trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-11-23:
Først: Denne regjeringen viderefører ikke regjeringen Bondeviks satsing på fattigdomsbekjempelse. Vi mer enn fordobler den satsingen i kampen mot fattigdom. Til det andre spørsmålet vil jeg si at en av hovedutfordringene vi har i norsk arbeidsliv, er å kunne inkludere f.eks. funksjonshemmede i arbeidslivet. Jeg har diskutert ganske grundig med en organisasjon som FFO, som altså organiserer store deler av de funksjonshemmede i Norge, om de tror at økt bruk av midlertidig ansettelse er det som skal til for å få flere funksjonshemmede i jobb og dermed gjøre noe med inkludering og gjøre noe med å bekjempe fattigdom. FFO gir ett entydig råd: Gjør for all del ikke det! Skap for all del ikke et A-lag og et B-lag i norsk arbeidsliv! Det vil gjøre at vi funksjonshemmede aldri vil komme ut av fattigdomsfellen, for vi vil alltid bli tilbudt midlertidige jobber, noe som gjør at vi ikke vil få den trygghet som skal til for at vi skal kunne leve et inkluderende og normalt liv. Jeg tror at det kan være klokt også for Kristelig Folkeparti å lytte litt til dem som har skoen på, i denne saken.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-11-23:
Det er riktig at Regjeringen er opptatt av å ha et bredt og nært forhold til partene i arbeidslivet. Dette er viktig på mange områder, både for å bidra til et arbeidsliv der folk trives og utvikles, og dermed også til et effektivt arbeidsliv, og for å fremme et mest mulig inkluderende arbeidsliv. Vi har som kjent lagt fram forslag til endringer i den arbeidsmiljøloven det forrige storting vedtok. I forbindelse med dette arbeidet inviterte vi de største arbeidsgiver- og arbeidstakerorganisasjonene til et møte hvor et utkast til endringer ble presentert. I den avisartikkelen det refereres til, går det fram at jeg mener at det var uheldig at LO fikk utlevert materialet før dette møtet. Det skulle ikke ha skjedd; vår intensjon er naturligvis å følge de prosedyrer og spilleregler som finnes i forholdet mellom myndighetene og partene. Vi ønsker et fortsatt nært og tillitsfullt forhold til partene i arbeidslivet, og jeg har sterk tro på at vi kommer til å få til det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-11-23:
Jo, og derfor undervurderer jeg overhodet ikke denne saken. Jeg har også gjort det veldig klart i mitt departement at slikt skal ikke skje, og det må ikke skje igjen. Og nettopp fordi jeg tar det så alvorlig, har jeg også i forkant av den artikkelen som stod i Dagens Næringsliv, hatt et møte med Finn Bergesen i NHO, der jeg sa det samme, at slik skal det ikke være. Når vi både sier og mener at vi skal ha et nært og ordentlig og skikkelig forhold til alle partene i arbeidslivet, må det skje på den basis at partene ikke opplever en situasjon som dette. Dette var et arbeidsuhell, og det skal ikke gjenta seg.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-11-23:
Jeg føler meg helt trygg på at Stortinget kommer til å passe på som en smed. Det skulle bare mangle, og det må vi med glede finne oss i. Jeg synes jo at spørreren nå legger ord i min munn som jeg ikke har brukt. Vi skal ha et faglig politisk samarbeid mellom Arbeiderpartiet og LO, og det er vel kjent at vi har det. Men det som har skjedd i denne saken, er jo at LO har fått utdelt et utkast til lovtekst som de andre organisasjonene ikke fikk. Det ligger langt utenfor et faglig politisk samarbeid, og det er det jeg er presis på: Den type samarbeid med de ulike organisasjonene skal vi ikke ha noe av. Når vi inviterer til et høringsmøte med organisasjonene om en lovtekst, må det selvfølgelig være slik at alle organisasjonene har lik tilgang til den lovteksten. Men det betyr ikke at jeg herved avvikler det faglig politiske samarbeidet mellom Arbeiderpartiet og LO.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2005-11-23:
Det er ingen tvil om at vi har utfordringer på innvandringsområdet, men jeg er enig med statsråden i at vi her må se på de enkelte tilfellene, ikke være generelle, og slett ikke skjære alle over én kam. Det er viktig å være klar over at langt fra alle asylsøkere er kriminelle. Det er mange som får avslag, og Bondevik II-regjeringen har iverksatt ulike tiltak alt etter grupperinger. Nå skal Stortinget snart behandle et utreisesenter. Bondevik II-regjeringen startet arbeidet med å igangsette meldeplikt for dem som kan være en del av et kriminalitetsbilde. Vil statsråden ta tak i dette arbeidet med innføring av meldeplikt for dem som kan være i en risikosone, og også følge opp med eventuelt andre nødvendige sikkerhetstiltak?
