trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-06-15:
Representanten Hill-Marta Solberg gjentar nå at forskjellen mellom sentrums og Arbeiderpartiets opplegg i revidert er 57 mill. kr for kommunesektoren. Nå må jeg få lov å minne om at det forslag til revidert som sentrum har lagt fram, innebærer en vekst i kommunesektoren på 892 mill. kr i forhold til Regjeringens forslag. Så er det flertall i komiteen for påplussinger på til sammen 640 mill. kr, og det er riktig at i innstillingen er det en forskjell. Jeg er ikke helt sikker på om den er nøyaktig 57 mill. kr, men det er riktig at i innstillingen er forskjellen mindre. Men med respekt å melde, jeg synes man kan holde seg til det som Regjeringen har lagt fram, og som viser forskjellen mellom Regjeringens prioritering og Stortingets prioritering i forhold til kommunesektoren. Det er 640 mill. kr, bl.a. fordi man har drevet tilbake forslaget om å øke arbeidsgiverperioden, fordi man har styrket sykehussektoren med til sammen 520 mill. kr, og fordi man også har plusset på fylkesveier. Så har jeg registrert at kommunalministeren har tegnet seg til et nytt innlegg, og da har jeg et par spørsmål. Men først av alt: Overfor de som måtte være interessert i å få avklart tallene når det gjelder veksten fra 1999 til 2000 i sentrumsregjeringens opplegg, anbefaler jeg St.prp. nr. 1 for inneværende år, les side 19. Der framgår det at veksten i revidert nasjonalbudsjett fra i fjor til i år er 3,4 milliarder kr og ikke, som jeg kom i skade for å si, 3,1 milliarder kr. Dette er altså omtrent det samme som ligger i Regjeringens forslag for i år. Det står på side 19. I kommuneøkonomiproposisjonen side 6 tar Regjeringen et forbehold. Man tar «forbehold om at det økonomiske opplegget for kommunesektoren kan bli strammere dersom den økonomiske situasjonen tilsier det når forslaget til statsbudsjett legges fram til høsten». Det er for så vidt et ganske uskyldig forbehold å ta, og det er godt bortgjemt på side 6. Men dette forbeholdet kan bety forskjellen på om kommunesektoren i det hele tatt kan regne med vekst eller ikke. Hensikten med å behandle kommuneøkonomiproposisjonen om våren er at kommunene skal ha en viss forutsigbarhet i forhold til behandling av sine budsjetter. Jeg vil da spørre: Kan kommunalministeren garantere at kommunesektoren får den vekst i inntekt til neste år som man har lagt til grunn i kommuneøkonomiproposisjonen, eller vil man komme til å bruke situasjonen i norsk økonomi som et påskudd for å stramme inn når man legger fram budsjettproposisjonen til høsten, for dermed å skape ytterligere problemer for kommunesektoren i forhold til budsjettbehandlingen? Kan kommunalministeren garantere en vekst på 3,5-4 milliarder kr? Jeg tror vi alle sammen som sitter her, er enige om at det er behov for en opptrappingsplan for kommunene for at det skal bli samsvar mellom oppgaver og tilførte ressurser. I Kommunal Rapport torsdag den 1. juni sier statssekretær Audun Tron i Kommunaldepartementet at kommunene ikke vil få mer penger i 2002 eller 2003. Medfører dette riktighet?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-06-15:
En av de viktigste basisverdier i enhver kommune er tilgangen på rent vann. Det er neppe noen uenig i. Men da er det også viktig at vi sikrer denne uerstattelige verdien. Dette startet man med gjennom «Program for vannforsyning» 1. januar 1995. På det tidspunktet var det registrert 1 587 vannverk som hvert forsynte 100 personer eller flere. Ca. 600 av disse vannverkene var vurdert som tilfredsstillende, og disse vannverkene forsynte ca. 2,5 millioner personer. I programmets første femårsperiode er ca. 300 vannverk utbedret med den konsekvens at ytterligere ca. 850 000 personer har fått godt, rent vann med tilstrekkelig hygienisk sikkerhet i henhold til norsk drikkevannsforskrift. Programmet får bevilgning over statsbudsjettet, og i disse årene har bevilgninger på 381 mill. kr utløst investeringer på til sammen 2,5 milliarder kr. Vannprogrammet virker som en gulrot for kommunene og vannverkene. Derfor er det viktig at dette programmet ikke nedprioriteres ettersom det ble bestemt at programmet skulle fortsette en femårsperiode til. I budsjettforliket mellom de tre sentrumspartiene og Arbeiderpartiet ble det kuttet 23 mill. kr på denne posten. I revidert nasjonalbudsjett blir denne posten redusert med ytterligere 3,1 mill. kr. Personlig er jeg ikke komfortabel med at dette er nødvendig for å få flertall for et budsjett. Derfor vil jeg sterkt understreke behovet for at departementet i statsbudsjettet for neste år legger tilbake de pengene som man fant å måtte omfordele fra Vannprogrammet. De aller fleste av de gjenværende vannverk som må utbedres, befinner seg på strekningen fra Rogaland til Finnmark. Et hovedproblem som går igjen for disse utilfredsstillende vannverkene, er den manglende hygieniske sikringen. Jeg henviser i den forbindelse til hendelsene ved Bergsøy Vasslag AL i Herøy kommune i Møre og Romsdal i januar–februar 1999. Manglende hygienisk sikring av drikkevannet fra en reservevannkilde medførte en smittespredning med 54 sykdomstilfeller, hvorav to personer trolig døde av sykdommen80 fiskefartøy måtte desinfiseres på grunn av at de mottok is fra Fosnavåg isanleggto fiskebedrifter i Herøy måtte desinfiserestotalt 11 bedrifter med 300 ansatte ble stoppet for en periode30 fiskeanlegg langs kysten ble oppsporet og pålagt desinfiseringfisk på vei til markedet ble stoppet Rent og hygienisk sikret vann er livsviktig for å opprettholde eksportrettet næringsmiddelproduksjon, turistvirksomhet og bosetting i distriktene. Derfor er det viktig at Vannprogrammet fortsetter i den perioden som det er blitt bestemt for, nemlig ut 2004.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
