Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-03-21:
Norge har alle forutsetninger for å sørge for at den norske oppdrettsnæringen blir verdensledende også på miljø. Men dette krever planer for langsiktige strukturelle endringer i reguleringen av oppdrettsnæringen. Det er behov for en plan for overgang til en miljømessig bærekraftig oppdrettsnæring med lukkede sjøanlegg, eller alternative tiltak for å oppnå et tilsvarende sikkerhetsnivå innen 2020. Vi låser ikke forslaget vårt bare til lukkede anlegg, fordi det skjer så mye positivt, det skjer en teknologiutvikling når det gjelder sikkerhet. I regjeringens bærekraftstrategi fra 2009 legges det vekt på, slik Lillian Hansen nevnte, fem hovedområder der oppdrettsindustrien påvirker miljøet: genetisk påvirkning på grunn av rømming, sykdom, forurensning og utslipp, arealbruk og fôrressurser. Dette er positivt. Det er fem områder som har vært problemområder siden oppstarten av oppdrettsnæringen, og etter 40 års drift er det nå viktig at man får til faktiske endringer. Jeg mener det nå må være en prioritert oppgave å løse disse problemene innen 2013. Da er det trist å se at strategien mangler klare indikatorer på hva som er akseptabel miljøpåvirkning fra lakseoppdrett, og at strategien heller ikke har tidsfrister for når en skal ha på plass de ulike tiltakene. Jeg er bekymret for at regjeringens strategi ikke vil løse miljøutfordringene før det er for sent. Ifølge offisielle tall rømmer det årlig i underkant av 450 000 laks fra norske oppdrettsanlegg, men det er knyttet stor usikkerhet til hvor reelle disse tallene er. For eksakt ett år siden sa statsråden følgende: «Det er klare indisier på at de faktiske rømmingstallene er høyere enn statistikken viser.» Ja, fiskebiolog Harald Sægrov antyder at rømningstallene var på ca. 2,5 millioner laks hvert eneste år. Da får vi usikkerhet fordi vi får så mange forskjellige signaler, som representanten Flåtten nevnte. Til sammenlikning teller villaksstammen 50 000 gytende individ. Derfor er det åpenbart at rømt oppdrettslaks og regnbueørret utgjør et betydelig økologisk forurensningsproblem. Potensialet for ytterligere skade er stort når vi vet at det står 350–400 millioner fisk i oppdretternes merder, og at tallet er raskt voksende. Et eksempel som kan illustrere problemet, er de nylig rapporterte funnene ved Etneelva i Hordaland, der tre av fire gytefisk var rømt oppdrettslaks. Dette viser hva som kan skje dersom oppdrettsnæringen får vokse uten at rømmingsproblemet blir løst. Et annet stort problem som stadig melder seg, er utslipp fra anleggene. Dette består hovedsakelig av fôrspill og kloakkutslipp som går rett ut i sjøen fra de åpne anleggene. TV 2 viste i høst foruroligende bilder fra havbunnen 280 meter under et anlegg i Sørfjorden utenfor Bergen, der havbunnen var sterkt dekket av et hvitt belegg. Havforskningsinstituttet sa følgende: «Frisk havbunn i en norsk fjord ser ikke slik ut.» Jeg mener en rekke konkrete tiltak må iverksettes for å sikre en bærekraftig lakseoppdrettsnæring. Det er også på tide at det innføres forpliktende miljøtiltak som innebærer en kraftig forbedring av miljøtilstanden i oppdrettsnæringen innen 2013. Forslagene må innebære kreative krav når det gjelder genetisk påvirkning og rømming, sykdom, forurensning og utslipp. Det må bevilges mer penger til forskning og utvikling, og da spesielt utvikling av demonstrasjonsanlegg for lukkede systemer i sjø, eller anlegg med tilsvarende sikkerhetsnivå. Lukkede system kan bidra til å redusere problemene med rømming og sykdom og parasittspredning, og ivareta både næringsutvikling og kravet om en miljømessig bærekraftig oppdrettsnæring. Jeg mener forpliktende miljøtiltak er avgjørende både for å sikre oppdrettsnæringens omdømme og mulighet for bærekraftig og lønnsom produksjon på sikt, og for å bevare villaksen og sjøørreten i Norge. Jeg tar til slutt opp de forslagene som Kristelig Folkeparti har fremmet i dokumentet.