Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-06-14:
Fremskrittspartiet vil i all hovedsak gi sin støtte til de framtidige visjoner - og hovedlinjer - for norsk boligpolitikk, slik det er foreslått og beskrevet i St.meld. nr. 23 om norsk boligpolitikk. Fremskrittspartiet sørger dermed for at Regjeringen har flertall i Stortinget for den boligpolitikken som er nedfelt i stortingsmeldingen. Boligpolitikken, slik den er utformet i boligmeldingen, er i vesentlig grad basert på gjeldende og tradisjonell norsk boligpolitikk. Den foreliggende boligmeldingen representerer således ikke noe omfattende boligpolitisk kursskifte, men er i det alt vesentlige en videreføring av gjeldende boligpolitikk, dog med visse mindre justeringer på enkelte områder. Den tradisjonelle rollefordelingen i boligpolitikken, med staten som lovregulerende myndighet, kommunene som planlegger og tilrettelegger, og private som eiere, utbyggere og forvaltere, ligger fast i boligmeldingen, med en viss korreksjon for at private nå skal gis økte muligheter for å ta beslutninger innenfor de rammer og mål som er fastsatt av staten. Det hersker liten tvil om at norsk boligpolitikk i et historisk perspektiv kan beskrives som vellykket. Boligmangelen er for lengst avskaffet. Den boligpolitikken som har vært ført i Norge de siste 50-60 årene, har gitt gode resultater for den norske boligsektoren med hensyn til boligforsyning, boligdekning og boligkvalitet. Kursen for den moderne norske boligpolitikken ble staket ut allerede under gjenoppbyggingsfasen etter siste verdenskrig, da man ble enig om å satse på eierlinjen. I dag ser vi de positive resultatene av at norske styresmakter tidlig satset på en boligpolitikk som la til rette for at flest mulig av landets innbyggere skulle få muligheten til å eie sin egen bolig. Resultatet er at private i dag eier og forvalter 96 pst. av boligmassen i Norge, noe som er en meget høy privat eierandel sammenliknet med en del andre land. Privat eierskap bidrar i stor grad til godt vedlikehold og effektiv forvaltning av landets samlede boligmasse. Nordmenn flest investerer mye tid og penger i å ha en velstelt, velfungerende og representativ bolig. Å disponere en god bolig i et godt bomiljø gir økt livskvalitet og skaper en trygg og god sosial ramme rundt ens liv og tilværelse. En god bolig er dessuten en fysisk nødvendighet med hensyn til vårt lands geografiske beliggenhet og klimatiske forhold. Tar vi et raskt blikk på boligstatistikken, ser vi at Norge ligger godt an hva boligdekning angår. I dag har vi ca. 2 millioner boliger i Norge. I snitt er hver bolig på rundt 114-115 m2, noe som gir 52 m2 bolig pr. innbygger. Dette er høyt i internasjonal sammenheng. Antall eneboliger er 1,1 millioner, og eneboliger er den dominerende boformen i Norge. 77 pst. av husholdningene eier sin egen bolig, mens drøyt 20 pst. av husholdningene leier. Den samlede verdien på norske boliger er anslagsvis på nærmere 1 700 milliarder kr, mens lånegjelden på boliger er rundt 750 milliarder kr. Boligverdien representerer alene over 80 pst. av det norske folks samlede privatformue. De siste årene har det blitt bygd i overkant av 20 000 nye boliger pr. år, og årlig bruker norske boligeiere godt over 50 milliarder kr til boligformål. Boligbygging, vedlikehold, rehabilitering og oppussing har således også en betydelig sysselsettingsmessig og samfunnsøkonomisk effekt. Samtidig betaler norske boligeiere rundt 40 milliarder kr i kommunale gebyrer samt skatter og avgifter til staten og tilfører dermed samfunnet betydelige inntekter. I Norge har vi i vesentlig grad et deregulert og fritt boligmarked, der boligpriser og byggevolum i hovedsak styres av tilbud og etterspørsel. Nybyggvolumet varierer noe fra år til år fordi boligsektoren påvirkes av en rekke utenforliggende faktorer, som hver for seg har innvirkning på etterspørsel og tilbud av både nye og brukte boliger. Rentenivå, ledighet, arbeidsmarkedssituasjon, konjunktursvingninger, tomtetilgang, bygningslovgivning, prisutvikling på bruktboliger samt flyttemønster er blant de faktorer som avgjør hvor mange nybygg som igangsettes hvert år. Om det er behov for 17 000, 20 000 eller 25 000 nye boliger pr. år, kan man diskutere, men å vedta hvor mange boliger som faktisk skal bygges årlig, er nærmest umulig. Slik boligmarkedet fungerer i dag, er boligforsyningen, takten i boligbyggingen og antall eksisterende boliger i rimelig god balanse, selv om det kan konstateres en viss ubalanse i boligforsyningen i og rundt de største byene og i enkelte vekstkommuner på grunn av stor tilflytting