trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Da jeg kom på Stortinget i 2005, var Folkeaksjonen mot kraftlinjer i Hardanger blant de første som tok kontakt med meg, og det har vært mange møter og mange runder før vi står her vi står i dag. Et stort lokalt engasjement og et nasjonalt engasjement førte til at regjeringen bestemte at vi skulle ha en ekstra utredning om sjøkabel høsten 2010. Jeg mener at forsyningssikkerheten i BKK-området ikke er god nok i dag, og at tiltak må iverksettes for at sikkerheten skal nå den standarden som kreves for det øvrige Norge og i Europa. Etter at de fire regjeringsoppnevnte ekspertutvalgene la fram sine rapporter den 1. februar, har vi fått ny og forbedret kunnskap for å konkludere i valg av tiltak for å oppnå god nok forsyningssikkerhet i bergensområdet. Utvalgene slår fast at dagens forsyningssikkerhet ikke tilfredsstiller kravet om at forsyning opprettholdes selv om en ledning faller ut. Utvalgene sier at det er teknisk mulig å velge sjøkabel, men at dét vil være vesentlig dyrere og mer tidkrevende å få på plass enn luftspenn. Regjeringen falt ned på, som vi vet, at det skal bygges ny kraftlinje i luft mellom Sima og Samnanger. Mangel på nett legger restriksjoner på økonomisk vekst og etablering av arbeidsplasser. Statsråden var i sitt innlegg inne på at det må bygges ut nett framover, noe som har vært forsømt i flere år. Jeg mener vi ikke kan la BKK-området bli et eget prisområde, noe som kan føre til at vi på kalde vinterdager kan oppleve å få 40–50 pst. økt strømpris i forhold til dagens situasjon og tidvis en vesentlig høyere pris enn resten av landet. I tillegg til at denne usikkerheten vil skape restriksjoner for økonomisk vekst og nye arbeidsplasser, vil også et eget prisområde true eksisterende industriarbeidsplasser i bergensområdet – en industri som allerede i dag sliter med høye strømpriser og ettervirkninger av finanskrisen. Jeg vil videre framheve behovet for en pålitelig kraftforsyning for en region i sterk vekst. At dagens situasjon medfører fare for utkoblinger og høye priser for bergensere og andre hordalendinger, kan vi ikke leve med. Jeg er glad for at regjeringen har konkludert, slik at arbeidet kom i gang med å sikre tryggere energiforsyning og en jevnere pris på strøm. I kjølvannet av saken skal regjeringen se på prosessen for konsesjon og bygging av kraftlinjer for å få en bedre forankring lokalt. Det er bra, selv om det ikke hjelper de i Hardanger og andre som er skuffet over at sjøkabelalternativet ikke ble valgt.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Jeg vil takke utenriksministeren for et veldig godt svar. Det er flott at Norge allerede gjør en innsats på dette området, og jeg er helt enig i at vi må bidra til at det skjer flere ting på én gang. Effektiviserings- og rasjonaliseringsarbeidet i UNRWA er viktig, og samtidig er det viktig at giverlandene gjør sitt. Kutt i budsjettene er ikke svaret i en situasjon der behovene øker. Jeg er glad utenriksministeren også framhever behovet for jevnere byrdefordeling og ønsket om at UNRWA får en større del av sine midler over regulære budsjetter. Mitt utgangspunkt er ikke at bistanden til palestinske flyktninger er blitt for dyr. Mitt utgangspunkt er at behovene er store og øker, og at UNRWA har behov for flere ressurser. Skal de lykkes over tid, må det skje endringer. Mange ganger er kravet om reform egentlig noe annet: politisk motivert uenighet om formål. UNRWA har fått mye kritikk, særlig fra miljøer som er kritiske til palestinske selvstyremyndigheter, og jeg er veldig glad for at regjeringen har et helt annet utgangspunkt. Nettopp fordi vi er blant palestinernes og UNRWAs venner, er mulighetene til stede for at vi blir hørt. Når det gjelder sammenligningen mellom UNRWA og UNHCR, vil jeg presisere at jeg ser og forstår at organisasjonene har ulike mandater. Det bør imidlertid ikke stå i veien for at begge kan arbeide med gjenbosetting, eller at de kan samarbeide om dette. Returretten bør ikke være et hinder for at palestinske flyktninger som ønsker det, får mulighet til gjenbosetting i tredjeland som sikrer deres grunnleggende rettigheter og levekår. I tillegg er jeg opptatt av at det stilles krav om bygging av infrastruktur i flyktningleirene og at det satses på utdanning. Dette er etter mitt syn UNRWAs viktigste aktiviteter. Jeg ser fram til den videre debatten, og håper vi i dag kan ha palestinernes humanitære situasjon og UNRWAs reformbehov i fokus.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Først vil jeg takke for en god debatt. Utenriksministeren brukte begrepet «livline» om UNRWAs rolle for palestinske flyktninger, og det er en presis beskrivelse. Jeg synes også debatten etterlater nettopp dette inntrykket. UNRWA er viktig, og organisasjonen gjør en jobb ingen andre kan gjøre. Jeg deler representanten Eva Kristin Hansens vurdering: UNRWA er den viktigste FN-organisasjonen i Midtøsten. Diskusjonen har gått langs to spor. Det første er behovet for økte ressurser og behovet for effektvisering og rasjonalisering. Det andre er de prinsipielle spørsmålene knyttet til gjenbosetting og behovsprøving. Representanten Høglund peker på at situasjonen i Jordan er spesiell, der palestinerne blir statsborgere. Han spør om UNRWA fortsatt skal betale for helse og utdanning til jordanske statsborgere med palestinsk bakgrunn. Det er et godt spørsmål, samtidig reiser det et dilemma. Jordan er et fattig land, men også det landet som har behandlet palestinerne med størst respekt og sikret deres rettigheter. Det er enestående. Om FN trekker den økonomiske støtten til palestinske flyktninger i Jordan, vil det innebære at verdenssamfunnet straffer landet for dets sjenerøsitet og anstendighet. Det ville vært et tankekors. Representanten Dagfinn Høybråten løftet fram noe veldig viktig: UNRWAs arbeid for å styrke menneskerettighetene. Det er ingen tvil om at det UNRWA gjør både i det humanitære arbeidet og ikke minst i skolene, er et viktig bidrag for å skape stabilitet og motvirke ekstremisme i områder med uro og ustabilitet. Fredrik Sletbakk trakk parallellen mellom det som nå skjer i Midtøsten, og det som skjedde i Øst-Europa etter 1989. Vi følger alle utviklingen i Midtøsten nøye og gleder oss over demokratiske og sosiale reformer. I dette bildet er det viktig at palestinernes situasjon ikke glemmes. Lise Christoffersen holdt et veldig godt innlegg, og hun har helt rett i at det er i alles interesse at palestinerne har utdanning, god helse, verdighet og håp den dagen de returnerer til Palestina. Hun brukte også begrepet «livlinen» om UNRWA og slo fast at livlinen ikke er sterk nok. Hun har helt rett – hva gjør vi med det?