trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2007-04-23:
Det er tydelig at Kristelig Folkeparti har fått stort gjennomslag på ett punkt i forliket, nemlig bedre opptjeningsregler for ulønnet omsorg. Fremskrittspartiet er selvfølgelig glad for at man i forliket er kommet fram til en løsning som er nesten identisk med Fremskrittspartiets forslag på dette området. Men det er alvorlig at den nye ordningen fjerner besteårsregelen. Omsorg og oppfostring av barn slutter ikke når barnet begynner på skolen. Hvordan kan Kristelig Folkeparti forsvare en pensjonsordning der f.eks. foreldre med funksjonshemmede barn som føler at de må jobbe deltid for å få dagene til å gå i hop, vil bli pensjonstaperne?
André N. Skjelstad (Venstre), 2007-04-23:
Som en del andre partier kaster ikke Venstre sitt program over bord. Å koble minstepensjonen med borgerlønn er vel å dra det noe langt, for det forslaget om borgerlønn som ble fremmet på et tidligere tidspunkt, var opptil 2 G. Det er nok revidert på et senere tidspunkt til 2,5 G. Men det har aldri vært noen kobling mellom minstepensjon og borgerlønn. Det som er sagt om minstepensjonen, og det har vi et sterkt syn på, på lik linje med det representanten Sundsbø tidligere redegjorde for når det gjaldt enslige minstepensjonister, er at det burde komme et høyere inntektstak for minstepensjonistene enn det er på det nåværende tidspunkt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Nok en gang: Fremskrittspartiet forsvarer dagens pensjonssystem, med noen få justeringer. Hva er et av hovedproblemene i dagens pensjonssystem? Jo, det er at en rekke mennesker, ikke minst kvinner, som Robert Eriksson ofte har vært inne på i debatten, kan jobbe i årevis, betale inn til folketrygden, og når de begynner å skulle ha pensjon, viser det seg at de allikevel blir minstepensjonister. De får like mye i pensjon som de som har jobbet null dager. I framtiden vil det være slik at de som blir minstepensjonister, er de som ikke har jobbet én dag, aldri har født et barn, aldri har hatt omsorgsoppgaver, aldri har vært i det militære. De skal på mange måter bli minstepensjonister. Men problemet i dag, med det systemet som Eriksson forsvarer, er jo at folk jobber i årevis i store stillinger og allikevel blir minstepensjonister. At dét skal være et godt system for folk flest, og særlig kvinner, er for meg fullstendig uforståelig.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Jeg skjønner poenget med Sanners innledning til spørsmålet. Men jeg mener at noe som er viktig i denne pensjonsdebatten, ikke bare er en forankring i denne sal, men også en forankring ute i befolkningen, en forståelse for at det vi gjør, er både rettferdig og bra og nødvendig. Derfor tror jeg det også er nødvendig å ta tak i at Norges største opposisjonsparti f.eks. bruker helt feil faktagrunnlag som utgangpunkt for å gå imot forlikspartene. Det synes jeg vi skal gjøre dem oppmerksom på og ha en debatt om, fordi vi også trenger en forankring ute i befolkningen. Til det siste, som egentlig er spørsmålet, har jeg lyst til å si at mye av det vi nå skal gjøre, skal skje i forhandlinger med partene i arbeidslivet, og det er helt avgjørende at de forhandlingene gjøres på en ordentlig og skikkelig måte. Men deler av dette må åpenbart behandles her. Det som er viktig for grunnlaget for forhandlingene, skal selvfølgelig forankres i Stortinget.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Først: Jeg mener at det er en liten feil i det Woie Duesund sier, for grunnlaget for å bli omfattet av AFP-ordningen er ikke at den enkelte må være fagorganisert, men at bedriften er organisert. Så en kan være uorganisert på en organisert bedrift og likevel være omfattet av AFP-ordningen. Regjeringen legger i stortingsmeldingen til grunn at vi også i framtiden skal ha en avtalefestet pensjon, altså et tillegg til den fleksible alderspensjonen i folketrygden som skal være avtalefestet, en del av en dialog med partene i arbeidslivet, der det er de som jobber i det organiserte arbeidsliv, som omfattes av ordningen. Når det gjelder involvering av Stortinget, vil det måtte skje knyttet til statens bidrag til ordningen. Men utover det er det viktig å understreke at det er en avtalefestet ordning, slik at det er forhandlingene mellom partene i arbeidslivet som er det avgjørende for utformingen av ordningen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Det kunne vært veldig fristende å fortsette å stille spørsmål til representanten Eriksson, men jeg skal puste dypt og la være. Jeg skal bare knytte noen kommentarer til AFP-ordningen og ikke minst det spørsmålet som representanten Erna Solberg stilte, og som vel flere har vært inne på, om forholdet til AFP. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, legger vi nå fundamentet for det framtidige pensjonssystemet. Men det betyr ikke at vi er ferdige med det. Nå har vi grunnmuren på plass som gjør at vi etter hvert kan bygge videre på framtidens uførepensjon, vurdere eventuelle tilpasninger av de private tjenestepensjonsordningene, gjennomføre tilpasningene av de offentlige tjenestepensjonsordningene og starte arbeidet med å tilpasse framtidens AFP til den nye grunnmuren, til det nye fundamentet i det helhetlige pensjonssystemet. Som det står i meldingen, vil Regjeringen nå invitere partene i arbeidslivet til en bred prosess om utforming av en tilpasset ordning for avtalefestet pensjon, AFP. I dette arbeidet vil Regjeringen legge vekt på følgende: AFP-ordningen skal også i framtiden bidra til et godt tidligpensjonssystem fra 62 år. En tilpasset ordning skal understøtte målene for et nytt pensjonssystem. Staten skal videreføre sitt samlede økonomiske bidrag til AFP-ordningen. AFP skal fortsatt sikre at de som ønsker det, kan gå av ved 62 år på en verdig måte. Dette sikres ved at AFP videreføres i form av et årlig påslag til alderspensjonen i folketrygden. Alderspensjonen fra folketrygden og AFP skal kunne kombineres med arbeidsinntekt uten avkorting i pensjonen. Og til slutt: Overgangen til en tilpasset AFP-ordning vurderes i lys av Regjeringens forslag til innfasing av den nye alderspensjonen i folketrygden, et forslag til ny AFP skal foreligge i god tid før hovedoppgjøret i 2008. Jeg har ingen ønsker om å si noe som helst annet enn det som står i stortingsmeldingen og intensjonene i det forliket som vi har vært enige om. Det er ingen tvil om at dagens AFP må tilpasses den virkeligheten som kommer, som følge av dagens behandling, og som følge av det forliket som er inngått. Det grunnleggende viktige er jo at motivasjonen til arbeid, som nå klart etableres i det som vedtas i dag, må gjenspeiles i framtidens AFP.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-04-23:
Så i denne sal, president!
