trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-12-04:
Vi behandler en stortingsmelding som er instruktiv og god, og som tar opp de fleste av de spørsmålene man kunne tenke seg var relevante. Jeg slutter meg til saksordførerens utmerkede fremstilling av denne saken. Jeg kjenner jo som Høyre-mann at angsten griper meg lite grann når representanten Hildeng snakker om politisk involvering, eller å utvikle en politikk med for mye styring. Jeg slutter meg til det i den grad det dreier seg om å stimulere, og så vokser skepsisen når det dreier seg om å regulere. Det kan nok tenkes at det må litt regulering til, men først og fremst møter vi her et behov for å stimulere en bransje i vekst, og sørge for at vi får en god bransje som fungerer i Norge, som kan bidra til å produsere spill og fylle den delen av den digitale allmenningen, slik at vi har et godt norsk innhold å forholde oss til. Dette er en bransje som blir stilt overfor store krav. Her er det tøff konkurranse utenfra. Og det er vel kanskje mer enn på noe annet område en bransje som slik sett er vevet inn i et internasjonalt marked, ikke bare på salgssiden, men også gjennom måter å produsere på – det å være foran i hele tiden å ha et godt uttrykk. Så vi er med. Høyre er med på alt som kan stimulere denne bransjen, berede grunnen og sørge for at vi kan få til en god vekst i Norge. Meldingen er jo så pass åpen at jeg regner med at det vil bli mange korsveier fremover når dette skal konkretiseres i forhold til saker eller budsjetter. Når det gjelder spørsmålet om sektoravgift, har vi de samme innvendingene ved denne korsvei som vi hadde når det gjaldt dvd-avgiften, og det er rett og slett at vi er litt bekymret for om avgifter her heller vil være noe som hemmer bransjen enn stimulerer den. Det synes vi i så fall er en dårlig idé. Vi er også usikre på i hvilken grad den vil være mulig å håndheve. Dette vil vi sikkert også komme tilbake til, men så langt er ikke entusiasmen stor for sektoravgiften. Avslutningsvis vil jeg si litt om opphavsrett. Den senere tid har det vært noen saker som først og fremst knytter seg til elektronisk kunst – og det er jo noe litt annet enn dette, i hvert fall i forhold til hva vi tradisjonelt forbinder med det. Der har det kommet opp problemstillinger knyttet til lagring, knyttet til aktsomhetskrav i forbindelse med sletting, knyttet til spørsmål om krav til utlevering – kort og godt en del spørsmål som jeg tror bør forankres i åndsverkloven og ikke, som jeg tror er tilfellet i dag, først og fremst overlates til avtaleverk og til mer obligasjonsrettslige lovgivninger. Ikke minst tror jeg at dette vil være aktuelt innenfor en bransje som vil være liten i Norge. Her vil man benytte seg av operatører av tjenester utenfra, og verk, og deler av verk, vil fort kunne bli liggende hos andre. Jeg tror faktisk det vil være viktig å legge noen prinsipper i bunnen for hvordan dette juridisk sett skal formuleres. Jeg slutter meg altså i alle hovedtrekk til meldingen. Jeg ønsker alt godt for en norsk spillbransje og håper at vi greier å få til det som er en stor utfordring, nemlig å få til god kompetanse på dette området i vårt lille land.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2008-12-04:
Ikke overraskende for enkelte tenker jeg å ta opp situasjonen rundt Jørstadmoen. I innstillinga til langtidsplanen for Forsvaret, som ble framlagt i juni i år, står det bl.a. at fagmiljøene i Forsvarets informasjonsinfrastruktur fremdeles framstår som geografisk spredt og noe fragmentert mellom en rekke ulike aktører og avdelinger. Det henvises til tidligere enstemmige vedtak om å samle fagmiljøene geografisk i et felles kompetansesenter på Jørstadmoen. Videre står det: «Komiteen er opptatt av at man på denne måten i størst mulig grad samler IKT-ressursene i Forsvaret.» Ved framleggelsen av langtidsplanen jobba vi derfor hardt for å styrke Jørstadmoen som base for IKT-virksomheten i Forsvaret. Resultatet av dette ble at regjeringspartiene gikk inn for å redde Jørstadmoen fra nedleggelse – det hadde jo forsvarssjefen gått inn for – samtidig som vi fikk på plass forpliktende merknader i innstillinga både til proposisjonen og langtidsplanen om at Jørstadmoen skulle bli styrka. Jeg erfarer at også opposisjonspartiene slutta seg til vårt arbeid for å satse på Jørstadmoen framover, noe som gjør at et samla storting står bak Jørstadmoen. Det er en klar tendens til at Forsvaret går mot å være lokalisert på færre steder. Det blir dermed veldig viktig hvor virksomhet skal samles, og hvor den skal legges ned. Det er også viktig å vite at de valga som Stortinget gjør, må ligge fast over tid. Derfor pekte komiteen på at valget av Jørstadmoen som samlingspunkt for IKT-virksomheten var en naturlig videreføring av vedtak i forbindelse med langtidsplanen for 2005–2008. Satsing på Jørstadmoen er bra for Innlandet. I Innlandet er det god tilgang på IKT-kompetanse, og det kan Forsvaret dra nytte av. Samtidig er det viktig for Lillehammer-regionen å få flere sterke teknologimiljøer som kan være en drivkraft i den videre utviklinga av næringslivet og kompetansemiljøene. Et samlet IKT-senter for Forsvaret, med mange kompetansearbeidsplasser, vil være en slik motor. I dag har vi også hørt en del om Jørstadmoen, og jeg oppfatter at statsråden har sagt at Jørstadmoen skal vokse videre. Det er bra. Men av ulike grunner er det både i dag og tidligere blitt satt spørsmålstegn ved dette, og det er sjølsagt ikke uten grunn. Det vil derfor være betryggende for oss om statsråden kan bekrefte at Regjeringas og Stortingets ambisjon fra i sommer om å styrke Forsvarets IKT-miljø på Jørstadmoen står fast, og at dette vil skje ved at nye funksjoner og IKT-stillinger i Forsvaret opprettes på Jørstadmoen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-12-04:
