Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2019-12-05:
Arbeiderpartiets alternative budsjett er meislet ut etter tre helt klare mål: Vi skal kutte klimagassutslippene, samtidig som vi skaper nye jobber. Vi skal redusere de økonomiske forskjellene og styrke lommeboka til folk flest. Vi skal sikre og videreutvikle velferdsstaten i by og land. For Arbeiderpartiet er det helt grunnleggende at velferden sikres ved at folk er i arbeid. Gjennom å få flere i arbeid sikrer vi at flere får tatt sine evner i bruk, at de får en lønn til å forsørge seg, og at de bidrar til spleiselaget velferdsstaten Norge er. Men det å skaffe seg arbeid er ikke et ansvar som kan hvile på hver enkelt innbygger i Norge. Derfor har vi aldri latt noen stå alene i møte med utfordringer i Norge. Vi bygde opp fellesskolen, slik at alle skulle ha muligheter til utdanning, vi lagde et helsevesen som sikret at alle får hjelp hvis de faller utenfor, og vi tar vare på de gamle i samfunnet vårt når de ikke kan gjøre det selv – vi tar ansvar for hverandre og bærer ansvaret for samfunnet i fellesskap. Vi må sikre at alle kan bli med i samfunnet vårt. Det er vår ledestjerne når vi lager budsjett, og når vi foreslår hvordan vi skal utvikle landet vårt. I over seks år har vi hatt en regjering som legger vekt på andre ting, som prioriterer noe annet. For samtidig som representanter fra regjeringen Solberg har gått, og vil gå, på talerstolen i dag med kraftfulle forsvar av regjeringens politikk, er virkeligheten en helt annen for mange mennesker. Selv om mye er bra, er ikke det en unnskyldning for å se bort fra det som ikke går bra. Og mens regjeringen har kuttet skattene til dem som har aller mest, og har økt den økonomiske ulikheten i Norge, har mange flere fått en vanskeligere hverdag. Avgiftene har økt, skattefradraget har blitt mindre, lønnsveksten har vært nær null, og mange har opplevd reallønnsnedgang – og hverdagen har blitt tøffere. Og regjeringen har forsterket effektene med å føre en politikk for de rikeste, de som har mest. Gjennom et århundre har Norge vært preget av få konflikter mellom arbeidstaker og arbeidsgiver, og vi har hatt høy sysselsetting. Det skyldes trepartssamarbeidet. Gjennom samarbeid mellom arbeidstakere og arbeidsgivere har man sikret at det beste for landet, for bedriften og for den enkelte arbeidstaker har blitt ivaretatt. Nå går organisasjonsgraden ned. Og når regjeringens svar på dette er å oppheve Stortingets vedtak om å finne tiltak for å øke organisasjonsgraden, ja da abdiserer regjeringen i trepartssamarbeidet. For regjeringen er det viktigste å anerkjenne det uorganiserte arbeidslivet. For Arbeiderpartiet er det det motsatte. Det viktigste er å anerkjenne hva det organiserte arbeidslivet har betydd for utviklingen i Norge: at det har sikret høy sysselsetting, få konflikter og utviklingen av velferdssamfunnet Norge. Derfor foreslår Arbeiderpartiet å doble fagforeningsfradraget for alle, som ett av flere tiltak for å styrke organisasjonsgraden. I forrige uke fikk vi et innblikk i en verden vi ikke kjenner så godt. TV 2s nye dokumentarserie «Norge bak fasaden» har vært med a-krimsenteret i Oslo på aksjoner. Der fikk vi se en brakkerigg med 400 rom i Groruddalen. Hver beboer betalte over 5 000 kr for å få tak over hodet – 2 mill. kr rett i lomma på utleierne. Senere besøkte de et bygg regulert for lagring av kål, men det var ikke kål i bygget – det var tydelig at det var mennesker som bodde og oppholdt seg på den adressen. Felles for alle beboerne var at de var mennesker som var på jobb i Norge. For dem som lever av å kontrollere dette arbeidslivet, var det ingen overraskelse det TV 2 fant i disse oppbevaringsplassene for mennesker. For dem er slike avsløringer regelen, ikke unntaket. Det forplikter