trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-04-26:
Det er ikke behov for å holde noe alternativt saksordførerinnlegg – jeg viser til saksordførerens innlegg, som var godt og dekkende. Men jeg har lyst til bare å trekke frem én problemstilling, og det er mangel på enhetlig saksbehandling. Sagt på en annen måte, man opplever at like saker behandles ulikt. Det er særlig påpekt fra industriens side at f.eks. næringsmiddelindustri som har avdelinger i ulike deler av landet, opplever at et produkt eller en prosess kan bli godkjent i en del av landet og få kritikk eller ikke bli godkjent i en annen del av landet. Opposisjonspartiene peker på – med litt ulike formuleringer, på sidene 7 og 8 i innstillingen – at også strukturen i Mattilsynet bør kunne undergis en revurdering. Spørsmålet er om klagesaker skal behandles ved regionkontorene eller behandles sentralt. Det oppleves at dagens behandlingsmåte gir ulike resultater i like saker. Jeg ber om at statsråden tar hensyn til denne påpekningen i sin gjennomgang, selv om den leveres av opposisjonspartiene. Normalt er det noe som statsråder overser, når man ikke får kritikk fra egne partier, men akkurat i dette tilfellet synes jeg man skal legge vekt på at det er en samlet komité som påpeker at mangel på enhetlig behandling er et problem, og det er det viktige. Så synes jeg man skal legge vekt på at tre av fire partier i opposisjon faktisk er med på å utøve en viss grad av selvkritikk her, for det var under den forrige regjering at strukturen ble fastlagt. Både Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har sin del av ansvaret for det og ber nå allikevel om at denne delen av strukturen gjennomgås med sikte på å oppnå mer enhetlig saksbehandling. Jeg tviler på at man kan gjøre det bare ved nye instrukser og nye rundskriv, så også strukturen må man kunne være villig til å se på fra statsrådens side. Min påpekning av at det ligger et element av selvkritikk her, er et forsøk på å få statsråden til å se på en slik merknad med noe større velvilje enn det som vanligvis gjøres.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-04-26:
Det er tydelig at statsråden mener at alt når det gjelder dyrevelferd, er perfekt, sånn som systemet er, og at tilliten hos folk er stor. Vi har jo hatt avsløringer i det siste, avsløringer som ikke bare viser at fæle ting er gjort mot dyr, men som også viser stor handlingslammelse når det gjelder hva som er politiets ansvar, hva som er Mattilsynets ansvar, hvem som rykker ut, og når de kommer. Er det i det hele tatt noen som har hatt myndighet til å gripe inn i de tilfellene vi har sett? Alt dette handler om at en får et stadig større trykk på at vi trenger et eget dyrepoliti – som man har i en rekke andre land. Dette er en kontinuerlig debatt i Venstre. Syns statsråden virkelig at hele denne delen er perfekt håndtert, at det ikke er noen uklarheter når det gjelder myndighet, at alle disse sakene har vært godt håndtert, og at det ikke er mulig med forbedring i noen grad?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-26:
Jeg har aldri hevdet at alt er perfekt. Det er mye som må forbedres i Mattilsynets arbeid. Det er til stadighet understreket. Det er også sagt i denne sal i denne sammenheng, og i tidligere diskusjoner. Vi jobber fra departementets side, og det jobbes fra Mattilsynets side hele tiden for å forbedre systemet – forbedre arbeidet med dyrevelferd og ikke minst sørge for at en har oppfølging i henhold til lover og regelverk. Når det gjelder ansvar, som representanten Skei Grande spør om, er ikke jeg kjent med at det er noen uklarheter når det gjelder hvem som har ansvar. Det er helt åpenbart at Mattilsynet har ansvaret for å følge opp dyrevelferd. Det skal de gjøre, og de skal reagere på varsling som kommer. Så spørsmålet om et dyrepoliti blir på sett og vis også et spørsmål om ressursbruk – i tillegg til spørsmålet om det gjøres en god nok jobb.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-26:
Vi snakker jo da om forskjellige temaer i forbindelse med organisering – la oss understreke det. Vi har et treleddet system – en lokal, en regional og en sentral organisering. Det ble innført i 2004. I ettertid har det skjedd en gjennomgang, og det har også faktisk skjedd endringer i ansvaret mellom de tre leddene. Jeg avviser absolutt ikke at det kan ses på denne treleddete organiseringen. Jeg tar med meg de signaler som har kommet fra denne sal. Det er viktig at vi hele tiden jobber med organiseringsutvikling. Så er det det andre poenget, om klagebehandling. Det er allerede satt i gang, som jeg sa i mitt innlegg, et arbeid for å se på om klagebehandlingen i dag er hensiktsmessig – som jeg også oppfattet var representanten Foss' spørsmål. Når det gjelder dyrevelferd, har jeg lyst til å understreke at Mattilsynet er organisert over hele landet. De har kort vei til de ulike aktørene. Jeg må bare spørre meg om det er hensiktsmessig å etablere en ny organisasjon for å ta vare på det.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-04-26:
Det er riktig som representanten Trældal har sagt, at jeg har tatt opp denne saken. Mattilsynet har jobbet kontinuerlig – etter at dette ble tatt opp – med å følge opp den spesielle saken, så jeg velger å si noen få ord om det. La meg bare understreke i forbindelse med akkurat den saken som ble meldt i går: Det ble sendt en bekymringsmelding til Mattilsynet kl. 10.00 i går. Kl. 10.30 var Mattilsynet ute på denne gården – det har jeg fått rapport om i dag – og det er fulgt opp i den forstand at også dyreeier har sørget for en forsvarlig behandling i den situasjonen som hadde oppstått. Altså: Føllet var tatt inn i hus. Det diet moren sin. Det var, slik Mattilsynet rapporterte til meg i dag, en god situasjon akkurat der. Mattilsynet følger opp denne saken kontinuerlig, og jeg mener at Mattilsynet nå gjør en god jobb på det området.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2012-04-26:
Jeg vil følge opp det som andre representanter sier om dyrevelferd. Vi har hatt en episode, som statsråden vet om – jeg har tidligere stilt to skriftlige spørsmål til ham om en sak oppe i Troms når det gjelder en hestegård, der det er forhold som ikke er bra. Vi har sett at statsråden der har gjort en god jobb inntil nå, og Mattilsynet har gått inn og begynt å gi bøter. Men i går eskalerte saken. Vi ser på Trav24.no, vi ser på andre media, og vi ser av en del bildemateriell som kommer inn, at bl.a. hester – nyfødte føll – blir liggende i snøen, blir liggende i isvann og blir ikke tatt vare på. Jeg vet at statsråden kjenner til denne situasjonen. Så mitt spørsmål er nå: Når Mattilsynet ikke kommer med økte kontroller, vil statsråden i dag gripe inn og ta kontakt med Mattilsynet, slik at dyretragedien oppe i Troms kan stoppe?