For første gang i denne stortingsperioden har vi fått en kommuneøkonomiproposisjon som tar fatt i de skjevhetene som er i dagens Kommune-Norge. Det er bra at Arbeiderpartiet i dag får flertall for å avvikle bl.a. tapskompensasjonen og får gjennomført det Stortinget tidligere har vedtatt. Vi vil nå se en omfordeling i langt større grad enn tidligere, hvor bl.a. tett befolkede områder med lave skatteinntekter får en større del av kaken. Det er riktig retning. Vekstkommunene vinner fordi de har særlige utgiftsbehov. Kommunene vil dermed få en mer rettferdig fordeling og dermed mer likeverdige tjenester til innbyggerne over hele landet. Det er sentrum, spesielt Senterpartiet, imot. Flere øremerkede tilskudd innlemmes i rammene. Detaljstyringen fra Stortinget reduseres, og lokalpolitikerne gis større mulighet til selvstendige prioriteringer tilpasset lokale forhold. Dette er meget bra. Noen kunne ønske at denne omleggingen gikk fortere, men retningen er riktig. Det er dette lokalpolitikerne har etterspurt i mange, mange år. Når vi i tillegg også øker inntektene til kommunene med 3,5–4 milliarder kr, er dette bra. Jeg vil også minne om at statsministeren i tillegg til dette lover om lag 1 milliard kr til avsetning av feriepenger i år, som skal komme til anvendelse neste år, i tillegg til å se på økte utgifter i forbindelse med tariffoppgjøret for lærerne. Etter å ha lest innstillingen må jeg vise til en feil. Det vises til revidert nasjonalbudsjett og at planperioden for sykehusutstyr forlenges med to år. Det er ikke riktig. Planperioden for sykehusutstyr går som planlagt, det er ingen forskyvning, det må man nå kunne slå fast. Før Senterpartiet kom inn i Regjeringskvartalet, var løftene fagre og store når det gjaldt mer penger til kommunene. De tre årene sentrumspartiene var i regjering, merket ingen noe til de tidligere løfter, og underskuddet i kommunene bare økte formidabelt fra år til år. Men nå, bare noen uker etter at de igjen er i opposisjon, er det nye fagre løfter om mer penger og sletting av gjeld i kommunene for mange titalls milliarder kr. Spørsmålet blir selvsagt om Senterpartiets og sentrumspartienes troverdighet er til stede ved slike utspill. Jeg har også merket meg at sentrumspartienes samhold sprekker på flere viktige punkter, og at de er uenige på flere områder i innstillingen.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg finner grunn til å gi noen kommentarer til spørsmålet om videreføring av Handlingsplan for eldreomsorgen, siden dette har blitt et så sentralt tema i denne debatten. Handlingsplanen for 1998-2001 er en helhetlig omsorgspakke, både et svært byggeprosjekt med hensyn til omsorgsboliger og sykehjemsplasser og et krafttak for å rekruttere mange flere omsorgspersoner og for å få til en styrket drift. Arbeiderpartiregjeringen fremmet denne saken for Stortinget i 1997, og Stortinget sluttet opp om både omfang av bygging og omfang av vekst i stillinger til å utføre omsorgsarbeidet. Den nye regjeringen har gjennom en egen sak bedt Stortinget ta stilling til den videre gjennomføring av denne planen. Det er med meget stor overraskelse jeg registrerer at et flertall i Stortinget på en overfladisk måte gjennom kommuneøkonomiproposisjonen vil foregripe en nødvendig og grundig evaluering av Handlingsplan for eldreomsorgen. Handlingsplanen er fortsatt en helhetlig omsorgspakke og ikke bare en boligpakke. Sosialministeren redegjorde på en meget tilfredsstillende måte for hva Regjeringen akter å gjøre, ved å meddele at hun i forbindelse med fremleggelsen av statsbudsjettet for 2001 vil varsle statens medvirkning i finansieringen av boligenhetene som bygges utover handlingsplanperioden, og redegjorde også for behovet for personell. Det hadde vært behov for, slik Regjeringen varslet i kommuneøkonomiproposisjonen, å gi kommunene større forutsigbarhet ved å unngå først til mølla-prinsippet, som nå råder, med fare for store ulikheter i tilbudet. Regjeringen har ikke satt et annet tak med hensyn til kommunenes utbyggingsplaner enn det som går fram av handlingsplanen, og det som Stortinget vedtok. Men Arbeiderpartiet er opptatt av at det blir en god fordeling mellom kommunene. Jeg er imidlertid tilfreds med at kommunene fortsatt kan sende inn søknad til Husbanken på vanlig måte inntil handlingsplanen er behandlet av Stortinget. Selv om kommunene har lagt planer som overstiger det som ligger i handlingsplanen, er det ut fra det bildet vi ser i dag, ikke åpenbart at kommunenes faktiske søknader vil avvike så sterkt fra det som nå ligger i planen, nemlig 24 400. Jeg ser fram til å behandle handlingsplanen på ordinær måte til høsten i sosialkomiteen og i Stortinget.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Jeg skjønner på Hill-Marta Solberg at man trenger pinsett og lupe for å se forskjellen mellom Arbeiderpartiets og sentrumspartienes kommuneopplegg for inneværende år, men denne diskusjonen om opplegget for neste år viser at det kan være noen større forskjeller. Uansett, det som er mitt store hjertesukk når jeg hører på denne diskusjonen, med litt fartstid på Stortinget, er at når Arbeiderpartiet er i posisjon, er det sentrum som ønsker litt mer til kommunene. Når sentrum er i posisjon, er det Arbeiderpartiet som ønsker litt mer til kommunene. Hvis man er i en situasjon hvor de forhandler med hverandre, blir det litt mer til kommunene, men det blir litt etter innfallsmetoden og litt etter hvilket år det er. Det skjer ikke i forbindelse med revidert, fordi da kan man kjøre slalåm, og da ender man på en forholdsvis liten differanse. Det som er det store paradokset, er at et stortingsflertall ikke klarer å prioritere over tid en skikkelig satsing på offentlig sektor og derigjennom en skikkelig satsing på Kommune-Norge. Vi er inne i en gigantisk omfordeling. Den har vart på hele 1990-tallet. Det har betydd at privat sektor har vokst mye sterkere enn offentlig sektor, og det er det paradokset som slår inn i hverdagen til hver enkelt av oss. Det er det paradokset mine unger ser hver eneste dag på skolen, når de ser hvor