trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Alle som oppholder seg i Norge, har rett til øyeblikkelig hjelp og helsehjelp som ikke kan vente, også de som oppholder seg her ulovlig. Alle gravide kvinner, også de som ikke har lovlig opphold, har rett til nødvendig helsehjelp før og etter fødselen, herunder svangerskaps- og barselomsorg. Hovedregelen er at personer uten fast opphold i Norge selv skal betale for helsehjelpen de mottar. Er det sånn at pasientene ikke kan dekke utgiftene selv, skal de dekkes av sykehuset. Regelverket på dette området er derfor ikke uklart; det er meget klart. Er det sånn at en gravid kvinne som oppholder seg ulovlig i Norge, har behov for hjelp fra helsetjenesten, skal hun få den hjelpen uten å være bekymret for å få en regning som hun ikke kan betale. Men er det sånn at vedkommende kan betale, er hovedregelen at en skal betale. Dette er et regelverk som sykehusene praktiserer. Jeg har selvfølgelig ingen mulighet til å gå inn og se på hva som lå bak Levanger sykehus’ konkrete vurdering i den konkrete saken, men vi har en god ordning for å klage på den typen avgjørelser hvis en er uenig i sykehusets vurdering. Det er Helsedirektoratet som avgjør den typen klager, og i alle fylker i Norge er det pasient- og brukerombud som er lett tilgjengelige, som også kan bistå i en samtale med sykehuset om hvorvidt dette er en god håndtering, og som i neste omgang kan skrive en klage til Helsedirektoratet. Jeg vil advare mot en situasjon der vi åpner opp det norske helsevesenet for personer som ikke har rettigheter i det norske velferdssystemet, på den måten at den norske helsetjenesten er åpen og kan benyttes av alle som kommer til Norge, uavhengig av om de har opparbeidet rettigheter eller ikke.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg mener at vi har et regelverk som ble utarbeidet av den forrige regjering, og som står seg godt, fordi en er veldig tydelig på at ikke bare øyeblikkelig hjelp, men også helsehjelp som ikke kan vente, er noe som en har rett til å få i Norge når en har behov for det. Men oppholder en seg ulovlig eller ikke har opparbeidet seg rettigheter i Norge, er hovedregelen at en skal betale for dette. Har en ikke betalingsevne, dekker sykehuset kostnaden. Det å lage et mer og mer detaljert regelverk under dette tror jeg ikke vil løse det som jeg opplever er representanten Toppes intensjon, nemlig å gjøre regelverket enklere å praktisere. Tvert imot tror jeg det da ville oppstå betydelig flere nye grensetilfeller. Derfor mener jeg at det er de lokal sykehusene som er best egnet til å vurdere og håndtere dette regelverket, som er klart, i møte med den enkelte pasient. Og så har vi gode klageordninger hvis den enkelte er uenig i beslutningen.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg er ikke i tvil om den vanskelige situasjonen som denne konkrete kvinnen er i, som oppholder seg ulovlig i Norge, og som har blitt gravid og fått barn med en norsk statsborger. Dette er situasjoner som oppstår mange ganger, men det handler også om betydningen av å ha et tydelig regelverk knyttet til innvandring til Norge. Det er sykehuset som vurderer den konkrete situasjonen. Erfaringsmessig er det slik at i de aller fleste tilfellene vurderer sykehuset det dit hen at dette er personer som ikke kan betale. Det er helt naturlig at det vil være slik i de fleste tilfellene, derfor blir det heller aldri presentert noen regning. Så er det slik at ingen regelverk er så gode at det ikke av og til kan gjøres feilvurderinger – når en har overlatt en konkret vurdering lokalt i de enkelte tilfellene. Derfor har vi gode klageordninger for å kunne ivareta det.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Det regelverket er veldig tydelig på, er at det ikke er anledning til å kreve forhåndsbetaling for den type hjelp. Det bør også være slik at det er veldig tydelig i regelverket og i praktiseringen i helsetjenesten at en aldri skal skape inntrykk av at dette er en hjelp som en ikke har rett til å få. De som ikke har økonomi til å betale for dette, må også føle trygghet for at de heller ikke skal måtte betale. Så er det slik at praktiseringen av ethvert regelverk av og til vil føre til at noen gjør feilvurderinger, og da har vi gode klageordninger. Jeg hører at representanten trekker fram at barnet som ble født, i dette tilfellet var norsk statsborger. Det kan godt tenkes, men det viser egentlig noe av utfordringen knyttet til den retningen som bl.a. representanten Toppe vil ta oss inn i, nemlig å lage mer og mer detaljerte regler. Jeg ville f.eks. ment at det førte til enda større uklarheter om man skulle ha ett regelverk hvis barnet var norsk statsborger, og et annet regelverk hvis barnet ikke var norsk statsborger.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Først vil jeg bare understreke at jeg ikke vil slutte meg til begrepet «papirløs». Personer som oppholder seg ulovlig i Norge, er ikke papirløse. Tvert imot, mange av dem har veldig mange papirer og er inne i ganske omfattende saksbehandlinger. Jeg mener også at det er viktig at vi skaper trygghet for at folk får den helsehjelpen som de har rett på. Erfaringene er jo at det er veldig sjelden at personer som oppholder seg ulovlig i Norge, og som føder barn i Norge, får regning i det hele tatt, nettopp fordi dette praktiseres på en klok måte i sykehusene – i store sykehus som har erfaringer med dette ofte, slik som i Oslo og i Stavanger og andre steder. Så jeg tror kanskje det vil være veldig uheldig om Stortinget velger å endre regelverket basert på en enkelthistorie, i en situasjon der det generelle inntrykket nok er at dette regelverket praktiseres i tråd med det som var Stortingets intensjon den gangen det ble diskutert, nemlig på en romslig måte.