Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2005-06-08:
Vi debatterer den første stortingsmeldingen som har vært laget om temaet kultur og næring. Filologisk har disse to ordene, kultur og næring, samme utspring. Ordet kultur har samme rot som kultivere/odle/få det til å vokse, mens næring handler om det samme, nemlig om å skape, øke verdier, osv. Det er utviklet mye kontakt og mye samhandling mellom ulike deler av kulturlivet, bedrifter og næringsvirksomheter i Norge. Svært mye av det samarbeidet som finnes mellom kultur og næring i ulike fasonger, må ses på som svært positivt, selv om det også finnes fallgruver. Foregående taler var også innom det. Jeg mener det er viktig også fra min side å understreke at det skal vises respekt for kunstnernes integritet. Kunsten og kulturens egenverdi skal løftes og må ikke bli et offer i denne kommersialismens tid. Samtidig som det lenge har vært nære forbindelser mellom kultur og næring, virker det som om det er få, det være seg i kultur- eller næringsliv, som vet helt hvordan vi kan komme videre for å hente ut synergieffekter av en større grad av samhandling. Derfor var det litt betegnende at de åpne høringene om stortingsmeldingen om kultur og næring liknet nokså mye på de årlige budsjetthøringene om Kulturdepartementets budsjett. De som var der, var opptatt av å fortelle om seg selv og hvordan vi på ulike måter kunne bidra til å bedre deres rammevilkår. Intet galt sagt om det, men det forteller at vi har en vei å gå for å finne ut mer om de muligheter som ligger ikke minst innenfor kulturbasert næringsliv. St. meld. nr. 22 gir imidlertid utrolig mye kunnskap om feltet. Den er til dels spennende lesning, gir gode analyser, interessante oversikter, foretar viktige vurderinger, osv. Den er i første rekke et godt grunnlagsdokument, en plattform for å komme videre. Den etterlater avgjort en opplevelse av at det ligger et betydelig ubenyttet potensial for videre verdiskaping i skjæringsfeltet mellom kunst/kultur og næring. Det er all grunn til å gi honnør til Kulturdepartementets folk, til alle som står bak meldingen, for det verdifulle arbeidet som er gjort. Når det er sagt, skal det samtidig sies at dette bør betraktes som et første steg. Dette må ikke minst ses på bakgrunn av at meldingen i første rekke er en sektormelding, i det store og hele utformet av et sektordepartement, Kultur- og kirkedepartementet. Målet videre må bli å legge til rette for en sektorovergripende samhandling mellom de to felter, kultur og næring. Vi må ikke sette punktum med denne meldingen, men et kolon. Derfor er jeg svært tilfreds med det forslag til oppfølging komiteen har samlet seg om, og som ligger i forslag til vedtak romertall I i innstillingen. I forslaget ber vi Regjeringen legge fram en helhetlig sektorovergripende handlingsplan, der det innovasjonspolitiske virkemiddelapparat kobles aktivt inn for å sikre en bedre utnyttelse av det potensial som ligger i skjæringsfeltet kultur og næring. Dette forslaget er ikke uttrykk for at man har knekt noen kode som vil utløse større synergier. Men mens meldingen er en god begynnelse, peker man på behovet for å få et trinn nr. to, der forutsetningen må være å trekke med det næringspolitiske virkemiddelapparat i større grad. Hensikten med dette er ikke at Stortinget skal instruere næringsministeren og andre til med ett å omdefinere sine vedtatte strategier for næringsutvikling, enn si omarbeide retningslinjene for Innovasjon Norge eller andre deler av apparatet. Hensikten har i første rekke vært å peke på nødvendigheten av nå å gå videre med et mer konkretisert arbeid for å utløse noe vi tror ligger i skjæringsfeltet kultur og næring. For å få det til trenger vi i første rekke en sektorovergripende tilnærming, hvor flere departementer, ikke minst Næringsdepartementet, men også Finansdepartementet og Utdannings- og forskningsdepartementet, er involvert og bidrar med sitt verktøy. Dette dreier seg ikke nødvendigvis bare om tilførsel av økonomiske ressurser. Det innbefatter alt fra forskning og utvikling, gjennomgang av skatteordninger for tiltak av denne typen, å se på mulige incentiver, tilrettelegge på alle nivåer for kulturbasert næringsliv, tilførsel av kompetanse. Framfor alt handler det om holdninger. Dette kan naturligvis ikke Stortinget nok om, derfor må det jobbes videre i departementer og i apparatet der det vanligvis stelles med tilrettelegging for verdiskaping. Nå er min tid ute. Jeg hadde forberedt meg på litt lengre taletid i dag, så jeg tegner meg for et treminuttersinnlegg.