trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-09-30:
På vegne av representantene Kari Elisabeth Kaski, Torgeir Knag Fylkesnes, Solfrid Lerbrekk, Nicholas Wilkinson og meg selv har jeg den store glede å sette fram et grunnlovsforslag om endring i § 49 og ny § 75 a, om folkeforslag og folkeavstemninger. Så vil jeg på vegne av meg selv foreslå endring i § 57, om valgdistrikt.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2020-09-30:
På vegne av representanten Christian Tybring-Gjedde og meg selv har jeg den ære å fremsette et grunnlovsforslag på vegne av Carl I. Hagen om ny § 89 annet ledd, om å gi Høyesterett initiativrett til å prøve om en ny lov strider mot Grunnloven.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2020-09-30:
På vegne av meg selv er det en glede å fremme forslag om endringer i §§ 54, 68 og 121 i Grunnloven, om å tillate nyvalg midt i en stortingsperiode.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2020-09-30:
Jeg vil på vegne av representantene Martin Kolberg, Marianne Marthinsen, Jette F. Christensen, Trine Skei Grande, Terje Breivik, Geir Sigbjørn Toskedal og meg selv fremme et grunnlovsforslag om endring i §§ 25 og 26 i Grunnloven, om forsvarsmakten og utenriksstyret.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-09-30:
Jeg har den store ære å legge fram et grunnlovsforslag på vegne av Solfrid Lerbrekk, Kari Elisabeth Kaski, Audun Lysbakken, Karin Andersen, Lars Haltbrekken, Mona Fagerås, Nicholas Wilkinson og meg selv om endring i § 25, om forbud mot atomvåpen på norsk jord.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2020-09-30:
På vegne av representantene Svein Harberg, Silje Hjemdal, Freddy André Øvstegård, Une Bastholm, Bjørnar Moxnes og meg selv har jeg gleden av å fremme et grunnlovsforslag om opphevelse av Grunnloven § 116 første punktum, bestemmelsen om Opplysningsvesenets fond.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-09-30:
Jeg vil på vegne av representantene Trygve Slagsvold Vedum, Nils T. Bjørke og meg selv legge fram forslag om endring i § 75 eller § 120 a i Grunnloven, om grunnlovfesting av Norges Banks representantskap.
Michael Tetzschner (Høyre), 2020-09-30:
På vegne av representantene Peter Frølich, Morten Wold og meg selv har jeg æren av å fremsette et grunnlovsforslag om endring i § 98, forbud mot uforholdsmessig inngrep i borgernes frihetssfære – og likeledes, på egne vegne, et grunnlovsforslag om et nytt tredje ledd i § 95, om at staten ikke skal kunne skatte- og avgiftsbelegge rettslige tjenester for saker som skal avgjøres av domstolene.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-09-30:
Begge forslagene fremmes av representantene Solveig Schytz, Trine Skei Grande og meg selv. Det første dreier seg om endring i § 100, slik at den heretter skal lyde: «Frimodige ytringer om statsstyret, religion og hvilken som helst annen gjenstand er tillatt for enhver.» Det andre dreier seg om fravikelse av menneskerettighetene, såkalt derogasjon, ny § 113 b.
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-09-30:
På vegne av representantene Kari Elisabeth Kaski, Nicholas Wilkinson og meg selv har jeg æren av å legge fram forslag om ny § 110 a i Grunnloven, om rett til tilfredsstillende levestandard og helse.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2020-09-30:
På vegne av representantene Martin Kolberg, Lene Vågslid og meg selv vil jeg framsette forslag om ny § 113 a, om begrensning i menneskerettighetene og – fra de samme representantene – forslag om ny § 113 b, grunnlovfesting av derogasjon.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2020-09-30:
På vegner av representantane Kari Elisabeth Kaski, Torstein Tvedt Solberg, Anette Trettebergstuen, Åsmund Aukrust, Heidi Nordby Lunde, Sivert Bjørnstad, Jon Gunnes, Ketil Kjenseth, Trine Skei Grande og meg sjølv har eg gleda av å fremja grunnlovsforslag om endring i § 1 mv., om republikk.
Peter Frølich (Høyre), 2020-09-30:
På vegne av meg selv vil jeg fremme forslag om endring i §§ 86–88 og 90–91, om domstolkommisjonens forslag til et helhetlig grunnlovsvern for domstolene.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-09-30:
Eg vil på vegner av Une Bastholm, Bjørnar Moxnes, Audun Lysbakken, Solfrid Lerbrekk, Lars Haltbrekken, Mona Fagerås og meg sjølv setje fram eit grunnlovsforslag om ny § 112 a, om at dei viltlevande marine ressursane tilhøyrer fellesskapet og skal kome kystsamfunna til gode.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2020-02-25:
På vegne av representantene Geir Adelsten Iversen, Liv Signe Navarsete, Sandra Borch, Bengt Fasteraune og meg selv vil jeg fremme et forslag om et bedre flytilbud på kortbanenettet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-25:
På vegne av stortingsrepresentantene Nicholas Wilkinson, Kari Elisabeth Kaski, Arne Nævra, Freddy André Øvstegård og meg sjøl vil jeg sette fram et forslag om å stramme inn karanteneordningen for tidligere medlemmer av regjeringen, statssekretærer og politiske rådgivere i regjeringsapparatet.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-25:
På vegne av representantene Lars Haltbrekken, Torgeir Knag Fylkesnes, Solfrid Lerbrekk, Freddy André Øvstegård, Nicholas Wilkinson, Karin Andersen og meg selv vil jeg sette fram et representantforslag om etterlønnsavtaler for politikere – like rettigheter for kong Salomo og Jørgen hattemaker.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-02-25:
På vegner av stortingsrepresentantane Morten Ørsal Johansen, Terje Halleland og meg sjølv vil eg leggje fram eit representantforslag om ei effektiv forvaltning av ulvebestanden i tråd med bestandsmålet.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-02-25:
La meg berre først vere veldig klar på at Framstegspartiet meiner at vi må forvalte det bestandsmålet Stortinget har fastsett. Det er vi framleis eit stykke unna, og det betyr at vi gjerne skulla ha røysta for forslag som bidreg til å føre oss nærmare bestandsmålet i den ulveforvaltninga vi har. Dessverre bidreg ikkje forslaga som er fremja i dag, til det i det heile. Tvert imot har naturmangfaldlova § 18 c og bruken av ho, medrekna også nivået rovviltnemndene grunngjev fellingsvedtaka for Julussa og Osdalen med, vore gjenstand for rettsleg prøving. Når det ikkje står seg, hjelper det ikkje at den lovgjevande forsamlinga i landet fell for freistinga til ikkje å drive lovarbeid, men heller politiske, symbolske markeringar på Stortinget. Det fører ikkje ulveforvaltninga nærmare bestandsmålet, og det fører ikkje til dempa konfliktar – tvert imot bidreg det til det motsette. At Senterpartiet driv eit slikt spel, hadde eg nesten forventa. At Arbeidarpartiet no har varsla at dei vil gjere det same, er derimot langt meir overraskande. Dersom vi skal få til ei forvaltning i tråd med bestandsmålet, slik Framstegspartiet er oppteke av, må vi inn og gjere endringar i naturmangfaldlova. Eg veit at det er krevjande for regjeringspartia, men eg vil oppmode dei no til å ta den situasjonen vi er i, på alvor. Bestandsmålet må gjelde. Dersom lov- og heimelsgrunnlaget vårt ikkje er sterkt nok, må vi reelt gjere endringar i det. Det er det som må til. Når Osdalen og Julussa var for svakt grunngjeve for rovviltnemndene og bruken av § 18 c ikkje stod seg i møte med domstolane, er ikkje ei svakare grunngjeving for Mangen og Rømskog og same lovpraktisering av § 18 c i naturmangfaldlova eit rettsleg grunnlag for å ta ut noko som helst. Det veit både Arbeidarpartiet og Senterpartiet. I dag er vi gjenstand for eit politisk spel som ikkje handlar om ei langsiktig, effektiv og berekraftig forvaltning av ulvebestanden, men som tvert imot bidreg til ytterlegare spissing av eit konfliktnivå som burde ha vore dempa. Difor har Framstegspartiet i dag sett fram eit representantforslag som handlar om at Stortinget må gjere det som Stortinget skal gjere når heimelsgrunnlaget ikkje står seg, nemleg å endre lova. Det er difor Stortinget er lovgjevande forsamling. Framstegspartiet kjem til å røyste ned forslaga frå opposisjonen i dag fordi det er nødvendig, og så kjem vi tilbake igjen til nødvendige lovendringsforslag på bakgrunn av det forslaget vi har fremja i dag.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-02-25:
Eg er einig med statsråden i at forslaga som Arbeidarpartiet og Senterpartiet har fremja, ikkje kjem til å føre oss nærare å kunne forvalte bestandsmålet, som trass alt må vere Stortingets overordna målsetjing. Men nettopp fordi det er det rettslege grunnlaget, som også regjeringa legg så stor vekt på, som er det faktiske hinderet for å kunne forvalte det bestandsmålet som Stortinget har fastsett til å vere fire–seks ynglingar per år, er spørsmålet: Vil statsråden, som ein direkte konsekvens av at det er lova som står i vegen for å forvalte etter bestandsmålet, gå vekk frå Granavolden-plattformens formuleringar og vere med på nødvendige endringar i naturmangfaldlova § 18 første ledd bokstav b og c?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-02-25:
Viss lova står i vegen for å forvalte bestandsmålet, er det lova det er noko gale med, ikkje bestandsmålet. Det trur eg statsråden kan leggje til grunn at fleirtalet i Stortinget meiner. Då er jo spørsmålet: Vil regjeringa aktivt halde seg til at eiga vurdering er at lovgrunnlaget ikkje er på plass for å forvalte bestandsmålet, og dermed vere med på faktisk å endre lovverket, eller vil regjeringa framleis stå fast på ein prosess som gjer at konfliktnivået aukar i rovviltspørsmålet, trass i eit ulveforlik med brei tilslutning i 2016? Det er kjernen i det spørsmålet vi står overfor no. Alternativet til at statsråden og regjeringspartia innser alvoret, er jo at Stortinget tek regi på dette lovarbeidet sjølv. Difor spør eg igjen: I lys av den politiske situasjonen, i lys av den situasjonen vi har i ulvesona, vil regjeringa vere med og opne for nødvendige endringar i naturmangfaldlova?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-02-25:
Aller først: Når ein høyrer debatten og høyrer både SV og Miljøpartiet Dei Grønes manglande respekt for ulveforliket, er det i alle fall ingen tvil om at det inneber ei forakt for folk som ber konsekvensane av rovdyrpolitikken, på ein måte som ikkje tener Stortinget særleg til ære. Difor er det nødvendig når heimelsgrunnlaget ikkje er sterkt nok til å forvalte bestandsmåla, at ein gjer nødvendige endringar i lovgrunnlaget. Når ein høyrer senterpartirepresentantar på talarstolen i dag, som omtalar det juridiske grunnlaget nesten som ein brysam parentes, meiner eg Stortinget ikkje tek tilstrekkeleg på alvor at det faktisk er den lovgjevande forsamlinga. At stortingsrepresentantar som er utdanna juristar, omtalar det i same ordelag, er meir overraskande enn noko anna. Det er vel kanskje difor representanten Arnstad først og fremst konsentrerte seg om dei to forslaga som ikkje hadde jus i seg, i eit angrep på Framstegspartiet. Eg trur det var ei klok tilnærming. Det er openbert for alle at det juridiske grunnlaget som Senterpartiet baserer desse forslaga på, dessverre med støtte frå Arbeidarpartiet, ikkje i det heile står seg. Til eitt av dei andre forslaga, f.eks. forslag nr. 2, frå Arbeidarpartiet og Senterpartiet. : Eg vert spurd om kvifor Framstegspartiet ikkje stemmer for det – det er ikkje noko juridisk spørsmål i det. Kva vil ein framskunda frist, ein absolutt frist frå Stortinget for når forvaltingsvedtaket skulle fattast reelt, medføre? Jo, det medfører mindre rom for politiske vurderingar, uttømming, nye rundar for å sjekke handlingsrommet og meir makt til miljøforvaltinga når slike vedtak skal fattast. Intensjonen bak forslaget deler eg fullt og heilt, men eg trur konsekvensen av det vil vere det stikk motsette av det Arbeidarpartiet og Senterpartiet vil, eller meiner med det, når dei fremjar eit slikt forslag. Eg trur det gjev meir makt til Miljødirektoratet og til Klima- og miljødepartementet på eiga hand, at det er den direkte konsekvensen av forslaget. Difor stemmer eg ikkje mot forslaget fordi Senterpartiet har fremja det, men eg stemmer imot det fordi det er eit dårleg forslag. Dårlege forslag stemmer eg ikkje for, heller ikkje når Senterpartiet har fremja dei – sjølv i saker der vi har mykje felles tankegods med Senterpartiet, som at vi skal forvalte Stortingets vedtak om bestandsmål. Det er det denne saka handlar om. Det handlar om at vi faktisk tek ansvar for at vi skal ha ei ulveforvalting i tråd med Stortingets fastsette bestandsmål basert på eit juridisk grunnlag, der Senterpartiet og Arbeidarpartiet dessverre har late seg lure til å drive politisk spel i staden.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-02-25:
La meg innleiingsvis starte med å gje honnør til Senterpartiet for éin ting: Dagens beste spydigheit kom frå representanten Myhrvold. Når det er sagt, vil eg til forslag nr. 4, som fleire har utfordra oss på. Grunnen til at vi ikkje stemmer for det forslaget no, er for det første at vi vil gjere ei reell vurdering av korleis ei eventuell anna klagebehandling vil kunne gå føre seg. Om det f.eks. kunne vere ei samansetjing og eit sekretariat som minte meir om korleis rovviltnemndene sjølve er organiserte, kunne det vere aktuelt å sjå på ei slik løysing. Om det reelt sett ikkje vert ei betre løysing, er vi førebudde på å vere mot det når eit slikt forslag eventuelt kjem til behandling. Når det gjeld strukturen på rovviltnemndene, som er omfatta i det same forslaget, er Framstegspartiet einig med Senterpartiet, men sidan forslaget er stilt opp i ein samanheng, stemmer vi ikkje for det i dag. Vi vil oppfordre statsråden til ikkje å gjere slike endringar i strukturen på rovviltnemndene.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2020-02-25:
Eg dristar meg til å begynne innlegget med å takke komiteen for eit godt samarbeid, sjølv om eg som saksordførar òg må starte med nokre ord om handsaminga av denne saka. Då saka blei fremja i Stortinget, blei det bede om ei hastebehandling av det framlegget som då blei sett fram. Det blei ikkje vedteke, men det var mange av partia som tok ordet i den debatten, og bad om at det skulle bli ei rask handsaming. Dette har komiteen ønskt å leggje til rette for heile vegen. Når saka likevel fyrst kjem til Stortinget i dag, handlar det om at den saka og den innstillinga som ligg føre no, og den saka som vi skal debattere i dag, har ganske mange forslag som går utover det som originalt blei føreslått, og som det blei bede om ei rask behandling av. Representantforslaget handla i fyrste omgang om å be regjeringa gje løyve til lisensfelling for ulverevira i Mangen og Rømskog. I innstillinga frå komiteen som ligg føre i dag, er det sju ulike forslag, der fleire av dei omhandlar nye fristar for rovviltforvaltinga, det handlar om utviding av lisensperioden, strukturen til rovviltnemndene, nye kriterium for uttak av ulv, endring av rovviltforskrifta og endring av metodikken i bestandsmålet. Fleirtalet i komiteen – og det inkluderer Kristeleg Folkeparti – har heile vegen hatt ei rask handsaming av denne saka som sitt mål, sidan vi har blitt bedne om å handsame ho raskt. Når det likevel har blitt sett fram framlegg som går ganske langt utover det vi har blitt bedne om å handsame raskt, har fleirtalet ønskt å behandle desse skikkeleg. Difor har vi denne debatten i dag. La meg minne om at det no både har blitt fremja eit nytt representantforslag frå Arbeidarpartiet om ulveforvaltinga medan denne saka har lege til handsaming i komiteen, og vi har jammen fått endå eit nytt representantforslag om ulveforvaltinga før vi begynte på debatten her i dag. La meg så gå inn i det vi skal debattere i dag. I dag skal vi debattere saka, og fleirtalet i komiteen har merka seg at forslagsstillarane tek til orde for å overprøve eit forvaltingsvedtak. I klagehandsaminga til regjeringa kjem det fram at ein ikkje ser heimel for å nytte naturmangfaldlova § 18 c som grunnlag for vedtak om felling, og sidan det vedtaket blei fatta, har dette biletet blitt endå meir uvisst. Fleirtalet i komiteen – alle unnateke Senterpartiet – har merka seg at Borgarting lagmannsrett i ei ankesak mellom World Wildlife Fund og staten har gjeve World Wildlife Fund medhald i at det ikkje skulle vore gjeve fellingsløyve i 2017 for to ulveflokkar. Avgjerda syner til den same lovparagrafen som er blitt nytta her no. Saka er anka til Høgsterett, og heimelsgrunnlaget i § 18 c er ikkje avklart. All den tid det heimelsgrunnlaget ikkje er avklart, risikerer Stortinget å komplisere biletet endå meir om ein går inn og driv paragrafarbeid og driv med instruering av dei same paragrafane som no er til debatt. Difor ønskjer ein ikkje å gjere det, og difor har fleirtalet sagt at ein ikkje vil stemme for dei forslaga som no blir sette fram.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Arbeiderpartiet vil fortsatt bidra til en todelt målsetting for norsk rovdyrpolitikk, der en skal sikre alle de store rovviltartene i norsk natur og samtidig ivareta landbruks- og tamreinsinteressenes bruk av utmarksområder. Det er også et mål å sikre raskt og effektivt uttak av rovdyr som blir særlig nærgående for bebyggelse og befolkning, i samsvar med naturmangfoldloven, og der menneskers livskvalitet rammes. Arbeiderpartiet står ved gjeldende rovdyrpolitikk og de rammene som er satt gjennom de vedtatte rovviltforlikene, som bygger på naturmangfoldloven, Bernkonvensjonen og flertallsvedtaket om ulv fra 2015–2016. Arbeiderpartiet er opptatt av å sikre levedyktige rovdyrstammer i Norge, i tråd med naturmangfoldloven og våre internasjonale forpliktelser. Stortinget har vedtatt bestandsmål for rovdyrartene bjørn, gaupe, jerv og ulv. Arbeiderpartiet mener det er avgjørende at alle parter har respekt for de bestandsmålene Stortinget har satt. Det innebærer at når en bestand ligger over bestandsmålet, må bestanden reguleres. Arbeiderpartiet mener at føringene i forlikene skal bidra til å dempe konfliktnivået mellom rovviltforvaltningen og beitenæringene, og vil nok en gang presisere at vi forventer at myndighetene og forvaltningen følger disse opp. Noe av årsaken til det høye konfliktnivået vedrørende rovdyr er at mange oppfatter at det er en manglende vilje til å etterleve de vedtatte bestandsmålene. Arbeiderpartiet foreslår derfor en endring i naturmangfoldloven. Lovforslaget innebærer at det ved vurdering av bokstav c skal legges større vekt på om bestandsmålet for rovdyrarten er nådd. Det vil i praksis bety at det skal mindre til før de offentlige interessene som taler for uttak, er av vesentlig betydning når bestandsmålet er innfridd. En slik lovendring vil være innenfor Bernkonvensjonens rammer og vil i større grad bidra til etterlevelse av Stortingets vedtatte politikk. Med det tar jeg opp de forslagene som Arbeiderpartiet er en del av.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Vi ser at dette skaper stort engasjement både for og mot. Engasjementet ga seg også nylig uttrykk i form av en stor tverrpolitisk markering som mange organisasjoner stod bak, foran Stortinget. De demonstrerte ikke mot rovviltforliket, men de demonstrerte for noe så uvanlig som at Stortinget burde oppfylle sine egne vedtak. Nå har vi hørt at en av representantene fra regjeringspartiene mente at dette var en oppkonstruert problemstilling, men når vi får vitnesbyrdene fra dem som lever med ulv og tett på ulv, og hører om usikkerheten og frykten de føler – gjør det ikke da inntrykk på statsråden?
