Olov Grøtting (Senterpartiet), 2012-06-05:
Først vil jeg takke utenriksministeren for en balansert redegjørelse som på en god måte peker på de alvorlige utfordringene som ligger foran oss, men som også synliggjør noen lysglimt i utviklingen i Afghanistan. Jeg vil innledningsvis understreke og gjenta utenriksministerens anerkjennelse av innsatsen til de mange tusen norske menn og kvinner som har tjenestegjort i Afghanistan siden operasjonen startet i 2001. Jeg synes ikke det er noe for tidlig å takke dem som har vært med på innsatsen, selv om vi fortsatt kommer til å være i Afghanistan en god stund til. Som representant fra forsvarsfylket Hedmark vil jeg sende en spesiell takk og hilsen til alle soldatene stasjonert på Rena som har tjenestegjort i Afghanistan i disse årene. Forsvaret har gjort mye for å følge opp veteranene som har vært i utenlandstjeneste. Selv om vi etter hvert trekker ut styrkene fra Afghanistan, vil mange helt sikkert trenge både hjelp og oppfølging i lang, lang tid etter alt de har opplevd i utenlandstjeneste. Derfor er det svært viktig at vi følger opp dette arbeidet også i årene som kommer. Senterpartiet mener at vi har en viktig jobb å gjøre i Afghanistan videre framover, selv om vi nå begynner å planlegge en utfasing av vår militære deltakelse i landet. Statsråden dro i sin redegjørelse opp tre viktige prosesser vi må fokusere på i det arbeidet. Den første er overføringen av sikkerhetsansvaret fra internasjonale til afghanske styrker. Det innebærer at Norge vil ha et betydelig mindre militært nærvær i Afghanistan de kommende årene. Vår samlede innsats bør imidlertid fortsatt være sterk. Ønsket om å bidra til at Afghanistan blir et tryggere, mer stabilt og velfungerende samfunn, er solid forankret i Stortinget. Det er derfor helt avgjørende at den sivile bistanden fortsetter den dagen det militære bidraget blir avviklet, og ikke minst at vi bidrar til trening og opplæring av afghanske styrker, slik at de selv kan ivareta sikkerheten i Afghanistan på en best mulig måte. Den andre prosessen går på det viktige langsiktige utviklingssamarbeidet og vårt sivile engasjement. Frivillig sektor har ofte vist vei i norsk utviklingsarbeid. Vi må fortsette å støtte de aktørene som har best forutsetninger for å gjøre en innsats under de vanskelige forholdene som råder i Afghanistan. Det er ingen lett jobb å drive utviklingsarbeid i Afghanistan. De som skal gjøre en god jobb der, må ha mange og gode kontakter og mye kunnskap om landet. For å bygge en langsiktig løsning for landet er det samtidig viktig at vi fortsetter å kanalisere mye av vår bistand gjennom afghanske myndighetskanaler. Det er viktig også for å styrke legitimiteten til den afghanske regjering at bistand gis i tråd med afghanske planer og prioriteringer. Jeg vil likevel peke på at det har sine utfordringer at en av verdens største mottakere av bistand samtidig er et av verdens aller mest korrupte land. Jeg mener det er riktig av Norge å forplikte seg til å opprettholde en sterk støtte i årene framover. Men bistanden må gis med klare betingelser og oppfølging fra norsk side for å redusere risikoen for korrupsjon og annen misbruk av midlene, slik også utenriksministeren påpeker i sin redegjørelse. På en del områder kan vi observere at kvinner har oppnådd sterkere rettigheter og en bedret situasjon i forhold til før, men mye gjenstår. For bildet er sammensatt: 40 pst. av elevene i afghanske skoler er i dag jenter, og stadig flere kvinner tar høyere utdannelse og deltar i arbeidslivet. Vi hører til og med at noen er både dommere og programledere. Samtidig får vi rapporter om giftangrep mot skoleelever. Mange skoler i Afghanistan har måttet stenge på grunn av sikkerhetssituasjonen og angrep mot det som betegnes som skoleelever, men det er i realiteten kun rettet mot jenter. Så kvinner i Afghanistan lever generelt i en svært vanskelig situasjon. Derfor er det viktig at støtten til kvinner og bidrag som fører til at kvinner i Afghanistan selv vil og kan stå opp og kjempe sin egen sak, styrkes. Denne støtten må også gis med klare betingelser, så den virker slik den skal, nemlig til å bedre kvinners forhold i Afghanistan. Den tredje prosessen er arbeidet med å finne en politisk løsning i Afghanistan. Norge har bidratt i fredsprosesser i andre land tidligere, og det er viktig at vi gjør det vi kan for å bidra til å skape fred i Afghanistan. Men vi må være forberedt på at det vil ta lang tid. Så til slutt vil jeg gjenta noe av det representanten Slagsvold Vedum sa i tilsvarende debatt i fjor, og som er minst like aktuelt i dag: «Afghanistan vil ha behov for humanitær hjelp og bistand i mange år framover. La oss håpe at vi sammen med de andre landene i koalisjonen er like villige til å forplikte oss til humanitær innsats i årene framover som vi har vært til å forplikte oss til militær innsats i de årene som har gått. Et samlet storting har stått bak det norske militære bidraget til Afghanistan. Nå må vi stå sammen om den humanitære innsatsen og sørge for at Afghanistan får vår oppmerksomhet lenge etter at siste norske soldat har forlatt landet.» Helt til slutt til Venstres forslag: Vi mener også at tiden ikke er inne for noen bred evaluering ennå. Men det vil komme.