Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2021-02-02:
Bakgrunnen for interpellasjonen om satsing på battericelleproduksjon i Norge er todelt. For det første har jorden vår et akutt og stort behov for at vi forurenser mindre og forbruker mindre av dens ressurser. For det andre har Norges handelsbalanse svekket seg de siste åtte årene. Vi trenger noe nytt å leve av etter som inntektene fra olje og gass går ned. De siste tallene fra SSB viser at vi i 2020 hadde knappe 10 mrd. kr i overskudd på utenrikshandel, inklusiv petroleumseksport. Hvis man ser bort fra inntektene fra olje og gass, var underskuddet i 2020 312 mrd. kr. Vi vet at inntektene fra olje og gass skal gå ned, og det haster å omstille norsk næringsliv. Arbeiderpartiet er ikke alene om å mene det, NHO-rapporten «Neste trekk» påpeker at Norge har behov for 250 000 nye arbeidsplasser de neste årene. Samtidig er det slik at Norge kan industri, og industri i Norge gir lavere utslipp enn hvis man har den samme industrien i de fleste andre land. For den som har besøkt et industrianlegg i Kina eller i Russland, er dette synlig bare med det blotte øye. Vi vet at myndighetskrav til utslipp til miljø, sammen med CO 2 -avgift, har gitt en ren norsk industri. Dyktige fagarbeidere, som i stor grad har vært organisert, har bidratt med sin kreativitet til å forbedre arbeidsoperasjoner i bedrifter landet rundt hver dag. Det har gjort Norge til et av landene i verden med høyest produktivitet og mest rasjonelle arbeidsprosesser. Behovet for omstilling i grønn retning – og verdens beste industrinasjon – borger for at vi burde satse på batteriverdikjeden. Rapporten «Grønne elektriske verdikjeder» peker nettopp på batteriverdikjeden som en stor mulighet for Norge. Det samme gjør Prosess 21. Som jeg har skrevet i interpellasjonen, er batteriproduksjon på egen jord et strategisk spørsmål også for Europa, som i 2017 hadde under 1 pst. av verdens produksjon. Samtidig er det en enorm markedsmulighet for Norge, fordi markedet for batterier i Europa har doblet seg siden 2018, og McKinsey har anslått at det vil tidobles fram til 2030. SINTEF mener at battericelleproduksjon kan gi 10 000 nye arbeidsplasser i Norge. Med Europas Green New Deal og satsing på sirkulærøkonomi, sammen med Joe Bidens Clean Energy Transition Plan, vil markedet for battericeller vokse enormt. Interpellasjonen fokuserer på battericelleproduksjon, men Norge har store muligheter langs hele verdikjeden, fra utvinning av råstoffene som brukes i produksjonen, til celleproduksjon, sammenstilling av batteriene og ikke minst noe av det aller viktigste: resirkulering. Presidenten refererte veldig riktig initiativene som er nevnt i interpellasjonen, bl.a. FREYR. I tillegg kjenner vi nå til Beyonder og Morrow, og det siste er at 82 kommuner har meldt sin interesse for å få lov til å være vertskommune for Equinor, Hydro og Panasonics initiativ til å bygge battericellefabrikk. Jeg ser at min lokalavis mener at kommunen Narvik kanskje kommer til å være med i finalen når de 82 skal vurderes. Som næringspolitiker i Nordland var det FREYRs planlagte etablering i Mo i Rana som vakte min interesse for denne typen industri. De mener at de skal skape 2 500 arbeidsplasser i Mo i Rana, og det er utrolig viktig for Nordland. Nord-Norges sterkeste industrimiljø ligger i Mo Industripark i Mo i Rana og vil gi utmerkede samarbeidsmuligheter for FREYR. Det er overskuddskraft i regionen, og den produksjonen de planlegger her, er ikke gjort noe annet sted i verden i kommersiell skala. De henter inn kapital, og nå rett før helgen kom nyheten om at 7,5 mrd. kr fra investorer er på plass. Det har jeg lyst til å gratulere FREYR med, for det er ingen selvfølge at man klarer å hente inn slik kapital til ny industrisatsing. Den støtten de har fått fra norske myndigheter så langt, er 9 mill. kr fra Innovasjon Norge, og så har de søkt Enova. Det bringer meg over til politikk