Silvia K. Kosmo (Arbeiderpartiet), 2007-05-10:
Det er lagt ned mye arbeid i prosessen med å strukturere vårt langstrakte land på nytt. Vi har ønsket å modernisere. Vi har ønsket å være visjonære, og samtidig har vi sett på erfaringer fra andre land i Europa. Fylkeskommunens oppgaver har endret seg over tid. Strukturendringene gjorde naturlig nok fylkeskommunens rolle til gjenstand for debatt. Det har derfor blitt gjennomført undersøkelser, høringer og rådslag for å diskutere nettopp fylkeskommunens rolle i framtiden. Skal den i det hele tatt ha en framtid? Vi har valgt å lytte til ideer, erfaringer og behov som er meldt inn. Derfor var det spennende når tankene rundt en omdøping av fylkeskommunes rolle til en regional samfunnsutvikler ble lansert. Dette var nytenkende, det var spennende, og det var – og er – en kjempestor oppgave, og den er ikke ferdig. En slik stor endringsprosess som omfatter mange mennesker, blir ikke helt ferdig heller. Det bør brukes tid på en slik prosess. Folk ønsker nærhet til sine velferdstilbud. Folk ønsker muligheter til å påvirke. Folk ønsker å bli sett og hørt. Vårt lokaldemokrati gir oss nettopp mulighet til det i dag. Vi har et spekter av kommuner i alle størrelser. De som er små, har de samme oppgavene som de som er store. Felles for alle er at de ønsker å gi et best mulig velferdstilbud og en best mulig infrastruktur til sine innbyggere. Folk skal jo få lov til å velge der de bor. Men det er ikke lett å opprettholde alle funksjoner som kommuneloven legger føringer for, dersom man er 300 innbyggere. Det krever samarbeid, og flere og flere kommuner samarbeider i dag over grensene i det vi kaller IKS, interkommunalt samarbeid. Det dreier seg om å koordinere felles utfordringer. Det dreier seg om å løfte blikket utover egen grense og se muligheter. Når landets kommuner gjør dette, er vi tverrpolitisk positive. Det skaper et bedre tilbud til innbyggerne. Vi vil ikke se bort fra at et slikt samarbeid også kan fungere godt for våre fylkeskommuner. Kommunene løser de nære velferdsoppgavene. Staten har ansvaret for de store føringene. Men hvem skal bidra til å følge opp statens politikk på de store områdene, som f.eks. samferdsel og miljø, lokalt? Slike oppgaver kan vurderes som for store for mange små kommuner, mens staten ikke har lik mulighet til å ha oversikt lokalt hele landet over. Vi har et land med så store geografiske utfordringer at jeg mener at det vil være naturlig for oss å tenke mer hensiktsmessig enn absolutt laveste nivå. Vi trenger pådrivere, motorer, for god næringsutvikling, for utdannings- og forskningsarbeid og ikke minst for kulturlivet, som er på vei ut i full blomst. Jeg er overbevist om at flere ville ha nytt godt av gode kulturopplevelser dersom forvaltningen av regionale kulturtilbud var koordinert. Dessuten er jeg ganske sikker på at utvikling av gode rikskonserter, Riksteatret og riksutstillinger vil kunne få en oppsving når miljøene blir nærmere. Det er sikkert også positivt for rekrutteringen. Jeg er også overbevist om at dersom fordeling av spillemidler til bygging av kulturhus og idrettsanlegg blir prioritert regionalt, vil det være mer strukturert og gjennomtenkt for å skape en bærekraftig og god infrastruktur. Jeg er glad for at vi nå vil få mer regional planlegging på dette feltet. Det vil ikke innebære en dårligere ordning. Den vil fremdeles ha den samme potten. Den vil rett og slett bare bli nærmere folk. Dessuten kan det kanskje også bli enklere å følge prosesser i saksbehandling, og vi vil kunne få lokale debatter omkring behov og plasseringer og best mulig utnyttelse og glede for flest mulig folk. Derfor er jeg opptatt av at våre nye regioner bør være folkevalgte – nettopp fordi de vil kunne utøve skjønn og må ta imot innspill. De vil komme som nye friske pust hvert fjerde år, med nye ideer til hvordan vi kan fortsette å utvikle en region, fordi de er lokalkjente, de er løsningsfokuserte og ivrige. Det gjelder i hvert fall Arbeiderpartiets representanter. Jeg er en av de mange nordmenn som tror på nærhet og tror på et strukturert samfunn der det er et stort behov for lokale initiativ. Innstillingen vi behandler i dag, legger opp til en ny spennende aktør i samfunnet, og jeg tror den vil stadig utvikle seg og skape gode synergieffekter – og det gleder jeg meg til.