Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-04-27:
La meg først understreke at det har vært en klar forutsetning for innføring av anbudsordningen at tilbudet til brukerne ikke skal forringes. Følgelig ble bare produksjonsdelen av ortopedisk fottøy anbudsutsatt og ikke det brukernære arbeidet som utføres av de ortopediske verkstedene. Det finnes i dag over 20 ortopediske verksteder spredt rundt om i hele landet. Det er disse verkstedene brukerne forholder seg til for å få tilpasset sine sko. Tre av verkstedene er samlokalisert med en produsent av ortopedisk fottøy. Ifølge Rikstrygdeverket har det bare helt unntaksvis vært behov for eller ønske om å reise til et slikt samlokalisert verksted. Selv ved sammensatt problematikk er det forutsatt at dette skal kunne håndteres ved et lokalt ortopedisk verksted. Rikstrygdeverket har opplyst at de ikke har mottatt direkte klager fra brukerne eller de ortopediske verkstedene som tilsier at dagens ordning ikke ivaretar krav til kvalitet og forholdet til brukerne. Såkalt fjernproduksjon av ortopedisk fottøy er ikke noe nytt, og kan heller ikke sies å ha oppstått som følge av anbudsordningen for ortopedisk fottøy. Siden begynnelsen av 1980-tallet har den ortopediske bransjen i Norge selv lagt opp til den praksis som nå følges ved at de lokale ortopediske verkstedene tar mål, lager modeller osv. av pasientenes føtter. Selve produksjonen av fottøyet har skjedd eller skjer et annet sted. Det at det ble innført et anbud på ortopedisk fottøy, har ikke endret denne praksisen. Når det lyses ut anbud på produksjonsleddet, opplyser Rikstrygdeverket at det samtidig blir avtalt en fastpris med de enkelte ortopediske verkstedene for det som kalles forarbeid til fottøyproduksjon. Forarbeidet skal da inkludere det lokale verkstedets arbeid med måltaking, modellering/lestproduksjon samt siste justering/ tilpasning. Dette representerer som nevnt ikke noe brudd på den arbeidsdelingen bransjen selv har lagt opp til, og praktisert, gjennom de siste tiår. Rikstrygdeverket har heller ikke indikasjoner på noen form for redusert kompetanse i dette leddet av formidlingen. Rikstrygdeverket har inngått avtaler med fire norske produsenter av ortopedisk fottøy, en av disse har en underleverandør i Litauen. At ortopedisk fottøy i hovedsak skal produseres i Litauen, er følgelig ikke korrekt. Det har i media blitt hevdet at en produksjon av fottøy i Litauen vil medføre lengre leveringstid og dermed ventetid for brukeren. Leverandøren har forpliktet seg i forhold til en leveringstid gjennom avtalen med Rikstrygdeverket. Det vil medføre brudd på avtalen hvis leveransen ikke skjer i henhold til avtale. Rikstrygdeverket vil følge nøye med på at forpliktelsene i avtalen følges opp. Videre er det blitt hevdet at det vil påløpe en merutgift som følge av antatt behov for justering/tilpasning av fottøy produsert i Litauen. Det medfører ifølge Rikstrygdeverket heller ikke riktighet, siden det er avtalt priser på produktet og forarbeidet. Rikstrygdeverket vil følge nøye opp at forpliktelsene i de inngåtte avtalene innfris. RTV har dessuten forsikret meg om at behovet for nærhet for brukerne er ivaretatt ved at brukerne sikres tjenester og oppfølging i de lokale ortopediske verksteder. Brukerne velger for øvrig selv hvilket ortopedisk verksted han eller hun benytter. Hensynet til brukerne og forsvarlighet i tilbudet er helt sentralt. Rikstrygdeverket har opplyst at de vil oppsummere erfaringer gjennom en egen brukerundersøkelse i løpet av dette året. Når det gjelder kompetansen på området, har jeg ikke fått indikasjoner på at denne er blitt satt i fare ved innføring av anbud på produksjonsleddet.