trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-05-27:
Jeg synes dette har vært en konstruktiv debatt, jeg, inntil det siste innlegget fra Raymond Robertsen, som prøver å slå politisk mynt på den ene og den andre saken. Jeg synes faktisk det er unødvendig. Det er ingen som har slått seg på brystet og sagt: Vi har greid dette. Det jeg har prøvd gjennom innlegget mitt og ved å reise denne saken, er å vise at det er mange skoler rundt omkring med svært god kvalitet, som vi ønsker skal få lov til fortsatt å være der og utvikle seg til enda bedre skoler. Da er det viktig at vi også har et inntektssystem som gjør at skoler i kommuner i grisgrendte strøk, der en har en dyr skolestruktur, faktisk skal kunne opprettholde denne skolestrukturen, ikke for skolen sin del, men rett og slett fordi mange av disse skolene har fortrinn som en faktisk ikke har ved store skoler. Det er veldig mange sider ved fådeltskoleproblematikken som jeg ønsker at vi skal få utredet. Derfor er jeg også glad for statsrådens svar om at hun ville vurdere tanken om å kunne utrede noe i forhold til den problemstillingen som jeg har reist i denne debatten.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Jeg lyttet med interesse til Skjælaaens gode innlegg omkring trosopplæringen. Det som gjør at jeg tar en replikk, er litt av den replikkvekslingen som var mellom Skjælaaen og representanten for SV, som gikk på det å stille ressurser til disposisjon for Kirken i forhold til trosopplæring. Nå sa representanten Skjælaaen i sitt forrige replikksvar at Senterpartiet ville føle seg forpliktet til også å følge opp med ressurser. Jeg har lyst til å be representanten Skjælaaen konkretisere litt mer på hvilken måte Senterpartiet mener Stortinget nå bør følge opp denne stortingsmeldingen også med ressurser.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Jeg er glad for det brede flertall for en organisert trosopplæring i kirkelig regi som nå vises gjennom denne debatten. Trosopplæringen er viktig av flere grunner. Det er med på å gi identitet om egen tro, det er med på å gi kunnskap om vår kulturarv, og det sikrer oppslutningen om folkekirken. Trosopplæringen er meget godt begrunnet i Kirkens dåpsoppdrag. Når man døper barn, ligger det også et ansvar til opplæring i dåpens innhold. Kirken har alltid drevet trosopplæring, den har drevet konfirmasjonsordning, konfirmasjonsopplæring, ja, den har også startet skoler og driver fortsatt en del skoler. Men i vår tid trenger vi en nyorganisering og fornyelse, og det legger dagens debatt opp til. Jeg har lyttet til debatten. Utfordringen for Stortinget og for statsråden er å følge opp med ressurser slik at visjonene kan følges opp i praksis. Kristelig Folkepartis prioriteringer på kirkeområdet er klare etter denne debatten: Det vil være trosopplæring som har førsteprioritet. Det som imidlertid har overrasket meg i debatten, er mangel på en klar kirkepolitikk hos Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet inntar en «laid-back»-holdning og en avventende posisjon. Kirkens oppdrag oppfattes på bakgrunn av bruk og etterspørsel, man etterlyser brukerundersøkelser. For meg virker dette som et nokså markedsbasert kirkesyn, som ikke tar utgangspunkt i Kirkens dåpsoppdrag. Den alene er grunn god nok til å sette i verk en trosopplæringsreform. Kirkepolitikken må jo ta utgangspunkt i Kirkens oppdrag, ikke ut fra den dagsaktuelle gallup eller etterspørsel. Det tror jeg også Fremskrittspartiet skjønner, når de får tenkt seg om. Nå har Kirken fått utfordringer. Kirkens utfordring er å skape gode aktiviteter som barn og unge vil slutte opp om. Men det er klart at de bevilgende myndigheter har også et ansvar for å gi Kirken de rammevilkår som er nødvendig for at de skal nå ungdommene med sitt budskap.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-05-27:
Vi er veldig for å spørre foreldre, snakke med foreldre. Forskjellen mellom Venstre og Fremskrittspartiet er at Fremskrittspartiet mener at det må gjøres ved statlige skjema, mens jeg tror det skal være en del av lokalmiljøets dynamikk. Hvis noen starter et prosjekt i en menighet og gjør et eller annet, og ingen foreldre møter opp, eller man møter foreldre i andre sosiale fora som sier at dette syns jeg var skikkelig dumt gjort, jeg hadde ikke villet gjøre det slik, tror jeg et lokalsamfunn utvikler et prosjekt, fordi folk snakker sammen, fordi lokalsamfunn blir til gjennom en dialog og ikke ved statlig lagede skjema. I trossaker syns jeg det er enda viktigere enn når det gjelder en sykehjemsplass eller andre forhold. Så det har å gjøre med hvordan vi skal organisere samfunnet vårt. Jeg har stor tro på dialogen, jeg har stor tro på medlemmene i menighetene i de enkelte trossamfunn, og jeg har stor tro på at det faktisk kan finnes gode løsninger uten å vedta statlige skjema fra denne sal.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-05-27:
En feil og en rett og en drøm i løpet av 1 minutt. Feil: Jeg sa det var Arbeiderpartiets drøm om SFO som var knust. Det var Arbeiderpartiets store visjoner om hva dette skulle bli, som er knust, for det er noe helt annet det vi snakker om. Jeg er helt enig i at vi har en drøm om SFO når det gjelder å kunne være aktiv i forhold til lokalsamfunnet. Men den store forskjellen på Arbeiderpartiets drøm og vår drøm, er at vi faktisk har litt tro på at man lokalt klarer å finne gode løsninger, at man lokalt gjennom dialog klarer å finne ut: Hva skal høre med og hva skal ikke høre med her? Men Arbeiderpartiet mener at det er i denne salen man skal finne ut hva som hører hjemme og hva som ikke hører hjemme i SFO. Jeg har mye mer tro på foreldre og lærere på den enkelte skole enn Arbeiderpartiet har. Jeg har tro på at man klarer å finne fram til de løsningene som passer godt for de elevene og for de folkene som er der. Og hvorfor skal én sektor holdes utenfor?