og rammebetingelser for å skape ny industri i Norge. Hva sier rapporten «Grønne elektriske verdikjeder», hva sier Prosess 21, og hva sier Battery Norway, som er under dannelse? De sier: Det er viktig at regjering og storting uttaler at dette er noe de vil satse på. Industrien ber oss om å sette tydelige og ambisiøse mål. Det vil gjøre at initiativene til etablering vil bli positivt mottatt, og det betyr noe for tillatelsesprosessene. I tillegg sier de at det er viktig at Norge legger til rette for konkurransedyktige finansielle støtteordninger. Det påpekes at den første fullskala etableringen må motta statstilskudd, og at piloter som skal verifisere teknologien, må motta støtte. I tilfellet med FREYR: Det hadde vært lettere for dem å skaffe kapital ved statlig investeringsstøtte, som hadde avlastet risikoen. Nye næringer krever annen avlastning enn kjent teknologi, kjente næringer. Ber de om nye programmer? Nei, det gjør ikke industrien. De sier: Se helheten i virkemiddelapparatet, samarbeid gjerne på tvers, gi oss ett kontaktpunkt. Men vi må inn med større støttegrad. Batteriproduksjonen vil gi en stor eksportmulighet, og Arbeiderpartiet har derfor foreslått i sitt budsjett for 2021 at GIEK-Eksportkreditt skal kunne bidra til etablering av grønn industri uten at det foreligger en aktuell eksportkontrakt, men på bakgrunn av at det foreligger en mulighet for å bygge ny eksport. Det gjør de med sitt tilsvarende instrument i Sverige. Vi mener også at vi faktisk kan bruke kraftgarantiordningen for å bidra til at batteriprodusenter får lavere pris og garantier for sine kraftforpliktelser. Hva gjør verden rundt oss? Kina er verdens største produsent, og der kan jeg love at de bruker både statlig eierskap, statlige midler og alt som skal til. Men hva gjør EU? European Battery Alliance spiller en stor rolle og deltar aktivt i EUs store satsing på IPCEI batteriproduksjon, Important Project of Common European Interest. Det innebærer at prosjektene kan få støtte utover statsstøtteregulativet fordi det er store og strategisk viktige prosjekter for flere land. EU har lansert to IPCEI-er for batteri, og nummer to kom i forrige uke, for 2,9 mrd. euro fra landene. Verdien – sammen med det som private skyter inn – er på 12 mrd. euro. IPCEI nummer én utgjorde 8,2 mrd. i sum og fikk 3,2 mrd. fra det offentlige. Norge deltar ikke i IPCEI for batteriproduksjon. Det mener Arbeiderpartiet at vi burde ha gjort, med vårt store omstillingsbehov. Men når vi velger ikke å gjøre det, må vi satse statlige virkemidler på andre måter. Vi må så, og så må vi sikre rammeverk og skatteregler som gjør at vi kan høste når den nye industrien tjener penger. Slik tenkte Arbeiderpartiet da vi bygde ut vannkraften, slik la vi til rette da vi fant oljen, og vi får sterk større fra næringslivet i at dette er det viktig å gjøre for å sikre verdiskaping og arbeid for framtiden. Hva gjør de i Sverige? I Skellefteå bygger Northvolt opp en gigafabrikk, og den har fått 165 mill. svenske kroner i støtte, herunder 30 mill. i regional midler. Dessverre ar det slik at regionale utviklingsmidler i stor grad er borte fra fylkeskommunene, og de regionale investeringsmidlene i Innovasjon Norge falt til en tredjedel for fire år siden, fra 150 mill. kr til 50 mill. kr. Det gjør det vanskelig å støtte f.eks. battericelleproduksjon i Mo i Rana. I Finland har regjeringen lansert et program på 450 mill. euro. Når både EU og våre naboland legger strategier, bruker finansielle og offentlige muskler, er det er en fare for at Norge kan bli hengende etter. Jeg vil hevde at det er behov for en koordinert innsats og kraft når Norge skal bygge en ny eksportindustri. Så mitt spørsmål, som jeg avslutter interpellasjonen med, er: Hvilke virkemidler mener regjeringen er de viktigste for å få etablert battericelleproduksjon i Norge, og hva er regjeringens politikk for å tiltrekke seg investeringer i denne nye industrien?