Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-01:
Det er nå 23 år siden det lå demonstranter i Stilla. Det Alta-kampen handlet om, var overkjøring av samiske interesser, og det handlet også om rasering av norsk natur. I dag behandler vi en ny sametingsmelding, og da er det viktig å slå fast og holde fast ved noen prinsipper. Demokratiske prinsipper tilsier at det er flertallet som bestemmer. Men et demokrati som ikke har en politikk for å ivareta mindretallets interesser, er totalt uakseptabelt. Respekt, mangfold og likeverd er idealer som SV vil framheve. Politikk for urfolks rettigheter må utarbeides i respekt for deres tradisjon, levemåte og framtidige interesser. Urfolks muligheter til å oppnå reell likestilling og likeverd er avhengig av både rettigheter, fordeling av ressurser og politisk makt. Derfor er Sametinget så viktig. Om noen få dager, når den nye finnmarksloven kommer, vil vi få en prøvestein på om man kan håndtere jussen på en fornuftig måte. Men Sametinget som politisk organ er utrolig viktig, fordi juss og lovverk ikke er nok. De som ikke forstår det, og som vil legge Sametinget ned, velger ensretting, konflikt og rettssal framfor samarbeid, dialog og mangfold. SV mener at Sametinget må få mer innflytelse, og at de må få høyere status som politisk organ. Fremdeles trengs det et bedre samarbeid mellom Sametinget og Stortinget. SV og Senterpartiet har forpliktet seg til å ta opp det med Presidentskapet og sørge for at Sametinget ikke, som i dag, blir behandlet som en hvilken som helst lobbyist. Vår viktigste samhandlingspartner kan ikke behandles på den måten. Derfor mener vi at man må ha fastere møter og en annen form rundt samarbeidet også med andre komiteer enn kommunalkomiteen. SV er som sagt enig i at vi må overføre mer ansvar til Sametinget. Men det forutsetter at statlige myndigheter ikke fraskriver seg medvirknings- og samarbeidsansvar i saker der Sametinget er gitt myndighet, og ikke løper fra ansvaret for å finansiere tiltak som er desentralisert. Det skjer overfor Sametinget, og det skjer også overfor kommunesektoren. SV vil understreke at det nasjonale ansvaret for å virkeliggjøre målene i samepolitikken ikke må svekkes. For eksempel må tilskuddsordningen som etableres for å dekke utgifter til tospråklighet, dekke de reelle kostnadene. SV er ikke imot nye finansieringsmuligheter, f.eks. når det gjelder samiske sentra og flerbrukshus, men vi vil advare sterkt mot at en mulighet til alternativ finansiering blir brukt som ansvarsfraskrivelse fra regjering og storting for å unngå at de skal ha ansvar for at målsettingene for politikken nås. SV mener også at det er viktig å styrke den samiske identiteten og ta hensyn til at barn og ungdom i dag kan identifisere seg både med det samiske og det norske. Det er viktig å finne fram til tiltak som setter foreldre og foresatte som har mistet det samiske språket, i stand til å være en støtte for barna sine når de lærer samisk. I likhet med skolen må også barnehagen legge opp til reell tofunksjonell språklighet. SV er også fornøyd med å ha fått gjennomslag for at Regjeringen i løpet av 2003 skal vurdere å senke kravet til antallet elever som kreves for å opprette en samisk klasse. Utenfor det samiske språkområdet kreves det nå ti elever for å opprette en klasse. I flere kommuner, bl.a. i Troms, ligger dette kravet så høyt for det enkelte årskull. I praksis blir det da veldig mange elever med samisk som morsmål som ikke får mulighet til å gå i en samisk klasse. Vi er veldig glad for at Regjeringen nå skal se på dette. Den sterke satsingen på kultur som Sametinget har valgt å vektlegge i flere år, er viktig. Å føle seg trygg og stolt over sitt eget grunnlag for å kunne møte andre med personlig trygghet og likeverd er viktig. Den rike kulturarven og de nye kulturinntrykkene som den samiske befolkningen