Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-10-05:
Trontalen varslet at spørsmålet om økt arbeidsledighet og behov for omstilling blir viktige temaer i det politiske arbeidet neste år. Arbeid er avgjørende for vekst og utvikling i vårt samfunn. Det er lett å være enig med regjeringen i utsagnet om at høy sysselsetting og lav ledighet er selve grunnmuren i den norske modellen. I kampen mot økt arbeidsledighet må en også se de mulighetene som ligger i hele dette landet. Noen av de mest slagkraftige næringene ligger langs kysten vår. Gründerskap og teknologiutvikling finnes i hele landet. Dersom en virkelig mener noe med en strategi for bioøkonomi, som regjeringen er inne på, må en også være villig til å satse målrettet på de distriktsnæringene som er nært knyttet opp imot bioøkonomien, enten det gjelder skogbruk, treindustri, landbruk, havbruk eller fiske. Å bidra til en aktiv og målrettet næringspolitikk som utnytter de fortrinnene som en høyt kompetent arbeidskraft og rike naturressurser gir, er selve nøkkelen til omstilling i Norge framover. Senterpartiet vil advare mot en ubalansert omstilling der sentraliseringen skyter fart. Det kan bidra til økt ledighet og til at en unnlater å gripe de mulighetene som ligger i hele dette landet. Trontalen belyste også en av de viktigste utfordringene Europa står overfor – flyktningestrømmen fra Syria og andre land i krig og konflikt. Norge berøres sterkt av det som skjer, i likhet med resten av Europa. Senterpartiet var i sommer opptatt av muligheten for en giverlandskonferanse for flyktningene i nærområdet til Syria. Forholdet til nabolandene er på bristepunktet, og det internasjonale samfunnet må stille opp på en bedre måte enn det en har gjort. Vi er glade for at en slik konferanse vil bli avholdt i januar. Senterpartiet mener at Norge må legge penger på bordet. Et bidrag til hjelp i nærområdet, slik de humanitære organisasjonene har bedt om, er helt nødvendig i det arbeidet som nå koordineres internasjonalt. I tillegg kommer det til å komme langt flere asylsøkere og flyktninger til Norge enn tidligere. De skal ha en ordentlig og skikkelig behandling av det norske samfunnet. Økt tilstrømning av flyktninger og asylsøkere vil stille større krav til mottak og bosetting i Norge. Senterpartiet mener at kommunenes mottak av flyktninger og asylsøkere må fullfinansieres av staten. Dette er en samfunnsoppgave og bør ikke være gjenstand for dragkamp i kommunale budsjetter. Senterpartiet vil i tillegg til det foreslå at en i budsjettet vedtar en integreringsmilliard. Det er for mange som sitter for lenge og venter på mottak rundt omkring i landet. En slik milliard bør brukes til flyktninger som kommer hit, slik at de raskt kan komme ut av mottak, inn i lokalsamfunn, inn i språkopplæring, utdanning og arbeid. Den mobiliseringen vi har sett i frivillig sektor de siste ukene, er også positiv og må oppmuntres videre. Både frivillige grupper og organisasjoner kommer til å spille en viktig rolle i integreringsarbeidet i lang tid framover. Senterpartiet vil komme tilbake i sitt alternative budsjett med en konkretisering av hvordan vi ser for oss bruken av midlene. Tilsynelatende nesten uten debatt har det nå i lang tid pågått forhandlinger om bilaterale investeringsavtaler, om en internasjonal handelsavtale om tjenester og om en frihandelsavtale mellom USA og EU, den såkalte TTIP-avtalen. Sammen vil disse avtalene kunne endre både offentlig forvaltning, nasjonalt politisk handlingsrom og vårt rettsapparat. Det er nesten utrolig at det ikke har vært mer debatt om disse sakene, men det må det bli i tida framover. Spørsmålet om Norge skal la seg binde av denne typen avtaler, fortjener langt større oppmerksomhet enn det har fått. De bilaterale investeringsavtalene er viktige fordi de har i seg en bestemmelse som i realiteten også er en inngangsdør til TTIP, nemlig bestemmelsen om at multinasjonale konsern kan saksøke stater uten å gå via det nasjonale rettsapparatet. Den typen bestemmelser vil flytte makt fra folkevalgte organer over til internasjonale advokater og domstoler. Det vil også kunne ha betydelige konsekvenser for handlingsrommet for både stat og kommuner i et land. Nasjonale og lokale myndigheter vil kunne saksøkes av internasjonale selskaper for å utøve legitim politikk. På den måten vil folkestyret effektivt kunne bli begrenset. At Norge skulle bli en del av den typen avtaler, er et tema som fortjener kritisk debatt. Senterpartiet har tatt til orde for åpenhet om de avtalene vi nå