Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-12:
Budsjettet er jo i realiteten i boks, og det er vel hovedgrunnen til at det ikke sitter en kjeft i presselosjen. Da blir den eneste vitsen med denne debatten å prøve å få gitt en forklaring på hva som skjer med samfunnet vårt, og hvorfor. Høyre har nemlig sammen med Fremskrittspartiet fått med seg Kristelig Folkeparti og Venstre på den største avdemokratiseringen av Norge siden 1980-tallet. Hadde jeg sittet på Stortinget da og hatt erfaring, ville jeg kalt det ren «thatcherisme». Hvordan begrunner jeg dette? I Sem-erklæringen, i nasjonalbudsjettet og i kommunalbudsjettet står det følgende: «Samarbeidsregjeringen har som målsetting å holde den reelle, underliggende utgiftsveksten i statsbudsjettet i perioden lavere enn veksten i verdiskapingen for Fastlands-Norge.» Hva betyr dette? Det betyr at samtidig som samfunnskaken vokser og vokser, skal fellesskapets andel bli mindre og mindre for hvert år som går. Det betyr at den andelen av samfunnskaken som fellesskapet demokratisk forvalter i storting, fylkesting og kommunestyre, blir mindre. Det er det folk merker. Vi har 6 200 bostedsløse, men med Regjeringens satsing klarer vi kanskje å få dem i hus i løpet av ti år. Det hjelper lite i vinterkulden. Når ordførere prøver å oppfylle valgkampens løfter om bedre skole, begynner de med å kutte i skoleturer og timer med læreroppfølging, hvis de ikke bare strukturrasjonaliserer vekk hele skolen. Er det mer eller mindre demokrati når 80 pst. av kommunene i verdens rikeste land har valget mellom kutt i skole og i eldreomsorg? Ja, men enkeltmennesket må få friere valg, sier Regjeringen. Folk må få beholde mer penger selv. Det er mer demokratisk. Det kan være et poeng. Hvis alle folk her i landet hadde fått like mye i skattelette i kroner og øre, og hvis forskjellene på den måten hadde blitt mindre mellom rike og fattige, slik at flere kunne velge mer selv, kunne det ha vært et poeng. Men det er jo ikke det som er politikken til Regjeringen. I fjor tok de 226 rikeste ut 5 milliarder kr i aksjeutbytte. Hver og en av disse rikeste 226 fikk en skattelette på 2,4 mill. kr. Så å si ingen av dem med inntekt under 400 000 kr, altså i overkant av 90 pst. av landets befolkning, fikk nyte godt av at Regjeringen fjernet denne skatten. Selv den mest naive Høyre-politiker er vel enig i at Kjell Inge Røkke og Trygve Hegnar har mer makt over sine egne og andres liv enn en enslig arbeidsløs som må gå på Hauketo sosialkontor for å få økonomien til å henge i hop. Når vi da vet at forskjellene mellom folk både når det gjelder inntekt, og når det gjelder formue, blir større og større på grunn av Regjeringens politikk, sier jeg: Når Regjeringen vil ha mindre fellesskap, taper de som trenger solidaritet. Da taper òg de som trenger det aller mest, og som Regjeringen later som om de er opptatt av å hjelpe. Bondevik-regjeringen fører en politikk for mindre fellesskap, større forskjeller og mindre demokrati. Når Regjeringen og Fremskrittspartiet står sammen om en vekst i privat forbruk som er syv ganger så høy som veksten i fellesskapets forbruk, har det konsekvenser for kommunene hvert år. Og vi har bare sett begynnelsen, for Regjeringen har lovet å føre denne politikken i hvert fall frem til 2005. Så over til arbeidslivet. Hva slags arbeidsliv er det vi er i ferd med å skape? I en artikkel i Aftenposten sier forsker Asbjørn Grimsmo: «Det er et brutalt arbeidsliv for noen.»«folk opplever større krav, mer ansvar og mer arbeid ut over vanlig arbeidstid.» Flere blir psykisk syke, og for aldersgruppen 25-40 år hadde det vært en økning på 34,5 prosent i første halvår. Det er ganske dramatiske tall. Victor Norman laget et dokument for modernisering av offentlig sektor der det stod at man ved omorganisering skulle foreta totalkostnadsvurderinger. Hvis man ved å endre en regel for å spare penger i det offentlige, påførte større utgifter til andre, skulle ikke Regjeringen gå for endringene. Det var et lurt prinsipp. Hvorfor bruker vi ikke det prinsippet på regelendringer i arbeidstidsbestemmelser? Det kom ingen konsekvensutredninger som vurderte hvor store kostnadene ville bli verken for samfunnet eller for enkeltmennesket hvis vi gjennomførte økningen i overtiden. Når vi tillater bedrifter å drive rovdrift på sine ansatte, slik at det offentlige får utgifter til uføretrygd, taper både de ansatte og samfunnet store inntekter. Tom Colbjørnsen som er medprofessor til Victor Norman på Handelshøyskolen, sa: «Markedsretting vil gi forbrukerne gevinster i form av lavere priser og bedre kvalitet.»«Det vi vinner som konsumenter, risikerer vi å måtte betale tilbake ved færre privilegier på arbeidsplassen, og ved å forsørge et større antall yrkespassive.»– Enten de er uføre eller andre. Og videre:«Her må vi velge, og vi må velge bevisst.» Regjeringen har valgt, og Sosialistisk Venstreparti er dønn uenig med Regjeringen.