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-05-27:
Det var representanten Lena Jensens kommentarer om SFO som gjorde at jeg fikk behov for å si mer. Det hun la fram, viser et klart ideologisk skille i synet på barn, i synet på fritid og i synet på frivillig arbeid. Vi skal ikke holde på med noe i SFO som gjør noen annerledes enn andre, men vi skal holde på med idrett og musikk. Vi som har vært tjukke, astmatiske barn, vet at det å holde på med idrett kan også være ganske segregerende – man kan stilles utenfor og kan kanskje være litt annerledes. Dette med «barndom» tror jeg er å skjønne at man er forskjellig, godta at man er forskjellig, fikse at man er forskjellig og finne de gode lokale løsningene der barn føler seg tilfreds ved også å være annerledes. Det er de gode løsningene som skaper trygge barn, barn som fikser hverdagen – og som fikser å bli voksne.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-05-27:
Interpellanten reiser et viktig spørsmål. Som Venstre-folk er vi lokalt oftest veldig engasjerte og kjemper for å beholde våre lokale skoler, pluss at vi også i vår skolepolitikk har vært veldig opptatt av den fådelte skoles pedagogikk, som også må kunne brukes på mange andre områder. Jeg er veldig glad for at dette nå blir diskutert i Stortinget, sjøl om jeg mener at dette ikke er noen svart/hvitt problemstilling. Det er ikke slik at det alltid er riktig å opprettholde en liten skole. Jeg gikk på en liten grendeskole, der noen elever ble kjørt tre mil forbi tre skoler for å opprettholde den grendeskolen. Dette er også et veldig sammensatt problem. Det er også en grense for hvor små barns miljø kan være før det blir litt vanskelig å være annerledes, for hvis man går i en klasse med fire elever, og man er litt annerledes enn de andre, er nok det tøffere og mer ensomt enn hvis man går i en stor klasse og det kanskje er to som er litt annerledes. De små fådelte skolene har også noen problemer knyttet til de elevene som ikke alltid glir inn i alle miljøer. Det er også noe de lokale politikerne må ta hensyn til når de skal finne gode lover. Ellers synes jeg vel egentlig ikke det er noe parti som kan slå seg på brystet og si at de har den store løsninga som skal stoppe trenden ene og alene. For oss i Venstre har bl.a. den debatten om friskoleloven som kommer seinere i dag, vært viktig i forhold til at foreldrene skal kunne ha et ris bak speilet når kommunepolitikerne faktisk ønsker å legge ned grendeskolen. Det var noe av vår hovedmotivasjon for å gå inn for den nye loven. Men hvis vi i denne sal satser på kvalitet, satser på kommunal frihet, tror jeg kommunene vil finne de løsningene som er best for elevene. Det er de som er i nærmiljøet, og det er de som ser hvordan elevene har det. Vi må klare å opprettholde de små miljøene som gir sikre oppvekstvilkår og ikke for store skoler. Men det er også viktig at skolene ikke blir for små, for det er veldig ensomt ikke å ha noen venner i barndommen.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Det er eit vanskeleg spørsmål representanten stiller meg, og eg trur eigentleg heller ikkje at ho reknar med at eg kan gi noko konsist svar. Kor mange som vil motta dette tilbudet, er vanskeleg å seia. Difor var det at vi frå Regjeringa si side la opp til forsøk. Det har òg Stortinget slutta seg til, at det skal vera forsøk rundt omkring. Eg trur at suksess, kor mange som vil delta, er avhengig av den kommunikasjonen vi klarar å få mellom foreldra og dei som skal gi eit tilbod om trusopplæring, og nok òg av variasjonen i opplæringa. For born og unge i dag har eit hav av ulike tilbod om ting dei kan vera med på, og difor må faktisk Kyrkja konkurrera med alle dei andre tilboda som born og unge har. Og eg trur at vi er avhengige av at dette er eit tilbod som vekkjer interessa hos borna og dei unge, men òg av at kommunikasjonen mellom foreldra og dei som gir tilbodet, blir god, for at foreldra skal ynskja at barnet skal nytta seg av det.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Det er nokre som har sagt at det skjer veldig store endringar i innstillinga i høve til meldinga. Eg er ikkje einig i det. Det ein har gjort noko med, er stillingane på bispedømmenivået, som ein har kalt ei sterk byråkratisering av arbeidet. Eg er einig i at det meste av ressursane skal brukast lokalt. Men at ein har lagt opp til ei styringsgruppe sentralt i utan å ha ein koordinator i kvart bispedømme, er ikkje for meg ei veldig sterk endring av innstillinga i høve til meldinga. Når det gjeld økonomien i det heile, er det opplagt at vi må kjempa for pengar til trusopplæring i åra som kjem, slik vi må kjempa for alle dei andre midlane i budsjettet. Og det er den årlege budsjettprosessen som viser kor mykje vi klarar å skaffa til dette området. Eg føler ikkje at innstillinga – som ikkje blir trumfa gjennom i dag, men som blir vedteken i dag, noko eg er glad for – har svekt min sjanse til å kjempa for pengar til trusopplæring i budsjetta.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Eg vil seia til Rolf Reikvam at det viktigaste for meg er grunnlaget for meldinga og det vi skal gi til borna våre og dei unge. Det føler eg står fast i innstillinga i forhold til det som var meldinga vår. Dei endringane som er gjorde her i Stortinget, kan eg absolutt leva med. Eg trur det vil bli eit godt arbeid for born og unge. Eg er heilt einig i merknaden om frivillige organisasjonar, men eg har teke for gitt at slik vil det skje. Når det gjeld § 36, har eg ikkje nokon tidsplan for arbeidet med denne enno. Representanten Eva M. Nielsen har trekt fram nokre av innvendingane. Representanten Eva M. Nielsen representerer Finnmark, mens Reikvam representerer Akershus. Det er to forskjellige kvardagar i Finnmark og Akershus. Nielsen er kanskje oppteken av dei konfirmantane som bur langt unna skulen og kyrkja i Finnmark, og som vil få store problem dersom vi rått skal gå på forslaget, som eg veit SV ønskjer. Dette vil eg vurdera. Det er faktisk somme som vil bli skadelidande dersom vi er for firkanta. Eg har sansen for det som Eva M. Nielsen har sagt i så måte. Men eg skal følgja opp det som blir vedteke her i Stortinget i dag.