trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Johnsen (Høyre), 1999-06-07:
Representanten Kvassheim sier at Øvre Otta-utbyggingen ikke kan dekke opp for det kraftbehovet vi trenger i framtiden. Nei, det skulle bare mangle. Men Kvassheim må jo være enig i at det vil dekke opp noe av det. Det vil jo dekke opp det vi bygger ut. Det går jeg ut fra at representanten Kvassheim også er enig i. Det hjelper noe. Det er ikke likegyldig om vi bygger ut eller ikke bygger ut. Hvis vi skal ha den holdningen, trenger vi ikke å gjøre noen ting, for da vil vi aldri nå det som Kvassheim mener er målet. Men det er ikke det som opptar meg mest. Det som opptar meg mest, er dette med el-avgifter og prising av strøm, som hele veien går igjen i Venstres tenkning. Nå går vi inn i en kommunevalgkamp. Jeg håper Venstre er så ærlige at de flagger høyt og tydelig at den norske befolkning omsider muligens kan vente seg økte utgifter på strøm, fordi Venstre nå har kommet i posisjon. Det har Venstre hamret om så lenge de har sittet der. Det har kommet fram hele veien i forbindelse med budsjettene og i forbindelse med revidert budsjett i fjor. Så mitt spørsmål til representanten Kvassheim blir da: Er det slik at det dette budskapet bringer av økte avgifter, vil gå høyt og tydelig utover Norges land, slik at de norske borgerne er klar over hva de har å forvente fra Venstre?
Gard Folkvord (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Hittil i debatten har det sentrale poenget vært at forbruksveksten når det gjelder elektrisitet er langt større enn veksten i kraftproduksjonen. Bare så vidt det er, berører representanten Johnsen begrepet energiøkonomisering i sine merknader. Jeg forutsetter at også hr. Johnsen er opptatt av at elektrisitetsforbruket må reduseres, samtidig som kraftproduksjonen må økes. Siden forbruksveksten først og fremst skjer i det private forbruket, er det her enøk-tiltakene må settes inn. Men slike investeringer er kostbare. For eksempel er varmepumpeteknologi til bruk i husholdninger så dyr at det kun er et fåtall som har råd til den. Igjen: Dersom Høyre er opptatt av å redusere elektrisitetsforbruket, hvilke tiltak på enøk-siden ser representanten Johnsen for seg at Høyre vil foreslå, f.eks. i forbindelse med behandlingen av neste års statsbudsjett?
Gard Folkvord (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
: Nok en gang har Stortinget til behandling en sak om vannkraftutbygging. I dag dreier det seg om den delen av Øvre Otta-vassdraget Stortinget selv har sagt det kan søkes konsesjon for utbygging av. Også denne debatten er ført med sterkt engasjement, særlig fra de sterkeste utbyggingsmotstanderne er dette kommet til uttrykk. Den Norske Turistforenings leder, Øystein Dahle, sier til Dagbladet 12. mai at vi nå har muligheten til å sette punktum for vannkraftepoken i Norge – som om den såkalte vannkraftepoken har vært en ulykke for landet. Dette blir helt feil. Tvert imot er det slik at vår vannkraft har spilt en helt avgjørende rolle i byggingen av velferdssamfunnet, ja, den var på mange måter brekkstangen. Før Norge ble olje- og gassnasjon, var det nettopp vannkraften som sammen med handelsflåten og fiskeriene var nasjonens pengesekk. Det er derfor beklagelig at noen forsøker å tilsløre dette historiske faktum i et forsøk på å bagatellisere vannkraftens historiske og samfunnsmessige betydning. Det utbyggingsalternativet for Øvre Otta Stortinget i dag vil åpne for, ivaretar en rekke hensyn. Det er lagt stor vekt på naturvern, samtidig som det kan foretas en utbygging på om lag 540 GWh. Dette vil være en sterkt redusert utbygging i forhold til det det var søkt konsesjon for, men likevel har jeg tro på at prosjektet kan la seg realisere, og at det vil bli lønnsomt. En slik kraftmengde tilsvarer også det som godt over 20 000 husholdninger forbruker i løpet av et år, og da har vi altså skaffet dem inndekning til evig tid. Norge har et internasjonalt renommé som miljønasjon. Vi har siden begynnelsen på dette århundret og inntil for få år siden dekket vårt energiforbruk på den mest miljøvennlige måten som tenkes kan. Om Norge i denne perioden hadde måttet benytte seg av fossile energibærere, kan vi bare spekulere i hvor mange milliarder på milliarder av tonn CO2 vi ekstra hadde belastet det internasjonale klimaet med. Derfor er det mest gledelige at det i dag slett ikke skal settes noe punktum for vannkraftepoken. Nye prosjekter vil komme, for vi må også i årene som kommer, være opptatt av å dekke så mye som mulig av vårt energiforbruk på den mest miljøvennlige måten.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-07:
Jan Johnsen holdt et av dagens mest ukritiske innlegg for utbygging, nærmest et slags hallelujainnlegg for velsignelse av kraftutbygging. Jeg stiller meg undrende til at dette kan være i tråd med hva som burde være Høyres idégrunnlag. Jan Petersen har flere ganger sagt at han ønsker å skape et framtidig inntrykk av at Høyre også er et miljøparti, et parti som tar på alvor å ta vare på naturen. Når skal vi begynne å se dette nye Høyre? Når skal vi se et Høyre hvor det å ta vare på urørt natur, faktisk er en grunnleggende verdi? Hvis vi skal drive litt idéhistorisk debatt: Er ikke det å ta vare på urørt natur faktisk den mest konservative av alle idéer? Hva i all verden er konservatisme og verdikonservatisme hvis ikke det er å ta vare på miljøet og være skånsom med hensyn til dramatiske naturinngrep? Nå ligger det ikke i min lodd å definere hva konservatisme er. Det får andre ta seg av. Men har Høyre noen verdier utover det å tjene penger? Er ikke det å ta vare på noe av det vakreste i norsk natur noe som burde være en helt sentral og grunnleggende konservativ verdi? Går det an for Høyre på en måte å heve seg et hakk opp og vise noen prinsipper, noen grunnleggende holdninger, ikke bare når det gjelder det som til enhver tid gir kroner i kassa?
