Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-18:
I 1990 reiste Gholam Hussain fra sin hjemby Quetta i Pakistan til København for å besøke en slektning. Han reiste på visum som pakistansk borger. Senere samme år dukket han opp i Norge uten pass og søkte om asyl som flyktning fra Afghanistan. Tre år senere kom også Gholams ektefelle og fire barn til Norge. De reiste også først til Danmark på pakistansk pass for å besøke en slektning, for deretter å dukke opp i Norge uten pass og med påstander om å komme fra Afghanistan. Da Gholam Hussain stilte opp i norsk rett sju år senere for å klage på et utvisningsvedtak, var han ikke i stand til å forklare seg på norsk. Han hadde inntil da ikke vært i arbeid, men hadde levd i samtlige av disse sju årene på norske skattebetalere. Denne familien er ikke den eneste som har kommet til Norge fra denne pakistanske byen. Utlendingsdirektoratet og Kripos foretok i årene 1994-1996 et omfattende etterforskningsarbeid med tilleggsavhør, språktester, innhenting av visumsøknader i Danmark og Pakistan og beslag av bevismateriale etter ransakinger og avdekket at ca. 40 pakistanske statsborgere fra denne byen levde i Norge som afghanske flyktninger. I en pressemelding fra 6. mai 1998 skriver Justisdepartementet at det er avdekket en «omfattende, systematisk og godt organisert menneskesmugling og illegal innvandring fra Quetta til Norge». Det blir slått fast i pressemeldingen at de involverte ikke er flyktninger, og at ingenting tyder på at de har behov for beskyttelse. I alt seks saker med tilknytning til pakistanere fra Quetta har vært prøvd for norske domstoler. Det foreligger til sammen ti dommer og kjennelser. Justisdepartementet ble frifunnet i samtlige saker. En enstemmig justiskomite påpeker i denne saken at vi står ovenfor et systematisk lovbrudd som har båndlagt store ressurser for både UD og Kripos. En enstemmig justiskomite slår fast at det verken av etiske eller praktiske hensyn må godtas en praksis hvor ulovlig opptreden i forhold til norske myndigheter gir preferanse for å få opphold og senere statsborgerskap i Norge. Komiteen uttrykker skepsis til bruk av amnesti som generelt virkemiddel og advarer mot en praksis der uærlighet og uredelig atferd gir oppholdstillatelse i Norge. I dette ligger det selvsagt, slik saksordføreren også gav uttrykk for, en meget sterk kritikk av Regjeringen, for Regjeringen har faktisk belønnet uærlighet og uredelig framferd gjennom å gi amnesti. Så om Regjeringen nå både tar selvkritikk og kritiserer seg selv, ligger det i alle fall i formuleringene fra komiteen en knallhard kritikk av den praksis som Regjeringen har ført. Til tross for disse fakta, til tross for at vi står overfor en massiv illegal innvandring og menneskesmugling, til tross for at pakistanere fra Quetta bevisst har løyet om sin bakgrunn og til tross for at disse personene ikke er i fare i sitt hjemland og ikke vil ha problemer med å reise tilbake til en by hvor de har mange slektninger, har Regjeringen vedtatt å tillate disse falske flyktningene å bli værende i Norge kun på den betingelsen at de innrømmer at de er løgnere. Det er ganske oppsiktsvekkende. Det fjerner enhver konsekvens i norsk asyl- og flyktningpolitikk og ethvert prinsipp om likebehandling, ettersom andre innvandrere som har løyet om sin bakgrunn, er blitt utvist etter like langt opphold i Norge. Jeg konstaterer at ingen andre partier støtter Fremskrittspartiets forslag om å be Regjeringen omgjøre vedtaket om betinget amnesti. Resten av Stortinget aksepterer med andre ord Regjeringens amnesti, til tross for den verbale kritikken i komitemerknadene. Påskuddet for å godta at svindlere og løgnere, som verken er forfulgt eller i fare, og som ikke vil ha problemer med å reise tilbake til sitt hjemland, får bli i Norge, er at vedtaket om amnesti er gjort innenfor det som må antas å være departementets myndighetsområde. Det er en argumentasjon som ikke står til troende, i alle fall ikke fra Arbeiderpartiets side. Dette partiet har jo i andre saker akseptert at Stortinget blander seg inn i avgjørelser som normalt sorterer under Regjeringen. Det skulle være nok å vise til forslaget fra representanten Kjell Opseth i IT Fornebu-saken. Vi må derfor gå ut fra at det er en manglende vilje til å rydde opp som ligger bak stemmegivningen. Vi får bare konstatere at stortingsflertallet, dvs. alle partiene utenom Fremskrittspartiet, i praksis godtar å belønne svindel og juks. Jeg vil til slutt ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.