Nordområdene er i skuddet som aldri før, og det norske forsvaret er i ferd med å få en topp moderne flåte. Flåtens fremste oppgave må være å håndheve norsk suverenitet i de strategisk viktige havområdene i nord. Her har vi våre mest verdifulle fiskeressurser, her antar vi at det skjuler seg store olje- og gassreserver og her har vi grense til Russland, vår stormaktsnabo i øst, som ikke viker tilbake for å demonstrere sin tilstedeværelse i nord. Det er et alvorlig paradoks at samtidig som Norge bygger opp en velutrustet marine og Regjeringen ikke lar noen anledning gå fra seg til å understreke nordområdenes store betydning, så vedtar den samme regjeringen å bygge ned basestrukturen og kvitte seg med den basen som ligger lengst mot nord og nærmest norske og allierte skip med oppdrag i nordområdene. Statsråden viste i sitt innlegg til øvrige baser i nord og poengterte at budsjettet betyr flere seilingsdøgn. Problemet er at de basene statsråden viser til, ikke har dokkingmuligheter i fjell og ikke kan gi samme tilbud som Olavsvern kan til bl.a. ubåtflåten og allierte skip. Flere seilingsdøgn i nord taler ikke for at basekapasiteten bør reduseres. I langtidsmeldingen for Forsvaret er kanskje vedtaket om å nedlegge Olavsvern et av de mest uforståelige. Høyre er fortsatt uenig i den beslutningen, og har derfor satt av penger i sitt alternative budsjett for å opprettholde aktiviteten ved Olavsvern. Når jeg i dag hører representantene fra Troms forklare seg om nedleggelsen av Olavsvern, er dette meget skuffende. Når medlem av forsvarskomiteen Bjørn Jacobsen, i SV, har vært i Tromsø og fortalt hvor hodeløst det er å nedlegge Olavsvern, er det grunn til å spørre om Jacobsen har to standpunkter – ett i sør og ett i nord, alt etter hvor han befinner seg geografisk. Ved votering i dag får både Jacobsen og stortingsrepresentantene fra Troms en ny sjanse til å vise hva de egentlig mener i denne saken. Operative miljøer i Forsvaret har vært meget klare på at man ut fra en operativ vurdering bør beholde basen ved Olavsvern, og det vet vi er med svært beskjedne kostnader. Som NATOs nordligste sjømilitære base i Europa er Olavsvern unik. Og med vår geografiske beliggenhet har Norge et særlig ansvar og burde ha en særlig interesse av å legge til rette også for alliert tilstedeværelse. Om nærmeste alternative base er Bergen, vet vi at dette representerer mange tapte seilingsdøgn og fravær fra nord. Olavsvern kan i tillegg vise til betydelig alliert øvelsesvirksomhet og skipsanløp, som det har en klar verdi å opprettholde. Timingen kunne ikke vært dårligere, når Regjeringen i 2009 foreslår å gjennomføre nedleggelsen av Olavsvern.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-12-04:
Dette utvikler seg jo på en ganske så interessant måte. Det er altså et større og større paradoks at i en tid da Russland moderniserer sin flåte og er mer synlig og mer tydelig når det gjelder å hevde sin suverenitet i nord, er det slik at svaret fra norsk side er at vi skal legge ned baser i nord. Jeg minner om det man her prøver å gjøre. Det høres nesten ut som det koster en milliard kroner å drive Olavsvern, mens de faktiske kostnadene er mindre enn en promille av det samlede forsvarsbudsjettet. Da handler det om vilje. Da handler det ikke om økonomi, om hvorvidt man skal få til å drive basen videre. Så konstaterer jeg også at det er full rød-grønn sprik om hva man faktisk tenker seg når det gjelder framtiden for Olavsvern. Bendiks H. Arnesen var oppe her og sa at det ikke var så farlig om man la ned Olavsvern, for det var mange andre formål man kunne bruke den basen til. Han var helt sikker på at noen kom til å flytte inn, og at noen kom til å fylle den basen med annen aktivitet. Mens Bjørn Jacobsen like etterpå stod her og sa at han ikke utelukket muligheten for at man i framtiden likevel kanskje kunne komme til å få bruk for Olavsvern. Så den samme rød-grønne forsvarsfraksjonen har altså to vidt forskjellige oppfatninger om hva man vil og ikke vil med Olavsvern. Men jeg konstaterer at man i dag stemmer imot det forslaget som går på å føre Olavsvern videre, og da har altså Bjørn Jacobsen tapt. Da kan han innstille det framtidige slaget som han delvis driver og vedlikeholder her i dag, og bare innse først som sist at det ikke går an å ha ett standpunkt i Tromsø om Olavsvern og så komme her i salen og ha et annet standpunkt og betjene seg av at her er det muligheter likevel og prøve å gi inntrykk av at døren likevel står på gløtt. Så vi har på en måte fått røkt ut hva som er sannheten om regjeringspartienes standpunkt her i dag. Jeg tror både Tromsø-folk, folk fra Nord-Norge ellers og andre forsvarsinteresserte i det ganske land faktisk har merket seg at i nordområdenes tidsalder går man til det skritt at man legger ned den basen, med en kapasitet som ikke finnes verken i Ramsund, på Sortland eller på Trondenes. Man har ikke de dokkingsmulighetene og de fjellhallene. Dem har man kun i Bergen, og det holder ikke hvis man vil ha tilstedeværelse i nord og ta vare på de seilingsmulighetene og den kapasitet som man faktisk ønsker at vi skal ha i nord, og som vi trenger i nord – og som vi trenger med tanke på at vi har en nabo i øst som utfordrer oss, og som det er viktig at Norge også står opp mot.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2008-12-04:
Som mor og gammel bestemor har det vært spennende å se hvordan en helt ny verden har åpnet seg for barn og ungdom gjennom data- og medieverdenen. Jeg har også hatt noen refleksjoner om hvordan mine egne holdninger til denne verdenen har blitt utfordret og endret, fra først med bekymring å betrakte ungdom i huset som nerder med skylapper uten andre interesser enn denne dataskjermen, til å konstatere at denne aktiviteten åpnet for nye muligheter, nye treffpunkter, andre venner og andre interesser enn det jeg kunne motivere for. Utviklingen har fortsatt, og i dataspill ser jeg en ny arena for underholdning, for læring og for ferdighetstrening. At det er omseggripende, får jeg demonstrert i disse førjulsdager, der dataspill står øverst på mine barnebarns ønskelister. Omsetning av dataspill over disk utgjør i Norden 4 milliarder kr. I USA, som er det største enkeltmarkedet innen spillindustrien, var omsetningen i 2006 på 54 milliarder kr, og bransjen er fortsatt i vekst. Denne utviklingen vil berøre forbrukere der mange er barn og unge. Den