Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-04-28:
Jeg ønsker å ta opp noen tråder fra debatten – først til alkoholens plass i en rusplan. Arbeiderpartiet mener helt ærlig at det er usedvanlig viktig at alkohol får den plassen både ut fra den sykdomsbyrden den skaper, og fordi det er et legalt rusmiddel – det er et stort flertall som behersker sitt forbruk av alkohol, men det er også et stort mindretall som ikke gjør det. Det er utfordrende for fastlegene å ta tak i dette, for de skal være på tilbudssiden i sitt forhold til pasienten, og dette er skambelagt, tabubelagt. De må finne gode verktøy for hvordan de skal få en dialog om sykdomsbildet for å se om det kanskje henger sammen med alkoholforbruket. Det er tydeligvis også uenighet – det har det vært hele tiden i komiteen – om i hvilken grad alkohol er et økende problem eller ikke. Vi er fullt klar over at ungdom i dag drikker mindre enn tidligere. Det er veldig bra. Men samtidig drikker kvinner mer, og det gjør også eldre. Dessuten har kommunene for liten oversikt over de lokale utfordringene knyttet opp mot rus og alkoholforbruk i sin kommune. Brukerplan har vært et usedvanlig godt verktøy – i hvert fall i de kommunene jeg har spurt som har tatt det i bruk, og det er over 200. Jeg har ikke vært i 200 kommuner, men der jeg har spurt, mener de at det er på tide at de får det verktøyet, både for å få en oversikt over de lokale utfordringene og også for å se effekten av hva som virker. Nå vet jeg ikke om jeg tør å foreslå at dette bør rulles ut. Kanskje har man allerede bestemt at det skal rulles ut og gjelde for alle kommuner – for personer med rusutfordringer finnes over alt, og sett fra Stortinget er det viktig at alle blir sett og fulgt opp på rett måte. Det er behov for økte midler for å lykkes. 2,4 mrd. kr over fire år høres mye ut. Det er litt uenighet om i hvilken grad pengene skal øremerkes eller ikke, men det viktigste er at disse pengene kommer til dem som trenger det, og der de gir best effekt. Dette skal vi følge opp underveis. Det er to områder der midlene har vært øremerket fram til i dag, og vi er litt usikre på om det er rett. Det er det kommunale tilskuddet. En ting er å øremerke det rett inn i forhold til hvordan kommunene skal bruke det, men når de må søke om midlene fra Fylkesmannen, medfører det mye byråkrati, ansatte på deltid og utfordringer med å bygge opp kompetansen. Det er i hvert fall den tilbakemeldingen vi får fra Bergen, som hvert år får 21 mill. kr, men ingen mulighet til å bygge opp kompetansen med heltidsansatte, slik de ønsker. Det samme gjelder spesialisthelsetjenesten. Da man fikk 200 nye plasser, ble Helse Bergen pålagt å kjøpe dem fra private og ideelle med det resultat at Floenkollektivet, som jeg var innom tidligere, som er et offentlig tilbud, må redusere sitt tilbud. Likedan har de svært stramme rammer for det å gi et godt LAR-tilbud. Anbudssystemet er utfordrende, og Arbeiderpartiet har vært tydelig på at vi ser det positive i at man kan få fram nye behandlingstilbud, men også det negative med at man hindrer utveksling av kunnskap og kompetanse, som det er et stort behov for innenfor rusbehandling. Vi er også usikre på om løpende kontrakter er et godt verktøy. Vi forstår intensjonen med at man da får bygget opp kompetansen over tid, men erfaringen fra Borgestadklinikken – som med David og Goliat – er ikke bare positiv. Det er vanskelig å finne gode forhandlingsplattformer mellom en så sterk aktør som Helse Sør-Øst og Borgestadklinikken, som virkelig har utviklet nye tilbud, og få en rimelig betaling som samsvarer med den kvaliteten de tilbyr. Avslutningsvis vil jeg presisere at jeg synes det er litt trist å høre at man beskriver de mest sårbare og slitne rusavhengige som en pasientgruppe som ikke bør prioriteres, for det er det det handler om når det gjelder forsøk med heroinassistert behandling. Det er i hvert fall den tilbakemeldingen vi har fått fra de rusmedisinske fagmiljøene.