John Dale (Senterpartiet), 1999-06-07:
Det gleder meg oppriktig når eg høyrer at representanten Thore Aksel Nistad framhevar at Senterpartiet alltid har vore ein forkjempar for distrikta. Det er kjekt å høyra. Det er også mi oppfatning, og det vil ikkje overraska representanten at eg ser det slik. Men det er ei linje som me står på framleis, og når det gjeld denne aktuelle saka, der det viser seg at me er usamde, kan eg visa til at det er stor lokal usemje om kva som er det beste valet. Det er eit faktum. Eg vil elles visa til at når vi prøver å koma fram med ei oversikt, ser vi tydeleg at nasjonale inngrep i lokale planar vert det stadig færre av. Særleg etter at denne regjeringa starta opp arbeidet sitt, er denne tendensen vorten tydeleg. No er det vel stort sett slik at kommunane får rå over planane sine i langt større grad enn dei gjorde tidlegare. Det er ei sak som har vore diskutert her i Stortinget før, og det er faktisk eit fleirtal i Stortinget som har slutta opp om denne skildringa, så det er hovudteikninga. At det oppstår enkelte konfliktar i enkelte saker mellom det nasjonale nivå og lokale nivå, bør ikkje forundra nokon, men som sagt, i denne situasjonen er det klart delte meiningar også lokalt.
John Dale (Senterpartiet), 1999-06-07:
Eg sa innleiingsvis i innlegget mitt at Skjåk i og for seg har eit godt argument når dei peikar på at ei kraftutbygging vil tilføra lokalsamfunnet ein del ekstra inntekter. Det er eit faktum. Men det vert ei oppkonstruert problemstilling – og den vert svært dramatisert i tillegg – dersom ein hevdar at valet no står mellom kraftutbygging eller utflytting frå Skjåk kommune. Eg er sikker på at representanten Jan Johnsen er kjend med den diskusjonen som foregår også lokalt, og den er også der svært variert. Det er både minus og pluss knytte til det valet som ein her gjer, slik at det vil vera eit veldig dårleg teikn for ei bygd dersom ei kraftutbyggingssak framstod som alfa og omega for dette samfunnet sin vidare eksistens. Det er ikkje tilfellet i dette området. Tvert imot trur vi, som andre har mint om, at vi har ei lokalbefolkning som fullt ut er i stand til å møta utfordringar og vera kreative i forhold til dei utfordringane som ligg framfor dei.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-06-07:
Det er dette spørsmålet Jan Johnsen pleier å stille meg når vi diskuterer energipolitikk i Stortinget, så det kunne være fristende å vise til spørsmål og svar i foregående debatter, men til glede for dem som er til stede i salen, kan jeg gjenta litt av dette. Venstre er av den oppfatning at før vi gjør noe med prisingen på elektrisitet, klarer vi ikke å takle det som er hovedproblemet, nemlig en galopperende forbruksvekst. Vi må komme i den situasjonen at det lønner seg å spare, og at det lønner seg å satse på alternative energikilder. Det vil være fullt mulig for de fleste husstander å spare og innordne seg slik at de etter en overgangsperiode ikke har vesentlig høyere kostnader til sitt energiforbruk enn de har i dag, men de vil ha en mer miljøvennlig profil på det, og det ville være et nyttig bidrag til en totalitet, som er det grepet vi må ha for å løse de overordnede problemene. Det er rett at utbyggingen av Øvre Otta vil dekke en del av den forbruksveksten vi har, men en løser ikke problemet bare ved å ta denne bit for bit-politikken. Gapet vil hele veien være til stede – ja, det vil faktisk øke. Det er derfor jeg sier at utbygging av Øvre Otta kan flytte fokuseringen vekk fra det som er det viktigste, nemlig de store, overordnede grepene, og da er dette med prising en av de avgjørende faktorene. Jeg registrerer, bl.a. i en brosjyre som er utsendt fra Lyse Energi, som driver sin virksomhet i representanten Johnsens og mitt hjemfylke, at de ansvarlige nå sier at vi ikke får en omlegging av energipolitikken med mer framtidsrettet energipolitikk før vi gjør noe med prisingen på energi.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-06-07:
Representanten Stoltenberg har rett i at Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre har gjort at mange av de positive miljøforslagene fra Regjeringen ikke har blitt vedtatt. Når det gjaldt skytefelt, vil jeg henlede oppmerksomheten på den debatt som da gikk, hvor miljøbevegelsen sa at det var kanskje 1990-årenes største miljøsak, og hvor en sterkt frarådet den løsningen som Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet gikk inn for. Så er det rett at man har fått tommelen ned i Stortinget for mange av forslagene. Men på noen områder har Regjeringen fått gjennomslag. Det er eksempelvis tilfellet når det gjelder en del av forslagene om grønne skatter. Man gikk ikke så langt som man ønsket, men man kom et stykke på vei. Jeg tror også at Regjeringens håndtering av gasskraftsaken har hatt betydning for den utviklingen vi har, og det skal være spennende å se i høst om Arbeiderpartiet nå er villig til å sette til side SFT, som skulle være selve miljøkontrollen, miljøsikringen av de konsesjonsvedtak Arbeiderpartiet gikk på. Jeg er bekymret over at stortingsflertallet ikke er med på flere av de gode miljøgrepene, men det ville være til liten nytte for miljøbevegelsen å overlate regjeringsplassen til Arbeiderpartiet, for det vi ser, er at oppspill fra Regjeringen preger debattene i de andre partiene, og de er med på å flytte dette i en mer miljøvennlig retning. Jeg tror f.eks. at når Arbeiderpartiet nå havner på halv utbygging av Øvre Otta, som er bedre enn trekvart, er det fordi de ble møtt med et oppspill fra Regjeringen slik som de gjorde.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Jeg er opptatt av å få fram følgende: Representanten Kvassheim sier at Regjeringen har fremmet en lang rekke miljøforslag for Stortinget, og nevner Øvre Otta. Han nevner skytefeltsaken og andre saker. Felles for alle de sakene er at Regjeringen har tapt dem. Da er spørsmålet: Hvor lenge kan Regjeringen sitte og tape den ene viktige miljøsaken etter den andre uten å si at miljøet er så viktig at de faktisk sier at her går grensen? Vi er uenig i at alt det Regjeringen foreslår, er miljøvennlig. For eksempel er det ikke slik at Regjeringen gikk mot skytefelt. Regjeringen gikk inn for skytefelt på Hjerkinn, og regjeringspartiene stemte mot Arbeiderpartiets forslag om verneområde og nasjonalpark på Hjerkinn, fordi de heller ville bygge et skytefelt der enn å støtte flertallets forslag om skytefelt lenger sør, i Hedmark. Men poenget er ikke å diskutere sakene. Poenget er å spørre representanten Kvassheim om det er slik at en regjering som sier at miljøvern er viktig, bare kan sitte og se på at den taper den ene saken etter den andre, inklusive Øvre Otta-saken i dag.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Regjeringen la rett før påske fram energimeldingen. Av den går det fram at forbruket av elektrisk kraft i Norge i dag er klart høyere enn det vi selv greier å produsere i et normalår, dvs. et år med normal nedbør. I fjor var underskuddet om lag 7 TWh, dvs. om lag sju fulle Øvre Otta-utbygginger. På tross av dette legger Regjeringen i energimeldingen opp til fortsatt vekst i forbruket, riktignok lavere vekst enn før, men fortsatt vekst. Vi skal i Norge bruke mer elektrisitet i årene som kommer, enn det vi bruker i dag. Derfor sier selvfølgelig Regjeringen at vi trenger mer kraft. Så vil de legge fram det de selv kaller en ambisiøs plan, for å skaffe alternativ energi gjennom vindkraft, varmegjenvinning og bioenergi. Men selv om man lykkes med alle de planene som legges fram, vil man ikke engang med det dekke mer enn halvparten av det kraftunderskuddet vi i dag har, langt mindre dekke det kraftunderskuddet – med Regjeringens prognoser – vi om noen få år vil ha. Derfor legger Regjeringen opp til fortsatt import av kullkraft. Det er hovedkonklusjonen i Regjeringens energimelding. Det Regjeringen også erkjenner, er at vi fortsatt trenger utbygging av vannkraft her i landet. Det står på side 51 i Regjeringens energimelding, som ble lagt fram rett før påske: «Det er fortsatt gode muligheter for å bygge ut vannkraft, både gjennom nye prosjekter og ved tilleggsutbygginger.» I Øvre Otta har vi en demning på nesten 40 meter. Vi har med minimale nye inngrep mulighet til å få fram 500 GWh. Tror statsråden at det mange andre steder i landet finnes en demning på 40 meter, der man med så små inngrep kan bygge et vannkraftverk, og få så mye kraft?