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Eg heldt nesten på å svara Rune J. Skjælaaen med å seia: Har du ikkje høyrt om Finansdepartementet? Men eg skal ikkje gjera det! Då vi gjekk gjennom NOU-en, som sjølvsagt hadde ei hovudmålsetjing i forhold til korleis dette skulle gjennomførast, måtte vi òg tenkja at det skal framleis vera frivillig arbeid i den trusopplæringa som skal gjevast. Kyrkja og organisasjonane er vande med å gjera ganske mykje gjennom frivillige organisasjonar, men vi treng òg ei styrking gjennom dei ulike fagpersonane i kyrkjelydane rundt omkring. Eg meiner likevel vi er nøydde til å belaga oss på ein god del av frivillig arbeid for å få dette til. Dette har vi tradisjon for i Den norske kyrkja. Dette er ein tradisjon som vi ikkje må drepa med offentlege midlar. Eg trur òg at vår kamp for å få nok midlar til denne reforma blir ganske tøff slik som det er, med dei 250 mill. kr som vi har sett for oss i løpet av fem–ti år. Vi veit at ved alle dei reformene som Stortinget vedtek – og eg kan nemna dei i fleng – har vi problem med å oppfylla dei økonomiske krava år om anna. Eg reknar med at det òg vil skje med denne reforma. Men vi har sett ei målsetjing, og det skal vi jobba etter.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Eg har lese innstillinga, eg har lese ho grundig nok – og eg seier faktisk at eg er glad for innstillinga. Når du sit i mindretalsregjering, kan du ikkje diktera igjennom stortingssaker. Du er nøydd til å ha eit samarbeid med andre parti for å få til løysingar. Det har vår fraksjon her i Stortinget fått til, saman med m.a. Arbeidarpartiet og SV. Eg vil gi honnør for at ein har vore så konstruktiv som ein har vore. Så veit eg inderleg vel, og eg trur òg Vidar Bjørnstad veit det – at når det gjeld dei årlege budsjetta, er det ein årleg kamp. Så mykje erfaring har eg i regjering og òg frå Stortinget at eg veit at det kjem til å skje kvart einaste år. Eg veit faktisk òg at ganske sterke krefter i Arbeidarpartiet er opptekne av Kyrkja sin økonomi. Dei har til og med lagt fram Dokument nr. 8-forslag i forhold til Kyrkja sin økonomi. Vi har hatt ein debatt i det siste året som går på kyrkjeøkonomi, som gler mitt hjarte, fordi eg har sett eit engasjement langt utover mine eigne partifellar. Og det er bra. Difor trur eg òg på at debatten i oppfølginga av denne saka kjem til å bli konstruktiv. Vi legg eit godt grunnlag i dag. At Framstegspartiet ikkje vil vera med, synest eg er heilt uforståeleg. Men det gjer ikkje noko så lenge vi har fleirtal for det som er hovudgrunnlaget for denne saka.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Det har vært en glede å følge med i denne debatten og oppleve at et samlet storting ser nødvendigheten av å styrke trosopplæringen i Norge. Vi er enige om at det er viktig å fostre ungdom til en trygg identitet, i den kristne tro og med de kristne verdier som har preget vårt samfunn i 1 000 år. Så skal det få være grobunn for respekt og toleranse i møte med dem som har en annen tro eller et annet livssyn. Dette er også en gledens dag for foreldre som ønsker trosopplæring for sine barn. Og ikke minst er det en gledens dag for ansatte i Kirken som sitter med dette ansvaret i dag, men som sliter med underbemanning. For Kristelig Folkeparti er det viktig å legge til rette for at de løfter som ble avgitt i full offentlighet i forbindelse med dåp, gis reelle muligheter til oppfyllelse. La meg minne om følgende forpliktelse, hentet fra dåpsritualet: «Sammen med denne menighet og hele vår kirke får dere del i et hellig ansvar: å be for barnet», sier presten til foreldre og faddere. Så fortsetter han med å si «lære ham» og «hjelpe ham». Ansvaret deles altså mellom menighet og foreldre og faddere. Det vi legger til rette for i dag, er at menigheter skal få større mulighet til å oppfylle sin del av ansvaret. Foreldrene har allerede i dåpshandlingen gitt sitt samtykke til at menigheten har et ansvar for opplæring i kristen tro og tradisjon for deres barn. Og de har sågar fått et løfte fra den lokale menighet om hjelp. Det er derfor noe underlig, som det har vært påpekt her flere ganger, at både Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet er så opptatt av å foreta brukerundersøkelser for å kartlegge om foreldrenes ønsker fortsatt gjelder. Foreldrene har allerede avgitt et løfte om dette ved døpefonten. For Kristelig Folkeparti er det derfor særdeles viktig å understreke at vi tar foreldrenes ønsker ved døpefonten på alvor, og vi vil derfor styrke Kirkens mulighet til å gi barna deres trosopplæring i en ny og utfordrende tid. Vi ser ikke noe behov for å spørre på nytt. Vi vil gi menighetene armslag og oppfordre foreldrene til å ta imot en utstrakt hånd fra Kirken til hjelp med trosopplæring, i et samfunn med økende kulturelt og religiøst mangfold. Bemanningsspørsmålet vil være helt avgjørende for om denne satsingen vil lykkes. Og med min bakgrunn fra nordnorsk kirkeliv kjenner jeg svært godt vanskene med å rekruttere til kirkelige stillinger. Jeg vil derfor be om at kirkelig utdanning i nord får en spesiell oppmerksomhet i denne sammenhengen. Til slutt: De millionene som vi bruker på dette, vil komme mangedobbelt igjen, i form av at det vil rekruttere frivillige medarbeidere til Kirken.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-27:
Dette har vært en interessant debatt å lytte til. Rolf Reikvam har grundig og godt redegjort for SVs syn og for hva SV står for. Den trosopplæringen som nå vil bli vedtatt, er en helt annen enn den Regjeringen la opp til i utgangspunktet. Men det er likevel noen punkter som jeg har behov for å ta opp og poengtere. Statsråden sa i sitt innlegg at det er uheldig at flertallet går inn for at trosopplæring ikke skal gis i SFO. Dette er et poeng som er prinsipielt viktig for SV. SFO skal være et tilbud – en møteplass – for alle barn. Jo, det er viktig med kulturelle tiltak som dans, drama, teater og å få inn kulturskolen, men det er noe helt annet at statsråden ønsker at trosopplæring skal inn i SFO. Trosopplæring er en aktivitet som ikke alle barn kan delta i – den er bare for noen av dem – noe som vil virke både segregerende og ikke-inkluderende. Flertallet vil også ha vedtak om at man skal endre konfirmasjonsundervisningen. Den skal ikke lenger foregå i skolens undervisningstid. Å skille kirke og stat er et viktig poeng for SV, samt at vi også ønsker å endre KRL-faget i skolen. Beklageligvis er vi de eneste som går inn for dette. Hvis man skal ha troverdighet når man går inn for denne reformen, er det viktig å likestille alle religioner, ha en møteplass for alle religioner og likestille både livssyn, etikk og filosofi i skolen. Et viktig poeng med trosopplæringen er at man likestiller alle trosretninger når det gjelder tilskudd. Dette er ikke en reform bare for Kirken, men en reform der tilskuddet til alle trossamfunn trappes opp.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-27:
Jeg vil først og fremst berømme Rune J. Skjælaaen for å ta opp en viktig skolepolitisk sak. Den handler om barns rett til en likeverdig utdanning, uansett hvor de bor i landet vårt, og at barn skal ha rett til en skole i nærmiljøet. Den utviklingen vi har sett i skolestrukturen, er at flere og flere grendeskoler blir lagt ned, ikke av pedagogiske eller andre faglige grunner, men på grunn av dårlig kommuneøkonomi. I dag vedtar vi også en lov i Odelstinget, den nye privatskoleloven, som jeg tror ytterligere vil skyte fart i skolenedleggelser i distriktene. Politiske virkemidler må settes i verk nå. Det har vært et gjennomgående tema i utdanningskomiteen, og man har bedt Regjeringen komme til Stortinget med en gjennomgang av ressurssituasjonen i skolen, med et spesielt fokus på grendeskoler og udelte og fådelte skoler, og se på konsekvenser av nedleggelser. Resultatet av skolenedleggelser er at flere og flere barn blir fratatt den menneskerett det er å ha en skole i nærmiljøet. SV hadde forventet at man hadde kommet med forslag om konkrete politiske tiltak i St. meld. nr. 33 for 2002-2003, om ressurssituasjonen i skolen, som nå er kommet, der man nå peker på at det er mer ressurskrevende å drive små skoler, og at man også hadde kommet med en drøfting av tilskuddsordningen til små skoler. Jeg har selv bodd i og gått på skole i en grisgrendt bygd. Jeg kjenner behovet for grendeskoler og vet hvor viktig denne skolen er. Den er som proppen i et basseng, trekker man den ut, så vet man hva som skjer. Konsekvensen av at skoler legges ned i ei bygd, er ofte at bygda legges ned. Hva gjør så Regjeringen? Min påstand er at Regjeringens politikk på sikt vil utradere grendeskolene. Forslaget om å endre klassedelingstallet uten at man går inn på noen konkrete tiltak for å sikre grendeskolene, når man vet at det koster mer å drive en grendeskole, samt forslaget om at én rektor skal kunne styre flere skoler, er også tiltak som jeg mener ikke vil gagne grendeskolene. Dette er kun innsparingstiltak og ikke kvalitetssikringstiltak.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-05-27:
Jeg mener at jeg kommenterte det første spørsmålet som interpellanten nå tok opp, ettersom jeg sa: «Jeg mener også at det er viktig at økonomien ikke tvinger frem løsninger som er til ulempe for elevene.» Dermed har jeg eksplisitt sagt at hvis det bare er økonomien som gjør at man legger ned en skole, mener jeg det ikke er gunstig. Nordlandsforskning har sett på årsaken til skolenedleggelser i enkelte fylker de senere år og kommet frem til at av 51 nedlagte udelte og fådelte skoler ble 17 nedlagt utelukkende av økonomiske årsaker. For de andre skolene var det altså andre beveggrunner. Selv om de ble lagt ned utelukkende av økonomiske årsaker, er vi jo ikke hundre prosent sikre på om det alternative skoletilbudet da har vært til ulempe for elevene. Men det er klart at denne begrunnelsen er et dårlig utgangspunkt fra kommunens side. Generelt kan man vel si at for landet, nasjonen Norge, ser det ikke ut til å være så kostbart med en desentralisert skolestruktur. Hvis man fjerner alle kostnadene knyttet til små klasser, små skoler, skyssutgifter osv., endrer det de totale utgiftene til skole relativt marginalt. Men med mange små kommuner som ikke har et totalkostnadsperspektiv, kan dette av og til bli tyngende økonomisk, og så kan altså det inntreffe. Så hvis begrunnelsen bare er økonomi, synes jeg ikke det er heldig. Jeg mener at det opplegget vi har lagt frem når det gjelder kommuneøkonomien og den større handlefriheten vi legger opp til på skolesektoren, faktisk vil gjøre det lettere for disse små skolene å finne frem til nye arbeids- og undervisningsformer der alternativet ellers bare kan se ut til å være nedleggelse. Jeg synes også det kan bli et godt grunnlag for Stortinget å følge denne utviklingen nærmere enn det vi har greid å gjøre til nå, gjennom at Regjeringen har tatt initiativ til at Stortinget årlig skal få en redegjørelse om ressurssituasjonen i skolen og også om ulike sider ved resultater og kvalitet i skolen. Når det gjelder utviklingsprogram for de små skolene, grendeskolene, udelte og fådelte skoler, vil jeg si at vi har et ganske omfattende utviklingsprogram som gjelder hele skolen. Noe av det jeg er veldig opptatt av, er erfaringsspredning fra skoler som har fått til noe, eller har noe å vise til, til skoler som har noe å lære. Jeg ser slett ikke bort fra at det er mye å lære også for andre skoler av en del av de arbeidsformene og undervisningsformene man bruker på små skoler, udelte og fådelte skoler, så det er viktig at de også deltar i den typen erfaringsspredning. Jeg er ikke beredt til her og nå å ta stilling til et eget utviklingsprogram, men jeg tar ideen med meg og kan eventuelt vende tilbake til det på et senere tidspunkt.