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Representanten Hauglis innledende spørsmål og denne kommentaren setter rammen rundt denne debatten på en veldig god måte, og jeg berømmer ham for det. Det er en nødvendig debatt om en organisasjon og en sak som Norge bidrar til både med midler og politisk engasjement. Jeg har ikke opplevd at ledelsen i UNRWA – den nåværende eller den forrige som jeg har møtt – motsetter seg reform. Tvert imot oppfatter jeg at de ganske intenst arbeider for å finne de rette grepene. Men dette er jo en debatt som handler om to litt ulike dimensjoner. Det ene er: Hvordan driver man hjelp til en gruppe mennesker som øker i omfang, når budsjettene går ned? Det er et klassisk dilemma, som også representanten Haugli nå sa, det er behov for flere ressurser. Han pekte på en del behov. Han pekte på infrastruktur og utdanning. Alle som har vært i nærheten av eller inne i disse flyktningleirene, ser at listen er lang av udekkede behov. Det krever altså flere ressurser. De kan framkomme på to måter, at de ressursene som er, brukes mer effektivt – det må vi kreve – men det må også faktisk mer ressurser til, særlig når flyktningbefolkningen øker. Så er det prinsipielle spørsmålet meget interessant. Det gjelder gjenbosetting og forholdet til FNs høykommissær. Dette er jo et tema som reiser store prinsipielle og politiske beslutninger. Isolert sett kunne man se for seg at man opprettholder returretten om man blir gjenbosatt. Men som representanten Haugli har erfart i møte med flyktninger i leirene, er dette politisk meget, meget omstridt for en befolkning som lever med forestillingen om at de er i en midlertidig situasjon, selv om den midlertidige situasjonen kan ha vart i over 60 år, og selv om faktisk to generasjoner har opplevd å bli født inn i flyktningleirene – noe en del av oss markerte 1. mai gjennom en aksjon som Norsk Folkehjelp hadde. Så det er på disse to nivåene egentlig diskusjonen går: Hvordan kan UNRWA med sitt nåværende mandat drive bedre, mer effektivt, og hvordan kan vi bidra til det? Og på den andre siden de prinsipielle diskusjonene om statusen flyktningene har. Summen av begge deler er at UNRWA er en livline for palestinske flyktninger, og uten den organisasjonen ville de blitt overlatt til en enda mer miserabel hverdag, og de ville i enda større grad bli fruktbar mark for ekstremistiske krefter som vil fange særlig unge sinn og hjerter til sin sak. Det har gjort inntrykk på meg å se i Gaza hvordan UNRWA med stort mot har klart å motsette seg en del av Hamas' forsøk på å komme gjennom med doktrinær utdanning i skolene ved å tviholde på et curriculum som lever opp til internasjonale standarder. Vi skal være veldig varsomme med å gjøre noe som svekker den muligheten, for det er et forsvarsverk mot et ellers ganske tungt press mot disse unge menneskene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Jeg vil takke for mange gode innlegg. Jeg tror at vi her har utviklet en prinsipiell enighet om at det er to sider ved dette spørsmålet. Det er hva vi kan gjøre for å bedre UNRWA som organisasjon, måten den jobber på, reformere innsatsen, effektivisere tiltakene og rette fokus mot hva som kan lette livet for dem som lever i leirene. Det andre er spørsmålet om hvorfor de er flyktninger, hvor lenge de skal være flyktninger, og da ha fokus på fredsprosessen, som alltid er inne i en kritisk fase, også nå. Jeg synes at det var positivt å høre at UNRWA fikk støtte fra alle talere i denne sal. Jeg må få minne om at mens Gaza-krigen raste, foreslo Fremskrittspartiets leder at UNRWA burde legges ned, og hun sa vel også at hovedproblemet i Midtøsten var denne organisasjonen. Det var uttalelser som etter hvert ble moderert av representanter for Fremskrittspartiet som har vært på besøk i regionen og sett hvordan situasjonen er. Jeg mener det er viktig å følge opp den linjen som ble uttrykt her i debatten, nemlig at vi ikke lar flyktningene leve i elendighet inntil de kan flytte tilbake. Men jeg tror vi har fått illustrert hvilket komplisert samspill det må være mellom oss som givere til denne FN-organisasjonen, vertslandene som har leirene på sin jord, de som bor i leirene, og det bredere politiske arbeidet for å finne en løsning på konflikten. Vi ledet, fra norsk side, giverlandsgruppens møte rett før påske. Det møtet slo fast for første gang at giverlandsmyndighetene i dag leverer tjenester som er over nivået for den standard man kan vente av en fungerende stat. Det ble av statsminister Fayyad betraktet som et vannskille i den utviklingen palestinerne har arbeidet for de siste årene. Det betyr at i det øyeblikk en stat skulle materialisere seg gjennom forhandlinger, har palestinerne vist at de er i stand til å drive den. Et avgjørende utestående spørsmål er at palestinerne er delt. Det har jo Israel i lang tid også påpekt, at så lenge palestinerne er delt, utgjør de ikke en reell forhandlingsmotpart. Nå gjøres det nye forsøk på samling på palestinsk side. Vi følger fra norsk side det arbeidet meget nøye, vi vil vurdere den eventuelle samlingsregjeringen som kan komme av denne prosessen og gjøre som sist: vurdere den på grunnlag av det program den kommer med, og de prinsipper den knytter seg til. Vi mener det er viktig at palestinske bestrebelser på samling blir møtt med åpenhet, men at de også må leve opp til de krav som det internasjonale samfunn har for regjeringers virksomhet og regjeringers budskap. Dette henger selvfølgelig også sammen det store spørsmålet, fordi det må være et samlet palestinsk folk som forhandler fram en løsning om en tostatsløsning, og som så kan gjøre at flyktningspørsmålet kan bli behandlet i det perspektivet man har etterlyst helt siden sluttstatusspørsmålene ble definert.