Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-12-15:
Det er nødvendig å forlenge debatten etter Enoksens innlegg, for her kan ikke alt det han sa, stå uimotsagt. Det er slik at organiseringen av den lokale ligningsforvaltningen, med et kombinert ligningskontor og folkeregister for hver kommune, i hovedsak har vært uendret siden ligningsforvaltningen ble statlig i 1965. Det er faktisk 35 år siden. Derfor er det på høy tid at Regjeringen nå har tatt fatt på arbeidet med å se på en omorganisering av dagens ligningskontorer. Dagens struktur med mange små kontorer, mange to-tremannskontorer, virker sterkt begrensende på mulighetene til å utvikle kompetanse og fagmiljøer som kan ivareta kravet til kvalitet og effektivitet i ligningsarbeidet. Og dette arbeidet blir bare mer og mer krevende med stadig flere kompliserte skatteforhold. Distriktsmodellen som Regjeringen har foreslått, er et meget godt utgangspunkt for å nå de målene man har satt seg for å få en mer moderne ligningsetat tilpasset dagens utfordringer. Vi vil få mer kvalitet på ligningsarbeidet bedre ressursutnyttelse mer kompetanseutvikling mer effektiv bekjempelse av økonomisk kriminalitet økt rettssikkerhet, og til slutt og ikke minst mer likebehandling av skattyterne Det er ikke slik at ligningskontorene skal legges ned. Det skal fortsatt være et ligningskontor i hver kommune, men hver kommune skal ikke nødvendigvis drive med de samme oppgavene innenfor det nye distriktet. Og det er mulig å fordele oppgavene slik at man får et større grunnlag for å jobbe med de samme oppgavene. Det er også slik at distriktspolitisk er denne modellen svært god. De kommunene som ligger slik til at det er dårlig med kommunikasjon og lang vei til et distriktskontor og derfor vanskelig å komme dit, ja, disse kommunene skal fortsatt ha et såkalt lokalkontor, dvs. et kontor som er tilsvarende det de har i dag. Regjeringen legger også til grunn at arbeidsplassene i utkantkommunene i stor grad skal opprettholdes. Men i de kommunene der avstandene til distriktskontoret er korte og det er enkelt å komme dit – og nå snakker vi om de mer sentrale strøkene – skal kommunene ha et kontor med etatsfunksjoner, dvs. at skatteetaten skal samordnes med f.eks. et annet statlig kontor eller et servicekontor i kommunen. Et slikt kontor vil kunne utføre mesteparten av de tjenestene ligningskontorene utfører i dag, men vil også kunne legge til rette for mer ekspertise ved distriktskontorene dersom det er behov for det, slik at kundene skal få den hjelpen de etterspør. Med dagens teknologiske utvikling er det ikke nødvendig å sitte tvers over bordet med en saksbehandler. Det er ikke slik at dagens ligningskontorer rennes ned av folk. Jeg har vært med på å gjennomføre en undersøkelse i min egen kommune med vel 4 000 innbyggere, da vi skulle flytte ligningskontoret. Gjennomsnittlig hadde man to henvendelser pr. dag fysisk til kontoret. Det er lite når det sitter to-tre mennesker på det samme kontoret. Derfor er det overraskende at Senterpartiet går imot Regjeringens forslag til endringer i ligningsstrukturen og vil videreføre dagens modell, altså modellen fra 1965. Det er ikke riktig at det flertallet i komiteen nå går inn for, er en omfattende nedleggelse av ligningskontorer over hele landet. Det vil jeg ta avstand fra. Det går heller ikke an å si at dersom det skal være en ligningsnemnd under hvert distriktskontor som skal ta avgjørelser for skatteytere i flere kommuner, så er dette et brudd med tenkningen bak de lokale nemndene, slik Senterpartiet hevder i sin merknad. Det er ikke slik at vi ikke skal ha ligningsnemnder i hver kommune. Det skal fortsatt opprettholdes. Tidligere i dag hadde tidligere senterpartileder et innlegg der hun sa at de organisasjonene som ikke fornyet seg, de kom til å forvitre. Det mener Senterpartiet sannsynligvis ikke lenger.