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Det er ikke bare øyeblikkelig hjelp en har rett til å få; det gjelder også helsehjelp som ikke kan vente. Det er et betydelig videre begrep enn akutthjelp. Det har alle som er i Norge, rett til å få. Det som en her diskuterer, er om dette skal være gratis også for mennesker som oppholder seg ulovlig i Norge, eller som oppholder seg i Norge uten å ha opparbeidet seg rettigheter. Det å utvide tilgangen til den norske helsetjenesten, gratis, for alle som kommer til Norge, uavhengig av om de har opparbeidet seg rettigheter eller ei, vil jeg advare mot. Det vil innebære at mange kan komme til Norge og benytte seg av et veldig godt helsevesen også for helsehjelp som ikke kan vente, men som likevel ikke er akutt, og forvente å få dette dekket uten å ha opparbeidet seg rettigheter. Det er en utvikling jeg vil advare mot.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg synes dette er ganske sterke ord fra en som har vært statsråd og ansvarlig for det regelverket som nå praktiseres, for dette regelverket ble presisert nettopp da Audun Lysbakken og SV satt i regjering. Det jeg gjorde innledningsvis i denne spørrerunden, var nettopp å understreke det som er veldig viktig, og som jeg også har gjort utad, nemlig at ingen skal være bekymret for at de ikke får hjelp i den norske helsetjenesten, helt uavhengig av status for opphold i Norge, så lenge det er øyeblikkelig hjelp eller helsehjelp som haster. De skal heller ikke være bekymret for at de får en regning som de ikke kan betale. Har de så dårlig økonomi at de ikke kan betale denne regningen, skal de heller ikke få den. Opplever de å få en urettferdig regning, så har de gode klagemuligheter. Når vi ser på praksisen i våre sykehus, er det ikke slik som representanten prøver å skape et inntrykk av, at gravide kvinner som oppholder seg ulovlig i Norge, får en regning når de har født på norske sykehus, tvert imot: Praksisen er at sykehusene håndterer dette regelverket veldig klokt, og det er veldig få av disse pasientene som får en regning.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Dette er et spørsmål som omfatter hvordan kommunene håndterer kjøp av private omsorgstjenester når de velger å konkurranseutsette dette. Det har ikke skjedd noen endringer i regelverket på det området siden Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen overtok. Det betyr at Oslo kommune og andre kommuner håndterer dette innenfor det regelverket og de systemer som er i dag. Det som ofte slår inn, er reglene knyttet til virksomhetsoverdragelse, som bl.a. skal ivareta de ansattes rettigheter. Det som ofte skjer i den forbindelse, eller som skjer i noen tilfeller, er at man går fra ytelsesbaserte pensjoner til innskuddsbaserte pensjoner. Jeg vil tenke at det er litt spesielt å fremstille disse pensjonene på den måten som representanten gjør. Det er jo den typen pensjoner og pensjonsrettigheter som veldig mange i Norge har. De aller fleste som jobber i privat sektor, har den type pensjoner i dag.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Nå spør representanten meg om spørsmål som ikke ligger under mitt konstitusjonelle ansvarsområde, men under arbeids- og sosialministerens. Men regjeringen har ingen planer om å flytte dette ansvaret fra partene i arbeidslivet og over i en lovregulert situasjon, og jeg har heller ikke registrert at det var en reell diskusjon om det i de foregående åtte årene. Det er vanligvis sånn at når jeg diskuterer spørsmål om private helsetjenester med representanten Lysbakken, er hans kronargument at de private har så gode lønnsvilkår at det vil tappe den offentlige helsetjenesten for ansatte. Nå registrerer jeg at Lysbakken har en helt annen inngang i dette spørsmålet.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Igjen tar representanten opp spørsmål knyttet til kommunenes bruk av private og ideelle i pleie- og omsorgssektoren. Det har ikke skjedd noen endringer i regelverket knyttet til det, det er opp til kommunene å vurdere selv hva som er en hensiktsmessig bruk av private i tillegg til det offentlige tilbudet som de har. Den forskningen fra NOVA som representanten viser til, er en forskning som i all hovedsak bl.a. er basert på resultater fra USA, og en kan vanskelig se for seg at det er overførbart til Norge med tanke på et betydelig strengere både nasjonalt regelverk og avtaleverk som gjelder for norske arbeidstakere. Når det gjelder hvorfor det er positivt også med private aktører på dette området, handler det bl.a. om at historien har vist at vårt velferdssamfunn på mange måter har blitt drevet fram av de private og ideelle. De har ofte sett behov som det offentlige ikke har sett, og også sett nye måter å jobbe på som ikke det offentlige har sett.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Nå går representanten inn på et relativt detaljert nivå innen et område som jeg ikke har det konstitusjonelle ansvar for, så representanten må nesten stille det spørsmålet til ansvarlig statsråd.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg er veldig enig med representanten i at det er viktig at den offentlige helsetjenesten er en god arbeidsgiver. Jeg tror kanskje at et av bidragene til det er å oppleve at de ikke er alene om å tilby folk jobb på sitt område. Jeg tror kanskje at litt av utfordringen har vært at en har tatt sine ansatte for gitt. Det bør en ikke gjøre. En bør legge til rette for gode arbeidsforhold og gode utviklingsmuligheter. Der har det offentlige et stort konkurransefortrinn i forhold til bl.a. det som representanten er inne på, muligheten til å tilby muligheter for forskning og utvikling som ofte er helt annerledes i de offentlige sykehusene. Så er det også viktig ut fra pasientens perspektiv at vi bruker den kapasiteten som er hos de private til å løse de viktige offentlige helseoppgavene. Det har en bl.a. klart å gjøre innen brystkreft når en har gode samarbeidsavtaler med de private, slik at det blir et tilbud som brukes for å redusere den ventetiden som er i det offentlige, og det er nettopp det vi ønsker å oppnå gjennom etableringen av pakkeforløpet.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