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Nærhet gir mye trygghet, men nærhet i seg selv gir ingen trygghet. Det handler om kvalitet i de tjenestene vi skal produsere, og som vi skal gi befolkningen vår. Det handler om kvalitet i innholdet i barnehagen, det handler om kvalitet i innholdet i skolen, det handler om kvalitet i eldreomsorgen, og det handler om kvalitet innenfor spesialisthelsetjenesten. Vi har gjennom disse seks årene bygd opp full barnehagedekning. Det gir valgfrihet. Det gir ikke ufrihet, for det gjør at folk får plass, et barnehagetilbud, der de bor og der de lever. Når det gjelder skoler, er det viktig at vi har en fellesskole i alle kommuner, som er tilgjengelig og som har god kvalitet, og som også gjør at folk har mulighet til å gå på skole i nærmiljøet sitt og slippe å reise lange avstander. Det handler også om tilgjengelighet og muligheter for å ha gode tilbud. Innenfor eldreomsorgen har vi sett at mangfoldet er viktig, men er det riktig at driften av eldreomsorg, drift av sykehjem, skal settes ut på anbud? Gir disse anbudsrundene folk som jobber 20 timer i døgnet, som bor i kjellere, valgfrihet? Er det god kvalitet for dem som bor på sykehjemmene? Det handler om å ha gode offentlige velferdstjenester som gir trygghet for ansatte, trygghet for befolkningen og ikke minst trygghet for dem som har behov for pleie og omsorg. Det er det valgfrihet handler om, å ha gode tilbud. Dette gjelder også innenfor psykiatri, det gjelder også innenfor rusomsorgen. Det handler ikke om å sette alt ut på anbud, det handler om å bygge ut tilbud som har god kvalitet i hele landet. Alle bor ikke her i Oslo og kan velge ulike tilbud. De aller fleste kommunene i Norge er kommuner som har under 2 000 innbyggere. De har ikke muligheten til å velge mellom ulike skoler, ulike sykehus, ulike barnehager osv. Derfor er det viktig at vi i det offentlige i samarbeid med kommunene bygger gode velferdstjenester som er tilgjengelige. Det gjelder også innenfor rehabilitering. Det er jo derfor statsråden nå har lagt fram en ny nasjonal helse- og omsorgsplan som skal gi gode spesialisthelsetjenester ikke bare for dem som bor i byene, men spesialisthelsetjenester innenfor rus, psykiatri osv. i lokalmedisinske sentre der folk bor. Det handler om å ha tilgjengelighet på gode helsetjenester i Norge.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-05-03:
Statsråden har avvist alle forslag som har kommet fra både Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre i denne sammenhengen. Likevel gis det uttrykk for at man ønsker mangfold, man ønsker valgfrihet, og man ønsker kvalitet. Da er mitt spørsmål: Da Fremskrittspartiet fremmet sitt forslag om samfunnskontrakt, skulle statsråden se nærmere på det, men ingenting synes å ha skjedd. Hvilke tiltak har regjeringen iverksatt for å sikre mangfold, kvalitet og valgfrihet? Og hvilke konkrete resultater kan den vise til som faktisk har gitt et økt mangfold, gitt en bedret kvalitet og en økt valgfrihet for brukerne?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-05-03:
Statsråden sier at valgfriheten ikke er redusert. Jo, den er redusert. Valgfriheten er redusert utrolig mye innenfor ideell sektor, og flere titalls institusjoner – som jeg kunne ha listet opp hvis jeg hadde hatt flere minutter – er faktisk avviklet. Det er ikke på grunn av kvalitet. Det kan kanskje gjelde noen, men for de aller fleste har det vært anbudsregimet, det at man har valgt andre løsninger, som har gjort at de ideelle institusjonene har gått dukken. Jeg må spørre statsråden: Den måten som det ble gjort på i forbindelse med Askøy, som er min hjemkommune, det at man sier nei i anbudsprosessen, at det blir sendt oppsigelser til ansatte, at man fra det offentlige i neste runde velger å drive videre, overta personalet og overta driften, men det er ikke lenger en Blå Kors-institusjon, forstår jeg ikke. Er det denne måten statsråden mener at helseforetakene skal jobbe mot de ideelle på?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2011-05-03:
Jeg har behov for å svare litt på det som statsråden sa i sitt innlegg, nemlig at situasjonen i Helse Vest har vært slik at det offentlige i liten grad har drevet innenfor rus, kanskje så mye som 80-90 pst. har vært drevet av ideelle og private. Det er helt riktig, men samtidig har den delen av landet hatt noen av de dårligste tilbudene til rusavhengige. Det har bedret seg en del de siste årene, det har det, men det betyr jo ikke at man behøver å gå inn og overta driften, eller overta og legge ned oppgaver i de ideelle institusjonene, når behovet er så veldig mye større for nye tiltak og for at det offentlige bygger opp. Spesielt kanskje innenfor dobbeltdiagnoseproblemet med rus og psykiatri tror jeg det er riktig at det offentlige bygger opp mer enn de har gjort til nå. Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende at man nå – jeg synes statsråden også gjør det – antyder at det kanskje hadde med kvalitet å gjøre. Det er helt andre opplysninger jeg har angående den overtakelsen. Så har jeg lyst til å si at jeg er glad for at statsråden går igjennom anbudssystemet, og at de regionale helseforetakene har fått dette i oppdrag. I denne regionen har man for det første tatt all LAR-behandling fra den Blå Kors-klinikken som ligger i Bergen, og nå har man altså overtatt driften av en tradisjonell, god institusjon, som Blå Kors fremdeles eier eiendommen til, men de har ikke driften. Hvis det viser seg at det her er blitt gjort feil i anbudsrunden, at dette ikke burde ha skjedd, at de faktisk burde fått drive videre – eller for den del at det er behov for at de driver videre, og det må det jo være i og med at det offentlige nå har overtatt driften – så håper jeg at statsråden vil kunne våge å si til det regionale helseforetaket at denne institusjonen likevel skal få lov til å drive som en Blå Kors-institusjon. Jeg føler ikke at dørene er stengt i forhold til dette. Jeg ber ikke om at statsråden her og nå skal svare at hun kommer til å gjøre det, det har jeg forståelse for at hun ikke gjør. Men jeg håper at den runden man nå har innenfor de regionale helseforetakene, der man ser på anbudspraksisen, vil være grundig og god.