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Jeg vil begynne med å sitere fra et notat som ble sendt ut fra Fremskrittspartiets stortingsgruppe så sent som 23. mai 2006, altså for mindre enn et år siden: «Vi går inn for en lik folkepensjon som folk flest kan leve av.» Folk flest skal altså kunne leve av Fremskrittspartiets forslag til pensjon. Hvem de er, de som ikke er «folk flest», gir de ingen svar på. Jeg er stolt over at jeg er en del av et bredt flertall i denne sal som i dag vil sikre en pensjon som alle kan leve med og av. Det internasjonale pengefondet, OECD og EU har alle pekt på at Norge er det land i Vest-Europa som nå legger føringene for en pensjon som man økonomisk kan håndtere også i framtiden. Men de viser til at det er noen forutsetninger for dette: Den første er å forholde seg til handlingsregelen om ikke å bruke mer enn 4 pst. av avkastningen på pensjonsfondet.Den andre er å ha en styring på nasjonaløkonomien slik at det ikke blir en ukontrollert pris- og rentevekst.Den tredje er å vedta et pensjonssystem som er bærekraftig også i framtiden. Fremskrittspartiets politikk er svaret på alt det som de sier ikke må skje. Derfor er jeg stolt av at flertallet i dag er seg sitt ansvar bevisst. Høyres representant Jan Tore Sanner kritiserer statsråden for at han bruker for mye tid på Fremskrittspartiets politikk. Selv brukte han opp mot 75 pst. av sin taletid på å snakke om det. Retorikk er én ting, virkeligheten er noe helt annet. Det eneste som står fast i Fremskrittspartiets politikk, er vel uttalelsen fra Fremskrittspartiets daværende leder, Carl I. Hagen, da han ikke ble stortingspresident: «At Bondevik og Høyre ikke valgte meg til stortingspresident i 2001, da de hadde sjansen, er jo helt ubegripelig. Jeg går ut fra at mange av dem angrer seg nå. Det ville ansvarliggjort meg, og jeg ville ha vært avskåret fra alt som heter populistiske utspill.» Fremskrittspartiet holder stø kurs i denne ene saken. Så får vi andre fortsette vårt arbeid for alle innbyggerne i Norge. Historien vil vise at de grepene vi gjør i dag, vil øke pensjonen for alle, også for minstepensjonistene. I tillegg får vi et enklere og mer rettferdig pensjonssystem. Jeg skal bare ta ett eksempel: Hvis en framskriver indeksreguleringen av pensjonen og forutsetter en lønnsvekst på 1,5 pst. fram til 2050, vil en minstepensjonist øke sin kjøpekraft med nesten 50 pst. Regnestykkene til Fremskrittspartiet henger ikke i hop. De vil mette de tusen med to fisk. Jeg vil derfor i dag overrekke en gave til Fremskrittspartiets representant Robert Eriksson – en kalkulator. Jeg håper han setter pris på at det er snakk om store tall. Så får vi se om de får regnestykkene til å gå opp i framtiden. Representanten Rolf Terje Klungland overrekte representanten Robert Eriksson ein kalkulator.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Jeg er uenig med representanten Sanner fra Høyre, som sier at en skal frede Fremskrittspartiet i denne debatten. Det er jo Fremskrittspartiet som står for noe helt annet enn det flertallet her gjør, men jeg skjønner intensjonen. Det er jo tross alt Fremskrittspartiet som skal sikre at Høyre igjen, dersom det går som Sanner håper, skal komme inn i regjeringskontorene. Så har jeg lyst til å gi et svar i forhold til det som representanten Syversen fra Kristelig Folkeparti spurte om, det som gikk på den private pensjonsordningen. Jeg og Arbeiderpartiet er veldig opptatt av å få til en pensjonsordning som er mest mulig lik for alle. Da stiller vi noen prinsipielle spørsmål ved om det skal være slik at de menneskene som har råd til å spare til sin egen pensjonsordning, skal få en delprivatisering fra staten, eller om det skal være slik at vi skal ha en pensjonsordning som er mest mulig rettferdig. Det er et spørsmål som jeg synes er litt prinsipielt, og som en bør tenke over. Til slutt har jeg lyst til å trekke fram litt av historien, slik jeg oppfatter den, når det gjelder Fremskrittspartiet. Partiet ble startet som et parti som var imot skatter og avgifter. Det var Anders Langes parti. Så overtok Carl I. Hagen, og det ble et liberalistisk parti, der en skulle ha minst mulig skatter og avgifter og minst mulig politisk styring. Gjennom tiden har det blitt et konservativt parti, der en vil ha minst mulig endringer, men vil bruke mest mulig penger og ha lave skatter. Nå oppfatter jeg det faktisk som at Fremskrittspartiet er i ferd med å bli et reaksjonært parti, og jeg skal begrunne det med to saker: Da vi gjorde endringer i arbeidsmiljøloven da den ble revidert, stemte Fremskrittspartiet imot endringene. De ville beholde den gamle arbeidsmiljøloven, for da var den så fantastisk god. I dag, og i innstillingen til debatten i dag, vil de altså beholde den pensjonsordningen som har vært, i størst mulig grad, for nå har den blitt så fantastisk god. Jeg er klar over at representanten Eriksson fra Fremskrittspartiet ikke har mer taletid igjen, men det er nok nye som er klare til å overta. Vi er alle spent på om de har de samme svarene i samme sak.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-04-23:
Det er bra at Stortinget nå gjennomfører et bredt forlik i denne viktige saka. Jeg har lyst til å fokusere på to viktige, prioriterte temaer for Senterpartiet framover innenfor dette forliket. Pensjoner er bl.a. trygghet for alderdommen, det er fordelingspolitikk, og det er ikke minst stimulans til å stå i arbeid for dem som har god arbeidsevne. Først vil jeg fokusere på fordelingspolitikken og de enslige minstepensjonistene. Mens det i 1997 var om lag 242 000 minstepensjonister, er tallet i 2006 188 000, og derav er 90 pst. enslige kvinner. Kjøpekraften for disse 90 pst. enslige kvinnene er om lag 35 pst. av årsinntekten for lønnsmottakerne. Det er et stabilt prosenttall etter et betydelig hopp i 1999. Som vi vet, lever en ikke av prosenter, men en lever av kroner, og kroneforskjellen øker for hvert år når prosenten står stabilt. På Senterpartiets landsmøte ble det spesielt fokusert på de enslige minstepensjonistene. Det er for oss et prioritert område. Det er ganske opplagt at forholdene må bedres gjennom særlige tiltak. Dette er en viktig fordelingspolitisk sak framover når vi kjenner den hverdagen som enslige minstepensjonister er i. Det andre punktet er AFP-ordningen. Regjeringa sier i St.meld. nr. 5, som drøftes i dag: «Overgangen til en tilpasset AFP-ordning vurderes i lys av Regjeringens forslag til innfasing av den nye alderspensjonen i folketrygden. Et forslag til ny AFP skal foreligge i god tid før hovedoppgjøret i 2008.» Dette er en oppfølging av brevet fra statsministeren til partene i lønnsoppgjøret av 31. mars 2006. AFP innebærer et årlig påslag til alderspensjonen i folketrygden. Det er en finansiering hvor også staten er inne og bistår. Det er da sentralt for Senterpartiet at vi arbeider målbevisst for å sikre formålet med AFP og statens medfinansiering, som i sin tid var knyttet til arbeidstakere som hadde hatt en særlig belastende yrkesdeltakelse og derfor hadde behov for særlig bevågenhet fra fellesskapet når en kom i en alder hvor det var vanskelig å stå i arbeid fullt ut. Dette fokuset må videreføres i det forslaget som legges fram fra Regjeringa i god tid før inntektsoppgjøret 2008.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-04-23:
Også Kristelig Folkeparti vil gjerne si noen ord om den private pensjonssparingen, men først en liten bemerkning til representanten Klungland, som jo har annonsert at han ikke tar gjenvalg til Stortinget. Men etter å ha hørt hans innlegg tror jeg kan hende at han har en god framtid som pensjonsrådgiver. Hvis han har det, kunne det være positivt om han også kunne rådgi befolkningen til kanskje å se litt nærmere på privat pensjonssparing, som jo dette forliket heldigvis fortsatt gir grunnlag for å kunne gi råd om. Fra Kristelig Folkepartis side er det viktig å si at vi ønsker et pensjonssystem basert på tre pilarer som vi mener er det beste grunnlaget for en god oppslutning og tillit i befolkningen, nemlig en bred folketrygd supplert med tjenestepensjonsordninger og til sist muligheter for stimulanser til å spare til egen pensjon ved siden av de obligatoriske ordningene. Derfor er vi fornøyd med at regjeringspartiene som en del av dette brede forliket har akseptert prinsippet om privat, eller individuell, pensjonssparing innenfor et årlig innskudd på 15 000 kr. Beløpet er lavt, men det er også mulig å regulere. Vi har også merket oss av komitemerknadene – det har vi merket oss ganske nøye – at det er enighet om at det skal være en dialog mellom avtalepartene om utformingen av ordningen, og at skattereglene skal være de samme som for den tidligere IPA-ordningen. Så vil jeg også si at primært ønsket vi fra Kristelig Folkepartis side en videreføring av de ordningene vi hadde fram til 2006. Jeg tror det hadde stått seg godt også i forhold til den forutsigbarhet befolkningen bør ha i en så viktig sak som pensjoner. Men slik ble det ikke, og derfor får vi si oss rimelig fornøyd med det utgangspunktet som nå foreligger, og som de tre tidligere regjeringspartiene også har mulighet til å endre på, jf. den avtalen som er inngått mellom partene. Når dette er sagt, har jeg allikevel lyst til å si at vi er svært glade for det pensjonsforliket som nå er en realitet. Om presidenten tillater hipp hurra, er jeg litt usikker på, men betydningen for befolkningen av et forutsigbart pensjonssystem kan ikke overdrives, og det er det vi nå bidrar til. Så har statsråden selv pekt på at det er på en måte grunnmuren som nå er lagt. Mange utfordringer gjenstår. Jeg vil kanskje særlig peke på én: Hvordan utformingen av uførepensjonen skal virke med det systemet vi nå vedtar, og ikke mot. I det arbeidet ønsker jeg både statsråden og Regjeringen lykke til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
For det første: Når det gjelder vedtak i Helse Midt-Norge, er det, meg bekjent, ikke slik at midlene er fordelt. Det er ikke vedtatt hvordan de skal brukes internt i regionen. Det er selvsagt slik at en må vente på pengene til Stortinget har vedtatt dette. Det mener jeg er helt klart. Når det så gjelder situasjonen pr. nå, kan jeg prøve å gi en litt mer detaljert oversikt over det. Ved utgangen av februar i år viser sjukehusenes resultater et negativt avvik mot budsjett på 179 mill. kr. Så hovedbildet er at Helse Nord fortsatt har ganske krevende utfordringer. I Helse Midt-Norge ser vi en betydelig forbedring. Ikke minst er det gledelig nå at det for første gang på mange år ser ut til å være lys i tunnelen også ved St. Olavs Hospital, som har vært den store hodepinen i Helse Midt-Norge gjennom mange år. Helse Vest ser ut til å gå meget bra. Ikke minst ser Helse Bergen ut til å gå i balanse. Når det gjelder Helse Øst, melder de om at de har krevende omstillingstiltak, men de legger opp til å gå i balanse i inneværende år. Det er hovedbildet, veldig kort fortalt.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
For det første skal det være slik at Stortinget har fått et skriftlig svar på det spørsmålet som opposisjonspartiene hadde. Vi meldte tilbake i den proposisjonen hvor vi la fram forslag om disse 800 mill. kr, hvor vi også meldte at Regjeringa skulle slå sammen Helse Sør og Helse Øst. Jeg mener at begge de to grepene er tiltak for å gjøre situasjonen i helsevesenet vårt i denne delen av landet, i de to regioner som nå blir én, og i landet for øvrig betydelig bedre enn det som var utgangspunktet. Så er det slik at jeg ikke fører noen statistikk over hvilke sjukehus som er hva, men til det konkrete spørsmålet føler jeg behov for å si to ting: Det ene er at den økninga som har vært i de offentlige sjukehus, har vært betydelig større enn det som har vært nedgangen i private og kommersielle. Når det gjelder Feiringklinikken spesielt, er det et av de sjukehusene som vi mener kommer inn under betegnelsen «private ideelle sjukehus».
