Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-11-28:
La meg først få lov til å gi uttrykk for at også denne gangen er det en særdeles grundig melding vi får til behandling i Stortinget. Det er også grunn til å understreke når vi tar denne debatten i dag, at det er på den dagen vi feirer 30-årsjubileum for etableringen av Miljøverndepartementet. Når jeg sier det i denne sammenhengen, har det også en billedlig betydning, at spørsmål som går på forvaltning av de marine ressursene, har hatt en veldig økende oppmerksomhet, en oppmerksomhet som antakelig aldri har vært større enn den er nettopp i dag. Det tror jeg vi på mange måter skal være særdeles glad for og fornøyd med. Vi ser nettopp at denne saken som vi behandler i dag, hvis vi går tilbake i historien 30 år, stort sett har vært forbigått med relativt betydelig taushet. Derfor er jeg glad for at disse spørsmålene nå har fått betydelig oppmerksomhet. Det er ingen tvil om at når vi tar miljøbegrepet i bruk i disse spørsmålene, vet vi alle sammen at marin sektors muligheter går hånd i hånd med den miljøstandard vi er i stand til å oppebære i de farvann hvor vi skal høste villfisk sammen med andre nasjoner. Lykkes vi ikke i disse spørsmålene, vet vi at vi aldri vil komme i nærheten av å nå de mål vi har satt oss på vegne av marin sektor i Norge. Vi har sett at dette er en sektor som har det største potensial sammenliknet med sektorer i enhver annen næring som vi måtte velge å sammenlikne den med. Vi har sett at vi har vært og er i en situasjon hvor det butter imot. Vi ser at vi ikke har vært i stand til å oppnå de målsettinger som vi har satt oss på vegne av marin sektor. Selv ikke i samarbeid med andre land har vi i tilstrekkelig grad lyktes i forvaltningen av de marine ressursene. Jeg er glad for at vi nå ser at disse spørsmålene får en større og en mer sentral plass. Jeg er ganske sikker på at vi i disse spørsmålene vil komme til å lykkes bedre i årene som kommer. Skal vi bli i stand til å nå de økonomiske mål vi setter oss, er det to spørsmål som etter min oppfatning er helt avgjørende. Det er at vi kan bidra til vekst og utvikling av denne sektoren, denne marine sektoren, samtidig som vekst og utvikling i Kyst-Norge kan gå hånd i hånd med dette, og at vi setter føre var-prinsippet foran kortsiktige økonomiske interesser. Det er her vi først og fremst har konflikten gående. Skal vi lykkes, må vi også lykkes i gjenoppbyggingen av bestander som i dag er nede på et minimum, og som i noen tilfeller er under minimum. Det er en viktig forutsetning. Jeg nevner en annen i en parentes, siden den ikke er oppe til behandling i dag. Det er begrepet «markedsadgang». Det er viktig at vi fortsetter det arbeidet som vi er i gang med for å få internasjonale trafikkregler på plass i disse spørsmålene. Det er viktig at vi viderefører den positive utviklingen vi har i det bilaterale samarbeidet på fiskerisektoren med Russland. Det er også viktig at vi lykkes enda bedre i de forhandlinger og i det fiskeripolitiske samarbeidet vi har med EU. Her er det en lang og tung vei å gå på fremover før vi kan si at vi har nådd de målsettinger og de prinsipper vi bør få nedfelt i et internasjonalt regelverk. Vi har sett at ved å satse grundig på oppbygging av en solid forvaltning, få overvåkingsprinsipp på plass og å komme fusk og kriminalitet i mye større grad til livs, så er vi på rett vei. Vi har tilstrekkelig erfaring historisk sett til å kunne si at å legge til side de råd og anbefalinger vi får fra forskerhold, ikke har brakt oss på rett vei i noen særlig grad. Til slutt vil jeg bare si at når det gjelder delegasjonene som forestår forhandlinger med andre land i fiskeripolitisk sammenheng, er det ikke mitt ønske at disse skal bli noe større i omfang. Jeg tror de prinsipper som ivaretas i dag, er tilfredsstillende. Skal de vurderes, må det ikke være i form av at de skal bli større, heller mindre og i mindre grad bære preg av at de som har særinteresser i disse forhandlingene, skal være de som sitter nærmest og er rådgivere.