Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Eg vil først takke komiteen for god samhandling. Det er ein komité som fungerer veldig bra. Sjølv om vi av og til kjempar med fristar, så er det god stemning. Eg vil takke komiteen for det. Vi har levert frå oss ei innstilling der det kjem tydeleg fram at alle er opptatt av at lærarane skal få godt handlingsrom. Alle vil gi lærarane meir tid. Forskjellen er at nokon ønskjer å gå lengre og etablere nasjonale standardar. Andre vil be regjeringa vurdere innføring av nasjonale standardar. Arbeidarpartiet og Senterpartiet ønskjer at regjeringa skal vurdere det. Kristeleg Folkeparti ønskjer å etablere nasjonale standardar for dei minste klassane, mens SV, altså mitt parti, ønskjer å etablere generelle nasjonale standardar for talet på lærarar per elev på skolenivå. Lærarar i grunnskolen elskar jobben sin, men tidspress gjer at dei blir tappa for krefter, og at ein av fem vurderer å slutte. Ifølgje ei stor undersøking frå NTNU Samfunnsforskning trivst tre av fire lærarar i grunnskolen veldig godt med jobben og synest det er stas å bidra til at barn og ungdom lærer å utvikle seg. Paradokset er at samtidig tenkjer kvar femte lærar ofte på å forlate yrket, og mange gjer det også i praksis. Som ved fråfall i skolen og vidaregåande opplæring startar fråfallet i læraryrket tidleg. Altfor mange sluttar alt før dei er utdanna, og spesielt mange sluttar berre nokre få år etter at dei har blitt lærar. Så aukar fråfallet igjen blant dei eldre lærarane i skolen, og det er få av dei som står i yrket heilt fram til dei er 67 år. Det ser vi også på lærarromma rundt omkring i landet. Dei erfarne lærarane seier ofte at dei unge kjem og går, og at dei eldre sluttar tidleg – og igjen sit vi no her, 50-åringane. Det er kanskje eit bilde fleire har sett. Vi har altså ikkje først og fremst eit problem med å få søkjarar til lærarutdanninga. Utfordringa er å skape så pass spennande og fagleg utfordrande arbeidsplassar at dei blir i yrket. Det som gjer forskinga til NTNU Samfunnsforskning interessant, er at dei tar i bruk både kvalitative og kvantitative metodar, altså ein har snakka med lærarar i tillegg til at ein har henta inn data. Det som forskarane påpeiker, er eit håpefullt og samtidig dystert paradoks i ein kombinasjon blant lærarar – det er trivsel og høg grad av utmatting. Trivselen kjem av moglegheita til å arbeide med barn og unge, hjelpe dei med å utvikle seg som menneske, fagleg og sosialt, og her blir sjølvstendet, autonomien, trekt fram som spesielt viktig. Det er her det skjer, forholdet mellom lærar og elev. Det er på mange måtar kunnskapssamfunnets atomkjerne. Når dette møtet mellom lærar og elev fungerer, når både lærarar og elevar får gode arbeidsforhold, når begge er motiverte, når læraren er dyktig – då er potensialet i menneska enormt. Det kan bidra til å utviske sosiale forskjellar. Det kan skape geni. Det kan bidra til å skape sunne menneske som bryr seg, og som tar ansvar for andre, og som potensielt avgjer om vi kan gå håpefullt inn i framtida eller ikkje. Så er det utmattinga, tidspresset, det som blir sagt er den desidert største årsaka til stress og utmatting. 94 pst. opplyser i «surveyen» til forskinga at dei blir utmatta av alle dei oppgåvene som tar bort merksemda frå undervisninga, frå dette forholdet mellom lærar og elev. Noko av dette har vi alt behandla i den førre debatten, men det er bakteppet til denne debatten. Dersom ein tar lokalavisene som eit uttrykk for det som skjer i landet vårt, ser ein i Lierposten frå 15. januar at trass i stadig fleire elevar skal kommunen kutte 20 mill. kr i skolesektoren. Lærarane åtvarar. Hardanger Folkeblad 17. desember: Det blir føreslått å kutte i talet på lærarstillingar ved Odda barneskole. Foreldreutvalet fryktar for tilbodet til barna. Telemarksavisa 12. desember: I fjor barberte Notodden bort ti lærarstillingar, i år forsvinn åtte til – og vidare, og vidare. Eg meiner det er på tide at vi går gjennom nokre overordna nasjonale standardar som vernar møtet mellom lærar og elev. Eg trur det kan vere utgangspunktet for at folk blir sett, at vi verkeleg kan gi tilpassa opplæring eit innhald, og at vi kan få bukt med fråfallet i samfunnet.