I sykehustalen i januar presenterte jeg tre mulige modeller for framtidens akuttsykehus. Modellene vil bli belyst i en nasjonal helse- og sykehusplan. Jeg har ikke lansert noen plan om å endre på den akuttmedisinske beredskapen ved noen sykehus nå. Min plan er at Stortinget skal få framlagt en nasjonal helse- og sykehusplan til høsten. Ved behandlingen av denne planen inviterer jeg Stortinget til å fastsette hvilke prinsipper som skal legges til grunn for framtidens sykehusstruktur, og hvilke modeller vi skal velge for framtidens akuttsykehus. Representanten Kjersti Toppe peker på at organiseringen av akuttmedisinsk beredskap i sykehusene er helt vesentlig for at befolkningen skal få trygg og god helsehjelp når det haster. Jeg vil gjerne legge til at det også er helt vesentlig hvordan vi organiserer det samlede tjenestetilbudet av akuttjenester både i og utenfor sykehus. Befolkningen skal være dekket av en sammenhengende akuttjeneste med god kvalitet i hele landet. Det er nettopp derfor vi må gå nøye gjennom hvordan vi skal fordele oppgavene mellom framtidens akuttsykehus, og hvordan vi skal innpasse ulike typer sykehus i hele kjeden av akuttjenester – fra legevakt og ambulansetjenester til akuttjenester på små og store sykehus. Dette må henge sammen. Og pasientene skal kjenne at det er trygt å være pasient i alle deler av den helsetjenesten som møter oss når det haster. Framtidens akuttsykehus bør ha klare og forutsigbare oppgaver. De må inngå i et forpliktende nettverk av større og mindre sykehus som til sammen sikrer befolkningen et godt akuttilbud. Jeg tror vi gjør klokt i å se på om den logikken som gjaldt da sykehuset ble etablert, fortsatt vil holde for framtiden, gitt de store endringene med økte behov for sykehustjenester, avanserte nye behandlingsmåter som bør komme alle til gode, en økende og aldrende befolkning, nye bosettingsmønstre, kommunikasjonsmuligheter og transportveier, og et for meg svært tungtveiende hensyn, nemlig at pasientens beste må veie tyngre i organiseringen av framtidens helsetjeneste. I de tre alternative modellene jeg har lansert for framtidens akuttsykehus, er befolkningsgrunnlaget ett av flere kriterier som kan brukes for å definere ulike typer sykehus. Men det kan aldri bli det eneste. Jeg ønsker å legge fram en anbefaling for Stortinget som kan sikre en fortsatt desentralisert sykehusstruktur i Norge. I vårt land må vi ta hensyn til geografi, vær, avstander og framkommelighet når vi tenker akuttberedskap. Uansett hvilken modell Stortinget samler seg om ved behandlingen av den nasjonale helse- og sykehusplanen, er jeg sikker på at de rammene som vil bli gitt, vil sikre at det tas lokale og regionale hensyn når de enkelte sykehusenes rolle og oppgaver skal fastsettes for framtiden.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Jeg synes ærlig talt at det er et litt spesielt spørsmål fra en representant som sammen med meg har kjempet i mange år for at Stortinget skal behandle en nasjonal helse- og sykehusplan som har betydning for hvordan sykehusstrukturen i Norge utvikler seg. Det ville vært veldig spesielt hvis jeg skulle stått på Stortingets talerstol i dag og garantert at den planen som vi i fellesskap har kjempet for, ikke skulle ha noen betydning for sykehusstrukturen i Norge for framtiden. Da er det jo ikke den planen som representanten Toppe, jeg, Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har vært opptatt av og har kjempet for, det ville vært en helt annen plan. Jeg tror at vi må legge til grunn at representanten Toppe og jeg er enige om at vi har behov for en nasjonal helse- og sykehusplan som er forankret i Stortinget. Jeg tror også vi er enige om at den bør inneholde noen prinsipper og kriterier for hvordan sykehusstrukturen i Norge skal være, som forankres bedre demokratisk i Norge, og så tror jeg vi begge er tilhengere av en åpen og demokratisk debatt, og derfor er det lurt at vi presenterer ulike alternativer før planen legges fram.
Bent Høie (Høyre), 2015-02-04:
Men det var heller ikke det spørsmålet representanten Toppe stilte meg. Det spørsmålet representanten Toppe stilte meg, var om jeg kunne garantere at den nasjonale helse- og sykehusplanen, etter at den var behandlet i Stortinget, ikke ville ha noen konsekvenser for den lokale sykehusstrukturen. Det var det spørsmålet jeg svarte på, og det synes jeg var et litt spesielt spørsmål med tanke på at jeg har opplevd at Senterpartiet har vært helt enig med Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre i at nettopp et så viktig spørsmål bør forankres i en nasjonal helse- og sykehusplan, der en legger noen prinsipper, som i neste omgang faktisk blir førende for hvordan tilbudet utvikler seg. Det er riktig at jeg har vært ute og vært tydelig på at et veldig klart eksempel på at man må ta geografiske hensyn, er Finnmark. Det er fordi det ville vært utenkelig å se for seg et så stort fylke som Finnmark der en ikke hadde to sykehus som også hadde en døgnkontinuerlig kirurgisk beredskap. Dette er et eksempel på viktigheten av å understreke at en i Norge også må ta geografiske hensyn.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-02-04:
De siste dagene har vi fått mer enn én fortelling om eldre som har blitt en pakkepost mellom sykehus og kommuner – til sykehus og tilbake igjen til kommunene. Mange av disse er altså eldre, og for Kristelig Folkeparti er det viktig at de eldre skal få den omsorgen de trenger, på det nivået de skal ha, til rett tid. Pasientene må ikke bli tapere på grunn av den realiteten at det er for lite kapasitet i Kommune-Norge. Skal vi lykkes med eldreomsorgen, og skal vi lykkes med en samhandlingsreform, er det sentralt å ha nok senger, god kompetanse og god pasientflyt. Jeg har nå hørt ministeren si at han sammen med KS er i gang med å registrere og kartlegge. Da er det viktig for Kristelig Folkeparti å vite: Hvor langt er denne kartleggingen kommet, når får vi svar, og hvordan kan vi bruke denne kartleggingen i framtidige budsjetter for nettopp å nå det målet vi har satt oss?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-02-04:
Sandnes kommune brukte privat firma for å få unna saksmengden. Sårbare barn som fortjente hjelp, ble på en måte en egen butikk. Kommunen brukte mye penger, og firmaet fikk bukten og begge endene: først utrede og så faktisk kunne komme med tilbud om tiltak i etterkant. Kommunen snudde, sa opp avtalen med det private firmaet, ansatte mer folk selv, fikk ned saksmengden, klarte å holde seg innenfor loven, og det ble ikke bukken og havresekken på tiltakssiden. Hva tenker statsråden om at saksmengden innenfor barnevernet er så stor at en faktisk ikke klarer å komme i mål på tiltakssiden, og hva vil statsråden gjøre for å få ned saksmengden i kommunene? Selv små kommuner kan løse dette ved å samarbeide med andre, men det er totalmengden i saksbehandling som er problemet.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-02-04:
Det er prisverdig at Senterpartiet tar til orde for helsehjelp for papirløse. Samtidig er det et paradoks at det samme partiet stemmer for at de samme folkene ikke skal få lov til å motta pengehjelp. Kristelig Folkeparti har hatt et forslag om rett til helsehjelp for papirløse, som ble stemt ned i denne salen. Vi vil foreslå det igjen, og vi satser på større støtte i salen for det. Så hørte jeg nå at statsråden svarte at han var fornøyd med regelverket slik som det var. Hvordan tenker statsråden at en person uten papirer og lov til å være her, skal kunne vite om norsk klagemulighet og kunne benytte seg av den? Og vil statsråden ta sjansen på at pasienter avstår fra helsehjelp, og at liv kan gå tapt, som et resultat av at de ikke vet om ordningen, eller ikke har mulighet til å betale, eller, som det tredje, at de tenker at hvis de klager og må vente på klagesvar, stiger regningen enda mer?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2015-02-04:
For få dager siden viste vi til hvor lang ventetid det er for pasienter som trenger utredning for magekreft. Det paradoksale er at de kan komme fort til på private klinikker, men det er lang ventetid i norsk helsevesen fordi det er mangel på gastroleger, altså de samme pasientene kommer fortere til i privat sektor, det finnes fagfolk, men de har gått til privat sektor. Hvordan tenker statsråden at vi som offentlig myndighet skal sikre gode, kompetente arbeidstakere i det offentlige som er sikret at de har en karrieremulighet, en forskningsmulighet og en utviklingsmulighet, og som tar i bruk nye former for undersøkelser nettopp for å sikre at vi ikke blir tappet for arbeidskraft i offentlig sektor.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-02-04:
Når vi diskuterer eldrepolitikk i Stortinget, handlar det som oftast om behovet til dei som har behov for heildøgns pleie og omsorg, og det er veldig viktig at vi diskuterer mangelen på sjukeheimsplassar spesielt og kva vi kan gjera for å få bygd tilstrekkeleg med sjukeheimsplassar. Eg saknar òg ein annan viktig del i dette biletet, nemleg tilbodet for dei som bur heime. Det er ein kø som vi aldri debatterer, og det er køen av dei som ventar på eit dagaktivitetstilbod. Helseministeren har sjølv svart på eit spørsmål frå meg at det er 23 000 som ventar på eit dagaktivitetstilbod for demente, som har behov for ein dagaktivitetsplass, men som ikkje får det. For desse gruppene har vi vilja endra på tilskotsreglane. Spørsmålet er: Vil ein gjera den same endringa for sjukeheimsutbygginga?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-02-04:
Regjeringa slo fast i Sundvolden-erklæringa: «Regjeringen mener i utgangspunktet at produksjon av velferdstjenester skiller seg lite fra andre tjenester. Bruk av konkurranse stimulerer til verdiskaping, bedre tjenester og effektivisering. Det er derfor helt nødvendig at konkurranse blir et gjennomgående element i offentlig virksomhet. Lovfestede rettigheter til velferdstjenester, kombinert med fri etableringsrett og stykkprisfinansiering direkte til den tjenesteprodusent forbrukeren velger, kan bidra til å sikre en slik utvikling.» Spørsmålet mitt er om statsråden ser at denne målsetjinga kan koma i konflikt med eit barnevern basert på uhilda faglege vurderingar og tenester som er til barnas beste.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-02-04:
Spørsmålet mitt går til helse- og omsorgsministeren. Aftenposten kunne 29. januar melda om ei 28 år gamal papirlaus etiopisk kvinne som i november i fjor fødde ein gut ved keisarsnitt på Sykehuset Levanger. Etter fødselen fekk ho ei rekning frå sjukehuset på 52 000 kr som betaling for behandlinga i samband med fødselen. Som papirlaus har ho ikkje anledning til å ta seg løna arbeid. Barnefaren og sambuaren er norsk statsborgar og har 100 pst. stilling i Levanger kommune. I forskrifta om rett til helse- og omsorgstenester til personar utan fast opphald i riket, som trådde i kraft 1. januar 2012, heiter det at «alle personer som oppholder seg i riket, har rett til øyeblikkelig hjelp» og til «helsehjelp som ikke bør vente». Forskrifta har ingen reglar om betaling for helsehjelpa. Departementet har i rundskriv vore tydeleg på at dei som ikkje har fast opphald i riket, sjølve må dekkja kostnadene ved behandlinga fullt ut, men det kan ikkje krevjast betaling på førehand. Dersom pasienten ikkje kan dekkja utgiftene sjølv, er det presisert at sjukehuset må dekkja utgiftene. Det er dette regelverket som er grunnlaget for at Sykehuset Levanger sende ei rekning på 52 000 kr for fødselen. Oppslag i media viser at det er heilt ulik praksis ved sjukehusa i Noreg på dette området. I Stavanger dekkjer sjukehuset kostnadene, i Kristiansand sender ein faktura til pasienten. Dette viser at dagens regelverk er uklart. Om retten til strakshjelp skulle vera avhengig av betalingsevne, er retten ein illusjon. Om fødande kvinner ikkje skal få vita om dei får rekning i posten etter fødselen, kan konsekvensane vera alvorlege. Mitt spørsmål er om helse- og omsorgsministeren vil endra regelverket slik at det vert gratis å føda i Noreg.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-02-04:
Eg høyrer helse- og omsorgsministeren åtvara mot ein situasjon som opnar for at folk utan rett til opphald, kjem til Noreg som – på ein måte – helseflyktningar. Då vil eg presisera at lovverket er klart på at det vi gir ein rett til, uavhengig av om ein har rett til opphald i Noreg eller ikkje, er strakshjelp, retten til å unngå alvorleg sjukdom og død. Det er eit paradoks at vi aldri i denne salen diskuterer korleis betalinga skal vera, for det er klart at retten til å få behandling for strakshjelp, alvorleg sjukdom, vert ikkje like reell for alle når nokon må betala – og spesielt når dei som ikkje kan betala, må betala. Eg har eitt spørsmål. Det gjeld eit forhold under strakshjelp som er i særstilling, og det er fødsel, fordi det angår tredjeperson. Vil helseministeren gå vidare med regelverket, slik at han i alle fall sikrar fødande rett til å føda utan å få ein faktura i posten?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-02-04:
«Statsråden har i sin sykehustale skissert tre ulike modeller for akuttsykehus. Sykehus med et befolkningsgrunnlag under 20–30 000 vil ifølge disse planene ikke kunne ha akuttberedskap i det hele tatt. Odda sjukehus i Hordaland har pasientgrunnlag under denne grensen. Statsrådens tale har ført til usikkerhet for Odda sjukehus. Mener statsråden at Odda sjukehus ikke har behov for akuttmedisinsk beredskap i framtiden?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-02-04:
Takk for svaret. Det er viktig for alle sjukehus, som er kunnskapsbedrifter, at drifta er føreseieleg – ikkje berre for neste år, men for åra framover. Derfor er det ei uro når ein ventar på ein nasjonal helse- og sjukehusplan og ein statsråd som lanserer nokre befolkningsgrenser utan i talen å snakka om geografiske omsyn. Odda sjukehus er eit av dei aller minste sjukehusa i Noreg med fullverdig akuttberedskap og har opplevd store nedskjeringar, men dei har eit helseføretak som i dag – eg var på eit møte der på måndag – ikkje har planar om å endra på aktuttberedskapen, og det er jo positivt. Spørsmålet til statsråden er om han kan garantera at ein nasjonal helse- og sjukehusplan ikkje vil koma og overprøva helseføretaket, som meiner at her må det vera akuttberedskap i tida framover.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-02-04:
Helse- og omsorgsministeren meiner det er eit rart spørsmål når eg ber han om å garantera for akuttkirurgien spesielt i Odda. Men det er ikkje eit rart spørsmål, for helse- og omsorgsministeren har gått ut i media og garantert for akuttilbodet på Tynset. Han har gått ut og garantert for akuttilbodet i Hammerfest og Kirkenes, og då er det ikkje urimeleg at eg som stortingsrepresentant frå Hordaland når det gjeld dei sjukehusa på lista hans som etter talen hans kunne tolkast som å stå i fare for å mista akuttberedskapen, spør om ikkje Odda kunne få ein garanti frå anten statsråden eller statssekretæren, slik dei har fått ved dei tre andre nemnde sjukehusa, i Oppland og i nord.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-04:
Det er ikke mangel på statlige tilskudd til investeringer i sykehjem som er hovedutfordringen når det gjelder å få nok sykehjemskapasitet i Norge, det er kommunenes frykt for ikke å ha nok ressurser til drift med kvalitet. I den forbindelse har regjeringen varslet et utredningsarbeid som vi følger med interesse, knyttet til nasjonale krav til standarder i eldreomsorgen. Jeg har prøvd å få et tydelig svar fra regjeringen på hva man egentlig utreder, for i regjeringserklæringen står det at man skal vurdere en norm/veileder. Det er himmelvid forskjell på en bemanningsnorm og en veileder. Derfor ønsker jeg å spørre helseministeren helt konkret: Er det sånn at det er aktuelt for regjeringen å innføre en nasjonal bemanningsnorm for sykehjem?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-04:
Statsråden har rett i at disse menneskenes problem ikke er mangel på papir; det er mangel på papir med en oppholdstillatelse. Også deres menneskerettigheter er regjeringens ansvar. Jeg synes det er voldsomt mye byråkratsvar fra helseministeren. Jeg skulle ønske at helseministeren én eneste gang var i stand til å vise medfølelse med de menneskene det er snakk om, vise bekymring for hva som skjer når mennesker ikke tør å oppsøke helsevesenet når de har behov for det. Men den bekymringen har åpenbart ikke statsråden, og det synes jeg er synd. Det ville ha vært lett å sende et tydelig signal til helsevesenet om at en nå skal trygge gravide kvinners muligheter til å føde gratis. Jeg tror ikke på at helseministeren for alvor tror at det ville føre til en masseinnvandring av gravide kvinner. Det er et useriøst argument. Jeg skulle ønske at statsråden ikke brukte det, og at statsråden istedenfor kunne gi oss en annen begrunnelse for hvorfor han nå ikke vil benytte anledningen til å sende et tydelig signal. Det er åpenbart at regjeringens holdning er at regjeringen egentlig ikke synes dette er viktig.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-04:
Jeg forstår at olje- og energiministeren er glad for dagens avtale, for en av de store skuffelsene i den er at mangelen på et tydelig nasjonalt mål som også omfatter kvotepliktig sektor, vil minske presset for å få tiltak for utslippskutt på sokkelen og gjøre oss mer avhengig av det dysfunksjonelle kvotemarkedet til EU. Men jeg ønsker å følge opp spørsmålet om Barentshavet. Forskere ved University College London la nylig fram ny forskning, og de mener at togradersmålet er uforenlig med oljevirksomhet i Arktis. Det vil ganske enkelt være slik at om de ressursene skal utnyttes, vil vi være et sted der den samlede utnyttingen av fossil energi i verden vil bli for stor til å nå klimamålene. I et slikt lys er det åpenbart at den diskusjonen vi nå burde ha, var en revurdering av konsesjonsrunden som olje- og energiministeren nylig har lyst ut. Hva er det ministeren vet, som forskerne i London ikke vet?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-04:
Spørsmålet mitt går til helse- og omsorgsministeren. Sist fredag kunne vi lese om hjelpepleierne Karin Rones og Anne Karin Nilsen som etter mange tiårs tro tjeneste i eldreomsorgen i Oslo så fram til å gå av med pensjon. Men på grunn av Oslo kommunes konkurranseutsetting av sykehjemmet som de jobbet på, har de fått beskjed om at de må jobbe fem år til. De jobber på Rødtvet sykehjem, som har blitt overtatt av Attendo. Der er pensjonsinnskuddene vesentlig lavere enn i kommunen. Mens Oslo kommune har opptjeningstid på 30 år, er opptjeningstiden i det private 40 år. De to hjelpepleierne fylte 62 år rett etter at Rødtvet sykehjem ble konkurranseutsatt, og de mister nå retten til AFP. Jeg inviterte de to hjelpepleierne hit i dag, siden deres sak skulle komme opp i Stortinget. Det hadde de ikke anledning til, for de gjør en god jobb i eldreomsorgen i Oslo akkurat nå. Derfor vil jeg låne ordene deres, med det de sa til FriFagbevegelse på fredag – jeg siterer: «Det var et sjokk for meg å få vite at Attendos overtakelse stoppet pensjonsplanene. Mannen min gikk jo av nå, vi skulle ha tid sammen.» Dette sa Nilsen. «Det er jeg som har jobba i 30 år, det er mine pensjonspenger.»…«Og så får du en sånn nedtur, de bare dumper deg!» Dette sa Rones. Fabian Stang sa derimot: «Jeg håper at de har krefter til stå på videre.» Dette er bare ett av mange eksempler vi nå ser på pensjonsdumping i forbindelse med konkurranseutsetting i eldreomsorgen. Mens sykepleiere har et lovfestet krav på å få beholde sin pensjon gjennom vedtak gjort i Stortinget for mange år siden, mangler hjelpepleiere og helsefagarbeidere det samme. Derfor er dette et nasjonalt spørsmål. Mitt spørsmål til helseministeren er hva regjeringen vil gjøre for å stoppe denne typen pensjonsdumping innenfor helse og omsorg.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-04:
Det er ikke jeg som framstiller disse pensjonsordningene på en bestemt måte. Jeg refererer bare til hvordan dette slår ut for helt ekte mennesker, og det er ganske mange av dem rundt om i landet. Det er en gruppe som helseministeren burde føle et særlig ansvar for, for det er mange av dem som har gjort en stor, men også slitsom, innsats i helsevesen og eldreomsorg. Det er mulig å stoppe dette hvis vi gir hjelpepleierne den samme lovfestede retten til å beholde sitt pensjonsnivå som den sykepleierne har. Derfor er mitt første spørsmål til helseministeren om regjeringen vil gå inn for det. Det andre spørsmålet er om ikke det bildet vi nå ser av arbeidsforholdene og pensjonsbetingelsene i konkurranseutsatte sykehjem, gjør helseministeren bekymret for rekrutteringen til yrket. Vi har en stor utfordring når det gjelder å få nok helsefagarbeidere i årene som kommer. Da må betingelser og hva slags arbeidsliv vi har være en svært viktig prioritet for helseministeren.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Helseministeren har helt rett i at skal man lykkes med å bygge ut eldreomsorgen og få på plass flere sykehjemsplasser, er man nødt til å få til et godt samarbeid med kommunene. En årsak til at kommunene ikke investerer mer i sykehjemsplasser, er jo at de er redde for at de i neste omgang ikke skal ha penger til å drifte de samme plassene. Vi ser at kommunene også sliter med å ansette nok folk ellers i eldreomsorgen og gjør de nødvendige omstillingene til velferdsteknologi – og hva er årsaken til det? Det er jo at kommunene for 2015 har et veldig magert kommuneøkonomiopplegg, som knapt nok dekker de regningene som allerede ligger der, i tillegg til at de drar med seg en skattesvikt fra 2014 på om lag 2 mrd. kr, som regjeringen nektet å kompensere for. Derfor er det slik at mange kommuner nå kutter i stedet for å investere i framtidens eldreomsorg. Så mitt spørsmål er: Hvor var helseministeren da regjeringen la kommuneopplegget for 2015?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-02-04:
Mitt spørsmål går til barne- og likestillingsministeren. Ifølge Dagsrevyen 2. februar 2015 har NRK gjennomført en undersøkelse som viser at over halvparten av norske kommuner har behov for eller trenger bistand fra eksterne aktører i barnevernsundersøkelser. Ifølge NRK bruker de kommunale barneverntjenestene private aktører til å gjennomføre undersøkelser. De eksterne barnevernsfirmaene gir også sin vurdering og anbefaling om hvilke tiltak som barnevernet eventuelt skal sette inn. Det stilles spørsmål om hvorvidt denne praksisen er lovlig. Kirsten Sandberg, medlem av FNs komité for barns rettigheter, en av landets fremste eksperter på barnerett, mener at dette er ulovlig. Hun uttaler at en kommune ikke kan delegere beslutningsmyndighet. Det er etter hennes syn lovbrudd når eksterne aktørers undersøkelser danner grunnlag for beslutninger i barnevernet. Det pekes også på den dobbeltrollen som disse private aktørene fort kan komme opp i. Jusprofessor Sverre Blandhol uttaler til NRK en klar advarsel mot at barnevernet bruker private barnevernskonsulenter. Frykten er selvsagt at kommersielle firmaer anbefaler sine egne tjenester i oppfølgingen av barna, og at kommunene dermed mister kontroll. Man frykter også at tilliten til barnevernets beslutninger står på spill når kommersielle interesser kan påvirke vedtakene om hva som skal skje med barna. Mitt spørsmål er: Hva tenker barne-, likestillings- og inkluderingsministeren om denne praksisen, som tydeligvis er mye brukt ute i Kommune-Norge?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-02-04:
Det er godt å høre at barne-, likestillings- og inkluderingsministeren vil se på denne praksisen, og ikke minst det som har med dobbeltrollen å gjøre. Det påpekes i saken at begrunnelsen for å benytte private aktører kan være sykefravær, stadig høyere faglige krav og for store saksmengder i forhold til antall ansatte i barneverntjenesten i kommunene. I forrige periode var Kristelig Folkeparti en pådriver for å overføre mer ressurser til barnevernet. Vi ønsket en barnevernreform som skulle tilsi at alle barn skulle få hjelp til rett tid og på rett måte. Så virker det som – selv om man har overført store ressurser til barnevernet – at det ikke er nok. Når statsråden ser barnevernet i dag, hvor er de største behovene, og hva vil statsråden gjøre for at vi kan ha et robust barnevern som nettopp er der når barna trenger det aller mest?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Dette er et spørsmål som har vært reist overfor departementet flere ganger siden midten av 1990-tallet. Sist gang var vel i 1998, da tidligere statsråd Valgerd Svarstad Haugland svarte daværende stortingsrepresentant Ågot Valle på et spørsmål om akkurat dette. Da sa statsråden fra Kristelig Folkeparti at det for kapasiteten er positivt at kommunene også bruker private firma når oppgavene blir for omfattende. Så vet vi at det er veldig mange små kommuner der ute som velger å ordne denne oppgaven ved å kjøpe tjenester fra private til å gjøre undersøkelser av barn og av familiene. Det kan for noen kommuner være den rette veien å gå hvis de ikke har kapasitet selv, og det må være opp til kommunene å bestemme om de ønsker å bruke private aktører. Som reportasjen på mandag viste, er det dyrt for kommunene å bruke dette, så det må være litt opp til den enkelte kommune. Samtidig ser jeg helt klart det dilemmaet som representanten Bekkevold tar opp, nemlig dobbeltrollen. For det er kommunene som har ansvaret for å se familien, for å se barnet. Så kan det godt være at de løser den oppgaven ved å kjøpe inn hjelp for å gjøre undersøkelser, men beslutningsmyndigheten skal ligge hos kommunene. Sakene skal opp i fylkesnemndene, og det er viktig at kommunene har satt seg godt inn i dem. Men en dobbeltrolle der de private i ettertid kan tilby tjenestene for en omsorgsovertakelse, er svært uheldig, og derfor vil mitt departement ta kontakt med kommunalministeren for å be om at det klargjøres i regelverket, slik at vi unngår en dobbeltrolle akkurat når det gjelder barneverntjenester.