Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2006-05-04:
Siden slutten av 1970-tallet har vi i Oslo opplevd at det som i begynnelsen var ungdomsgjenger som slåss mot hverandre, etter hvert er blitt gjenger som driver med stadig hardere kriminalitet i form av tilfeller av veldig alvorlig vold, drapsepisoder, utpressing, svindel, ran, torpedovirksomhet, narkotikahandel, endog krav om beskyttelsespenger fra dem som driver f.eks. forretninger i innvandrermiljøer i Oslo. De mest kjente av disse gjengene er A-gjengen og B-gjengen, som de kalles, men det er også tilknyttede grupper, f.eks. en gruppe som heter Furuset-gjengen, som er blitt mer aktuell i det siste. Det har særlig vært fokus på de ekstreme voldshandlingene. Det handler om returhandlinger, om hevnhandlinger som har pågått helt tilbake til f.eks. Romsås-drapet i 1988, hvor man hevner seg på hverandre i tur og orden, og hvor dette forsterkes av hevn- og ærestradisjoner som fins i noen av disse minoritetsmiljøene. Vi så en sånn alvorlig skyteepisode oppe på Furuset-senteret nå i helgen, som var en følge av en alvorlig voldsepisode noen uker tidligere i Sandvika i Bærum. Andre mye omtalte episoder med slik ekstrem vold de siste årene, og flere av dem har jo vært drap, er Sandaker-drapet, skyteepisoden i Hausmannsgate, mordbrannen i Arendal, flere skyteepisoder på Stovner, skytingen på Gardermoen i 2003 osv. Det at disse gjengene har fått eksistere og utvikle seg i 25–30 år og blitt sterkere, bedre organisert og mer profesjonelle, har svære skadevirkninger for hele samfunnet. Det har betydning for ungdomsmiljøene fordi det kan føre til at ungdom tror at det er mulig å leve på den måten, mulig å livnære seg av kriminalitet, mulig å eksistere og bygge opp et liv innenfor et slikt mafiamiljø. Det sprer en voldsmentalitet bredere i samfunnet. Det sprer en voldskultur, hvor det er fare for at ungdom stimuleres til å tro at det å være tøff er å bære kniver og andre våpen for å beskytte seg, for å hevde seg og for å likne på dem som utgjør den hardeste kjernen i disse gjengene. Det har vært en urovekkende utvikling. Politiets tall for våpenbeslag i Oslo pr. 1. mai i år viser at det i de fire første månedene har vært beslaglagt 451 våpen. Noen av de våpnene som blir beslaglagt fra disse gjengene, er maskingeværer og kalasjnikover. Det er helt fremmed for oss at man opererer med slike våpen i Oslo, i Norge. I hele fjor ble det – på tolv måneder – beslaglagt 675 våpen, så 451 våpen på fire måneder er en kraftig økning. Det kan jo tyde på flere ting, bl.a. at politiet gjør en sterk og god innsats, men det forteller også at det er altfor mye våpen i omløp. Det er jo kjent at disse gjengene har bakgrunn i innvandrermiljøene, først og fremst i Oslo, og det er derfor de som plages mest av dem. De aller fleste innvandrere er lovlydige mennesker som ønsker sterkt at samfunnet skal rydde opp i disse gjengene. Mange har henvendt seg til meg om det. De er bekymret for at ungdommen skal se på gjengene som idealer og bli trukket inn i disse miljøene, og de er bekymret for volden og utryggheten som skapes i deler av innvandrermiljøene og deres ungdomsmiljøer. Som jeg nevnte, rapporterer politiet ennå om at det blir krevd beskyttelsespenger av butikker og lignende virksomhet. Dette skaper en utrygghet som vi ikke kan leve med. Det skaper også utrygghet blant nordmenn, fordi det i forbindelse med mange av de alvorligste voldsepisodene vi har her i landet, hele tiden snakkes om dette med mørk bakgrunn, at de stammer fra disse gjengene, som igjen kommer fra innvandrermiljøer. Et av de aller viktigste tiltakene for å skape mer tillit mellom de ulike befolkningsgruppene i Norge og mer trygghet i innvandrermiljøene, et av de aller viktigste tiltakene for inkludering, som Regjeringen ser på som en hovedoppgave, er å rulle opp disse gjengene og få satt dem under et annet press enn i dag. De er organisert på en svært hard og profesjonell måte. De er vanskelige å trenge inn i, fordi de, etter det politiet sier, har indre kjerner på 20–40 personer som utfører veldig lite selv, men som har grupper med rekrutter i ytre sirkler som ikke kjenner alle i den indre kjernen, men som har kontaktpersoner, og som gjør selve jobben. De oppbevarer våpen, de oppbevarer og omsetter narkotika, de gjør voldshandlinger på bestilling osv. Når det gjelder rekrutteringen, har vi sett rapportert i Dagens Næringsliv at noen av disse gjengene f.eks. har eiendomskomplekser i Brasil hvor de tar med seg ungdom som får et opplegg som gjør at de i neste omgang skylder noe og stiller opp. Og de som trekkes inn i dette, får etter hvert et slags luksusliv som det er fare for at ungdom fra andre ungdomsmiljøer kan beundre. Det er fare for en bred rekruttering ut fra at den slags falske idealer skapes i noen miljøer. Vi kjenner ikke antallet, men politiet sier at det knyttet inn mot de to mest kjente gjengene, A-gjengen og B-gjengen, kan være opp mot 200 personer, kanskje færre, kanskje flere, utover de indre kjernene. Anslag jeg har fått, går ut på at det er opptil 3 000 mennesker involvert i organisert kriminalitet i Oslo, hvor disse gjengene er nøkkelpunkter, og at 80–90 pst. av den organiserte kriminaliteten i Norge har sitt utspring i Oslo. Men det er viktig å få med seg at disse gjengene herjer på hele Østlandet og videre utover. De har turneer og slår til i Agder-fylkene og i Rogaland, jf. den mordbrannen jeg nevnte i Arendal. Østfold og Vestfold har også hatt en rekke episoder. Hva kan gjøres? Disse gjengene er som sagt vanskelige å rulle opp. De har også et hardt regime på den måten at det settes fram veldig sterke trusler mot dem som kan tenke seg å vitne og snakke med politiet, og de har vist seg i stand til å sette disse truslene ut i livet. Dette er en situasjon vi ikke kan leve med lenger. Jeg mener at det trengs en langvarig aksjon for å rulle opp disse mafiagjengene. Vi kan ikke akseptere at de får fortsette å eksistere, og at folk ser det. Politiet sier at de vet hvem som utgjør disse indre kjernene, men de har vanskelig for å få nok på dem fordi det krever langvarig overvåking, spaning og store ressurser. Da Pakistans president Musharraf var i Norge, var det kjent at sentrale personer i A-gjengen og B-gjengen var til stede. De ville på den måten vise at de var blant de respekterte og kjente personene i det pakistanske miljøet. Dette viser at det har gått for langt. Vi har ikke hatt tilstrekkelig evne til å ta dem. Disse indre kjernene må følges opp med en rekke metoder for at man skal kunne avdekke dem som egentlig står bak. Man har foreløpig tatt noen i de ytre kretsene, og jeg håper vi kan få flere tiltak som er effektive. Som sagt rammer ikke dette bare Oslo, så det er viktig å ha et sterkt samarbeid med alle andre berørte politidistrikter. Jeg gjentar at dette er en uakseptabel situasjon for befolkningen i Oslo og andre deler av landet, og jeg vil gjerne spørre justisministeren hvordan han vurderer dette, og hvilke tiltak han kan tenke seg å sette inn.