trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
Denne planen er merkelig lite sentrert rundt dem som skal gjøre jobben, altså forskere og studenter. Når andelen midlertidige ansettelser er dobbelt så høy i akademia som i arbeidslivet ellers, er det noe vi i Arbeiderpartiet ikke kan se på og akseptere. Trygge jobber er viktig for den enkelte og for kvaliteten i norsk forskning og høyere utdanning. Høy midlertidighet gjør det vanskelig å rekruttere, beholde og utvikle dyktige forskere og undervisere. Vi vet at særlig yngre forskere er i ferd med å miste troen på forskning som en framtidig karrierevei, og at midlertidighet rammer kvinner oftere enn menn. Midlertidige stillinger skaper en usikkerhet som antagelig gjør at kvinner er mer tilbøyelig til å velge bort en akademisk karriere. Det betyr at likestillingen svekkes. I Arbeiderpartiet blir vi urolige av disse tendensene. Vi mener de tilsier at forskernes arbeidsbetingelser burde vært løftet inn i langtidsplanen, men statsråden har erklært tydelig og klart at høyreregjeringen ikke skal følge opp dette. På den omtalte kontaktkonferansen til KD i januar varslet hun at det ikke kommer noen nye statlige satsinger eller tiltak for å få ned midlertidigheten. På denne bakgrunn er det kanskje ikke overraskende at høyreregjeringens langtidsplan til de grader ser bort fra den kanskje viktigste forutsetningen for god høyere utdanning og forskning, nemlig menneskene som gjør jobben i det daglige. Det er ikke noen løsning på et reelt problem å gjøre som regjeringspartiene gjør i innstillingen sin, altså omtale midlertidighet i runde ordelag for så å lesse hele ansvaret over på sektoren selv. En ansvarlig regjering burde lagt på bordet forslag til hva myndigheter og institusjoner sammen kan gjøre for å få ned midlertidigheten på et akseptabelt nivå.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
Det er litt absurd å bli beskyldt for å skulle detaljstyre en sektor – det hører vi fra regjeringspartiene nå – i lys av at vi behandler en plan som forskere ved NIFU har omtalt som en plan for alt og ingenting, nettopp fordi den svikter som prioriteringsverktøy. Vi peker i dag ganske enkelt på noen konkrete, men vesentlige punkter der langtidsplanen er for dårlig eller ikke er en plan. Vi i Arbeiderpartiet har tatt OECDs anbefalinger på alvor. Vi ønsker at Norge skal rigge forskning og høyere utdanning slik at vi får omstillingsevne. Vi vil gjøre Norge konkurransedyktig og innovativt i møte med de store utfordringene som samfunnet må takle framover. Alt i alt er vi godt fornøyd med at høyreregjeringen har fulgt opp med langtidsplaner. Det var jo ikke gitt. Men vi skulle helst ha sett at resultatene var bedre. Høyreregjeringen ønsker seg en konstruktiv opposisjon. Alle våre forslag i dag blir blankt nedstemt. Det er ikke særlig konstruktivt eller offensivt. Det er bare konservativt.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-02-19:
Jeg skal gå litt videre på det, for det Stortinget ba om, var en køordning og en prioritering. Det departementet har levert, er ikke det, og departementet skriver sjøl i fotnoten på side 86: «Departementet har ikke vurdert innhold, behov for eller prioritering mellom byggeprosjektene.» Det er bare en opplisting av ulike byggebehov som er meldt inn fra sektoren. Det er overhodet ingen køordning, heller ingen prioritering. Så der har ikke regjeringen levert på det Stortinget ba om. I tillegg kommer det nå signal om at UiO kan få et nytt medisinsk fakultet til et par hundre millioner kroner i forbindelse med byggingen av et gigantisk nytt sykehus i Oslo. Er statsråden kjent med de planene, og hvordan vil de føye seg inn i disse ikke-prioriterte prosjektene?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-02-19:
Det var interessante opplysninger, og det står for så vidt også under tabellen her: «Tabellen omfatter ikke universitetsarealer i nye sykehusbygg». Men når en har sittet i regjering, vet en at alt skal betales for, alt skal argumenteres for overfor Finansdepartementet, og økte kostnader knyttet til utleie av areal skal også betales for. Det betyr at dersom UiO får sterkt økte kostnader på grunn av dette, kommer også det til å være en utgiftspost for staten. Da er mitt spørsmål: Hvordan står den prioriteringen i forhold til den opplistingen av bygg som har ventet i årevis her, og som ikke er prioritert fra regjeringens side?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-02-19:
Jeg tenker at det må være godt for både saksordføreren, statsråden og regjeringen at vi i grunnen er så enige, og at det er så bred enighet om de tematiske satsingene, at vi er enige når det gjelder hav, energi, digitalisering og samfunnssikkerhet og beredskap. Det må jo være en styrke å ta med seg i det videre arbeidet for alle partier. Men jeg må også si at statsråden vanskelig kan gi opposisjonen ansvaret for å følge opp det som regjeringen ikke velger å følge opp. Senterpartiet har kritisert hovedsakelig tre ting her i dag. Det ene er at en ikke prioriterer når det gjelder bygg og vedlikehold, som Stortinget sa at en burde gjøre. Det andre er at en ikke har en gjennomgang av behovet for studieplasser på lengre sikt. Det tredje er at en ikke har en samlet gjennomgang av hva denne sektoren skal være etter den strukturreformen som en har gjennomgått. Dette er diskusjoner vi ikke er ferdig med, og som kommer til å gå videre i årene framover. Jeg tok også ordet for å si noe om fremragende forskning, for det som representanten Nina Sandberg var inne på i den sammenheng, er ganske viktig. Det tok Norge 20 år å få fram Moser-miljøet i Trondheim. Det var en lang og vanskelig vei. Nå er det ett av verdens ledende miljø innenfor det de driver med, og de har fått en nobelpris. Men de inne i et forskningsprogram som varer til 2023, og de tar ikke stilling i 2023 til om de fortsatt skal være i Norge og i Trondheim. Det