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Det har vært en oppbygging av det kommunale barnevernet de siste fem årene, som den tidligere regjeringen satte i gang, og som de også fikk støtte for fra de borgerlige partiene på Stortinget. Det har vært øremerkede midler, og vi har fått på plass ca. 890 stillinger i det kommunale barnevernet. Det blir videreført i 2015, og jeg er også veldig glad for at vi med budsjettavtalen fikk på plass ekstra 20 mill. kr til det kommunale barnevernet. Men så ser jeg at det er utfordringer der ute. Det er mange små kommuner som sliter med å få på plass nok ansatte. Jeg besøkte Kirkenes i forrige uke, derUtsagnet er senere av statsråden endret til: jeg hørte om kommuner der de har én ansatt i barnevernet. Da sier det seg selv at den kommunen har problemer med å gjøre det forebyggende arbeidet, det å gjøre undersøkelser, og for den kommunen kan det være mulig at de kjøper den tjenesten. Men samtidig har jeg lyst til å presisere at kommunene må ta den endelige beslutning når det skal gjøres en omsorgsovertakelse. Så har vi satt i gang en strukturendring som skal se på det å gi kommunene mer ansvar, og da må det selvfølgelig også følge med mer ressurser til kommunene.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Det er et viktig tema som jeg har brukt lang tid på å diskutere med representanten. Det aller viktigste barnevernsarbeidet foregår ute i kommunene: at kommunene kommer tidlig inn, jobber med forebygging for den enkelte familie, slik at en kan unngå en omsorgsovertakelse. Så ser vi at kommunene har fått flere og flere saker og en større saksmengde. Det er jo flott, for det viser at folk melder ifra. Men vi ser også at de kommunene som satser på forebygging, som satser på helsestasjonene, bruker mindre på barnevern. Og det som Sandnes kommune har gjort, er forbilledlig. De har en ressurshelsestasjon, de har satset på helsestasjonene, de jobber tverretatlig sånn at de kan komme tidligere inn og få ned antallet omsorgsovertakelser. De har nå sett at de brukte for mye penger på private aktører. Det at de nå har bygd opp sitt eget team som kan gjøre undersøkelser, har gjort at de har fått et større fagmiljø. De har spart penger på dette, og jeg tror at det på sikt var det beste for barna og familiene. Dette er en ordning som jeg ønsker at flere kommuner skal ha.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Praksisen med at kommunene kjøper tjenester fra de private, har foregått lenge. Det har også foregått i de rød-grønnes styringstid. Det at kommunene velger å kjøpe private tjenester, er fullt lovlig. Det som er uheldig, og det sa jeg også i mitt svar til Bekkevold, er hvis det oppstår en dobbeltrolle der de som gjør undersøkelsene, også er med og tilbyr en tjeneste som kommunene kjøper etterpå. Det er uheldig, og jeg har sagt at det er noe som jeg vil se på. Dette må tydeliggjøres, slik at en er sikker på at rettssikkerheten til både familiene og barna blir godt ivaretatt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Det er viktig at kommunene har ressurser og kompetanse til å komme inn tidlig for å hjelpe de familiene og barna som trenger hjelp. Når barnevernet fremmer saker for fylkesnemnda, får de plasser – om det er private eller statlige plasser, er ikke så viktig. Det viktigste er at de får et tilbud som passer det enkelte barn. Vi er helt avhengig av at private kan tilby tjenester innenfor barnevernsektoren. Vi kjøper plasser i dag, og det gjorde man under den forrige regjeringen også. Cirka 50 pst. av alle plassene er private. Vi trenger et mangfold for barna. Jeg har ingen problemer med å si at når det gjelder barnevernet, trenger vi både statlige plasser, ideelle plasser og private plasser, som tilbyr god hjelp til de barna som trenger en bedre hverdag.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg er glad for at det er tverrpolitisk enighet om at det kommunale barnevernet skal styrkes. Det var den forrige regjeringen som satte i gang arbeidet med å få på plass flere stillinger, og Kristelig Folkeparti, Venstre og denne regjeringen klarte å bli enige om ekstra midler til kommunalt barnevern i år. Kommunene har fått økte rammer i den senere tid, så også kommunene må fylle opp med å satse på barnevernet ute i kommunene. Så er jeg helt enig med representanten som tar opp kommunereformen. Kommunereformen kommer til å bli viktig, også sett ut fra barnevernet. Det er for mange små kommuner der ute som har for små faginstanser, så barna får ikke den rette hjelpen de skal ha, til rett tid. Derfor har regjeringen, og jeg, begynt å se på strukturen i barnevernet, og vi skal sette i gang et prøveprosjekt slik at kommunene kan få et større ansvar. Men dette må også ses i sammenheng med kommunereformen, slik at vi får på plass robuste fagmiljøer ute i kommunene.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Til det siste om at kommunene setter ut forvaltningsoppgaver: Det helt klart at det kan være en uheldig dobbeltrolle. Og hvis det forekommer, skal vi se på om det må tydeliggjøres at det er uheldig og at det kan være en fare for rettssikkerheten. Jeg sa også i foregående svar at det er noe man er nødt til å se på. Kommunene har i dag anledning til å kjøpe tjenester, men det er etter lovverket og etter barnevernsloven kommunene som har det hele og fulle ansvaret for å fatte beslutninger, og slik skal det også være i barnevernssakene. Det er kommunene som skal gå til fylkesnemnda med en innstilling. Da forventer jeg at kommunene har satt seg inn i saken, at de også har tatt det inn over seg og ser den enkelte familie, og at det ikke er en dobbeltrolle ute i kommunene ved at de kjøper plasser fra private.