i Europa – riktignok ikke av de fleste norske sosialdemokrater eller venstresosialister, men av de gamle marxistene i AKP – at jeg etter å ha studert dette fyrtårnet på nært hold, tror de fleste vil ha forståelse for at det er grenser for hva det fyrtårnet kan bære av belastninger. Det er slik at for en som har vært samferdselsminister, vil selv de mest fillete veier i Norge se ut som autostradaer i forhold til noe av det man selv ser f.eks. på veien fra Tiranas hovedflyplass og inn til hovedstaden. Dette landet har en istykkerslått infrastruktur, det har en ikke-eksisterende infrastruktur, og det er selvfølgelig slik at det er grenser for hva det kan belastes av ytre utfordringer, selv om det har en familiestruktur og en politisk kultur som gjør at det er åpne dører. I den situasjonen er det et enkelt moralsk prinsipp som gjelder, og det er at man må dele ansvar, og man må dele det på en slik måte at ansvaret ikke bare bæres av de fattigste, men også av de rikeste. I den situasjonen har Norge stått i en tradisjon sammen med andre vestlige land. Men det er ikke til å legge skjul på at mange mente at vi handlet rett på det tidspunktet da vi med bred støtte i Stortinget handlet slik at vi kunne ta imot flyktninger til Norge. Det er ikke tvil om at det løste opp en helt håpløs situasjon i Makedonia. Og la meg understreke: Makedonia er i dag et land som har 40 pst. arbeidsledighet. Har man 40 pst. arbeidsledighet, er det jo mer enn et politisk under at man klarer å holde landet såpass gående som man gjør, og tar imot de flyktningene man kan. Det skulle da bare mangle at man da ikke kan stå for den enkle solidaritetshandling det er å vise at man faktisk kan dele byrdene med et land som med en så stor arbeidsledighet har tatt imot i overkant av 100 000 flyktninger. Det er på det grunnlaget vi har handlet – ikke bare moralsk, men praktisk og realpolitisk nødvendig. Det var da ikke noe poeng å sørge for at Milosevic’ strategi lyktes ytterligere ved at stadig flere land i dette området skulle destabiliseres. Det ville i sannhet styrket denne politikeren, som ser ut til å få sin næring ved stadig flere nederlag, og som ser ut til å dyrke seg opp i den primitive nasjonalismes ånd, nemlig at man blir sterkere og sterkere jo mer bank man får. Det er ingen grunn til å bidra til en slik politikk, og det har da Norge heller ikke gjort.