miljøet har allerede tilbud fra alle verdens kanter. Det kan være fra USA, Storbritannia, Australia – you name it! – og de kommer til å ta avgjørelsen om hvorvidt de skal kunne fortsette i Norge, lenge før 2023. Det betyr at også regjeringen og norske myndigheter, hvis vi ønsker å ha det fremragende forskningsmiljøet i Norge, må ta stilling til deres posisjon og deres muligheter til offentlig finansiering lenge før 2023. Hvis ikke risikerer vi at det miljøet glipper for oss. Det kan ende i Berkeley, Cambridge eller hvor som helst. De har jo ikke manglet muligheter og tilbud, men de har blitt i Norge fordi de ønsker å ha en tilknytning til Norge, og fordi norske myndigheter har klart å gi dem tilstrekkelig finansiering. Men det er det usikkerhetsmomentet som nå trer fram: Fortsetter den finansieringen utover den fireårsperioden som de nå er inne i, når det gjelder SFF-et deres? Det er en problemstilling som regjeringen – jeg vil si nesten uansett farge – må ta på det største alvor. Det miljøet er så verdifullt for Norge som nasjon og for våre mål om fremragende forskning at vi ikke har råd til å miste det til utlandet.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-19:
Fremragende forskning var viktig i den første langtidsplanen, og det er viktig i den reviderte langtidsplanen. Uten fremragende forskning klarer vi ikke å løse de store utfordringene verden står overfor. Norge kan bidra med sin lille del, og vi må jobbe sammen med andre og internasjonale forskere for å skape de gode internasjonale miljøene. Vi har flere gode miljøer i dag. Vi ønsker at de skal bli enda bedre, og at vi skal få flere slike miljøer. Nå er det slik at Forskningsrådet har en evaluering av denne såkalte SFF-ordningen, så det vil vi komme tilbake til når de er ferdige med den evalueringen. I tillegg er det ikke lenger en begrensning i antall ganger en kan søke om den typen finansiering; den vil en kunne søke om på ny når den går ut. Regjeringen har i 2019 styrket verdensledende fagmiljøer med 40 mill. kr, og jeg vil helt til slutt nevne at Moser-miljøet også er en del av statsbudsjettet.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-19:
Vi har valgt å legge fram en langtidsplan med tre opptrappingsplaner på til sammen 1,5 mrd. kr over de neste fire årene. Det er en formidabel satsing på forskning og høyere utdanning. Det er 800 mill. kr til et teknologiløft. Dette teknologiløftet vil ikke være et løft som bare skal gjøres på Kunnskapsdepartementets område; det vil være et teknologiløft som vil være relevant for mange fagfelt, for mange departementer. Studieplasser kan være en del av det. Så er det slik at vi har satset betydelig på studieplasser de siste årene. Det har økt med 4 545 plasser fra 2014 til 2019 i årlige opptak. Heldigvis er det slik i Norge at høyere utdanning er tilgjengelig for flertallet av befolkningen. De som ønsker seg høyere utdanning, de som har kompetanse til å komme inn på høyere utdanning, har muligheten til det. Vi ser at det er flere som ønsker det. Det synes jeg er bra. Dette er noe vi må vurdere i de kommende statsbudsjettene.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-19:
Jeg mener at regjeringen leverer når det kommer til bygg. For det første er det slik at vi nå er i gang med å bygge Livsvitenskapsbygget, samt et av de byggene som ble nevnt i forrige langtidsplan. Ocean Space Centre er løftet inn i Granavolden-plattformen. Vi har lagt til rette for en oppgraderingsordning på 161 mill. kr, som gjør at universitetene kan søke om midler som de kan bruke på å lage nye arealer, mer oppdaterte, mer moderne arealer, for nye undervisningsformer. Dette er en viktig del av kvaliteten i den undervisningen som de er i stand til å gi. Jeg mener at gjennom langtidsplanen for forskning og høyere utdanning legger vi godt til rette for at regjering og storting kan gjøre prioriteringer for konkrete byggeprosjekter i de enkelte statsbudsjettene som kommer. Og det er slik at noen ganger må noen behov gå foran. For eksempel har Arkeologisk museum ligget lenge, men vi ser at det er behov for å framskynde Vikingtidsmuseet.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-19:
Det er to ganske store spørsmål i ett spørsmål. Jeg skal prøve, og begynner med OUS: Bygging av nytt sykehus vil ligge til Helse- og omsorgsdepartementet. Det er i så fall de som vil legge planer for å bygge et nytt sykehus. Ved bygging av nye sykehus inkluderer vi også arealer til undervisning av bl.a. medisinstudenter. Jeg har fått opplyst at nye arealer i et prosjekt som OUS vil kunne utløse en husleiekostnad for Universitetet i Oslo, som det her er snakk om, på inntil 200 mill. kr. Så har vi et regelverk som sier at universitetet kan få husleiekompensasjon for inntil 75 pst. av kostnadene. Det vil for Universitetet i Oslo sin del bety at de allikevel vil kunne få en betydelig økning i utgifter som følge av bygging av et nytt sykehus i Oslo.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-19:
I langtidsplanen for forskning og høyere utdanning lister vi opp de prosjektene som er i UH-sektoren. Det betyr, som også representanten Arnstad sier, at f.eks. sykehusbygg ikke er en del av den opplistingen, for vi tar bare det som er i sektoren vår. Per nå er det tre byggeklare prosjekter. Det er Arkeologisk museum i Stavanger, som har ventet lenge, det er Elgeseter gate på NTNU, som representanten kjenner veldig godt, og så er det Vikingtidsmuseet ved UiO, som har et sterkt behov, som har medført at det har blitt løftet fram i Granavolden-erklæringen, nettopp på grunn av at det skjer ting med vikingskipene våre som gjør at det har kommet foran i køen, foran de andre prosjektene – som følge av det som skjer med selve gjenstandene og vikingskipene. Men dette henger sammen, og kostnadsøkningen UiO vil måtte få med et nytt sykehus i Oslo, er noe som også må vurderes i de kommende statsbudsjettene.