til disse. Men ansvaret for å øke takten i boligbyggingen i pressområder påligger først og fremst kommunene selv. Kommunenes rolle og innsats som reguleringsmyndighet og tilrettelegger for fysisk og sosial infrastruktur er avgjørende viktig for en vellykket boligpolitikk og balanse i boligmarkedet. Fremskrittspartiet ønsker fri omsetning av alle former for boligeiendommer, inkludert gårdsbruk, og ønsker følgelig å fjerne alle krav om offentlig prisregulering eller boplikt på alle former for landbrukseiendommer eller boliger i kystkommuner, på Sørlandet eller hvor det måtte være. EU-domstolen slo den 23. september 2003 fast at personlig bo- og driveplikt ikke er i samsvar med EU-regelverket om fri kapitalbevegelse. Det norske bopliktsystemet strider også trolig mot menneskerettighetskonvensjonen, som ble inkorporert i norsk lovgivning i 1997. I denne konvensjonen slås det fast at enhver har rett til fritt å velge eget bosted. Konvensjonen kolliderer dermed fullstendig med det norske bopliktregimet, slik iallfall jeg vurderer det. Fremskrittspartiet foreslår derfor at Regjeringen raskest mulig må avklare det rettslige grunnlaget for det norske bopliktsystemet i forhold til både EØS-bestemmelsene om fri flyt av kapital samt i forhold til menneskerettighetskonvensjonen. De fleste byene i Norge ligger ved kysten, og oppføring av attraktive sjønære leilighetskomplekser har et stort potensial i mange norske byer. Vi ser i dag en trend der eldre selger sin enebolig og kjøper seg en mer lettstelt leilighet i sentrale strøk. Attraktive leilighetskomplekser ved sjøkanten representerer byfornyelse, det skaper gode bomiljøer, det er effektiv arealutnyttelse, og det gir økt livsglede for mange. Og dessuten frigjør bygging av attraktive leilighetskomplekser i sentrale strøk et større antall eneboliger for salg, noe som kan bremse veksten i boligprisene for førstegangsetablerere i boligmarkedet. Prisnivået på boliger kan synes høyt, og inngangsbilletten for førstegangsetablerere i boligmarkedet kan være svært økonomisk utfordrende for mange. Boligprisene stiger fortsatt og har i snitt steget 13 pst. på ett år. Snittprisen på landsbasis for eneboliger har siden årsskiftet vært 1,83 mill. kr, mens snittprisen for leiligheter har vært 1,42 mill. kr. Dette er høyt. Prisforskjellene i det norske boligmarkedet er imidlertid betydelige, med store lokale og regionale variasjoner. Mens en enebolig i Oslo ofte koster 3-4 mill. kr, kan man erverve en enebolig f.eks. i Gamvik i Finnmark for godt under 50 000 kr. Slike prisvariasjoner er likevel en naturlig konsekvens av alle de faktorer som styrer boligmarkedet og boligetableringen, spesielt i pressområder, og representerer selvsagt en stor privatøkonomisk utfordring for de aller fleste. En stor boliginvestering er den største investeringen de fleste som regel gjør i løpet av sitt liv. Skal vi lykkes med å redusere veksten i boligprisene og skape flere gode og attraktive boliger og boligmiljøer, trenger vi en mer liberal holdning til arealdisponering til boligformål i Norge. Restriktiv arealpolitikk og boligfortetting skaper ofte dårlige bomiljøer, og vi har mer enn nok arealer å ta av i Norge til boligbygging, om vi vil. Kommunene må få større selvråderett i arealutnyttelsen og innføre en konsekvent ja-holdning i byggesaker. Fylkesmannens rett til innsigelser i arealsaker må sterkt begrenses. Vi må la folk få lov til å bygge bolig der det er attraktivt, gjerne ved sjøkanten. Vi har mer enn nok strandlinje i Norge, både til boligbygging og til rekreasjon. Til slutt: Fremskrittspartiet er et boligparti på lag med norske boligeiere. Fremskrittspartiet er følgelig en sterk motstander av økt boligbeskatning og ønsker å redusere eller avskaffe både fordelsskatten, eiendomsskatten, formuesskatten, dokumentavgiften og arveavgiften. Fremskrittspartiet aksepterer ikke at boligeierne blir de neste ofre i politikernes utrettelig jakt på økte skatteinntekter til det offentlige. Siden jeg har tid til et resymé, så tar jeg det: Fremskrittspartiet lover hardnakket kamp mot økte boligskatter. Vi vil ha en ja-holdning i byggesaksbehandlingen, forenkle plan- og bygningslovgivningen vesentlig, ha full lokal selvråderett i arealdisponeringen, ha en mindre restriktiv arealpolitikk, innføre fritt salg av landbrukseiendommer og fjerne boplikten, hjelpe bostedsløse i nødvendig grad og for øvrig ha et fritt, selvregulerende og ubyråkratisk boligmarked, fritt for tunge, offentlige inngrep. Jeg tar herved opp de forslag som Fremskrittspartiet stiller seg bak, som er inntatt i innstillingen.