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Det er igjen viktig for meg å understreke at alle lokalsjukehus skal bestå. I den grad det fortsatt er noen debatt ute om det, og det skjer jo fra tid til annen, er det bortkastet energi. Jeg er helt enig med representanten Ludvigsen i at det er viktig at disse sjukehusene både har nok å gjøre og fornuftige ting å gjøre. Da er mitt resonnement at det er nød nok til alle. Det gjelder bare at vi fordeler arbeidsoppgavene på en slik måte at folk er trygge på at de får den hjelpa de trenger, f.eks. at det ikke er for lange avstander i forbindelse med akuttfunksjoner, heller ikke når det gjelder fødetilbud, som veldig mange kvinner naturlig nok er opptatt av. Derfor er det også så viktig med de 50 mill. kr som vi nå har fremmet forslag om, og som det ser ut til at vi får tilslutning til fra Stortinget, slik at vi får prøvd ut ulike modeller for å organisere dette på en bedre måte. Så må de endringene som skjer ved sjukehusene, gå sin gang, men jeg kan forsikre representanten om at Regjeringa har til hensikt å komme tilbake til Stortinget med hvordan vi vil foreslå at vi skal følge opp arbeidsgruppas rapport på en rask og egnet måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Jeg legger opp til å komme med noen forslag til oppfølging allerede i revidert nasjonalbudsjett – det er ikke langt unna. Det vi ikke greier å få til til da, kommer jeg tilbake til i statsbudsjettet. Jeg er helt enig med representanten Nesvik i at det er viktig å avklare noen rammer for hva lokalsjukehusene skal inneholde, sjøl om det vil være forskjeller rundt om i landet. Det går jeg ut fra at vi er helt enige om. Når det gjelder rekruttering, som er et betydelig problem enkelt steder i landet, mener jeg at en del leger i framtida må være mer åpne for å reise dit ut pasientene er: fra store sjukehus til små sjukehus, mer ambulerende virksomhet til sjukestuer, osv. Jeg er også innstilt på at vi må ha en gjennomgang av turnusforskriften for leger, for nettopp å se på om vi kan gjøre noe der for å sikre flere legeårsverk, f.eks. ved en del av våre minste lokalsjukehus. Regjeringa skal ikke bruke mer tid enn det som er absolutt nødvendig, for å komme tilbake til hva vi mener skal være oppfølginga av dette for å sikre den tryggheten vi er enige om må til.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Som representanten Lønning er kjent med, har ikke jeg vært statsråd i ti år. Derimot har Høyre i mange av de årene hatt helseministeren og hatt mulighet til å oppnevne dette nye nasjonale rådet som denne regjeringa nå oppnevner veldig kort tid etter at vi overtok. En av grunnene til at jeg har satt inn folk som har ansvar i tjenesten, er at de etterpå skal ut og gjøre jobben. Jeg har gjort det helt klart overfor de regionale helseforetakene: De skal legge et beslutningsgrunnlag for at vi som politikere skal kunne fatte beslutning om det vi skal fatte beslutninger om, og for at de skal fatte beslutninger om det faglige, og så skal de reise hjem og gjøre denne jobben. Det er en av de viktigste forskjellene på dette rådet kontra det forrige rådet, som også bestod av utmerkede mennesker, men som ikke hadde noe ansvar i tjenesten. Det tror jeg også var en av grunnene til at vi ikke fikk det til i praksis. Så skjønner jeg at det plager representanten Lønning litt at vi har fått en økning på totalt 58 000 opphold i våre offentlige sjukehus i 2006 i forhold til 2005. Det er en formidabel økning der i forhold til den lille nedgangen som det tross alt er på private, kommersielle sjukehus. Jeg vil understreke at private kommersielle sjukehus også er et nyttig supplement, men dette viser at det var mye å gå på i det offentlige helsetilbudet, som ikke var utnyttet godt nok.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
Til spørsmål fra Lønning om det nye nasjonale rådet: Jeg mener at en svært viktig forutsetning for å få dette til å fungere i praksis ute i sjukehusene nettopp er at toppledelsen i de regionale helseforetakene sitter i dette rådet. Derfor har jeg også så stor tro på at vi denne gangen kan lykkes, for øvrig sammen med fagfolk og representanter for brukerorganisasjonene. De skal gi råd til meg – til oss – men rådet kan f.eks. også bestemme om det bør utarbeides nye faglige retningslinjer ved innføring av en ny behandlingsmetode. Sosial- og helsedirektoratet vil i så fall bli gitt en rolle i utarbeidelsen av den type faglige retningslinjer, som fagfolk selvfølgelig i høyeste grad må mene noe om. Så har jeg også lyst til å kommentere opptrappingsplanen for rusfeltet, som flere har vært inne på. Jeg kan bare forsikre Stortinget om at den er rett rundt hjørnet. Det er ikke veldig lenge til den kommer. Jeg er like utålmodig som flere av talerne her har vært i forhold til at vi må gjøre enda mer for noen av de svakeste blant oss. Regjeringa skal i tillegg til å bruke de pengene som forhåpentligvis nå blir bevilget, på en fornuftig måte, komme med flere konkrete tiltak, for det er uverdig når mennesker som åpenbart har store rusproblemer, ikke får den hjelp de trenger, ikke får den avrusning de trenger, og ikke får den behandling eller det ettervern som mange også har behov for. Når det gjelder ventetider, som flere også har vært inne på i debatten, er de nå stabilisert på rundt 70 dager. Det varierer noe mellom helseregionene – det må vi ta på det største alvor – men ventetidene har altså blitt mer like innad i de ulike helseregionene. Så det går framover. Og betydelig flere får nå behandling enn for veldig kort tid siden. Jeg mener også, i forbindelse med spørsmålet fra representanten Hareide, at sjukehusreformen i all hovedsak har vært meget vellykket, selv om det selvfølgelig er ting som bør forbedres ytterligere. Ventetida har gått ned, og kvaliteten har økt ved at vi har sentralisert, ikke i den betydning at alt gjøres i Oslo, men at færre sjukehus nå utfører f.eks. kreftoperasjoner. Det gjør at flere lever lenger, overlevelsesmulighetene har økt, og livskvaliteten har økt. Så vi har langt på vei lyktes, og vi skal forsøke å bli enda bedre på de områder hvor vi ikke er helt i mål.