Iselin Nybø (Venstre), 2019-02-19:
Jeg mener dette er et ansvar som institusjonene skal ta. Det er et ansvar som institusjonene ikke har tatt. Det er et stort rom for universitetene og høyskolene våre som de ikke benytter seg av, til å ansette folk i faste stillinger heller enn i midlertidige stillinger. Jeg mener midlertidigheten i denne sektoren skal ned. Derfor har jeg innkalt rektorene på de universitetene som har høyest andel midlertidig ansatte, til et møte i mars for nettopp å diskutere dette. Men det er de som sitter og gjør ansettelsene, det er de som må ta ansvaret for å få ned midlertidigheten i sektoren. Jeg mener at det er ingen gode grunner til at de ikke skal klare å få det tallet ytterligere ned. Det har gått ned litt de siste årene, men det er på langt nær godt nok. Så dette kommer jeg til å følge tett, og jeg kommer til å følge det opp, for det tallet må ned. Universitetene og høyskolene er selv opptatt av sin egen autonomi og selvstendighet. Da må de vise at de også tar ansvaret.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
Det er mye positivt i langtidsplanen for forskning og høyere utdanning. Det er også stor enighet om de tematiske satsingsområdene. Jeg forstår at det kan være frustrerende å være forsknings- og høyere utdanningsminister eller representant for regjeringspartiene og møte i Stortinget og oppleve at man får kritikk fra opposisjonen. Det vil jeg bare minne om at ikke er særlig unaturlig. Vi påpeker mangler ved langtidsplanen som vi mener burde vært rettet opp. Når forsknings- og høyere utdanningsministeren sier at opposisjonen etterlyser alle mulige problemstillinger som kunne ha vært nevnt i en langtidsplan, er ikke det tilfellet. Det er ikke hvilke som helst satsingsområder vi etterlyser. At kompetansereformen, som kommer til å gjelde omstilling i hele arbeidslivet, eller fagskoler, som løfter opp til høyere yrkesfaglig utdanning, ikke er nevnt med ett ord, mener vi er en mangel ved langtidsplanen. Nå kritiserer vi forsknings- og høyere utdanningsministeren, men representanten Knutsdatter Strand stilte et betimelig spørsmål tidligere i debatten: Hvor er kunnskapsminister Sanner, som har ansvar i regjeringa for kompetansereform og fagskoler? Jeg er nesten fristet til å spørre hvem som har ansvaret for at kompetansereform og fagskoler ikke er nevnt i langtidsplanen. Uansett er det uheldig. Dette er noe en bør se i sammenheng med andre satsinger og løfte det til det nivået sakene fortjener. Man kunne stilt spørsmålet om det er forsknings- og høyere utdanningsministeren som bør ansvarliggjøres, eller om det er kunnskapsminister Sanner som trenger en dytt i dette tilfellet. For Stortinget er det likevel helt likegyldig. Sannheten er at langtidsplanen er mindre ambisiøs enn den kunne ha vært på disse områdene. At kompetansereform og fagskoler ikke er nevnt med ett ord, er hele regjeringas ansvar. For Stortinget er det det samme hvordan ansvaret er fordelt så lenge det faktisk omtales, at det faktisk gjøres noe. Kompetansereform er ikke et hvilket som helst område, ikke et hvilket som helst satsingsområde. Den skal gjelde, etter Arbeiderpartiets mening i alle fall, for hele arbeidslivet. Det gjelder påfyll av kompetanse for alle arbeidstakere, at man skal kunne lære hele livet, ikke gå ut på dato, få påfyll av kompetanse. Hvem er det som skal gjøre jobben i en kompetansereform? De høyere utdanningsinstitusjonene våre har en nøkkelrolle, kanskje den viktigste rollen, i å utvikle studietilbud, i å samarbeide med ulike bransjer. Det kommer til å påvirke måten høyere utdanningsinstitusjoner jobber på, og det burde helt åpenbart ha blitt sett i sammenheng med det som skrives i langtidsplanen. Det kommer en melding om kompetansereformen, men jeg regner med at både embetsverket og regjeringa er såpass kompetente at de klarer å skrive noenlunde det samme i en langtidsplan og i en stortingsmelding, og ikke komme med ulike prioriteringer.
Regina Alexandrova (Høyre), 2019-02-19:
Langtidsplanen inneholder en ny langsiktig prioritering. Denne omhandler samfunnssikkerhet og samhørighet i en globalisert verden. Dette er komplekse tema. Samfunnssikkerhet involverer mange fagfelt som må ses i sammenheng. Tverrfaglighet i både forskning og utdanning er nødvendig. Verden er i konstant endring. Tilliten utfordres både innenfor og mellom samfunn og kulturer. Motsetninger blir polarisert. Migrasjon preger samfunnsutviklingen og bidrar til økende ulikheter på grunn av krevende integrering. Politisk og religiøs ekstremisme utfordrer samfunnsstrukturen på nye måter. Kunnskap som åpner opp vår forståelse for dype samfunnsendringer, kulturell usikkerhet og hvordan tillit og legitimitet skapes og vedlikeholdes, må prioriteres også innen forskning. Det trengs kunnskap om hvordan institusjoner som holder det moderne samfunnet sammen, håndterer disse utfordringene, og hvilke institusjonelle ordninger som gjør det mulig å leve med økende kulturelle forskjeller og interessekonflikter. Samtidig utfordres samfunnssikkerheten av alvorlige naturhendelser, globale helsetrusler, svikt i energi- og matforsyning eller tilsiktede handlinger som terrorisme, sabotasje og kriminalitet. Alle disse utfordringene må møtes med kunnskap. I statsbudsjettet for 2019 følges de nye prioriteringene om samfunnssikkerhet og samhørighet i en global verden opp med 47 mill. kr. Det skal satses på å opprette et fyrtårnprosjekt i Norge, i Norges forskningsråd, innenfor IKT-sikkerhet for å sikre nasjonal spesialistkompetanse, SAMRISK-programmet i Forskningsrådet for å videreutvikle forskningen om samfunnssikkerhet generelt og IKT-sikkerhetsforskning spesielt samt satsing på IKT-sikkerhet og kryptologiforskning. Dette er verken moderat satsing eller ulne mål, slik representanten Sandberg fra Arbeiderpartiet uttalte fra talerstolen tidligere i dag. Regjeringen vil sikre et godt og oppdatert kunnskapsgrunnlag om forhold av betydning for sosial samhørighet og stabilitet og et trygt og sikkert samfunn. Forskningsinnsatsen vil styrkes i relevante utdanninger om potensielt negative effekter og sårbarhet som følge av bruk av teknologi og digitalisering, og det vil bli prioritert forskning på hvordan vi skal sikre oss mot våre menneskeskapte og ikke-menneskeskapte trusler. Med disse nye satsingsområdene i langtidsplanen viser regjeringen at vi tar vår krevende samfunnsutvikling på alvor og realiserer tiltak innenfor forskning og utvikling for å møte de nye utfordringene vi står overfor nå, og for framtidig utvikling.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-02-19:
Langsiktighet i styringssignaler og investeringer må til for å bygge miljøene, infrastrukturen og rammene rundt folkene som står for utdanningen og kompetansen som tar Norge videre. Høyere utdanning er ikke bare teoretisk kunnskap, men også avanserte ferdigheter og praktisk rettet kompetanse. Senterpartiet mener helhet i kunnskapspolitikken og et bedre samarbeid mellom departement innen forskning, utvikling og innovasjon må til for å sikre at alle departement har tilstrekkelig koordinering på tvers. Det må det være kultur for. Videre i stortingsmeldingen vektlegges økt samarbeid med arbeidslivet og en styrking av arbeidslivsrelevansen i utdanning og forskning. Dette er viktig. Styrket konkurransekraft og innovasjonsevne må inkludere hele næringslivet som bærebjelke for sysselsetting og utvikling. Reiselivet er et eksempel på en stor næring der forskningsinnsatsen ikke holder tritt med verdiskapingen. For å øke næringslivets andel av forskningen opp til 2 pst. av BNP innen 2030 trenger vi styrking av virkemidler som utløser forskning i og for næringslivet. Så må vi grunne litt ved den entydige hyllesten til nærings- og arbeidslivet som driver i samfunnet. I fjor fikk vi omsider løftet fagskoler til høyere yrkesfaglig utdanning, som Senterpartiet hadde etterspurt i lengre tid, uten at vi ser spor av det i langtidsplanen. Næringslivet ber om flere studieplasser og mer aktivitet ved fagskolene, men får det ikke. Regjeringen må anerkjenne at fagskolene spiller en nøkkelrolle, og at deres kompetanse må bli brukt for å nå målene i langtidsplanen, derunder omstilling og fornyelse i privat og offentlig sektor, økt samarbeid mellom offentlig sektor, næringslivet og utdanningsinstitusjonene og økt relevans i utdanningene og forskningen. Praksis, prosjekt, gründerskap og internasjonalisering koblet opp mot næringsklynger bør ha fagskoler som katalysator. I den kommende kompetansereformen for det bredere synet på og mobilisering rundt kompetanse og livslang læring i Norge må fagskolene med, også i langtidsplanen. Men statsråden med ansvar for kompetansereformen og fagskolene er ikke engang til stede her nå. Fagskolerådet er i dialog med European Centre for the Development of Vocational Training  der spørsmål om retning til høyere yrkesfaglig utdanning, samarbeid med næringslivet, utforming av læringsmodeller, praksis og arbeidslivsorientering er aktuelt. Her må statsrådene henge med. OECD konkluderer med at dagens forskningspolitikk ikke ruster oss godt nok for å håndtere omstillingen Norge må gjennom. Satsingen må opp, fagskolene må med.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-02-19:
Dette landet står overfor en stor omstilling. Det er helt nødvendig at vi lykkes med det grønne skiftet hvis vi ikke skal se alvorlige konsekvenser i framtiden. Vi må skape nye jobber i et nytt næringsliv hvis vi skal ha noe å leve av i framtiden. Vi må sørge for at vi har et bærekraftig velferdssamfunn hvis vi fortsatt skal ha de tjenestene som vi har i dag. Jeg mener sterkt og oppriktig at uten universitetene og høyskolene, uten forskningsmiljøene våre, lykkes vi ikke i den formidable oppgaven vi står overfor. Det er det langtidsplanen skal være med og vise vei for. Jeg registrerer at opposisjonen kritiserer planen for at den ikke inneholder alle mulige slags utfordringer og problemer som er i universitets-, høyskole- og fagskolesektoren akkurat nå. Fagskolene blir nevnt – de burde vært en del av denne planen, sies det. Jeg er uenig. Jeg heier på fagskolene, jeg mener fagskolene er kjempeviktige som en yrkesrettet utdanning, og de bidrar mye inn i samfunnet, men det er ikke det denne planen handler om. Midlertidighet er en stor utfordring for vår sektor, og det håndterer vi på en annen måte enn gjennom denne planen. Kompetansereformen er kjempeviktig for samfunnet vårt i framtiden, men det jobber vi med i en egen stortingsmelding. Da vi la fram denne planen, fryktet jeg at den skulle bli nettopp det opposisjonen ønsket at den skulle bli, en plan for alle gode formål, en plan for alle utfordringer. Det har ikke vært min intensjon, det har ikke vært regjeringens intensjon. Vi har ønsket og vi har levert en langtidsplan som er spisset og langsiktig, og sektoren har vært fornøyd med den planen som er blitt lagt fram. Jeg registrerer også at opposisjonen har veldig få konkrete forslag i sine innlegg til hvordan vi skal løse de store utfordringene vi som nasjon står overfor. Den forrige langtidsplanen hadde tre opptrappingsplaner. Det var forskningsinfrastruktur, det var å stimulere til økt deltakelse i EUs rammeprogram, og det var antall stipendiater, som skulle opp. Vi brukte den forrige langtidsplanen til å ruste UH-sektoren. Denne langtidsplanen har en annen misjon, den handler om å bredde seg ut. Skal vi lykkes med de store utfordringene vi står overfor, er det ikke sånn at det bare er Kunnskapsdepartementet som kan drive med forskning, det er ikke bare Kunnskapsdepartementet som må løse de utfordringene vi står overfor. Vi er avhengig av å få med alle departementene, alle statsrådene, alle sektorene for å lykkes med det. Det er derfor vi har lagt opp til disse tre opptrappingsplanene, som er bredere enn de forrige, men det handler om at flere må inkluderes i den viktige oppgaven som forskning og høyere utdanning står overfor.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