Bent Høie (Høyre), 2012-04-26:
For meg er følgende et paradoks: På 1980- og 1990-tallet var oppmerksomheten som hiv/aids fikk, stor. Man skapte et sterkt engasjement, fikk mye informasjon, saken hadde stor politisk oppmerksomhet og ble prioritert høyt også økonomisk. I dag, i en situasjon med rekordhøy smitte, er det nesten ikke oppmerksomhet om dette. Det er nå, i 2012, behov for å gjøre et krafttak, ikke minst knyttet til lavterskeltesting. Å få kontroll over denne epidemien vi nå står overfor, fordrer en reduksjon i mørketallene. Det vil si at hivpositive, som tror de er hivnegative, er innforstått med nødvendigheten av å praktisere sikrere sex, og at man motiverer hivnegative menn, som har mye risikosex med menn, til å endre sin sexatferd. Det handler om å minske uhelse og konsekvenser knyttet til infeksjoner blant hivpositive mennesker samt forebygging og forhindring av videresmitte til andre. Et miljøbasert hivtestetilbud synes å være det viktigste strategiske svar på de tallene som man nå har fått fra Folkehelseinstituttet. Det betyr at vi er nødt til å gi mer ressurser til de forebyggingsorganisasjonene som Helseutvalget og de norske helsemyndighetene jobber med. Helseutvalget, som er den organisasjonen som i dette tilfellet har vært med fra starten av epidemien på begynnelsen av 1980-tallet, har fremdeles ikke fått på plass en grunnbevilgning for sin virksomhet. Organisasjonen mangler forutsigbarhet i likhet med resten av feltet. De får kun tildelt prosjektmidler i størrelsesorden lik det de hadde på 1980- og 1990-tallet, ca. 3,5 mill. kr. Jeg håper at helseministeren ikke bare avventer oppsummeringen av halvveiskonferansen til strategien, men faktisk tar inn over seg de tallene for nysmitte som kom i 2011, og selv tar initiativet til og prioriterer ressurser til det forebyggende arbeidet på dette området i revidert nasjonalbudsjett. Det er også viktig å få på plass igjen den kondomdistribusjonen over nett til menn som har sex med menn, som Helseutvalget sto for. Menn som har sex med menn, møtes veldig ofte på Internett. Det er det som er det sosiale møtestedet. Å ha et enkelt tilbud der om å bli tilsendt kondomer på en anonym måte, gjør at også de som ikke definerer seg som homofile, vil nås av dette tilbudet.
Bent Høie (Høyre), 2012-04-26:
Jeg vil takke for innleggene i debatten, selv om jeg gjerne skulle sett at det hadde vært flere. Jeg tror det er viktig å gå tilbake til det som var et av mine hovedpoeng i mitt første innlegg, nemlig hva som gjør at personer som har hiv, praktiserer usikker sex, og at menn som har sex med menn, utsetter seg for risiko for å bli smittet. I veldig mange av tilfellene er en selvfølgelig fullstendig klar over smitterisikoen når det gjelder både hiv og andre seksuelt overførbare sykdommer. En må da gå tilbake til de bakenforliggende årsakene, som i mindre grad har vært berørt i debatten. Det handler om en kombinasjon av manglende aksept av egen identitet og det at en fortsatt opplever hets og stigmatisering, som igjen fører til psykiske problemer og – i mange tilfeller – en veldig høy rusmiddelbruk, både av illegale og av legale rusmidler. Det er dette som på mange måter kjennetegner mange av dem som er hivpositive, og som fortsatt praktiserer tilfeldig sex, med smitterisiko, og dem som utsetter seg for denne risikoen. I det hivforbyggende arbeidet er en derfor i mye større grad nødt til å igangsette tiltak som hjelper mot de bakenforliggende årsakene. En del av strategien må være at hivpositive som får hjelp medisinsk, i større grad også må få hjelp med den bakenforliggende utfordringen og – ikke minst – med utfordringen knyttet til det å leve med denne kroniske sykdommen. Da hjelper det ikke bare med en revisjon av den eksisterende strategien. Det hjelper ikke bare å videreføre det bevilgningsnivået som har vært på dette området. Det er behov for en kombinasjon av nye tiltak, økte midler og, ikke minst, et større engasjement fra mange, utover de organisasjoner som allerede er engasjert. Det er – som statsråden var inne på – et mangfold av organisasjoner som jobber på dette området. Selvfølgelig kan det av og til være frustrerende for myndighetene å ha mange å forholde seg til, men jeg tror det er en fordel at det er et mangfold i engasjementet på dette området. Jeg ønsker velkommen at flere engasjerer seg i arbeidet mot hiv.