Raymond Robertsen (Høyre), 2003-05-27:
Jeg hører at det fra denne talerstolen blir referert til at Odelstinget senere i dag skal behandle privatskoleloven. Jeg leser på sakslisten til Odelstinget til øyet blir stort og vått, men finner ikke den saken på sakslisten. Jeg ser derimot at Odelstinget skal behandle en ny lov om frittstående skoler, og det er vel egentlig det man snakker om. Når det gjelder skolestrukturen, er det helt klart et lokalt ansvar som det er opp til kommunene å avgjøre. Grunnene til skolenedleggelser, som det har blitt referert til både fra statsråden og representanter her, er mange. Flyttemønster og dårlig tilbud til dem som er igjen, er mange ganger hovedgrunnen. Jeg kan referere til min egen erfaring. Jeg var lærer ved en distriktsskole som hadde seks elever fra 3. til 9. klasse. Da det bare var to elever igjen, valgte kommunen å legge ned skolen, rett og slett av pedagogiske hensyn og av hensyn til tilbudet for dem som var igjen. Som statsråden referer til når det gjelder skolenedleggelser, er det ikke noe nytt fenomen. Også i senterpartikommuner, i arbeiderpartikommuner og i SV-kommuner har man vedtatt, og vedtar man, nedleggelser av grendeskoler i dag. Det som noen prøver å gjøre til et stort poeng her fra talerstolen, er at det er kommuneøkonomien som er det eneste saliggjørende, og som på en måte er den egentlige oppskriften på å stoppe en utvikling som har foregått i over 100 år. Jeg har egentlig en dårlig trøst til dem som tror at det er løsningen. Jeg kan bare minne dem om at Senterpartiets kommuneøkonomiopplegg var mindre enn to prosent bedre enn Regjeringens opplegg, og at Arbeiderpartiets kommuneøkonomiopplegg i statsbudsjettet var mindre enn en halv prosent bedre enn Regjeringens opplegg. Dersom dette skal være det som skal redde skolestrukturen i Norge, er det lite kjøtt på beinet. En annen sak som derimot skal behandles i dag, og som er meget viktig for grendeskolene, er loven om friskoler. Representanten Bekkemellem Orheim refererte nemlig til at foreldre som satt i driftsstyrer i kommunale skoler, ikke ble hørt, og at kommunen kunne overkjøre foreldreinteressene. Det er ingen tvil om at den nye loven om de frittstående skolene nettopp gir foreldrene et ris bak speilet til å kunne opprettholde bl.a. sin grendeskole hvis de ønsker det, uten at det skal være på bakgrunn av å være et religiøst eller pedagogisk alternativ. Derfor forundrer det meg litt at det er de representantene som nå snakker mest mulig om grendeskoler og kommuneøkonomi, som er de ivrigste motstanderne av denne nye loven.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-05-27:
Eg vil takka for ei ryddig orientering både om kva som er status, og kva statsråden ser som dei viktigaste oppgåvene vidare. Det er nokre sider ved utgreiinga hans som eg synest gir grunn til bekymring. Det eine er at gevinsten ved politireforma, altså desse 400–450 stillingane, faktisk ser ut til å verta kraftig reduserte som følgje av lønsoppgjeret og den femte ferieveka. Eit nærliggjande spørsmål vil då vera: Dersom politiet skal ha moglegheit til å halda ved lag aktiviteten sin, attpåtil ha moglegheit til å styrkja han, vil det ikkje då vera fornuftig av Regjeringa å ta omsyn til det i budsjettopplegga sine? Eg synest det vert for lettvint. Vi er klar over at politiet har stramme budsjett. Det betyr at vi er klar over at politiet må redusera aktiviteten i staden for å innfri dei forventningane som naturleg nok er skapte i forhold til politireforma. Det går an å kalla dei forventningane for urealistiske, men det er ikkje til å koma forbi at det vert skapt forventningar når det er snakk om at mellom 400 og 450 stillingar skal over frå administrasjon til publikumsretta arbeid. Så er det vel og bra å få orientering i budsjettdokumentet for 2004 om korleis det har gått i 2003, men den faktiske kvardagen ute, både i Rogaland politidistrikt og i mange andre politidistrikt, er at dei må seia opp folk. Dei må seia opp folk som er vikarar, dei må seia opp folk som er i mellombelse stillingar, og dei må kutta i publikumsretta arbeid. I Stavanger stengjer dei no utlendingsseksjonen to dagar i veka. Lensmannskontor og politietatar elles kan melda om det same. Då vert spørsmålet mitt: Er det slik at statsråden er fornøgd med denne situasjonen, eller kjem han til å engasjera seg for at politiet skal få tilført meir midlar? Og eg må òg spørja: Er han fornøgd med framdrifta når det gjeld fase 2 i politireforma? Vil han sikra lensmannskontora gode arbeidstilhøve og dei budsjetta som dei då har bruk for?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-05-27:
Eg har fått råd om å vera tolmodig. Eg har gjennom denne debatten fått råd om å tru på det frivillige arbeidet. Det har òg vorte avdekt i denne debatten at både lønnsoppgjer og den femte ferieveka betyr mykje i forhold til dei totale ressursane til politiet framover. Senterpartiet skal sjølvsagt, som dei andre partia, avventa den evalueringa som skal gjerast frå statsråden si side når det gjeld politireforma. Men vi synest det er viktig å seia frå om det som no skjer på vegen. Vi har fått bekrefta at den totale effekten dessverre ikkje kjem til å bli slik som forventa. Vi har fått bekrefta at politiet framleis har store utfordringar. Det fortel både kriminalstatistikken og terrorbiletet, og det fortel det verdifulle arbeidet som politiet gjer av førebyggjande art ute i felten, og som eg forstår det her er brei semje om eigentleg bør styrkjast. Det er uavklart, synest eg, om statsråden meiner at politiet i dag har ressursar i samsvar med oppgåvene sine. Eg håpar at den einsidige fokuseringa på budsjettbalansen ikkje medfører at han kjem tilbake til Stortinget med nye kutt i 2004, slik som han gjorde i budsjettet for 2003, noko som tverrpolitisk vart avvist. Eg håpar at statsråden har det same engasjementet for lensmannskontora som han hadde då han var statsråd i Bondevik I-regjeringa, og at han er oppteken av at det ikkje er den økonomiske situasjonen, men oppgåvene på dei ulike lensmannskontora som skal vera i fokus når løpet no skal leggjast for trinn 2 i politireforma. Eg ser gjerne at han avklarar si rolle i det arbeidet som no skal gjerast med trinn 2. Eg ser gjerne at han òg avklarar om han ser på den totale utfordringa for politiet no slik at det trengst ein felles dugnad for ei styrking av ressursane. Eg ser gjerne òg at han avkreftar at det førebyggjande arbeidet berre skal vera frivillig. Eg trur at Senterpartiet og Venstre er einige om at det må skje i ein kombinasjon av ulike yrkesgrupper og frivillige krefter.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2003-05-27:
Det er ingen tvil om at forebygging og bekjempelse av kriminalitet er en av myndighetenes viktigste oppgaver, og at satsing på forebyggende arbeid blant barn og unge er helt nødvendig. Politiet gjør utrolig mye bra når det gjelder forebyggende arbeid. Jeg kunne ønske at også andre etater kunne lagt ned like mye arbeid på dette feltet, som politiet gjør. Når representanten Meltveit Kleppa er bekymret over at det ikke finnes penger til forebyggende arbeid, er det faktisk slik at det er mulig å gjøre veldig mye bra forebyggende arbeid uten at det bestandig skal følge med masse penger. Dette handler først og fremst om at det er mennesker i lokalmiljøet som engasjerer seg. Og etter det jeg opplever når jeg reiser rundt i kommuner og er sammen med politifolk, jobber nå politiet mer målrettet med forebyggende arbeid enn de noen gang har gjort, spesielt gjennom SLT-modellen med et tverretatlig samarbeid, som er forankret på øverste nivå i kommunen. Det arbeidet handler om at det er en lokal vilje fra lokalpolitikerne. Jeg tror at det er det som må til – ikke nødvendigvis at det skal overføres masse penger, men en vilje til å satse på det forebyggende arbeidet blant barn og unge i kommunen. Når vi i justiskomiteen er ute i politidistriktene, får vi også høre om resultatene av reformen så langt. Og det er ingen tvil om at det skjer utrolig mye bra politiarbeid rundt omkring, og at omstillingen har ført til veldig mye positivt. Men vi må huske at den er ikke i havn ennå. Det er masse arbeid igjen. Men politireformen er første skritt på veien mot en effektivisering, slik at vi kan få frigjort ressurser i politiet fra administrative oppgaver. Når jeg hører representanten Meltveit Kleppa, må jeg si det minner meg veldig mye om å høre Politiets Fellesforbunds representanter, som nå bruker enhver anledning til å kreve mer penger og ressurser. Det kan ikke være slik at det bare er å be om å øke ressursene. Vi, som politikere på Stortinget, må kreve resultater også fra politiet. Med tanke på helheten i straffesakskjeden, som er viktig hvis vi mener noe med å ta kriminalpolitikken på alvor, må vi klare å prioritere og ikke bare gi etter for dem som roper etter mer politi hele tiden. Vi må også prioritere domstolene, og vi må prioritere kriminalomsorgen. Det gjør vi hvis vi ønsker å ta kriminalitetsutviklingen på alvor. Vi må se helheten. Vi må kreve resultater fra politiet, og da må vi også gi politiet tid til å komme seg gjennom reformen, til å få ting på plass. For det skjer veldig mye bra, og det gjøres utrolig mye bra politiarbeid. Men vi, som ansvarlige politikere på Stortinget, må klare å se helheten og ikke bare gi etter for kravet om mer ressurser hele tiden.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2003-05-27:
Jeg registrerer da at Høyre er blitt et ansvarlig «politi» i regjering! Det er jo interessant å se. Det betyr at tidligere satsing er nedprioritert, men det har vel med politikk og realiteter å gjøre. Det er bestandig interessant å høre debatter som har med kriminalitet og kriminalitetsutvikling å gjøre. Og jeg er like fascinert hver gang justisministeren redegjør for at man faktisk oppnår de forventede resultater, jf. hva Politidirektoratet har signalisert. Det er jo interessant nok, synes jeg. Samtidig er det et faktum at når justiskomiteen og enkeltrepresentanter er ute og reiser og møter politifolk, sliter iallfall jeg med å kjenne igjen den jublende ovasjonen over ressurstilgangen innen politisektoren, ikke bare i Politiets Fellesforbund, som man her refererer til. Det er ganske mange frustrerte politifolk ute som har en ambisjon og et ønske om å gjøre mye, men de får ikke lov, de har ikke ressurser, de har ikke midler til å gjøre det. Hva fører så det til? Det fører jo selvfølgelig til at tredjeperson, altså folk flest, blir rammet. Det er de som til syvende og sist blir ofrene i denne – skal vi kalle det – pengekampen mellom Stortinget og etaten som skal gjøre jobben på vegne av Stortinget, og som skal ta vare på vanlige borgere ute. Når vi ikke evner å gi politiet den ressurstilgangen de ønsker, må de skjære ned på ting. Det er dessverre et faktum. Ansvaret for det som representanten Meltveit Kleppa tar opp, ligger i dette huset. Det ligger hos oss. Det er de rammene vi gir, som er avgjørende for kvaliteten av det som skjer rundt en. Jeg er også helt enig i, som noen har påpekt, at vi må gjøre ting annerledes. Det gjør vi. Vi har et særdeles oppegående politi i Norge, som evner å omstille seg, som evner nytenkning. Jeg blir iallfall veldig skeptisk og betenkt når jeg mellom linjene her aner en tone av mistillit til politiet. Jeg håper selvfølgelig at jeg tar feil, for det bør vi ikke ha. Så snakket justisministeren om at det er en begrenset økning i kriminalstatistikken. Den er ikke stor, og det synes justisministeren er bra. Det er i utgangspunktet bra. Men det som er interessant, er hva som er foranledningen til at det ikke er en større økning i statistikken. Kan det rett og slett være at folk har gitt opp, at folk mener at det ikke har noen betydning å ringe politiet? Døra er stengt, man får ikke hjelp, man lar være. Det er klart at man da får en statistikk deretter. Jeg tror at det vi må gjøre, er fortsatt å styrke politiet. Det betyr ikke at vi ensidig skal pumpe penger inn i systemet, men det betyr at vi skal gi de nødvendige midler for at de skal gjøre den jobben vi forventer at de skal gjøre. Ellers blir det direkte urimelig av Stortinget å kritisere politiet, for de gjør så godt de kan innenfor de rammene de har. Derfor holder det ikke med gode intensjoner om et godt politi og god jul. Penger og vilje må nok også fortsatt også til.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-27:
Det er en viktig debatt som representanten Meltveit Kleppa drar opp. Justiskomiteen har nettopp vært i to ulike politidistrikter på besøk, bl.a. i mitt eget hjemfylke, som er Vestfold. Jeg tror personlig at politireformen har mange positive konsekvenser. Jeg syns ikke at vi skal svartmale f.eks. at man ikke har bemanning hele døgnet. Det tror jeg er helt på sin plass. Jeg tror ikke vi skal ha det. Jeg tror ikke vi skal ha arrester overalt på den minste politistasjon, spesielt ikke når Stortinget har sagt at man skal ivareta dem som blir innbrakt på en skikkelig måte, slik at vi ikke får de dødsfallene som vi har sett. Vi skal vise en viss edruelighet. Det som selvfølgelig er et problem, og som politiet peker på, er lønnsoppgjøret og terrorberedskapen, at man nedprioriterer hverdagskriminaliteten til fordel for ambassadevakthold mv. Det er også problematisk at Regjeringa har påstått at man skal videreføre aktiviteten på samme nivå som i fjor, når vi samtidig vet at lønnsoppgjøret har dratt store ressurser, og den samme Regjeringa faktisk også foreslo å kutte 46 mill. kr ved budsjettprosessen i fjor, noe Fremskrittspartiet la inn igjen. Det foreslo også SV og