For oss som jobber med helsepolitikk, er denne langtidsplanen et viktig verktøy. Den skal sørge for at Norge og vår felles helsetjeneste er rustet for framtiden. Senest i morges kunne vi på nyhetene høre om et gjennombrudd i forskningen på antibiotika. Det er flott. Jeg vil bruke taletiden min på to felt der regjeringen burde ha en betydelig mer offensiv holdning. Det første er forskningen på kvinnehelse. Det andre jeg vil bruke tiden min til å snakke om, er at vi må ha nok hender i helseyrkene. Det er et underprioritert felt når det kommer til kvinnehelse. Rapporten «Hva vet vi om kvinners helse?» fra Kilden kjønnsforskning viste at det forskes mindre på kvinnesykdommer, og at det forskes mest på menn, selv om sykdommer kan gi ulike utslag og i enkelte tilfeller kreve ulik behandling hos kvinner og menn. Det er selvfølgelig et likestillingsproblem, men det er også et samfunnsøkonomisk problem. Kvinnesykdommene som ikke prioriteres, som migrene og muskelsykdommer, koster samfunnet enorme summer. Det er også blant de viktigste årsakene til kvinners sykefravær og uføretrygd. I Norge vil de fleste av oss kunne forvente å leve lenger enn våre foreldre og besteforeldre. Det er fantastisk. Men siden man lettere blir syk ved høy alder, kan det bety at flere må leve med ulike sykdommer. Teknologien vil sikkert gjøre livet lettere for gamle og syke, men det er utvilsomt et behov for mer helsepersonell i årene som kommer. Vi trenger flere hender som kan ta vare på oss. I 2040 kan det være behov for dobbelt så mange helsearbeidere som i dag. Allerede i dag mangler Norge 5 900 sykepleiere. Samtidig står det en lang kø av motiverte og kvalifiserte søkere utenfor høyskoler og universiteter. De får ikke studert helsefag fordi det ikke er nok plasser. Det var 50 000 kvalifiserte søkere til helsefagstudier i fjor – til litt over 10 000 studieplasser. Fire av fem fikk altså ikke plass. Det er behov for en betydelig økning av utdanningskapasiteten, med flere studieplasser, rekrutteringsstillinger og muligheter for kompetanseheving og videreutdanning. Det er helt nødvendig for å møte behovet i helse- og omsorgstjenestene i årene som kommer.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-02-19:
La også meg få takke komiteen for et godt samarbeid i saken. En mer lik regulering med land rundt oss av oppgjør med verdipapirer er positivt. Verdipapirsentralforordningen som ble vedtatt i EU i 2014, har som uttalt mål å fremme et sikkert, effektivt og velfungerende verdipapiroppgjør, noe som er viktig for tilliten og virkemåten også til det norske verdipapirmarkedet. Forordningen åpner for at man kan beholde ordningen med kontoførere, en mulighet departementet foreslår vi skal benytte oss av. Hovedtrekkene i lovforslaget er godt oppsummert både i saken og i innlegget av saksordføreren, men jeg vil likevel understreke betydningen av mest mulig åpne markeder som gjør det så enkelt som mulig å investere i finansielle instrument, uavhengig av hvilket land man er hjemmehørende i. Å redusere risikoen og den økonomiske kostnaden ved verdipapiroppgjør og å fremme konkurransen over landegrensene er positivt. Tilrådingen fremmes av en nesten samlet komité. Bare Rødt og Senterpartiet stiller seg utenfor. Senterpartiet foreslår å sende hele lovforslaget tilbake til regjeringen. Mye av argumentasjonen bygger på frykt for utenlandske aktører og nasjonens sikkerhet. Alle partier står selvfølgelig fritt til å vurdere både hva de er for, og hva de er imot, og de må selvsagt få ordlegge seg som de vil, men jeg håper Senterpartiet ikke har tenkt å benytte seg av alle mulige forslag og arenaer til å utvikle historiefortellinger som ikke er reelle. Det er helt greit å være motstander av norsk medlemskap i EU, men vi må huske at til tross for at det er mye vi er uenig med EU i, er store deler av norsk næringsliv helt avhengige av å ha tilgang til markeder utenfor Norge, og vi har faktisk lover og regler som vi har harmonisert med regler som gjelder i andre europeiske land. Det er nettopp dette som gjør at vi kan ha mange og gode arbeidsplasser også i Norge. Norske arbeidsplasser er avhengige av mer enn Norge, og med bakgrunn i Senterpartiets argumentasjon i saken føler jeg kanskje at Senterpartiet er mer opptatt av å bygge opp en historie basert på sin motstand mot EU og EØS, iblandet argumenter om nasjonens sikkerhet som strengt tatt er sterkere enn nødvendig. Både investeringer i Norge av utenlandske investorer og investeringer som gjøres i andre land av norske investorer, er et gode. Et felles og samlet regelsett også om verdipapirer er positivt og gjennomføres i Norge først og fremst fordi vi i Norge synes det er bra for Norge, fordi det er bra for norsk næringsliv og bra for norske arbeidsplasser. Og norske arbeidsplasser håper jeg også Senterpartiet er opptatt av.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-02-19:
Etter å ha hørt statsråden nå er det fortsatt uklart for meg hvorfor hun mener det skulle være grunnlag for at det i framtiden ikke skulle være tillit til det norske verdipapirmarkedet og til den norske verdipapirsentralen dersom en viderefører eksisterende nasjonal lovgivning. Den norske verdipapirsentralen har tjent markedet godt, og det er også et betydelig innslag av utenlandske investeringer i Norge. 40 pst. av investorene på Oslo Børs er utenlandske aktører. Det en beskriver tydelig i proposisjonen, er at det nye systemet som etableres, vil føre til økt byråkrati for SSB, økt ressursbruk for Finanstilsynet og økt ressursbruk også for skatteetaten, dersom en lykkes med målet om at stadig flere skal bruke utenlandske verdipapirsentraler. Hvorfor er det viktig for regjeringen å underkaste seg stadig nye EU-regler som bidrar til økt byråkrati?
