Bent Høie (Høyre), 2012-11-22:
Høyre har alltid kjempet for pasientenes rettigheter i helsevesenet, fra Syse-regjeringens innføring av de første behandlingstidsfristene i 1990 til Bondevik II-regjeringens innføring av rett til individuell medisinsk fastsatt tidsfrist i 2003. Nå er tiden kommet for å gå videre og innføre rett til fritt behandlingsvalg for pasientene. Innenfor dagens rett til fritt sykehusvalg er det de offentlige sykehusene som eier pasienten, og som setter grenser for pasientens valg. Høyre ønsker at det skal bli pasientenes helsevesen. Pasientenes valg er nå begrenset av offentlig rasjonering av behandlingstilbudet. Konsekvensene er et mer todelt helsevesen. I nyere tid har tykkelsen på lommeboken eller arbeidsgivers velvilje aldri vært viktigere for hvor raskt en får behandling. Antall pasienter som venter på behandling, har økt med 70 000 under den rød-grønne regjeringen. Ventetiden er i gjennomsnitt rundt 70 dager, men mange pasienter venter betydelig lenger. I 2011 var det over 60 000 fristbrudd – dette er pasienter som har fått en medisinsk fastsatt tidsfrist. Det er verdt å trekke fram at av barn og unge med psykiske lidelser, var det i 2011 14 pst. som ikke fikk hjelp innen den medisinsk fastsatte tidsfristen. Omtrent en halv million pasienter årlig får rett til helsehjelp, men har ikke en så alvorlig lidelse at de får en individuell tidsfrist. Blant disse er det pasienter som venter i over et år på hjelp. Det offentlige helsevesenet kjøper behandling hos private og inngår avtale med private. Men regjeringen Stoltenberg IIs innføring av kravet om at de først skal bruke egen ledig kapasitet, har vært grunnlag for en rasjonering av behandling som går ut over pasientene. Mange pasienter som er henvist til privat utredning og behandling, vil derfor oppleve at ventetiden er tilnærmet lik som i det offentlige. Det er ikke på grunn av at kapasiteten er brukt opp, men fordi behandlingskvoten er brukt opp. Som det står i brevet fra Aleris til en eldre mann i min hjemkommune som har behov for en brokkoperasjon: «De kvotene Aleris sykehus har fått tildelt av Helseregionene tilsier at vi ikke kan vurdere/operere mer enn et gitt antall pasienter pr. år, vi har derfor noe ventetid.» Ventetiden for konsultasjon i dette tilfellet er på 25 uker – eller over et halvt år. Han kan ikke gå tur lenger. Nå er han over 70 år og blir dermed sittende inaktiv i et halvt år for å vente på et helt enkelt inngrep. I den tiden forfaller helsen og egenmestringen fort. Han er pensjonist. Det betyr at han ikke har sykeforsikring hos arbeidsgiver eller en god privatøkonomi. Hvis så var tilfelle, kunne han ha kommet inn på dagen, for ledig kapasitet er det – for dem som har mulighet til å betale selv, eller som har helseforsikring. Derfor har også salget av helseforsikringer skutt i været. Omtrent 330 000 personer har slike forsikringer. Finansdepartementet regner med at dette vil øke til 350 000 til neste år. Men privat helseforsikring er ikke for alle. Helst bør du være i jobb, og skal du kjøpe den selv, må du være ung og frisk. Den største gruppen som tyr til private helsetjenester, er imidlertid dem som betaler rett fra egen lomme. Der er også veksten størst, ifølge tall fra den største private aktøren, Aleris. I 2011 representerte denne gruppen alene en større omsetning enn summen av pasienter som fikk behandling betalt av forsikring eller av det offentlige. Det har nesten vært en dobling av denne typen pasienter siden 2007. Siden januar 2011 har over 500 pasienter selv betalt for å få avklart, på det eneste diagnosesenteret for kreft i Norge, om de har kreft. Etter syv år med rød-grønn helsepolitikk har aldri tykkelsen på lommeboken betydd mer i det norske helsevesenet. Høyre ønsker å ta vare på den verdien at alle har rett til det samme helsetilbudet, uavhengig av økonomi. Det er en viktig del av den nordiske modellen. Da er vi nødt til å ta i bruk nye idéer og bedre løsninger. For hvorfor skal ikke alle som er vurdert til å ha rett til nødvendig helsehjelp, ha den samme muligheten som dem som har helseforsikringer, til å velge også de private tilbudene? Medlemskap i folketrygden bør være nok – det offentlige bør betale. Vi må ta i bruk den ledige kapasiteten hos de private for å få ned helsekøene og redusere ventetiden. Da forsvinner behovet for helseforsikringer, og folk kan velge – uavhengig av tykkelsen på lommeboken. Høyre mener