vil prege utviklingen av opplevelsesindustrien, næringsutviklingen og økonomien knyttet til den. Og fordi spillutvikling i høy grad er et kunnskaps- og innovasjonsdrevet felt, vil den sette krav til utvikling, forskning og utdanning. Med de tallene jeg har referert tidligere, kunne en kanskje lene seg tilbake og si at her er markedet så stort at dette kan få styre seg selv uten politisk involvering. Men faren er her som i annen underholdningsindustri at vi blir kolonisert av den amerikanske kulturen hvis vi ikke gjør noe. Det er derfor kulturpolitisk viktig at vi trekker opp en politikk for utvikling av norskproduserte dataspill, en politikk for innovasjon, forskning, produksjon og finansiering. Dataspillutvikling er både tidskrevende og økonomisk krevende. Norge er et lite marked, og det må derfor ha ekstra stimulans for å kunne konkurrere bl.a. med den amerikanske produksjonen. Den politikken som trekkes opp i denne meldingen, er også i tråd med det prosjektinitiativ som Norge har tatt i Nordisk Råd for å utvikle nordiske dataprogram – et ledd i en større strategi for å møte globaliseringsutfordringene. Ved å synliggjøre og dyrke fram de nordiske velferdsverdiene vil en utvikle Norden som en konkurransekraftig region. Både gjennom den nordiske språkdeklarasjonen og i den framlagte språkmeldingen bekymres en over språklig domenetap. Jeg ser på mine barnebarn og synes det er fint med all den engelsken som de lærer seg gjennom dataspillene, men jeg er samtidig bekymret over tap av norske ord og over verdier og holdninger i spillene. I så måte vil norske og nordiske dataspill være en ønsket motvekt. Helt til slutt: Jeg har et juleønske til mitt eldste barnebarn – Robin – at han tar meg med på gutterommet og gir meg noen timers opplæring i praktisk dataspill, slik at også jeg kan få del i denne spennende verdenen som vi i dag trekker opp politiske retningslinjer for.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Vi behandler i dag en viktig melding, St.meld. nr. 14 for 2007–2008 om dataspill. Dataspill er blitt en viktig del av barn og unges kultur og mediehverdag, og dataspillbruken er økende – også blant bestemødre, som vi har hørt tidligere her i dag. Det er derfor viktig at barn og unge får tilgang til spill av høy kvalitet, basert på norsk språk og kultur. Dette blir en viktig satsing framover i vår kulturpolitikk. Dataspill kan bidra positivt til å stimulere barn og unges fantasi, kreativitet og læringsevne. Gode norske dataspill bør derfor kunne bli et viktig element i utviklingen av Den kulturelle skolesekken. Bransjen er avhengig av gode tilskuddsordninger, tiltak mot piratkopiering og sikring av opphavsrettigheter. Det er helt nødvendig for å styrke økonomien i næringen. Spillbransjen er en næring i stor vekst. Det skapes mange nye arbeidsplasser, og utvikling av dataspill er avhengig av en profesjon som bygger på kreativitet, nyskaping og teknologisk kompetanse. Enkelte spill inneholder elementer som ikke egner seg for barn, mens andre spill kan være en kilde til læring og kunnskap. Det er alvorlig at noen spill kan skape avhengighet. Høy kvalitet innen forskning og utdanning er derfor viktig, sammen med informasjon, for å bevisstgjøre og sikre trygg bruk av dataspill. Dataspill er ikke bare underholdning, det er også et nyttig pedagogisk verktøy. En undersøkelse viser at norske forbrukere i liten grad er oppmerksomme på norskproduserte dataspill, samtidig som det er positive holdninger til norske spill. Dette kan bety at det er et potensial for norske spill på markedet. SV mener derfor, sammen med flertallet, at det må være en målsetting å utvikle den norske dataspillnæringen. Det foreslås også i meldingen å utrede en egen innkjøps- og utlånsordning for norske dataspill i regi av folkebibliotekene. Vi mener dette vil bidra til at biblioteket blir enda mer attraktivt for barn og unge. I denne sammenheng må opphavsrettslige spørsmål avklares. SV er også positiv til en sektoravgift på dataspill som kan gi mulighet for økt tilskuddsgrunnlag for produksjon av norske dataspill. Forslaget må utredes. SV er, i tråd med flertallet, bekymret for at det rapporteres om en økning av henvendelser fra mennesker som er hektet på dataspill. Arbeidet med å styrke kunnskapen om utbredelse av problemskapende bruk av dataspill må derfor prioriteres, og utviklingen må følges nøye.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-04:
Dokument nr. 8:119 for 2007–2008 er et forslag fra Fremskrittspartiet om å avvikle ordningen med statlige stipend og garantiinntekter til kunstnere. Forslagsstillerne ber om at ordningen med statlige stipend og garantiinntekter til kunstnere gjennomgås med sikte på en halvering av utgiftene knyttet til ordningen i 2009. Primært ønsker forslagsstillerne å avvikle ordningen umiddelbart fordi den etter deres mening er en foreldet ordning, som bl.a. bidrar til å «innskrenke bredden i kulturlivet». Dette er SV helt uenig i. Forutsigbar økonomi for kunstnere vil heller føre til et større mangfold og bredde. Det er viktig at det tilrettelegges for ulike uttrykk, slik at vi får et mangfold av uttrykk for barn og unge og det voksne publikum. Denne type støtte er avgjørende og har stor betydning for kunstnerisk aktivitet og frihet på en rekke felt. SV har gjennom flere stortingsperioder foreslått en gjennomgang av kunstneres levekår, og vi er glad for at det nå er gjort. Mange kunstnere har utforutsigbare inntekter og kan ikke leve av sin kunst. Det er alvorlig fordi det kan føre til at unge mennesker ikke tør eller vil satse på utvikling av kunsten sin. Vi har også store utfordringer med pensjonsrettigheter og, ikke minst, med likestilling. Det er en stor utfordring at det f.eks. ikke er nok roller for eldre kvinner. Rapporten fra Løken-utvalget og undersøkelsen om inntekt og levekår blant kunstnere – utført av Telemarksforsking-Bø – har nylig vært på høring. SV er enig med statsråden i at disse rapportene med tilhørende høringssvar vil være nyttige grunnlagsdokumenter for det videre arbeidet med å sikre kunstnere gode livs- og arbeidsvilkår. Her henviser vi til brevet fra statsråden til komiteen 12. september 2008. Det har vært bred politisk enighet de siste årene om å bevare ordningen med stipend og garantiinntekter. Debatten knyttet til disse ordningene har i overveiende grad dreid seg om måten denne typen statlige støtteordninger er innrettet på – ikke at man skal fjerne dem. SV mener at dette fortsatt skal være utgangspunktet, men vi er, som komiteens flertall, åpne for i samarbeid med kunstnerne å gjøre endringer i tråd med intensjonen, for å sikre dem gode livs- og arbeidsvilkår. Til slutt: SV legger til grunn, sammen med flertallet, at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget i egnet sammenheng med en vurdering av videreføring av garantiinntekten og av ulike typer stipendordninger samt andre relevante forhold vedrørende kunstneres livs- og arbeidsvilkår.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2008-12-04:
Det er mulig innenfor EØS-regelverket å gi tilskudd til dataspillproduksjon. Vi har jo også i dag ordninger for det. Særlig de nordiske ordninger, hvor de nordiske land har gått sammen om en slik støtteordning, har gitt gode resultater. Vi må selvsagt sertifisere de ordningene vi eventuelt innfører som nyordninger innenfor EØS-systemet, eller i hvert fall sikre oss at det er innenfor regelverket. Men som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, er sektoravgift noe vi utreder. Vi har slett ikke konkludert her. Dersom det skulle bli aktuelt med en slik sektoravgift, må den saken selvsagt tilbake til Stortinget til behandling.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Som kjent er Fremskrittspartiet imot en sektoravgift på dataspill på linje med den som er på film og dvd, som vi også var imot. Flertallet argumenterer med at sektoravgiften kan gi mulighet for økt tilskuddsgrunnlag for produksjon av norske dataspill. Da har jeg to spørsmål til statsråden. For det første: Når det gjelder tilskudd til norske dataspill, er ikke dette konkurransevridende og i konflikt med EØS-avtalen? For det andre: Hva er kriteriene for tilskudd til produksjon av norske dataspill?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Da garantiinntekten for kunstnere ble innført i 1977, var hovedmålet å «gi kunstnerne økonomisk trygghet og mulighet til å ha kunstnerisk aktivitet som sin hovedbeskjeftigelse.» Såfremt mottageren fortsetter å vise tilstrekkelig kunstnerisk kvalitet, beholder man denne støtten til man går av med pensjon. Da man opprettet denne ordningen, la man også inn avkortingsregler i forhold til hva man tjente på kunsten sin. Av dem som mottar garantiinntekt, er det 70 pst. som ikke får noen avkorting i inntekten fra staten, og som dermed ikke tjener mer på kunsten sin enn fribeløpet, nemlig 66 000. Det betyr at det er ca. 350 kunstnere som har garantert inntekt inntil de går av med pensjon, og som ikke trenger å produsere og selge for mer enn 66 000 pr. år. Det skulle jeg også ha greid med mitt kunsthåndverk. Denne garantiinntekten oppfordrer ikke kunstnerne til å selge verkene sine, for da kan man komme over fribeløpet på 66 000. Faren ved dette, slik Fremskrittspartiet ser det, er at målet blir å få garantiinntekt fra staten, for deretter å ha svært gode dager. Man kan fort bli for mett. Vi har sett eksempler på at dette har vært utnyttet, og det var vel neppe det som var intensjonen den gangen man startet med denne ordningen. Når det så gjelder kunstnerstipender, er det selvsagt ikke alt her vi ønsker å røre ved. At en kunstner kan søke om reise- eller vikarstipend, ser vi ikke på som noe egentlig problem – ett sted må også kunstnere kunne henvende seg for å få påfyll av kompetanse. Men det som virkelig er til bekymring, er at en stadig større gruppe kunstnere faktisk får dette stipendet. Antall arbeidsstipend og andre statlige stipender øker. Det ble delt ut 387 arbeidsstipender og så mye som 12 000 andre statlige stipender i 2006. Og det er lov å spørre seg om det er realistisk å tro at alle disse noen gang vil kunne livnære seg av kunsten sin. Det som kanskje er det største dilemmaet, er at dette er statlige stipender, hvor utvelgelsen skjer av fagutvalg i Kulturrådet. Det er sterke bindinger til staten, noe som – enten man liker det eller ikke – gjør kunstneren avhengig av staten. Og da koker det ned til at det er staten som til slutt bestemmer hva vi skal se, høre og lese. For oss i Fremskrittspartiet er det viktig at det er stor bredde innenfor kunst og kulturliv, men det viktigste må likevel være at man får mest mulig tilbake for de ressursene man legger inn. Når man kan gå i tre år på garantiinntekt uten å bli kontrollert, er jeg ikke sikker på om garantiinntekten – og stipender for så vidt – blir noe annet enn en sovepute. Det er svært få andre land som bruker statlige ressurser til å avlønne utøvende kunstnere på den måten man gjør i Norge. Vi har tro på annen stimulans, f.eks. kunstnerfellesskap, som i London, opplæring innen regnskap og markedsføring av egne produkter – og ikke minst troen på egne produkter – og kanskje gunstige skatteordninger som incentiver for å stimulere kunstnere til å produsere nok til å kunne forsørge seg selv. Med dette tar jeg også opp forslaget vårt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2008-12-04:
Det forslaget som ligger foran oss i dag, der forslagsstillerne ønsker å avvikle ordningen med statlige stipend og garantiinntekter til kunstnere, har ikke fått veldig stor støtte i komiteen, så jeg antar at forslagsstillerne kommer til å argumentere for sitt standspunkt. Den argumentasjonen de hovedsakelig bruker, er at det er et foreldet system, og at det bidrar til å «innskrenke bredden i kulturlivet». Flertallet er ikke enig i en sånn holdning. Flertallet mener faktisk det motsatte, nemlig at det er en forutsetning for bredden i kulturlivet at vi har et system med statlige stipend og garantiinntekt for kunstnere. Det er også avgjørende for å få til den skapende virksomheten man ønsker i norsk kulturliv, og det har vært en viktig planke for kunst- og kulturlivet i Norge fram til nå. Vi mener faktisk at et sånt basissystem med stipend og garantiinntekter har vært helt avgjørende for at vi i det hele tatt har fått utviklet kunst her i landet. Det eneste vi er enige med forslagsstillerne om, er at det nok kommer til å bli en debatt om dette i tiden framover. Grunnen til det er ikke at man ønsker å avvikle systemene, men at man ønsker å se på innretningen av dem. Man ønsker å se på hvordan de er organisert, man ønsker å se på hvor høye ytelsene er, og hvordan de er organisert i forhold til andre inntekter hos kunstnerne. Det foreligger her en levekårsundersøkelse – og det såkalte Løken-utvalget – og jeg antar at statsråden vil komme tilbake til Stortinget i den forbindelse. Da får vi muligheten til å diskutere om dette er en riktig måte å innrette en sånn type støtte til kunstlivet på. Men at vi trenger en støtte til kunstlivet, er det bred enighet om i denne sal.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2008-12-04:
I energi- og miljøkomiteens høring av 6. november i år gjentar flere tunge høringsinstanser sin skepsis til Regjeringens satsing på villaks, og mener den er for svak. Norge har et særskilt ansvar for å bevare den nordatlantiske villaksen. Villaksen er truet, og vi må levere løsninger. Derfor fremmer Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre forslag om en helhetlig handlingsplan for bevaring av villaksen. Jeg henviser bare til foregående taler, som jeg mener hadde et godt innlegg, men en gal konklusjon når ikke Fremskrittspartiet er med på forslaget. Jeg fremmer herved forslaget fra disse tre partiene. Jeg har ingen grunn til å fortie forslaget, i motsetning til foregående taler.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2008-12-04:
I Norge er ca. 4 500 bygninger fredet etter vedtak gjennom kulturminneloven. Av disse er ca. 60 pst. i privat eie. Eiere av private kulturminner gjør en fantastisk innsats for å ta vare på vår felles kulturarv. Dessverre er det altfor mange eiere av private kulturminner som opplever at det er et urimelig misforhold mellom de plikter de pålegges gjennom et fredningsvedtak, og de rettigheter de har gjennom loven. Eierne kan oppleve å bli umyndiggjort, selv i egen bolig. Vedlikehold av fredede bygninger er kostbart. Likevel er det utrolig hvor mye arbeid som foregår i privat regi for å bevare en svært viktig del av den norske kulturarven, nemlig norske fredede bygninger. For Høyre er det helt urimelig. Interesseorganisasjonen for eiere av vedtaksfredede private eiendommer sier at eierne betaler langt mer i skatt og avgift på pliktig vedlikehold og restaurering av vernede bygninger enn de mottar i offentlig støtte. Det er også beklagelig at tilskuddene premierer skippertaksmetoden når forfallet har kommet langt. Dette er en dyrere måte å bevare kulturminner på enn ved et jevnt vedlikehold. Det innebærer også i mange tilfeller at kulturminner blir ødelagt, og ofte er det snakk om uerstattelige kulturminner. Det er derfor en samlet opposisjon som ønsker andre og betydelig bedre rammevilkår for alle dem som eier en fredet bygning. Det er i alles interesse at det offentlige er med på å motivere både eiere og brukere til å ta vare på og bruke vår kulturarv. Vern igjennom bruk er derfor et helt sentralt virkemiddel. I tillegg må eiere av kulturminner som får bruksverdien redusert som følge av vern, kompenseres økonomisk – fullt ut, vil jeg legge til. Høyre ønsker å bruke tilskuddsmessige og skatte- og avgiftsmessige incentiver for å ta vare på alle våre fredede bygninger, også dem i privat eie. Det er synd at ikke Regjeringen, selv ikke i Kulturminneåret, foreslår tiltak for å forbedre situasjonen. Det kan ikke skyldes annet enn manglende politisk vilje. Utover dette er det viktig å støtte opp om det fantastiske arbeidet som en rekke organisasjoner gjør. La meg spesielt nevne Norsk Kulturarv, Fortidsminneforeningen og Foreningen Fredet. Disse organisasjonene fortjener langt mer enn fagre ord.
Ann-Kristin Engstad (Arbeiderpartiet), 2008-12-04:
Statsråden har i sitt brev til komiteen understreket sitt personlige engasjement i denne saken. Allerede før dette forslaget ble fremmet av Kristelig Folkeparti, hadde han bedt SFT om å foreta en kartlegging av miljøkonsekvenser av dagens bruk av plastposer og alternativene til disse. Resultatene av kartleggingen er omtalt i forslag til statsbudsjett som skal debatteres her i salen på mandag. Kartleggingen viser at flerbruksposer av plast eller tekstiler er mest miljøvennlig, forutsatt at de gjenbrukes tilstrekkelig mange ganger. Plastposer kommer likevel bedre ut miljømessig enn papirposer. Det framkom også i undersøkelsen at plastposer utgjør en vesentlig del av husholdningenes avfallshåndtering. Rundt 80 pst. av plastposene blir brukt som emballasje for avfall. Dette er gjerne etter-gjenbruk, på den måten at de har vært benyttet som emballasje for varer til husholdet. I tillegg kom det fram av kartleggingen at en svært liten del av plastposene ender opp i naturen, hvilket er veldig positivt. Samtidig som det forekommer en viss grad av gjenbruk, utgjør plastposer en miljøutfordring. I kartleggingen fra SFT påpekes det at det forbrukes flere plastposer enn nødvendig, og selv om 80 pst. benyttes til avfallshåndtering, er det altså 20 pst. som havner i søpla. Med et forbruk på nærmere 1 milliard plastposer i året i nasjonen Norge utgjør disse 20 pst. et betydelig antall og dermed en betydelig miljøutfordring. Plastposer som miljøutfordring er det blitt betydelig fokusert på også internasjonalt, og forbud og andre lovreguleringer er innført flere steder. I Los Angeles og San Francisco forbyr myndighetene butikker å dele ut plastposer. Kundene må heller ha med egen pose – eller de kan kjøpe billige poser laget av papir eller annet nedbrytbart materiale. Et generelt forbud mot plastposer i Norge ligger nok et stykke fram i tid, særlig når plastposer utgjør en så stor del av vår avfallshåndtering. Alternativer må foreligge først. Likevel er det mye som kan gjøres for å snu forbruket og øke gjenbruket, og jeg er veldig glad for at statsråden har et så sterkt personlig engasjement i denne saken.