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2005-11-23:
Det er positivt at Regjeringen følger opp Bondevik II-regjeringens politikk i forhold til innvandring og integrering. Kristelig Folkeparti mener det er flott at arbeidet med et utreisesenter videreføres. For Kristelig Folkeparti er det også viktig at vi får til en god integreringspolitikk for minoritetene. Vi vet at arbeidsledigheten blant innvandrerne i Norge er tre ganger høyere enn i befolkningen for øvrig. Et utenlandsk navn i en jobbsøknad kan være nok til at søknaden kastes. Det er utvilsomt behov for å iverksette tiltak for å fremme inkludering og for å forhindre sosial uro i Norge. Kristelig Folkeparti mener at IA-avtalen, avtalen om inkluderende arbeidsliv, særlig bør fokusere på å inkludere personer med minoritetsbakgrunn i arbeidslivet. Vi mener det er behov for en handlingsplan for integrering. Vi mener også at en utvidet adgang til midlertidige ansettelser er nødvendig, for det vil senke terskelen inn i arbeidsmarkedet for mange av dem som i dag holdes utenfor. Vi tror at det kan gi arbeidssøkere med minoritetsbakgrunn en større mulighet til arbeid. Mitt spørsmål blir: Vil statsråden følge opp arbeidet med IA-avtalen?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2005-11-23:
Jeg vil stille et spørsmål til kunnskapsministeren. Det er ikke fritt for at det er mange som er blitt urolige etter at den nye regjeringen overtok, ikke minst gjelder dette en rekke utspill fra kunnskapsministeren som berører viktige verdier som er nedfelt i vår kulturarv. Statsråden skal ifølge avisene ha sagt at det er forfeilet å tro at foreldrene er de beste til å oppdra barn. I uken som gikk, gikk statsråden ut mot bordbønnen – han ville ha bordbønnen ut av skolen – og uttalte at bordbønnen ikke er i tråd med hvordan norsk skole skal være. Riktignok registrerte vi at han modererte seg litt senere. Så har han varslet at den kristne forankringen i skolen gjennom formålsparagrafen skal gjennomgås. I det budsjettet som Regjeringen har lagt fram, er det gjort bevisste verdivalg – valg som oppleves som et angrep på religionsfrihet og retten foreldre har til å velge opplæring for sine barn. Dette kommer fram gjennom bl.a. reduserte overføringer til frittstående skoler og til private høgskoler, skoler som vitterlig fyller en viktig plass i utdanningssystemet. Denne listen kunne jeg ha gjort ganske mye lengre, men jeg skal ikke gjøre det. Det er vel ikke så rart at folk utover reagerer og spør om hva det er som foregår. Er vi i ferd med å gå inn i en ny tid, et slags verdimessig linjeskifte? I valgkampen vektla de tre regjeringspartiene at det var viktig at landet fikk en ny kurs. Mitt spørsmål til kunnskapsministeren er om dette felttoget mot viktige verdier i vår kulturtradisjon betyr en ny kurs. Og hva blir det neste utspillet fra kunnskapsministeren på dette området?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2005-11-23:
Jeg takker for svaret. For å ta det siste først, dette med bordbønn, er det vel slik å forstå at dette egentlig ikke har vært noe problem ute i skolen. Ifølge Utdanningsforbundet har det ikke kommet inn noen signaler som tyder på at det er et problem. Nå er vi alle kjent med at samfunnet vårt har forandret seg. Vi har fått et større innslag av mennesker fra fremmede kulturer, mennesker som vi skal vise respekt for. Men i Vårt Land i går sa faktisk en av de kjente lederne for de muslimske samfunnene i Oslo at dette med å synge «O du som metter liten fugl» var en flott ordning. Mitt spørsmål i oppfølging berører egentlig også litt dette med hvem som skal styre. Jeg er glad for at statsråden sier at foreldrene skal ha et klart ansvar, og at man legger vekt på det. Men spørsmålet er: I hvor stor grad skal stat og statsråd kunne gå inn og så å si overstyre hva som skal være innholdet i skolen, og hvilke prioriteringer som skal gjøres – skal ikke foreldrene og lærerne kunne gjøre det i samarbeid? Det er det som er mitt spørsmål. Kan vi slå fast det?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2005-11-23:
Svekkelsen av realfagskompetansen er bekymringsfull. Spørsmålet vi står overfor, er i hvilken grad Norge skal klare å tilrettelegge for at vi kan gjøre bruk av våre naturressurser i framtiden. Et av våre naboland som vi ofte kan vise til, er Finland, som har en av de mest konkurransedyktige økonomiene i verden. De satser enda mye mer på realfag. Mens vi ligger langt nede på denne listen, så senker altså vi kravene for å komme inn på høyere utdanning. Jeg skal sitere fra viserektor for sivilingeniørutdanninga ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, NTNU, i Trondheim, en institusjon som Djupedal kjenner veldig godt. Han uttalte i Adresseavisen den 9. november at det er utelukket å ta opp studenter på et svakere grunnlag enn i dag. Han sier at NTNU allerede sliter med at elever fra videregående skole har for dårlige forkunnskaper, og peker bl.a. på at opptaksprøver er en løsning som er blitt mer aktuell. Mitt spørsmål til kunnskapsministeren er: Er det en ønsket utvikling at vi nå må få spesielle opptaksprøver eller kanskje et ekstra forberedelsesår for å sikre at elevene har de nødvendige kunnskapene før de starter på høyere studier – det være seg realfag eller andre fag?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
La meg først si at det finnes ikke noe korstog fra vår regjering når det gjelder disse spørsmålene. Jeg er glad for å få dette spørsmålet, for det kan også bidra til å oppklare noe av den misforståelsen som måtte være der. Jeg er selvfølgelig av den oppfatning – og det vil jeg tro alle norske foreldre er – at det er foreldrene som skal oppdra sine egne barn. Så har jeg uttalt meg positivt om barnehagen som et supplerende tillegg til dette. Mange av oss som har hatt barn i barnehage, vet at barnehagen er et godt pedagogisk tilbud for barna våre. Men det ekskluderer selvfølgelig ikke – og det har aldri vært i mine tanker – at det ikke er foreldrene som har hovedansvaret for dette. Det pågår nå en debatt om dette, om barneoppdragelse og samfunnets rolle og foreldrenes rolle. Det er en debatt som jeg på mange måter synes er positiv. Den har også en klar verdiforankring, og den har forankring i dette moderne samfunnet som vi er en del av. Bare la meg si at denne debatten er positiv. Jeg skal