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Det som har vært en viktig del av regjeringens politikk når det gjelder innkjøp av tjenester, har spesielt vært å legge til rette for gode forhold og gode vilkår for ideelle aktører. Derfor har vi bl.a. sett at en del helseforetak har gått ut mot bare ideelle aktører når det gjelder innkjøp, f.eks. innen rusbehandling eller innenfor psykisk helse. Det har vært viktige tiltak. Det ønsker vi å videreutvikle, og skape god forutsigbarhet for de ideelle aktørene. Når det gjelder mangfold og kvalitet, er det slik at i hver eneste anbudsprosess er det kvalitet og tilgjengelighet som skal telle mest. Det er viktige kriterier, og dette jobber vi hele tiden med. Det er også slik at noe er styrende for innkjøp og anbudsprosesser. Det er at vi skal følge regelverket for anbudsprosesser. Det er vi opptatt av, selv om vi ønsker å skape gode vilkår for de ideelle, bl.a. ved at det er enkelte deler av innkjøpsreglementet som kan fravikes.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Jeg må si at jeg tar sterkt avstand fra at valgfriheten er redusert. Det er den ikke. Det å ha fritt sykehusvalg har vi vært opptatt av, og hvis et av de regionale helseforetakene har avtale med en privat aktør, kan også de andre velge det innenfor det antall behandlinger som er kjøpt. Vi vil gjerne ha et mangfold og en valgfrihet, men det må altså være slik at det er forutsigbart også for de aktørene som skal delta i dette. Det blir det ikke med det representantforslaget som ligger her. Det er en ærlig sak å være politisk uenig, men det er dét dette dreier seg om. Det dreier seg ikke om at vi ønsker å bygge ned. Tvert imot, jeg vil understreke at budsjettene til helseforetakene har økt radikalt i den perioden vi har sittet i regjering, nettopp for å kunne gi pasientene et bedre tilbud.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Når det gjelder Askøy Blå Kors, har vi diskutert den saken tidligere. Vi har også, som representanten sa i innlegget sitt, sagt at vi holder på med en evaluering av de innkjøpsprosessene som har vært. Når det gjelder Helse Vest, har de hatt et altfor dårlig tilbud til rusavhengige. De har også hatt et altfor dårlig tilbud i egen offentlig regi. En del av den basisen må være i egen regi for at man skal kunne gjøre gode innkjøp fra ideelle. Jeg kan ikke detaljene i den prosessen som har vært, men jeg vil anta at det har vært en hjelp for de ansatte, for dem som jobber der, at Helse Vest har kommet inn og overtatt. Så er det slett ikke sånn at helseforetakene skal gå inn og overta enhver institusjon som taper et anbud. Det er nettopp det som er det vanskelige ved det at vi faktisk er avhengig av en eller annen form for anbudssituasjon, at noen vinner ikke disse anbudene. Jeg må bare si at kvalitet er det første kriteriet og er også en årsak til …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Den anbudsrunden som har vært, har vi debattert mange ganger, og vi har en prosess på det. Men jeg følte behov for å oppklare en ting: Det var ikke den spesielle institusjonen jeg mente da jeg sa det dreide seg om at man ikke nødvendigvis hadde den rette kvaliteten, men at det har vært en situasjon for en del av de institusjonene som er blitt valgt bort. Så er det også slik at det har vært en overkapasitet. Når det gjelder Helse Vest, har det vært særdeles viktig å bygge opp noe av det offentlige tilbudet. For én ting er at man har gode avtaler med andre, og spesielt med ideelle, det er viktig nok, men det har altså vært viktig at man har bygget opp tilbudet. Det har vært helt nødvendig, for dette er en pasientgruppe som har vært forsømt. Det erkjenner ledelsen i Helse Vest, også spesielt i Helse Bergen. Derfor er jeg glad for at de bygger opp tilbudet til denne gruppen, som vi har en målsetting om skal kunne gi et bedre behandlingstilbud og kortere ventetid.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Jeg har nok en gang lyst til å understreke at det har vært doblet investeringstakt på sykehusene etter 2002, altså fra helseforetaksmodellen ble innført. Nettopp på grunn av at pengene ligger i basisbevilgningen er det faktisk de regionale helseforetakene som også skal styre investeringstakten. På den måten mener vi, samtidig med at prosjektene skal godkjennes, at de har bedre kontroll på investeringene. Så er det jo sånn av hvis det bare var å pøse penger inn i økonomien, kunne man selvfølgelig, i hvert fall i en viss tid, bygge mer, både veier og sykehus og alt som måtte være. Men det er nå engang slik at vi har et statsbudsjett som er vedtatt i Stortinget, og som vi er enige om. Selvsagt er det slik at enhver minister prøver å få mest til sin egen sektor. Jeg er glad for at vi har lyktes med å få mer penger til helsesektoren, sånn at vi kan investere mer og få bedre pasientbehandling. Men det er altså slik det er: Det er det totale budsjettet som avgjør.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Det er stor forskjell på investeringene som skal til for å bygge et pasienthotell og et sykehus. Når du skal bygge et sykehus, er det sjelden snakk om mindre enn noen milliarder, og det kan være snakk om mange, mange milliarder. Så de to tingene kan ikke sammenlignes. Så må jeg si at jeg heller ikke hadde forventet noe annet enn at Høyre er opptatt av å ha en viss styring med økonomien. Det så vi jo også da Høyre sist satt i regjering. Da holdt man tilbake en rekke investeringer på statlige bygg. Det var en rekke statlige bygg f.eks. i Bergen, hvor jeg var lokalpolitiker, som ikke ble igangsatt, nettopp fordi man sannsynligvis vurderte at man ikke ville bruke mer penger inn i offentlig sektor. Det har vår regjering gjort noe med. Derfor har vi også gode investeringsmuligheter i helseforetakene. Men vi kan ikke investere mer enn det er økonomi til å betale. Det gjelder uansett om det er snakk om OPS-prosjekt, eller om det er snakk om investering. Så er det sånn at vi trenger ikke å bruke OPS-prosjekter når det gjelder sykehusene. Fra Storbritannia viser det seg at det er 12 pst. dyrere. Da skjønner jeg ikke hvorfor vi skulle gjøre det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-03:
Helse Sør-Øst går ikke med store underskudd, det er ikke slik at de har gjort det. Når det gjelder Oslo universitetssykehus, har det de siste ukene vært avdekket at de har et merforbruk i inneværende år på grunn av omstillingen. Det er en helt annen sak. Helse Sør-Øst har ca. 3 mrd. kr i året å investere for, og det gjør de også, delvis i nybygg, delvis i rehabilitering. Det er store beløp som er avsatt til investeringer i Oslo universitetssykehus, men man har ikke klart å bruke dem fullt ut. Jeg er helt enig med Per Arne Olsen i at det er en rekke norske sykehusbygg som skulle vært erstattet eller rehabilitert. Det vil vi gjøre noe med, men det må skje innenfor ansvarlige økonomiske rammer, med en viss prioritering og i en viss takt. Vi skal bygge flere sykehus, det kan jeg love, og også rehabilitere.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-05-03:
Helseministeren er uenig i at de rød-grønnes politikk ikke setter pasienten i sentrum. Men da må jeg minne om at det er viktig for oss politikere å forholde oss til virkeligheten der ute, til hvordan folk opplever virkeligheten. Og folk der ute opplever at under de rød-grønnes regjering har de rød-grønne innenfor helse- og omsorgspolitikken systematisk bygd ned valgfriheten og mangfoldet og systematisk gjort det vanskeligere for folk å velge behandlingstilbud innenfor velferdssektoren. Det er derfor det blir veldig spesielt å sitte og høre på rød-grønne politikere her i salen som snakker om at valgfrihet og mangfold er viktig, når det er det motsatte som skjer rundt omkring i landet. La meg derfor spørre helseministeren: Hvorfor er det viktig å nekte mennesker å velge behandling og behandlingstilbud?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2011-05-03:
Jeg må si jeg satte pris på innlegget til siste taler. Representanten Geir-Ketil Hansen fra SV er jo ærlig. Han står på denne talerstolen og sier han er sterkt imot Høyres forslag. Han går sterkt imot privatisering. Han er sterkt imot de «skumle» markedskreftene. Men saksordfører fra Arbeiderpartiet, representanten Asphjell, forteller fra talerstolen at de rød-grønne synes det er positivt med mangfold og valgfrihet, og setter pris på Høyres forslag. Jeg tror representanten Hansen sa ganske rett ut hvordan de rød-grønnes politikk i helse-, omsorgs- og velferdssektoren er. Arbeiderpartiet og helseministeren i Stortinget forteller at valgfrihet og mangfold er viktig, at det er viktig at brukeren får lov til å velge selv, men vi ser at det er noe helt annet som skjer i Helse-Norge og i velferdssektoren, f.eks. i barnevernet. Der skjer det en systematisk nedbygging av mangfold og valgfrihet. Gode, solide og tradisjonsrike barnevernsinstitusjoner legges ned. De blir kjøpt opp eller nedbemannet. Det skjer over hele landet, nettopp på grunn av regjeringens ensidige, statlige institusjonssatsing og nedbygging av mangfold. Man fratar brukerne muligheten til å velge selv. I mars i år kunne vi se på NRK hva konsekvensen av politikken til de rød-grønne er. De små, tilpassede barnevernsinstitusjonene legges ned, slik at barn med ulike behov og utfordringer er nødt til å plasseres i store institusjoner. Vi vet at dette kan være skadelig for den enkelte. 18 år gamle Emil forteller til NRK hvordan det var på en slik stor institusjon, der han som 13-åring kom i kontakt med narkotika, fordi de andre på institusjonen brukte det. Er det et slikt barnevern vi vil ha? Mangfoldet – de små, unike aktørene, som evner å gi tilpasset tilbud til barna, slik at de får den hjelpen de har krav på når de trenger det – blir systematisk redusert av Velferds-Norge med de rød-grønnes politikk. Om regjeringen hadde gjort mer for å sikre et mangfold av tilbud innen helse- og omsorgssektoren, kunne vi gitt folk en reell valgfrihet, en reell bytterett, snarere enn en klagerett. Når man må klage, er det allerede for sent. Det er menneskeliv det er snakk om. Det er lite troverdig når Arbeiderpartiet snakker om at mangfold og valgfrihet er viktig i Velferds-Norge, når vi ser at det er det motsatte som skjer ute i landet.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-03:
En del av det som er tatt opp i forslaget vi har til behandling, det som gjelder samarbeidet mellom frivillig sektor, frivillige organisasjoner i forhold til helsevesenet, er vi enig i er en viktig faktor. På mange områder har disse private ideelle organisasjonene representert et viktig helsetilbud. På mange områder har de over tid også representert det eneste tilbudet vi har hatt i deler av landet, spesielt innen rehabilitering og rus. Derfor er det å få en nasjonal samarbeidsavtale med frivillig sektor viktig. Jeg håper og forutsetter at det er et område som er prioritert i flere departementer, for det har stått på dagsordenen tidligere. Vi har vært inspirert av den samarbeidsavtalen man har i Sverige. I den forbindelse er viktig at man avklarer det offentlige helsevesenets rolle og den frivillige/ideelle sektors rolle når det gjelder helsesektoren, nemlig at disse representerer et supplement til det offentlige. Den svenske samarbeidsavtalen det har vært vist til, avklarer nettopp dette. Forslagsstillerne bruker retorikken om mangfold og kvalitet, og kobler dette til økt privatisering og økt liberalisering av det norske helsevesenet. Det er det som ligger i forslaget, og som ligger under når man argumenterer her. Det er et helsevesen som vi i SV tar sterk avstand fra. Vi mener at det helsevesenet som man argumenterer for her, står i sterk kontrast til det helsevesenet vi har bygd ut i dette landet over tid, og der man har prioritert når det gjelder hvor helsekronene skal gå. Man har prioritert å styre ressursene ut til hele landet, og man har prioritert å bygge opp et helsevesen med god kvalitet i hver eneste kommune. Det er en måte å styre på som har sikret kvalitet i hele landet, og som har gjort det norske helsevesenet til et av de beste. Skulle man oppheve dette og innføre økt liberalisering og økt shopping på et helsemarked, som det har vært argumentert for her, vil det komme de sentrale strøk til gode, for det er bare der det er et marked. De store sentrene vil kanskje få mer mangfold, men distriktene og det øvrige landet vil tape på det. Derfor er vi sterkt imot det som det bygges opp under her i denne argumentasjonen angående privat sektor og å ha en annen samarbeidsavtale. Vi er for å ha deler av dette som et supplement. Vi bruker ca. 2 mrd. kr i året på avtaler med de private. Vi vil fra SVs side sterkt understreke at det er viktig å sikre samarbeidsavtale med ideell sektor – de som har lang tradisjon, og der vi vet at pengene går til helse, og ikke til utbytte til internasjonale konsern. Ikke minst vil de være viktige når vi skal få på plass folkehelseloven og satsing på folkehelsen i framtiden. Da vil den sektoren spille en særlig viktig rolle.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-03:
Jeg vil bare korrigere representanten Helleland. Jeg tror ikke representanten hørte veldig godt etter under mitt innlegg. Jeg sa ikke at vi var imot de private løsningene – de representerer et viktig supplement. På en del områder innenfor rehabilitering og rus har de ideelle organisasjonene over tid vært representert; de har vært det eneste tilbudet vi har hatt på dette området. Så vi har ingen planer om å avvikle det, eller føre en politikk som vil være en trussel for disse. Tvert imot har jeg sagt at vi er bekymret for den siste anbudsrunden, der det så ut som om disse skulle bli skviset ut til fordel for de kommersielle aktørene. Jeg har konstatert at f.eks. Fremskrittspartiet ikke har vært opptatt av den problemstillingen. Så min hovedkritikk av høyresidens forslag er at man argumenterer for økt privatisering – økt privatisering på bekostning av det offentlige. Det er jo det som er realitetene. Man har på mange måter meldt seg ut av realitetene når det gjelder behandling av helsebudsjett og helsepolitikk her i salen, for det viktigste her er nemlig ordet «prioritering»: Vi er nødt til å prioritere hvis vi skal få fordelt helseressursene over hele landet, vi er nødt til å prioritere om vi skal fordele mellom psykiatri, rus, somatikk. Prioritering er nøkkelordet, og det later man som om man har frikoblet seg fra når man snakker om at vi skal etablere flere tilbud, vi skal ha mer mangfold, vi skal ha mer helseshopping og mer marked. Dét er en politikk som er på kollisjonskurs med norsk helsepolitikk over tid, og som vil være en trussel mot høy kvalitet i helsetilbudet over hele landet.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-03:
Stortinget skal altså behandle et forslag fra Fremskrittspartiets representanter Gåsvatn, Kjos og Olsen om Offentlig Privat Samarbeid ved finansiering av sykehusbygg. I forslaget bes regjeringen legge til rette for at det kan etableres OPS-prosjekter i forbindelse med sykehusutbygginger. I komiteen har Høyre gitt sin tilslutning til forslaget, mens komiteens flertall foreslår at det avvises. Det skal jeg gi en nærmere begrunnelse for, og så forutsetter jeg at mindretallet begrunner forslaget nærmere. Hovedgrunnen til at flertallet i komiteen går mot dette forslaget, er at det er veldokumentert at slike løsninger vil bli dyrere. Helseforetakene kan i dag låne penger av staten direkte, som er dokumentert blir den rimeligste løsningen, og det er ikke mangel på kapitaltilgang til finansiering av sykehusbygg som er problemet. Det vises videre i innstillingen til erfaringer fra andre land, Storbritannia, hvor mer enn 100 sykehusbygg er finansiert med Offentlig Privat Samarbeid. Merkostnadene der har blitt mer enn 12 pst., og det er betydelige midler. Derfor er det svært enkelt å konkludere med at dette er et dårlig forslag. Helseforetakene har økt sine investeringsrammer betydelig de siste årene. Det investeres for ca. 7,8 mrd. kr per år. Verdien av bygningsmassen er økt fra 66 mrd. kr i 2002 til nær 80 mrd. kr i 2009. Det er altså ikke tilgang til kapital som setter grenser, men det er helseforetakenes økonomiske evne til å investere og til å ta opp lån som er avgjørende. Helseforetakene har i løpet av de siste årene fått betydelig bedre kontroll med økonomien, og flere foretak – om ikke alle – har kunnet avsette betydelige midler til investeringer. Det har bidratt til at investeringsnivået har økt. En åpning for privat investering, eie og drift vil ikke endre på denne forutsetningen. Den eneste forskjellen vil bli at dette blir dyrere, og at pengene som kunne ha gått til investeringer eller drift i helseforetakene, i stedet vil gå til avkastning for private investorer. Derfor foreslår helsekomiteen at forslaget avvises.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-03:
Det hadde vært fristende å bore videre i dette, og om jeg kunne fått noe godt svar på hvordan det kan være økonomi i Helse Sør-Øst, som går med store underskudd, til å bygge flere sykehus, når det tydeligvis ikke er økonomi nok i Helse Midt-Norge, som da går med overskudd, om kanskje ikke nok overskudd. Jeg skal la det ligge, fordi mantraet fra de rød-grønne her er at de jo ikke trenger lån, for det kan de få fra staten. De glemmer vel å nevne at staten ikke er villig til å låne bort disse pengene, fordi man sier at rammene er for dårlige, rammene for helseforetakene er slik at de ikke kan betjene denne gjelden. Da blir spørsmålet om statsråden kan bekrefte at økte rammer ville gitt en høyere investeringstakt, enten man hadde lånt pengene privat, i et OPS eller av staten. Så spørsmål 1 er: Ville økte rammer bidratt til raskere sykehusbygging? Og spørsmål 2: Vil statsråden bidra til at man får betydelig større rammer, slik at man kan få realisert sykehuset i Molde, f.eks., og flere andre steder?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-05-03:
Takket være representanten Dåvøy fikk jeg anledning til en replikk til, og da har jeg lyst til å bore videre i det spørsmålet som jeg ikke fikk noe svar på når det gjaldt sykehusutbygging, og det at det skal være økonomi i helseforetaket til å foreta disse utbyggingene. Akkurat når det gjelder den «voldsomme» satsingen som de rød-grønne har gjort på sykehusbygging, må jeg få lov å anmode statsråden om å se på de siste par dagers tv-innslag fra Ullevål sykehus, bl.a., som viser at det er betydelige behov igjen. Men når statsråden gir inntrykk av at det er helseforetakets økonomi som er avgjørende, kan hun forklare meg hvorfor Helse Sør-Øst, som går med store underskudd, kan få lov til å investere i et sykehus til, mens Helse Midt-Norge, som går med overskudd, tydeligvis ikke har økonomi? Dette får jeg ikke til å henge sammen.