Ingrid Skårmo (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
Flertallet i denne saken viser i innstillingen til at de avventer svar fra SFT på en anmodning fra Miljøverndepartementet om å kartlegge miljøkonsekvensene av dagens bruk av plastposer og alternativene til disse. Svaret fra SFT til Miljøverndepartementet foreligger, det – jeg fant det på Internett, på hjemmesidene til SFT. Det er datert 1. september. Der presiserer de: «Plastbæreposer spiller en viktig rolle i dagens avfallshåndtering, og ca. 82 % gjenbrukes på en eller annen måte: 60 % av posene benyttes til å emballere restavfall, ytterligere 22 % brukes som emballasje på panteflasker, metall, glass og klær til returpunkter. De resterende 18 % av plastbæreposene ombrukes ikke til avfallshåndtering: 15 % leveres til materialgjenvinning og 3 % legges i restavfallet.» De har ikke oversikt over i hvor stor grad disse posene brukes om igjen til ulike husholdningsformål før de kasseres. Videre sies det: «Statistikk over forbruk, sammenholdt med antall poser i avfallsstrømmen, viser at en svært liten andel bæreposer utgjør et potensielt forsøplingsproblem.» På bakgrunn av dette mener SFT at det ikke er behov for statlige virkemidler for å redusere bruken av plastbæreposer. Mindretallet, bl.a. Høyre, mener at avgift er det rette virkemiddelet for å få ned bruken av disse posene. Tar man SFTs svar på alvor, er det ikke det de anbefaler. De mener at det ut fra en totalvurdering ikke er behov for å ta posene ut av markedet. De mener at reduseringen av antall plastposer allerede er i gang, da handlenett har fått økt oppmerksomhet den siste tiden. Det samme mindretall viser også til uttalelser fra statsråd Erik Solheim angående restriksjoner/forbud i andre land mot bruk av plastposer. SFT mener at tiltak «som er satt inn for å begrense bruken av plastposer internasjonalt, er alt vesentlig rettet mot poser som er tynnere og lettere enn dem som brukes i Norge, og årsaken er stort sett problemer knyttet til forsøpling og tilstopping av avløpssystemer». Jeg vil også peke på at det petroleumsbaserte råstoffet som brukes til å produsere plastposer, er et restprodukt etter raffinering av råolje til høyverdig drivstoff, og med innføringen av deponiforbud fra 1. juli neste år vil det aller meste av norske plastposer etter bruk gå til forbrenning i energigjenvinningsanlegg. Med den gode brennverdien i plastposer vil forbrenning av slike i noen grad kunne redusere behovet for bruk av olje eller gass for å øke temperaturen i forbrenningsanleggene. Dette er en litt underlig sak – en skulle nesten tro det var en hastesak. Det er jo en kartlegging på gang, og da er det litt underlig at man ikke kunne vente på resultatet av den kartleggingen. Da ville saken fått et helt annet utfall. Det undrer meg også at Høyre støtter denne avgiften. Det gjør ikke Fremskrittspartiet.
Ingrid Skårmo (Fremskrittspartiet), 2008-12-04:
SFT har gjort en grundig undersøkelse av dette problemet, og de anbefaler ikke at en skal sette i gang med offentlige virkemidler. På grunnlag av det har jeg et spørsmål til statsråden: Kan statsråden avkrefte at det er aktuelt for Regjeringen å fremme forslag om å innføre en plastposeavgift?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-04:
Jeg er glad for at vi har engasjerte statsråder. Jeg tror vi trenger flere engasjerte både statsråder og politikere, men vi håper jo at engasjementet kan føre til politisk endring. Jeg tror, som statsråden, at mange i dagliglivet ønsker å være med på den store klimadugnaden. Ved at vi klarer å gjøre noe med forbruket av plastposer kan man være med på den store dugnaden. Jeg skjønner nå at statsråden vil gå i samtale med bransjen, at det er bransjen som skal endre seg og være med på å legge til rette, slik at vi kan endre oss. Han viser til Storbritannia og de endringene som de har klart å få til der. Spørsmålet mitt er: Tror statsråden at dette går fort nok i forhold til de endringer vi trenger for å være med på den store dugnaden?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-04:
Denne debatten har vært konstruktiv fordi statsråden sier i en svarreplikk at han ønsker å utrede de reelle alternativene og presentere dem for bransjen. Dermed har vi jo kommet dit vi ønsker, for hvis statsråden på et egnet tidspunkt også kan informere Stortinget om hvilke resultater denne dialogen med bransjen har fått, har vi kommet dit vi ønsker å komme, at man setter seg ned og tenker kreativt for å oppnå noen endringer når det gjelder plastposebruken vår. Som forslagsstiller mener jeg at statsrådens engasjement, forslagsstillerens engasjement og denne debatten har gjort at vi har kommet noen steg videre.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-04:
Ved en inkurie har Kristelig Folkeparti falt ut av en merknad i dagens innstilling. Derfor tar jeg ordet. Det er den merknaden som går på at når det skal gjennomføres konsesjonsrevisjoner i eksisterende vannkraftverk i lakseførende vassdrag, bør det stilles krav til minstevannføring som er tilpasset laksen i forskjellige livsstadier. Dette er en merknad som Kristelig Folkeparti stiller seg fullt ut bak, og vi er også enig i resten av denne merknaden.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-04:
Eiere av fredede bygninger gjør en stor jobb med å ta vare på kulturminnene våre. Eierne av de fredede bygningene opplever at de har en forpliktelse til å sikre kulturverdier for samfunnet, men lovverket gir eierne få rettigheter, som vi har hørt. Mange opplever dette som en urimelighet, at det er et urimelig misforhold mellom de pliktene som eierne pålegges i forbindelse med fredingsvedtaket, og de rettighetene de har etter denne loven. Situasjonen er i dag den at eierne betaler langt mer i skatter og avgifter på pliktet vedlikehold av vernede bygninger enn det de mottar i offentlig støtte. Tilskuddene er i tillegg innrettet slik at de premierer skippertak, og vi vet at skippertak er en dyrere måte å ta vare på kulturminnene på, og at skippertak også kan føre til at kulturminner blir ødelagt. Etter at boligbeskatningen ble endret i statsbudsjettet for 2005, har det ikke vært noen offentlige incitamenter til vedlikehold av fredede bygninger i