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-02-19:
Vi underkaster oss jo regler fra EU. Flertallet legger opp til å godkjenne en forordning som bestemmer hva slags regler Norge kan innføre, både hva slags regler vi kan innføre i dag, og hvordan denne utviklingen skal være i framtiden. Vi har en historie bak oss med en nasjonal verdipapirsentral som har tjent det norske markedet godt, som har høy tillit, høy anerkjennelse. Det skal en altså erstatte med et system der en kanskje skal ha en rekke utenlandske verdipapirsentraler som skattemyndighetene i Norge skal forholde seg til, som Finanstilsynet skal forholde seg til, som allmennheten skal forholde seg til. Hvordan skal det bidra til et bedre verdipapirmarked i Norge og ikke mer byråkrati og mindre oversikt?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-02-19:
Slik jeg hørte statsråden, vurderer regjeringen det slik at i og med at man nå har innført en ny lov om register for reelle rettighetshavere, trenger man ikke å ha en åpenhet om hvilke reelle personer som står bak forvaltere i aksjonærregisteret. Det hadde vært fint med en oppklaring av om jeg har forstått det riktig. Jeg lurer også på noe i forbindelse med debatten vi hadde for to uker siden, og som det nå er fint at vi kan se i sammenheng. Det var debatten vi hadde nettopp om terskler i registeret for reelle rettighetshavere. For eksempel er det eneste som er tydelig der, med hensyn til terskelen for børsnoterte selskaper for aksjonærer, at man eier minst 25 pst. av selskapet. Det betyr at aksjonærregisteret i dag har veldig mye mer informasjon om aksjonærene, om norske aksjonærer, enn om utenlandske aksjonærer eller norske aksjonærer som investerer gjennom utenlandske forvaltere eller selskaper. Spørsmålet er: Hvordan skal man få en åpenhet om dem dersom terskelen i registeret for reelle rettighetshavere skal være på 25 pst.?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-02-19:
Dette handler ikke om å underkaste seg et regelverk fra EU. Dette handler om å sikre at vi har like vilkår for aktører som opererer i det norske markedet og inn i det europeiske markedet. Det har tjent oss vel i mange år, og det har vært en av årsakene til at vi har satt opp tempoet med å implementere veldig mange rettsakter på finansmarkedsområdet, rett og slett fordi det bidrar til likere regler, mer åpenhet, mer forutsigbarhet for alle aktørene som skal delta. Jeg mener Senterpartiet tar helt feil i sine antakelser om dette, og jeg registrerer at det er et bredt flertall i Stortinget som slutter seg til forslaget fra regjeringen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-02-19:
Men dette viser jo at denne lovgivningen sikrer at vi har nasjonal kontroll. Vi skal føre tilsyn. Vi skal ha kontroll med denne typen aktivitet selv om vi er en del av EØS-området, og sikre at vi har likest mulig adgang til markedet og likest mulig regulering på tvers av landegrensene. Det er også noe av styrken ved hele EØS-avtalen. Jeg mener igjen at representanten tar feil når han velger å bruke begrep som «å underkaste seg». Jeg husker den debatten vi hadde i salen da vi behandlet saken om finanstilsynsbyråene. Da fremstilte Senterpartiet det som at hele Finanstilsynet ville bli rykket opp med roten og nærmest flyttet fra Oslo og ned til Brussel. Nå står representanten her og bekymrer seg over at det samme tilsynet som han tidligere mente ville bli flyttet, nå skal bruke mer ressurser på å drive kontroll og tilsyn i Norge. Det viser bare at det å ha et godt regelverk, felles regelverk, er bra, men at vi også øver tilsyn fra norske organers side.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-02-19:
Etter mine opplysninger i dag ser det ikke ut som om Danmark faktisk har vedtatt å videreføre de reglene som Arbeiderpartiet refererer til. Det er vår vurdering at det ikke er adgang til å ha særnorske regler ved siden av CSDR. Det er den vurderingen som Finansdepartementet har gjort, men det er klart at jeg merker meg det forslaget som Arbeiderpartiet her fremmer, og vil selvfølgelig gjøre en ekstra vurdering av de spørsmålene som Arbeiderpartiet reiser.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-02-19:
Jeg tror det er bred enighet om at vi skal legge til rette for åpenhet så mye som overhodet mulig i det norske samfunn. Det er vi tjent med. Det er derfor vi regulerer en lang rekke av disse forholdene. Som representanten henviser til, er det ikke veldig lenge siden Stortinget behandlet registeret over reelle rettighetshavere. Det er riktig at vi der hadde en diskusjon, i hvert fall fra opposisjonens side, knyttet til terskelverdier og 25 pst., som jeg sa da vi behandlet saken. Men så er det riktig at når vi nettopp har fattet vedtak om å implementere dette, må vi først høste erfaringer med det regelverket vi nå får på plass i Norge, samtidig som det er naturlig å høste erfaringer fra andre land. Så får vi komme tilbake til det når vi har de erfaringene å basere oss på.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2019-02-19:
Som Stortinget er vel kjent med, vil regjeringen i løpet av noen få uker legge frem meldingen om Statens pensjonsfond. Der vil det være mange spørsmål som vil være gjenstand for drøftelser. Jeg vil anta at vi får rikelig med anledning til å komme tilbake til detaljer i både eierskapsutøvelse, ansvarlig forvaltning og andre viktige spørsmål knyttet til hvordan fondet utøver sitt virke. Det er mange temaer og mange spørsmål som vil bli berørt i den kommende meldingen, og jeg vil oppfordre til at vi tar diskusjonen om de detaljene når meldingen er kjent.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
For å ivareta tilliten til EØS er det viktig å utnytte handlingsrommet som ligger i regelverket som vi innfører som medlem av EØS. Som jeg var inne på i innlegget mitt, viderefører Danmark eierskapsbegrensningsregler for verdipapirsentraler – regler som vi har i Norge i dag, og som har vært vurdert som viktige for eierskap til viktig infrastruktur som VPS er. Det er ikke noen lang drøftelse av handlingsrommet og muligheten for å videreføre dagens regler i Prop. 7 L, som vi har til behandling. Hvilke vurderinger gjør statsråden seg av at Norden har løst spørsmålet om å videreføre eierskapsbegrensninger for verdipapirsentraler ulikt?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
Det er oppgitt i proposisjonen at Danmark har gjort det, så da er det i så fall ny informasjon. Men det viktigste er at det blir vurdert.
