Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-01:
Gleden var stor i Fremskrittspartiet da statsminister Jens Stoltenberg, etter flere saker i mediebildet om mangelfull kreftomsorg, på forsommeren i fjor lovet et behandlingsforløp på 20 dager for kreftpasienter. Helseministeren fulgte opp med det samme løftet og ga faktisk en garanti noen dager senere. Dette skapte store forventninger til en raskere og bedre behandling for mange kreftpasienter. Det er altså ikke riktig, slik som representanten Breen fremførte fra denne talerstol tidligere i dag, at garantien er noe som opposisjonen har funnet på – det var faktisk helsestatsråden selv som brukte ordet «garanti» i sin tid. Dessverre har statsministeren og helseministeren brukt tiden etter dette til å fossro bort fra garantien. Den diskusjonen har vi hatt i Stortinget flere ganger uten at det ser ut til at vi kommer noe lenger. Det viktige i denne saken er likevel ikke hvorvidt regjeringen har brutt enda et løfte til det norske folk. Det klarer nok folk flest – altså velgerne – selv å vurdere. Det viktigste er hvordan vi kan få gitt syke mennesker en best mulig behandling, og derfor skal jeg i denne debatten la det foregående ligge. Det er likevel grunn til å merke seg at behandlingsfrist på 20 dager for kreftpasienter ikke er et forslag Fremskrittspartiet har funnet på – det er Helsedirektoratets faglige anbefaling for å sikre pasientene god behandling, altså innen 20 dager for 80 pst. av pasientene. Statsråden begrunner sin avvisning av dette forslaget med at det er andre tiltak som er mer avgjørende for å sikre kreftpasienter en god behandling, enn en behandlingsgaranti. Statsråden viser i denne sammenheng til at kapasitet og kompetanse er viktigere enn behandlingsgaranti. Da er det utrolig rart at regjeringspartiene de to siste årene har stemt ned en rekke forslag som har ivaretatt behovet for både kapasitet og kompetanse, som statsråden nå mener er det aller viktigste. Det er også underlig at Helsedirektoratet er så tydelig på en medisinsk tidsfrist for behandling, dersom den faktisk ikke er av betydning for tilbudet til pasientene. I denne saken skifter statsråden argumentasjon løpende, slik jeg oppfatter det, for å komme seg unna sine egne løfter. Det er også verdt å merke seg at Kreftforeningen støtter dette forslaget, basert på den samme argumentasjon som opposisjonen i dag fremfører. Jeg har vanskelig for å tro at den ville gjøre det dersom dette ikke var viktig for nettopp pasientene. Dette viser også, etter min oppfatning, at argumentasjonen ikke holder vann. For meg er det en selvfølge at når den medisinske vurderingen tilsier at behandling bør starte, skal den faktisk starte. Det sier i dag regjeringspartiene nei til. Det vil bidra til å forsterke trenden med en formidabel økning i private helseforsikringer. Statsråd Strøm-Erichsen er, slik vi oppfatter det, de private forsikringsselskapers beste venn. Mens helsekøene vokser og det klassedelte samfunnet blir mer og mer tydelig, kjøper ressurssterke mennesker seg ut av helsekøen og overlater til dem som ikke har så mye fra før, å stå i den offentlige ventekøen. Det er en usosial politikk, som Fremskrittspartiet vil markere avstand til. I denne saken kunne regjeringspartiene fremmet en rekke andre forslag istedenfor behandlingsgaranti, dersom man mente at det var viktig. Det velger man altså ikke å gjøre. Det viser tydelig at denne regjeringen er tom for ideer om hvordan man kan forbedre helsevesenet. Norske kreftpasienter fortjener en reell behandlingsgaranti når de rammes av denne grusomme sykdommen. Jeg vil med disse ord ta opp de forslagene i saken som Fremskrittspartiet – sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti – står bak.