selvsagt ikke at pasientene skal få definere sine egne behov for behandling, og at private dermed skal skape et behov gjennom å få pasienten til å føle seg syk. Fastlegen er, og skal være, den første portvakten til spesialisthelsetjenesten. Henvisningen må komme derfra. Vurderingen av henvisningen må skje innenfor de samme rammene som i dag, både når det gjelder prioriteringsforskriften, og hvem som kan vurdere. Men når pasienten er vurdert til å ha behov for nødvendig helsehjelp – gruppe 1 og 2 – må pasienten fritt kunne velge behandling på alle godkjente behandlingsinstitusjoner. Institusjonen må gjøre det innenfor den prisen som er fastsatt av det offentlige. Hverken den enkelte eller samfunnet har noe å spare på at pasienter venter med å få innfridd en rett det offentlige har gitt dem. Den enkelte mister livskvalitet, samfunnet går glipp av den enkeltes arbeidsinnsats. En har kanskje behov for hjemmehjelp, og helsen svekkes på andre områder – sånn at en blir enda mer hjelpetrengende. For noen måneder siden ringte en fortvilet bestemor meg. Hennes barnebarn på femten år hadde sannsynligvis Asperger – det trodde fastlegen, det trodde foreldrene. For å komme i gang med trening og få de redskapene han hadde behov for – for å håndtere denne diagnosen – måtte han få stilt diagnosen hos en spesialist. Ventetiden i Helse Sør-Øst var et og et halvt år. Når du er femten år og står på terskelen til voksenlivet, er ikke dette en ventetid – det er faktisk selve livet. I Stavanger kunne de få samme tilbudet i løpet av 14 dager – privat. Det kostet 20 000 kr. Det mangfoldet som fritt behandlingsvalg vil føre til, har kraft til å forandre denne guttens liv. Men jeg er også overbevist om at dette mangfoldet vil ha kraft til å forandre det offentlige helsevesenet. Hadde det vært fritt behandlingsvalg, er jeg helt overbevist om at Helse Sør-Øst ikke hadde hatt halvannet års ventetid for å stille denne typen diagnoser. I hvor mange år lovet ikke de offentlige sykehusene at de skulle få ned køene til behandling av pasienter med hjerteflimmer? Gang på gang var helseministeren i Stortinget og gjentok lovnadene. Men ikke før regjeringen, etter press fra opposisjonen, åpnet opp for at Feiringklinikken kunne etablere et tilbud til disse pasientene, ble det fart på sakene. Det offentlige helsevesenet vil uansett behandle de aller fleste pasientene, de vil ha de mest spennende fagmiljøene og den mest avanserte behandlingen. 80 pst. av pasientene er akutte – de kommer til de offentlige sykehusene. Men fritt behandlingsvalg vil være viktig for å få en rask diagnostisering og for å slippe å vente lenge på enkle inngrep, og vil føre til at de offentlige sykehusene også organiserer sin virksomhet smartere. Men fritt behandlingsvalg vil være aller viktigst for de svakeste pasientene – de kronisk syke, de rusavhengige og de psykisk syke. Det er ikke fritt valg innenfor rehabilitering i dag. Kronikerne må ta til takke med det tilbudet som deres helseforetak tilbyr. Dermed avskjæres pasienter fra å velge rehabiliteringsinstitusjoner som er spesialiserte på akkurat deres lidelse, sånn som MS-pasientene i Helse Nord som ikke får bruke MS-Senteret i Hakadal. Rusavhengige er motivert for behandling, og de har ofte en sterk mening om hvilken behandling de tror på. Mange går faktisk i dag til det skritt å si fra seg sine pasientrettigheter for å vente lenger på en plass på akkurat den institusjonen de tror på, eller de får venner og familie til å betale. I mange bygder samles det inn penger privat for å gi rusavhengige et behandlingstilbud på akkurat den institusjonen som de er motivert for å få behandling på. Med fritt behandlingsvalg hadde de kunnet få behandling der de ønsket, og det offentlige hadde tatt regningen. Jeg er overbevist om at Phoenix Haga hadde kunnet leve godt videre – selv uten avtale med Helse Sør-Øst – innenfor dette systemet. For behovet er der jo – med nærmere 3 000 som står i kø for behandling. Høyre mener at det viktigste er et godt og velfungerende offentlig helsevesen. Vi ønsker ikke å privatisere sykehusene. Men vi tror på å styrke pasientens rettigheter og på å bruke de private til å løse fellesskapets oppgaver. Fritt behandlingsvalg vil sikre det jeg mener er en viktig verdi i den nordiske modellen: lik tilgang til helse – uavhengig av tykkelsen på lommeboken. Skal vi ta vare på den verdien, må vi være åpne for nye idéer og bedre løsninger.