Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-12-10:
Velferdssamfunnet bygd på den norske modellen, på ideen om samarbeid, likeverdige muligheter, små forskjeller og likestilling, er unikt. Men nå er denne modellen under sterkt press. Mens OECD igjen, og tydeligere enn før, viser til at modellen gir de beste samfunnsresultatene, svikter høyrepolitikken, regjeringa og regjeringspartiene. Regjeringa reduserer betydningen av å være fagorganisert, den reduserer og konkurranseutsetter offentlig sektor, og den øker bevisst forskjellene mellom folk – mellom by og land og mellom kvinner og menn. Som enkeltpersoner, som lokalsamfunn og som land rammes vi av regjeringas forskjellspolitikk. Men barna rammes hardest av økende forskjeller og en hardt presset kommuneøkonomi. De av barna våre som trenger samfunnet fordi hverdagen hjemme ikke fungerer, møter et lokalt barnevern på lavbluss. Regjeringa overser problemene under parolen: «Bare vent og se.» At det skal komme et lovforslag, må være det dårligste svaret som er mulig å oppdrive for barn som akutt trenger at samfunnet stiller opp. Samtidig er det umulig å få øye på oppfølging av Stortingets vedtak om å styrke de offentlige og ideelle tilbudene på bekostning av de kommersielle. Barn i familier med dårlig råd kan virkelig gis en ny hverdag gjennom utlånsordningen BUA. Noen utlånssentraler forteller at hele skoleklasser er med på aktivitetsdag for første gang, nettopp fordi BUA finnes. Tilgjengelig og profesjonelt utlån av idretts- og fritidsutstyr hindrer utenforskap og bidrar til smart og miljøvennlig ressursbruk. Regjeringa bremser. De bekrefter et betydelig gap mellom tilgjengelige midler og antall søknader for å få opprettet tilbud. Det er behov for kartlegging, og man vil ikke tilrettelegge for en plan som innbefatter hele landet. Selvfølgelig er det ingen som starter opp tilbud om utlån der det ikke er behov. Både inkludering, miljøhensyn og tilrettelegging for mer fysisk aktivitet i hele befolkningen trengs. Her burde regjeringas uthalingstaktikk vike for helt åpenbare samfunnsgevinster. Arbeiderpartiet foreslår derfor 45 mill. kr til BUA-prosjekter. Barne- og ungdomsorganisasjonene trenger mer frie midler, også fordi de er i vekst. Gjennom momskompensasjonsordningen, som er deres hovedsak, kan de inkludere flere og gi større aktivitet og engasjement. Statsbudsjettforslaget er møtt med skuffelse, siden oppfølgingen av momskompensasjonsordningen er svak. Når regjeringspartiene så ganske respektløst i tillegg reduserer forslaget med 15 mill. kr, er det nærmest utrolig. Ungdomsorganisasjonene får også ABE-kutt fra regjeringa, må vite. Man forventer altså effektivisering også av unge som skal lære å slå pålestikk. Det er utdanning og arbeid til foreldre som er det beste bidraget til å redusere forskjellene som rammer barn i hverdagen. I tillegg trengs initiativene som vi fremmer i vårt budsjett: felles innsats for en forsterket skolehelsetjeneste, flere lavterskeltilbud og fjerning av egenandeler for hjelpetiltak for barn, unge og familier. Vi vil fjerne kontantstøtten og sikre alle barn barnehageplass med bedre kvalitet og lavere makspris. 25 200 barn i barnehagealder går ikke i barnehage. Mange av disse går glipp av mye viktig ballast i møtet med skolehverdagen. Vi vil starte innføring av skolemat, frukt og grønt og en ordning med én times fysisk aktivitet hver dag, tilrettelegge for 100 nye miljøarbeidere, gratis SFO for 1. klasse med fem timer per uke, kulturkort for ungdom og en tilgjengelig BUA-ordning. Arbeiderpartiet avviser ikke at kontanter kan være et viktig bidrag til en bedre hverdag for noen barn. Men som det ble understreket på Kirkens Bymisjons møte om barnefattigdom nå nettopp, må det være sikret at pengene faktisk går til barna, og at innelåsingseffekter er vurdert. Og så må velferdstilbudene være på plass. De forvitrer dessverre under denne regjeringa, der de største kontantytelsene går til de aller rikeste, uten noen resultatoppnåelse – ja, bortsett fra at de rikeste blir rikere og forskjellene øker.