som sådan ikke delta i den, men det å understreke barnehagens betydning har vært viktig for meg i den posisjonen jeg har. Den står ikke – la meg bare få understreke det nok en gang – istedenfor foreldrenes selvfølgelige hovedansvar for, plikt til og ikke minst glede i å oppdra sine egne barn. Så er også representanten inne på dette med bordbønn. Spørsmålet om bordbønn er heller ikke et utspill, det er svar på et spørsmål fra avisen Verdens Gang. Ordet «forbud», som jeg så stod på førstesiden, har selvfølgelig ikke vært i min munn. Bordbønn i det daglige vil av FNs komite oppleves som religiøs forkynnelse. Det er et anbefalt råd som vi har fått. Men bordbønn som kunnskapsformidling, sammen med religiøse sanger og andre religiøse aktiviteter som en del av vår kulturarv, en del av vår tradisjon, en del av det vi selvfølgelig skal viderebringe til våre barn i skolen, er noe annet. Det betyr at religiøs aktivitet må det da finnes et alternativ til for dem som ikke ønsker dette. Bordbønn som kunnskapsformidling er selvfølgelig derfor helt i orden, men daglig bordbønn vil av veldig mange oppleves som forkynnelse. Og det er dette jeg har uttalt meg om. La meg også si at dette ikke er reflektert i Regjeringens syn, for dette er ikke noe spesielt for vår regjering. Jeg vil tro at enhver regjering måtte ha presisert denne forskjellen. Det kom kanskje ikke klart fram i Verdens Gang, men det tror jeg ikke at jeg skal svare på. Det får journalisten i Verdens Gang presisere.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Det skal selvfølgelig være et nært samarbeid mellom foreldre og skole. Men hele den norske skole er forankret i et lovverk, og dette lovverket skal vi selvfølgelig påse etterleves. Så er jeg enig i dette som representanten sier. Jeg tror ikke at dette er et stort problem. Det har heller ikke vært mitt anliggende å gjøre det til et stort problem. Jeg har tvert imot bare svart på et spørsmål i forbindelse med en lovfortolkning av hvordan dette kan forstås. Så jeg er helt overbevist om og helt sikker på at dette løses best i den enkelte skole og i det enkelte klasserom. I den grad dette oppleves som et problem, skal og bør dette også løses lengst mulig ned, nærmest elevene og nærmest klasserommet. Så vil jeg også være enig i at det er klokt og fornuftig at man i klasserommet lærer om vår kulturarv og andres kulturarv. Vi har en kulturarv som er en del av den kristne tro. Det skal være en del av den kulturformidling og kunnskapsformidling som ligger som en selvfølgelig del av skolens plattform. Men det er en vanskelig balansegang og en vanskelig grensedragning mellom hva som kan være forkynnelse, eller hva som oppleves som forkynnelse, og hva som er kunnskapsformidling. Dette er en vanskelig balansegang. Jeg har tro på at skolen selv vil være i stand til å håndtere dette.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Nei, selvfølgelig ikke. Jeg kan ikke forstå at noe av det jeg har sagt, skulle være til å misforstå. Utgangspunktet vårt i forhold til bordbønn er – som jeg sa i mitt forrige svar – at der har jeg gitt en presisering av hvordan norsk lov er å forstå. Denne har ingen politisk farge, dette er ut fra råd som er gitt fra mitt embetsverk og fra Utdanningsdirektoratet. Det betyr at jeg mener at vi der er på trygg grunn. Men så er det at dette må praktiseres lavest mulig. Det betyr at det må praktiseres i klasserommet, og det må praktiseres på hver enkelt skole, og jeg har tillit til og tro på at dette vil løses på en fornuftig måte. Så har Regjeringen sagt at man må følge opp Stat–kirke-utvalget. Utvalgets innstilling kommer om kort tid. Det er ledet av tidligere statsråd Gjønnes. Jeg vet at kirkeministeren vil komme tilbake til Stortinget med hvilken prosess det skal være her. Så ligger det i Soria Moria-erklæringen at vi skal gjennomgå skolens formålsparagraf. Det arbeidet skal vi også starte med. Men å gjennomgå formålsparagrafen betyr at formålsparagrafen skal være en del av den tradisjon og en del av den verden vi er en del av. Her har ikke Regjeringen trukket noen konklusjon, men en debatt om skolens verdiforankring vil til enhver tid være en god debatt.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Jeg vil være veldig enig i at mange av disse spørsmålene løses best lokalt, og skal løses lokalt. Det er en del av den rollen som foreldre mot skole og skole mot foreldre skal ha. Det er også nedfelt i loven, nemlig at dette samspillet skal eksistere, at foreldre skal engasjere seg, og at skolen skal trekke foreldrene inn i dette. Derfor vil jeg være enig i det. Det betyr at når det gjelder det jeg vil anta er et spørsmål om bordbønn, mener jeg – og det mener jeg tungt – at det finnes en lovfortolkning av dette. Det betyr at løsningen på dette vil ligge lokalt. Så er det klart at jeg mener at en debatt om skolens verdiforankring er en god debatt. Den skal selvfølgelig tuftes på våre tradisjoner, vår kulturtradisjon, vår religiøse tradisjon, vår historie og vår kultur. Men den skal samtidig også tuftes på at verden, Europa og Norge er i forandring, både ved at vi har flere med annen religiøs bakgrunn i Norge, og ved at f.eks. FN og FNs menneskerettigheter har blitt en større del av vår kultur ved at de har fått en mer dominerende plass. En debatt om verdiforankring er en god debatt i skolen, en god debatt i stortingssalen og en god debatt i det norske samfunnet. Jeg håper at Stortinget og det norske samfunn vil ta imot denne debatten, uten at konklusjonen dermed er trukket.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Jo, jeg synes at dette var en veldig god replikk fra representanten Dørum, simpelthen fordi det skal en landsby til for å oppdra et barn. I en landsby er det fullt av familier, det er fullt av hjem. Det betyr at både tanter, onkler og andre selvfølgelig skal bistå og ha ansvar for barnet. I en vanlig norsk by eller en vanlig norsk bygd er det mange som er borte på dagen. Det betyr at mitt utgangspunkt når det gjelder barnehager, er at barn har godt av kontakt med barn på samme alder, for at de kan leke, lære og utvikle seg sammen. Jeg har ikke noen moralske anfektelser overhodet. Jeg er veldig enig i at det å lage gode samfunn er noe av det aller viktigste. Og det å lage gode samfunn er selvfølgelig også en oppgave for politikere, men det er ikke primært en politisk oppgave. Det å lage gode samfunn er et ansvar som hviler på hver enkelt borger i dette landet – alle skal bry seg, engasjere seg, ta tak i de problemene man ser rundt seg, uten nødvendigvis å bringe alt til kommunestyre eller stortingssal og si at det er politikerne som må rydde opp. Derfor vil jeg være enig i utgangspunktet: Det å bygge gode samfunn gjør vi sammen, og det er primært en individuell oppgave, men det er også en kollektiv oppgave og dypest sett, til slutt, også et politisk ansvar.