Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Siden årtusenskiftet har det kommet mer enn 135 000 asylsøkere til Norge. Med unntak av dem som har kommet helt nylig og ennå ikke har fått sine saker behandlet, har alle disse fått sine asylsøknader grundig vurdert etter norsk lov og internasjonale konvensjoner. De som har hatt behov for beskyttelse, eller der det er særlig sterke humanitære grunner til å få bli, har fått en oppholdstillatelse. Men noen har også fått avslag. Noen mener at denne vurderingen er for streng, andre mener den er for lite streng. Det tallene viser oss, er at mellom 40 pst. og 50 pst. av dem som søker asyl i Norge, får bli. Få land har en så høy innvilgelsesprosent som Norge. Men det vi nå i realiteten diskuterer, er: Hva skal vi gjøre med dem som ikke trenger beskyttelse, som har fått avslag, som har plikt til å forlate Norge? Vi tilbyr dem en generøs tilbakevendingsstøtte hvis de reiser frivillig. I fjor reiste 1 812 avviste asylsøkere frivillig tilbake til hjemlandet, og aldri har så mange reist frivillig tilbake som i fjor. Hva gjør vi med dem som ikke reiser tilbake frivillig? Hva gjør vi med dem som har fått avslag, og som ikke har lagt fram noe som kan dokumentere deres identitet eller nasjonalitet? Noen har oppgitt ulike identiteter i ulike europeiske land. Hva gjør vi med dem som norsk politi ikke klarer å sende tilbake, f.eks. fordi deres hjemland bare vil ta imot dem som kommer tilbake frivillig? Skal vi si at du får bli i Norge utelukkende fordi du har oppholdt deg her en viss tid? Skal dette eventuelt bare gjelde for de familiene som har barn? Jeg nevner dette for å illustrere hvilke vanskelige dilemmaer vi må forholde oss til. Jeg vil virkelig advare mot å raljere med det engasjementet for personer som mange har der hvor personene har en vanskelig livssituasjon, og det er svært lett å forstå at mange lar seg berøre av enkeltsakene. Denne regjeringen, som tidligere regjeringer, må likevel forholde seg til helheten. Dette er et problem alle regjeringer har stått overfor de siste 25 årene. Derfor har også barnefamilier blitt sendt tilbake med tvang hvert år i disse 25 årene. Noen ganger har ulike regjeringer endret spillereglene for at en definert gruppe skal få bli i Norge – en form for amnesti. Det skjedde under denne statsråden i 1993, det skjedde i 1997, i 2004 og i 2007. Har vi lært noe av dette? Ja, jeg tror vi må innrømme at vi har lært at ad hoc-løsninger kan løse noen problemer her og nå, men vi har også lært at det skaper enda flere. Ad hoc-løsninger skaper forventninger om at hvis ikke min sak løses nå, så får jeg vente på neste amnesti. Det skaper også et bilde av at norsk asylpolitikk er ad hoc-preget og lite konsekvent – et bilde av at selv om du får avslag, så er det likevel godt mulig at du får bli. Det kan igjen føre til at Norge oppfattes som et attraktivt land å søke asyl i, også for dem som ikke trenger beskyttelse. Erfaringene fra de siste 15 årene viser det med all tydelighet. Noen mener at problemet «lengeværende barn» løses hvis sakene blir behandlet raskere. Jeg tror ikke det. I dag tar det halvannet til to år fra søknad til endelig avslag. Da er saken vurdert tre ganger – to ganger i Utlendingsdirektoratet og en gang i Utlendingsnemnda. Saksbehandlingstid er viktig, og jeg håper og tror at vi skal redusere denne tiden. Men vil raskere avslag føre til at flere velger frivillig retur hvis de vet at de etter tre år vil få en oppholdstillatelse? Det har kommet krav om at sakene må stilles i bero og vurderes på nytt. La meg da understreke det som burde være kjent, men som åpenbart ikke er det: Alle som har endelig avslag, kan fremme en omgjøringsbegjæring. Mange gjør det, og mange gjør det flere ganger. I veldig mange saker er oppholdsgrunnlaget vurdert både seks og syv ganger, og noen ganger flere. Som jeg har sagt flere ganger den siste tiden, er jeg åpen for å diskutere justeringer. Jeg ser argumenter for å justere dagens regelverk, men det er også gode argumenter mot å gjøre det. Jeg vil advare mot en regel som sier at etter en bestemt tid i Norge får alle en oppholdstillatelse. Regjeringen har varslet at vi vil legge fram en melding om barn på flukt før sommerferien, og dette står ved lag.