dårlig standard det er, når de har de råd til å pusse opp halve skolen og ikke den andre halvparten, mens den standarden de har privat, er mye høyere. Det er det som er så sprøtt, når foreldre som ønsker en god offentlig skole, begynner å snakke om at jammen, skal tro om vi ikke må foretrekke en privat skole, for våre egne små poder driver vi ikke og gambler med. I Skien kommune, som er nær der jeg var i min barndom, fikk man diverse små svømmebassenger rundt omkring på 1970-tallet for at ungene skulle lære å svømme. Det var god trim og fint om vinteren og i det hele tatt. Nå er alle tømt for vann, for de har ikke råd til å ha oppvarmet vann og holde dem ved like. Den slags småligheter finner man rundt over alt. Den offentlige sektoren som man bygde ut på 1960- og 1970-tallet, er man nå i ferd med å knipe inn på. Derfor hadde man trengt et stortingsflertall som satte seg som mål at man systematisk skulle satse på å omfordele slik at man fikk opp standarden på offentlig sektor, slik at vi gikk av gårde med hjertebank til helsestasjonen, til skolen og hvor det skulle være, og at det lyste av offentlig sektor, slik vi gjerne ville ha den. Ingen må tro at SVs forslag om 4 milliarder kr utover det Regjeringen har foreslått, vil bety fest og lettsindigheter rundt omkring i kommunene. Det er et godt påslag, men det er også meget nøkternt i forhold til de forventningene vi har, fordi vi forventer en standard som er mye bedre enn det vi har nå, og vi forventer et mangfold i tjenestene som er mye større enn det vi har nå. Vi kommer til å kreve framover et mye mer individuelt rettet tjenestetilbud, et mye mer individuelt rettet skoletilbud.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg foreslår Per Ove Width, Øyvind Korsberg og Kenneth Svendsen.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Det er noe overraskende at man tar opp en sak som ligger til behandling i Stortinget. Det har vært uvanlig, og kom litt overraskende på meg, men når saken først er reist, har jeg et spørsmål til helseministeren. Sykehusselskap skal ikke ha ansvaret for tariffavtalene. Når vi da vet at over 70 pst. av utgiftene i et sykehus er lønnsutgifter, er det jo et handikap for et sykehusselskap at det ikke har herredømme over dette. Det er heller ikke tillatt for et sykehusselskap å skille ut i egne AS-servicefunksjoner, som kan være nødvendig, og som praktiseres mer og mer i utlandet i forhold til private sykehus. Dette er to ting som atskiller sykehusselskap fra AS, slik at det er ikke de mulighetene i et kommunalt sykehusselskap som det er i et AS. Når det gjelder dette med konkurs, har jeg liten tro på det. Det er bare et skremselsskudd. Jeg håper at dette er begynnelsen på noe som en kan gå videre med, og der har jeg veldig stor tro på den nåværende helseministeren.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
I spørretimen den 29. mars i år spurte jeg helseministeren om hva han kunne gjøre i forhold til den boikottaksjonen som sykepleierstudentene har satt i verk når det gjelder tjenestegjøring ved norske sykehus i sommermånedene, og som vil føre til store driftsproblemer for de fleste sykehus. Helseministeren svarte den gang at han ville ta kontakt med Kommunenes Sentralforbund for å få oversikt over driftsproblemer som kan oppstå som en følge av aksjonen. Sykehusene har antydet at om aksjonen opprettholdes, vil mellom 1 000 og 1 500 somatiske sykehussenger være ute av drift i sommermånedene juli, august og delvis halve september. Kan helseministeren i dag bekrefte at konsekvensene av denne boikottaksjonen kan bli så alvorlige som jeg nettopp har antydet, og hvilke beredskapsplaner har helseministeren for å møte denne situasjonen? Det er naturlig at mitt spørsmål går til helseministeren.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker for svaret, men jeg synes nok at det var en litt for defensiv holdning fra helseministerens side. Ferieavviklingen starter i midten av juni måned, så vi har ikke så veldig mye tid på oss. 1 500 somatiske sykehussenger ute av drift i sommermånedene vil gi som konsekvens at det vesentligste av den elektive virksomhet ved våre somatiske sykehus, særlig ved kirurgiske avdelinger, men også ved medisinske, vil opphøre. Dette vil igjen føre til et alvorlig press på innleggelser som øyeblikkelig hjelp. Verken helseministeren eller Stortinget kan eller bør gå inn i selve grunnlaget for boikotten, men det er både helseministerens og Stortingets absolutte ansvar at pasientene i denne situasjonen ikke lider overlast. Mitt spørsmål er: Har helseministeren vurdert å ta kontakt med våre nærmeste naboland, eventuelt England og Tyskland, for å etablere en luftbro for alvorlig behandlingstrengende pasienter for det tidsrom konflikten varer, slik at færrest mulig menneskeliv går tapt under denne aksjonen?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg skal da få stille dette spørsmålet til den ærede helseminister: «Ifølge Norsk Helse- og Sosialforbund(NHS) blir pensjonerte sykepleiere engasjerte som ekstrahjelp lønnet etter Hovedtariffavtalen etter avtale med Sosial- og helsedepartementet. NHS har søkt om å få regulert avlønning for pensjonerte hjelpepleiere tilsvarende. Kravet er avvist med begrunnelsen at avtalen med Norsk Sykepleierforbund(NSF) strider mot AADs retningslinjer for pensjonistavlønning. Meg bekjent er ikke særavtalen kjent ugyldig. (NHS) (NSF) Vil statsråden revurdere NHS" krav eller avvikle avtalen med NSF?