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Det er ikke tilfeldig at Stoltenberg-regjeringen har valgt å omdøpe departementet til Kunnskapsdepartementet. I det ligger det selvfølgelig en sterk ambisjon om å ruste opp hele vårt utdanningssystem. Hvis man ser i nasjonalbudsjettet, vil man se at det der finnes en plansje som Kristin Halvorsen, som den første finansministeren som har gjort det, valgte å presentere ved framleggelsen av tilleggsproposisjonen, som viser landets formue. Landets formue er det vi har i hendene, og det vi har i hodet. Å videreutvikle den kunnskapen som det norske folk besitter, er den beste garanti for at vi fortsatt skal være en velferdsstat i framtiden. Dette ansvaret hviler tungt på Regjeringen, og dette ansvaret ønsker vi å ta. Derfor har vi lagt ansvaret for barnehager innunder Kunnskapsdepartementet – det er riktig – som en frivillig start på et livslangt læringsløp. Så har vi selvfølgelig nå gått gjennom alt, og vi skal gå gjennom alt. Det betyr at vi vil styrke kunnskapen i alle deler av norsk utdanning. Det er viktig. Og vi vil ikke minst styrke forskningen, som representanten Dørum er spesielt opptatt av, og det forstår jeg godt. Det er klart at forskning, å ha mer kunnskap i kunnskapsproduksjon og i tjenesteproduksjon i Norge, er den garantien vi har for at vi er i stand til å slåss mot lavkostland på kunnskapsproduksjon og tjenesteproduksjon. Dette ansvaret vil vi ta. Regjeringen har i tillegg et bredere kunnskapssyn. Kunnskap reflekteres også på en arbeidsplass, på andre steder der en ikke har bare det formelle kunnskapssynet – der en har realkompetanse. Realkompetanse er en uendelig viktig bit av Kunnskaps-Norge, og den ønsker vi å ruste opp. Her registrerer jeg også positive signaler fra Stortinget, som også nå i større grad vil være en del av og vil ta tak i hvordan vi skal sørge for at mennesker i arbeidslivet skal få kunnskap og tilgang til kunnskap. Det går i alt fra voksenopplæring til etterutdanning til hvordan det skal legges fram. Dette vil vi komme tilbake til Stortinget med. La meg si at jeg føler meg veldig overbevist om og veldig trygg på at Regjeringen og stortingsflertallet her har den samme dagsordenen, nemlig at kunnskap er et av de aller viktigste satsingsområdene for vårt samfunn, uavhengig av hvilken posisjon en er i, i posisjon, i opposisjon eller har sitt ståsted i eller utenfor skoleverket, på universitetene eller hvor en enn er. Det er kunnskap som simpelthen er nøkkelen til at vi viderebringer det gode samfunn.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Det at Norge skal forbli en kunnskapsnasjon, er en utfordring for Regjeringen, men også en utfordring for vårt samfunn. La meg svare på det første spørsmålet om hvordan man skal sørge for at man opprettholder kvalitet hvis man ikke har studiekompetanse eller studieforberedende linje fra videregående skole. Dette er et spørsmål vi vil utrede. Det betyr at til høsten vil det ikke være endringer i dette. Men det finnes eksempler allerede i dag som viser at dette kan være mulig. Det er fullt mulig å gå på elektrolinjen og ta fagbrev som elektriker og deretter, gjennom dokumentasjon, vise at en kan komme inn på et ingeniørstudium for å bli elektoringeniør. Det finnes nå en mulighet for voksne som er 25 år eller eldre, til å dokumentere realkompetanse og på den måten komme inn på et høyere studium hvis man har vist seg kvalifisert. Vi ber unge mennesker om å ta valg tidlig i livet. Det er godt mulig at unge mennesker som tar valg tidlig i livet, har lyst til å gjøre noe annet senere. Vi skal ikke frarøve ungdommen muligheten til en akademisk karriere eller en sykepleierutdanning eller hva det måtte være, hvis man viser seg kvalifisert. Dette er vårt utgangspunkt, og vi vil gå i dialog med universitetene, høyskolene, videregående skoler og alle impliserte for å finne fornuftige måter å gi ungdommen en ny mulighet på.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Først må jeg si at jeg stiller meg undrende til premissene i spørsmålene, for jeg har ikke kommet med utspill som på noen måte kan skape uklarhet rundt dette. Det jeg har gjort, er at jeg har hatt en serie med møter med alle impliserte som knyttes til Kunnskapsløftet i videregående skole. Vi var usikre på, etter mye offentlig debatt, om Kunnskapsløftet var klart til å bli gjennomført neste høst. Derfor har jeg hatt en serie med møter på mitt kontor med alle impliserte, utdanningsorganisasjonene, elevorganisasjonene, fylkeskommunene, Forleggerforeningen og Foreldreutvalget for grunnskolen og andre. Det har vi gjort for å være sikker på at vi har et grunnlag for det vi gjør. Vi mener nå at det grunnlaget har vi. Vi ønsker at Kunnskapsløftet skal gjennomføres neste høst for alle i videregående skole og selvfølgelig også i grunnskolen. Det er en betydelig utfordring nå knyttet til informasjon til foreldre og til elevene som går i 10. klasse i år. Denne informasjonen skal vi i samarbeid med fylkeskommunen sørge for blir gitt. Det er ingen store endringer i det Stortinget tidligere har vedtatt om Kunnskapsløftet, men det er klart at noen forberedelser har gått senere, og noen prosesser har tatt mer tid. Vi føler oss nå trygge på at det vil bli en god og trygg skolestart for dem som begynner i videregående skole til høsten. Det skal vi sammen med fylkeskommunen – og jeg håper også med Stortingets medvirkning –bidra til.