Arbeiderpartiet at vi skulle gjøre. Vi mente at det ikke var forsvarlig å ta de pengene fra justissektoren. Jeg mener også at det er et problem at Stortinget ofte ikke evner å prioritere det vi vil at politiet skal prioritere. Hundeloven, som vi skal diskutere senere i dag, mener jeg er ett eksempel. Man har en tendens til å tillegge politiet en mengde oppgaver og skape en forventning i befolkningen om at politiet skal ordne opp i alle rettsproblemer. Det mener jeg vi bør slutte med. Vi bør være ganske klare på hva det er politiet skal prioritere. Samtidig har jeg lyst til å trekke fram Politidirektoratets rapport. Jeg mener det er særdeles uheldig og veldig klønete av Politidirektoratet og/eller Justisdepartementet å legge fram den rapporten på den måten det skjedde. Ved å skape et inntrykk ute i distriktene av at en hel del politidistrikter – bl.a. Vestfold, som er mitt eget distrikt – nå skulle kutte mange stillinger, har man skapt usikkerhet både i politietaten og i befolkningen som er helt unødvendig og helt uholdbar, spesielt når man er midt i en reform der man har særlig behov for stabile rammer. Jeg syns også det nå er viktig at vi får en debatt framover om ettervernet og kommuneøkonomien. Politiet kan aldri rydde opp i kriminaliteten alene. Når Arne Johannessen sier at man trenger 235 mill. kr ekstra til politiet, sier jeg til ham: Du kan bare drømme i vei, men hadde jeg hatt 235 mill. kr, hadde du aldri fått alle de pengene, for de hadde gått til f.eks. ettervern, barnevern, skole osv., til alt som forhindrer kriminaliteten i å utvikle seg.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2003-05-27:
Det interpellanten Magnhild Meltveit Kleppa gjør i forbindelse med interpellasjonen i dag, er egentlig å invitere oss til en evaluering så langt av politireformen. Det er ikke noe dårlig utgangspunkt for en interpellasjon. Jeg tror bare den er litt for tidlig ute. Samtidig er den et uttrykk for noe av det som veldig mange rundt omkring i Norge opplever, nemlig at det er skapt en viss usikkerhet, en viss uro, knyttet opp mot reformens – skal vi kalle det – resultater så langt. Det må vi ta på alvor. Jeg vil personlig si at når det gjelder reformen, er intensjonene klare. Ministeren har tydelig gitt uttrykk for hva som er hovedmålsettingene. Jeg skal ikke gjenta dem. Det som jeg imidlertid ønsker å understreke, er at vi så langt har fått mange positive tilbakemeldinger. Politiet gjør en god jobb. De har en entusiastisk innstilling til å gjennomføre reformen, samtidig som media klarer å formidle til oss uheldige – det er vel ikke riktig å kalle det for episoder – hendelser, hvor det altså viser seg at det i kjølvannet av reformen har kommet inn momenter som gjør at f.eks. en utrykning tar altfor lang tid, som igjen gjør at folk føler seg usikre nettopp med hensyn til rettssikkerheten i sitt nærmiljø. Jeg tror det er viktig at vi tar dette på alvor, og at vi ser på det og jobber videre med disse tingene. Det er jeg overbevist om at politiet i de aktuelle distriktene gjør, og at man deler erfaringer seg imellom, slik at man unngår at slike ting også skjer i andre distrikter. Men vi er som sagt inne i en begynnerfase, og det er for tidlig å trekke noen endelig konklusjon, men vi kan så langt lære av det som skjer. En av konsekvensene med reformen skulle være publikumsrettet arbeid. Det er klart at det betyr synlig politi, men det betyr ikke bare det. Det kan også bety at man ved de enkelte politistasjoner styrker dem som arbeider med anmeldte saker, slik at folk føler at de blir tatt på alvor med de sakene de kommer med. Synlig politi behøver ikke nødvendigvis bare bety at man går rundt i gatene med uniform. Det er sider ved dette som jeg tror vil komme til å bli bra i framtiden – vi må bare ha litt tålmodighet, slik at reformen får mulighet til å sette seg.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-05-27:
Senterpartiet er svært opptatt av det forebyggende politiarbeidet blant ungdom. En rekke politistasjoner gjør en god jobb, men vi vet at utviklingsmulighetene er store på dette området. Vi vet også at når de økonomiske rammene blir knappe, blir det forebyggende arbeidet ofte skadelidende. Vi har en fantastisk evne i dette landet vårt til å prioritere reparasjon framfor forebygging. Sjøl om antall registrerte forbrytelser i aldersgruppen under 14 år er stabilt, rapporteres det om at førstegangsforbryterne blir stadig yngre. Forebyggende avsnitt i Oslo forteller at nå er barn ned i 12-13 årsalderen en viktig målgruppe. Vinningsforbrytelser, narkotika, vold og skadeverk er de vanligste forbrytelsene i ungdomsgruppen. Vi er overbevist om at det er mulig å hindre de aller fleste av disse ungdommene fra å få en kriminell løpebane, men da må det være kapasitet til å ta tak i problemene ved første gangs forseelse eller forbrytelse, eller aller helst før noe galt skjer. Forebyggende politiarbeid er sjølsagt så mangt. Jeg vil hovedsakelig ta opp ett tema, nemlig systematiske og grundige bekymringssamtaler. Enkelte politistasjoner bruker bekymringssamtaler som et bevisst virkemiddel i sitt forebyggende arbeid, og det viser seg å gi svært gode resultater. Senterpartiet mener at alle politistasjoner må få kapasitet til å gjennomføre bekymringssamtaler. En bekymringssamtale bør etter vår mening finne sted når et barn eller en ungdom har begått et lovbrudd for første gang, eller når det går rykter i lokalmiljøet om at han eller hun bruker narkotika, tagger, mobber, gir uttrykk for rasistiske holdninger eller lignende. Politiet avholder en samtale med personen etter en fastlagt kjøreplan. Her kartlegges det bl.a. hvordan personen har det hjemme, i venneflokken og på skolen. På den måten vil politiet kunne danne seg et bilde av hvor problemene ligger. Det er mulig å tilby hjelp eller støtte, eller man kan sjølsagt også bare gi uttrykk for bekymring over de ryktene som går om vedkommende. En bekymringssamtale vil kunne følges opp av politiet i forhold til skole, fritidsklubb og eventuelt andre offentlige instanser. Den som er innkalt til en bekymringssamtale, vil sjølsagt også kunne få en fast politikontakt, slik man håndterer det noen steder i landet. Det viser seg at det er et problem å få foreldrene til å stille opp på bekymringssamtalene. De foreldrene som i utgangspunktet følger opp ungene sine dårlig, er det òg vanskelig å få til å stille opp. Senterpartiet mener at foreldre må ha en plikt til å stille opp når barna er innkalt til en bekymringssamtale hos politiet. Dette leder meg til to spørsmål: Hvordan vil statsråden sikre tilstrekkelige ressurser til at politiet systematisk og konsekvent kan avholde bekymringssamtaler? Vil statsråden pålegge foreldre til barn under 18 år en plikt til å møte når barnet er innkalt til bekymringssamtaler?
