Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
La meg først få lov til å si at det er en ære å innta talerstolen i landets nasjonalforsamling som innvalgt stortingsrepresentant. Vi har tilbakelagt en valgkamp preget av mange saker. Velgerne har talt, og til tross for at et flertall av velgerne faktisk stemte på Fremskrittspartiet og de tre tidligere regjeringspartiene, har vi med bakgrunn i vårt valgsystem fått et flertall i denne sal bestående av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Dermed har vi også fått et regjeringsskifte, hvor de tre nevnte partiene med flertall har dannet sin regjering. Det er nå valgløftene skal innfris. Med bakgrunn i regjeringserklæringen fra Soria Moria skal landet styres og løftene innfris. En av hovedsakene som har vært flagget i erklæringen, er at man ikke skal gi flere skattelettelser. Man skal til og med tilbake til 2004-nivået og dermed videreføre det samlede skatte- og avgiftsnivået som gjaldt for 2004. Dette innebærer altså at de lettelsene som ble vedtatt for 2005, og de nye foreslåtte lettelsene for kommende år, skal bort. Med andre ord vil det bli en skjerpelse av skatter og avgifter. Det er i seg selv, etter min oppfatning, en lite gjennomtenkt politikk. Jeg stiller meg også spørsmålet om skjerpelsene av skattene og avgiftene vil stoppe der, eller om det norske folk kan ha mer i vente. En rekke løfter om nye og bedre velferdstjenester skal man trolig forsøke å innfri. Med omtrent ingen fokusering på en effektivisering av offentlig sektor vil vi fort ha en situasjon hvor det å oppjustere det samlede skatte- og avgiftsnivået til det som gjaldt for 2004, ikke vil være tilstrekkelig for å innfri løfter. Da frykter jeg at en rød-grønn regjering fort vil kunne ty til nye skatte- og avgiftsøkninger. Og folket vil være prisgitt det flertallet man har fått i Stortinget, i de kommende fire år. Skatte- og avgiftspolitikken er viktig. Det er ikke slik at det å gi betydelige lettelser i skatter og avgifter for folk flest, er noe man gjør for å være snill, men etter Fremskrittspartiets oppfatning er dette fornuftig. Ved ikke å ta inn så mye i skatter og avgifter som det nye flertallet kan komme til å legge opp til, stimulerer vi folk til økt arbeidsinnsats. Ved å gi betydelige skatte- og avgiftskutt lar vi folket få beholde mer av sin arbeidsinntekt og få muligheten til å styre mer over sitt eget liv. Alternativet er at politikerne styrer over folks lommebok i altfor stor grad. Reduserte skatter og avgifter er også fornuftig for å påvirke til økte investeringer og stimulere til økt næringsvirksomhet i landet. Hvis det blir rimeligere å investere i arbeidsplasser i Norge, vil vi kunne legge grunnlaget for at flere kan komme i arbeid. Og hvis vi gir store avgiftskutt, vil folk flest få en enklere hverdag, bl.a. når det gjelder nødvendige utgifter husholdningene har. En annen hovedsak Regjeringen har varslet i sin erklæring, er at veksten i frie inntekter for våre kommuner og fylkeskommuner skal være 5,4 milliarder kr i 2006. Når man leser dette i erklæringen, kan dette høres vel og bra ut for mange. Men problemet er at man gir inntrykk av at en slik økning i de frie inntektene til kommunal sektor automatisk skal føre til bedre kvalitet og flere tjenester innenfor nevnte sektor. Det er det ingen automatikk i. Når disse midlene gis som frie inntekter, er det ikke sikkert at kommunene ansetter flere innenfor omsorgssektoren eller flere lærere. Det vil være opp til kommunene hvordan man ønsker å prioritere en økning i de frie inntektene. Når Regjeringen har lovet innbyggerne flere hender innenfor de tunge sektorene i kommunene, kan man altså oppleve at veldig lite av det inntrykket man har skapt, blir en realitet. Fremskrittspartiet er opptatt av å styrke eldreomsorgen, de kommunale helsetjenestene og skolen. I dag er ansvaret lagt til kommunene. Frie inntekter gir ingen garanti for at noen av disse sektorene blir styrket. Etter Fremskrittspartiets oppfatning trenger vi derfor en direkte øremerket finansiering til den enkelte bruker av disse tjenestene, slik at folk kan være garantert de tjenestene de har krav på og forventer. Avslutningsvis vil jeg si at jeg merket meg de avsluttende ord fra statsministeren i gårsdagens redegjørelse. Statsministeren var klar på at Regjeringen ikke skal gjøre som den vil. Tvert imot, statsministeren inviterte til et stort samarbeid om å gjøre Norge bedre de neste fire årene. Han presiserte at ingen regjering kan klare det alene. Det blir spennende å se hvordan dette vil følges opp av vår nye regjering. Om dette betyr at Regjeringen kun ønsker å samarbeide så lenge den selv legger premissene, eller om den vil være lydhør overfor forslag som opposisjonen fremmer, gjenstår å se. Det er faktisk ganske avgjørende.