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Det var et noe upresist spørsmål, men jeg antar at det spørreren tenker på, er at vårt syn på et andre fremmedspråk er at vi ikke ønsker at det skal være obligatorisk. Vi har bruk for språkkompetanse, og vi håper at mange ungdommer velger et andre fremmedspråk. Den tilnærmingen som ligger i læreplanarbeidet i et praktisk tilrettelagt språkfag, er viktig for den enkelte og viktig for samfunnet vårt, men vi er åpne for at det skal være mulig – hvis man ønsker det – å ha noen alternativ. Jeg er litt overrasket over at Høyre av alle er de som kritiserer vår regjering for valgfrihet. Men det er altså det Høyre her gjør. De ønsker et obligatorisk fag; vi ønsker at det skal gis noe større åpning. Den åpningen vi gir, er fordypning i engelsk, fordypning i norsk og også fordypning i samisk. Det norske samfunnet vil selvfølgelig ha bruk for mennesker som kan mer engelsk og mer norsk. Vi blir ofte kritisert for at vi ikke er gode nok her, men la meg si at vi fortsetter alt forberedelsesarbeidet for det andre fremmedspråket. Det går på etterutdanning av lærere, det går på forberedelse av læremidler, og det går ikke minst på at vi ønsker å motivere flest mulige ungdommer til å ta det andre fremmedspråket. Jeg har veldig stor tro på at det andre fremmedspråket kommer til å bli en suksess, og vi skal gjøre det vi kan for å sørge for at det blir det.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Jeg kan forsikre spørreren om at så langt jeg kjenner til, har verken denne regjeringen eller noen andre noensinne reist spørsmålet om at barnehager skal være obligatorisk. Tvert imot, barnehager skal være frivillig for dem som ønsker det. Barnehage er et godt tilbud, men hvis foreldre ønsker noe annet enn barnehage, står de selvfølgelig helt fritt til det. Det mener vår regjering. Det mente den forrige regjeringen også, og det tror jeg alle norske foreldre mener, så i dette spørsmålet er det ingen uenighet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Det er svikt i interessen for og rekruttering til realfag i hele den vestlige verden. Tall tyder på at problemene har vært særlig store i Norge. Det er også bekymringsfullt at kompetansen blant lærere i barneskolen er svak i realfag. Dette går ut over elevenes forståelse og motivasjon i faget. Departementet arbeider bredt og målretter innsatsen for å styrke realfagene gjennom programmet ««Realfag, naturligvis!» Strategi for styrking av realfagene 2002–2007». I dette er det særlig fire viktige satsingsområder som det er viktig å understreke i denne sammenheng. Jeg vil legge vekt på å styrke lærerkompetansen. Dette skjer bl.a. gjennom Kunnskapsløftet, der realfag er prioritert gjennom nyutvikling av nettbaserte videreutdanningstilbud i matematikk og naturfag, og styrking av lærerutdanningen, der matematikk og naturfag er blant de mest valgte fordypningsfagene. Timetallet i naturfag og matematikk er økt på barnetrinnet, matematikk er blitt obligatorisk på VK2, og nye læreplaner i Kunnskapsløftet vil gi bedre innhold i opplæringen. Det er opprettet tre nasjonale senter for realfag – ett for matematikk, ett for naturfag og ett for rekruttering til realfag – og disse spiller en avgjørende rolle i styrkingsarbeidet, særlig når det gjelder arbeidsmåter og motivasjon. I tillegg ønsker jeg å skape en mer positiv holdning til realfag også i samfunnet generelt. Dette vil vi bl.a. gjøre ved å øke støtten til de regionale Vitensentrene. Det er helt riktig som spørreren sier, at svikten i rekrutteringen til realfag er bekymringsfull. Det gjelder både lærere og elever. Jeg tror det er spesielt viktig at vi får kompetente lærere som kan motivere og inspirere ungdom til å velge realfag. Realfag er viktig for samfunnet vårt. Det er viktig for den teknologiske utvikling, og det er viktig for vår industri og vårt næringsliv. Den forrige regjering gjorde mye på dette feltet i samarbeid med Stortinget. Vår regjering vil også legge avgjørende vekt på dette. Disse tiltakene jeg her skisserer, er noen av de mange tiltak som vi ønsker oss for å styrke interessen. La meg også si: Det er noen tegn til bedring. Blant annet er jeg blitt fortalt at det nå er matematikk som er det mest ønskede valgfaget i lærerutdanningen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Som jeg presiserte i en tidligere replikk, vil vi når det gjelder studiekompetanse, komme tilbake til hvordan vi skal legge til rette for dette. Vi har mange positive erfaringer med at ungdom som har gått gjennom et løp, kan velge å ta utdanning til et akademisk-teoretisk yrke etterpå. Ikke minst er det mulig gjennom elektrofagbrev å gå videre for å bli elektroingeniør. Realkunnskap er også en viktig bit av dette, måten å kvalifisere seg til høyere utdanning på. Det at vi har et bredere kunnskapssyn enn den forrige regjering, er riktig. Vår regjering har et bredere kunnskapssyn, og det er avgjørende. Men samtidig skal vi ikke senke kravene til høyere utdanning. Høyere utdanning er uendelig viktig. Realfagskravene til høyere utdanning er viktige, og vi skal gjøre det vi kan for å videreføre mye av det som har blitt satt i gang tidligere, samtidig som vi også skal satse på nye ting. Som representanten også vet, har vi ikke sittet veldig lenge i stolen – det er fem eller seks uker vi har vært der – så vi har ikke hatt mulighet til å rekke å gå dypt inn i hvordan vi skal sette i verk nye tiltak knyttet til rekruttering til realfag. Dette vil vi komme tilbake til, men det er, som sagt, gjort et godt arbeid i forkant, og det arbeidet bygger vi videre på.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Jeg vil være veldig enig i at det er viktig at vi styrker lærerkompetansen i realfag. Vi har satt i verk mange tiltak, og vi vil sette i gang flere. I løpet av neste år skal vi bruke nesten 600 mill. kr til etterutdanning knyttet til Kunnskapsløftet. En vesentlig del av disse 600 mill. kr som Stortinget allerede har bevilget, vil gå til opprusting av etterutdanning og kunnskap til realfagslærere i skolen. Dette er en viktig bit av det kunnskapsløftet vi har bruk for, og det vil da også gjelde kunnskapsløftet for neste høst, som jo er en oppgradering og oppvurdering av realfagene. Som alle vet: Det å gjøre store endringer i utdanning og i utdanningskunnskap er ikke gjort i løpet av ett budsjettår, men mye godt arbeid er gjort i forrige stortingsperiode, og mye godt arbeid er i gang og vil også fortsette. Jeg håper at vi har snudd en nedadgående trend som vi har hatt gjennom mange år. La meg bare fastslå at dette har pågått gjennom mange år. Det startet for lang tid tilbake, men vi skal klare å snu dette. Nå er vi på vei oppover igjen, og jeg håper at vi gjennom de tiltak som vi setter i verk, og som vi har satt i verk, skal heve realfagenes status og kvalitet og på den måten gjøre det inspirerende for ungdommer å velge realfag. Det er i hvert fall vårt mål.