Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-10:
Viss ein verkeleg ønsker å reversere likestillinga i Noreg, er ei auking av barnehageprisen, ein reduksjon av fedrekvoten og ei auking av kontantstøtta ein god stad å begynne. I høgresida sitt budsjett står det klart og tydeleg at reduksjon i fedrekvoten vil føre til at færre fedrar tar permisjon. At mødrene tar lengre permisjonar, sparer regjeringa 35 mill. kr på. Aukinga av kontantstøtta i høgresida sitt budsjett vil føre til fleire tusen færre barnehageplassar – altså færre barn i barnehagen. Dei vil dermed vere heime – stort sett med mor. Mor sitt tilvære heime sparer regjeringa 334 mill. kr på. Legg vi til aukinga av barnehageprisar, bortfall av makspris, at regjeringa avlyser opptrapping av fleire barnehageopptak i året, at regjeringa kuttar massivt i tiltak for betre likestilling i arbeidslivet, likestillingsarbeid i kommunane og oppretting av eit regionalt likestillingsapparat og kutt i arbeidet mot seksuell trakassering, er det ein reaksjonær, gamaldags og bakstreversk politikk for barn og likestilling vi ser. Kva er det ein reaksjon på? Eg er stolt over å representere eit parti som har vore toneangivande i arbeidet med å gjere Noreg til eit meir likestilt land. Makspris og rett til barnehageplass har gjort at meir enn 60 000 fleire barn har fått ta del i det viktige tilbodet som barnehagar er. Fedrekvoten har bidratt til at barn får eit nærare forhold til fedrane sine, og at fedrar hevdar seg på heimebane. Reduksjonane i kontantstøtte, i kombinasjon med målretta tiltak som gratis kjernetid, har hjelpt fleire mødrer til økonomisk sjølvstende. Likestillingsreformene dei siste ti åra har gjort Noreg betre for alle. Dette har vore reformer for heile familien. Dei har vore bra for barn, fedrar og mødrer og nyt no stor støtte blant folk flest. Fortsatt fedrekvote og ei satsing på barnehagar framfor kontantstøtte har sterk støtte i både LO og NHO. Innbyggjarundersøkinga for 2013 viser også stor framgang når det gjeld befolkninga sin tillit til myndigheitene sitt arbeid for likestilling. Desse reformene har forandra kulturen vår og bidratt til auka verdiskaping, betre oppvekstvilkår og større rettferd. Det er dette høgresida bygger ned med dette budsjettet. Det er eit familie- og likestillingsbudsjett drive av ideologiske kjepphestar – ikkje av ny kunnskap eller folkelege krav. Det er heller ikkje første gongen høgresida bremsar likestillinga. Dei gjekk imot makspris i barnehagen og full barnehagedekning i 2002, og dei gjekk imot utvida pappapermisjon i 2009. Da Høgre stemte imot å utvide fedrekvoten til ti veker, uttalte representant Olemic Thommessen at det skal vere grenser for korleis vi med statlege ordningar skal styre innretningar på familien sitt liv. Etter dette vedtok Høgre på landsmøtet sitt å stille klokka enda lenger tilbake i likestillingspolitikken og like godt fjerne heile fedrekvoten – mot Erna Solberg si stemme. Samtidig vedtok dei mot store protestar – frå m.a. Torbjørn Røe Isaksen – å fortsette med kontantstøtta. Slik enda Høgre opp med å skru klokka tilbake i likestillingspolitikken. Framstegspartiet går enda lengre. Dei går imot likestillingsloven, dei vil legge ned Likestillings- og diskrimineringsombodet, dei ønsker ikkje å inkorporere FNs kvinnekonvensjon og er generelt mot kvotering som likestillingsfremmande tiltak. Alle desse forslaga er reaksjonar på venstresida sitt arbeid for auka likestilling. Gjennomgåande i argumentasjonen er det at venstresida har gått for langt i iveren for å skape eit meir likestilt samfunn. Dei har gått over streken, gått for langt inn i familien eller næringslivet eller arbeidslivet sitt domene. Høgresida har med jamne mellomrom dei siste hundre åra ønskt å erklære at likestillingskampen i Noreg er offisielt over. Likestilling kjem ikkje av seg sjølv. Det har skjedd gjennom kamp. Gong på gong har venstresida gått framfor, og høgresida har stritta imot. Høgresida snur stadig klokka tilbake i likestillingspolitikken. Det er dette budsjettet nok eit godt eksempel på. Når reverseringa trer i kraft neste år, trur eg folk kjem til å reagere. Eg er derfor pessimist for dei neste fire åra, men optimist for dei fire åra som kjem etter.