ser er under forhandling, slik at alle får muligheten til å vurdere disse avtalenes konsekvenser. Vi mener at Norge ikke skal inngå noen avtaler som svekker folkestyret og det politiske handlingsrommet i Norge. Senterpartiet vil heller ikke støtte noen avtaler som svekker matproduksjon, mattrygghet og miljø, og vi vil ikke være med på avtaler som begrenser retten til å ha høye helse-, miljø- og arbeidsstandarder i Norge. Fjorårets trontale var klar og tydelig på ett område – offentlig sektor skulle fornyes gjennom store strukturelle reformer innenfor politi, sykehus og kommuner. Årets trontale er kjemisk fri for ethvert stort ord om fornying av offentlig sektor. En skulle tro at regjeringen har lagt hele dette arbeidet på is. Men jeg tror ingen bør forledes til å tro at det er tilfellet. Valget denne høsten har imidlertid vist at innbyggerne ikke nødvendigvis ønsker endringer av offentlig sektor på den måten regjeringen tenker seg. Bare i én av de fjorten kommunene som har folkeavstemning om kommunesammenslåing, sa innbyggerne ja. Senterpartiet har lenge pekt på at fornying som bare handler om større enheter og sentralisering, betyr en offentlig sektor der avstanden mellom innbyggere og beslutningstakere blir større – mellom pasienter og sykehus, mellom politi og befolkning. Avstanden mellom samfunn og individ øker, og hver av oss får mindre oversikt og mindre mulighet til påvirkning. Regjeringens reformer på dette området dreier seg i realiteten ikke om fornying, men om høyredreining. Med disse strukturreformene får vi sentralisering kamuflert som omstilling. Senterpartiet ønsker å fornye offentlig sektor på en annen måte. I åra framover blir det viktig å sørge for mindre statlig byråkrati, færre måle- og rapporteringskrav, mindre detaljstyring, mindre øremerking og mindre overstyring i form av overivrige direktorater. Politireformen er nå vedtatt i Stortinget, og usikkerheten om hva det vil bety lokalt, øker. Stortingsflertallet har i realiteten gitt fra seg styringen over reformen og latt Politidirektoratet ta hånd om det. Den avpolitiseringen av offentlig sektor som ligger i et slikt vedtak, er noe helt nytt. Det åpner for at byråkrater og administrasjon gis en definisjonsmakt og en gjennomføringsmyndighet langt utover det de tidligere har hatt på viktige samfunnsområder. I løpet av vinteren vil en rekke statlige stillinger bli sentralisert gjennom sammenslåing av politidistrikter, og allerede nå ser vi at ressurser som kunne ha vært i bruk til operativ tjeneste, omdirigeres til prosjektstillinger for å gjennomføre reformen. De neste åra skal et sted mellom 100 og 130 lensmannskontorer legges ned. Det vil være dramatisk. Store deler av Norge kan komme til å sitte igjen med et bil- og telefonpoliti. Hver kommune får et mobiltelefonnummer til en politikontakt som erstatning for dagens lensmannskontor. Mens en mange steder i landet må vente en eller to timer før politiet ser på et skadested, er brannvesenet de som er raskest ute i felten – det kommunale brannvesenet. Nå skal også brannvesenet gjøres såkalt robust. At det å innføre et nytt regionalt ledernivå skal gi oss et bedre brannvesen, er høyst tvilsomt. Vi må slutte å tro at dokumentasjon og tilsyn er saliggjørende. Beredskapsarbeidet er i ferd med å bli akademisk og byråkratisk. Vi må vite at dette handler om folk, om ressurser, ikke om skjema, matriser og rapporter. Sjølsagt mener Senterpartiet at brannvesenet må øve mer og få bedre opplæring. Men vi ønsker å beholde et desentralisert brannvesen som har ansvar og myndighet til å ta raske og nødvendige avgjørelser. Det må ikke bli slik at en lokalt skal bli passivisert fordi en ikke kan gjøre noe uten å konsultere en stab eller et ledernivå mange mil unna. Det lokale lederskapet er i seg sjøl en viktig del av beredskapen. Dagen etter valget, en strategisk valgt dato, kom også beskjeden om at domstolene skal sentraliseres. En kan godt mene at det trengs faglig påfyll for dommere i mindre tingretter, men det er det i 2015 fullt mulig å få til uten å slå sammen domstoler. Det finnes ingen dokumentasjon på at større tingretter løser oppgavene mer effektivt enn små. Mindre domstoler har ikke lengre saksbehandlingstid. Deres avgjørelser blir ikke mer overprøvd enn i andre domstoler. Senterpartiet vil bruke sin stemme i Stortinget til å fortsette å argumentere for en fornying av offentlig sektor der innhold er viktigere enn størrelse, der endringer baseres på det beste av det vi bærer med oss – nærhet, deltakelse og tillit.