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker helseministeren for svaret, som jeg ikke er fornøyd med. Det må være likhet for loven også i dette forholdet. Jeg synes det er meningsløst og aldeles urettferdig og uakseptabelt at én helsepersonellgruppe i våre sykehus skal lønnes annerledes enn andre grupperinger når man er blitt pensjonist. Og at det er god tilgang på hjelpepleiere burde snarere tvert om medvirke til mer rettferdighet. I et brev av 11. mai 1999 fra Sosial- og helsedepartementet til Norsk Helse- og Sosialforbund om denne saken går det tydelig fram at departementet vil avvikle denne avtalen, noe som fremdeles ikke er gjort. Så vidt jeg vet, eksisterer fremdeles avtalen med Sykepleierforbundet, og det har jeg for så vidt personlig ikke noe imot, men det må bli en rettferdig behandling og ikke en forskjellsbehandling. Jeg vil igjen spørre helseministeren: Vil denne avtalen bli avviklet, eller vil hjelpepleierne få den samme fordelen?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg vil på vegne av Hans J. Røsjorde, Christopher Stensaker, Terje Knudsen og meg selv få lov til å legge fram et forslag om en alternativ seilingsled til Bergen havn.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Det statlige NSB BA og NSB Gods har satset stort i de siste årene på fornying og økt effektivitet. De fleste transportnæringer har statistikker på effektivitet målt opp mot sammenlignbare land. Hvorledes er produksjonen pr. sysselsatt i mill. tonn/personkm i Norge sammenlignet med andre land, og da spesielt USA, Japan og Sverige?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg takker for svaret fra samferdselsministeren. Det var som jeg ante, det foreligger ikke noen målinger på effektivitet i Norge. Man nevner en hel rekke grunner for hvorfor dette ikke gjøres. – Jeg har mine egne tanker om hvorfor dette ikke er gjort. Jeg deltok nylig i en debatt i Polyteknisk Forening. Der ble det lagt fram av en av de tilstedeværende en måling som var foretatt i en hel del land, og der Norge rangeres helt nede på det sørgelige stadiet som India er på. Når man ser på disse søylene, er det et skrekkens eksempel som her foreligger. Men jeg er glad for – jeg skulle anta det lå noenlunde i svaret – at EU er i gang med å skulle gjøre noe. Vil statsråden forsøke å gjøre noe i Norge, slik at disse tallene kan bli sammenliknbare med tallene i andre land?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Hva er den nye regjeringens/statsrådens generelle syn og politikk vedrørende å legge stamvegtraseer gjennom bysentre, boligbebyggelse og skoleområder, med henblikk på de miljømessige konsekvenser dette har?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Dette synes jeg var et lite konstruktivt svar. Det går altså an å legge en vei gjennom tettbebyggelse og gjennom bysoner. Og i stedet for å bygge en omkjøringsvei, vil man ha lavere hastighet, smalere veibredde, ifølge noen vedtatte miljøkrav, og så kan man kjøre veien inn. Har ikke stasråden sett det nye som er kommet fra Statens vegvesen om at bygging av omkjøringveier som leder trafikken utenom tettsteder, reduserer trafikkulykker med nesten 20 pst.? Dette viser en undersøkelse som er gjennomført av Statens vegvesen. Undersøkelsen omfatter 20 omkjøringsveier i 13 fylker. Omkjøringsveiene er bygd ut i løpet av de siste ti årene. Dette er de faktiske forhold – man legger veien totalt utenom sentra, så sparer man ulykker, og man sparer miljøet for belastninger. Det skulle ligge til rette for at man kan gjøre dette overalt. Vil ikke statsråden ta hensyn til at det ikke bare er miljøbegrensninger, men at det også er trafikksikkerhetsmessige gevinster ved dette?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
På vegne av representanten Ulf Erik Knudsen og meg selv vil jeg sette fram et forslag om valutakompensasjon for studenter som studerer i utlandet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til statsråd Olav Akselsen. Det vedrører gasskraftverk. I tilleggsmeldingen til St.meld. nr. 8, Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand, St.meld. nr. 33, sier Regjeringen at det ikke er nødvendig å endre forurensningsloven for å omgjøre utslippstillatelsene for de planlagte forurensende gasskraftverkene. Lovavdelingen sier i sin berømte uttalelse av 6. mars at det kan reises ganske tungtveiende rettslige innvendinger mot å gi utslippstillatelse etter forurensningsloven, med mindre en har høy grad av sikkerhet for en tilnærmet tilsvarende reduksjon av utslipp andre steder. Når Regjeringen nå vil omgjøre utslippstillatelsene, burde en ha klart tiltak som sikrer at de totale CO2-utslippene ikke vil øke. Det er bl.a. dette som ligger i lovavdelingens forutsetning. Regjeringen har imidlertid kommet med 20 ord om hva de vil gjøre på klimaområdet – og ingen nye tiltak. Jeg kan ikke skjønne annet enn at Regjeringen ved ikke å følge opp lovavdelingens forutsetning kan stå i fare for å handle i strid med forurensningsloven, med mindre klimakravene til de nye gasskraftverkene blir knalltøffe. Hva blir klimakravene?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Jeg er helt enig med statsråden i at Arbeiderpartiet kan trenge en mer offensiv holdning i dette spørsmålet. Jeg registrerer at statsråden har lite konkret å si. For å sikre at en opererte innenfor rammen av forurensningsloven og i forhold til lovavdelingens uttalelse, burde man godtgjøre hvilken utslippsreduksjon man vil få på andre steder eller ved Regjeringens tiltak. Det foreligger altså ikke. Det er 20 ord om dette i en tilleggsmelding – 20 ord og ingen konkrete tiltak. Og jeg registrerer at heller ikke her kan statsråden si noe mer om hvilke konkrete tiltak Arbeiderpartiet vil foreslå. Men jeg vil gjerne gi ham en sjanse til. Stortingsflertallet – inkludert Arbeiderpartiet – har sagt at kvotehandel og andre typer tiltak skal være supplerende til hovedtyngden, som skal være nasjonale tiltak. Hvordan har Arbeiderpartiet tenkt å sikre at vi oppfyller våre Kyoto-forpliktelser, når vi – uten gasskraftverk – står overfor en utslippsøkning på 23 pst.? Er det norske bilister som skal betale mer i bensinavgift?(Presidenten klubber.) Er det kraftkrevende industri – Odda, Sauda – som skal ta mer?(Presidenten klubber igjen.) Er det sokkelen som skal ta mer? Hva vil tiltakene være? (Presidenten klubber.) (Presidenten klubber igjen.)
