Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2001-01-19:
Representanten Opseth mente at man har brukt nok tid, det hadde blitt det samme resultatet uansett. Jeg undrer meg litt over en slik holdning til Det norske storting. De som skulle på høring, fikk knapt en arbeidsdag til å forberede seg. Utenriksminister Jagland ville dra til Brussel med en ikke-avgitt komiteinnstilling. Dette synes jeg er liten respekt overfor Stortinget og de demokratiske prosessene som vi har tradisjon for å gjennomføre her i huset. Stortingsbehandlinga er ikke bare en «teknikalitet». Det er en alvorlig sak vi har til behandling i dag. Vi skal ta stilling til svært viktige spørsmål. Det er spørsmål som på den ene siden dreier seg om helse og folks tillit til norske matvarer og norsk forbrukerpolitikk, og på den andre siden dreier det seg om oppfølging av EØS-avtalen. Siden EØS-avtalen ble innført i 1994, har ikke Norge noen gang brukt reservasjonsretten mot direktiv vedtatt i EU. Vi har ordrett lagt inn EU-regelverk i norsk regelverk. Saker har som oftest vært uproblematiske og hensiktsmessige, men ikke alltid, slett ikke. Kristelig Folkeparti er opptatt av å sikre EØS-avtalen som et godt grunnlag for vårt forhold til EU og EUs indre marked. Derfor anbefaler vi ikke bruk av reservasjonsretten uten at vi finner argumentene svært tungtveiende. Det har vi funnet i denne saken, og vi har med oss forbrukerorganisasjonene i de fleste EU-land. I stortingsproposisjonen fremmer Regjeringa forslag om at Norge skal innlemme diversedirektivet, fargestoffdirektivet og søtstoffdirektivet i EØS-avtalen. Samtidig presiserer Regjeringa at Norge vil be om en overgangsordning med hensyn til søtstoffdirektivet og grenseverdier for bruk av cyklamat i påvente av en forventet innstramming av EUs egne grenseverdier. Debatten om diversedirektivet dreier seg om bruken av nitrat og nitritt. Nitrat kan omdannes til nitritt i maten, og nitritt omdannes igjen til nitrosaminer som kan føre til kreft. Dette er påviselig. Norske helsemyndigheter har vært klare i sine uttalelser. De ønsker ikke økt bruk av disse stoffene i Norge. De slår fast at det finnes ingen sikker nedre grense for bruken av disse stoffene. Nitrat og nitritt tilsettes mat for å bedre holdbarheten og for å sikre en stabil farge. I land lenger sør i Europa har slike tilsetningsstoffer bidratt til å unngå matforgiftning på grunn av bakterievekst i matvarer. I Norge er klimaet annerledes, og de hygieniske forholdene i både næringsmiddelindustri og i salgsleddet tilsier at vi ikke trenger høyere grenseverdier for disse stoffene enn de vi har i Norge i dag. Men likevel kan vi, hvis dette blir vedtatt, importere varer med høyere verdi. Danmark deler Norges syn med tanke på bruken av disse stoffene. Som medlemsland har de bedt om fritak. Når de ikke fikk fritak, har de innført EUs grenseverdier, men de har lagt inn sak for EUs domstol, og Regjeringa har intervenert til støtte for Danmark. De negative helsemessige konsekvensene av økt bruk av nitrat og nitritt er godt dokumentert. Flertallet har da heller ikke argumentert mot de negative helsemessige konsekvensene økt bruk av disse stoffene vil ha. Kristelig Folkeparti mener de mulige negative helsemessige konsekvensene er så alvorlige at det er nødvendig at Norge i dette tilfellet benytter retten til å reservere seg mot innlemmelse av dette direktivet i EØS-avtalen. Fargestoffdirektivet innebærer at flere fargestoffer tillates i Norge, at en del fargestoffer tillates brukt på andre områder enn det i dag er tillatt i Norge, og at grenseverdiene økes, slik at den tillatte mengden fargestoff i matvarene øker. Det er langt fra alle fargestoffer og bruksområder som er like problematiske. Hovedproblemet er knyttet til bruk av azofargestoffer. Det er ingen tvil om at økt bruk av azofargestoffer kan ha og vil ha negative konsekvenser. Økt bruk av azofargestoffer er knyttet til overfølsomhet hos utsatte grupper. Stoffene har med noen få unntak vært forbudt i Norge siden 1978. Et hovedspørsmål knyttet til azofargestoffene er hvorvidt det skal anses å være den enkeltes ansvar å unngå matvarer med slike tilsetningsstoffer, eller om myndighetene skal ha et ansvar. Av proposisjonen framgår det at en «utvidet bruk av azofargestoffer vil med stor sannsynlighet innebære at flere personer, spesielt barn med en eller annen form for allergi, vil reagere med overfølsomhet mot stoffene». Vi har i Norge tradisjon for å legge større vekt på hensynet til personer med allergi enn det det har vært tradisjon for i forbrukerpolitikken i EU. Hvor viktig dette er, illustreres godt i Regjeringas egen beskrivelse av problemene knyttet til barn. De fleste voksne forbrukere er i stand til å undersøke varedeklarasjoner, men barn har ikke samme evne til å sikre seg mot inntak av stoffer de kan være allergiske mot. Forbrukermakt til barn i godtebutikken er illusorisk. Kristelig Folkeparti vil legge stor vekt på hensynet til personer med allergi og overfølsomhet. Særlig viktig er hensynet til forbrukere som ikke selv er i stand til å ta forholdsregler mot inntak av varer med azofargestoffer