Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2008-06-10:
Vi har alle god grunn til å være glade i dag når vi skal vedta en ny diskriminerings- og tilgjengelighetslov. Vi får nå en juridisk plattform for kampen mot diskriminering av funksjonshemmede i samfunnet. Like viktig som de juridiske formuleringene er den politiske og, la meg si, tverrpolitiske holdningsmarkering som gjøres i dag. Vi sier klart fra om at vi ikke lenger aksepterer at en stor gruppe blir hindret fra å delta i samfunnslivet, i arbeidslivet og i sosial omgang og aktiviteter som de fleste tar for gitt. Vi har et skrikende behov for arbeidskraft i alle deler av vårt arbeidsliv. Arbeidsledigheten er på bunnen, og vi importerer arbeidskraft i stor stil. Likevel er det mange som står utenfor arbeidslivet, deriblant mange funksjonshemmede. Vi hører altfor ofte om funksjonshemmede som både kan og vil jobbe, men som blir plassert på trygd fordi arbeidslivet ikke vet å gjøre seg nytte av deres ressurser. Dette er uakseptabelt. Det er uakseptabelt for dem som blir stengt ute, og det er uakseptabelt for samfunnet som helhet. Vårt mål er et inkluderende arbeidsliv, hvor det er plass for alle. I denne nye loven sier vi for det første at vi skal ha universell utforming av all virksomhet som er rettet mot allmennheten, av transportmidler, av bygninger. Videre sier vi at arbeidsplassen skal være individuelt tilrettelagt for å sikre at en arbeidstaker eller arbeidssøker med nedsatt funksjonsevne kan få eller beholde arbeid. Det vil ta tid før vi kan si at vi har et universelt utformet samfunn og et arbeidsliv som tilpasser seg mennesker med funksjonsnedsettelser. Bygg skal bygges om. Gamle busser, tog og trikker skal skiftes ut med nye og tilpassede busser, tog og trikker. Og arbeidslivet skal endres. Dette skjer ikke over natten, men vi skal ha en utvikling som går i rett retning. Derfor skal vi ha handlingsplaner for universell utforming. Vi skal ta tak i utfordringene og jobbe målbevisst for å bygge ned barrierer. Vi pålegger arbeidsgivere en særskilt aktivitets- og rapporteringsplikt. Arbeidsgivere som har flere enn 50 ansatte, og arbeidsgivere i offentlig sektor skal arbeide aktivt, målrettet og planmessig for å fremme loven innenfor sin virksomhet, sier vi i § 3 i loven. Vi pålegger virksomhetene å fremme lovens formål når det gjelder rekruttering, lønns- og arbeidsvilkår, forfremmelse, utviklingsmuligheter og beskyttelse mot trakassering. Vi pålegger også arbeidslivets organisasjoner en tilsvarende aktivitetsplikt. Denne aktivitetsplikten følges opp av en rapporteringsplikt, noe som beklageligvis ikke får støtte fra komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre. De hevder i sin merknad at dette vil gi byråkrati uten noen påviselig effekt. På tross av dette ønsker de at tilgjengelighets- og diskrimineringsarbeidet skal beskrives i et eget avsnitt i virksomhetenes årsmeldinger - «for at det ikke skal være glemt », som de sier. Jeg tror det er viktig å lovfeste en rapporteringsplikt, slik vi gjør i dag. En rapporteringsplikt vil fordre en systematisk tilnærming til utfordringene og løsningene av dem. Over tid vil en slik systematisk tilnærming også påvirke holdningene hos bedriftene og organisasjonene. Det er slike prosesser og holdningsendringer vi ser når det gjelder helse-, miljø- og sikkerhetsarbeid i arbeidslivet, og det er slik vi vil ha det når det gjelder anti-diskriminerings- og tilgjengelighetsarbeidet i arbeidslivet. Venstre, på sin side, ønsker at aktiviseringsplikten skal gjelde i alle bedrifter, uansett størrelse. Det er etter min mening et aktverdig ønske. Det er riktig som Venstre hevder, at de fleste bedrifter har under fem ansatte. Jeg vil likevel i denne omgang støtte de begrensningene vi i dag legger inn på aktivitets- og rapporteringsplikten. Jeg tror det er viktig at bedriftene som omfattes av disse pliktene, har et organisatorisk apparat som håndterer praktiseringen. I bedrifter med over 50 ansatte skal man ha arbeidsmiljøutvalg. Et slikt utvalg vil være et utmerket forum for drøftelser om praktiseringen av anti-diskrimineringsarbeidet. I den grad man skulle senke terskelen for aktivitets- og rapporteringsplikten, vil jeg tro at den med fordel kunne knyttes opp mot tilstedeværelsen av arbeidsmiljøutvalg. Som kjent skal det være et slikt i alle bedrifter med mer enn 50 ansatte, og i bedrifter med mer enn 20 ansatte når en av partene krever det. I vår merknad sier flertallet i komiteen at vi ber Regjeringen følge utviklingen nøye og eventuelt komme tilbake til Stortinget med en ny vurdering dersom det viser seg å være behov for det. Med denne loven skal vi bygge ned samfunnsskapte funksjonshemmende barrierer og hindre at nye skapes. La det også bli en lov som åpner vårt arbeidsliv for dem som i dag holdes utenfor på grunn av nedsatt funksjonsevne.