Henrik Asheim (Høyre), 2019-02-19:
Samtykke til innlemmelse av krisehåndteringsdirektivet i EØS-avtalen er en fullføring av en prosess som har pågått i ett år. EØS-komiteen vedtok i februar 2018 å innlemme dette direktivet i EØS-avtalen. Stortinget fulgte dette opp i mars 2018 ved å vedta nødvendige lovendringer. Disse lovendringene trådte i kraft fra 1. januar i år, og med det vedtaket Stortinget vil gjøre i dag, gjennomføres denne innlemmingen og suppleres med forskriftsregler. Som det fremkommer av innstillingen, viser både Senterpartiet og Rødt til sine merknader da saken ble behandlet, og Rødt går på bakgrunn av disse også imot dagens innstilling. De øvrige partiene stiller seg bak, ettersom dette er en naturlig oppfølging av tidligere vedtak gjort i Stortinget. Finansmarkedene er globale, og norske finansforetak finansierer seg selv i stor grad i internasjonale markeder. Med krisehåndteringsdirektivet harmoniseres reglene i hele EØS – om hvordan finansforetakenes ulike kontrakter skal håndteres i en krise. Vi lærte en del av bankkrisen på 1990-tallet, hvor det viste seg vanskelig å krisehåndtere en bank etter nasjonale regler når mange av kontraktene er underlagt andre lands rett. Komiteens flertall mener også at dette er et viktig tiltak for norsk finansnæring fordi norske banker før innlemmelsen i EØS-avtalen kunne anses som tredjelandsbanker i EU, og det dermed kunne få konsekvenser for bankenes bidragsplikt til andre lands krisefond. Dette er en innlemmelse som sikrer forutsigbarhet, åpenhet og stabilitet for finansnæringen og får derfor tilslutning fra et bredt flertall i finanskomiteen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
Denne saken kan framstå som svært teknisk, men den er også svært viktig, ikke minst politisk. Den gir oss et instrument som kan motvirke den utviklingen vi har sett og slitt med i lang tid, at selskapsskattegrunnlaget har vært under press og delvis forvitret. Det har stått høyt på dagsordenen hos internasjonale organisasjoner som EU, G20 og OECD de siste årene. OECD og G20 la i 2015 fram femten rapporter om tiltak for å motvirke uthulingen av selskapsskattegrunnlaget gjennom overskuddsflytting, de såkalt BEPS-anbefalingene. Her i Stortinget har vi vært utålmodige etter å få implementert BEPS-anbefalingene i Norge. Det var bl.a. tema i skatteforliket i 2016. I dag er vi her, og det er bra. Flere av BEPS-anbefalingene krever reforhandling av skatteavtaler, noe som er en tidkrevende øvelse som ofte innebærer lange bilaterale prosesser. Ved å følge den tradisjonelle måten å endre skatteavtaler på vil det ta år å få implementert anbefalingene. Derfor er den multilaterale avtalen vi nå sier ja til å implementere, viktig. Den vil forenkle prosessen med å gjennomføre nødvendige endringer i skatteavtalene. Norge har mer enn 90 skatteavtaler med andre land. 28 av disse er foreslått omfattet av den multilaterale avtalen. Det foreslås videre at der hvor vi allerede har pågående generelle reforhandlinger av skatteavtalen, skal BEPS-tiltakene bli innlemmet i denne prosessen. Komiteen ser at dette kan være hensiktsmessig, men vil understreke at det er viktig at BEPS-tiltakene blir prioritert fra norsk side under disse reforhandlingene. Hensikten med skatteavtaler har vært å unngå dobbeltbeskatning. Gjennom denne traktaten blir formålet utvidet til også å unngå dobbelt ikke-beskatning, noe komiteen mener er en viktig presisering. Dette er en frittstående traktat som skal virke ved siden av og i tillegg til de skatteavtalene den gjelder for. Den gir mulighet til å endre inngåtte skatteavtaler på ulike områder, bl.a. gjennom innføring av ulike minstestandarder i tillegg til en rekke bestemmelser som landene står fritt til å velge. La meg nevne ett eksempel komiteen kommenterer. Norge tar forbehold om ikke å ta i bruk artikkel 9, om skattlegging av gevinster ved salg av aksjer eller andre eierinteresser i enheter hvor de underliggende verdiene kommer fra fast eiendom. Grunnen er at vi mangler internrettslig hjemmel til å skattlegge personer som ikke er skattemessig bosatt i Norge. Komiteen er enig i at vi på dette grunnlaget tar forbehold, men vi presiserer at det ikke avskjærer oss fra muligheten til å vedta slik internrettslig hjemmel på et senere tidspunkt dersom Stortinget skulle ønske det. Det er en enstemmig komité som anbefaler tilslutning til avtalen og de valg og forbehold som er tatt. Men jeg vil understreke at denne traktaten ikke betyr at det ikke fortsatt er behov for sterkere innsats i arbeidet mot skattetilpasning, overskuddsflytting og uthuling av skattegrunnlaget. Det er synd at regjeringspartiene ikke kunne stå sammen med opposisjonen i denne påpekningen i innstillingen. Jeg håper finansministeren er enig i det behovet. Med dette anbefaler jeg innstillingen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
Jeg takker for statsrådens imøtekommenhet når det gjaldt å vurdere formålsparagrafen en gang til. I regjeringsplattformen varsles det en vurdering av rapporteringskrav rundt SPUs aktive eierskapsutøvelse. Det er bra, for rapporteringen til Stortinget har mangler. I rapporten Ansvarlig forvaltning 2018 fra Norges Bank rapporteres det om eierdialogen SPU har hatt med selskaper i Indonesia og Malaysia om avskogingsrisiko, med selskaper som kjøper soya og kjøtt i Brasil, og med 14 selskaper i leverandørkjeden i bilindustrien om forholdene i kobbergruvene. Selskapsdialogen er en oppfølging av fondets forventningsdokumenter til selskapene det investeres i, og det kan være et alternativ til utelukkelse ved brudd på f.eks. etiske retningslinjer. Vil finansministeren sørge for at Stortinget får del i rapporteringen om hvilke effekter selskapsdialogen gir på selskapenes praksis?