Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2013-06-06:
Jeg kan begynne med å si at jeg støtter fullt opp om konklusjonen om at disse årlige tilbakeblikkene kanskje ikke er så relevante som vi gjerne skulle ønske at de kunne ha vært, men det finnes andre alternativer. Noen av dem er tatt inn i innstillingen fra komiteen, men det skrives også årlige rapporter. Jeg er relativt sikker på at det gjøres i Nordisk råd, og også i Europarådet skrives det årlige rapporter som vi legger ut på portalen. Delegasjonene består av ulike partier, så jeg ser at det er litt vanskelig for regjeringen å komme med meldinger om visjoner, fordi det i ulike delegasjoner og parlamentarikerforsamlinger er ulike flertall. Dermed kan det ikke gjøres på den måten at regjeringen skal legge føringer for hva delegasjonene skal gjøre, for det er opp til hvert enkelt parti. Så sånn som jeg ser det, må disse rapportene bli et stortingsdokument. Man kan selvsagt skrive om visjoner i forbindelse med budsjettet for neste år. Partier har full mulighet til å påvirke så lenge man sitter i en delegasjon, men også regjeringen kan gi signaler gjennom budsjettarbeid om hva man egentlig ønsker at delegasjonen skal ha fokus på. Det er egentlig ikke noe problem, for i veldig mange av disse delegasjonene går det på fundamentale ting som det egentlig er stor konsensus blant alle partier om. Noen av delegasjonene er svært synlige, og noen er totalt usynlige. Jeg vet ikke helt hva de driver med egentlig. Men noen har vært særdeles flinke, og takket være presidentskapet, vil jeg si, har man fått inn at de ulike komiteene i Stortinget skal ha Nordisk råds arbeid i bakhodet når de jobber med ulike ting. Jeg kunne kanskje tenke meg, siden Europarådet ligger mitt hjerte nær, at man av og til også kunne implementere en del av det arbeidet som Europarådet fokuserer på, og som er deres primære stolper – at det og de ulike konvensjonene kunne gå inn som en del av komiteenes arbeid, når de ser på det. Jeg vil også understreke viktigheten av å ha delegasjoner. Vi ser nå i Arktisk råd at man, takket være utenriksministeren og andre, har greid å få Kina inn som observatør – noe som gjør at nå er vi innenfor. Nå er vi sammen innenfor. Da er det straks mye lettere å være i dialog – akkurat som i Europarådet. Der er vi 47 land, og ikke bare EU-land – det er mange land, og mange som bryter fundamentale rettigheter når det gjelder både menneskerettigheter og demokrati, men i alle fall har vi dem innenfor, og det tror jeg er veldig viktig. Både dialogen, nettverksbyggingen og det utrolig viktige arbeidet som – jeg har blitt litt opphengt i det begrepet – «det parlamentariske diplomatiet» er, er utrolig viktig og utrolig nyttig, så vi må på en eller annen måte fortsette å ha visjoner for det arbeidet vi gjør i de ulike delegasjonene. Jeg skal ikke gå inn i det Europarådet holder på med, det kan som sagt leses. Vi rapporterer fra hver eneste sesjon, fire i året, og i tillegg kommer vi med en egen årsrapport. Det kan alle stortingsrepresentanter lese, og selvfølgelig også regjeringen, så det går jeg ikke inn på, men det er en nødvendighet at vi innimellom tar en debatt. Det tror jeg er veldig viktig, så det må bli min sluttkommentar.