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2020-02-25:
Jeg tror vi må se på mange ting. Det er klart at når vi har definerte ulvesoner, som gjør at man har presset ut beitenæringen, områder hvor næringen er lagt ned, vil det aldri bli tap av sau. Vi er også for en todelt forvaltning. Vi ønsker en bærekraftig rovviltstamme samtidig som vi ønsker å ivareta beitenæringen, men innenfor lovverket, regelverket og internasjonale konvensjoner har vi også mulighet til å ta hensyn til de menneskene som lever tett på ulven. Mitt spørsmål blir da: Vil ikke ministeren føle det naturlig at man også vektlegger det å lytte til dem som har disse opplevelsene?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-02-25:
Vi har en rovdyrpolitikk i dette landet som er ute av kontroll. År etter år har rovdyr blitt prioritert framfor beitedyr og lokalsamfunn. Antallet ulv har siden denne regjeringen tok over, ligget langt over bestandsmålet. Denne regjeringen har – sammen med Fremskrittspartiet – ikke bidratt noe til å få ned bestanden. Det har blitt en årlig tradisjon for regjeringen å sette til side rovviltnemndenes vedtak. Tidligere år har dette skjedd noen dager før julaften. I år kom beskjeden på nyttårsaften, altså bare noen få timer før jakten skulle starte. Rovviltnemndas vedtak om å ta ut tre flokker ble altså nok en gang overkjørt av regjeringen. Dette har selvfølgelig store konsekvenser nasjonalt siden det nok en gang bidrar til at ulvebestanden ligger langt over det bestandsmålet som Stortinget har vedtatt. Rovviltnemndene har hvert år de siste årene vedtatt kvoter for lisensfelling som er store nok til at Stortingets bestandsmål skal kunne overholdes, men disse overprøves igjen og igjen av Klima- og miljødepartementet. Dette har ført til at det antallet ulveflokker som skal til for å komme ned på bestandsmålet som Stortinget har vedtatt, ikke har blitt tatt ut. Jeg vil bare påpeke at både Bernkonvensjonen og naturmangfoldloven åpner for at Norge kan forvalte ulvebestanden i tråd med Stortingets bestandsmål. Det er derfor ikke mulig å hevde at rovviltnemndenes vedtak strider mot lovverket eller internasjonale forpliktelser. Det er regjeringen og departementet som sitter med ansvaret også for å begrunne vedtak om felling godt nok. Man kan spørre seg om departementet bevisst ikke vil framskaffe nødvendig dokumentasjon for at felling kan skje. Denne saken handler om at klima- og miljøministeren fra Venstre vil gjøre sitt ytterste for å sette til side en ulveforvaltning som er i tråd med Stortingets demokratisk fattede vedtak om bestandsmål, og at Solberg-regjeringen i hele sin levetid har sluttet opp om Venstres rovdyrpolitikk. Jeg stiller meg meget undrende til at Fremskrittspartiet aksepterer dette i en situasjon hvor partiet har gått ut av regjering, og nå gjentatte ganger har hevdet at Fremskrittsparti-representantene vil stemme i tråd med sitt primærstandpunkt. I dag har Fremskrittspartiet mulighet til å sikre flertall for en rekke av de forslagene som foreligger i denne saken, men det ser dessverre ikke ut til at de vil gjøre det. Med det tar jeg opp Senterpartiets forslag i saken.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2020-02-25:
De siste årene har regjeringen skapt tvil om rovviltnemndenes rolle og kompetanse gjennom stadig å overprøve og overkjøre nemndenes vedtak. De regionale rovviltnemndene har flere ganger skapt hodebry for regjeringen fordi de på en profesjonell og kunnskapsbasert måte har fulgt opp Stortingets vedtak om hvordan rovdyrartene skal forvaltes. De bringer også viktig lokal kompetanse inn i norsk rovdyrforvaltning. Det samme kan ikke akkurat sies om denne regjeringen. Rovviltnemndene var en del av rovdyrforliket i 2011, og hele systemet skal sikre lokal og regional forvaltning av rovdyrpolitikken. At regjeringen nå åpenbarbart arbeider med omfattende endringer og må halvere rovviltnemndene, er helt i strid med rovviltforliket. Hva vil statsråden oppnå med å slå sammen rovviltnemndene til større regioner, og har statsråden tillit til den jobben som nemndene gjør i dag?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-25:
I 1973 ble ulven fredet på permanent basis i Norge. Fra å være så å si utryddet fra norsk natur har vi nå fått ulven tilbake, men den er fortsatt klassifisert på den norske rødlisten som «kritisk truet». Derfor har Stortinget flere ganger slått fast at i visse deler av landet, den såkalte ulvesonen, skal ulven ha en ekstra beskyttelse. Da er det oppsiktsvekkende at flere partier på Stortinget, inkludert partier som fikk fredet ulven i 1973, nå går inn for å skyte ulven innenfor ulvesonen – et vedtak som om det ble fattet, kunne vært ulovlig. Men heldigvis har Fremskrittspartiet, som vi i SV har lite til felles med i miljøpolitikken ellers, skjønt at heller ikke Stortinget kan sette seg over de lover og vedtak som Stortinget selv har fattet. Fremskrittspartiet har derfor i denne saken sørget for at de to ulveflokkene i Mangen- og Rømskog-revirene får leve også gjennom denne jakten. Det fortjener partiet honnør for. At Arbeiderpartiet mener at Stortinget skal kunne fatte vedtak som kan være i strid med de lovene vi selv har vedtatt, finner jeg knapt nok ord for. Arbeiderpartiet innrømmer også indirekte i innstillingen at de er på kant med lovverket i saken. De har derfor lagt fram et forslag for Stortinget som vil svekke naturmangfoldloven, som vil gjøre det lettere å skyte rovdyr i framtiden – rovdyr som i dag er truet. Naturmangfoldloven ble lagt fram av den rød-grønne regjeringen og vedtatt av Stortinget i 2009. Det er en lov vi kan være stolte av, og det er kanskje den viktigste naturvernloven som er vedtatt i Norge noen gang. Naturmangfoldloven ble etablert for å beskytte naturen og livsgrunnlaget vårt, og den gjenspeiler også Norges folkerettslige forpliktelser under Bernkonvensjonen. De store rovdyrene har en viktig funksjon som regulatorer i økosystemene. Rovdyrene bidrar til å regulere bestandene av byttedyr ved å ta ut de syke og svake dyrene. Dette er økosystemtjenester som har stor samfunnsverdi. Hovedformålet med forvaltningen av ulv – og andre rovdyr – i Norge må være å løfte ulvens status fra «kritisk truet» til «livskraftig», i tråd med forvaltningsmålet som er fastsatt i naturmangfoldloven. Vi er glade for at Fremskrittspartiet berger ulvene i år, men får Arbeiderpartiet gjennom sin lovendring, er jeg stygt redd for at gleden kan bli kortvarig.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2020-02-25:
Denne saken handler om at Senterpartiet ikke ønsker ulv i norsk natur. De bruker enhver anledning til å kjøre rovviltnemndene foran seg for å fatte vedtak om å skyte flest mulig. Dette er en maktkamp mellom Senterpartiet i rovviltsonene og lovlige vedtak fattet av flertallet i Stortinget. Det er et flertall som er bredt sammensatt, og som Venstre, når vi sitter i regjering, styrer på, og som Høyres statsråd Vidar Helgesen styrte på da han fattet vedtakene om å skyte ulvene i Julussa og Osdalen. Det er overprøvd i Borgarting lagmannsrett nå, og det sier noe om hvor vanskelig det er å balansere den forvaltningen som vi holder på med her. Jeg vil oppfordre Senterpartiet til å ta med seg Arbeiderpartiet på en studietur til Sverige. De er mildt sagt forbanna på norsk forvaltning av ulv, som er så tøff at de ikke skyter ut det antallet som de kunne tenke seg. Vi har et felles ansvar for å forvalte den skandinaviske ulvestammen. Det må vi ta på større alvor – det er Socialdemokraterna og Miljöpartiet som sitter i regjering i Sverige – og det må bli en større del av den debatten vi nå holder på med. Så burde vi i innlandet, hvor ulvesona er, bruke langt mer tid på 5 000 ungdommer som ikke fullfører videregående skole og ikke kommer seg inn i arbeidslivet, enn på å bruke enormt mye tid på å diskutere om vi skal skyte tre, fire eller fem ulver ulovlig. Dette tar mye energi fra veldig mange, og jeg håper at Arbeiderpartiet ikke går i fella og henger seg på Senterpartiet her. Det eneste logiske er jo, som Fremskrittspartiet gjør, å si at hvis en vil endre dette, må en endre lovgivningen. Det må da flertallspartiene se nærmere på. Vi har en effektiv forvaltning. Vedtaket om å skyte ut Letjenna-flokken ble fattet rett før midnatt nyttårsaften, og innen kl. 12 dagen etter var den flokken tatt ut, så vi har en effektiv forvaltning. Hvis en vil ha en endring i antallet, er det lovverket en må gå på, og så må en vurdere det i forhold til internasjonale forpliktelser, men også i samarbeid med den svenske forvaltningen.
