Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2014-02-25:
FN ble i sin tid stiftet med de rykende ruinene fra annen verdenskrig som bakteppe. Drivkraften bak FN-pakten, som ble undertegnet i San Francisco den 24. juni 1945, var en visjon om en verden der krig mellom nasjoner kunne forebygges og forhindres ved kollektiv handling og ikke minst et ønske om å unngå de feil som førte til verdenskrigen: feilslått politikk, økonomisk depresjon og sosial uro. Parallelt med FN ble Bretton Woods-institusjonene etablert. Det kan i dag være nødvendig å minne om at både IMF og Verdensbanken, på tross av feil og mangler, er viktige instrumenter i en verden der vi igjen ser finanskriser og økonomisk nedgang. FN-pakten trådte i kraft 24. oktober 1945. I mellomtiden hadde verden sett den første atombomben bli sprengt. Drømmen om forsoning hadde slått sprekker. Den kalde krigen var begynt. FN har hatt sine nedturer, men det står respekt av det jevne arbeidet til verdensorganisasjonen. Det gjelder innenfor konfliktforebygging og konfliktløsning, kvinnefrigjøring og likestillingsarbeid, kamp mot tvangsekteskap og kjønnslemlestelse, og tenk på avkoloniseringen på 1960-tallet. Sikkerhetsresolusjon 1325 om kvinner og sikkerhet fra oktober 2000 er en viktig milepæl. Hvis vi nå tar for oss den 67. ordinære generalforsamlingen, oppgraderte den Palestinas status i FN. Norge stemte for vedtaket. Jeg vil også understreke at Norge fikk godt gjennomslag også for våre egne saker: kampen mot dødsstraff, FNs utviklingsaktiviteter, oppfølging av Rio-konferansen og fiskeri- og mattrygghet. Alt dette kom etter strategisk samarbeid, gjerne på tvers av tradisjonelle skillelinjer, men slik jobbes det innenfor FN-systemet. Komiteen legger i innstillingen til grunn at FNs tusenårsmål fortsatt skal være en ledetråd i norsk utviklingspolitikk. Norge har der tatt et særskilt ansvar for tusenårsmålene nr. 4 og 5: reduksjon av barnedødelighet og seksuell og reproduktiv helse. De siste årene har utenriks- og sikkerhetssamarbeidet blitt stadig viktigere i det nordiske samarbeidet. Også i internasjonale organisasjoner og samlet sett er de nordiske landene blant de største bidragsyterne til FN og FNs underliggende organisasjoner. Nordisk samarbeid i FN har spilt en viktig rolle – ikke bare ved fordeling av posisjoner, men også i fredsoperasjoner, i samarbeid i styrer, i fond og i programmer. Jeg håper at regjeringen Solberg vil følge opp den forrige regjeringens linje på dette området. Norge støttet Finlands og Sveriges kandidaturer til henholdsvis Sikkerhetsrådet og Menneskerettighetsrådet. Vi vet at det ikke førte fram, men det betyr ikke at vi ikke skal fortsette å samarbeide på nordisk nivå om de enkelte nordiske lands kandidaturer til disse organene. Jeg deler for øvrig representanten Hallerakers syn på sammensetningen av Menneskerettighetsrådet. Jeg mener det er et problem at det sitter land i dette rådet som selv bryter menneskerettighetene til dels ganske kraftig. Norge har aktivt deltatt i de åpne debattene i FN, både som medforfatter av nordiske innlegg og med tilslutning til innlegg fra representanter fra andre nordiske land. Vi samarbeider tett på områder som barne- og mødrehelse, kvinners rettigheter, likestilling osv. Dette ønsket om en videreføring av det nordiske samarbeidet i FN har også gitt seg utslag i arbeidet i Nordisk Råd. Så sent som i 2013 foreslo et enstemmig medborger- og forbrukerutvalg overfor de nordiske regjeringene bl.a. å etablere en plattform for nordisk samarbeid innenfor FN-initiativet Sivilisasjonenes allianse. Nordisk Råd besluttet videre å delta som medlem i FN-initiativet Sivilisasjonenes allianse, som er en del av den såkalte Group of Friends, med en aktiv holdning for å fremme menneskelige rettigheter og ytringsfrihet. Med de nordiske landenes felles kultur og verdigrunnlag som utgangspunkt, vil en slik deltagelse være et viktig bidrag inn i FN-systemet. Til slutt vil jeg understreke at noe av det jeg virkelig har respekt for, er FN-organisasjonenes utviklings- og bistandsarbeid. Jeg har sett en del av dette ute i felten, i Vietnam, i Mosambique, i Liberia og i andre land. Jeg tror FNs utviklingsprogram må være noe av det viktigste vi har i verden når det gjelder bistandsorganisasjoner. Og med det viktige reformarbeidet vi etter hvert har fått, ikke minst med hjelp fra Norge, for å samle organisasjonene i et land under én felles paraply som er FNs Resident Coordinator, tror jeg at vi vil få en enda mer effektiv utvikling av det som er arbeidet til FNs bistandsorganisasjoner. Det er ofte FNs utviklingsprogram som har vært FNs stedlige Resident Coordinator. For øvrig er det viktig at vi fortsetter å holde trykk på det som er FNs fortsatte reformarbeid.