Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-02-25:
Forslaget om opprettelse av nasjonale laksefjorder og lakseelver er et viktig skritt i riktig retning for å sikre leveområdene til den atlantiske laksen. Den atlantiske laksen har i århundrer tapt mot skadelige inngrep utført av mennesker. I mesteparten av Europa forsvant villaksen allerede på 1800 tallet som en følge av forurensing og utbygging av de store elvene. I løpet av de siste 30 årene er den samlede fangsten av atlantisk laks redusert med 75 pst. I USA er laksen nesten utryddet, og i Canada er bestanden så redusert at kommersielt fiske ikke er tillatt. Situasjonen for den nordeuropeiske bestanden er noe bedre. Men det innebærer at det nå ligger et tungt internasjonalt ansvar på Norge når det gjelder å forvalte den gjenværende bestanden av atlantisk laks på en bærekraftig måte. Vi forvalter nå alene nærmere halvparten av den totale bestanden. I Norge har villaksen forsvunnet fra 60 vassdrag, og er i dag truet i nærmere 200 elver på grunn av menneskelig påvirkning. Sjøl om tilstanden for den atlantiske laksen er betydelig bedre i Norge, er vi nødt til å sette inn tiltak for å forhindre at vi kommer i tilsvarende situasjon som de andre landene. Stortinget har i dag fått muligheten til å fatte vedtak som kan være helt avgjørende for å sikre at den atlantiske laksen overlever. Det er godt å kunne konstatere at flertallet tar ansvaret på alvor. Det er opplagt at forurensing, kraftutbygging og lakseoppdrett er de største truslene mot villaksen. Villaksutvalget anbefalte derfor strengere regulering og overvåking av laksefiske, strengere krav til vannkraftutbygging og fiskeoppdrettere, og intensivering av forskning på problemet med Gyrodactylus salaris, lakselus og rømninger. Flertallet, alle partiene unntatt Fremskrittspartiet, erkjenner at det er behov for restriksjoner i oppdrettsnæringa dersom villaksen skal reddes. Arbeiderpartiet mener det ikke er et enten–eller, men et både–og. Det er mulig både å ha en fortsatt ekspansiv og voksende oppdrettsnæring og samtidig ha et aktivt laksefiske i elvene våre. Men det innbærer at oppdrettsnæringa ikke kan få forkjørsrett i alle fjorder, og at det må stilles strengere krav til denne næringa. Sjøl om det er snakk om milliardinntekter i oppdrettsnæringa, må vi ikke glemme at også laksefiske bidrar til arbeidsplasser og verdiskaping i mange små lokalsamfunn i Distrikts-Norge. Kystkommunene i Trøndelag har store inntekter fra oppdrettsnæringa. De har de senere årene hatt lav arbeidsledighet og stor økonomisk vekst. Innlandskommunene har derimot opplevd fraflytting og økende arbeidsledighet. Deres mulighet er knyttet til bygdeturisme og inntekter fra de store lakseelvene. I tillegg til at det ut fra et miljøperspektiv er viktig å ta vare på villaksen, er det også viktig ut fra å sikre bosetting og sysselsetting i næringssvake kommuner. Vi har ikke råd til å velge bort miljø og innlandskommuner for å profittmaksimere oppdrettsnæringa fullt ut. Det er ingen hemmelighet at Arbeiderpartiet kunne tenke seg å gå lenger enn det som ble forliket med regjeringspartiene. Vi er likevel glad for resultatet av samarbeidet mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene. Gjennom kompromisset har villaksen fått et sterkere vern enn det Regjeringen hadde lagt opp til. Vi er spesielt glad for at vi nå får innført forbudssoner mot lakseoppdrett i mange laksefjorder, og ikke bare sier nei til ny virksomhet. Arbeiderpartiet mener det er viktig å holde fast på at i de aller fleste nasjonale laksefjorder skal det faktisk ikke være oppdrett. Vi har også fått gjennomslag for at det ikke skal utdeles nye matfiskkonsesjoner i de områdene som har vært midlertidige sikringssoner, inntil neste runde om nasjonale laksefjorder og vassdrag er vedtatt av Stortinget i 2004–2005. Vi tar i dag et viktig skritt i riktig retning. Om det er nok, vil bare framtida vise. Men gjennom sluttbehandlingen i 2004–2005, og ikke minst gjennom aktive tiltak i årene framover, har Arbeiderpartiet god tro på og godt håp om at villaksen skal få et sterkere vern.