Lene Westgaard-Halle (Høyre), 2020-02-25:
Først vil jeg få lov til å takke saksordføreren for en svært raus og løsningsorientert håndtering av dette forslaget – han har brukt mye tid på saken. Forslagsstillerne ønsker altså å ta ut to revir med hjemmel i en paragraf som Borgarting lagmannsrett har avgitt en dom i. Her har WWF fått medhold i at det ikke skulle vært gitt fellingstillatelse for Jullusa og Osdalen. Det var bedre begrunnet enn det forslaget vi behandler her i dag. Dette forslaget bidrar ikke til en forvaltning i tråd med bestandsmålet, dette forslaget bidrar ikke til å dempe konflikten i rovviltsaken, jeg mistenker at det kanskje heller ikke er intensjonen til forslagsstillerne. Dette forslaget står rettslig svakere enn det vedtaket som ble fattet om å ta ut Jullusa og Osdalen. Å nok en gang konstruere en politisk forestilling rundt noe så alvorlig som rovviltforvaltningen, er uryddig. Vi trenger å få klarlagt det juridiske handlingsrommet for ulveforvaltningen innenfor gjeldende regelverk. Vi trenger en ansvarlig, ryddig rovdyrforvaltning i tråd med rovviltforliket, vi trenger ikke brød og sirkus, som det legges opp til her i dag.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2020-02-25:
I dag diskuterer vi om Stortinget skal tvinge regjeringen til å tillate uttak av to ulveflokker som det ikke finnes juridisk eller faglig grunnlag for å skyte, og som knapt har tatt sau. Jeg er glad for at stortingsflertallet er ansvarlig nok til å stemme ned forslaget, det gjelder også Fremskrittspartiet. At Senterpartiet ikke ønsker ulv, er ikke noe nytt. Det nye er at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet nå potensielt har flertall for en politikk i Stortinget som kan rasere norsk naturforvaltning. Når Arbeiderpartiet vil overprøve og deretter endre loven for å gjøre det lettere å skyte rovdyr, og med det mener at det skal være opp til dem som til enhver tid roper høyest – og et skiftende flertall i Stortinget – om vi beskytter truede arter eller ikke, uavhengig av naturfaglige vurderinger, bryter de med en lang og stolt historie. Gjennom 50 år har norske regjeringer med Arbeiderpartiet som viktigste drivkraft bygd opp et solid lov- og rammeverk for norsk naturforvaltning. Trygve Brattelis regjering opprettet Miljøverndepartementet i 1972, og Arbeiderpartiets Olav Gjærevoll ble Norges første miljøvernminister. I 1979 undertegnet Norge Bernkonvensjonen, under Oddvar Nordlis regjering, og konvensjonen trådte i kraft i 1986, under Gro Harlem Brundtland. Naturmangfoldloven ble innført i 2009, under Jens Stoltenberg. Naturmangfoldloven virker. Den stanser i utgangspunktet skyting av ulveflokkene i Mangen og Rømskog, et område der kun én sau ble registrert tatt i hele 2019. Arbeiderpartiets respons er å ville overprøve loven og deretter foreslå å svekke den. Var det ikke meningen at loven skulle virke? Forslaget vi nå diskuterer, kan fort øke konflikten, ikke dempe den. Fjerner man et rovdyr, kommer det andre til. Ny streifulv som jakter alene, tar langt mer sau for åpne revir. Arbeiderpartiet og Senterpartiet kan altså bidra til å fjerne ulver som lever i god sameksistens med menneskesamfunnet og slippe til nye rovdyr som tar mye mer beitedyr. Ulven er kritisk truet, og vi trenger en nøye regulert forvaltning for å hindre utryddelse samtidig som vi skal hindre tap av sau fra landets matprodusenter. Svaret har vært å etablere områder der ulven har kunnet leve uten å komme i konflikt med beitenæringen, og vi skal kun ta ulv som gjør skade. Bestandsmålet er allerede lavt, og ifølge forskere ved Norsk institutt for naturforskning er det under det vil burde hatt som mål for å hindre innavl og for å være i tråd med Norges internasjonale forpliktelser for å ta vare på truede arter, Bernkonvensjonen. Å skyte ulv i ulvesonen er lovstridig, det er naturfiendtlig, og det øker konflikten. Det er ingen tjent med.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-25:
Når det har vore ueinigheiter på borgarleg side – eg skal innrømme at det har skjedd – har det av og til vore spekulasjonar: Kan vi få eit regjeringsskifte? Då går alltid spørsmålet til Jonas Gahr Støre: Er Arbeidarpartiet klare til å ta over? Svaret er alltid: Vi er klare til å ta ansvar. Det har eg for så vidt trudd dei på, for eg har vore veldig ueinig med Arbeidarpartiet i mykje, men dei har teke ansvar. No er eg meir usikker, for det vedtaket Arbeidarpartiet har tenkt å støtte i dag, er så langt unna å ta ansvar som eg trur det er mogleg å kome. For nå ber ein altså Stortinget om å instruere regjeringa i å omgjere eit forvaltningsvedtak. Det er i seg sjølv veldig oppsiktsvekkjande og eit kraftig brot med fordelinga mellom lovgjevande og utøvande makt. Men ikkje nok med det: Arbeidarpartiet vil instruere regjeringa til å gjere om på eit forvaltningsvedtak utan lovgrunnlag – og det er i ein heilt annan liga. Det som er ytterlegare spesielt, er at Arbeiderpartiet, samtidig som dei gjer det, legg fram eit forslag om å endre lovgrunnlaget. Altså: Anten er det vedtaket Arbeidarpartiet vil gjere i dag, ulovleg, eller så er deira eige lovendringsforslag utan meining. Begge delar kan ikkje vere sant samtidig. Det å leggje opp til ein politikk for rovdyrforvaltning der mantraet er «skyt først og spør etterpå», er ikkje ansvarleg miljøpolitikk, og det er ikkje ansvarleg rovviltpolitikk. Det er fullt mogleg å vere ueinig i rovviltpolitikken, kva lovgrunnlaget skal vere og slike ting, men det vi snakkar om her, er noko heilt anna. Stortinget har slutta seg til Bernkonvensjonen. Stortinget har vedteke naturmangfaldlova. Ulven er ein freda art. Skal ein opne for felling, må vedtaka vere i tråd med dei rettslege rammene. Når det gjeld det konkrete som skjedde i vinter, er det slik at alle lisensfellingskvotene som rovviltnemndene vedtok for ulv utanfor ulvesona, vart oppretthaldne av Klima- og miljødepartementet. Når det gjeld innanfor ulvesona, så opprettheldt vi fellingsvedtaket på Letjenna-reviret, men vi meinte at det ikkje var rettsleg grunnlag for å ta ut Rømskog- og Mangen-revira. Det er mogleg Arbeiderpartiet veit veldig mykje meir om det rettslege grunnlaget enn det dei flinkaste i regjeringsapparatet veit, og mykje meir enn det Borgarting lagmannsrett veit, men i så fall synest eg at representanten Espen Barth Eide, og gjerne også representanten Jonas Gahr Støre og andre, kan kome opp her og forklare det. For det å leggje opp til å fatte dei vedtaka dei ønskjer å gjere i dag, vil vere uhyre problematisk, og det ville vere heilt nytt; eg har ikkje sett noko liknande i norsk politikk. Difor er eg glad for at stortingsfleirtalet har valt å ikkje gå inn for det. Det er bra.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-25:
Det gjer inntrykk på statsråden. Det gjer ikkje inntrykk i den grad at eg meiner Stortinget, slik representanten Sjåstad føreslår, bør gå utover lovane Stortinget sjølv har vedteke. Men det gjer inntrykk likevel, for eg veit at det er veldig krevjande både økonomisk og emosjonelt for folk som opplever å finne sau på beite som er tekne av ulv – eller av jerv, som kvart år tek mange fleire sau. Eg har full forståing for det. Samtidig har Stortinget sagt at vi skal ha ulv i Noreg, vi skal ha dei andre store rovviltartane, og vi skal drive ei forvalting der vi klarer å vareta begge omsyna. Det er krevjande, men då vil eg også seie at vi heldigvis er i en situasjon der tapet av sau på beite ikkje har vore lågare sidan vi begynte å registrere det. Tapet av sau til ulv har ikkje vore lågare på ti år. Det har med andre ord ikkje vore teke fleire sau sidan sist Senterpartiet og Arbeidarpartiet var i regjering. Det trur eg at representanten Sjåstad kan formidle til dei som tek kontakt med han.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-25:
Når det gjeld beitesituasjonen innanfor ulvesona, er det verdt å merke seg at det er fleire sau der no enn det var for 20 år sidan. Det representanten Sjåstad seier, er rett og slett ikkje riktig. Når det gjeld handlingsrommet her, er vi i ein situasjon der domstolane – ved Borgarting lagmannsrett – no har slått fast, i alle fall slik dei vurderer det, at handlingsrommet ikkje er større enn det Klima- og miljødepartementet har trudd, men faktisk mindre. No har eg anka domen til Høgsterett. Det meiner eg er riktig fordi han får ganske store konsekvensar. Men då meiner eg også at det er riktig at vi lar domstolane gjere jobben sin. Det vi treng no, er ei rettsleg avklaring. Eg håper Høgsterett vil ta den saka, slik at vi får ei rettsleg avklaring om nettopp handlingsrommet innanfor både naturmangfaldlova, Bernkonvensjonen og Stortingets eigne vedtak. Det å begynne å forkludre det rettslege bildet no gjennom å fatte ei rekkje forhasta vedtak utan grunnlag, slik Arbeidarpartiet legg opp til, vil berre gjere jobben vanskelegare for rovviltnemndene, som skal fatte nye forvaltingsvedtak i løpet av året, og for dei som lever med denne situasjonen der ute.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-25:
Vårt syn er at handlingsrommet er til stades, og at det er stort nok også til å styre etter bestandsmåla som Stortinget har ønskt. Så har Borgarting lagmannsrett vore ueinig med regjeringa i det. Det er difor vi har bedt om at den dommen vert anka. Det vi treng no, er å få ei rettsleg avklaring av nøyaktig kor stort dette handlingsrommet faktisk er. Så vil eg understreke at vi jobbar for å nå dei ulike bestandsmåla, slik Stortinget ønskjer at vi skal. Vi ligg noko over på enkelte rovviltartar, og vi ligg godt under på andre rovviltartar. Eg merkar meg at engasjementet til Stortinget for å nå bestandsmålet når vi ligg under det, er betrakteleg mindre enn når vi ligg over for andre artar, men det er no så. Men bestandsmålet åleine kan ikkje styre politikken, for Stortinget har ikkje berre vedteke bestandsmål. Stortinget har vedteke ei naturmangfaldlov, Stortinget har slutta seg til Bernkonvensjonen, og det har vore sagt heilt tydeleg, både frå rettsvesenet og frå Lovavdelinga – og det er også vi einig i – at ein må sjå alle dei tinga i samanheng når ein fattar krevjande forvaltingsvedtak.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-25:
Då vil eg gjenta at regjeringa meiner at dagens naturmangfaldlov og Bernkonvensjonen gjev oss tilstrekkeleg handlingsrom til å føre ein ansvarleg rovviltpolitikk og ta innover oss begge omsyna vi må ta når vi skal fatte krevjande vedtak, og at det gjev oss eit rom til også å nå dei bestandsmåla som Stortinget har ønskt for dei ulike rovviltartane, anten det skal ned eller det skal opp. Vi registrerer at domstolane har sagt at dei er ueinig i vårt syn på handlingsrommet etter § 18 c, men den dommen er altså ikkje rettskraftig enno, han skal opp til Høgsterett, så eg vil rå Stortinget til å ha litt is i magen og la domstolane gjere jobben sin, slik at vi får avklart kva handlingsrommet faktisk er, før ein begynner å diskutere om det skal utvidast eller innskrenkast.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-25:
Statsråden har tillit til nemndene. Denne regjeringa er for at vi skal ha rovviltnemnder, og vi er einig med representanten Borch i at dei tilfører nyttig lokal kunnskap. Men viss det er slik at Senterpartiet meiner at avgjerdene frå rovviltnemndene ikkje skal kunne ankast, ikkje skal kunne klagast inn til nokon, får dei i så fall føreslå det for Stortinget. Viss dei meiner at rovviltnemndene skal ha det siste ordet, får dei i så fall føreslå det for Stortinget. For det er ikkje den ordninga som rovviltforliket legg opp til, eller som Stortinget har vedteke. Når det gjeld denne konkrete saka, er det slik at for Mangen-reviret og Rømskog-reviret føretok ikkje nemndene ei konkret drøfting, slik Stortinget hadde bede dei om å gjere, då dei fatta vedtaka. Difor bad vi i klagebehandlinga nemndene om å gjere eit nytt forsøk. Vi sende saka tilbake og bad dei om å kome med ei ny grunngjeving. Det gjorde dei ikkje. Då er det krevjande for oss å konkludere på nokon annan måte enn at lovgrunnlaget ikkje finst, og at nemndene i og for seg var einig i det når dei kom ikkje kom med ei grunngjeving.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-25:
Når det gjeld Rømskog-reviret, er det eit grenserevir. Då vedtaket vart fatta i nemndene om å ta det ut, vart det, om eg hugsar riktig, rutinemessig sendt på høyring – så å seie – til svenskane, og då fekk ein veldig tydeleg tilbakemelding om at dei ikkje ønskte at det reviret skulle takast ut. Det er ikkje styrande åleine, men er sjølvsagt éin ting ein tek omsyn til og vurderer når ein fattar vedtak i ei klagebehandling. For det er ei kjensgjerning at vi forvaltar den sør-skandinaviske ulvestammen saman med Sverige, der Sverige har ein betydeleg større del av stammen enn det Noreg har. Vi skal ta vår del. I denne salen er det sterke syn på kor mykje rovdyr vi skal ha i Noreg. Forslagsstillarane er imot at vi i det heile skal ha ulv i Noreg. Det er ikkje fleirtalet i Stortinget for. Då må eg som ansvarleg statsråd på feltet halde meg til det, og det gjer eg.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-25:
Representanten Arnstad har heilt rett i at det er mange interessante premissar i dommen frå Borgarting lagmannsrett, men om ho meiner at det er noko der som tilseier at det forslaget Senterpartiet i dag fremjar, er innanfor lovverket, ville det vore interessant å høyre det – for det har i alle fall ikkje eg sett. Representanten Myhrvold hadde eit flammande innlegg for at det ikkje er forvaltninga og nemndene som skal ha det siste ordet i rovviltforvaltninga – det må liggje på politisk nivå hos statsråden. Tidlegare i dag hadde representanten Borch eit flammande innlegg om at statsråden ikkje må finne på å overstyre forvaltninga i desse sakene – dette er det forvaltninga som skal bestemme. Her er det to hender som ikkje aner kva den andre driv med. Her må Senterpartiet bestemme seg. Det vart nemnt av representanten Gjelsvik – apropos nemndene og forvaltninga – at vi overprøver nemndene gong etter gong etter gong. Det er ikkje riktig. Cirka 90 pst. av alle fellingsvedtak i nemndene vert oppretthaldne av Klima- og miljødepartementet. Det er eit svært lite mindretal der ein av og til finn at det ikkje er lovgrunnlag. Det var tilfellet med dei to revira vi diskuterer her i dag. Då tok representanten Slagsvold Vedum – trur eg det var – opp at ein brukar så lang tid på klagebehandlinga. Det kan eg i og for seg forstå. Det er aldri eit mål å bruke lang tid på klagebehandling. Men ein av grunnane til det var nettopp at forvaltninga, rovviltnemndene, ikkje hadde grunngjeve kvifor ein skulle ta ut desse to revira. Det har Stortinget sagt at dei må gjere. Difor sende vi saka tilbake til dei for å få ei grunngjeving. Det fekk vi ikkje, og då var det ikkje noko grunnlag for å oppretthalde vedtaket. Det er ein av grunnane til at det tok ein del tid. Det er sjølvsagt å beklage, men slik var det. Det vart nemnt at vi må kome oss ut – eg antek at «vi» betyr politisk leiing i departementet – og møte folk. Det vart nemnt konkrete demonstrasjonar, som på Bjørkelangen. No veit eg ikkje om representanten var der, men det var i alle fall politisk leiing i Klima- og miljødepartementet ved statssekretær Atle Hamar. Det er klart at ikkje alle der er einig i politikken og forvaltninga regjeringa driv med, men vi møter opp og treffer folk – og det skulle også berre mangle. Det er viktig i så viktige saker. Til sist: Det var vel representanten Myhrvold som sa at Framstegspartiet har kome ut av fengsel, og at det minner meir om open soning med meldeplikt. Eg tolkar vel representanten Dale meir dit at Framstegspartiet si vurdering her i dag er at når ein først har kome ut av fengsel, er det kanskje klokt å ikkje gjere seg skuldig i nye lovbrot med ein gong. Det trur eg er ei grei linje å leggje seg på. Takk for ein god debatt. Eg ser fram til nye rovviltdebattar framover.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-25:
Aller først må jeg berømme statsrådens innlegg. Jeg synes det var glitrende. Jeg synes også at han på en ryddig måte gikk gjennom det juridiske grunnlaget for sitt og departementets standpunkt. Det er en kjensgjerning at det er Sverige som i stor grad har tatt ansvaret for å få livskraftige bestander av rovdyr i Skandinavia. Jeg tviler på at vi hadde hatt bestander av ulv i Norge uten Sverige. Jeg er i tvil om at vi hadde hatt bjørn overhodet i Sør-Norge uten Sverige. Mitt spørsmål til statsråden er: Har Sveriges myndigheter på noe vis vært i kontakt med norske myndigheter om denne saken som gjelder de to ulveflokkene, enten på forvaltningsnivå eller politisk?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-25:
Jeg skal ikke si så mye om det juridiske grunnlaget i denne omgang, men jeg skal si litt om holdningene bak forslaget som er framsatt. Vi har altså tillatt ulven å yngle i et begrenset antall på et bitte lite område, kalt ulvesonen, naturlig nok inn mot grensen til Sverige, siden det er der hovedtyngden av bestanden i Skandinavia er, og siden vi stadig får tilførsel av dyr derfra. Nå er vi i den situasjonen at vi i Norge har et ganske spesielt regime, må vi si, med dette å sette et slags politisk tak for bestandene våre. Jeg kan i farten ikke se noen andre land som driver med denne spesielle øvelsen. Samtidig har vi en av Europas minste bestander av ulv. Og som sagt, uten Sverige hadde vi knapt hatt en ulvebestand i Norge. Ulven er et av de mest forhatte av de fire store rovdyrene våre, men samtidig den minste skadegjøreren av dem. Og vi har noen fakta til. I ulvesonen er det i hovedsak ingen sau fritt på beite. Ulven innenfor sonen tar altså ikke sau, men Senterpartiet og Arbeiderpartiet vil skyte den likevel. Sauen som tas i Norge, tas utenfor sonen og i stor grad av svenske ulver som vandrer vestover. Det er en kjensgjerning. Klare data viser det. Altså er det den svenske riksdagen vi kan si bestemmer over norske sauetap. Så et kanskje underlig, men likevel klart faktum til: Valper født av norske par i sonen vandrer stort sett østover inn i Sverige og gir ikke opphav til tap i de store beitedistriktene vestover. Det er også et faktum. Det er bare å lese seg til. Derfor vil jeg si det sånn: Det vil antakelig ikke være noe større tap av sau på grunn av ulv enten det er tre, seks, åtte eller ti flokker innenfor ulvesonen. Dette bør vi tenke over. Likevel skal altså disse to flokkene i Mangen og Rømskog skytes, ifølge Senterpartiet og Arbeiderpartiet. Statsråd Rotevatn tolker lovverket klart og riktig for å si nei. Dette ble enda klarere etter at vi fikk lagmannsrettens dom i WWF-saken for de to flokkene som ble skutt i 2017. Altså: Hvorfor skal disse flokkene på død og liv skytes? Ikke tar de sau på beite, ikke opptrer de på noe vis unormalt og skremmer folk, ikke er det lovhjemmel for å skyte dem, og på toppen av det hele skal vi altså skyte en rødlistet art som er på et minimum her i landet. Hva er det vi egentlig driver med? Hva er det vikarierende motivet for å drive denne ulvejakta? Er det det at ulven faktisk tar hjortevilt, elg og rådyr? Ja, den er ikke vegetarianer. Eller er alt sammen bare et åpent frieri til stemmene lokalt som alltid roper høyest? Det er et nærliggende spørsmål.