oss. Vi kan ikke sitte stille og se på at vi ikke får stoppet arbeidslivskriminaliteten i Norge, og vi må erkjenne at det ikke er gjort nok. Et steg på veien ville ha vært å øke bevilgningen til Arbeidstilsynet, sånn at de kunne ha gjennomført flere tilsyn. Det som har skjedd, er at det er blitt 4 500 færre tilsyn på fire år. Svaret er mer kontroll, styrket oppfølging og strengere sanksjoner. Men det blir mindre politikk som kommer vanlige folk til gode når regjeringens eget ideologiske og dogmatiske kuttprosjekt ABE-reformen blir viktigere enn hverdagen til mennesker som bor og jobber i Norge. I Arbeiderpartiet foreslår vi i vårt alternative statsbudsjett en satsing på kampen mot arbeidslivskriminalitet. Vi styrker de instanser som kan ta kjeltringene som utnytter vanlige arbeidsfolk. Vi vil øke antall kontroller av norske arbeidsplasser, og vi vil slå hardere ned på brudd på arbeidsmiljøloven. For oss er ikke denne kampen ferdig før ingen blir utnyttet i det norske arbeidsmarkedet. For mange står utenfor arbeidslivet i Norge i dag. Sysselsettingsandelen er 4 pst. lavere enn på samme tid i 2008, og andelen menn i alderen 25 til 54 år faller. Det snakkes mye om bærekraft for velferdsstaten blant regjeringens lakeier, og svaret er som regel kutt i velferdsstaten. Arbeiderpartiet ønsker en annen utvikling. Vi tror ikke framtiden til velferdsstaten ligger i å redusere den. Framtiden ligger i å sikre at enda flere kommer seg inn i eller tilbake i arbeidslivet. Derfor foreslår Arbeiderpartiet en kompetansereform. Vi skal sikre at alle har den nødvendige kompetansen for å stå i eller komme seg ut i arbeidslivet. Vi vil styrke oppfølgingen av unge som har kommet på stønader. Vi kutter ikke i arbeidsavklaringspengene. For vi er ikke enig med regjeringen i at vanlige folk blir motivert av å få mindre, mens de som har mest, motiveres av å få mer. Vi tror at oppfølging, hjelp og kompetanse er det som skal til for å få alle ut i arbeid. Vi berøres alle av det som tegner til å bli den største skandalen i den offentlige forvaltningen i Norge. Mange har urettmessig blitt dømt i trygderetten fordi loven er blitt tolket feil. Vi hører historier om ansatte i Nav som er bundet på hender og føtter fordi de mangler tid og rom til å finne fornuftige løsninger for brukerne. En av de tillitsvalgte i Nav har beskrevet jobben sin i Nav på følgende måte: «Jeg har gått fra fagperson til produksjonsarbeider. Det er viktigst å foreta flest mulig vedtak. Det skal være 8,5 vedtak per dag. I møtene presenteres tall, ikke fag.» Vi kan ikke ha et system som skal møte mennesker i noen av livets vanskeligste situasjoner, hvor fokuset er å produsere tall, ikke løsninger. Vi kan ikke ha en tjeneste som gjør det vanskeligere for mennesker i utsatte situasjoner. Systemet kan aldri bli viktigere enn enkeltmenneskene. Vi skal bygge et system som tar vare på de enkeltpersonene som trenger hjelp i Nav-systemet. Derfor har vi foreslått det vi trenger, en tillitsreform i offentlig sektor, der vi legger bort tankene bak New Public Management, heiser opp faget og lar de ansatte få være fagpersoner for å ta vare på dem som trenger hjelp og støtte i vårt velferdssamfunn. Arbeiderpartiets forslag til statsbudsjett ville bety at flere mennesker kommer ut i arbeid, sikre at flere av dem som trenger hjelp i vanskelige situasjoner, får det, og gi folk flest en bedre hverdag. Til slutt vil jeg ta opp de forslagene som Arbeiderpartiet har fremmet alene eller sammen med andre. Og så håper jeg det legges til rette for at vi kan stemme for de romertallsvedtakene som ikke påvirker størrelsen på rammen, sånn at vi kan få gitt uttrykk for det som er den politiske viljen i denne salen, og at vi ikke blir stoppet av noen byråkratiske regler som kom for noen timer siden.