Arve Kambe (Høyre), 2011-05-03:
Det er ikke sånn som statsråden gir et inntrykk av, at man pøser på for å øke regjeringens rammer. Høyre har gjennom alle år i sine alternative statsbudsjetter gitt mer penger til sykehussektoren enn det denne regjeringen har gjort. Når det gjelder OPS og debatten om økonomi som kom opp, vil vi fra Høyre understreke at det selvfølgelig skal lønne seg for helseforetakene å ha en ryddig økonomi, at det skal være et krav til egenkapital når investeringer gjøres. Man ser at noen helseforetak driver med underskudd. Man ser at f.eks. Helse Vest driver med nesten en halv milliard kroner i overskudd, og det gir et godt grunnlag for selvstendige investeringer. Mitt spørsmål til statsråden går på at en har sett gode eksempler med både pasienthotell og parkeringshus i forhold til OPS. Hvis det er sånn at statsråden ikke ønsker OPS når det gjelder vanlige sykehusrelaterte ting, vil statsråden i det minste åpne for det i forbindelse med f.eks. pasienthotell, parkeringshus og annet som faktisk genererer inntekter og reduserer andre utgifter?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-05-03:
Jeg takker statsråden for svaret, men vil ikke legge skjul på at jeg er litt skuffet over at han ikke er villig til å gå inn og evaluere. Det hentydes til forvaltningsrevisjon av Mattilsynet. Det er greit at man har en forvaltningsrevisjon, men man kan heller gå inn og se på statistikkene, og se hvordan det fungerer. Derfor vil jeg faktisk anbefale statsråden å være mer proaktiv, ikke bare se på eventuelt hva et annet tilsyn kan gjøre. Det er tross alt jobben til statsråden å ha et overoppsyn med hva som foregår. Går vi f.eks. til Finnmark, kan vi se hva Mattilsynet har klart å gjøre der. Der sier man at man er inne, men likevel ser man at store dyretragedier skjer hver dag. Vi har også forskningsrapporter, bl.a. fra Økosystem Finnmark, hvor det sies følgende: «Prosjektet har blant annet samlet data fra slakterier, for å vurdere om overtallighet i reinflokker fører til lavere slaktevekt på dyrene. En slik sammenheng har vært allment akseptert tidligere, og ble også klart påvist i Økosystem Finnmark. Men undersøkelsen har i tillegg vist noen av de biologiske mekanismene som ligger bak de lave slaktevektene. Fostre hos simler som slaktes på ettervinteren ble undersøkt, og det ble funnet at fostrene er mindre hos simler fra bestander med høy tetthet enn hva som er tilfelle for bestandene med lav tetthet. Beiteslitasje får altså effekter på reinen allerede i mors liv. – I tillegg ser vi at tennene hos rein fra høytetthetsområder i Finnmark slites raskere enn hos alle andre sammenlignbare hjortedyrbestander. Tennene slites faktisk ned til gommene på ganske få år. – Årsaken er nedbeitingen, som fører til at reinen må spise mer fiberrik kost. Dyrene får sannsynligvis også i seg en del sand og stein som følge av nedslitt beitevegetasjon. – De dårlige tennene gjør at dyrene i enda mindre grad klarer å nyttegjøre seg den dårlige kosten de får i seg.» Og: «Reindrift er omspunnet av en stor mengde myter og antakelser.» Dette sies altså i en forskningsrapport – som er betalt av den norske stat – om hvordan tilstanden er der oppe. Mattilsynet har overhodet ikke grepet inn. Slakteriene gir tilbakemelding om store slaktetap i prosent, fordi dyrene er så avmagret. Det er så galt at på enkelte plasser med hardt beite er det ikke indrefilet å få på reinen, fordi den er så avmagret. Så det er dyretragedier hver dag. Mattilsynet har ansvaret, og Mattilsynet toer sine hender. Da synes jeg det blir litt lite proaktivt av statsråden å skulle vente på at man skal gå inn med Riksrevisjonen. Riksrevisjonen har levert opptil tre rapporter i Finnmark de siste ti årene, noe som er nedslående. Man leverer rapportene, men de blir dessverre puttet i skuffen til statsråden.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-05-03:
Jeg må si at jeg er lite grann skuffet over regjeringspartiene, som ikke har vurdert eller vil vurdere å ta en gjennomgang av det som skjer. Jeg føler også det er litt rart at man ikke vil det når man ukentlig har oppslag i avisene om dyretragedier, der også Mattilsynet får kritikk for måten de gjør ting på. Her legger man opp til å vente på en forvaltningsrevisjon fra Riksrevisjonen før man gjør noe, i stedet for å gå inn og se på det. Statsråden hevdet også at det var galt det jeg sa om dyretragediene på Finnmarksvidda. Jeg henviser bare til forskningsrapporter. Det var fra forskningsrapporter jeg leste da jeg fra talerstolen fortalte at fostre dør i mors liv, at rein er fri for tenner, og at de pines i hjel. Det er forskere som faktisk er betalt av oss i dette rommet, forskere som har fått penger fra regjeringen for å forske på det. Og når vi først bevilger penger fra Stortinget, bør vi kanskje også tro på det de kommer med. En forsker mente også at det tapet man har av rein på grunn av rovdyr, er urealistisk, for reinen er i så dårlig forfatning at hvis ikke rovdyrene hadde tatt den, ville den bli pint og selvdødd. Her er det på tide å gjøre noe. Her er det på tide å få et oppegående system for å gå inn i dette. Og så til representanten Lange Nordahl, som viser til at vi er verdensledende på dyrevelferd. Da bør representanten se litt ut og studere hva man gjør, hva man legger i det, hvordan det fungerer i andre land, for her har ikke Norge mye å skryte av. Det jeg egentlig registrerer, er at skal vi få en gjennomgang og få et bedre dyrevern i dette landet, så må vi ha et regjeringsskifte. Jeg registrerer at Høyre vil se på dette på nytt, Fremskrittspartiet vil gjøre det, og Venstre vil gjøre det. Så den eneste måten vi kan få et bedre vern på for dyr som ikke kan si fra selv, som Skei Grande sa, er ved å få et regjeringsskifte.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-03:
Jeg skulle til å si at det blir ikke så lenge jeg er statsråd i Landbruks- og matdepartementet. Jeg vil bare kommentere en del av de innspillene som kom i hovedinnlegget til representanten Trældal. Jeg synes det er å gå vel langt i karakteristikken at det er dyretragedier hver dag i reindriften i Norge. Det er riktig at i vinter var man bekymret – før en kom på vinterbeite – over situasjonen i næringen, spesielt i forbindelse med utsatt slakting. Det viser seg nå at denne situasjonen har vært under kontroll, og at det ikke har skjedd dyretragedier i Finnmark hver dag i vinter, som det påstås fra denne talerstolen. Det er åpenbart slik, og det har jeg også understreket mange ganger tidligere i denne sal, at hvis vi ikke får kontroll med reintallet, og hvis vi ikke får gjennomført de tiltak vi nå jobber beinhardt med å følge opp – altså det å få fastsatt bruksregler, få på plass et reintall og få opp slaktenivået – står vi i fare for å få dyretragedier. Men så langt er det en situasjon som følges tett av Mattilsynet, og som, etter min mening i alle fall, er under god kontroll. En kan ikke gardere seg mot dyretragedier på noe slags vis. En må hele tiden jobbe knallhardt for å følge opp det. Det andre poenget jeg har lyst til å nevne, er spørsmålet om dyrepoliti. Vi har dyrepoliti i Norge. Det er Mattilsynet som er Norges dyrepoliti. Mattilsynet har kompetanse på dyrehelse og dyrevelferd, og er til stede i hele landet. Det er den beste og mest effektive ressursbruk å beholde dette systemet. Mattilsynet har fått beskjed om å prioritere dyrevelferd høyt, og de har fått en rekke nye verktøy i den nye dyrevelferdsloven. Så det å komme med forslag om et eget dyrepoliti, vil etter min mening kunne være ressursødende i den situasjonen vi har i dag. Så nevnte representanten Trældal spørsmålet om mobile slakterier, og en situasjon ved ett spesielt slakteri som har fått problemer i forbindelse med at de ikke oppfyller regelverket når det gjelder toalettforhold – for å være direkte. Den saken jobber vi med. Vi vil se om det er mulig å finne løsninger for å sikre at det kan gis muligheter for fortsatt drift av det slakterianlegget. Vi er opptatt av dyrevelferd i denne forbindelse. Det er riktig som representanten Trældal understreker, at det å ha mobile slakterier kan være en god løsning for mange i flere sammenhenger, så det håper vi at vi skal komme tilbake til på en adekvat måte senere. Helt til slutt har jeg lyst til å understreke at dyrevelferd er et viktig område i dagens politiske diskusjon. Det nye lovverket vi har, gir et godt verktøy til å møte de utfordringene. Mattilsynet er vårt utøvende organ, og de gjør en god jobb.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-05-03:
Jeg takker for en omfattende og litt spennende debatt om dyrevelferd. Vi har vært innom mange ulike tema, og det er klart at det er viktige tema som har blitt tatt opp, som diskuteres, og som folk utenfor Stortinget og innenfor Stortinget er opptatt av. Jeg har bare lyst til å si at det at vi har denne type debatter i denne sal, er viktig fordi det setter fokus på utfordringer som vi møter i hverdagen. Så må jeg få understreke at uavhengig av lovverk, uavhengig av tilsynsmyndighet, så lenge det holdes dyr enten i privat eller i kommersiell sammenheng, vil det etter min mening oppstå situasjoner der regelverket for dyrevelferd vil kunne brytes. Da er det viktig at vi har et system – et lovverk, et forskriftsverk, et oppfølgingssystem – som fungerer så godt som mulig. Jeg mener at med det lovverket vi har, som er moderne, og som vi nylig har behandlet i denne sal – det forskriftsverket som vi videreutvikler med basis i det lovverket vi har – og Mattilsynet, som er en stor og viktig etat med en omfattende tilsynsaktivitet, har vi et system som borger for at vi kan ha god dyrevelferd både i privat og i kommersiell sammenheng. Men ingen av oss kan garantere at det ikke en eller annen gang blir brudd på regelverket for dyrevelferden, det må understrekes. Så vil jeg kommentere noe av det som har vært tatt opp. Representanten Skei Grande nevner krav til avl. Det er slik at hundeeiere og oppdrettere har krav til avl i sin virksomhet, men vi ser at her brytes regelverket på grunn av at det er kommersielle interesser. Mange hevder – og ber om – at vi skal ha et dyrepoliti, som en ser i reality show på tv. Ja, kanskje det. Men jeg vil hevde at det er mest effektivt og mest rasjonalt å bruke Mattilsynet, som er vårt dyrepoliti, fordi de har en tilsynsaktivitet, og de er spredd over hele landet – og vi er ikke avhengig av å ha et frivillig system, som man hevder kan være bedre. Jeg er opptatt av at den enkelte i samfunnet skal ta ansvar selv. I dette tilfellet synes jeg det blir en veldig stor diskusjon om hva som er det offentliges ansvar, men i bunn og grunn, må jeg si til Fremskrittspartiets representant som har fremmet denne interpellasjonen, fokuserer man ikke noe på det ansvar den enkelte har for god dyrevelferd. Det er kanskje den største utfordringen vi må jobbe videre med.