Bent Høie (Høyre), 2012-04-26:
Jeg vil takke statsråden for svaret – et svar som også trekker opp mange av de vanskelige avveiningene dette området stilles overfor. Det er ikke minst avveininger som blir mer og mer kompliserte ettersom den medisinske utviklingen går videre. Derfor er også den evalueringen av bioteknologiloven som vi nå står overfor, viktig. Det gir oss en mulighet til å oppdatere lovverket og sikre at en holder de etiske grensene som en gjennom demokratiske prosesser blir enig om å holde i samfunnet vårt. Derfor er det også viktig at regjeringen i arbeidet med evalueringen av bioteknologiloven – forhåpentligvis – holder fast ved formålet i loven og også lar formålet i loven være styrende for hvilke endringer i loven en eventuelt foreslår. Statsråden var i sitt svar inne på utfordringen knyttet til genomsekvensering, som gir mulighet for betydelig mer informasjon enn det en i utgangspunktet er på jakt etter. I dag stilles det krav til skriftlig samtykke fra pasienten og til veiledning ved prediktive, presymptomatiske og bærerdiagnostiske undersøkelser. Dersom undersøkelsen har til hensikt å stille en diagnose, stilles det imidlertid ikke den samme type krav. Bioteknologinemnda skriver i sitt innspill til evaluering av loven at det ikke har vært en entydig forståelse hos fastleger som rekvirerer genetiske undersøkelser, av hva som – med hensyn til test – er prediktivt, og hva som er diagnostikk. De genetiske undersøkelsene er nå, som statsråden var inne på, så omfattende, gjennom f.eks. genomsekvensering, at det i praksis ikke er mulig å overskue hvilken genetisk informasjon som kommer fram gjennom testen. Tester som i utgangspunktet var tatt som et ledd i diagnostikk, kan også gi informasjon om framtidig sykdomsrisiko. Dette reiser et viktig spørsmål om når det er riktig å kreve skriftlig samtykke, og når pasienten skal gis veiledning. For pasientene og fastlegene er det viktig at dette spørsmålet får en avklaring i forbindelse med evalueringen av bioteknologiloven. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden er: Hva vil statsråden gjøre for å bidra til å sikre at det innhentes samtykke og gis informasjon ved undersøkelser som kan gi informasjon om risiko for framtidig sykdom, selv om utgangspunktet var diagnostisering, der diagnostiseringen nå gir muligheten til mye mer informasjon enn det som en i utgangspunktet leter etter?
Bent Høie (Høyre), 2012-04-26:
Mens vi har hatt denne debatten, har 40 000 sunget «Barn av regnbuen» på Youngstorget. På mange måter handler jo formålsparagrafen i bioteknologiloven nettopp om hvordan vi skal bevare et samfunn der det er rom for alle barn av regnbuen. Jeg er veldig glad for de innleggene som er blitt holdt i denne debatten, fordi det gir meg trygghet for at veldig mye av det som allerede er prinsippene, de etiske grensene, i bioteknologien på dette området, også har bred politisk oppslutning videre nå når loven er til evaluering og kommer tilbake igjen til Stortinget. Flere har vært inne på den utfordringen som tilbud om testing gjennom nett – og dermed på områder som en ikke kan lovregulere fra Norge – gir. Dette markedsføres jo på en måte kynisk gjennom å spille på alle menneskers frykt for å bli syk, og det skapes en illusjon om at det å vite vil gi trygghet. Men trygghet på dette området ved å vite vil i veldig mange tilfeller bli erstattet med angst, uro, på et betydelig høyere nivå. Derfor er jeg veldig enig i det som representanten Are Helseth var inne på, nemlig betydningen av å klare å formidle og skape et bredt folkelig engasjement rundt disse spørsmålene. Jeg tror at Norge i utgangspunktet egentlig har en god tradisjon gjennom de tidligere prosessene som har vært innen bioteknologien, og at vi klarer å skape en relativt bred diskusjon rundt ganske kompliserte spørsmål. Men det krever at fagfolk på disse områdene deltar i den åpne samfunnsdebatten rundt utfordringene og konsekvensene på dette området, og gjerne også klarer å finne ord og begreper som ikke er fremmedgjørende, men som en kan forholde seg til. Det krever også at de politiske partiene, ikke minst, med jevne mellomrom reiser denne typen diskusjoner internt i egne partiorganisasjoner knyttet til utvikling av egen politikk, og at andre med interesser rundt etiske spørsmål – Kirken og andre organisasjoner – deltar i den offentlige debatten rundt denne typen spørsmål. Vi vil aldri, uansett hvor godt lovverk vi klarer å beholde eller etablere på dette området, klare å lovregulere oss alene vekk fra at det i mange tilfeller vil være den enkelte som står overfor valget om en ønsker å benytte seg av den typen tilbud eller ikke. Da er det behov for kunnskap for at den enkelte skal gjøre kloke valg.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-26:
Jeg må si at jeg opplever ikke at verken jeg eller Helsedepartementet har liten oppmerksomhet på hiv, på dette området generelt og på situasjonen for dem som er hivpositive. Det synes jeg vi har vist gjennom både organisering, initiativ og strategiarbeid. Så er det slik at man må alltid stille seg spørsmål om man gjør de rette tingene og tar de rette valgene. Hvorfor er økningen så stor, og hvorfor er det så mange som har risikosex og utsetter seg for hivsmitte? Men det viser seg at det er jo ikke bare hivsmitte man utsetter seg for, man utsetter seg også for andre seksuelt overførbare sykdommer, som også har tatt seg opp, som gonoré og syfilis. Det er alvorlig – det er jeg helt enig i. Vi bruker mye penger og mye ressurser på dette området og på denne gruppen – bl.a. er hivmedisin dyrt. Hvis vi bare skulle sett økonomisk på det, ville det aller viktigste være at vi klarte å forebygge. Men det viktigste er jo å forebygge, og selv om det er gode medisiner og god behandling, er det klart en belastning både psykisk og fysisk, ikke minst, å leve med en sånn diagnose. Det som gjøres, er at vi nå jobber med, som jeg sa, en revisjon av denne strategien. Det er viktig å understreke at dette er ikke noe man gjør internt i et departement eller i et direktorat. Dette gjør man i nært samarbeid med de organisasjonene som representerer hivsmittede – og det er mange organisasjoner. Når jeg møter dette rådet, er det mange ulike organisasjoner, og det kan nok også hende at disse organisasjonene hadde hatt mye å tjene på at man klarte å få til et bedre og mer konstruktivt samarbeid. Vi tildeler også en god del penger til ulike organisasjoner, og jeg tror i den sammenheng at det har vært ganske forutsigbart at de har blitt tildelt økonomiske midler til driften sin eller til prosjektene sine. Jeg er helt enig i at det er viktig å få til kondomdistribusjon. Men jeg må også si at der jeg kommer – på ungdomspoliklinikker eller helseklinikker – er det kondomer tilgjengelig. Jeg tror at vi også må ta på oss et stort holdningsarbeid i de ulike miljøene hvor smittefaren er størst. Det er et stort ansvar som påhviler helsevesenet, men også andre instanser utenom.