Torill Haaland Horpestad (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
Fremskrittspartiets representant Korsberg har signalisert vårt standpunkt om full utbygging. Arbeiderpartiet har fremsatt et forslag om redusert/halv utbygging – det vil si 500 GWh. Fremskrittspartiet vil rette oppmerksomheten mot de første uttalelsene fra Opplandskraft etter gruppemøtene i Arbeiderpartiet og Høyre. Opplandskraft kom da med en meget bastant uttalelse om at en reduksjon av utbygging var sløsing med ressurser, og at dette sannsynligvis ikke ville være lønnsomt. Riktignok har de moderert seg noe etter styremøte 27. mai, hvor det ble vedtatt en vurdering av løsningen innenfor reduserte rammer. Fremskrittspartiet stiller seg spørrende til at et flertall av Stortingets representanter nå ønsker å redusere rammene for utnyttelse av vassdraget, når en vet at den foreliggende konsesjonssøknaden er utarbeidet i tråd med de rammer Stortinget vedtok ved behandlingen av Samlet Plan for vassdrag i 1993. Jeg vil også minne representantene om at Skjåk kommunestyre med 17 mot 4 stemmer har gått inn for full utbygging. Videre er det viktig ikke å glemme at hele utbyggingen ligger i Skjåk kommune. Kommunene Lom og Vågå, som blir berørt av overføringsledningene, har gått imot utbyggingen. Men vi ser i uttalelsene i Norges vassdrags- og energiverks innstilling at de viser til de negative konsekvensene som er knyttet til redusert vannføring på bekke- og elvestrekninger. De peker på at dette kan gå ut over opplevelses- og rekreasjonsverdien av området, men kommer etter en samlet vurdering til at fordelene er større en skadevirkningene og ulempene. Som tidligere nevnt, har Skjåk kommunestyre stemt for utbygging. Det samme har Oppland fylkesting gjort. Fremskrittspartiet håper derfor at vi i dag kan stemme for en full utbygging av Øvre Otta.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-07:
For å svare på det siste først: Nei, jeg tror ikke det mange andre steder i landet finnes en demning på 40 meter som har stått i 50 år og som vi kan utnytte for å få energi, slik som forslaget fra Arbeiderpartiet innebærer. Når det er sagt, vil jeg også si at jeg syns at Arbeiderpartiets motstandere av utbygging av Øvre Otta har oppnådd en god del. Gratulasjoner til dem – vi slipper i hvert fall den store utbyggingen! Her ligger det et potensial som jeg er imot at vi skal utnytte, men som jeg ser at Jens Stoltenberg faktisk har et poeng i forhold til. Energimeldingen vår legger opp til helt nye grep, og den er ambisiøs. Etter den beskrivelsen av utfordringene som Stoltenberg nå gir, går jeg nå ut fra at Arbeiderpartiet helhjertet vil slutte opp om det ambisjonsnivået vi har lagt oss på: 5 milliarder kr i løpet av tolv år, med en kraftfull satsing på energiøkonomisering, på utvikling av nye energikilder og en øking av prisen, noe som vil innebære at folk rett og slett vil bli mer innstilt på å spare strøm. Det tror jeg vi er nødt til å få til. Det nytter ikke lenger bare å si – og det lå det jo an til i utgangspunktet – at vi for å møte forbruksveksten må produsere stadig mer. Her er vi nødt til å ta grep som går på å forvalte bedre. Jeg hadde håpet at vi kunne spare Øvre Otta, og med det ta vare på naturen og gi kommende generasjoner mulighet for å velge om de ønsker å bygge ut. Nå ser det ikke ut til at det blir resultatet, men det er et viktig motiv når vi går imot utbygging av Øvre Otta.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-07:
La meg ta lokaldemokratiet først. Jeg har den største respekt for lokaldemokratiet, og jeg lytter selvfølgelig til alle som er engasjert i å utvikle sitt eget lokalsamfunn. Jeg har også lyttet til utbyggingstilhengerne fra Skjåk, og jeg har lyttet til utbyggingsmotstandere i andre deler av området, og også fra Skjåk. Jeg har dessuten det prinsippet at i denne type saker må vi selvfølgelig lytte til lokalsamfunnet, men det er tross alt noe som vi er nødt til å se på ut fra et nasjonalt hensyn. Det gjelder selvsagt kraftforsyningen, men det gjelder også det nasjonale hensyn som er knyttet til å ta vare på natur og miljø, og her dreier det seg om et stort og uberørt naturområde. Jeg mener derfor at det blir for lettvint å si at ethvert kommunestyre skal kunne fatte vedtak om den type utbygginger, at det er opp til kommunestyret. Det blir ikke bra. Når det gjelder sårbarhet, som representanten Korsberg var opptatt av, er vi i denne regjering svært opptatt av å sørge for at vi ikke er sårbare, verken med tanke på miljø eller energi framover, og da må vi faktisk legge om. Vi kan ikke bare fortsette å øke forbruket, vi kan ikke bare fortsette å bygge ut alle typer energikilder, vi er nødt til å legge om. Vi må satse på forskning, vi må satse på energiøkonomisering, vi må satse på nye fornybare energikilder, bl.a. vannbåren varme, hvor det viser seg å være veldig mye å hente. Så jeg tror vi er mye mer sårbare om utviklingen bare fortsetter slik som i dag, og jeg vil anbefale alle som er opptatt av at vi ikke skal være så sårbare, å støtte opp om energimeldingen som skal behandles til høsten.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-07:
Det var jo litt av en tirade, så når Bjørn Hernæs åpnet med å snakke om å ha mer enn én tanke i hodet samtidig, har han i hvert fall det sjøl. Det var masse tanker i hodet samtidig, og det er ikke så lett å svare på alle de utfordringene som jeg der fikk. Men la meg ta prinsippet. Jeg er veldig opptatt av at vi skal legge vekt på verdiskapingen lokalt, og at folk skal få utvikle sitt eget næringsgrunnlag. Jeg er også av dem som mener at verdiene i dette landet i veldig stor grad skapes lokalt, og at det faktisk er slik at hvis man måler eksportinntekt pr. innbygger og ser på fordelingen mellom fylkene, er det ikke de sentrale østlandsområdene som kommer best ut, men det er de distriktene som bl.a. rår over naturressurser og energi. Men jeg syns ærlig talt at det blir ganske forenklet når Bjørn Hernæs antyder at enhver sak så å si skal avgjøres i et kommunestyre. I dette tilfellet dreier det seg om en stor nasjonal kraftutbyggingssak, og vi har regler for at vi må se på dette i en nasjonal sammenheng. Og hvis denne replikken var ment å skulle ramme dem som er imot utbygging av Øvre Otta, rammer den også Jan Tore Sanner – Bjørn Hernæs" egen partifelle – og, jeg forstår, nesten halvparten av Høyres gruppe, som også ser betydningen av å verne Øvre Otta fordi man ser naturlandskapet, man ser hensynet til kommende generasjoner, og man ønsker altså ikke en slik utbygging som Hernæs her argumenterer sterkt for.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
