Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-02:
Til tider føler man seg hensatt til en litt omvendt verden, for her går altså Høyre, godt støttet av mange representanter, i bresjen for at en næring – og på toppen av alt en av Norges rikeste og kraftigste og sterkeste næringer – ikke bare skal ha ett sugerør i statskassen, men åpenbart mange sugerør i statskassen. Det vi snakker om, er at vi i fjor brukte 317 mill. kr i refusjonsordning for sjøfolk, som gjør at staten bidrar til å finansiere lønnskostnader for norske sjøfolk. Vi snakker på toppen av alt om en næring som har klart det kunststykket, i motsetning til alle andre næringer i Norge, å få skattefritak. Og grunnen til det er at man hevder at det er en konkurranseutsatt næring, da det finnes mange land i verden som har tilsvarende gode støtteordninger. Og det er selvfølgelig riktig, men det er ikke mulig å finne en næring som driver næringsvirksomhet i Norge, som det ikke fins et eksempel på har bedre rammevilkår i et annet land. Den gunstige norske skipsfartsbeskatningen har medført at alle land rundt Nordsjøen nå har innført den typen beskatning i en eller annen form. Norge gikk altså i bresjen for skattedumping rundt Nordsjøen, som resulterte i at Belgia, Nederland, Danmark og nå også England har innført lettelser i skipsfartsbeskatningen fordi Norge gikk foran. Så skal vi på toppen av alt ha en refusjonsordning for lønn. Det som dessverre er trist, er at det som i utgangspunktet har vært en stolt og sterk og dyktig og livskraftig næring, og en av de næringer som faktisk vil være i stand til å rekruttere sine egne mannskaper, fremstår som en av Norges største sytenæringer. Det jeg synes er toppen av alt det mest parodiske, er at man ikke lenger rekrutterer norske sjøfolk, fordi lønnskostnadene angivelig er for høye. Tenk gjennom resonnementet en gang til: fordi lønnskostnadene er for høye. Jeg antar at en av grunnene til at norsk rederinæring er så dyktig som den er, er at den har dyktige medarbeidere – norske og utenlandske. Og hvis det er slik at man mener at det er viktig å ha norske offiserer, så må man selvfølgelig ta den kostnaden det er å ta dem inn som matroser og lære dem opp hele veien. Det er ikke bare en kostnad, det er også en inntekt. Dyktige sjøfolk har kvalitet, kvalitet som igjen bringer inntekt til rederiet. På mange måter er altså de bedriftsregnskapene som norsk rederinæring presterer, et omvendt regnskap også, for man framstiller alt det som er kvalitet, som en utgift, og slik er det jo ikke. Dyktige sjøfolk er selvfølgelig en betydelig inntektskilde for norske rederier, på samme måte som for alle andre bedrifter som har dyktige medarbeidere. Norske rederier er dessverre en sterkt subsidiert næring, men burde ikke ha vært det. Det er vel kanskje tillatt å si det helt avslutningsvis siden jeg forsvinner litt i mindretallet – i denne salen som roser norsk rederinæring opp i skyene. Det er grunn til å trekke fram Darwin P. Erlandsens ord om at det nå er på tide at norsk rederinæring tar seg sammen, slutter å være en sytenæring og isteden framstår som en moderne, livskraftig næring som ser inn i det årtusenet vi nå har gått inn i, uten å basere seg på betydelige skattesubsidier fra Det norske storting.