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Svaret på dette ligger i mye av det jeg allerede har sagt. Det tar år å bygge opp igjen det som er tapt knyttet til kompetansen i realfag og knyttet til interessen for realfag. Dette arbeidet er startet, og vi viderefører dette med fornyet kraft. I Kunnskapsløftet ligger det en oppgradering av realfagene både i timetall og, ikke minst, i kompetanse hos lærerne. Veldig mye av dette ligger hos lærerne. Men det er selvfølgelig sånn at vi ikke skal ha en svekket kvalitet i høyere utdanning, og den bekymringen som kommer fra NTNU, tar vi selvfølgelig på alvor. NTNU har en søknad inne i departementet knyttet til dette med opptakskrav som jeg ikke vil forskuttere utfallet av. Den er til behandling hos oss. Utgangspunktet, og det vil jeg tro at representanten Lånke og jeg deler, er at dette vil ta år. Men vi har startet på en riktig vei. Det er tegn til at flere nå velger fordypning i realfag på lærerhøyskolene, og det er positivt. Det er ting som tyder på at også realfagskunnskapene vil bedres gjennom de løft vi tar i Kunnskapsløftet til høsten. På den måten håper og tror vi at vi i løpet av noen år vil se en bedring på dette, en bedring ikke minst i kvaliteten på realfagene, og at lærerne selvfølgelig da inspirerer og motiverer. Læreren i klasserommet er jo den som skal klare å inspirere ungdommene til å synes at realfag er morsomt og interessant.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Etter forsøkshjemmelen i opplæringsloven § 1-4 kan departementet etter søknad fra kommunen gi tillatelse til at opplæringsloven eller tilhørende forskrifter blir fraveket i forbindelse med tidsavgrensede pedagogiske eller organisatoriske forsøk. Forsøkshjemmelen gjelder etter sin ordlyd i forhold til alle bestemmelsene i opplæringsloven og alle forskriftene gitt med hjemmel i loven. Departementet har lagt til grunn at det må settes opp noen grenser for hva som er akseptabelt når det gjelder forsøk som berører enkeltindividers rettigheter og plikter. I praksis er det blitt lagt til grunn at det ikke kan gjøres inngrep i den grunnleggende plikten og retten til gratis grunnskoleopplæring eller retten til spesialundervisning. I visse tilfeller har man likevel funnet det akseptabelt med forsøk, men da under forutsetning av at det foreligger samtykke fra den enkelte elev/foresatte som inngår i forsøket. Dette gjelder f.eks. forsøk der det fritas fra kravet om karakterer på ungdomstrinnet. Man har generelt også stilt krav om at det foreligger bred enighet om forsøket lokalt før det innvilges. For at forsøk skal kunne innvilges, kreves det også at det må dreie seg om reelle forsøk. Hensikten må være å finne ut om man kan finne fram til en bedre ordning, og at erfaringene kan gi grunnlag for å vurdere endringer i regelverket. Det er således ikke tilstrekkelig at man lokalt ikke synes at regelverket er hensiktsmessig. Innvilgede forsøk må evalueres. Jeg finner det ikke riktig å foregripe behandlingen av en eventuell forsøkssøknad fra Stortingets talerstol. Skulle kommunen sende en slik søknad, er fylkesmannen i første omgang rette adressat for søknaden, da hjemmelen for å innvilge forsøk er delegert til dette embetet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Jeg skal ikke foregripe en søknad fra Oslo. Den vil bli behandlet av fylkesmannen. Oslo kommune står selvfølgelig helt fritt til å formulere en søknad som de finner hensiktsmessig. Hvis jeg forstod representanten Dørum rett nå, mente han også at det skulle være mulig å ha andre språk enn de fire som spesifikt er omtalt. Dette er – så langt jeg er i stand til å huske på stående fot – allerede tillatt, slik at man ikke må ha forsøkshjemmel for det. Men, som sagt, det må være opp til Oslo kommune å sende en søknad til fylkesmannen, og derfor vil jeg ikke gå ytterligere inn i dette nå. Det vil være uriktig i forhold til den formelle saksbehandling i en slik sak.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
I det jeg sier nå, er det vel ingen politiske signaler, annet enn at det finnes formelle prosedyrer som må følges hvis man ønsker forsøk i norsk skole. Det er klart disse prosedyrene er der for at det skal være mulig for en kommune å søke, og derfor ville det være uriktig av meg å forskuttere noe som helst av dette, all den tid, etter det jeg forstår på representanten, det vil komme en søknad fra Oslo kommune til fylkesmannen. Fylkesmannen vil da være det rette embetet til å behandle søknaden i tråd med det regelverket vi har. Så i dette ligger det ikke noe annet enn at vi selvfølgelig følger de prosedyrer som gjelder for denne type forsøkssøknader.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Jeg er veldig opptatt av kvaliteten i norsk skole. Derfor ønsker jeg en diskusjon om hva som kan gjøre skolen bedre. Hvordan kan vi forbedre elevenes faglige læringsutbytte, og hvordan kan vi utvikle basisferdighetene til elevene bedre enn det vi gjør i dag? Alle vet at dette bare kan oppnås gjennom en samlet innsats med bruk av flere virkemidler som bidrar i samme retning. Ett av de viktigste virkemidlene er kompetanseheving for lærerne – et tiltak som det er tverrpolitisk enighet om i Norge, og som vi er godt i gang med. I tillegg mener jeg det er viktig hvor store elevgrupper den enkelte lærer har ansvar for. Alle som har vært i skolen, vet at det er lettere å holde ro i en gruppe på 15 elever enn i en på 30 elever. Alle vet også at det er viktig at læreren har tid til å gi hver enkelt elev oppmerksomhet, noe som selvfølgelig er lettere når det er færre elever. Når det gjelder rapporten fra IFO-instituttet i Tyskland, er det viktig å presisere noen forhold. For det første er det feil det spørsmålsstilleren hevder, at den konkluderer med at det ikke er noen sammenheng mellom antallet elever i en klasse og læringsutbyttet deres. Tvert imot viser den en slik sammenheng for de yngste og de svakeste elevene. Videre er det viktig å være klar over at selv om en forskningsrapport ikke påviser en slik sammenheng, betyr ikke det nødvendigvis at det ikke finnes noen sammenheng. Den type forskning det her er snakk om, er vanskelig, med store metodiske problemer. Derfor er det viktig å bruke forskningen kritisk og ikke legge for stor vekt på en enkelt undersøkelse. I dette konkrete tilfellet er det viktig for meg at rapporten bare måler faglig læringsutbytte og ikke andre forhold som kan ha betydning. Derfor vil jeg ta med meg rapporten fra IFO-instituttet i det videre arbeidet for å forbedre norsk skole, men ikke tillegge den større vekt enn det den enkelte rapport faktisk fortjener.