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-04-23:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til statsråden, ut fra den redegjørelsen som hun har holdt, men rent innledningsvis må jeg si at jeg er litt forundret over den måten helseforetakene har agert på i denne saken. For en og en halv måned siden vedtok Helse Midt-Norge å fordele disse pengene. Det vil si at en og en halv måned før Stortinget som bevilgende myndighet nå i dag bevilger disse pengene, har man altså fattet vedtak i styret. Jeg synes det er en særdeles underlig måte å ha respekt for Stortinget og Stortingets arbeid som bevilgende myndighet på, og det kunne ha vært fristende å spørre om statsråden vil se litt på den saken, og på hvordan man faktisk agerer. Så til mitt spørsmål til statsråden. Nå begynner snart regnskapene å gjøres opp i de regionale helseforetakene. I den situasjonen ber jeg om at statsråden redegjør litt for den faktiske situasjonen knyttet til fjoråret. Er situasjonen slik som man forventer, eller kan det, slik som meldinger kan tyde på, være at situasjonen er verre regnskapsmessig enn det vi kunne vente oss?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-04-23:
Jeg har lyst til å følge litt opp de foregående replikker, for de gikk nettopp på lokalsykehusene. Én ting er at vi sier at lokalsykehusene skal bestå. Det står veldig fint i Soria Moria-erklæringen, og jeg tror de aller fleste av oss faktisk ønsker at lokalsykehusene skal bestå. Problemstillingen er knyttet til innholdet i sykehusene, og det er nettopp rapporten om hva disse lokalsykehusene skal inneholde, vi venter på. Vi ser at det er en prosess ute i de regionale helseforetakene: De snakker om sommerstengte fødeavdelinger, og de snakker om problemer knyttet til rekruttering som følge av at de faktisk ikke vet hva lokalsykehusene skal inneholde i framtiden, hva de skal drive på med. Det gjør at vi kan frykte at rekrutteringsproblemene kommer til å bli enda større hvis vi ikke kommer på banen ganske raskt og definerer hva de skal inneholde. Jeg vil utfordre statsråden: Når kan vi vente å få den saken hit? Nettopp for å stoppe alle debattene og usikkerheten med hensyn til både rekruttering og andre ting i sykehusene, må vi få dette på plass, slik at vi får trygghet for lokalsykehusene, som er så viktige for lokalbefolkningen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-04-23:
Debatten i dag viser jo nettopp at sykehusreformen faktisk har fungert. Vi har ikke hørt én eneste gang i denne debatten at dette er det andre som har ansvaret for. Stortinget tar faktisk det ansvaret som Stortinget har. Statsråden tar det ansvaret som statsråden har. Sykehusreformen har virket. Noe av det viktigste ved sykehusreformen var at det var en ansvarsreform. Det viser debatten faktisk i dag. Så kan selvfølgelig representanten Skjælaaen – med et innlegg her som oser av dårlig samvittighet for hva man kanskje ikke har fått til – prøve å vise hva man har fått til. Det er en ærlig sak, det skal man faktisk ta inn over seg. Det samme partiet var også imot sykehusreformen, så det er klart at man prøver å finne andre ting som man kan se det positive i. Det som gjør at jeg tar ordet, er i første rekke knyttet til bl.a. representanten Inga Marte Thorkildsens innlegg om hvorvidt man gjennom å etablere et sykehusdirektorat flytter beslutningene enda mer bort fra befolkningen. Da har ikke representanten tatt inn over seg at hele vitsen med direktoratet og måten å organisere det om på er at bestillerenheten skal flyttes ut i kommunen. Den skal ikke ligge i direktoratet; den kommer faktisk nærmere pasienten. Man får et fysisk skille i forhold til i dag, når de regionale helseforetakene blander bestiller- og utførerenheten fordi de sitter som både eier og bestiller og man dermed får den skjevfordelingen. Jeg tror dessverre ikke at den summen som vi gir i dag, kommer til å stoppe mange av de nedskjæringene som vil finne sted som følge av dårlig økonomi. Jeg tror dessverre heller ikke at det vil bli stopp i en del forslag knyttet til funksjonsfordelinger, omorganiseringer og også oppsigelser, for til det er summen for liten. Videre er det all grunn til å tro – og frykte – at ventetidene kommer til å øke ytterligere. Tredje tertialtall for 2006 viste en økning i ventetidene og ingen nedgang, så vi ser dessverre tegn til at det kan gå den veien. Men det vet vi ikke ennå, vi får vente og se og ha litt tålmodighet. Men Fremskrittspartiet mener at summen som bevilges i dag, er for liten, og jeg tror nok at statsråden må komme tilbake til Stortinget ved senere anledninger. Det skal bli spennende å se hva som kommer i revidert nasjonalbudsjett, nettopp fordi jeg tror de ikke klarer å løse problemene. Videre, når man viser til den store økningen i pasientbehandlingen: Ja, det har vært en økning, heldigvis. Det skulle blott mangle når vi ser hvilke midler man har hatt til rådighet. Jeg tror det var representanten Lønning som var inne på problemstillingen med store underskudd, og at de underskuddene blir opparbeidet som følge av at vi behandler flere pasienter. Når man så skal få kontroll over dette, og de pengene skal spares inn, da er det store spørsmålet: Hva skjer da?
Inge Lønning (Høyre), 2007-04-23:
18. januar i år, dvs. for godt og vel to måneder siden, skrev fraksjonslederne for de fire opposisjonspartiene brev til statsråden og bad om at statsråden skulle komme til Stortinget for å redegjøre for situasjonen i helseforetakene. Jeg er usikker på om dette er å forstå som redegjørelsen, men vi har i hvert fall ikke mottatt noe skriftlig svar, så jeg vil gjerne vite når vi kan regne med å få et slikt svar. Det andre spørsmålet knytter seg til den nye måten å føre statistikk på, når man skjelner mellom det som kalles private ideelle og private kommersielle sykehus. Jeg er litt interessert i hvorledes den grenselinjen trekkes, etter hvilke kriterier, om det er organisasjonsformen for sykehusene. For å konkretisere det: Hva er f.eks. Feiringklinikken? Er den ideell, eller er den kommersiell, i statsrådens statistikk?
