Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-11-25:
Først en takk til interpellanten Røe Isaksen som har en interpellasjon som setter viktige saker på dagsordenen. Da jeg hørte interpellanten holde sitt innlegg, fikk jeg en assosiasjon – hvis jeg hadde vært på kino: Nei, nå har jeg kommet på feil film. For jeg opplevde at innlegget til interpellanten ikke samsvarte med det som ligger som intensjon i selve interpellasjonen. Jeg opplevde at Røe Isaksen brukte anledningen til igjen å snakke ned velferdssamfunnet vårt. Høyre tilnærmer seg Fremskrittspartiet og er nok på vei til å danne en felles plattform i så henseende. Det er ingen tvil om at noen brukere og i forskjellige brukerklasser i Nav ikke får god nok oppfølging. Det har regjeringen slått fast, det har vi på Stortinget slått fast, og vi jobber for å bedre disse forholdene. Da synes jeg det er viktig, når en skal reflektere over hva det er som gir tillit, å tenke både i det store bildet og på individnivå. I det store bildet: Hva er det som gir tillit til en offentlig forvaltning? Hva er det som gir tillit i et samfunn? Jo, det er en modell der vi har små forskjeller mellom folk, der vi har et system med stor grad av delaktighet og medinnflytelse, og der brukere av tjenester har en reell stemme inn i forvaltningen – for å nevne noe. Jeg stiller meg av og til spørsmålet når jeg hører debatter som denne: Når blir brukere brukt av politikere, og når bruker brukerne politikerne? Det er en vanskelig debatt, men det er også en nødvendig debatt. Jeg tror det er utfordringer på begge sider i forhold til å være saklige og vise ansvarlighet i omtalen både av saksfeltet og av hverandre. Det gjelder også hvordan en omtaler brukere, hvilke begreper en bruker, som snyltere, late, mottakere, ofre, hjelpeløse eller hjelpetrengende. Sånne begreper har også noe med tillit å gjøre. Ytringsfriheten er en viktig funksjon i det offentlige rom i forhold til å være opptatt av at det er maktforskjeller, som også Røe Isaksen var inne på i sitt innlegg, at det er forskjeller i makt mellom den enkelte og systemet. Derfor er medieomtale og mediedebatt viktig. Så over til systemnivå. Her er det noe som skaper tillit, og noe som ikke skaper tillit. Urettferdighet skaper ikke tillit. Ulik behandling skaper ikke tillit. Og liten kontroll med vedtakene skaper ikke tillit. Forutsigbarhet for hvilke forventninger folk kan ha, skaper tillit. Statsråden redegjorde i sitt innlegg for hvilke saker en er opptatt av, som skal forbedres, sånn at forutsigbarheten og rettssikkerheten til den enkelte kan bli større. Det er viktig å ha god saksbehandling, det er viktig at vedtakene faktisk gir de rettighetene folk ber om, og det som de har rett til. Men det er også et dilemma der i forhold til kravet om mer rettigheter og individuell vurdering. Det er vanskelige avveininger som de ansatte må vurdere hver eneste dag i sin jobb. På systemnivå har regjeringen også tatt gode grep for at brukerstemmen skal bli mer hørt. Det er opprettet brukerråd, brukerstemmen er nedfelt i alle lovverk og regler i forhold til Nav. Det skal sikre at også brukernes stemme skal bli hørt internt i Nav. Det jeg mener en også må stille seg spørsmål om, er hvorfor en skiller så sterkt mellom brukere og de ansatte, for ansatte er også brukere i mange sammenhenger. Så var også interpellanten inne på dette med kompetanse. Ja, det er viktig med kompetanse, og det er viktig med riktig kompetanse. Nå har regjeringen satt i verk en utredning av velferdsutdanningene, som nettopp skal bidra til at en får en mye mer tilpasset opplæring knyttet til de spesielle behovene som Nav har. Til slutt vil jeg bare si at når jeg hørte innlegget til Røe Isaksen, virket det som at bare vi fikk en annen organisering og en annen regjering, ville det ikke vært et eneste problem i Nav. Det tror jeg er helt feil.