Åslaug Haga (Senterpartiet), 2008-12-09:
Budsjettinnstillinga viser at det er brei enighet i Stortinget om utenrikspolitikken og utenriksbudsjettet, men med ett viktig unntak, Fremskrittspartiet. Det er brei enighet om at en helhjertet satsing på internasjonalt samarbeid og bistand må være del av utviklingspolitikken, med ett viktig unntak, Fremskrittspartiet. Det er brei enighet om at dialog og brobygging er fundamentet i norsk utenrikspolitikk, med ett viktig unntak, Fremskrittspartiet. Senterpartiet tar Fremskrittspartiets budsjett på alvor. Vi blir skremt av det vi ser. Hvis Fremskrittspartiets alternative budsjett ble vedtatt i Stortinget, ville det rasert Norges omdømme internasjonalt. De dramatiske kuttene på bistand til Afrika, Asia, Midtøsten og Latin-Amerika, til deltakelse i den globale klimakampen, til fredsarbeid og til FN og alle globale institusjoner der Norge samarbeider, ville i sum ødelegge Norges muligheter til å bidra konstruktivt internasjonalt. Det ville isolere oss fra viktige prosesser, og bety en total endring av vårt forhold til resten av verden. Det er dramatisk når Fremskrittspartiet kutter over 2,4 milliarder kr av et budsjett på 2,8 milliarder kr til langsiktig bistand til Afrika. Det er like uansvarlig når partiet kutter 425 mill. kr av et budsjett på 500 mill. kr til Midtøsten, eller fjerner nærmere en halv milliard kr fra posten for miljø og bærekraftig utvikling. Vi registrerer at Fremskrittspartiet påberoper seg å delta i et bistandskritisk ordskifte. Kuttene de legger opp til, viser at dette kun er tilslørte forsøk på å avskaffe all bistand. Ja, for det slås fast i denne innstillinga at Fremskrittspartiet er prinsipielt imot langsiktig bistand, som de beskriver som «ordningen med tvungne bidrag til statlig utviklingshjelp gjennom beskatningen». Man er altså imot bistand over statsbudsjettet. Denne tvungne statlige utviklingshjelpen skal angivelig bidra til «å svekke den enkeltes personlige ansvarsfølelse og giverglede.» Med brei penn slår Fremskrittspartiet også fast at statlig utviklingshjelp i det store og hele har vist seg å være «lite effektivt og svært kostbar å administrere». Med all respekt: Det er langt fra mulig å påstå at alle former for utviklingsarbeid som har vært organisert med offentlige bidrag, har vært mislykket. Jeg kan anbefale besøk til en rekke skoler, helseinstitusjoner osv. rundt omkring på kloden. Fremskrittspartiet forsøker ikke engang å gi svar på hva avskaffelsen av demokratisk valgte myndigheters bidrag til utvikling skal erstattes med. Vi må anta at de ikke har, og at det ikke fins, alternativer. Det vil si at de svakeste i verden vil lide ytterligere med Fremskrittspartiets politikk. Fremskrittspartiet omtaler bistand som «almisser» og «politisk korrekthet». Fra 1. januar 2009, altså rett over jul, skal de fattigste i Afrika miste det aller meste av vår støtte. Jeg veit ikke om en skal le eller grine når det framheves at deler av de frigjorte midlene skal gå til norske ambassaders arbeid mot piratkopiering i Asia! Her står vi overfor et parti med regjeringsambisjoner, som vil gjøre Norges omdømme som et solidarisk land til en saga blott. Det er ingen overraskelse at Fremskrittspartiet også angriper miljøsatsinga i budsjettet, og det i ei tid der absolutt alle internasjonalt er enige om at klimautfordringene fordrer en kraftfull innsats i internasjonalt miljøsamarbeid. Norge har alle muligheter til å bidra i miljøkampen. Vi har også et særlig ansvar for å bidra, fordi vi er blitt styrtrike på eksport av fossil energi, sjølve hovedkilden for miljøbelastninger. Fremskrittspartiet