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Denne saken er en ny sak hvor Arbeiderpartiet er på kollisjons- og konfrontasjonskurs i forhold til en samlet miljøbevegelse. Det som er den store bekymringen, er situasjonen for laksestammen. Og en av grunnene til at dette vassdraget ikke var med i nasjonal laksevassdragsplan og utvalgets arbeid, var bl.a. at det har vært rotenonbehandlet. Nå er laksestammen på vei opp, og dette kan bli et av de virkelig store og flotte laksevassdragene i Norge. Sentrumsregjeringen brukte tid for å se om vi kunne finne en løsning på problemene knyttet bl.a. til det juridiske, som statsråden var inne på. Og sentrumsregjeringen brukte tid for å prøve å finne et miljøspor som vi kunne følge. Arbeiderpartiregjeringen banket igjennom denne saken i hurtigtogsfart, og dette er blitt oppfattet som en provokasjon av ganske mange innenfor miljøbevegelsen og i de lokalsamfunnene som dette gjelder. Men vi kunne altså hatt en situasjon hvor dette vassdraget hadde blitt tatt inn i det nasjonale lakseutvalgets arbeid. Jeg vil gjerne ha statsrådens kommentar til det.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Når det gjeld spørsmålet om lovbruk i samband med gasskraftverk, har ein frå Arbeidarpartiet si side hella til å hevda at det ikkje er behov for lovendringar. Me meiner no at dei undersøkingane som er gjorde i departementet, viser at det var eit standpunkt som det var grunnlag for å halda på. Det er sjølvsagt slik at når det gjeld klimaspørsmålet, må Arbeidapartiet – orsak, Noreg – ha ei offensiv haldning, uavhengig av spørsmålet om bygging av gasskraftverk. Så lenge me var i regjering, var det ei offensiv satsing for å få gjennomført klimaforhandlingane – arbeidarpartiregjeringa hadde ei offensiv haldning og var pådrivar i det arbeidet. Eg vil minna om at sentrumspartia, som den gongen var i opposisjon, var motstandarar av store delar av det som til slutt blei Kyoto-avtalen. Dei har heldigvis endra haldning på det punktet seinare, slik at òg dei no støttar intensjonane i klimaavtalen. Det er no eit arbeid på gang for å sjå korleis Noreg skal følgja opp sine forpliktingar. Det kjem m.a. fram når ein snakkar om det kvotehandelssystemet som i desse dagar er ute til høyring, og der ein vil ha ei offensiv haldning til dette. Når det gjeld gasskraftsaka, var det faktisk slik at alle faglege instansar i Noreg som uttalte seg om dette, hevda at utsleppet ville gå ned dersom ein fekk gasskraft i Noreg. Det har pr. i dag ikkje vore nokon forskingsinstitusjonar eller offentlege institusjonar på dette området som har hevda noko anna, og derfor legg me til grunn at klimautsleppa vil gå ned dersom ein byggjer gasskraftverk i Noreg, rett og slett fordi dei vil fortrengja meir forureinande energi i andre land.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Me kan godt ta diskusjonen om kven som har vore offensive og ikkje i denne saka. Så lenge Arbeidarpartiet sat med styringa, bl.a. under Jagland-regjeringa, var det ei offensiv haldning for å få til desse Kyoto-avtalane. Det internasjonale samfunnet støtta faktisk opp om dei ordningane som Noreg den gongen forfekta, og som eg gjerne minner spørjaren om at sentrum var imot. Sentrum meinte den gongen at alle utslepp skulle skje innanfor Noregs grenser. Det hadde vore interessant å vita kva følgjene av det ville bli. Kyoto-avtalen er ein internasjonal avtale, derfor må ein sjå fleire land under eitt. Me meiner at ein skal bruka alle verkemiddel i Kyoto-avtalen for å oppnå dei målsetjingane som er sette der. Dessutan er det jo slik at me vil ha ei rekkje tiltak i Noreg, det er ting som eg jobbar med(presidenten klubbar)(presidenten klubbar igjen) (presidenten klubbar) (presidenten klubbar igjen)
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Eg burde vel kanskje allereie i mitt første svar i dag ha sagt at det er miljøvernministeren som har ansvaret for oppfølginga av gasskraftsaka og oppfølginga av desse internasjonale avtalane. Det som har skjedd til no, er at Regjeringa har gjeve tilbakemelding til Stortinget innan fristen, om at det ikkje var behov for å endra lovene på det området. Når det gjeld Beiarn-utbygginga, må eg innrømma at eg er overraska over spørsmålet og vinklinga. Då me diskuterte gasskraftverk, var det mykje debatt om jussen. Det blei stilt spørsmål om ein kunne utføra fleirtalet sin politikk, fordi det var strid om norsk lovgjeving på dette området. Når det gjeld Beiarnvassdraget, er det ingen juridisk tvil. Det er faktisk slik at denne saka har vore behandla. Stortinget gav si tilslutning til utbygging så tidleg som i 1987, og Kongen i statsråd gav konsesjon i 1989. Ein slik konsesjon er bindande, varig bindande, og den kan ikkje gjerast om. Det er altså slik at Statkraft derfor har