John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-05-11:
Jeg starter med å ta opp Fremskrittspartiets forslag som er inntatt i innstillingen. Det ble en liten familie blant våre nye landsmenn, med et alvorlig sykt barn, som først ble rammet av landets fundamentalistiske bioteknologilov. Denne loven gir ikke rom for et barmhjertighetsaspekt. Vi kan forvente at lignende saker som Mehmet-saken vil komme på løpende bånd etter hvert som internasjonal forskning frembringer nye revolusjonerende behandlingsresultater. Tilhengerne av loven frykter sortering med en mer liberal lov. Dette er etter min vurdering en stygg insinuering om at gravide kvinner ikke er ansvarlige i forhold til å ta de rette valgene. Jeg viser til en rapport som nylig er fremlagt, hvor det fremkommer at flere og flere kvinner bærer frem barn med lyter påvist ved tidligere undersøkelser. Med den nye og mest restriktive loven i verden er de norske forskningsmiljøene satt på sidelinjen. Dette er et gedigent nederlag for en lang erkjennelses- og kunnskapstradisjon. Med loven i hånd og med trussel om straff skal en nekte norske forskningsmiljøer å bidra og delta i den nødvendige utviklingen i menneskehetens tjeneste både når det gjelder forebygging og behandling av alvorlig sykdom. Flertallet bak loven – regjeringspartiene med støtte fra Sosialistisk Venstreparti – har lagt mest mulig distanse mellom ideologisk motiverte vedtak og konsekvenser disse vedtak får for enkeltmenneskets liv, helse og velferd, slik vi nå ser eksempler på i denne saken. Det er en flukt fra etisk ansvar for konsekvensene av egne handlinger flertallet bak loven nå gjør seg skyldig i. Konsekvensetikken er av stor betydning ved all form for lovgivning. Konsekvensetikken viser hva som kreves av oss som individ og samfunn. Mehmet-saken har også et barmhjertighetsaspekt som bør settes opp mot ekstremt ideologisk formynderi. Den restriktive loven som nå er vedtatt av et knapt flertall i Stortinget, tror jeg personlig er i strid med flertallet i det norske folk. Utgangspunktet for denne saken i Odelstinget er Fremskrittspartiets Dokument nr. 8-forslag om å endre § 2-14 i bioteknologiloven, nemlig å tillate preimplantasjonsdiagnostikk ved andre lidelser enn unntaket i loven, som kun gjelder kjønnsbundet arvelig sykdom. Vårt forslag var og er ikke et forsøk på omkamp om bioteknologiloven, men den omkampen vil komme, anført av Fremskrittspartiet, når de politiske forhold i Stortinget ligger til rette for det. Den største overraskelsen for Fremskrittspartiet er at Arbeiderpartiet, som stod sammen med Fremskrittspartiet da vi behandlet loven i fjor høst, nå synes å ha kastet på båten alle sine ideologiske prinsipper og ikke vil stemme for en lovendring. Tidlig i fasen av Mehmet-saken, og etter at Fremskrittspartiet hadde signalisert sitt forslag, hadde vel mange av oss det inntrykk at Arbeiderpartiet, som hadde stått sammen med Fremskrittspartiet om bioteknologiloven også i forhold til § 2-14 om preimplantasjonsdiagnostikk, ville stemme for forslaget til endring av loven. Hadde de gjort det, ville Sosialistisk Venstreparti politisk sett rett og slett vært nødt til å stemme sammen med oss. Men etter at representanten Olav Gunnar Ballo fra Sosialistisk Venstreparti hadde gått sterkt ut og uttalt at Mehmet-saken var brakt på banen som et kynisk spill fra fagekspertisen i Norge, med god støtte fra media, fikk Sosialistisk Venstreparti store problemer med folkeopinionen. Slik jeg så det, og ser det, ble representanten Olav Gunnar Ballo tatt av saken, og inn kom partiets leder, Kristin Halvorsen, som relativt tidlig signaliserte at Sosialistisk Venstreparti ville finne en mulighet