Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-04-02:
Statsråd Solhjell og jeg vet hva det vil si å slåss for kroner i konkurranse med andre. Da konstaterer jeg etter representanten Skei Grandes innlegg at statsråden i praksis er glad for at det ble slåss igjennom et kunnskapsløft i den regjeringen som satt før 2005, og at 400 mill. kr av det var til satsing på etterutdanning. Statsråden har snudd det til videreutdanning. Det er rosverdig og positivt. Den praktiske uenigheten går på hvor langt vi skal gå videre. Jeg vandrer, som statsråden, rundt omkring i norske skoler. Det er svært mange lærere som tar videreutdanning i dag. De betaler den selv. Og de finner praktiske tilpasninger på mange måter som jeg ikke skal bruke Stortingets talerstol til å gå igjennom. Men det er jo slik at vi må jo utnytte den praktiske kunnskapen som folk har, og som gjør at vi kan levere ambisjoner utover 2 500 lærere i året i videreutdanning. Der Venstre sitter med innflytelse, slik Skei Grande nevner, f.eks. i Oslo, er det vedtatt å gjennomføre et lærerløft med en systematisk videreutdanning for alle lærere i osloskolen. Den kommer til å bli innfaset på en praktisk måte. Forskjellen her er at Regjeringens ambisjon er 2 500 lærere og ikke mer. Venstre har en høyere ambisjon og den forplikter på kronene. Til den listen som statsråden gikk igjennom: Ja, det koster noe hvis man prioriterer som følger: friske bygg – det er statsråden og jeg helt enige om, det er jeg sikker på – og mange nok og gode lærere. Da må du putte pengene i det det koster å rekruttere lærere – enten det er ved seniortiltak, lektor II-ordninger, systematisk videreutdanning eller i grunnutdanningen. Dette heter å prioritere. Når man prioriterer i politikk, må man sette det viktigste først, og så får man det til. Og det er jo en forunderlig ting: Nabolandet vårt, Sverige, gjennomfører nå en ordning hvor 30 000 lærere i den svenske skolen i løpet av tre år skal gjennom en systemetisk videreutdanning på en praktisk tilpasset måte fordi de ser det som helt nødvendig. Og hva skjer da i Sverige? Jo, folk engasjerer seg for å få det til. Og slik er det jo også i politikk. Hvis man først prioriterer, blir ansvarlige organisasjoner og alle andre med på løsninger og diskuterer hvordan man skal få det til. Så det er ikke vanskeligere enn det. Men jeg tror at jeg må spisse det til nok en gang: Venstre, som har vært et lite parti – og som er et noe større parti – men som har tatt ansvar i regjering, lærte å telle til tre da vi gikk inn i en regjering. Når man teller til tre – kollektivtransport, forskning og lærere – er det en viss sjanse for å man får til kollektivtransport, forskning og lærere. Det betyr at det er mye annet man ikke får til. Men hvis man går inn i en regjering og teller både spagetti, timer og alt mulig, som jo SV gjør, blir det vanskelig å prioritere, og da vil selv en skikkelig statsråd som prøver å gjøre jobben sin, få problemer ved å måtte ta spagat i forhold til prioriteringene. Det er en politisk forskjell. Jeg er rett og slett valgt på et program hvor prioriteringene er klare. Derfor kan jeg også ha den styrken som jeg har når jeg agiterer og argumenter for dette i Stortinget. Så må jeg igjen si til slutt: SV har ambisjoner om å bli kvitt bensinbiler i 2015 – det er en rimelig ambisjon å klare en mastergrad i allmennlærerutdanningen i 2014.