Inge Lønning (Høyre), 2007-04-23:
Jeg takker statsråden for svaret på mitt første spørsmål når det gjelder grenselinjen definisjonsmessig innenfor kategorien private sykehus, men vil vel fremdeles be om at hvis man i fremtiden akter å servere tall som er basert på en skarp inndeling hvor de offentlige sykehus slås sammen med noen private sykehus, til forskjell fra andre private sykehus, bør man gjøre veldig klart rede for hva som er kriteriene for denne inndelingen. Det finnes f.eks. en hel rekke ideelle, private sykehus om er organisert som heleide aksjeselskaper. Så til det prioriteringsrådet som statsråden har opprettet, og som hun kommenterte som en meget interessant nyskapning. Det tok ti år fra vi foreslo et permanent råd i den andre prioritetsutredningen, til statsråden nå har opprettet det, og det er godt at det har kommet på plass. Men statsråden sa at dette primært skulle sikre et likt tilbud over hele landet. Nå sitter de administrative lederne for alle de fem regionale helseforetakene som medlemmer av rådet, men i mandatet for rådet har man presisert at dette ikke forplikter de regionale helseforetakene til å følge rådets anbefalinger. Hvordan henger dette sammen?
Inge Lønning (Høyre), 2007-04-23:
Jeg kan ta opp tråden der forrige taler slapp den. Jeg stilte i mitt hovedinnlegg et spørsmål om den karakteristikken regjeringspartiene har gitt i komiteinnstillingen om den økonomiske situasjonen for helseforetakene, om man mener at den karakteristikken, altså «svært krevende i flere regioner og meget alvorlig i de to nordligste regionene», vil være fortid når Stortinget har fattet sitt bevilgningsvedtak i dag, eller om man fremdeles vil ha disse betydelige utfordringene. Jeg håper at statsråden vil kommentere den problemstillingen når hun får ordet om et øyeblikk. Jeg håper også at statsråden da vil kommentere det spørsmålet jeg stilte henne når det gjelder forståelsen av oppgavene for det nye, permanente, nasjonale prioriteringsrådet. Jeg bad egentlig om ordet også for å kommentere et par innslag i representanten Thorkildsens innlegg som jeg finner bemerkelsesverdige. For det første er det ikke riktig at Høyre på noe tidspunkt har foreslått å opprette noe nytt sykehusdirektorat. Det må jeg be om at representanten viser til kilder for. Det er meg helt ukjent at vi har fremmet noe slikt forslag. Derimot har vi helt fra Stortinget behandlet sykehusreformen i sin tid, holdt fast ved at det ville være et godt prinsipp å skille ad bestillerfunksjonen og utførerfunksjonen, og jeg synes alt det som har skjedd etterpå, bekrefter at det var et riktig og fornuftig standpunkt. Men til det som var aller mest interessant i representanten Thorkildsens innlegg: Hun rettet en sterk appell til statsråden om at statsråden måtte ta ansvar for en privat rehabiliteringsinstitusjon – en av de mange private rehabiliteringsinstitusjonene i dette land. Jeg synes det er uhyre gledelig at en representant for regjeringspartiene nå begynner å oppdage det som vi andre har oppdaget for lenge siden, nemlig at virkeligheten der ute er slik at hvis man på kort sikt skal møte det økende behovet for habiliterings- og rehabiliteringstjenester, må det fornuftigste av alt være å utnytte den kompetansen og kapasiteten som er bygget opp i regi av mange private organisasjoner. Hvis man gjør det, vil man kunne sette i omløp de 600 mill. kr som kom ut av sykelønnsstriden i fjor, og som skulle ha vært i omløp for lengst. Det kan man faktisk få full uttelling for umiddelbart, dersom man er villig til å bruke dem der, istedenfor å la det gå den tungvinte, byråkratiske vei.
Inge Lønning (Høyre), 2007-04-23:
To ting: Jeg håper fortsatt at statsråden vil komme tilbake med et svar på mitt spørsmål når det gjelder prioriteringsrådet og forståelsen av mandatet. Så til representanten Thorkildsen: Jeg vet ikke om det er så lett å beklage at man blir overrasket, men den institusjonen som Thorkildsen selv brukte som eksempel, er en reinspikka kommersiell institusjon – faktisk – som ikke drives av noen ideell organisasjon, meg bekjent. Men det illustrerer bare det som var mitt poeng i replikkvekslingen med statsråden, nemlig at dette skillet mellom såkalt ideelle og såkalt kommersielle er et rent fiktivt, ideologisk basert skille, som det ikke er mulig å gjennomføre i terrenget. Da må det være tillatt å uttrykke glede over at Sosialistisk Venstreparti når det gjelder virkeligheten, er opptatt av brukerne, selv om de i ideologiens verden fremdeles tviholder på et fiktivt skille.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-04-23:
Eg er glad for å høyre statsrådens beskriving av lokalsjukehusa, og at ho seier at lokalsjukehusa er viktige. Det er eg svært einig i, men eit faktum er at vi har noko som blir kalla kritisk masse, og at dersom ein institusjon, eit lokalsjukehus spesielt, blir så liten at han kjem under den kritiske massen, vil han ramle saman. Det er jo eit faktum at mange av desse lokalsjukehusa allereie i dag er så små at dei truleg kanskje er under den kritiske massen. Så seier statsråden at ho vil kome igjen og følgje opp denne lokalsjukehusrapporten ganske fort. Men tida går, og her er inga tid å miste, trur eg, så mitt spørsmål er følgjande: Vil statsråden sende ut ei klar melding til helseføretaka om at alle kutt når det gjeld lokalsjukehusa, no må liggje inntil oppfølginga av lokalsjukehusrapporten blir lagd på bordet?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-04-23:
Eg vil konsentrere innlegget mitt om samanslåinga av Helse Sør og Helse Aust. Venstre er ikkje ein del av den breie semja om samanslåinga som statsråden nemnde i innlegget sitt. Tvert imot meiner vi at sjukehusa bør under direkte eigarskap og styring av det nye fylket. Som vi høyrde frå representanten Hareide og Kristeleg Folkeparti, er dei heller ikkje med i denne breie semja. Og det er jo interessant når representanten Thorkildsen frå denne talarstolen slår fast at heller ikkje SV eigentleg er med i den breie semja, og eg har oppfatta – iallfall har eg no lese, svart på kvitt, heldt eg på å seie – at heller ikkje Senterpartiet eigentleg er for denne samanslåinga. Då må eg jo seie at den breie semja etter mitt syn er ganske smal. Helse Sør-Aust vil få om lag 56 000 tilsette. Til samanlikning vil det fusjonerte StatoilHydro få 31 000 medarbeidarar, altså vil Helse Sør-Aust bli nesten dobbelt så stort som storgiganten StatoilHydro. Dei eksisterande fem helseføretaka har vist seg vanskelege å styre, og ein slik helsegigant som vi no får, vil iallfall etter