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-26:
Jeg vil først bare kommentere litt Internett-undersøkelsen, som viste at 40 pst. av de 2 000 som svarte, sa at de hadde vært utsatt for homohets. Det er et høyt tall i et land hvor vi ønsker å være liberale og å tro at vi er veldig tolerante overfor dem som kanskje er litt annerledes. Det er tankevekkende. Som interpellanten sier, er det viktig å ta tak i dette. Det dreier seg igjen om – tror jeg – informasjon og holdninger. Derfor mener jeg at det å ha en tverrdepartemental strategi – det vakte i hvert fall stor oppmerksomhet da den ble etablert – er viktig. Det er viktig at flere departementer fokuserer på dette, for det er mange som må inn. På helsesiden kan vi få informasjon om behandling og om forbygging ut til hele helsevesenet – det er viktig – men vi må også ha alle andre aktører med. Jeg har lyst til å vise til et tiltak som er en suksess. Det heter Uke Sex – importert fra Danmark – og er både en kampanje og undervisning for 7.–10. klasse. Det er et samarbeid mellom Helse- og omsorgsdepartementet og Kunnskapsdepartementet, og det er finansiert av de to direktoratene Utdanningsdirektoratet og Helsedirektoratet som startet i 2011. Så snakket jeg en del om å øke testfrekvensen. Jeg er veldig enig i dette med lavterskel, det at vi får tester som fortere kan gi et svar. Det har vært viktig. Jeg har også lyst til å understreke at både Olafiaklinikken og Brynsenglegene har fått styrket sine tilbud rettet mot menn som har sex med menn. Det har vært gjennomført egne kurs og opplæringstiltak rettet mot innvandrere, av bl.a. Aksept og mestring, Primærmedisinsk verksted og Medisinernes seksualopplysning. Olafiaklinikken har utarbeidet en egen prosedyreveileder for bruk av hurtigtest, og det er utarbeidet en smittevernbok av Folkehelseinstituttet. Så det er gjort mye arbeid. Jeg er enig i at når vi har mange organisasjoner, må vi bruke alle disse – og det gjør vi – for å få ut informasjon til medlemmene og til de miljøene som disse organisasjonene jobber i. Her er det nødvendig å tenke bredt. Det mener jeg vi gjør. Jeg mener også at det er viktig at vi foretar en revisjon av strategien, slik at vi gjør de riktige tingene fremover. Det er ikke tvil om at dette er en sak som det er viktig å jobbe med – og ha stor oppmerksomhet på videre.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-26:
Vi er i en fase hvor vi jobber med evaluering av bioteknologiloven. Jeg har bare lyst til å understreke at dette er et område hvor det er særdeles viktig å ha et godt juridisk lovverk og et godt etisk regelverk. Det er helt klart. Jeg tror ikke at det er noen uenighet i så måte, i hvert fall ikke om det som har kommet frem i interpellantens spørsmål, og det som jeg tenker er riktig nå. Når det gjelder utilsiktet informasjon ved testing, f.eks. av barn – eller voksne for den saks skyld – tenker jeg at det som er overskuddsinformasjon eller utilsiktet informasjon, ikke skal kunne gis ut uten videre. Jeg mener at det er den praksis som praktiseres i dag, og at det er noe som det er viktig at man holder på også i fremtiden. Det som er bekymringsfullt med de testene som vi ser på nettet, og de som det har vært reklamert for, er at de er både villedende og usikre, og de gir, som representanten Høie sier, unødig bekymring for veldig mange, og vi kommer inn på helt feil spor. Men så må vi også se på det verdifulle med denne teknologien, at man kan se på og forebygge sykdom som man ser det er arvelighet for, man kan hindre mange unødige undersøkelser, f.eks. hos barn, og man kan diagnostisere på en måte som gjør at man kan få riktigere behandling. Alle disse områdene er viktige områder. Når det gjelder vårt arbeid med bioteknologiloven, er det et arbeid som vil bli lagt frem for Stortinget. Jeg avventer nå debatten og ser videre hva som kommer opp, og om det er mer vi skal svare på.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-04-26:
Jeg er veldig enig med representanten Bent Høie i at det alltid dreier seg om å gjøre kloke valg. Jeg er også veldig glad for at det er veldig mange stemmer i denne debatten. Det er mange som mener noe, og det er mange som gjør et arbeid – ikke minst medlemmer av Bioteknologinemnda og nemndas sekretariat, som har en arbeidsgruppe som diskuterer nettopp bruk av genomsekvensering i diagnostikk, behandling og forskning. Også denne gruppen skal komme med forslag. Jeg er glad for alle som kommer med forslag når det gjelder disse vanskelige problemstillingene, nå som vi er i en fase hvor vi går gjennom loven og gjør en evaluering. Jeg har lyst til å si at denne loven er vanskeligere å evaluere enn mye annet vi holder på med i departementet. Det er mye lettere å gjøre juridiske valg på andre områder enn på akkurat dette området. Representanten Dåvøy spurte om når denne evalueringen kommer. Etter planen kommer den ikke før våren 2013, men det er viktig det også. Så vi har lang tid til å diskutere dette, og det er veldig positivt, synes jeg, at dette blir et tema i Stortinget. Men så er det ikke mulig å diskutere dette uten at det kommer et spørsmål også om tidlig ultralyd, og det blir på en måte likestilt