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Den siste forskningsundersøkelsen som det her vises til, er en forskningsrapport knyttet til barneoppdragelse i USA, og knyttet til en del spesifikt amerikanske forhold som ikke er parallelt overførbare til norsk barneoppdragelse. Det tror jeg alle vil være enig i. Det betyr ikke at man avviser forskningen som sådan, men man avviser forskningens relevans for det denne debatten dreier seg om, nemlig om barnehager og barneoppdragelse. Denne rapporten vi her diskuterer – rapporten fra IFO-instituttet i Tyskland – er en rapport av mange, og en forskningsrapport som vi selvfølgelig vil ta med oss, i likhet med mange andre forskningsrapporter. Denne forskningsrapporten har noen metodiske svakheter som jeg har påpekt. Det betyr at konklusjonen ikke er så entydig som Ine Marie Eriksen later som her i dette spørsmålet. Det betyr at dette og mange andre forskningsresultater er viktig for å forbedre læringsutbyttet i norsk skole. Og la meg si at dette er jo det vi er enig om, det er det som er utgangspunktet for meg som kunnskapsminister og jeg håper også for opposisjonen, nemlig at vi skal skape et bedre læringsmiljø i klassen slik at barna våre lærer mer, og at lærerne blir bedre i stand til å ivareta hver enkelt elev. Dette er et viktig utgangspunkt, nemlig at lærerne skal ha muligheten til å ivareta hver enkelt elev.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
Jeg husker ikke disse sitatene, og man må ta alle journalistiske referater med en klype salt. Det som er riktig, er at vi i dagens skole har et betydelig frafall fra fremmedspråk. For noen av disse språkfagenes vedkommende er dette så mye som 2/3, for noen mindre enn det. Det gjelder både tysk og fransk. Vårt utgangspunkt er at vi ønsker å lage et spennende fremmedspråk i skolen som mange elever ønsker. Det skal være et kvalifiserende fremmedspråk med en ny type pedagogikk og en praktisk tilnærming som gjør at elevene faktisk får den kunnskapen som gjør at man kan beherske språket. Dette er veldig verdifullt for den enkelte, dette er veldig verdifullt for skolen, og dette er veldig verdifullt for samfunnet vårt. Det som skiller oss fra den foregående regjering, er at vi ønsker å gi elevene en noe større grad av valgfrihet, slik at noen elever kan velge fordypning i engelsk, fordypning i norsk eller fordypning i samisk. Jeg har hele tiden vært forbauset over at Høyre er det partiet som nå tar kampen opp mot valgfrihet i skolen innenfor kvalifiserende alternativ. Det må være Høyres valg. Vi er enige om at vi skal ha et godt språkfag i skolen som alternativ til et annet språkfag.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
De gjennomgående læreplanene for grunnskolen og videregående opplæring er fastsatt. Mitt inntrykk er at disse læreplanene er godt mottatt av fagmiljøene, og kompetanseutviklingen er godt i gang i kommuner og fylkeskommuner. Jeg ser derfor ingen grunn til å foreta endringer i disse læreplanene. Som følge av beslutningen om at annet fremmedspråk ikke skal være obligatorisk i ungdomsskolen, vil jeg vurdere behovet for å endre fag- og timefordeling og justere læreplanen for dem som først starter med annet fremmedspråk i videregående opplæring. Dette arbeidet vil imidlertid ikke få konsekvenser for innføringen av Kunnskapsløftet. Jeg er også opptatt av at elever og lærlinger skal få utvikle en bredere basiskompetanse. Jeg vil derfor tydeliggjøre skolens og lærebedriftenes ansvar for å utvikle elevenes sosiale kompetanse, læringsstrategier og motivasjon i en ny del II av læreplanverket som fastlegger prinsipper og rammer for opplæringen. Denne nye delen vil gjelde for alle nivåer i grunnopplæringen og inkludere læringsplakaten. Jeg tar sikte på å sende en del II av læreplanverket på høring våren 2006 og fastsette den endelig før skolestart 2006–2007. Læreplanene for programfagene i de yrkesfaglige utdanningsprogrammene på Vg1 har nettopp vært på høring. Jeg er kjent med at det har kommet en del kritiske uttalelser til noen av disse læreplanene. Samarbeidsrådet for yrkesopplæring, SRY, hevder at læreplanene for yrkesfagene vil kunne bli ferdig i god tid dersom arbeidslivets parter blir hørt i bearbeidingsfasen. Jeg tar det som en selvfølge at Utdanningsdirektoratet vil vurdere uttalelsene nøye for å sikre best mulig kvalitet i læreplanene. For å vurdere framdriften i Kunnskapsløftet hadde jeg møter med alle de aktuelle organisasjoner den 8. november. Alle organisasjonene er svært positive til hovedlinjene i Kunnskapsløftet, men noen er uenig i tidspunktet for innføring av nye læreplaner i videregående opplæring. Elevorganisasjonen og to av lærerorganisasjonene mener at forberedelsene ikke er kommet langt nok til å kunne starte Kunnskapsløftet i videregående opplæring fra høsten 2006. KS, fylkeskommunene og partene i arbeidslivet, derimot, mener at forberedelsene er godt i gang, og at en utsettelse vil virke svært demotiverende. Jeg vurderer det slik at forberedelsene til reformen er i rute både sentralt og i den enkelte kommune og fylkeskommune. Det er derfor ingen grunn til å fravike den tidsplan som Stortinget tidligere har sluttet seg til.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-23:
På møtet den 8. november hadde jeg også møte med Forleggerforeningen. Forleggerforeningen er veldig entydig på at den ønsker en oppstart høsten 2006, også av hensyn til den produksjon av lærebøker som allerede er i gang. Vi vil gjøre det vi kan fra departementets og fra fylkeskommunenes side i tiden framover for at informasjonen om Kunnskapsløftet skal komme ut til foreldre og elever, slik at man gjør gode og trygge valg. Så vil noen av disse prosessene nødvendigvis ta noe tid – de har pågått over noe tid. Det vil bety at vi skal gjøre det vi kan for at utrygghet og usikkerhet skal fjernes. Det betyr også at vi må samarbeide både med Stortinget og fylkeskommunen for at dette skal lykkes. Kunnskapsløftet er en stor og omfattende reform, og forankringen i Stortinget er dyp. Dette vil – forhåpentligvis – bli et betydelig kunnskapsløft for norsk skole. Det skal i hvert fall denne regjeringen gjøre det den kan for å sørge for, i samarbeid med Stortinget.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2005-11-23:
Kunnskapsministeren har et stort ansvar som verdiformidler for hele sektoren, fra barnehager og helt til universiteter. Tar statsråden selvkritikk i forhold til alle de bekymrede foreldre og lærere som nå har oppfattet kunnskapsministeren slik at ministeren er i ferd med å viske ut de viktige kristne grunnverdier som Norge er tuftet på?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-11-23:
Dette er en debatt om verdier, og statsråden har i en debatt om barnehager sitert seg enig med Hillary Clinton. Hillary Clinton skriver på side 12 i sin bok: «It takes a village to raise a child.» Hun forklarer at det utsagnet betyr at familier må ha det bra, og at hele samfunnet må stille opp. Ser ikke statsråden at den verdien om at unger skal ha det bra, selvfølgelig inkluderer en barnehageplass, som alle får som har rett til det? Så må man kanskje undre seg på hvordan det skal gå, når man først kjører maksimalprisen så hardt som den nye regjeringen gjør. Men OK, vi unner alle en barnehageplass. Men vi unner vel også dem som vil ha det, kontantstøtte? Og Venstre unner også dem som vil ha det, en lengre fødselspermisjon for å kunne være hjemme med ungene. Samfunn betyr jo på norsk mye mer enn stat. Det betyr f.eks. at «nabokjerringa» bryr seg, at familien bryr seg, at bestemor bryr seg, at alle voksne bryr seg! Det er jo det som er kjernen i Hillary Clintons utsagn. Er det ikke dette samfunnssynet som statsråden egentlig mente å gi uttrykk for støtte til, istedenfor å sende ut en søknad om at barnehagen er det eneste svaret, selv om jeg er enig i at det er et viktig svar?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-11-23:
Mitt hovedspørsmål går til kunnskapsministeren, eller den kommende kunnskapsministeren. Jeg stiller spørsmålet fordi at det å bli kunnskapsminister har en forpliktelse i seg. Det forplikter å stå for kunnskap. Det å lære noe betyr at det er et minimum av alvor og forpliktelse i det. Både jeg og Venstre har med bekymring merket oss hvordan kunnskapsministeren tapte kampen i Regjeringen – vi som har en viss erfaring, skjønner hvordan det kan skje – om størrelsen på det fondet som skal skape forutsigbarhet for norske forskere, det som skal gjøre at den langsiktige kunnskapen faktisk drives. Så opplever vi deretter at Regjeringen meget uklart – og kunnskapsministeren har prøvd å berge det – sier at alle som går 13 år på skole, automatisk skal få tilgang til høyere utdanning. Hos meg og hos Venstre etterlater det en undring. Istedenfor å ta fatt på det å oppgradere stoltheten i alle videregående skoles studieretninger – altså alle de fagene som en er stolt av, kanskje spesielt håndverksfagene, yrkesfagene – og istedenfor å ta innover seg at høyere utdanning er noe forpliktende, skaper man uklarhet. Statsråden har prøvd å berge det ved å si at en ikke skal svekke høyere utdanning, men han sitter altså med en Soria Moria-uttalelse som mildt sagt ikke representerer respekt for kunnskap, slik som jeg ser det. Oppi dette kommer den debatten som vi så vidt har vært innom, debatten om bordvers – hvor vi sikkert er helt enige om, det er avklart i dag, at det klarer man å finne ut av lokalt – istedenfor en svær debatt, som vi trenger, om innholdet i skolen, om det vi er stolt av. Vi vet at den som er stolt av noe, vokser og blir et medlem av den landsbyen som vi snakket om i sted. På toppen av dette fikk vi noen rare uttalelser – som ble taklet inn, da – om hvordan realfag skal ha plass i hele opplegget. Er det slik at kunnskapsministeren fortsatt lurer på om han skal bli oppvekstminister, eller ønsker han faktisk å bli en kunnskapsminister? Ønsker han å ta innover seg en tradisjon som SV og Venstre i hvert fall i gamle dager – for å si det på den måten, for ikke så mange år siden – hadde felles, at det å slåss for kunnskap er en kamp for dannelse, i betydningen allmenndanning, kunnskap og kultur? Det er det som bærer et samfunn, det er det som gjør at samfunnet blir, og bærer, et demokrati! Er det dette statsråden har valgt som kurs, eller vakler han på grunn av ulike former for press, f.eks. det presset fra Soria Moria om at hvis man går 13 år på skole, skal man uansett få lov til å få adgang til høyere utdanning? Er dette respekt for kunnskap, for allmenndannelse og for summen av allmenndannelse, kunnskap og kultur?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-11-23:
Jeg vet en del om realkompetanse, for jeg har selv grad som høyskolelektor i sosialt arbeid gjennom realkompetanse. Det måtte jeg streve litt for å få. Jeg blir ganske forundret når man faktisk legger opp til at man skal gå 13 år på skolen, og så skal en automatisk ha studiekompetanse. Alle vet at det er et lysår fra lille Marius som sliter seg i hjel i Gift av Alexander Kielland, eller Jonas, som jeg har lest, til det å streve og slite litt for å klare seg. Alle vet at en må gjøre det for å komme til den dagen en har klart det, og da være stolt. Min undring går først og fremst på at Regjeringen, og som statsråden nå ikke kommenterer, har denne merkverdige Soria Moria-uttalelsen som muligens kommer fra AUF, som går ut på at bare en har gått 13 år på skolen, så er en automatisk inne. Jeg hadde ventet svaret: Vi skal være stolte av å ruste opp yrkesfaglige studieretninger, vi skal være stolte av å ta vare på høyere utdanning. Så kommer det som jeg som tidligere regjeringsmedlem skjønner hvordan skjer, at noen tar 25 milliarder kr i Forskningsfondet fra kunnskapsministeren. Det man da gjør, er rett og slett å undergrave langsiktigheten som gjør at forskere kan være stolte og rette ryggen og si: Her har vi forutsigbarhet. – Dette er statsrådens utfordringer.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-11-23:
Jeg tillater meg å stille dette spørsmålet til kunnskapsministeren: «Byrådet i Oslo har bebudet en søknad om forsøk med to obligatoriske fremmedspråk i grunnskolen i Oslo. Vil statsråden være innstilt på å tillate et slikt forsøk?»