til å gi Mehmet behandling. Og i kontakt med de parlamentariske lederne Jens Stoltenberg og Kristin Halvorsen ble det raskt konstatert at disse to partiene ville utarbeide et forslag til dispensasjon fra § 2-14 ved en såkalt nemndavgjørelse. Arbeiderpartiet gav sin ideologi på båten for å redde Sosialistisk Venstreparti ut fra en meget, meget vanskelig politisk situasjon, samtidig som begge disse partiene brukte denne saken – og jeg understreker denne saken – til å legge forholdene til rette for et regjeringssamarbeid for 2005, hvor bioteknologiloven ville ligget der som en alvorlig verkebyll. Denne merkelige nemndkonstruksjonen som det er lagt opp til, bygger på den nåværende klagenemnd for bidrag til utenlandsbehandling med et helt annet formål, blir utvidet med tre personer som skal oppnevnes av departementet. Med andre ord: Departementet har den fulle og hele styringen på denne nemnden og kan selvfølgelig i teorien ha en betydelig påvirkning når det gjelder nemndens fremtidige vedtak. Ifølge det foreliggende forslag fra Sosialistisk Venstreparti, Arbeiderpartiet og Senterpartiet skal vedtak i nemnden ikke kunne ankes. Det betyr etter Fremskrittspartiets mening at avgjørelsesmyndigheten i et så kontroversielt politisk spørsmål legges til et organ som ikke er underlagt parlamentarisk styring og kontroll, og hvor misfornøyde søkere henvises direkte til domstolene. Dette vil nok være bekvemmelig for Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti i regjeringssamarbeid, men dette er gjennomgående udemokratisk. Det nemndvedtaket som fattes i dag, vil ikke være til hinder for at Fremskrittspartiet kan reise lignende saker i Stortinget i tiden fremover. Vil nå Mehmet få den behandling som er nødvendig på bakgrunn av det vedtaket Odelstinget nå gjør? Jeg vil i teorien svare ja, men på den annen side er vedtaket vi gjør i dag, dessverre ingen garanti for at Mehmet får den hjelpen han trenger, ved bruk av preimplantasjonsdiagnostikk. Nemnden er suveren i så måte. I tolvte time under komitebehandlingen fikk Fremskrittspartiet tilslutning til følgende merknad: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, viser til at punkt 5 gir en åpning i regelverket i forhold til den såkalte Mehmet-saken.» Det var helt avgjørende å få til denne merknaden for Fremskrittspartiets stemmeavgivning i dag. Den vil styrke saken betydelig i forhold til Mehmet, og indirekte, slik jeg tolker det, vil den instruere nemnden i forhold til søknad om preimplantasjon når den foreligger. Sosialistisk Venstreparti, Arbeiderpartiet og Senterpartiet har fremmet forslag i innstillingen om at loven skal tre i kraft fra det tidspunkt Kongen bestemmer. Dette vil Fremskrittspartiet stemme imot, og fremmer sitt eget forslag om at loven skal tre i kraft straks. Det kan ta meget lang tid før nemnden er operativ og familien til Mehmet kan sende sin søknad. Hadde Fremskrittspartiets forslag blitt vedtatt, ville loven trådt i kraft en måneds tid etter at den var sanksjonert av Kongen, altså betydelig tidligere. Noen sier det ikke haster med Mehmet. Jo, det haster for hver eneste dag. Hvis vi er i stand til å sette oss inn i denne familiens livssituasjon, så haster det, det vet vi. Fremskrittspartiet vil gi forslaget fra Sosialistisk Venstreparti, Arbeiderpartiet og Senterpartiet sin subsidiære stemme. Grunnen til det er først og fremst at Mehmet nå kan få hjelp. Men en annen viktig grunn er at nå, med dette vedtaket, har man boret ganske dypt inn i denne loven. I fremtiden vil det være mye lettere å komme tilbake og endre loven, etter at Odelstinget har gjort dette vedtaket. Dette ser vi i Fremskrittspartiet på som en god sidevirkning.