Utbyggingen av Øvre Otta har to viktige elementer i seg, nemlig hensynet til lokaldemokratiet samt spørsmålet om energipolitikk. Jeg vet ikke, men jeg regner med at ordføreren i Skjåk har fått med seg statsrådens satsing på natur istedenfor utbygging. Jeg er sikker på at ordføreren i kommunen ikke syns så veldig mye om det. Statsråden var inne på satsing på alternativ energi, bioenergi, vindkraft osv. Problemet med disse alternative energikildene er at de ikke står på egne ben økonomisk sett på grunn av den høye prisen man får pr. kWh. Regjeringen har tidligere tatt til orde for en kraftig økning av elavgiften. Regjeringen har jo også trenert bygging av gasskraftverk, og nå går de også imot et utbyggingsprosjekt i Øvre Otta. Dette medfører at Regjeringen fører en politikk som gjør oss mer sårbare med hensyn til å få dekket vårt eget kraftbehov. Og vi kan en vakker vinterdag komme i den situasjonen at vi på grunn av lav egenproduksjon og på grunn av for liten kabelkapasitet til utlandet kan man få rasjonering på strøm. Hva vil Regjeringen gjøre for at vi ikke skal komme i en slik situasjon?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-06-07:
Det faktum at Høyres og Arbeiderpartiets stortingsgrupper er delt omtrent på midten i denne saken, viser at her er det en sak som egner seg veldig dårlig med hensyn til å ha bare én tanke i hodet på én gang. Det er helt åpenbart at man må bruke flere midler for å ta hånd om den energisituasjonen vi står overfor. Derfor vil jeg særlig vinkle denne saken i forhold til det som jeg håper statsråden også er opptatt av, nemlig eiendomsrett, desentralisert beslutning, hvem det er som til syvende og sist skal ta standpunktene. Vi har en rekke saker hvor by indirekte står mot land, bl.a. kraftsaken, som vi diskuterer i dag. Vi har hele rovdyrproblematikken. Jeg forstår sånn sett bekymringen for villreinen, det er jo synd å ta matfatet vekk fra gaupe og jerv. Indirekte kommer også beiteretten som en konsekvens av rovdyrpolitikken – ikke bare er bøndene fratatt retten til å beskytte egne husdyr, men det er også sterke innskrenkninger i beiteretten. Det gjelder miljøforskrifter i skogbruket, som vi heldigvis nå med Arbeiderpartiets hjelp i hvert fall har fått en utsettelse på, til representanten Rises store bekymring. Det gjelder utnyttelse av stein, grus og andre mineralforekomster. Det gjelder bygging av skogsbilveier, slik at man skal kunne utnytte det tømmeret som skogmeldingen legger så bra til rette for. Det gjelder verneområder av forskjellig art, og det gjelder ikke minst, hva jeg vil kalle, rigorøse konsesjonsregler og bo- og driveplikt. I alle disse tilfellene – uten unntak – er det distriktenes interesser som står mot en politikk som går ut på at alle ressurser skal trekkes inn til sentrale strøk. Så skal de deles ut igjen i form av overføringer over statsbudsjettet, og så skal man kalle det for distriktspolitikk. Er det noen av de områdene som jeg nevnte, hvor statsråden kunne tenke seg å stå på distriktenes side og ikke på sentrale myndigheters side?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-06-07:
Jeg vil gjerne prøve meg på en ny statsråd, og høre om det er mulig å få svar på om det er noe konfliktområde i sfæren mellom sentral beslutning og distriktenes rett til å utnytte sine egne ressurser, der denne regjeringen står på distriktenes side. Det svaret jeg fikk i sted, endte opp i en påstand om at jeg ville at kommunestyrene skulle bestemme. Det har selvfølgelig aldri vært meningen, og jeg har aldri gitt uttrykk for det. Men det er altså mulig for sentrale myndigheter å lytte til distriktene uten at de bestemmer. En påstand om at dette var et angrep på Jan Tore Sanner, er selvfølgelig også helt meningsløst i og med at jeg nettopp gav uttrykk for at dette er en sak hvor det er godt mulig å ha flere tanker i hodet på en gang. Men med utgangspunktet «betydelig mindre forhåpninger», prøver jeg meg også på denne statsråd: Er det noe område hvor man kan tenke seg at Regjeringen vil støtte distriktene – i kraftsituasjonen, i rovdyrproblematikken, i beiteretten, i forhold til miljøforskriftene for skogbruket, i forhold til utnyttelse av stein, grus og andre mineralforekomster, i forhold til verneområder for skog, myr og fjell, og ikke minst i forhold til hva jeg vil gjenta er rigorøse konsesjonslover og bo- og drivepliktregler som gjør at det blir vanskeligere og vanskeligere for folk ute i distriktene å utnytte det de alltid har utnyttet i dette landet fra tidenes morgen, nemlig de ressursene som står til disposisjon fra naturens side? Skal det på alle disse konkrete områdene hele tiden – uten unntak – være interessene til det vi må kalle «det urbane Norge» som skal vinne, eller skal noen ganger også andre interesser vinne? Det later til at det som passer på Torvalmenningen, i Oslo og i deler av Trondheim, alltid skal være utslagsgivende – bortsett fra at man skal bruke de samme institusjonene til å sende sjekker ut til distriktene og kalle det distriktspolitikk.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-07:
Direktoratet for naturforvaltning la nylig fram en undersøkelse som viser at inngrepsfrie områder i Norge forsvinner i stadig større tempo. Den samme undersøkelsen viser at det er to hovedårsaker til at inngrepsfrie områder forsvinner. Det ene er skogsbilveiene, det andre er kraftlinjer. Det er riktig at en halvert utbygging i Øvre Otta vil gi mindre problemer i forhold til kraftlinjen enn en full utbygging ville gjort, men den faglige vurderingen er at med en halv utbygging, uansett hvilken trasé man velger, vil det fremdeles være fare for en konflikt mellom kraftlinjer og villreinstammen. Det er derfor å dra ting svært langt å påstå at en halv utbygging ikke vil medføre konflikter i forhold til kraftlinjer, for det vil det. Vårt alternativ er først og fremst å gripe fatt i det som er den virkelige utfordringen i energipolitikken, nemlig å gjøre noe med energiforbruket. Derfor har Regjeringen flere ganger foreslått å øke elavgiften. I dag er situasjonen i Norge at vi har verdens høyeste elforbruk og samtidig bortimot de laveste priser i Europa. Man trenger verken å være ingeniør eller økonom for å forstå at hvis man har en lekk bøtte, så er det god ressurspolitikk å tette bøtta før en heller mer vann i den.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-07:
Jeg vet ikke om jeg skal gå så langt som til å si at jeg åpner dette svaret med stor forhåpning om at spørreren blir fornøyd, men jeg vil i hvert fall si at jeg tror jeg skal kunne være ganske konkret på en del av utfordringene. Denne regjeringen har jobbet ganske mye og systematisk med å minske konfliktene mellom sentrale miljømyndigheter og lokalsamfunn i miljøpolitikken. Blant de tingene vi har gjort, er å sørge for at det nå er færre tilfeller hvor sentrale myndigheter griper inn overfor f.eks. kommunale planer. Vi har også – etter en gjennomgang sammen med Direktoratet for naturforvaltning – i god sentrumsånd lagt 1 500 små og mellomstore naturvernområder ut til kommunene og tilbudt dem lokal forvaltning. Vi har også sørget for at det i prosessene foran et vernevedtak ikke lenger er en prosess bare etter naturvernloven, men en rekke steder også parallelt etter plan- og bygningsloven, nettopp for å sørge for at lokalsamfunnene og lokale folkevalgte er tidlig inne i prosessene og ikke bare blir høringsinstans. Sist, men ikke minst har vi i rovviltpolitikken sørget for at det i stor utstrekning blir gitt betingede fellingstillatelser, slik at man ved påvist skade slipper å gå helt inn til Oslo for å få lov til å skyte et skadedyr. Og vi har sørget for at midler til forebyggende tiltak i stor grad fordeles lokalt, fordi det er lokalsamfunnene som vet hvor skoen trykker. Summen av dette viser at denne regjeringen tar den potensielle konflikten mellom lokalsamfunn og næringsveier og potensielle konflikter med miljøpålegg fra sentrale myndigheter på alvor. Og jeg kan også love representanten Hernæs at dette er tanker som vil bli fulgt opp når jeg før sommeren legger fram stortingsmeldingen om kystverneplan for Nordland.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-07:
Jeg tror nok representanten Per-Kristian Foss her trekker statsministeren noe langt i en ensidig retning i forhold til argumentasjonen om elavgiften, og så vidt jeg kjenner statsministeren, er statsministeren og jeg rørende enige når det gjelder denne argumentasjonen. Det som er vårt poeng, er at uten at vi gjør noe med forbrukssiden, vil vi ikke på en miljømessig fornuftig måte være i stand til å løse energiproblemene. Derfor har også Regjeringen hatt en miljøbegrunnelse i de tilfellene vi har foreslått å øke elavgiften, og har det også i den energimeldingen som ligger til behandling i Stortinget og som skal behandles til høsten. Jeg synes at argumentet om at elavgiften må settes ned når strømprisen blir høy bryter med prinsippet om at forurenseren skal betale. I en miljøbegrunnelse går det jo nettopp på at en elavgift skal speile de miljøkostnadene som energien har, og det er et viktig poeng for Regjeringen.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Statsråden var i innlegget sitt veldig opptatt av å verne vassdrag. Arbeiderpartiets forslag går jo nettopp ut på at vi skåner de mest omstridte elvene og fossene for utbygging. Men vi vil utnytte den energien som ligger lagret i en dam som ble bygd for 50 år siden. Den energien skal vi utnytte, og vårt forslag innebærer gir altså strøm nok til 20 000 – 30 000 mennesker for alltid. Hva er statsrådens tilbud til de samme 20 000 – 30 000 husstandene? Jo, det er at vi fortsetter å importere kullkraft. Jeg er helt enig med statsråden i at noe av det mest omstridte knyttet til vannkraftutbygging er spørsmålet om kraftlinjer. Men også det blir ivaretatt på en god måte med Arbeiderpartiets forslag. Behovet for de største linjene over fjellet forsvinner. Med dette alternativet kan vi gå ned til mindre masttyper, og traseen kan legges nede i dalen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-06-07:
Talsmenn for Regjeringen og regjeringspartiene bruker stadig argumenter som også miljøvernministeren nå brukte, om at enkelte tiltak – i dette tilfellet halv utbygging eller hel utbygging av Øvre Otta – ikke løser Norges energiproblem. Det er et argument jeg synes man skal slutte med å bruke ganske enkelt fordi det er det ingen som har én løsning på. Det finnes ikke ett virkemiddel som løser Norges energiproblem. Hvis man vil være drøy, så kunne man si at utbyggingen av samtlige tre omtalte gasskraftprosjekter i og for seg vil løse underskuddet, men det løser ikke hele energiproblemet. Jeg innrømmer også at veksten er et problem, men jeg synes Regjeringen er usedvanlig lettvint i sin omgang med sine prinsipper når den sier at Regjeringen griper fatt i problemet med pris. Nei, det gjør den slett ikke, Regjeringen glipper hver gang det dreier seg om pris. Regjeringen har ikke noen prinsipper når det gjelder elavgift. Når den har fremmet elavgiftsforslag for Stortinget, har det vært for å dekke et budsjettunderskudd eller mangel på inndekning. Det har vært rent finansielt begrunnet. Når statsministeren her i salen har argumentert for økt elavgift, senest i forrige spontanspørretime, så har han ikke brukt hensynet til å få en varig høyere energipris, men han har brukt det hensyn at nå er strømprisen allikevel så lav! Det er en helt annen argumentasjon enn den miljøvernministeren nå benytter. Jeg vil anmode Regjeringen om å benytte ett av de to argumentasjonssettene. Begge deler går det an å gjøre, men argumentet om at vi må sette elavgiften opp nå fordi strømprisen er så lav, forutsetter jo at elavgiften skal settes ned igjen når strømprisen igjen blir høy. Og det er et helt annet konjunkturvirkemiddel enn det miljøvernministeren nå argumenterer for. Mitt spørsmål er: Er miljøvernministeren representativ for Regjeringens syn, eller er statsministeren representativ for Regjeringens syn på måten å bruke elavgift på i forhold til energipris?