høve til å byggja ut etter dei konsesjonar som er gjevne, dvs. full utbygging. I mellomtida har likevel Statkraft bedt om å få gjennomføra ei mindre utbygging, ei utbygging med mindre inngrep, og eg kunne ikkje sjå at det var grunnlag for å seia nei til den søknaden. Ein annan grunn til at eg er overraska over at sentrumspartia tar opp denne saka, er at spørsmålet om Beiarnvassdraget låg i den førre regjeringa i over eitt år. Den førre regjeringa hadde med andre ord meir enn 365 dagar på seg til å behandla denne saka og gje ho eit anna utfall. Eg er heilt sikker på at når det ikkje kom noko initiativ frå den førre regjeringa, og det ikkje blei noko anna utfall, var det rett og slett fordi jussen her er så bindande at det ikkje var noko alternativ. Derfor blei ikkje denne saka behandla av den førre regjeringa. Eg fann ikkje noko grunnlag for å venta med den saka når utfallet av ho likevel var gjeve.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det eg har å halda meg til når det gjeld den førre regjeringa, er at den ikkje greidde å behandla denne saka, sjølv om dei hadde over eitt år på seg. Det tar eg som eit signal om at dei ikkje lika utfallet som likevel måtte koma fordi saka var avgjord ut frå juridiske rammer. Stortinget har vedteke at denne elva skal kunna byggjast ut. Kongen i statsråd har gjeve konsesjon. Det kan ikkje gjerast om. Sjølv om eg skulle ynskt det, kunne eg ikkje gjort noko anna enn å seia ja til ei redusert utbygging, som det no er søkt om. Så kunne ein sjølvsagt hevda at det hadde vore hyggjeleg om Statkraft gjorde ei ny konsekvensutgreiing her. Men det ville likevel ikkje ha endra situasjonen, for Statkraft har allereie fått konsesjon for å byggja ut dette vassdraget. Nye konsekvensutgreiingar ville difor ikkje ha endra dei realitetane. Her er det gjeve ein konsesjon. Den konsesjonen er bindandane, og det er slik at den kan korkje Stortinget eller Kongen i statsråd gjera om.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Eg er faktisk ueinig med spørjaren. Langeland seier at den førre regjeringa kunne ha gjort noko. Det trur eg faktisk ikkje var mogleg. Hadde dei kunna det, trur eg dei hadde gjort det. Men her er altså lovene klare: Konsesjonane er gjevne, og Statkraft har løyve til å byggja ut. Det dei har søkt om no, er ei redusert utbygging som gjev mindre miljøinngrep. Eg kunne ikkje sjå at det var grunnlag for å seia nei til mindre miljøinngrep, slik Statkraft no har ønskt. Når det gjeld situasjonen i denne elva med tanke på laks, er det slik at Jagland-regjeringa sette ned eit utval for å sjå på situasjonen for villaksen i Noreg. Dette utvalet gjekk gjennom lakseelvane våre og foreslo ein god del konkrete tiltak, bl.a. å innføra nasjonale laksevassdrag, der ein tek vare på dei viktigaste vassdraga. Beiarn var ikkje nemnt i den samanhengen. Eg synest sjølvsagt det er viktig å ta vare på villaksen, og eg er glad for at den nye regjeringa – i motsetnad til den førre – no har foreslått at Stortinget skal innføra prinsippet om nasjonale laksevassdrag.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Eg er heilt ueinig i at den nye regjeringa ikkje har brukt tid på denne saka. Det er òg slik at miljøvernministeren gjekk gjennom denne saka for å undersøkja om det var mogleg å gjera noko. Når ein då innsåg at her er det ikkje noko anna utfall enn det Regjeringa no har gått inn for, fann vi ikkje nokon grunn til å sitja på denne saka og trenera ho vidare. Det er gjeve løyve til å foreta utbygging av dette vassdraget. Det er ikkje nokon som kan trekkja det tilbake. Når det er ein realitet, kan eg ikkje skjøna at Regjeringa trong bruka meir tid på det enn ein har gjort. Arbeidarpartiregjeringa vil ha ein offensiv politikk når det gjeld å verna villaksen. Men eg må gjenta at denne elva ikkje har vore nemnd i denne samanhengen. Så vil eg seia at det i samband med energimeldinga var ei målsetjing for store delar av denne salen, inkludert sentrumspartia, å auka vasskraftutbygginga i Noreg for å få meir miljøvennleg kraft.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-05-24:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til helseminister Tore Tønne. Da Stoltenberg oppnevnte sin nye regjering, var Tore Tønne et av de mest positive og spennende navnene, og det gav løfter om evne og vilje til å modernisere offentlig sektor, ikke minst sykehussektoren. Derfor håper jeg at Tore Tønne også er villig til å følge opp i praksis. Når det gjelder sykehusene våre, har noen en organiseringsform som heter AS. Det gjelder Lovisenberg Sykehus i Oslo, og det har vist seg meget effektivt og vellykket. Hvorfor vil Arbeiderpartiet og Tore Tønne hindre at også andre sykehus og sykehuseiere som ønsker å bruke denne spesielle organisasjonsmodellen, kan få gjøre det?