Venstre si oppfatning bli ein svært uhandterleg, ja eg vil nesten seie ustyrleg gigant. Noko alle veit som har drive med organisasjonsbygging og nær sagt både fusjonar og fisjonar, er at skal ein gjere slike ting – ikkje minst ei slik samanslåing som vi her snakkar om, til eit gigantføretak – vil ein stå overfor store omstillingar, og omstillingar krev medverknad frå dei tilsette for å bli vellykka. Eg vil seie at eit 100 pst. krav for at det skal kunne bli vellykka, er at dei tilsette føler at dei er med, og at dei de facto får vere med i omstillingsprosessane. For ei tid tilbake var det ei undersøking som blei gjord av Arbeidstilsynet som gjekk under namnet «God vakt!» Av den gjekk det fram at åtte av ti medarbeidarar meinte at dei hadde små moglegheiter til medverknad i omstillingsprosessane som har vore så langt innan helseføretaka. Resultatet vil sjølvsagt bli at det ikkje blir betre i eit stort gigantføretak å få til medverknad. Eg trur snarare tvert imot at det blir vanskelegare. Eg har lyst til å nemne eit anna moment i denne samanhengen når det gjeld helseføretaksreforma. Ho har etter mitt syn hatt mange sjukdomsteikn. Eit sjukdomsteikn ved denne reforma er bokstaveleg talt det skyhøge sjukefråværet som også er aukande. Eg er ganske overraska over at statsråden ikkje nemner dette viktige arbeidsmiljømomentet i sitt innlegg i dag. Det er eit faktum at friske og motiverte medarbeidarar, ikkje minst innanfor helsevesenet, er heilt avgjerande for at vi skal få til ei god og ikkje minst effektiv teneste. Rosemåling, slik som statsråden ofte driv når ho skal omtale helseføretaksreforma, kan glanse tilværet litt, men etter mi oppfatning er det eit dårleg middel til å få ei betre helseteneste.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-04-23:
Representanten Skjælaaen synest det er unødvendig å gjere noko stort poeng av at Senterpartiet er ueinig i samanslåinga av Helse Sør og Helse Aust. Mitt poeng – det var ikkje noko stort poeng – var berre å peike på kva som er Senterpartiet sitt syn. Elles synest eg det er veldig ærleg gjort av Sosialistisk Venstreparti å gi uttrykk for sitt syn frå denne talarstolen.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-23:
Først vil jeg starte med en beklagelse overfor representanten Inge Lønning, som påpekte at Høyre ikke var med på det nevnte forslaget. Jeg beklager. Jeg har fått feil informasjon. Til gjengjeld vil jeg gjerne be om en beklagelse fra representanten Lønning for at han stadig vekk uttrykker en enorm overraskelse over at SV skiller mellom kommersielle og ideelle aktører på helseområdet, også nå. Det har vi faktisk alltid gjort. Vår innstilling er at de ideelle nonprofit-organisasjonene som driver som et supplement til det offentlige, fortsatt skal ha et godt og stort spillerom – fordi vi mener at de utgjør et viktig supplement, også et korrektiv, er ubyråkratiske og har lang erfaring og fartstid innenfor helsevesenet. Det gjelder innen rusomsorgen, og det gjelder innen somatikken også. Når det gjelder rehabilitering, er dette institusjoner og organisasjoner som i mange år har gitt veldig gode tilbud, og som vi nå er bekymret for ikke skal få et så godt og stort spillerom som vi mener de bør ha. Det er det jeg har tatt til orde for. Jeg syns at representanten Lønning skal merke seg det en gang for alle, og slutte å spre usikkerhet om hvorvidt SV ønsker en sånn utvikling. For det gjør vi faktisk. Til representanten Harald Tom Nesvik vil jeg si at faren med bestiller–utfører-modellen slik vi har sett den utvikle seg en del steder, er at det fører til behov for økt byråkrati og administrasjon på bekostning av direkte brukerrettet og pasientrettet arbeid. Det har mange steder blitt mer stivbeint. Det har blitt mindre fleksibilitet, og det har igjen ført til økt behov for samordning. Og jeg mener at det ikke er til pasientenes beste.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-04-23:
Det var representanten Ludvigsen som fikk meg til å ta ordet igjen. Jeg tror Venstre og Ludvigsen er fullt klar over Senterpartiets standpunkt i forhold til spesialisthelsetjenesten, hva som er vårt primære standpunkt. Vi er med i en regjering. Vi har laget en regjeringserklæring – Soria Moria-erklæringen. Den slår tydelig fast at vi regjerer sykehusene under den foretaksreformen som er nå – bare så det er slått helt fast. Men det er jo ingen hemmelighet, og man trenger ikke lage noe nummer av det, heller, at Senterpartiet har et annet syn. Det samme har jo SV. Men denne regjeringen har jo faktisk fått til noe på dette området. Vi har økt bevilgningene til helseforetakene ganske betraktelig, langt mer enn i forrige periode. Regjeringen har, som nevnt tidligere, nedsatt et lokalsykehusutvalg som har avgitt en flott rapport – som en skal få noen svar på i revidert budsjett, slik statsråden har varslet. Vi har fått lokale og regionale politikere inn i foretaksstyrene, som vi faktisk mener er et viktig grep i forhold til dette. Det er nedsatt et utvalg som skal se på hele finansieringssystemet for spesialisthelsetjenesten, og ikke minst er det satt i verk viktige tiltak knyttet til dette med samhandling – i proposisjonen i dag har man en bevilgning på 50 mill. kr til det. Så denne regjeringen gjør jo virkelig noe i forhold til å få til god samhandling og i forhold til å få en spesialisthelsetjeneste som en uansett hvor i landet en bor, kan dra nytte av, og som kan være en god tjenesteleverandør og skape sikkerhet for folk rundt omkring i vårt vidstrakte land.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-04-23:
Inge Lønning snakket om selskapsform osv. da han snakket om kommersielle/ikke-kommersielle institusjoner. Det er jo helt feil. Man kan faktisk ha et AS drevet av ideelle, der man ikke henter ut utbytte, men pløyer et eventuelt overskudd inn i virksomheten – uten å ta det som utbytte. Dette er jo noe som de regionale helseforetakene må sikre seg når de inngår avtaler med andre enn offentlige sykehus. Haraldsplass Diakonale Sykehus i Bergen eies av Bergen Diakonissehjem. Det er et ideelt sykehus. Sykehuset er organisert som et AS, men de tar altså ikke ut utbytte – det ligger i statuttene at en ikke skal gjøre det. Men Bergen Kirurgiske Sykehus på Nesttun, som det regionale helseforetaket også har inngått avtaler med, er ikke organisert slik. Det er et AS der man kan ta ut utbytte. Det er mange eksempler, f.eks. søvnklinikken til Tvinnereim, der en har hentet ut millioner av offentlige helsekroner i utbytte. Jeg håper Inge Lønning forstår dette.