med gentesting. Det er jeg ikke enig i. Når det gjelder gentesting, har alle vært oppe og snakket om at det ikke er lovlig i Norge – det gjør man bare i helt spesielle tilfeller i medisinsk sammenheng. Tidlig ultralyd er en lovlig undersøkelse. Veldig mange tar tidlig ultralyd. I Oslo og de store byene er det snakk om at kanskje så mange som 80 pst. tar denne undersøkelsen. Så må jeg si at jeg har forundret meg lenge over at man har en 38-årsgrense, hvor alle kan få tidlig ultralyd i Norge. Det er en grense som har vært administrert av helseministre både fra Høyre og fra Kristelig Folkeparti. Jeg synes det er et dilemma. Hvorfor har man en 38-årsgrense, hvorfor skal alle over det kunne ta dette? Vi vet alle hva som er grunnen til det. Da synes jeg man skal slutte å mistenkeliggjøre hvorfor noen tar et annet valg eller har en annen mening. Jeg har tatt til orde for at tidlig ultralyd kan være en riktig undersøkelse for dem som ønsker å vite, men man må også ha evnen til å kunne velge det som er best for en selv, og gjøre kloke valg. Det er …(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-04-26:
Først vil eg takka interpellanten for å ha teke opp eit viktig tema. Det er ikkje tvil om at utviklinga av smittetala er urovekkjande, og at ein må ta grep for å snu denne trenden. Å finna gode hivførebyggjande tiltak er inga enkel oppgåve. Hivpositive er langt frå ei einsarta gruppe. Det er alt frå den sprøytenarkomane til den godt vaksne kvinna som er smitta av ein utru ektefelle. Det kan vera den unge jenta som følte seg dårleg lenge, før legen omsider sjekka ho for hiv – ein sjukdom ho truleg fekk etter ein ferieflørt. Det kan vera innvandrarguten som forelskar seg i andre gutar, men som ikkje klarar å akseptera legninga si, og som i alle fall ikkje identifiserer seg som homofil. Det er mannen som trudde at hiv er ein sjukdom som synest, og at det var trygt så lenge han berre var saman med damer som såg friske og sunne ut. Han trudde at hiv ikkje er noko som angår han, men som berre nokre såkalla risikogrupper får – han tok grundig feil. Skal vi nå fram med førebyggjande strategiar som verkar, er kunnskap aleine ikkje nok. Dei fleste veit korleis hiv smittar. Svært mange har likevel ubeskytta sex, noko som smittetala for klamydia og andre seksuelt overførbare sjukdomar viser tydeleg. Innsatsen mot hiv i Noreg må vera godt koordinert og basert på godt funderte metodar. Han må vera basert på kunnskap om kva som fører til handlingsendring, og om kva for bodberarar dei enkelte gruppene vil lytta til. Smittetala gir gode grunnar til å sjå på korleis det hivførebyggjande arbeidet kan forbetrast. Skal vi klara å snu denne trenden, må vi òg sjå på kva det er som gjer at folk har ubeskytta sex, og lèt vera å testa seg. Eg trur at ei viktig årsak til at mange føler at dette ikkje angår dei, er at for mange er hivpositive avgrensa til såkalla risikogrupper, som har såkalla risiko åtferd. Men hivpositive er som sagt ei langt meir mangearta gruppe. Samstundes er det slik at hivpositive framleis opplever at helsepersonell ikkje tør å skifta på senga deira, at tannlegar nektar å behandla dei. Når kunnskapen om korleis hiv ikkje smittar, er så låg hos enkelte, er det ikkje rart at hivpositive kan føla seg stigmatiserte og diskriminerte. Skal vi finna gode hivførebyggjande tiltak, må vi også jobba for at hivpositive skal ha gode levekår, god livskvalitet og føla at det er trygt å vera open om statusen sin. Vi må jobba for å få opp prevensjonsbruken og få fleire til å ta hivtest. Det vil vera ein god start.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-04-26:
Først takk til interpellanten for å reisa ein viktig, men òg ein vanskeleg debatt! Interpellanten viste til bioteknologilova kapittel 5 om rammer for genetiske undersøkingar av menneske og bruken av desse. Interpellanten viste òg til at det ved førre behandling av bioteknologilova var ei brei politisk einigheit om at slike undersøkingar berre skal gjerast som eit ledd i medisinsk diagnostikk og behandling, og at resultatet ikkje skal brukast utanfor helsetenesta. Det blei òg sett krav til samtykke ved slike undersøkingar og til genetisk rettleiing. Stortinget vedtok òg eit forbod mot prediktive genetiske undersøkingar av barn, med mindre dette kunne avdekkja forhold som kunne behandlast. I dag ser vi ei rivande utvikling på feltet. Genetiske undersøkingar blir meir og meir utbreidde. Det er meir og meir informasjon som blir gjord tilgjengeleg, og det er ein stor kommersiell marknad. Samtidig held regjeringa på med ei evaluering av bioteknologilova. For Senterpartiet er det viktig å bidra til at gode etiske og juridiske rammer rundt dei genetiske undersøkingane som blir gjorde tilgjengeleg i helsevesenet, framleis skal vera der. Etikk må vera styrande, ikkje teknikk. Vi snakkar veldig mykje om retten til å vita, men det som det etter mitt syn er like viktig å fokusera på i dei vurderingane som blir gjorde, er retten til ikkje å vita. Alvorlege sjukdommar kan i mange tilfelle ikkje førebyggjast eller bli behandla. Prediktiv genetisk informasjon blir av nokre hevda å kunna øydeleggja friske menneskes livskvalitet og ta frå dei opplevinga av å ha ei open framtid, i tillegg til at det kan vera fare for at informasjonen kan misbrukast av arbeidsgjevarar, forsikringsselskap osv. Så retten til ikkje å vita er ein viktig grunn til at det i dagens lov blei sett krav om at prediktiv genetisk undersøking av barn under 16 år berre skal gjerast dersom det kan hindra eller redusera helseskade. Risikoen for sjukeleggjering ved genetiske undersøkingar må vi ta på alvor i debatten og i evalueringa av dagens bioteknologilov. Det er òg eit stort behov for kunnskap om genetiske undersøkingar både i helsetenesta og ute i befolkninga. Genetiske undersøkingar finst, dei blir fleire, og dei kan absolutt vera veldig nyttige. Spørsmålet er korleis dei skal brukast, og det må vera etiske rammer og normer som styrer området. Overordna meiner eg at formålet til dagens bioteknologilov er godt i forhold til kva som skal vera rammeverket rundt den rivande utviklinga som skjer. Formålet til dagens bioteknologilov er å sikra at medisinsk bruk og bioteknologi blir utnytta til beste for menneske i eit samfunn der det er plass til alle. Dette skal skje i samsvar med eit prinsipp om respekt for menneskeverd, menneskelege rettar og personleg integritet og utan diskriminering på grunnlag av arveanlegg, basert på etiske normer i vår vestlege kulturarv.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