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-05-24:
Dette er en viktig sak, ikke minst for Oslo fylke. Det spiller mindre og mindre rolle for innbyggerne hvem som eier sykehuset. Det viktigste er at sykehuset tilbyr tjenester som kommer alle innbyggerne til gode. Lovisenberg, som er Oslos tredje største sykehus, får altså benytte seg av denne modellen, som har vært vellykket, mens Oslos nest største sykehus, Aker, som betjener det samme publikum, foreløpig forhindres fra å bruke denne modellen. Hovedforskjellen mellom AS-modellen og den fylkeskommunale foretaksmodellen er at aksjeloven gir en unik mulighet til økonomistyring, økonomikontroll. Man kan bruke de regnskapsprinsippene som er nedfelt i regnskapsloven, og som har lange tradisjoner i Norge. Nettopp når vi vet at økonomistyring er de offentlige sykehusenes hovedproblem, vil jeg gjerne høre Tønnes svar på hvordan man kan løse dette konkrete problemet med økonomioppfølging, slik man kan i aksjeloven, men ikke for kommunale foretak.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg vil for det første si at spørsmålet om framtidig organisering av sykehus nå er til behandling i Stortinget på grunnlag av en odelstingsproposisjon fremlagt av den forrige regjering. Jeg skal være forsiktig med å gå inn på selve behandlingen av den, men der fremmes det i hvert fall forslag om mulighet til å etablere fylkeskommunale sykehus – og det gjelder det vesentligste innenfor sykehussektoren i dag – som egne rettssubjekter. Det anser jeg for å være et meget viktig skritt på veien mot en – skal vi si – fristilling av sykehusene i forhold til dagens situasjon med fylkeskommunene som eier. Når det så gjelder spørsmålet om aksjeselskaper i denne sektoren, er det ikke noe til hinder for at de ikke offentlig eide sykehus etableres som aksjeselskaper, slik representanten her viser til. Når det gjelder de offentlige sykehus, har jeg gitt uttrykk for at det er meget viktig at ansvaret for denne sektoren er et offentlig ansvar, og et udelt offentlig ansvar. Aksjeloven har svært mange viktige og riktige prinsipper når det gjelder styring av rettssubjekter først og fremst i næringslivssektoren, men for så vidt også i en del andre sektorer. Disse bestemmelsene lar seg utmerket godt praktisere innenfor de forslag til rettssubjekter som nå foreligger. Jeg er skeptisk til at aksjelovens bestemmelser om begrenset ansvar for eieren skal gjøres gjeldende innenfor offentlige sykehus.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg mener altså at det forslag som nå ligger til behandling i Stortinget, åpner for at man får sykehusselskaper som frittstående rettssubjekter, hvor mulighetene til f.eks. økonomistyring vil være de samme som i et aksjeselskap. Det vil være mulig å lede og administrere sykehusene etter så å si de samme regler, og det vil være regnskaper etter regnskapslovens bestemmelser. Men den viktigste forskjellen som representanten her ikke nevner, er at aksjeselskapet har som sin grunnidé å begrense eierens ansvar for rettssubjektet. Jeg mener at så lenge vi tross alt har en situasjon hvor det offentlige har ansvaret for sykehusene, og vi mener at det skal være et udelt ansvar, er det selvmotsigende å innføre en selskapsform som som grunnidé begrenser det offentlige ansvar.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg kan bekrefte at med gjennomføringen av det forslag som nå ligger i Stortinget om organisering av sykehusselskaper som frittstående fylkeskommunale rettssubjekter, vil det åpnes for både å føre regnskap etter regnskapslovens prinsipper og å gjennomføre styring, økonomistyring osv. ved disse sykehusene i praksis etter de samme prinsipper som de som gjelder innenfor aksjeloven. Men som representanten peker på, har aksjeloven altså som grunnidé at eierens ansvar er begrenset. I det ligger også at aksjeselskaper kan gå konkurs. Det er ikke en papirbestemmelse, det er en reell bestemmelse, og jeg er meget betenkt over å åpne for en praksis hvor det i det hele tatt er mulig for offentlige sykehus å gå konkurs.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg har hatt anledning til å diskutere sykehusorganisering med svenske kolleger, og det er riktig at det der utprøves modeller som også kan utprøves i Norge. Og jeg understreker: Jeg har ikke tatt avstand fra at private sykehus også kan være organisert som aksjeselskaper. Som det er pekt på her, har vi eksempler på det i dag. Det er ikke det som er problemet. Men jeg kjenner ikke til eksempler på at man eksperimenterer med offentlig eide sykehus som aksjeselskaper. Jeg har tvert imot fått mange spørsmål om det i det hele tatt kan være en særlig aktuell vei å gå. Da kommer jeg til den andre kommentaren representanten hadde, om nettopp ansvarsfraskrivelse. Jeg er ikke bare imot ansvarsfraskrivelse, men jeg er altså imot ansvarsbegrensning(presidenten klubber) for de offentlige eiere av sykehusene. (presidenten klubber)
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg er også noe overrasket over at det her blir nærmest en debatt om en sak som ligger til behandling i Stortinget. Og når en så erfaren representant som Alvheim peker på det, vil jeg bli ytterligere forsiktig med å uttale meg om saken. Når jeg valgte å uttale meg om spørsmålet om organisering av sykehus som aksjeselskap, er det bl.a. fordi jeg allerede har uttalt meg offentlig om spørsmålet og gitt uttrykk for de betenkeligheter jeg som sagt har til slik organiseringsform. Når det gjelder spørsmålet om tariffavtaler, som representanten Alvheim tok opp, vil jeg foretrekke å avvente behandlingen i komiteen og i Stortinget. Når Alvheim sier at dette med konkurs bare er et skremselsskudd, kan jeg forstå det. Men samtidig er det ikke en papirbestemmelse at det er en begrensning i eierens ansvar i aksjeselskaper.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det er riktig at jeg på det tidspunktet sa at jeg ville ta kontakt med sykehuseierne for å få en bedre oversikt over følgene av slike aksjoner, for, som jeg da også understreket, om det hadde vært avtalebundne som hadde gått til slike aksjoner, ville de ha vært ulovlige. Det er ikke tilfellet her, siden det er studentene som har anmeldt disse aksjonene. Det som siden er gjort, er at jeg har tatt den kontakt som jeg den gang bebudet, også gjennom Helsetilsynet. Det er sendt brev til alle sykehuseiere om å melde tilbake om deres vurdering av hva som kan bli situasjonen dersom slike aksjoner gjennomføres. Vi vil ha en oversikt over dette ved slutten av denne måneden. Jeg kan derfor på det nåværende tidspunkt ikke akkurat bekrefte omfanget eller alvoret i situasjonen annet enn å si at det er all grunn til å tro at en slik aksjon, om den blir gjennomført, vil få alvorlige konsekvenser. Men omfanget har jeg på det nåværende tidspunkt ikke oversikt over. Det er gitt en frist for å komme med tilbakemeldinger ved utløpet av måneden. Det er ganske naturlig at graden av beredskapstiltak som da vil bli vurdert, også vil være tilpasset det som kommer av tilbakemeldinger fra sykehusene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