Per Egil Evensen (Fremskrittspartiet), 2007-04-23:
Sammenslåingen av Helse Sør og Helse Øst RHF er tidligere nevnt i dag fra Fremskrittspartiet som et meget godt tiltak – dette ikke bare grunnet innsparingspotensialet på sikt, men også grunnet en mulig videreføring, slik at helseforetakene i Norge totalt sett erstattes av et statlig sykehusdirektorat. Helsevesenet i Norge i dag fungerer ikke godt nok. Det er for mye byråkrati, og en mengde lover, regler og forskrifter gjør situasjonen for mange pasienter uholdbar – også på grunn av venting. Helsevesenet skal være et friskvesen, og sykehusene skal være friskhus, men det kan dessverre se annerledes ut i dag. Ventelistegarantien er dessverre på hell. Garantien er borte eller fungerer dårlig. Det er da listene igjen. Hva med listene? De fungerer heller ikke. Hva er da igjen av ventelistegarantien? Jo, det er ventingen. Pasientene venter. Regjeringen har imidlertid innsett at det er for få midler avsatt til helseforetakene. Men allikevel opplever vi en skjevfordeling i budsjettet. Fremskrittspartiet er bekymret over den uforutsigbarheten Regjeringen skaper knyttet til finansieringen av spesialisthelsetjenesten i Norge. Vi har bak oss en tid preget av debatter, nedleggelser og omlegginger av denne delen av helsevesenet, rett og slett grunnet uforutsigbarhet og mangelfull finansiering. Det er sterkt nødvendig å styrke de statlige overføringene på dette området, noe som Fremskrittspartiet også har foreslått. Regjeringen står fast på at den innsatsstyrte finansieringen, ISF, fortsatt skal holdes på 40 pst. til tross for de positive resultatene vi hadde i de årene den lå på 60 pst. Til ministerens redegjørelse i dag om økte tall med tanke på behandlede pasienter og flere ansatte i helsevesenet: Norge har heller aldri hatt så mange innbyggere, så det hadde vært en fordel om vi fikk disse tallene i relativt forhold. Det samme gjelder de økte bevilgningene. Vi har heller aldri hatt så mye penger å rutte med som i dag, når vi også vet at det er overskridelser. En relativ fremstilling av dette hadde vært en fordel. Fremskrittspartiet har i en årrekke påpekt vanskelighetene med å få helseforetakene til å fungere etter hensikten. Vi håper nå at i forbindelse med sammenslåingen av Helse Sør og Helse Øst kan vi se en tilnærming til å etablere et statlig sykehusdirektorat, slik at helsevesenet blir et friskvesen, og sykehusene kan bli friskhus.
André N. Skjelstad (Venstre), 2007-10-08:
Jeg takker statsråden for svaret. Venstre er opptatt av forebygging. Mye av debatten om årsakssammenheng når det gjelder kjemikaliebruk, handler om at vi kunne ha unngått mange av sakene knyttet til helseskader hvis vi hadde vært mer opptatt av å forebygge. Noen av dem som har engasjert seg på dette området, er Arbeidsmiljøskaddes Landsforening. I tillegg har fagorganisasjoner og ulike arbeidstakerorganisasjoner satt fokus på området. Mange av de involverte er sterkt bekymret over at slike helsefarer ikke tas tilstrekkelig på alvor. Det er grunn til å se nærmere på om fastlegene har for liten kompetanse, slik at det ikke rettes mistanke mot arbeidsrelaterte sykdommer og det resulterer i at pasienter ikke blir utredet skikkelig. Det fører til underrapportering til NAV og Arbeidstilsynet samt til svekket rettssikkerhet for dem som skades på arbeidsplassen. Nå har jeg tenkt å sitere fra Arbeidstilsynets egne sider: «Kjemisk helsefare er en alvorlig problem i arbeidslivet. Det er utpekt som satsingsområde, både i Norge og i EU. Bakgrunnen for dette er blant annet:Til enhver tid har mellom 5 og 10 tusen personer diagnosen yrkesrelatert astma eller KOLS. Om lag 420 personer dør av sykdommen sin hvert årÅrlig dør omlag 300 personer av kreft som følge av arbeidsmiljøet200 000 arbeidstakere er daglig i kontakt med løsemidlerTidligere erfaring har vist at undersøkelser gjort i EU ofte er sammenfallende med norske forhold. Tall fra EU er derfor også interessante for oss:21% av arbeidstakerne er eksponert for kreftfremkallende stoffer22 % av arbeidstakerne hevder å puste inn røyk, damper, støv og andre farlige kjemikalier i mer enn en fjerdedel av arbeidstiden16 % behandler eller er i kontakt med farlige kjemikalier i mer enn en fjerdedel av arbeidstidenKjemikalier er en nødvendig del av en lang rekke prosesser og forekommer i alle deler av arbeidslivet. Det kan være ferdig innkjøpte stoffer, eller de utvikles under arbeidet, for eksempel i form av sveiserøyk og dieseleksos. Kampanjen vil fokusere på noen bransjer der kjemikalier forekommer hyppig:BilverkstederMekanisk industriVerkstedindustrienArmert herdeplast-industri(støping av plastbåter, glassfibertanker o.l.) Grafisk industriDisse bransjene omfatter til sammen over 10.000 virksomheter og 110.000 arbeidstakere.» (støping av plastbåter, glassfibertanker o.l.) Dette er hentet fra en kampanje i 2003 som skulle fortsette gjennom 2004. I tillegg gjelder det en rekke universitetsmiljøer, Forsvaret og landbruket, for å nevne noen. Da er det litt underlig at fokuset i arbeidsmedisinen er så sterkt på belastningsskader kontra kjemikalier. Dette samtidig som undersøkelser som Arbeidstilsynet gjennomførte i perioden 2003–2006, angir at det har skjedd en forverring knyttet til kjemisk eksponering, og at en av tre ansatte ikke får noen opplæring i riktig bruk av kjemikalier. Venstre vil gjerne vite hva Regjeringen gjør for å komme dette til livs.