Pål Farstad (Venstre), 2014-05-06:
Juks og ulovligheter er problemer som kan ramme alle deler av næringslivet. Det gir konkurransefordeler for aktører som bryter loven, og står i veien for andre viktige innovasjonsarenaer som kvalitet, markedskunnskap og produktutvikling. Innenfor fiskerinæringen har vi en viktig tilleggsdimensjon: Vi snakker om høsting og omsetning av fornybare ressurser, fellesskapets ressurser. Å ha riktig oversikt over ressursuttaket fra naturen er nødvendig og avgjørende for å sikre en god forvaltning, men også for å sikre at næringen opprettholder omdømmet sitt både nasjonalt og internasjonalt. Denne vinteren trappet Fiskeridirektoratet opp kontrollinnsatsen. Antallet inspektører ble økt, og flere hurtiggående kontrollbåter er tatt i bruk. Til tross for en betydelig kontrollinnsats ble det avdekket få regelbrudd. Kontrollarbeidet er krevende fordi antallet transaksjoner og aktører er stort og spredt langs kysten. Dette betyr at etterlevelsen av regelverket i stor grad må baseres på tillit mellom fiskekjøper, fisker og myndigheter. Det er med andre ord ikke lett å måle omfanget av juks og ulovligheter, og bak offisielle tall skjuler det seg sannsynligvis mørketall. Nofima, som driver forskning og utvikling for akvakulturnæringen, for den tradisjonelle fiskenæringen og matindustrien, er i gang med et større næringsfinansiert prosjekt med fokus på lønnsomhet i torskefiskeriene. I den forbindelse har de også sett nærmere på juks og mekanismene bak ulovligheter i fiskeribransjen. For å innhente informasjon om situasjonen har Nofima gjennomført en spørreundersøkelse blant fiskere og fiskekjøpere om uregelmessigheter i mengden fisk som leveres. Det er en viktig premiss for denne interpellasjonen. I denne spørreundersøkelsen ble aktørene først bedt om å vurdere omfanget av juks på en kvalitativ skala. Gjennomsnittet viste at respondentene opplevde at det forekommer juks i liten til moderat grad. Etterpå fikk respondentene spørsmål om mengden fisk det jukses med målt i prosent av aktørenes totale fangst. I tillegg til å anslå størrelsen på sitt eget juks ble aktørene også bedt om å anslå jukset til andre de har nær kjennskap til. Så til svarene. Om lag 60 pst. svarte at de ikke driver med ulovligheter. Når det gjelder de resterende, svarte aktørene at det jukses med i størrelsesorden 1–5 pst. av den totale fangsten. Samtidig som det er viktig å understreke at de fleste i bransjen følger boka, er dette tallet, 1–5 pst., et bekymringsverdig tall. I spørreundersøkelsen fikk aktørene i tillegg spørsmål om holdningen til juks. Så mye som 40 pst. opplever at juks i større eller mindre grad er akseptert, og blant fiskerne oppgir mange at det er et krav fra fiskekjøper. Slike holdninger er næringen ikke tjent med. Når Venstre har tatt opp dette, er det fordi vi mener det må være nulltoleranse for juks. På spørsmålet om hvem som tar initiativ til ulovligheter, oppgis det i de fleste tilfellene at det enten er fiskekjøper eller gjennom et samarbeid mellom kjøper og fisker. Den vanligste metoden for juks rapporteres å være at det leveres mer fisk enn det som framkommer av sluttseddelen. Andre metoder går ut på at fisk av dårlig kvalitet ikke blir registrert og rapportert til myndighetene, eller at fiskekjøper regner ut vekten på fisken i strid med regelverket, slik at mindre fisk blir registrert enn det regelverket tilsier. Nofimas måling er subjektiv i sin natur og gir derfor et usikkert faktagrunnlag. Resultatene må derfor tolkes varsomt. Vi kan ikke si hvorvidt anslaget om juks er basert på egne opplevelser eller rykter, og vi vet ikke om det eksempelvis bare er aktører med sterke meninger som har svart. Det er også en overvekt av svar fra de minste fartøyene. Dette er et viktig grunnlag. Det er betydelig usikkerhet omkring omfanget av slike uregelmessigheter, men undersøkelsen gir informasjon om næringsaktørenes oppfatning. Det er altså liten tvil om at juks forekommer, og det er betenkelig at mange opplever juks som akseptert i en næring som høster av fellesskapets ressurser. Dette er en alvorlig form for kriminalitet som begås mot en fornybar ressurs som vår framtids verdiskaping og velferd er avhengig av. Vi har ikke grunnlag for å hevde at fiskerinæringen verken er mer eller mindre lovlydig enn andre næringer, og vi må stille spørsmål ved om noe av dette kan forklares ut fra om regelverket kan oppfattes som urimelig eller urettferdig – vanskelig tilgjengelig, om man vil. Uansett viser undersøkelsen at det er gode grunner til å styrke holdningene og tiltakene mot juks i fiskerinæringen. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: Hva vil statsråden gjøre for å få bukt med ulovlig fiske og bekjempe juks og de holdningene vi ser til juks i bransjen?