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Representanten stiller vel meg et spørsmål som heller skulle gått til arbeidsministeren. Vi er alle sammen klar over at her er det arbeidslivets parter som må bli enige, og noe som ikke vi som statlig myndighet skal gå inn i. Så er det viktig: Vi trenger kvinnelige arbeidsplasser, vi trenger kvinnelig arbeidskraft inn i helsesektoren, og vi trenger også menn inn i helsesektoren. Det er viktig framover, og vi trenger flere. Innen det ansvarsområdet som jeg har – det ser vi også når det gjelder barnevernstjenester – er det private som leverer inn anbud, og legger gode lønnsbetingelser og pensjonsbetingelser inn i sine anbud som ivaretar den enkelte arbeidstaker. Når gjelder akkurat dette temaet som ble tatt opp her nå, er det også arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene som må ta et ansvar for å ha gode betingelser for sine ansatte.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Som representanten Aasrud er kjent med, som tidligere statsråd, har regjeringen en utredningsinstruks som nå er til fornying. I den utredningsinstruksen har departementet som har det konstitusjonelle ansvaret, ansvar for, når saker er til behandling, å påpeke at det skal gjøres en konsekvensutredning. I likhet med finansministeren som gjør oss statsråder oppmerksom på at de økonomiske forholdene i den enkelte sak må konsekvensutredes, har jeg som konstitusjonelt ansvarlig for likestillingspolitikken ansvar for at statsrådene også belyser de likestillingsmessige konsekvensene ved saker. Dette har jeg full tiltro til at arbeids- og sosialministeren har gjort i saken om arbeidsmiljøloven, og jeg er veldig glad for at vi nå får på plass en arbeidsmiljølov som med både turnuser og midlertidighet kan gjøre at kvinner kan komme lettere ut i arbeidslivet. Forslaget som nå ligger på bordet, vil medføre at kvinner kan komme seg lettere ut i arbeid. Det vil også være muligheter når det gjelder turnuser, som det er mange kvinner som jobber i. Forslaget vil gjøre at man kan få andre turnuser, noe som gir flere arbeidsplasser og et bedre tilbud til brukerne. Midlertidig ansatte kvinner utgjør i dag ca. 10 pst. av alle ansatte i Norge. Danmark f.eks. har et mer liberalt stillingsvern for faste ansettelser enn både Norge og Sverige og har òg en utvidet adgang til midlertidige ansettelser. Det har medført at de ikke har så mange midlertidig ansatte kvinner. Det har faktisk Norge flere av. Jeg har full tiltro til at arbeids- og sosialministeren med den nye arbeidsmiljøloven også vil ivareta de likestillingsmessige konsekvensene, og at det forslaget som ligger på bordet til behandling i Stortinget, også vil medføre at minoritetskvinner vil komme seg raskere ut i arbeid.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg har som statsråd gitt en merknad til arbeidsmiljøloven som da var til behandling hos arbeids- og sosialministeren, der jeg ba om at de konsekvensene skulle belyses. Jeg stiller meg fullt og helt bak det arbeidet som regjeringen har lagt fram for Stortinget med den nye arbeidsmiljøloven. La meg bare ha sagt det: Faste ansettelser skal fortsatt være hovedregelen i norsk arbeidsliv. Midlertidige ansettelser kan være en vei inn i arbeidslivet til fast ansettelse, spesielt for minoritetskvinner som ønsker å prøve seg i arbeidslivet, men det kan være vanskelig å få hele stillinger. Der har de nå, med muligheten for midlertidig ansettelse, sjansen til å kunne prøve seg. Vi vet også at det er mange kvinner som jobber turnus, som jeg var inne på i mitt foregående svar, som kan få prøve seg med midlertidige ansettelser. Jeg mener at den oppmykningen som regjeringen nå legger opp til, også vil ivareta de likestillingsmessige konsekvensene for både kvinner og menn i arbeidslivet.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Dette var en debatt vi hadde i Stortinget i forrige uke, der representanten Aasrud stilte en interpellasjon om akkurat diskrimineringsvern for gravide. Jeg har lyst til å understreke at vernet mot diskriminering av gravide arbeidstakere gjelder på samme måte ved midlertidige ansettelser som ved faste ansettelser.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Årsakene til denne praksisen kan være mange. Det er pekt på bl.a. høyt sykefravær blant de ansatte, det er pekt på strengere faglige krav, det er pekt på økt saksmengde, og det var jo utfordringen som også den rød-grønne regjeringen så. Derfor startet vi en opptrapping i antall stillinger og øremerket penger til det. Vi skulle ønske at statsråden var mer offensiv med hensyn til en videre opptrapping når det gjelder antall ansatte, da vi antar at det er nettopp der mye av flaskehalsen ligger og utfordringene ligger. Som Bekkevold peker på, påstår Kirsten Sandberg, som sitter i FNs komité for barns rettigheter, at denne praksisen er ulovlig. Svaret fra Solveig Horne kan tyde på at statsråden ikke ser problemet. Betyr det at statsråden er uenig med Kirsten Sandberg i denne påstanden, og vil statsråden ta noe som helst initiativ til å få ryddet opp i denne uheldige praksisen?
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-02-04:
Det er gledelig at statsråden bl.a. peker på det forebyggende. Venstre har hele tiden tatt høyde for at vi må ha flere helsesøstre, noe som for så vidt ikke var det store prosjektet under de rød-grønne. Men mange barnevernstjenester er underbemannet, viser oppslag fra NRK, og som også representanten Bekkevold var inne på. Ifølge FO er det stort behov for økt saksbehandlingskapasitet, opp mot 800–1 000 stillinger. Eksempler fra eget fylke viser at selv om flere kommuner går sammen, mangler allikevel tilstrekkelig fagkompetanse. Er ikke da svaret på dette – i hvert fall del av svaret – at vi nå er nødt til å få fart i kommunereformen, sånn at vi også får en tydeligere og sterkere fagkompetanse ut i de nye kommunene for nettopp å hjelpe dem som hovedspørsmålet her i dag handler om?