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Det er god distriktspolitikk å la distriktene få utnytte sine egne ressurser slik at det blir levelig å bo der. Befolkningen i Skjåk lever og har alltid levd i pakt med naturen, på godt og vondt. De vet så inderlig vel om de positive og negative sidene ved en utbygging, og et stort flertall av befolkningen ønsker sterkt en utbygging, blant dem også flertallet av reiselivsbedriftene i kommunen. I 50 år har Breiddalsvatnet og Rauddalsvatnet vært oppdemt uten at befolkningen i Skjåk har hatt nytte eller fortjeneste av det. Oppdemminga ble gjort for å regulere vanntilførselen til kraftverkene i Nedre Glomma. La elva bli vår livsnerve, sier skjåkværene som ønsker utbygging. Ja, la oss gi dem muligheten til å benytte gamle kilder til å produsere rein, fornybar kraft. Størsteparten av fjellområdene i Øvre Otta ble vernet ved behandlingen av Samlet Plan i 1993 og vil fortsette å ligge urørt. For en tredel, tilsvarende om lag 1 000 GWh, ble det åpnet for konsesjonsbehandling for utbygging. Utbyggingen er planlagt svært skånsom, med strenge krav til minstevassføringer, med stor omtanke for det estetiske ved fosser og vannspeil, og med nøye vurderinger gjennom fyldige konsekvensutredninger om flora og fauna som viser svært små negative virkninger. Den distriktspolitiske siden ved å gi mulighet til endelig å la gamle magasiner bli utnyttet i Skjåk vil gi en enorm styrking av regionen og gi ny giv til et distrikt som trenger sysselsetting og nye arbeidsplasser. Den miljømessige gevinsten ved å produsere vannkraft er stor. Den planlagte utbyggingen ville gitt en kraftmengde tilsvarende 800 000 tonn CO2 hvert år sett i forhold til import av kullkraft. Det har vært innvendinger mot kraftlinjen, og størrelsen beror på investeringene i kraftverket. En 132 kilovolts linje vil ikke ruve slik i terrenget som en 300 kilovolts linje, og det er nedlagt stort arbeid for å finne best mulige løsninger med terrengtilpasning. Norge trenger tilgang på rein, fornybar energi. Det er god miljøvernpolitikk å ivareta vårt klima for kommende generasjoner, og med så skånsomme inngrep i naturen som planlegges i denne utbyggingen, har jeg ingen problemer med å støtte en utbygging slik utbyggeren har søkt om. Men når det nå foreligger kompromisser for å imøtekomme innvendingene fra motstanderne, er jeg glad for det, slik at vi får et vedtak her i dag. Øvre Otta-utbyggingen er ingen uvettig utbygging. Den er et godt prosjekt til nytte for kommende generasjoner.