de kan være allergiske mot, i første rekke barn. Allergi er et voksende problem. Det rammer stadig flere, og vi har altfor lite forskning på dette området. Vi ønsker ikke å bidra til å forverre situasjonen gjennom å tillate nye stoffer og økt bruk av stoffer som kan utløse allergi, særlig ikke når det dreier seg om fargestoffer som utelukkende skal bidra til matens utseende. De har ingen næringsverdi. Derfor mener vi at det også med tanke på fargestoffdirektivet er nødvendig at Norge reserverer seg mot at dette direktivet skal innlemmes i EØS-avtalen. Søtstoffdirektivet dreier seg om å øke grenseverdiene for bruk av ulike søtstoffer, og debatten er i første rekke knyttet til økt bruk av cyklamat. Cyklamat kan omdannes til cykloheksamin. Dette stoffet kan igjen gi testikkelskade og nedsatt sædkvalitet. Det er ingen tvil om at ingen ønsker økt bruk av cyklamat. Regjeringa peker i proposisjonen på at EU arbeider med endringer av egne grenseverdier, og at det er sannsynlig at grenseverdiene for bruk av cyklamat vil settes ned mot det norske nivået, slik at forskjellen mellom de norske grenseverdiene og grenseverdiene i EU ikke blir så omfattende som i dag. I Norge forbrukes langt mer kunstig søtede matvarer enn gjennomsnittlig i Europa. Særlig er forbruket av lettbrus med kunstig søtstoff høyt. Dette taler isolert sett for at vi i Norge har et større behov for lavere grenseverdier enn EU. For Kristelig Folkeparti har det i forbindelse med søtstoffdirektivet vært avgjørende at Regjeringa vil be om en overgangsordning fram til EU har endret sine grenseverdier i retning dagens grenseverdier i Norge. Vi har litt større problemer med Regjeringas omtale av problemstillingen i proposisjonen. Det er vanskelig å vinne fram i forhandlinger når en legger alle kort på bordet på forhånd, slik Regjeringa har gjort i proposisjonen. Der framgår det at Regjeringa vil be om en overgangsordning, men at en vil gå inn for innlemmelse av EUs grenseverdier dersom en ikke får en overgangsordning. Det er en hyggelig hilsen at regjeringa Stoltenberg viderefører sentrumspartienes sterke engasjement for mer åpenhet i forvaltningen, men dette var ikke helt slik vi hadde tenkt det. Det må betraktes som elendig forhandlingstaktikk. Et hovedelement i debatten har vært hvorvidt det er nødvendig å opprettholde strengere norske grenseverdier for å unngå økt bruk av de ulike tilsetningsstoffene. Regjeringa og flertallet legger i sin argumentasjon svært stor vekt på at norske næringsmiddelprodusenter og dagligvarebransjen ikke ønsker å endre praksis med tanke på bruk av nitritt og nitrat og azofargestoffer. Det er selvsagt svært positivt at aktørene i markedet ønsker å ta ansvar for innholdet i de produktene de produserer og selger. Fra Kristelig Folkepartis side er vi glade for denne holdningen, ikke minst siden flertallet i denne salen senere i dag vil bidra til at de lovregulerte grenseverdiene vil bli hevet. For Kristelig Folkeparti er det imidlertid ikke tilstrekkelig at organisasjoner og en rekke aktører i bransjen gir uttrykk for en positiv vilje til å ta ansvar. Vi mener det er et ansvar for myndighetene å sette grenseverdier i tråd med det vi kan forsvare. Vi kan ikke løpe fra ansvaret vi har, og håpe at aktørene i markedet vil ta ansvar når vi selv svikter. En slik linje kan ikke Kristelig Folkeparti stå for. I denne sammenheng ville det også vært interessant å få vite hva flertallet ville gjort dersom representanter for næringsmiddelindustrien og dagligvarebransjen ikke hadde kommet med uttalelsen om at de ikke vil endre bruken. Hva ville Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet gjort hvis de måtte forholde seg til de nye grenseverdiene? Uttalelsen er som sagt svært positiv, men det er grunn til å spørre seg om hvor forpliktende den er, og hvor EØS-viktig den er. En slik uttalelse forplikter i grunnen ingen. Det er en erklæring overfor forbrukerne, men enhver produsent som ønsker å øke bruken av tilsetningsstoffer, står fritt til å gjøre det. På samme måte vil enhver dagligvareforretning stå fritt til å selge varer med et innhold opp til de nye og høyere grenseverdiene. Vi har ikke tradisjon for å overlate ansvaret for slike saker til aktørene i markedet i Norge. Det ville være som om Norges Automobil Forbund og KNA gikk ut og sa at deres medlemmer ikke ville kjøre fortere; uansett økning av fartsgrensen ville de forholde seg til den gamle fartsgrensen. Det er lagt økt vekt på forbrukerinformasjon. Dette er faktisk et brudd med en lang norsk forbrukerpolitisk tradisjon. Dette vil føre til et klasseskille i handledisken mellom dem som kan lese deklarasjoner og dem som ikke kan. Det svekker også statens beskyttelse overfor utsatte grupper å overlate dette til næringslivet. Virkningen er påviselig negativ og uomtvistelig. Det finnes ingen helseargumenter som sier at vi skal tilpasse oss dette direktivet. Folk i Norge burde ha beskyttelse gjennom lovverket og ikke måtte lite på dagligvarebransjens vurderinger. Vi bør bruke reservasjonsretten. Dette går på helse, miljø og sikkerhet i Norge, og det har liten økonomisk betydning for EU.