vil med stor styrke svekke Norge som en ansvarlig miljønasjon. Sjelden har vi vel fått en bedre illustrasjon på det etter hvert så berømte borgerlige kaoset enn i dette budsjettframlegget. Jeg kan vanskelig se hvordan Høyre, for ikke å snakke om Kristelig Folkeparti og Venstre, skulle klare å forhandle fram en regjeringsplattform med Fremskrittspartiet, Fremskrittspartiets ekstreme utgangspunkt tatt i betraktning. I dag sulter 950 millioner av verdens befolkning, og tallet er økende. FNs matvareorganisasjon anslår at verdens matproduksjon må dobles fram mot 2050–2060 om vi skal kunne brødfø alle. Handelspolitikken som har vært ført, har virket imot en slik utvikling. Produksjonen av mat de siste 20 åra har økt mindre enn forbruket. Fremskrittspartiets svar til de fattigste er, som nevnt, å privatisere bistanden basert på enkeltpersoners giverglede, og i tillegg til dette å foreta en massiv handelsliberalisering. Mat er det minst egnede produktet å overlate til markedsmekanismer aleine. Matvarekrise er ikke bare et resultat av endrede klimatiske forhold, men også i aller høyeste grad resultat av en feilslått handelspolitikk som øker bistandsavhengigheten. Markedseksperimenter fjerner oss fra en oppfyllelse av FNs første tusenårsmål om å halvere verdens fattigdom. «Trickle-down»-effekten, at det skal dryppe på klokkeren når det regner på presten, som mange hevder er markedsliberalismens og den økonomiske globaliseringas fremste biprodukt, virker ikke for nærmere 1 milliard mennesker. Vi kan ikke godta at det skal være den optimale verdensordenen. Fremskrittspartiet bruker budsjettinnstillinga til å skape et bilde av oss og de andre, der oss er Vesten og de andre er arabiske land. Vi er alle enige om at det er mye som gjenstår før det er demokrati og ikke-korrupte samfunn mange steder, men hvem tjener på en virkelighetsforståelse der noen på blodig alvor forsøker å få oss til å tro at det fins hele folk og kulturkretser som står på stedet hvil og er avsondret fra alle former for utvikling, at det eksisterer dramatiske og nærmest uoverkommelige gap mellom oss og det Fremskrittspartiet kaller «de arabiske landenes triste skjebne». Senterpartiets vurdering er at Fremskrittspartiets holdning til multilateralt samarbeid og til store deler av verdens land og folk er en del av en konfliktskapende ideologi som vi faktisk har grunn til å tro at nå forlater Det hvite hus etter åtte år med feilslått politikk. Fremskrittspartiet representerer etter vår vurdering holdninger som vil skape en farligere og mer utrygg verden. Vi forstår ikke hvordan Norge skal kunne møte verden med Fremskrittspartiets tankegods som ballast. Det strider fullstendig mot norsk utenrikspolitisk tradisjon, som er basert på solidaritet og dialog. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet hevder å ha Norges interesser, og det aleine, som sin rettesnor i utenrikspolitikken. Vel, vår vurdering er at Fremskrittspartiet med sitt budsjettopplegg i så fall holder Norges befolkning for narr. Det kan vanskelig oppfattes som annet enn galt å påstå at vi er best tjent med en utenrikspolitikk bygd på egoisme, fiendebilder og isolasjon. Som et lite land er vi fullstendig avhengig av et velfungerende internasjonalt samarbeid. Dette må dyrkes, ikke rives opp med rota. Dialog og samarbeid er den beste garantien vi kan gi for en tryggest mulig framtid for vanlige folk i Norge. Derfor er jeg glad for at ei rød-grønn regjering representerer en fullstendig annen utenrikspolitikk enn den vi ser fra det kanskje største opposisjonspartiet i Norge, Fremskrittspartiet.