Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Dagens debatt og innstillinger har et dystert bakteppe. Den 22. juli 2011 ble Norge rammet av de verste terrorhandlingene siden krigen. 77 mennesker mistet livet, mange flere ble skadet, og de materielle skadene var enorme. Selv om det snart er to år siden det forferdelige skjedde, er savnet etter de omkomne fremdeles stort. Mange av dem som ble rammet, sliter fortsatt med fysiske og psykiske skader. Vi føler med de overlevende, de etterlatte og de pårørende. 22. juli-kommisjonen beskrev i detalj hva som sviktet: manglende iverksettelse av allerede vedtatte sikringstiltak, manglende iverksettelse av terror- og beredskapsplanverk, dårlig kommunikasjon og ledelse, treg politiutrykning til Utøya. Kommisjonen skrev at problemene ikke først og fremst var mangel på ressurser, lovverk eller organisering, men kulturer, holdninger til beredskap og evnen til samhandling. Det er samtidig nødvendig å minne om at mye av redningsinnsatsen den 22. juli har fått rettmessig anerkjennelse. Brann- og redningsetatene, ambulansetjenestene, sykehusene og helsepersonell gjorde en formidabel, livreddende innsats i regjeringskvartalet og på Utøya. Mange frivillige bidro med livredning og redning i regjeringskvartalet og ved Utøya. Etter en så dramatisk og traumatisk terroraksjon er det veldig viktig at kritikk, erfaringer, evalueringer og forslag til tiltak som er kommet, blir nøye gjennomgått og vurdert. Endringer må iverksettes. Det som sviktet, skal forbedres. Det som fungerte, skal styrkes ytterligere. Vi vet at dette vil ta tid – det å endre kultur, holdninger og strukturer i store organisasjoner er ikke gjort over natten. Regjeringen har det siste året gått offensivt til verks og gjort mye for å styrke terrorberedskapen og samfunnssikkerheten i Norge. Beredskapssenteret på Alnabru er det gjort beslutning om. Styrking av politihelikoptertjenesten, PST, innsatspersonell i politiet og marinejegerne på nasjonal beredskap er andre eksempler. Senest i mars la regjeringen fram en proposisjon om å styrke samfunnssikkerheten generelt og politiberedskapen spesielt. Det utvalget som skal analysere utfordringene i norsk politi, skal legge fram sin innstilling om få uker, noe som allerede har vært et tema i debatten her. Sammen med dagens innstillinger vil politianalysen være med på å danne grunnlaget for organiseringen av framtidens politistruktur, beredskap og bemanning. Målet er et mest mulig effektivt nærpoliti. Folk skal føle at politiet er til stede i deres nærmiljø. Strukturer, organisering, bemanning og utstyr må legge til rette for det. Ved alvorlige hendelser er det som regel lokalt politi som først kommer fram, og derfor må organiseringen av politiet være robust, sånn at f.eks. operasjonssentralene er bemannet på en måte som gjør dem i stand til å håndtere store kriser. Gode beredskapssystemer fordrer klare kommandolinjer og god kommunikasjon. Det må være krystallklar ansvarsfordeling mellom SMK, departementer og direktorater. Forsvarets bistand til politiet i krisesituasjoner må videreutvikles. Det er positivt at vi nå får på plass en nasjonal politioperativ sentral og et system for masseinnkalling av personell i politiet. Jeg har merket meg at de frivillige redningsorganisasjonene blir løftet fram i innstillingen. Organisasjoner som Røde Kors, Norsk Folkehjelp, Redningsselskapet og Norske Redningshunder gjør en svært viktig samfunnsinnsats. Til sammen er det om lag 20 000 aktive frivillige, og vi ser daglig eksempler på hva disse betyr, f.eks. under flommen nå nylig. Vi verdsetter dem, ved siden av det kommunale beredskapsapparatet og nødetatene. De frivillige redningsorganisasjonene skal nå innlemmes i nødnettet. Det er dessverre umulig å skape et risikofritt samfunn. Vi ønsker ikke en politistat hvor alt og alle overvåkes. Vi ønsker et åpent, demokratisk samfunn med kort avstand mellom de styrende og de styrte. Målet vårt er å redusere risikoen for terror og voldsanslag mest mulig gjennom forebygging, overvåking, avverging og håndtering.