For det første må jeg si at det følger vel av sakens natur at beredskapstiltak mot bebudede aksjoner nødvendigvis må være defensive. Men jeg vil ikke i det legge at vi har en defensiv holdning til å møte de problemer som en slik bebudet aksjon kan reise. Nå er det også slik at de problemer som dette kan skape, i første rekke må håndteres av de enkelte arbeidsgivere og de direkte ansvarlige for driften av sykehusene. Vi har en del erfaring med de problemer som knytter seg til avvikling av sommerferie ved sykehusene uansett, og de innskrenkninger som det krever. Jeg har det inntrykk at de også har et arbeid i gang med sikte på å se på hvilke muligheter de har til å finne andre løsninger dersom – jeg understreker dersom – aksjonen blir gjennomført og blir vellykket. Jeg har ikke tatt noe initiativ i forhold til utlandet av den karakter representanten spør om.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det er ingen tvil om at det er mangelfulle tilbud innenfor psykiatrien, mangelfulle tilbud for personer med alvorlige psykiske lidelser i Norge. Det er også i hovedsak bakgrunnen for at det er vedtatt å gjennomføre en opptrappingsplan for de offentlige tilbud i psykiatrien. Jeg tror ikke det er riktig å hevde at den opptrapping som nå er i gang, ikke kommer denne sektoren til gode. Vi har tvert imot en ganske god tilbakemelding på at den gjør det. Vi gjennomfører opptrappingsplanen slik at de mål som er satt for denne, også av Stortinget, skal bli nådd, men det er en opptrapping som nødvendigvis må gå over lang tid. Det er også forutsatt i planen slik den ble vedtatt i Stortinget. Gjennom denne planen satses det først og fremst på utvikling av kommunale botilbud i den kommunale og lokale sektor. Det er for så vidt også riktig at det i denne planen ikke er en tilsvarende tilgodeseelse av en del av de institusjoner som representanten her peker på. Det er spørsmål som vi må behandle på annen måte, og det er slik sett spørsmål som jeg må få komme tilbake til.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg vil gjerne gjenta at det faktisk skjer en opptrapping innenfor psykiatrien, slik det også er forutsatt i Stortingets vedtak om denne planen. Når det gjelder personellmangel, er det riktig at det er en meget viktig side ved dette. Det har også vært pekt på som en beskrankningsfaktor når det gjelder å gjennomføre de reelle tiltakene. Det viser seg imidlertid at vi så langt ikke har så store problemer med å få personell til å gjennomføre de tiltakene som skal gjennomføres, slik det kanskje har vært forutsatt. Tvert imot har vi relativt gode tilbakemeldinger når det gjelder økning i tilgangen på den typen personell som det her er snakk om. Jeg vil også si at det er gitt en prioritet til barne- og ungdomspsykiatri i gjennomføringen av opptrappingsplanen, men – som jeg også har sagt – det tar tid å gjennomføre disse tiltakene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Igjen har jeg ingen problemer med å være enig i at det er en alvorlig situasjon innenfor psykiatrien. Jeg tror at de tiltak som følger av den opptrappingsplan som er vedtatt, over tid vil avhjelpe dem, og vi må ha tillit til at vi derved langt på vei vil oppnå de mål som er satt. Men vi må erkjenne at dette tar tid. Det har vært problemer med personelltilgangen. Det tar tid å møte dem, men jeg synes nå tross alt at de tilbakemeldinger vi får når det gjelder akkurat det spørsmålet, er ganske oppmuntrende. Det er også avsatt midler til investeringer i sykehusplasser innenfor denne sektoren, og vi vil nok også se at det vil gi resultater. Men igjen: Vi må erkjenne at dette tar tid. Når det har vært gitt prioritet til de kommunale og fylkeskommunale tiltak, er det også fordi det skal lette presset på de større institusjonene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg er orientert om det planleggingsarbeid som pågår i Akershus fylkeskommune og Helseregion Øst, om en utbygging av nytt sentralsykehus i Akershus. For ordens skyld gjør jeg oppmerksom på at dette arbeidet ennå ikke har kommet så langt at det foreligger en søknad til Sosial- og helsedepartementet om godkjenning i henhold til sykehusloven. Departementet har tidligere meddelt Akershus fylkeskommune at utbyggingsplanene må utredes og vurderes i et regionalt perspektiv, og man er beredt til å behandle de ulike spørsmål vedrørende godkjenning så snart det foreligger en konkret søknad. Det forutsettes fra departementets side at fylkeskommunen som utbygger sørger for de nødvendige godkjenninger etter plan- og bygningsloven og andre forhold som gjelder lokalisering og forsvarlig bygging og drift. I denne forbindelse er det selvsagt også viktig at tomteforholdene blir avklart på en tilfredsstillende måte. I den utstrekning dette berører staten, vil det være forhold som er under arbeids- og administrasjonsministerens ansvarsområde. Jeg har fra Akershus fylkeskommune fått opplyst at reguleringssaken nå er under utarbeidelse og vil bli oversendt til behandling i Lørenskog kommune, som er rette reguleringsmyndighet i dette tilfellet. Jeg har videre fått opplyst at tomtespørsmålene er til drøfting mellom fylkeskommunen og Statsbygg. Dersom det viser seg nødvendig, vil også Arbeids- og administrasjonsdepartementet bli trukket inn i disse drøftingene. Det er ikke uvanlig at den type avklaringer det her er snakk om, kan ta tid. Det er imidlertid svært viktig at alle slike forhold blir tilfredsstillende avklart før det tas endelig stilling til et utbyggingsprosjekt og tilhørende fremdriftsplaner. Det er egentlig først etter en slik stillingtaken det kan være aktuelt å snakke om utsettelser. Jeg finner på denne bakgrunn ingen grunn til at statsministeren nå skal fastlegge noen særskilt koordinering mellom de berørte departementer når det gjelder de forberedende arbeider med utbyggingen av nytt sentralsykehus i Akershus.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg kan for så vidt bekrefte at det er alltid er grunn til bekymring når det meldes om utsettelser i planer for utbygging av nødvendig sykehuskapasitet, og jeg tror sånn sett ikke det er noen uenighet om det. Ja, det er riktig at departementet i dette tilfellet er orientert om at det foregår planlegging av en sykehusutbygging. Men vi er altså ikke kjent med de konkrete planer, og det har vel også sammenheng med at de ennå ikke har kommet så langt at det er grunnlag for en søknad om godkjenning etter sykehusloven. For øvrig kan jeg forsikre om at det er en god samordning mellom de berørte departementer i dette tilfellet, og at det sånn sett i hvert fall ikke er mangel på samordning som skal være årsaken til at saken eventuelt forsinkes. For øvrig vil jeg understreke betydningen av at disse forholdene blir avklart før det igangsettes ytterligere utbygging.