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-05-27:
Mye av foregående talers innlegg gikk på bekymringssamtaler mellom foreldre og politi. Nå er det slik at denne salen faktisk har vedtatt, mot Arbeiderpartiet og SVs stemmer, at det skal være en pliktig bekymringssamtale mellom politiet og foreldrene. Det er ikke slik at det er en frivillig ordning, det er faktisk en plikt for foreldrene å stille opp. Det er vedtatt i dette storting. Jeg er ikke sikker på hva Senterpartiet mente den gangen, men jeg håper at de var positive, det er de i hvert fall nå. Det synes jeg er fint. I tillegg synes jeg at interpellanten tar opp et viktig tema. Vi er også bekymret, selvfølgelig, for at politiet ikke skal få nok ressurser til å gjøre et godt politiarbeid. Men mange av de problemene som Magnhild Meltveit Kleppa her refererer til, er faktisk et ledelsesproblem og kanskje ikke et ressursproblem, fordi budsjettallene fra 2002 til 2003 viste en økning i midlene til politietaten på 5,7 pst. Det som har kommet frem i media i forhold til ressursene til politiet, er at man prøver å få en rettferdig fordeling, som interpellanten sa, mellom politidistriktene. Den undersøkelsen som Politidirektoratet har foretatt, avslører ikke noe annet enn at det faktisk er en stor forskjell fra politidistrikt til politidistrikt. For eksempel det distriktet jeg kommer fra, har store trafikkproblemer i forhold til grensetrafikk, en stor befolkningskonsentrasjon, grenseoverskridende kriminalitet og store og tunge saker, i tillegg til at de scorer bra i forhold til de objektive kriteriene som er satt av direktoratet i forhold til ledelse og beredskap, forvaltningsoppgaver, sivile gjøremål og ikke minst geografi og struktur, og – det viktigste, kanskje – i forhold til kriminalitetsbekjempelsen. Disse objektive kriteriene er satt for å avsløre hvor skoen trykker i forhold til ressursmangel i politiet, for det kan jo ikke være slik at alt det vi gjorde for 30 år siden, bare skal ekstrapoleres videre inn i fremtiden. Det må være slik at vi justerer ressurstilfanget der faktisk problemene er, og der pengene og midlene vil ha størst utnyttelsesgrad i forhold til bekjempelse av kriminalitet. I tillegg ble det nevnt at man skal ha publikumsrettet arbeid. Justiskomiteen har nylig vært i Telemark for å se hvordan politireformen har virket der, og jeg må si at det gav veldig positive signaler. De har tenkt helt nytt. De har startet med blanke ark, de har bl.a. begynt med en helt annen felles målforståelse og en helt ny helhetstenkning i forhold til et moderne politiarbeid. Det har bl.a. medført at man har satt i gang straksetterforskning av saker som dukker opp. Man begynner med én gang, og tar sakene unna. Dette vil på sikt resultere i en klar reduksjon av saksbehandlingstiden. Det vil selvfølgelig også være med på å øke rettssikkerheten for samfunnet. Så politireformen har mange fasetter, og mange positive fasetter. Vi bare håper at det arbeidet som politiet nå gjør, videreføres, slik at bekjempelsen av kriminalitet kan fortsette.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Jeg vil på vegne av Carl I. Hagen, Gjermund Hagesæter, Arne Sortevik, Karin S. Woldseth og meg selv sette fram forslag om å sikre nødvendige midler til Statnett for å redusere risiko i kraftforsyningen på Vestlandet.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-01-23:
Jeg foreslår at referatsak nr. 137 oversendes finanskomiteen.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
På vegne av saksordføreren, Leif Lund, har jeg den glede å framlegge en enstemmig innstilling fra forsvarskomiteen. Dagens innstilling omhandler samarbeid i EØS-avtalen på et område utenfor de fire friheter, et samarbeid som er utvidet til å omfatte felles samordning av sivil krisehåndtering. Norge har tatt del i fellesskapshandlingsprogrammet for sivil beredskap siden 1998. Da Stortinget behandlet sårbarhetsmeldingen i fjor høst, ble samarbeid og samordning understreket gjentatte ganger. På samme måte som samordning er en styrke på hjemmebane, vil norsk deltakelse i europeiske fellesskapsløsninger øke tryggheten og bedre vår evne til å takle kriser. En enstemmig komite mener derfor at dette vil gi gode muligheter til å ta del i og utforme internasjonal beredskap ved eventuelle kriser. Avslutningsvis vil jeg komme med en tilleggsopplysning. I St.prp. nr. 37 står det bl.a.: «Utgiftene ved ei mogleg utsending av norske ressursar/innsatsgrupper må òg dekkjast nasjonalt.» Men ifølge et brev fra justisminister Dørum av 16. januar er Stortinget blitt gjort oppmerksom på at disse utgiftene skal dekkes av den staten som ber om bistand. Med disse ord og denne oppklaring anbefaler jeg forsvarskomiteens enstemmige innstilling, Innst. S. nr. 94.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-10-15:
Jeg foreslår Kjell Engebretsen.
May Britt Vihovde (Venstre), 2003-10-15:
Eg vil på vegner av representanten Trine Skei Grande og meg sjølv fremma forslag om at Stortinget nemner opp ein kommisjon for å vurdera lokaldemokratiets vilkår og utvikling.