Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2002-02-07:
Kontroll- og konstitusjonskomiteen har behandlet Dokument nr. 3:12 for 2000–2001, som omhandler Riksrevisjonens undersøkelse av klagesaksbehandlingen ved fylkesmannsembetene. Formålet med denne undersøkelsen har vært å vurdere fylkesmennenes klagesaksbehandling og informasjonsvirksomhet etter plan- og bygningsloven og lov om sosiale tjenester. Oppgaven som klageinstans for kommunale enkeltvedtak er en viktig del av fylkesmennenes rolle som rettssikkerhetsinstans. Det er derfor meget viktig at dette arbeidet utføres i henhold til intensjonene. Riksrevisjonen konkluderer i undersøkelsen med at fylkesmannsembetene kun i liten grad når det målet som er satt for saksbehandlingstiden i klagesaker. Målsettingen er at saksbehandlingstiden ikke skal overstige tre måneder. Undersøkelsen viser at det i 1999 var kun 36 pst. av klagene etter plan- og bygningsloven som ble behandlet innenfor målsettingen om tre måneder. For 45 pst. av sakene var behandlingstiden mer enn seks måneder. For klagesaker etter lov om sosiale tjenester var situasjonen noe bedre, men heller ikke her tilfredsstillende. Kun 54 pst. av slike saker ble behandlet innen tre måneder. Riksrevisjonens vurdering på bakgrunn av undersøkelsen er at den lange saksbehandlingstiden medfører at den enkelte klagers rettssikkerhet ikke blir tilstrekkelig ivaretatt. Komiteen er av den oppfatning at en slik lang saksbehandlingstid kan medføre frustrasjon hos klager samt at fakta om sakskomplekset kan bli mer uklart enn om saken hadde blitt behandlet mens sakskomplekset fortsatt var ferskt. Komiteen anser derfor at en lang saksbehandlingstid i verste fall kan sette rettssikkerheten i fare. Undersøkelsen avdekker videre at det er meget store forskjeller mellom de ulike fylkesmannsembetene. Eksempelvis hadde Østfold fylke i 1999 en gjennomsnittlig saksbehandlingstid på 12,9 måneder for klager etter plan- og bygningsloven, mot kun 1,3 måneder gjennomsnittlig saksbehandlingstid i Troms fylke. Komiteen stiller seg undrende til at det forekommer slike store forskjeller i saksbehandlingstid mellom de ulike embetene, og ser slike forskjeller som lite akseptable. Komiteen konstaterer at undersøkelsen viser en klar sammenheng mellom i hvilken grad embetene har etablert klare rutiner for klagesaksbehandlingen, og den faktiske saksbehandlingstiden. Komiteen er derfor av den oppfatning at slike rutiner må etableres ved samtlige embeter. Komiteen ønsker også fokusering på fylkesmannens rolle som veileder for kommunene, og anser det som helt nødvendig at embetene bruker ressurser på informasjonsvirksomhet for å hindre at unødvendig saksbehandlingstid blir brukt på manglende eller feilaktige oversendelser fra kommunene. Denne undersøkelsen viser også at det er store forskjeller mellom embetene når det gjelder utfallet av klagesakene, dvs. hvorvidt de blir opphevet eller omgjort. Komiteen finner dette alarmerende og ber Regjeringen undersøke om det er stor forskjell i praksis når det gjelder behandling av tilnærmet like saker. Komiteen finner det uheldig dersom lovverket blir praktisert forskjellig i ulike kommuner og embeter. Avslutningsvis konstaterer komiteen at Riksrevisjonen ser positivt på at Arbeids- og administrasjonsdepartementet vil følge opp fylkesmannsembetene med sikte på å nå målet om tre måneders saksbehandlingstid. Komiteen stiller seg bak dette og ber om å bli holdt orientert om fremdriften i arbeidet.