Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-02-13:
De forente nasjoner beskriver tre kriser: finanskrisa, klimakrisa og matvarekrisa. Matvarekrisa er lite påakta i Norge, men er en etisk forferdelighet. 1 milliard mennesker i verden sulter, og sulten brer seg. Jeg håper inderlig ikke at vi får en kombinasjon av «anger and hunger». Det kan imidlertid lett bli situasjonen ute i verden, noe som jeg skal komme tilbake til. Finanskrisa måtte jo komme. Den kan ikke ha kommet som noen overraskelse på dem som har lagt til rette for den frie flyten av kapital. Det er umulig å regulere når prinsippet er fri flyt av kapital, og det er også umulig å regulere når en ikke har internasjonale institusjoner som har kraft og mandat til å ha det som formål, snarere tvert imot. Konsekvensene i Norge av finanskrisa ser vi i realøkonomien. Nå rammes produksjonsbedriftene våre – på rekke og rad. Jeg vil også si litt mer om den sosiale uroa, som etter Senterpartiets vurdering er den mest krevende og den mest skremmende som vi står overfor. Ifølge EUobserver av i dag uttalte sjefen for USAs nasjonale sikkerhetstjeneste, Dennis Blair, at den viktigste sikkerhetsrisikoen for De forente nasjoner nå er den globale økonomiske krisa og dens geopolitiske implikasjoner – den er større enn Al Qaida. Det er sterkt sagt. Vi ser nå hvor viktig det er å ha en aktiv stat som kan motvirke krisa. I Norge har vi evne til det, og det er fra Regjeringas – altså også Senterpartiets – side lagt hovedvekt på å sikre trygghet for basis: bolig, arbeid og inntekt. Vi går inn i en ny tid da det må komme mer langsiktige holdninger i den økonomiske politikken, da det å legge stein på stein kommer til å bli mer påakta. Det er håp om at vi kan få en ny kurs, hvor vekst kanskje ikke er å forbruke mer, men å forvalte bedre. Det er mange små ting som må til for å endre kurs for den store skuta som nå har gått inn i et farvann som har stadig flere isfjell rundt seg. Vi ser nå en renessanse for nasjonalstatenes rolle. Vi ser at nasjonalstatene rundt omkring i verden i praksis går inn med sine virkemidler for å sikre sine innbyggere trygghet og sikkerhet. Vi må nå få en kombinasjon av nasjonalstatenes rolle og en revisjon av de internasjonale institusjonene som kan sikre det internasjonale regelverket, slik at nasjonalstater ikke velter sine problemer over på andre lands folk. Det krever en gjennomgang av mandatet til både Det internasjonale pengefondet, Verdensbanken og Verdens handelsorganisasjon – f.eks. «fra frihandel til rettferdig handel» for handelsorganisasjonen. Det bør være ett prinsipp. Det er mange gledelige ting i tiltakspakka. Det er veldig fine tiltak knyttet til investeringer i kommunesektoren og i samferdselssektoren. Det er nødvendige grep – som har kommet inn på kort varsel – når det gjelder fiskerinæringas utfordringer. Det er forbedringer av permitteringsregelverket, og det er også virkemidler knyttet til Nav. Når det gjelder Nav og arbeidsmarkedet, vil jeg legge til et par setninger. Her er det sentralt at Nav gis ressurser og prioriterer sine midler slik at de svakeste kan beholde sin mulighet til å komme inn på arbeidsmarkedet sjøl nå, når det er vanskeligheter. Det som er det mest krevende for oss nå, er den nødvendige omstillinga i næringslivet. Her har Regjeringa kommet med ekstraordinære startavskrivinger for investeringer i maskiner i 2009. Det er et første viktig grep som signaliserer en økt vilje til omstilling i næringslivet. Og på det området har vi overskudd. Vi har overskudd på driftsbalansen. Vi har overskudd på statsbudsjettet. Vi har stor tilgang på naturressurser. Vi har kompetanse, og vi har industriell erfaring. Fellesskapet må nå gå inn med sin økonomiske evne for å betale for tilrettelegging av framtidig, moderne næringsvirksomhet. Som en illustrasjon på miljøvennlig teknologi vil jeg særlig vise til behovet for økt satsing på produksjon av bioenergi basert på trevirke. Dette er et internasjonalt vekstmarked der Norge, gjennom sine skogressurser og sin industrielle kompetanse, har konkurransefortrinn. Det betyr at markedet for miljøvennlige bioenergiløsninger kan sikre norsk treforedlingsindustri et nytt bein å stå på. Derfor er det viktig å vise til det arbeidet som nå gjøres i Norske Skog og i andre treforedlingsbedrifter når det gjelder utvikling av teknologi for produksjon av bioolje og 2. generasjons biodiesel. Dette er et konkret eksempel på en nødvendig omstilling i en viktig bransje for Norge.