Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-07:
Det er helt åpenbart at vår kongefamilie har sterk støtte. Den sterke støtten i folket skyldes først og fremst at de har utøvd sine funksjoner i pakt med det som er en demokratisk tradisjon, og det som er folkets vilje. At man diskuterer hvilken styreform en nasjon skal ha, eller hvordan en eventuell republikk skal se ut, er en del av den demokratiske prosess enhver nasjon faktisk må gå igjennom. Demokratiet er heldigvis en prosess. For eksempel har den salen som vi nå sitter i, tilegnet seg makt og også fraskrevet seg makt etter demokratiske prosesser der man egentlig ikke har gitt svar i forkant. Det er Stortinget som, faktisk etter en endeløs prosess i dialog med folket, både sier hva man faktisk skal beslutte, og hva man skal gi fra seg av beslutningsmyndighet. Slik vil også vår statsskikk fungere. Vår statsskikk har endret seg når det gjelder hvordan forholdet mellom kongehus, storting og regjering kontinuerlig har vært. Det som vi som legger inn dette forslaget, selvfølgelig ser for oss, er at forslaget i seg selv ikke vil endre vår statsskikk. Vi er nøkterne realister i så måte. Det betyr at vi skjønner at det ikke er flertall for forslaget. Jeg må for min egen del få lov til å si at jeg tror det er klokt at det ikke blir flertall for dette gjennom denne type behandling i Stortinget. Men det er klart at hvis det i denne salen viser seg å være et betydelig antall republikanske stemmer ved voteringen i dag, vil det være et signal om at kanskje storting, regjering og monark sammen må tenke igjennom hvordan dette landet faktisk skal ledes i framtiden. Det er egentlig det dette forslaget mer enn noe annet dreier seg om. Forslaget er ikke en unnskyldning for å være republikaner, som en representant her kom i skade for å si. Dette er simpelthen en helt nødvendig debatt i et moderne demokrati, og den debatten begrunnes ikke i noen unnskyldning fordi kongefamilien har utført sine plikter godt. Men det er ingen unnskylding for at Stortinget ikke nødvendigvis fra tid til annen er nødt til å ta denne debatten. Så har vi et par rent praktiske konstitusjonelle vanskeligheter, nemlig forholdet mellom en grunnlovsendring i Stortinget og en folkeavstemning. Det var det også en representant som tok opp. Det er klart at hvis Stortinget i plenum gjør en endring i Grunnloven, så har Stortinget i plenum gjort en endring i Grunnloven som sådan. Da trenger man ikke en folkeavstemning. Det er åpenbart riktig. Men det vi også vet, er at kongefamilien som vi i dag har, ble innsatt etter en folkeavstemning. Det gjør at dette forholdet tidligere ikke er konstitusjonelt avklart, og altså rent faktisk er et problem, eller en utfordring eller et forhold, som Stortinget er nødt til å bruke litt tid på. Sett fra mitt ståsted – og det vil være fra mitt ståsted, fordi dette grunnlovsforslaget er lagt inn av to enkeltstående representanter fra vårt parti – vil det bety at hvis det viser seg at det er et betydelig mindretall i denne salen som mener at en endring av styringsform kan være fornuftig, må storting og regjering starte en prosess, og i den prosessen må det foreligge en folkeavstemning. Men slik vårt forslag er formulert, vil det i denne prosessen, sett fra mitt ståsted, være slik at man på et gitt tidspunkt, etter at den sittende monark enten er død eller har frasagt seg tronen, innfører en ny statsform. Men dette er upløyd mark. Hvis man tar en diskusjon om dette, og man i den sammenheng er polemisk eller prøver å være utfordrende, må man gjerne være det, men da har man en akademisk tilnærming til dette, ikke en tilnærming som tilsier at de som faktisk er republikanere i Norge, mener at vi skal ha en republikansk styreform, og at den er demokratisk og prinsipielt den riktige. Man trenger ikke samtidig å mene at kongefamilien ikke utøver sine plikter bra. Kaller man dette for en unnskyldning, blir det etter mitt skjønn en for akademisk og en for polemisk tilnærming til det som faktisk er en debatt som jeg tror mange utenfor Stortinget finner interessant. Det interessante er at hvis man går og spør folk om hva de prinsipielt vil ha som styreform, er det forbausende mange republikanere i Norge. Det er forbausende mange som prinsipielt mener at republikk er den riktige styreformen. Jeg vil tro at de aller fleste borgere som sier dette, ikke legger noen kritikk av den eksisterende styreformen i det, men at det i det ligger en prinsipiell tilnærming. Derfor må også Stortinget fra tid til annen ta den diskusjonen. Derfor har representanten Reikvam og jeg selv fremmet dette forslag. Vi har en prinsipiell tilnærming til dette spørsmålet, og så må veien bli litt til mens man går, uten at man nødvendigvis trenger å ha alle tenkelige svar. Hvis man skal tillate seg et kort lite historisk sveip, er det heldigvis slik at i nesten alle demokratiske framskritt som er foretatt, både i vår nasjon og i andre nasjoner, har man ikke visst hva resultatet ville bli. Heldigvis er demokratiet fremdeles også en prosess. Vi vet ikke svaret i enden av den gangen. Vi bør ikke vite svaret, men i hvilken retning vi ønsker å gå.