har, er en stor berikelse for alle. I en moderne tid i en mobil og omskiftelig verden, ser vi at den personlige identitetsbyggingen blir viktigere og viktigere som grunnmur for annen livsutfoldelse. Å styrke samisk kultur vil derfor bare være et gode for hele samfunnet. Finnmark er et av de områdene, i tillegg til Oslo indre øst, som har de største fattigdomsproblemene. Derfor har SV i meldingen pekt på problemene med at Regjeringen svekker både distriktspolitikken og utjamningspolitikken, og at dreiningen vekk fra en bred velferdspolitikk mot smal fattigdomssatsing ikke kommer Finnmark og befolkningen der til gode. SV er svært kritisk til den siden av Regjeringens politikk. Når det gjelder reindriften, mener også SV at Sametinget må få større ansvar for å avklare samepolitiske retningslinjer for reindriftspolitikken. Det er, tror vi, en viktig desentralisering av ansvar, slik at man må gå inn i de vanskelige prioriteringskonfliktene. Men dette må sjølsagt skje under forutsetning av at staten viser ansvar for å ivareta overordnede miljøhensyn, og at rammebetingelsene for næringen skal være slik at den kan leve framover. Så til et av de vanskelige områdene, nemlig verneplanarbeidet i Tysfjord. SV har gått inn for at verneplanarbeidet må legge til rette for et vern som ikke er en trussel mot framtidig lulesamisk kjerneområde. Vern og bruk av området må avklares i planprosessen, og noen prinsipielle avklaringer vil komme som følge av Samerettsutvalgets innstilling til ny finnmarkslov. Jeg synes den mistilliten som lulesamene viser og faktisk føler overfor storsamfunnet og overfor verneplanarbeid, må tas på alvor. Den mistilliten kan bare rettes opp ved at staten faktisk ivaretar de interessene som vi kommer til å vedta i dag, i planprosessen og under verneplanarbeidet. Hvis det svikter, har de på en måte fått rett i at de interessene ikke er viktige nok for storsamfunnet. For SV er det viktig å understreke at vi mener de er det. I stortingsmeldingen har SV også pekt på rettshjelpssituasjonen for Indre Finnmark. Det er et velferds- og rettsstatsproblem at de med lavest inntekt og det største behovet for rettshjelp, er de som bruker rettshjelpen minst. Det er gjort noen endringer i rettshjelpssystemet som har bedret situasjonen noe, men SV er fremdeles av den mening at rettshjelpskontoret for Indre Finnmark burde styrkes i stedet for å svekkes, og at dette er et hensyn som vi på en måte ikke bare kan skyve over på de generelle, alminnelige ordningene, men som vi må ivareta på en spesiell og sterkere måte enn det vi har gjort i de ordningene vi har i dag. Et av de interessante spørsmålene som har vært oppe til debatt under behandlingen, er spørsmålet om urfolksone. Det står ingenting om det i meldingen, men det er knyttet til en av de andre store politiske debattene om dagen, nemlig differensiert arbeidsgiveravgift, som jo er en utrolig viktig ordning for hele Finnmark og derved også for de samiske områdene. Alle samiske områder ligger jo innenfor de områdene som nyter godt av ordningen slik den er i dag. Det har vært tatt til orde for at man kunne etablere en urfolksone. SV har ikke tatt standpunkt til dette, men vi synes det er en interessant idé å vurdere, fordi det ikke er noen tvil om at urfolkstatusen vil gi en annen tyngde i internasjonale forhandlinger enn de rene norske distriktspolitiske interessene. Problemet med en slik ordning vil være at den vanskelig kan gjøres gjeldende for andre deler av landet som også har store distriktspolitiske utfordringer, og som derved kanskje kommer enda vanskeligere ut i forhandlinger om slike vanskelige temaer. Jeg synes at vi skal se på alle slike innspill som konstruktive, og SV ønsker å se på dette som en mulighet framover. Jeg vil ta opp det forslaget i innstillingen som SV er medforslagsstiller til, hvis det ikke allerede er opptatt.