Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-28:
Når man hører intensiteten i en del innlegg knyttet til denne sak, skulle man tro at dette nærmest var et være eller ikke være innenfor norsk boligpolitikk. Det er det altså ikke. Norsk boligpolitikk har mange betydelige utfordringer, særlig det at ungdom ikke kommer seg inn på boligmarkedet, som jo faktisk er noe av det aller viktigste. Hadde høyresiden i Norge klart å oppvise den samme intensitet når det gjelder å skaffe unge mennesker en bolig, ved å gjenreise sosial boligbygging, ved å bygge utleieboliger, studentboliger, ja sågar lavinnskuddsboliger eller hva det måtte være, slik at de fikk en mulighet til å komme inn på boligmarkedet, hadde det på en måte stått i noenlunde riktig proporsjon. Dette dreier seg altså om et takseringsgrunnlag. Om man da er for eller mot boligskatt, dreier dette seg om et takseringsgrunnlag som kan oppfattes som noenlunde rimelig ut fra hvordan boligen er. Det er det forslaget som Arbeiderpartiet og SV har fremforhandlet nesten uavhengig av hva man måtte mene om boligskatt i sin alminnelighet, og det er faktisk slik at det store gross av norske boligeiere får en betydelig skattelettelse om dette takseringssystemet innføres. Det vil også være sånn at de med de største boligene gjennomgående har de største inntektene og de største formuene, noe som gjør at det er rimelig at disse bidrar. Når det fra høyresiden fremheves at det er et særnorsk fenomen med boligbeskatning, er dette selvfølgelig det rene tøv, for Norge har en lempeligere boligbeskatning enn nesten alle sammenlignbare land. Og sånn ønsker vi at det skal være! Det er rimelig at en skal betale skatt for de største boligene, men det er også rimelig at de med helt vanlige boliger skal unngå beskatning. Så når høyresiden nå bruker dette som et slags mantra, er dette selvfølgelig hovedsakelig ut fra en politisk begrunnelse, og ikke ut fra et kunnskapsmessig ståsted. Norge er et unntaksland, et særskatteland i så måte, og det ønsker vi at landet skal fortsette å være. Det systemet som dessverre ikke får flertall i dag, er et system som ville ha vært operativt og sosialt rettferdig. Hovedansvaret for at dette ikke går – der er jeg faktisk enig med høyresiden – er ikke høyresidens. Det er synd at mellompartiene har valgt å stille seg utenfor når det gjelder å få til et takseringsgrunnlag som hadde vært mer riktig. Det er synd at Kristelig Folkeparti har valgt en modell som ut fra enhver betraktning er en modell som ikke ville ha vært gjennomførbar, og som ville ha ført til fortsatt like store urettferdigheter som dagens system. Og det er synd at Senterpartiet velger en modell som heller ikke ville ha vært operativ. Arbeiderpartiet og SV har nå altså funnet sammen. Det er fremdeles håp om at noen kan ta til fornuft i løpet av kvelden, men det ser dessverre ikke sånn ut. Det betyr at det boligtakseringssystemet vi i dag har, som ut fra enhver betraktning er urettferdig, urimelig og tilfeldig, fortsetter. SV og Arbeiderpartiet har prøvd å finne en løsning som gjør dette bedre. Jeg må si at det hviler egentlig et stort ansvar på mellompartiene som har valgt å stille seg utenfor dette og dermed viderefører en urimelighet utelukkende – sannsynligvis – fordi det nærmer seg valg. Det syns jeg er beklagelig, men det er jo fremdeles lov til å håpe.