På vegne av stortingsrepresentantene Ketil Solvik-Olsen, Anders Anundsen, Kenneth Svendsen, Jørund Rytman og meg selv vil jeg fremsette et representantforslag om bedret saksgang ved skatteklager.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Jeg ble verken imponert, overbevist eller beroliget av statsrådens uttalelse på talerstolen akkurat nå. Det som var helt klart, var at statsråden var veldig usikker på om denne loven ville fungere. Han var helt tydelig på at alle innsigelsene hadde noe for seg. Han var helt klar på at representanten Meltveit Kleppas innsigelser skulle tas hensyn til, og han var helt klar på at opposisjonen hadde gode poenger. Han var helt klar på at alle høringsinstansene hadde gode poenger. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hva er det som haster?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Jeg undres litt over de ulike taleres angrep på denne saken. Man er veldig opptatt av kommunal selvråderett og ikke å gripe inn og at Oslo kommune skal styre som de selv vil. Det er ikke måte på hvor snill man er på vegne av den kommunale selvråderetten når det er snakk om penger man skal slippe å betale. Sannheten er den at Oslo kommune har ikke råd til å betale 3 mrd. kr for et nytt museum, i tillegg til å betale 3 mrd. kr til et nytt Deichman. Det er 6 mrd. kr, og 6 mrd. kr delt på 600 000 innbyggere er 10 000 kr per innbygger. Det har Oslo kommune ikke råd til. Oslo kommune har over 23 mrd. kr i gjeld. Staten har altså 4 200 mrd. kr på bok. Vi er i det samme landet. Dette er hovedstaden, og det er kanskje den aller største kunstneren i norsk historie vi snakker om. Da synes jeg det er naturlig at staten tar på seg det ansvaret å tilby Oslo kommune et økonomisk bidrag for å få dette på plass. Det er ikke snakk om prosesser eller at staten skal bestemme hvor det skal være, men at staten skal si: Ja, vi har penger i den norske stat. Vi er veldig heldige som har den økonomiske situasjonen vi har. Vi ser at Oslo kommune har brukt altfor mye penger og har en gjeld på 40 000 kr per innbygger – vi har altså ikke råd til dette i Oslo kommune. Det er rett og slett et rop fra Oslo kommune om et økonomisk bidrag til noe som er veldig viktig å få på plass, nemlig et nytt Munch-museum. Man hører at særlig de som er tilhengere av Lambda, men for så vidt også de som er tilhengere av Tøyen, har ropt veldig høyt om å få dette på plass, at alt er uansvarlig og at alle andre som mener noe annet, er kulturvandaler og det som verre er. Men følgende er interessant: De som har så stor sans for Munch, som virkelig mener at man skal bruke 10 000 kr per innbygger i Oslo kommune – hvorfor vil de ikke selv være med og bidra. Jeg vil oppfordre alle dem som elsker Munch, til å starte en privat donoraksjon, slik at man kan sette i gang og få på plass noen penger, private penger. Hadde man brukt Fremskrittspartiets statsbudsjett som grunnlag, kunne man trukket det av på skatten, men det kan man ikke i dag. Uansett oppfordrer jeg alle – ikke minst Høyre-folk, som bor i de bedrestilte deler av byen, som har veldig god råd, som har vært veldig aktive i mediene for å få Munch-museet/Lambda på plass – til å bla opp pengene og bidra for å få Munch-museet på plass! Jeg skal også bidra hvis noen setter i gang en slik aksjon. Da skal jeg bidra så det monner.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Komiteen slutter seg til forslaget om endring i lov om Folketrygdfondet. Det har vært praksis at fem av styrets medlemmer oppnevnes etter forslag fra de politiske partienes stortingsgrupper, i tråd med styrkeforholdet mellom partiene i Stortinget. Denne praksisen foreslås nå avviklet. Det krever ingen lovendring. Men det foreslås at oppnevning av styre delegeres fra Kongen i statsråd til Finansdepartementet, og det nedfelles i lov om Folketrygdfondet. Styret foreslås redusert fra ni til sju personer, og en avvikler ordningen med personlige varamedlemmer og etablerer i stedet en ordning med to fast møtende varamedlemmer. Flere utviklingstrekk tilsier at en bør endre praksisen som har vært fram til nå. Stortinget får til behandling en melding hvert år der både Statens pensjonsfond utland og Folketrygdfondet er gjenstand for grundig debatt og behandling. Det gir oss i Stortinget god innsikt i styring og resultater i de to store fondene. Den årlige debatten viser at Stortinget er svært opptatt av Folketrygdfondet, og styret har et stort ansvar for å forvalte fellesskapets midler på best mulig måte. Jeg har tillit til at også styret som er oppnevnt etter en ny ordning, bidrar til beste for en åpen og god dialog med Stortinget én gang i året. Jeg anbefaler komiteens innstilling.
Arve Kambe (Høyre), 2012-12-10:
Etter hvert som man leser mer av saken, må jeg si at mye av saken dessverre har noe med regjeringsarroganse å gjøre. Her tar man ikke på alvor kritikken som kommer verken fra opposisjonen i merknader underveis i høringene eller i de skriftlige høringene. Det er relativt sjelden at Stortinget behandler en sak hvor opposisjonen samler seg om å sende en sak tilbake til regjeringen. Vanligvis samler man seg på ulike måter med politisk kritikk eller politiske alternativer. I denne saken har man altså gjort begge deler, men overordnet har man samarbeidet om å sende saken tilbake igjen. Vi har ulike måter å formulere oss på, nettopp fordi Høyre oppriktig er i tvil om mange av sakene, og savner helt objektivt sett noen av de problemstillingene vi etterlyser – de seks forslagene vi har fremmet. Vil statsråden ta selvkritikk på måten som regjeringen har lagt fram denne saken på?
