Ingjerd Schou (Høyre), 2013-01-15:
Jeg har aller først lyst til å gi interpellanten ros for å ta opp dette temaet. Alkoholpolitikken i Norge har vært i en blindsone lenge. At vi har brukt veldig mye tid på å debattere narkotikapolitikk, er naturlig, men den relative neglisjeringen av alkoholproblemer står ikke i forhold til de problemene dette medfører for det norske samfunn. I industriland er alkohol den tredje største årsaken til tapte leveår for den enkelte. På samfunnsnivå er skadene enda større, med alle problemer misbruk, avhengighet og overstadig beruselse medfører, noe vi ser både i familier, på sykehus og i arresten, bare for å nevne noe. Når vi snakker om å begrense skadene av alkohol, må vi også ha med oss hele bredden. Det handler ikke bare om å hindre avhengighet, men også om å legge til rette for ansvarlig bruk av alle med et moderat forbruk og vern av tredjepersoner mot skader. Samtidig er det grunn til å rope varsko når de mest reguleringsivrige politikerne slår seg sammen i allianser med et utelukkende målorientert embetsverk, der resultater er den eneste faktor som trengs for å legitimere inngrep i folks frihet. Høyre ønsker en moderat linje i alkoholpolitikken, der vi beholder restriksjoner som begrenser skadevirkningene av alkohol, samtidig som vi erkjenner at alkoholpolitikken må være liberal nok til å beholde folkets tillit og oppslutning. Vi mener at Vinmonopolet er viktig i norsk alkoholpolitikk. Det har tjent oss godt, men ordningens legitimitet har vært helt avhengig av at polet har modernisert seg, med tanke på både service og tilgjengelighet. Dette er eksempel på at liberaliseringen har tjent en politikk som også begrenser alkoholskadene i samfunnet. Folkehelsepolitikken må ha legitimitet i befolkningen; det er helt avgjørende. For Høyre er det derfor viktig at vi baserer også folkehelsepolitikken og alkoholpolitikken på sentrale verdier. Det må være en balanse mellom frihet og regulering. Vi må også styrke det personlige ansvaret, det som er mitt. På den måten kan vi hindre at alkoholbruk rammer tredjepart unødig. Da må vi også hindre at tvangspolitikken rammer nettopp unødige tredjeparter. Vi må derfor forsøke å innrette politikken på en måte som finner, fanger opp og når ut til risikogruppene primært, både i et behandlende og et forebyggende øyemed. Derfor er det ikke minst viktig for Høyre at politikken er kunnskapsbasert. Moralistisk symbolpolitikk som bryr seg mer om å sende signaler enn å oppnå resultater, svekker tilliten til denne politikken. Som forskningsgjennomgangen i fagboken «Alcohol: No Ordinary Commodity» viste, er det altfor sjelden at tiltak for å begrense alkoholbruk i samfunnet er kunnskapsbasert. Derfor er det viktig ikke bare å satse på tiltak som vi vet virker, men også å tørre å eksperimentere, ta feil og studere nettopp de intervensjoner vi iverksetter. Jeg tror representanten Høybråten har rett i at de gode resultatene vi har sett på røykeprevalens, ikke kan isoleres fra en offensiv politikk på området. Der har han også selv vært en sentral pådriver. Det har tjent oss godt. Men parallellen må ikke dras for langt. Den nye tobakksplanen tar til orde for at Norge skal være et røykfritt samfunn. Det er lite heldig, for det kan bare nås med virkemidler som er dypt illiberale. En tilsvarende målsetting for alkohol hadde verken vært heldig eller ønsket av folket. For vi må huske at selv om vi ser resultater av restriktive reformer i tobakkspolitikken, har dette i stor grad vært tiltak som har vunnet folks aksept. Vi ser nå at politikken her blir stadig mindre liberal og griper mer og mer inn i folks frihet. Resultatene av det er ikke sikre, men provokasjonen for mange er åpenbar. Det er viktig å advare mot formynderiet. I rusmeldingen slår regjeringen bombastisk fast at «alkoholbruk er ingen privatsak». I mange tilfeller er det sant, men er det sant i alle tilfeller? Rett under i samme melding siteres det fra menneskerettighetserklæringen: «Frihet er retten til å gjøre alt som ikke skader andre mennesker». Det er en viktig påminnelse når reguleringsiveren blir for stor. La oss også huske at det er mange av folkehelseutfordringene som ikke løses av spesifikt folkehelsepolitiske tiltak. Folkehelseperspektivet blir for snevert i dagens regjering.