Victor Norman (Høyre), 2002-03-21:
Jeg har først lyst til å takke komiteen for at den har tatt opp et veldig viktig tema. Jeg tror både undersøkelsen, høringen og komiteinnstillingen er viktig og nyttig for dette området. Det er helt klart at det er en fallitterklæring, både samfunnsøkonomisk og for den enkelte, når så mange går på uføretrygd som tilfellet er i Norge. Arbeidet for både å forhindre at problemet oppstår i første runde, og arbeidet med å få disse personene inkludert i arbeidslivet igjen i neste runde har svært høy prioritet. Som flere har pekt på, er det her viktig å finne en god balanse mellom forebygging og oppfølging når problemene først har oppstått. La meg si litt om det forebyggende først. I forbindelse med intensjonsavtalen som den forrige regjeringen inngikk med partene i arbeidslivet, ble dessverre, etter vår mening, den forebyggende del av inkluderingsarbeidet undervurdert. Vi har nå i forståelse med Arbeidstilsynet kommet frem til at Arbeidstilsynet skal prioritere psykososialt arbeidsmiljø nettopp med sikte på å forhindre en del av de problemene og den utstøtingen som har å gjøre med arbeidsmiljøsiden. Jeg tror et aktivt HMS-arbeid i bedriftene er viktig for bedriftene, og det er veldig viktig også for å forhindre utstøting av en del av dem som nå utstøtes. Et annet moment jeg vil nevne, og som vi må jobbe med, er å gjøre tiden fra problemer oppstår til man kommer i yrkesrettet attføring mye kortere. Det har ikke så mye å gjøre med utformingen av Aetats arbeid, som med å gjøre koblingen fra det medisinske via det sosiale frem til det yrkesrettede mer koordinert og kortere. Når det er sagt, er de tingene vi kan gjøre konkret knyttet til yrkesrettet attføring, veldig viktige. Vi er svært opptatt av dette, og har allerede for det første pålagt Aetat, bl.a. i tildelingsbrevet for inneværende år, å intensivere arbeidet for yrkesrettet attføring. Vi har samtidig gjort det klart at terskelen for å bli vurdert for yrkesrettet attføring skal legges atskillig lavere enn det som tradisjonelt har vært vanlig i Norge. I utgangspunktet må det være slik at alle personer har rett til å få muligheten for å kvalifisere seg til arbeidsmarkedet. Om sannsynligheten for at man faktisk kan fungere i det normale arbeidsmarked er 90 pst. eller 10 pst. eller 5 pst., skal ikke spille noen rolle for muligheten for å bli kvalifisert. Skal vi legge terskelen lavere, er det imidlertid også viktig at vi innser at en del grupper som ellers ville gått på uføretrygd, bare kan fungere i arbeidslivet hvis vi har flere varig tilrettelagte arbeidsplasser enn det vi har hatt tradisjonelt. Men det er ikke nok at vi har flere virkemidler i attføringsarbeidet. Vi må også ha et større spekter av typer arbeidsplasser å kunne tilby folk. Så i kombinasjon med økt innsats for yrkesrettet attføring må vi også legge inn økt satsing på varig tilrettelagte arbeidsplasser, og det gjør vi. Når det så gjelder Aetats konkrete arbeid med yrkesrettet attføring, holder vi på med en omorganisering og styrking av Aetat i retning av å gjøre den bedre i stand til å fungere som en kvalifiseringsetat for alle typer arbeidssøkende, inklusiv de som krever et omfattende kvalifiserings- og oppfølgingsarbeid før de er klar for arbeidsmarkedet. I den forbindelse vurderer vi også endringer i finansieringsordningen for selve Aetat, slik at man i større grad kan få en finansiering knyttet til det konkrete kvalifiseringsarbeid man gjennomfører for ulike grupper. Det er viktig for å unngå å komme i en situasjon hvor Aetats budsjett er utformet på en måte som enten gjør det vanskelig for dem å håndtere de svakeste gruppene på en god måte, eller hvor de kanskje internt blir oppmuntret til å foreta andre prioriteringer enn dem vi ønsker å legge til grunn. Vi vil derfor i forbindelse med budsjettet for 2003 også komme tilbake til spørsmålet om hvordan Aetat bør finansieres fremover. Det er viktig i dette arbeidet at man får et tettere samarbeid mellom Aetat, trygdeetat og sosialkontorene i kommunene. Det lokale samarbeidet der er allerede, etter de indikasjoner vi har fått, blitt bedre, og vi har iallfall pålagt Aetat å jobbe hardt for å få et tettere og bedre samarbeid, både med trygdeetatene og sosialkontorene lokalt. Samtidig er dette et helt sentralt element i prosjektet om samordning av tjenestene innenfor arbeid, trygd og sosiale tjenester som Regjeringen holder på med, og hvor vi har varslet at vi kommer med en større sak rimelig snart. I den forbindelse vil vi også vurdere alle aspekter ved regelverket. La meg i den forbindelse komme med et lite hjertesukk i forhold til innlegget fra representanten Kosmo. Det er helt klart at denne regjeringen, og de partiene som støtter denne regjeringen, ikke er mer negativt innstilt til bruk av økonomiske incitamenter enn andre regjeringer vi har hatt i Norge. Tvert imot. Vi mener at økonomiske incitamenter, både overfor bedrifter og overfor arbeidstakere, er viktige for å motivere og anspore og gi resultater. Jeg tolker derfor på ingen måte synspunktene til regjeringspartiene i komiteen som at de stiller seg negativt til økonomiske incitamenter. Derimot tror jeg vi kan si at vi synes det er et lite problem at man i intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv generelt sett har åpnet for så begrenset bruk av økonomiske incitamenter som tilfellet er. Men det skal vi leve med. På de områdene hvor vi har frihet til å bruke økonomiske incitamenter, er vi helt åpne for å vurdere alle former for slike incitamenter. I den forbindelse ønsker vi også å vurdere både hvordan vi bedre kan bruke den lønnstilskuddsordningen som nå finnes, og hvilke andre tilskuddsordninger som kan være hensiktsmessige for å få flere folk ut i arbeid. Jeg sa innledningsvis at komiteens arbeid er en veldig nyttig input i hele prosessen for å styrke inkluderingsarbeidet i Norge. La meg i den forbindelse også understreke at intensjonsavtalen om et mer inkluderende arbeidsliv, som denne regjeringen slutter varmt opp om, er en avtale hvor punktet om å forhindre utstøting av arbeidstakere og punktet om å gi flere som i dag ikke er i arbeidsmarkedet, muligheten til å fungere godt, er like viktige som det punktet som vanligvis får størst oppmerksomhet, nemlig det som knytter seg til sykefravær. I oppfølgingen av avtalen kommer Regjeringen til å legge minst like stor vekt på inkluderingsaspektet og på aspektet å forhindre utstøting som på det som har å gjøre med sykefravær og sykelønnsordning.