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Jeg vil kort slutte meg til merknadene vi står sammen om, og innlegget til representanten Hansen, og jeg ser fram til regjeringens lovproposisjon i denne saken. I all hovedsak er vi enig i linjen regjeringen har lagt seg på i stortingsmeldingen. Når sentralbanklovutvalget la opp til tre alternativer, er nettopp å lande på en modell av alternativ C klokt. Samtidig vil jeg si at det er synd at verken utvalget eller regjeringen har gjort en større jobb med å se på hvordan den demokratiske kontrollen over særlig Statens pensjonsfond utland kan økes. Det kunne vært mulig å se for seg en modell hvor fondet gis en særskilt forankring i og tilknytning til Stortinget. Her kunne en f.eks. sett for seg en modell tilsvarende EOS-utvalget. Når denne typen organiseringer – som ville ha økt den demokratiske kontrollen over Statens pensjonsfond utland – ikke er undersøkt, er det etter SVs mening klokt å videreføre en modell der representantskapet fører en demokratisk kontroll over Norges Bank og forvaltningen av Statens pensjonsfond utland. Her er det en merknad om representantskapet og dets rolle, som SV ikke står inne i i innstillingen, men som vi kunne ha stått inne i. SV står sammen med Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Miljøpartiet De Grønne og Rødt om merknader som omhandler klimaendringer og konsekvensene av dem. Det er hevet over tvil at både håndteringen av og konsekvensene av klimaendringene vil påvirke verdensøkonomien. Det igjen vil i stor grad påvirke våre felles sparepenger. Denne erkjennelsen bør få konsekvenser både for forvaltningen av fondet og for hvordan vi måler resultatet. Videre er det åpenbart at fondet i kraft av sin størrelse har en vesentlig påvirkning internasjonalt. Det kan ikke underslås. Det krever også mer av oss som bestemmer rammene for forvaltningen, og som vedtar det etiske regelverket. Derfor mener SV at lovens formålsbestemmelse for fondet tydeligere bør ta opp i seg viktigheten av ansvarlig forvaltning og fondets etiske rammeverk.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-02-19:
For meg er dette en meget stor dag. Jeg var med under behandlingen av sentralbankloven den 23. april 1985, basert på Innst. O nr. 50 for 1984–85. Grunnen til at det er en stor dag, er at stort sett samtlige partier nå er enig med meg i det jeg sto alene om i 1985. Jeg fulgte den gang opp Norges Banks råd og ville ha en uavhengig sentralbank. Det som skjedde i praksis, var at et AS ble en underavdeling i Finansdepartementet. En annen diskusjon var hvilke formål Norges Bank skulle ha for pengepolitikken. Pengepolitikken ble den gang i realiteten lagt til regjering og storting, med renteerklæringer som ble fulgt opp av bankvesenet. Rentefastsettelsen, som jo er det viktigste pengepolitiske virkemiddelet, var et politisk virkemiddel, inntil praksis ble endret i 2001, da det ble innført et inflasjonsmål. I dagens innstilling står det på side 5 annen spalte i komiteens merknader: «Regjeringen foreslår en ny bestemmelse som uttrykker at formålet for banken skal være å opprettholde en stabil pengeverdi og fremme stabilitet i det finansielle systemet og et effektivt og sikkert betalingssystem.» I min alternative formålsparagraf står det: «Norges Bank er landets sentralbank. Banken skal være ett utøvende og fastsettende organ for penge- og kredittområdet. Den skal tilstrebe og sikre en stabil pengeverdi og skal i sin virksomhet legge særlig vekt på hensynet til en varig balanse i landets økonomi.» Det er også en rekke andre ting i dagens innstilling som samsvarer med min meget lange og fyldige mindretallsmerknad – jeg laget en helt komplett alternativ sentralbanklov i 1985. Det er derfor en stor dag når den i realiteten nå blir varslet omtrent å bli fremmet som en lovproposisjon noe senere, etter behandlingen av denne meldingen. Av og til er det i det offentlige rom spørsmål om hvilke fagøkonomer som er enig med Fremskrittspartiet. Den gang var det ingen. Nå er alle fagøkonomer, inkludert alle partier, enig i det Fremskrittspartiet sto alene om i 1985. Hvis noen drar mine ord i tvil, er det bare å lese Innst. O nr. 50 for 1984–85. Jeg vil anbefale også finansministeren om å kikke litt på en del av synspunktene når det gjelder hvem som skal inn i hovedstyret etc. Hun vil finne mange gode svar i Fremskrittspartiets særmerknad i den innstillingen.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Takk, president!
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Takk for svaret til justisministeren. Jeg er klar over politiets prosedyrer, plikter og reguleringer når det gjelder uttransport, og jeg er selvfølgelig 100 pst. innforstått med at politiet kan bruke tvangsmidler når asylsøkere motsetter seg retur. Det er ikke det vi snakker om i denne saken. Vi snakker om måten dette blir gjort på. Det unnlater justisministeren å svare på. Han svarer generelt om hvilke plikter de har, men her snakker vi om måten dette ble utført på. Han sier at dette er politifaglige vurderinger. Selvfølgelig er det det, men jeg er opptatt av hva en justisminister gjør når han ser at de politifaglige vurderingene og ordrene som ble gitt om måten dette skulle skje på, ikke korresponderer med nødvendigheten i disse tilfellene. Da kan ikke justisministeren lenger dekke seg bak at det er politiet selv som har funnet på dette. Da må justisministeren ta grep og korrigere politiets atferd. Det er helt avgjørende at vi har et nøytralt politi i Norge. Det skal ikke være sånn at politiet skal oppføre seg mer hardhendt ut fra sine egne oppfatninger. For politiet er alle uskyldige til domstolen har sagt sitt. Et politi som enten i ordrelinjen eller i utførelsen går over streken i maktbruk, opptrer som både dommer og straffer, og det har de altså ingenting med. I asylsaker skal politiet pågripe, men ikke skremme – det har de heller ingenting med. Det som bekymrer meg i disse sakene, er at de familiene som er beskrevet her, selvfølgelig har ringt til venner og kjente og fortalt om møtet med norsk politi. De har ringt ut i verden og fortalt at møtet med norsk politi har vært skremmende fordi politiet har opptrådt brutalt. På den måten har politiets høyst uproporsjonale handlinger sammenfalt med regjeringens ønske om å sende avskrekkende signaler ut i verden til potensielle asylsøkere om at de er uvelkomne i Norge. Og på den måten – intendert eller ikke – har politiets handlinger her bidratt til nærmest å være et operativt kommunikasjonsredskap for regjeringens flyktning- og asylpolitikk. Det er nettopp da vi er i et svært uryddig farvann. Hvis polititjenestepersonene tror de kan tillate seg denne maktbruken fordi de har fanget opp at regjeringen ønsker å avskrekke asylsøkere, har de misforstått jobben sin, og vi må spørre om de er egnet til denne typen tjeneste. Og hvis regjeringspolitikere og justisministeren ser gjennom fingrene med denne typen grov maktbruk i politiet fordi den passer inn i deres ønske om å sende avskrekkende signaler, da har vi politikere i Norge som ikke forstår viktigheten av et nøytralt politi og asylsøkeres rettssikkerhet.