Arve Kambe (Høyre), 2012-12-10:
Det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Lundteigen, som tydeligvis var inspirert av utdelingen av Nobels fredspris til EU i dag. Han svingte seg til de store høyder og koblet Høyre og Fremskrittspartiets holdninger om at vi var mot avgiften til Banksikringsfondet, til at vi ville ha en risiko når det gjaldt innskuddsgarantien. Det er med respekt å melde så langt fra saken som det går an å komme. Høyre har vært en av pådriverne og presset regjeringen, Høyre har via våre internasjonale kontakter i EPP bidratt til at den norske innskuddsgarantien – som faktisk er den beste i Europa – fortsatt skal gjelde, til tross for at krefter i EU ønsker å svekke den i favør av egne banker. Det vi har sagt, er at vi er imot den ekstra avgiften til banksikringsfondet som kommer fordi fondet allerede er fullt kapitalisert. Det betyr at uavhengig av hvor mye penger det er der, skal det betales penger inn i en fase der de samme politiske myndigheter – enten det gjelder regjering eller storting – kommer med andre krav om å styrke egenkapital for banker og finansinstitusjoner. Det er to baktepper her: Dette gjøres nå ikke i EU, og det gjøres ikke i Norden. Det er et poeng for Høyre å understreke at når vi stemmer mot det, er det ikke fordi vi er imot det i utgangspunktet, men vi vil likebehandle bankene. Dette blir en konkurranseulempe for norske banker. Banklovkommisjonen jobber med en egen banksikringslov. I lys av det og alt det andre vi har sagt i merknadene i saken og annet, mener vi at denne avgiften ikke er egnet til å følge opp målet. Den er unødvendig nå – den er for rask nå – og det finnes andre måter å gjøre dette på. Jeg tror altså at regjeringen hadde vært tjent med å ha litt mer is i magen og vente til en ser hva de andre nabolandene og EU gjør, og ikke minst å sikre at Banklovkommisjonen kommer med en egen banksikringslov. Det var det. Ellers er jeg veldig glad for å se at Lundteigen er kommet tilbake. Vi savnet ham i Oslo rådhus. Der hadde han sikkert fått med seg nyttig kunnskap.
Arve Kambe (Høyre), 2012-12-10:
Jeg tror kanskje representanten Lundteigen misforstår noe. Økningen i avgiften for Bankenes sikringsfond kommer ikke av at man skal opprettholde nivået på innskuddsgarantien. Den kommer i påvente av noe som kanskje skal skje en gang i framtiden. Dagens innskuddsgarantisatser har ingen relevans for meg – eller andre – som privatperson, for bedrifter eller hva det måtte være. Det har rett og slett med det å gjøre at fondet allerede er fullkapitalisert. Det har oppnådd det kravet Finanstilsynet og andre myndigheter har stilt til fondet. Dermed mener vi at i påvente av Banklovkommisjonen, i påvente av banksikringsloven, i påvente av EU og i påvente av felles nordisk samarbeid går det an å vente, for dette har ingenting å gjøre med garantien sånn som den er i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2012-12-10:
Forslaget om å leggja større ansvar på Finanstilsynet for forbrukarane sine interesser og rettar i finansmarknadene har brei støtte både i Stortinget og i den gjennomførte høyringsrunden. Eg ser difor ikkje nokon grunn til å gå nærmare inn på det spørsmålet. Forslaget til endringar av regelverket om innbetaling av avgift til Bankanes sikringsfond må forståast ut frå dei erfaringane vi har frå tidlegare bankkriser og den finanskrisa vi no har i våre omgjevnader. Vi kan håpa, men vi kan ikkje sikra oss mot, at den internasjonale finanskrisa slår inn her heime òg. Norske hushaldningar har rekordhøge lån, spesielt til bustad. Fall i bustadmarknadene var ein sentral faktor i bankkrisa vi hadde på 1980-talet. Det kan skje igjen. Departementet viser til at norske bankar ved utgangen av 2011 hadde ei samla gjeld til innskytarane og andre kreditorar på 3 340 mrd. kr. Då kjennest ikkje dei 22,7 mrd. kr som var kapitalen i Bankanes sikringsfond, så trygt, sjølv om fondet oppfyller dei kapitalkrava som er stilte. Ser vi i eit svært kortsiktig perspektiv, kan Høgre og Framstegspartiet ha rett i at kravet om innbetaling av avgift til Banksikringsfondet, kan vera ei konkurranseulempe. På litt lengre sikt, og i lys av finanskrisa, vil ein meir solid kapitalbase i sikringsfondet vera ein garanti for ei konkurransedyktig banknæring. Det er i alle si interesse at bankane skal sleppa å søkja ly under staten sine venger viss det kjem vanskelege tider. Det er oppsiktsvekkjande at Framstegspartiet er negativ til regjeringa sitt forslag om å styrkja Husbanken sine utlånsrammer for å kunna innvilga søknadene om bustadlån, og at dei finn grunn for å påpeika dette i denne saka. Det kan ikkje vera mange av dei som slit med å koma inn på bustadmarknaden, som deler ei slik oppfatning. Husbanken er det viktigaste bustadsosiale verktøyet staten har. Ein samla komité sluttar seg til endringane i foretakspensjonslova, som gjev innehavarane av fripolisar fleire val når det gjeld forvaltinga av kapitalen sin. Større fridom til investeringsval er bra, men med fridomen følgjer òg større risiko. Det er viktig å gjera dette heilt klart: Det må stillast særlege krav til opplysningsplikt og til rådgjeving i avtaleprosessen. Det er bra at ein samla komité understrekar dette. Vi føreset ei god oppfølging frå tilbydarane av ulike investeringsval, og forsikringsselskapa må i særleg grad kjenna seg trefte her, og i neste omgang føreset òg dette god oppfølging frå styresmaktene sine kontroll- og tilsynsorgan.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-12-10:
Jeg har et veldig kort spørsmål til statsråden. Mener finansministeren at forslaget til SI-lov styrker eller svekker rettssikkerheten til skyldner?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-10:
Jeg kan i stor grad slutte meg til det som er sagt fra opposisjonen tidligere i denne debatten. Statens innkrevingssentral gjør en viktig jobb i mange henseender, men dette lovforslaget synes vi hadde fortjent en bedre skjebne – ikke sett fra SIs side, de får jo utvidede fullmakter på en lang rekke områder, men med hensyn til en debatt knyttet til hvilken myndighet, hvilke befordringsmidler, hvilke måter man kan kjøre på fra statens side for å få inn sine penger. Representanten Tenden nevnte namsmannen i Oslo og den høringsuttalelsen han hadde. Jeg må si at det er vel en av de mest klare høringer jeg har deltatt på, når det gjelder å si klart fra om at man føler seg totalt overkjørt av regjeringens proposisjon og det som antakelig kommer til å få flertall her i dag. Det er selvfølgelig sterkt når namsmannen i Oslo sier: «Å la kreditor selv tvangsrealisere pant, kan sammenlignes med å unnlate domstolsbehandling i straffesaker for effektivitetens skyld.» Det er kanskje å dra det vel langt, men det er noe med på hvor mange sider av bordet man skal sitte. Her synes vi i Kristelig Folkeparti at man har gått veldig langt i at SI sitter på de fleste sider av bordet. Jeg synes ikke, og det må jeg si at regjeringen og regjeringspartiene heller ikke greier å argumentere for, at det har vært en god nok drøfting av personvern og rettssikkerhet i denne saken. Jeg merker meg Senterpartiets talskvinne. Hun ber egentlig om at de innsigelser som er kommet, på en måte skal rettes opp i etterkant. Jeg håper det er mulig, men poenget er at vi vedtar loven her og nå, og dens forarbeider er jo ganske entydige med hensyn til hvem som sitter med bukta og begge endene, bokstavelig talt. Så nå er jeg egentlig veldig spent på å høre hva finansministeren vil si til det ønsket Meltveit Kleppa hadde, hvordan man har tenkt å følge opp de innsigelsene som også Meltveit Kleppa på en måte stilte seg bak. Det blir spennende om finansministeren har noe annet å komme med enn det man hittil har sett. Nå tror jeg at jeg i starten på mitt innlegg snakket om «befordringsmidler» og ikke om «innfordring». Det får jeg rette opp med en gang, så det er gjort for protokollen. «Befordringsmidler» er noe annet, men det var muligens fordi jeg så på Magnhild Meltveit Kleppa da jeg sa det – så det får bli tilgitt! Uansett: Vi stemmer selvfølgelig for de forslagene som vi selv har vært med på å fremme. Vi gjør ikke det fordi vi er fullstendig uenig i loven, det kan være mye her som vi kan bygge på, men den fortjener en bredere debatt, hvor balansen mellom effektivitet og rettssikkerhet må være langt mer sentral enn det vi ser i dette forslaget. Jeg synes heller ikke det er helt uproblematisk at staten nå nesten i alle henseender skal være den som henter ut pengene først, mens det private næringsliv, f.eks. i distriktene eller hvor det måtte være, må stille seg bak i køen for å få sine kroner i enkeltsituasjoner. Med dette anbefaler jeg mindretallsinnstillingen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-10:
Jeg har lyst til å følge opp det representanten Solvik-Olsen tok opp. Jeg vet ikke om finansministeren hørte på radio i dag. Der uttalte representanter for LO seg meget kritisk til bransjen og hvilke muligheter LO så for at de – hva skal vi si – kunne veilede/ikke veilede forbrukerne. Det investeringsvalget som forbrukerne her kan foreta, kan bety både plusser og minuser, men det som er avgjørende for oss, er at forbrukerne vet hva de faktisk går inn på. Når statsråden sier at han vil forsikre seg om at den informasjonsplikten etterleves, blir spørsmålet: På hvilken måte mener han at det bør skje? Skal Finanstilsynet inn i dette, eller er det andre mekanismer han tenker på?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-10:
Jeg skal ikke påta meg oppgaven med på hele opposisjonens vegne å svare på Arild Stokkan-Grandes utfordring, særlig når jeg ikke sitter i komiteen engang. Men for Kristelig Folkeparti kan jeg nå svare. Det er ikke mer merkelig det som står der, enn at det er mulig å snakke sammen. Man lever ikke i isolerte verdener. For Arbeiderpartiet skulle det i hvert fall være noe gjenkjennelig i at man kan snakke sammen, skulle jeg tro. Det er også en direkte oppfølging av hva en samlet kulturkomité har sagt ved behandlingen av et representantforslag om fredning av Nasjonalgalleriets Munch-sal. Da sa man følgende: «Komiteen mener det er en viktig nasjonal og statlig oppgave å bidra til at Munchs kunst forvaltes slik at disse unike kunstskattene bevares for ettertiden. Det påligger staten et stort ansvar å sørge for at Munchs kunst bevares og gjøres tilgjengelig for allmennheten på en verdig og riktig måte.» Det sa en samlet komité. Det er i grunnen det samme vi står inne for i den merknaden som representanten refererte til. Det kan kanskje tyde på at man ikke selv husker hva man var med på i forrige runde.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-10:
Takk for et konstruktivt svar fra statsråden. Når det gjelder potensialet for Munch til å sette både norsk kunst og Norge på kartet, synes jeg statsråden svarte meget godt. Samtidig ligger det vel i det man selv skriver i meldingen om visuell kunst, at man har høyere ambisjoner, og at man ser at man kan dra nytte av Munch og Munchs kunst enda mer enn det man gjør i dag. Man skriver der at departementet vil «i samarbeid med Utenriksdepartementet styrke formidlingen av Edvard Munchs kunst i utlandet og bedre utnytte Munchs kunstnerskap som døråpner for norske samtidskunstnere på den internasjonale kunstarena.» Det er en veldig spennende tanke. Jeg vet ikke om statsråden har noen tanker å dele med Stortinget om hvordan hun ser for seg at dette i praksis skal skje. Så til det mer dagsaktuelle knyttet til plasseringen av Munch-museet. Jeg registrerer at statsråden sier at hun ikke aktivt vil ta noen initiativ, og det er greit. Men jeg hører også at statsråden sier at dersom Oslo kommune på en eller annen måte henvender seg til staten, har hun tenkt å spille en konstruktiv rolle også knyttet til en plassering av Munch-museet. Vi kan like det eller ei, men denne plasseringsdebatten har kommet i dødvanne, og jeg har ikke tenkt å gå inn i noen polemikk om hvorfor det er slik. Jeg må konstatere at det er flertall for et nytt Munch-museum i Oslo bystyre, men ikke hvor det skal ligge. Jeg tror at ettertiden vil berømme alle som positivt bidrar til at vi også gjennom et nytt Munch-museum kan løfte Munchs kunst. Bare i løpet av de tre–fire siste dagene, etter som folk blir klar over at det skal foregå en interpellasjonsdebatt her i huset om Munch, har det strømmet på med mailer og telefoner om at Stortinget – selvfølgelig gjennom statsråden, indirekte – også må bidra til at vi kan få et nytt museum, og at stat og kommune vil spille på lag, slik at dette faktisk kan realiseres.