privat eie. Vedlikeholdet av fredede bygninger har også påviselig blitt redusert vesentlig etter denne lovendringen. Dette var en generell endring som medførte at fredede bygninger fikk helt andre rammebetingelser. Og det er jo nettopp for å se på denne typen bygninger vi nå har utfordret Regjeringen gjennom dette representantforslaget, men også gjennom andre forslag. Kristelig Folkeparti mener at arbeidet med fredning bør bygge opp under eiernes motivasjon til å ta vare på og bruke kulturarven. De statlige virkemidlene må utvikles slik at eierne fortsatt kan ta vare på egne kulturminner gjennom bruk. Innføring av skattefradrag for kostnader i forbindelse med pliktig vedlikehold av fredede bygninger vil kunne frigjøre midler til ytterligere vedlikehold. Resultatet vil da bli mer vedlikehold. Momskompensasjon vil ha mye av den samme effekten, ved at en får reduserte kostnader og dermed mer vedlikehold. I sitt svar til komiteen av 10. juni ber statsråden komiteen om å avvente statsbudsjettet for 2009. Vi har avventet det, og nå har budsjettet kommet. Men Regjeringen foreslår ingen bedringer i situasjonen for private fredede bygninger i statsbudsjettet. Det er ingen endringer i forhold til utgiftsføring av vedlikehold på fredede hus. Momsspørsmålet er utsatt, og budsjettpostene hos Riksantikvaren som er relevante for fredede bygninger, er ikke foreslått økt. Vi vet at 1 pst. av Norges kulturminner forsvinner hvert eneste år. Det er ikke lenge til vi skriver 2009 og Kulturminneåret. Det ville vært en gyllen anledning til sammen å snu denne trenden. Utfordringen er om Regjeringen også ønsker å være med på det. Med dette tar jeg opp forslaget som Venstre, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet står sammen om.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-04:
Som jeg viste til i mitt innlegg, skrev statsråden i sitt svar til komiteen 10. juni følgende: «Når det gjelder spørsmål om sterkere økonomisk insentiver for å styrke vedlikeholdet av fredete bygninger, må jeg imidlertid be komiteen om å avvente statsbudsjettet 2009» Vi har avventet, og budsjettet har kommet. Derfor vil jeg be statsråden vise hvilke økonomiske incentiver Regjeringen har lagt på plass for denne gruppe bygninger vi nå snakker om. Mitt andre spørsmål til statsråden: I sitt innlegg sier statsråden at det er mer treffsikkert med direkte støtte til denne type bygninger. Hvorfor leverer ikke Regjeringen da det et samlet storting har vært enig om når det gjelder Kulturminnefondet, at det i 2009 skulle være på 1,4 milliarder kr og dermed være et mer treffsikkert tiltak, slik statsråden selv ordla seg?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-04:
Mange er opptatt av rovdyr – det er en sak som engasjerer – og det er stor uenighet om hvor stor plass rovdyrene skal ha i vår natur. Det er mange som opplever frykt for rovdyr, mens andre er glad for at vi har rovdyrene våre. Det er viktig å vise hverandre respekt med hensyn til at det er ulike oppfatninger om rovdyrenes plass. Hvis vi ikke viser hverandre respekt, får vi nok en konflikt, og innenfor rovdyrpolitikken er det for mange konflikter. Jeg er glad for at det er et flertall i denne sal som er enig om at det kan være elementer i dagens forvaltning som bør endres, og at dette vil bli vurdert fortløpende. Da rovdyrforliket ble inngått i forrige periode, hadde man mange hensikter med dette forliket. En av disse var å skape mer ro. Dessverre har vel ikke forlikspolitikken skapt denne roen som vi hadde trodd ville komme, og det beklager jeg. For Kristelig Folkeparti har det vært viktig å drive en god bestandsregistrering. Det er viktig å ha et faktagrunnlag, som vi så kan drive politikk ut fra. Høyres forslag innebærer at man vil fokusere på politikkens innhold og tilrettelegging, men det er slik at alt henger sammen med alt, og jeg synes at rovdyrpolitikken viser dette med all tydelighet. Derfor kan ikke Kristelig Folkeparti støtte forslaget om denne evalueringen. Den vil bare ta tak i noen deler av forliket og kanskje ikke selve kjernen, som går på bestandsmålene og soneproblematikken.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2008-12-04:
Våren 2006 hadde jeg en interpellasjon til daværende statsråd Helen Bjørnøy, der fokuset var økt avfallsmengde som et resultat av den økonomiske veksten vi er en del av, og hvilke tiltak Regjeringen ville sette inn på dette feltet. Dessverre førte ikke denne interpellasjonen til så veldig mye fra Regjeringens side. Statsråden sier i sitt innlegg at han er klar over at vi vil ha flere tonn avfall som vi ikke har deponitilbud eller behandlingstilbud til når deponiforbudet trer i kraft. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke tiltak vil statsråden sette inn, slik at deponiforbudet får den tiltenkte effekten?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-12-04:
Venstre deler fullt og helt ambisjonen om å redusere omfang og bruk av plastposer. Det vil bidra til mindre forsøpling, og det vil gi mindre ressurssløsing. SFT har kommet med et viktig innspill i denne debatten, som setter det inn i en sammenheng som er verdt å ha med seg. Men hovedkonklusjonen står likevel fast: Det bør være en målsetting å få redusert bruken av plastposer. Hvis en mener det, er det naturlig å støtte det forslaget som i dag fremmes av mindretallet. Det er et opplegg der en bestiller en vurdering av ulike tiltak som kan redusere bruken av plastposer. En nevner ikke forbud som et aktuelt tiltak, en nevner en mulig avgift. Dette er et område hvor det ikke ville være unaturlig at forurenser betaler-prinsippet ble lagt til grunn. Men jeg registrerer at regjeringspartienes engasjement for å ta dette prinsippet i bruk er lite, enten det gjelder de små eller de større sakene. Jeg merket meg en entusiastisk og oppspilt statsråd som i vinter tok til orde for avgift eller forbud mot plastposer. Han sa at det er så mange ting vi har lært oss å være foruten, så vi må også kunne lære oss å være foruten plastposer. Opposisjonen har ikke tatt til orde for forbud. Jeg har registrert at da lyset fra TV-kameraene forsvant, ble også engasjementet i denne saken åpenbart borte i statsrådens parti. Det er et nytt eksempel på at det er stor avstand mellom de meldingene en gir, de forventningene en skaper, og det en faktisk leverer. Det ser vi når det gjelder biomangfoldloven, som det er en skandale at fortsatt ikke er kommet til Stortinget. Vi så det senest sist uke, da regjeringspartiene var med på å stemme ned en speilvending av «nei-takk»-ordningen når det gjelder uadressert reklame, som kunne ha bidratt til å få redusert volumet av papiravfall betydelig. En ser òg at en heller ikke tar fatt i mulighetene for å redusere ressurssløsingen knyttet til distribusjon av telefonkatalogen. Jeg ser med store forventninger fram til statsrådens redegjørelse om hvordan han vil lande denne saken, i tråd med de store forventningene han skapte i vinter.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-12-04:
Jeg er svært enig med statsråden når han sier at det er viktig å mobilisere folk flest. Da er det viktig at det politikerne sier de skal gjøre, blir fulgt opp. Når man sier at man vil komme med tiltak for å redusere bruken av plastposer, så må man gjøre det. Når 90 kommuner ønsker å si nei til uadressert reklame ved å speilvende dagens ordning, er det et dårlig signal at regjeringspartiene i Stortinget sier at man ikke får lov til å gjøre det. Det begriper ikke folk når de ønsker å ta et ansvar lokalt, at de ikke skal få lov til det. Jeg kritiserte ikke engasjementet, jeg kritiserte det manglende resultatet på områder Regjeringen har sagt en vil levere resultater. Jeg har to spørsmål til statsråden: Er han enig i at det signalet som kommer ut av denne behandlingen til bransjen og forbrukerne, er at det er en målsetting å få redusert bruken av plastposer? Og: Er det vi nå hører at statsråden vil gjøre, det som vi faktisk foreslår i forslaget, å lage en oversikt over mulige tiltak for å redusere bruken av plastposer? I tilfelle er det utmerket. Da får vi vårt ønske oppfylt.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-12-04:
Jeg har lyst til å henlede oppmerksomheten på to forhold. Det ene gjelder tiltak for å få oversikt over omfanget av fisk i elvene. Er statsråden enig i at det er viktig å få det til? Skal en få en offensiv her, må det bli en balanse mellom de tiltak som en har for sjøfisk og elvefisk, slik at det gir legitimitet til de tiltakene som en har overfor en gruppe. Det andre å henlede oppmerksomheten på er den merknaden som et stort flertall står bak, og som gjelder kraftkonsesjoner – konsesjoner som er gitt i en annen tid og har andre standarder når det gjelder miljøkrav osv. Er statsråden enig i den hovedvurdering at når disse konsesjonene skal vurderes, er det ikke bare en ren forlengelse av eksisterende konsesjoner, men en må gå inn og se på tilpasninger som gjør at en i større grad kan ta hensyn til miljøet og også legge til rette for villaksen, slik som det beskrives i denne merknaden?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-12-04:
60 pst. av de 4 500 bygningene som er fredet gjennom vedtak etter kulturminneloven, er i privat eie. Skal vi lykkes med å ta vare på denne viktige delen av vår kulturarv, er det behov for å legge bedre til rette for vedlikehold av fredede private bygninger. I dag er det – som flere talere har påpekt – et urimelig misforhold mellom de plikter som pålegges disse eierne gjennom fredningsvedtak, og de rettigheter de har etter loven. Vedlikehold av fredede bygninger i privat eie kan medføre betydelige økonomiske utgifter. Som det har vært nevnt i dag, er det mange eksempler på restaureringsprosjekt hvor eieren betaler mye mer i skatter og avgifter enn han får i økonomisk støtte. Tilskuddsordningene er, som det også har vært nevnt, innrettet slik at de stimulerer til skippertak og ikke til løpende vedlikehold. Det er viktig å få til ordninger som gir sterkere økonomiske incentiver, herunder moms- eller skattefradrag, låneordninger osv., som kan medvirke til å få bedre rammevilkår for disse private eierne. Dette må komme i tillegg til direkte støtte. I sitt svar til komiteen knyttet til den saksbehandling komiteen har hatt om dette forslaget, viser statsråden til det kommende statsbudsjettet. De som trodde at eierne av fredede private bygninger hadde noe godt i vente, ble skuffet. Det er ikke noe i budsjettet som bedrer situasjon for eiere av slike bygninger. Det er ikke foreslått endringer på utgiftsføring av vedlikehold på fredede hus, merverdispørsmålet er utsatt, og de relevante poster på Riksantikvarens budsjett er ikke økt. Regjeringen synes å tro at vi har god tid på dette området. Det har vi ikke. Det haster å få på plass tiltak. Det er derfor Venstre er med på forslaget hvor en ber Regjeringen legge fram en sak i forbindelse med revidert budsjett for 2009. Jeg har også lyst til å vise til at det har vært forutsetningen at Kulturminnefondet skulle økes til 1,4 milliarder kr i 2009. Det var den opptrappingsplanen som ble lagt til grunn. Det målet når ikke Regjeringen. Derfor har Venstre i sitt alternative budsjett lagt på 200 mill. kr i dette fondet, slik at det kommer på høyde med det som har vært målsettingen og forutsatt.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-12-04:
Statsråden sier at dette er det beste budsjettet noensinne når det gjelder kulturminner. Det skulle bare mangle at det ikke brukes mer penger på dette området enn man gjorde for tre år siden. Det gjelder nær sagt på alle områder. Det er enda lettere å få framgang når en har hatt tre hvileskjær på dette området i tidligere års budsjett fra denne regjeringen. Hvis en står stille lenge nok og så begynner å gå, blir det jo endring i framdriften. Det som er et faktum, er at Bondevik II-regjeringen gjorde et viktig grep bl.a. med Kulturminnefondet, og det ble vedtak om at det skulle opp til 1,4 milliarder kr. Det er ikke statsråden i stand til å levere. I svar til komiteen når det gjelder skatter og avgifter, sier statsråden vent og se. Nå er avklaringen grei, det blir ingen endringer når det gjelder moms. Det kommer til å være en dårlig nyhet for dem som eier disse bygningene. Mitt spørsmål er: Er det en like god og grei avklaring å få når det gjelder skattestimulans til disse eierne? Er Regjeringen og statsråden åpen for å gjøre grep der, eller er det kontant nei også på det punktet?