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 1999-06-07:
Øvre Otta: Mange av oss får flimrende bilder gjennom hodet når vi hører begrepet Øvre Otta – fantastisk høyfjellsnatur med større og mindre fossefall fra små og store elver. Jeg tror faktisk det gjelder oss alle enten vi er for eller imot utbygging av vassdraget. Det er også interessant å se at det i alle partier – bortsett fra i Fremskrittspartiet kanskje – er motstand og til dels stor motstand, mot utbygging. Arbeiderpartirepresentanter har ifølge media også gått ut og sagt at det er tøvete å bygge ut Øvre Otta når det ikke bedrer Norges kraftbalanse noe særlig. Også i Høyre er det en interessant utvikling på miljøsiden, for et stort mindretall i stortingsgruppen går imot utbygging. En slik utvikling hilser Kristelig Folkeparti velkommen. Argumentasjonen om at behovet for energi bare øker, bør få de fleste av oss til å tenke nytt. Den kraften som vil produseres i Øvre Otta, dekker få måneders økning i forbruket av elektrisitet. Kristelig Folkeparti går imot utbygging av Øvre Otta – et verdivalg! Kristelig Folkeparti ønsker en framtidsrettet energipolitikk. Utfordringen er ikke å legge oss flate for økt forbruk, for vi kan ikke bygge oss ut av det. Vårt elektrisitetsforbruk er av de høyeste i verden, og samtidig er altså prisene de laveste i Europa. Utfordringen blir derfor en gjennomgripende debatt om vår energibruk og veksten i denne – et oppgjør med vårt energisløseri. Utfordringen er å redusere veksten, stabilisere og redusere forbruket. Utfordringen er å satse på energisparing, energiøkonomisering, modernisering av eldre kraftverk og utbygging og utvikling av nye fornybare energikilder. I dag blir det gjort et vedtak om mulighet for halv utbygging i forhold til det konsesjonssøkerne har søkt om. Fra utbyggingsselskapet ble følgende nylig formidlet i media: Miljøvernerne har vunnet en hel seier med vedtaket om halv utbygging. Et interessant utsagn! Prosjektet er rett og slett ikke lønnsomt, ble det sagt. Og der står det igjen et spørsmålstegn. Det er altså opp til utbygger å avgjøre om selskapet likevel ser det som lønnsomt med halv utbygging. Jeg vil på vegne av Kristelig Folkeparti si meg enig og istemme med representanten Jan Tore Sanner fra Høyre: «Et nei til utbygging er et ja til å verne om verdier.» Og så til slutt: Når vedtaket er gjort, så la oss i hvert fall være venner og vel forlikte, glemme all uroen og støyen og kanskje det til dels skikkelig kantete som har vært mellom oss.
Thorbjørn Merkesdal (Venstre), 1999-06-07:
: Under debatten i dag har vi hørt flere ganger at alternativet til utbygging av Øvre Otta er økt bruk av energi fra forurensende varmekraftverk. Representanten Stoltenberg sa i sitt innlegg at Arbeiderpartiet hadde gjort en avveining mellom utbygging av Øvre Otta og økt import av kullkraft. Jeg kan opplyse om at det finnes flere alternativer, men det er dessverre lite trolig at Arbeiderpartiet dermed vil gjøre en ny vurdering. I Norge opplever vi en veldig økning i bruk av energi. Dette er en økning som i all hovedsak skjer i privathusholdninger, en økning som skjer fordi folk anskaffer seg terrassevarmere for at en skal slippe å ta på seg klær når sola går ned, en økning som skjer fordi en skal ha lyspærer i trærne i hagen og varmekabler i innkjørselen, og aller helst også på hytta. I dag vil Stortinget vedta å demme opp et unikt elve- og fosselandskap. Arbeiderpartiet og Høyre gjør dette bl.a. fordi folk vil ha lys i hagen. De siste 50 årene har de fleste av Norges store fosser blitt lagt i rør. Dette er avgjørelser denne generasjonen har tatt på vegne av de neste generasjoner. Fordi det ikke finnes vilje til å satse på de mulighetene som finnes i energiøkonomisering, effektivisering av kraftverk og alternative energikilder, frarøver vi kommende generasjoner muligheten til unike naturopplevelser. Jeg synes dette er trist. Jeg har lagt merke til at det har vært stor uenighet i Arbeiderpartiet og Høyre. Det er oppløftende at det ser ut til å være en gryende bevissthet om vern av natur i disse partiene. Det er også bra at utbyggingen blir mindre og mer skånsom enn først fryktet. Jeg håper at det flertallet som er så bekymret for Norges energibalanse, ved neste korsvei vil være med regjeringspartiene i å gjøre noe med de problemene Norges store energiforbruk fører med seg.
Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Denne debatten har ikke akkurat vært preget av synspunkter på det viktigste: Hva gjør vi med hensyn til utviklingen av kraftforbruket? Det store spørsmålet burde jo vært: Hvilke bidrag gir Øvre Otta i så måte? Vi vet da at selv full utbygging bare dekker noen måneders økning i forbruket. Vi vet at vi må ty til andre virkemidler. Vi kan uansett ikke bygge oss ut av vårt overforbruk gjennom vannkraft – vi må diskutere alternative kraftkilder, vi må diskutere måter å dempe forbruket på, vi må diskutere enøk. Disse diskusjonene burde selvsagt kommet før vi i det hele tatt berører flere vassdrag når vi vet utviklingen framover. Da kunne vi satt Øvre Otta-utbyggingen inn i denne sammenhengen. Vi kunne da kanskje ha argumentert med at en utbygging, stor eller liten, var nødvendig som en overgang til en ny politikk på dette området. Nå blir det mye snakk om «business as usual» – for å bruke litt nynorsk – og det er ikke svaret på de store miljøutfordringene. Energimeldingen gir heller ikke noe godt svar for veien framover. Den synliggjør ikke noen snuoperasjon, slik Bror Yngve Rahm hevdet i sitt innlegg. Også den bygger på økt forbruk. Vi burde derfor fått sakene i omvendt rekkefølge, energimeldingen først. Regjeringspartiene må ta sin del av ansvaret for at det ble som det ble. Regjeringen har dessuten ansvaret i første hånd for å legge til rette for en fornuftig saksbehandling. Fra arbeiderpartihold ble det antydet en utsetting. Det ble ikke imøtekommet av stortingsflertallet, bare avfeid med at Arbeiderpartiet ville ha saken etter kommunevalget. For de av oss som primært ikke ønsker utbygging, framstår Arbeiderpartiets forslag, som nå ser ut til å få flertall, som mer enn en halv seier. For meg personlig og som representant for ungdommen over 60 er det imidlertid ikke med lett hjerte jeg stemmer for et forslag som så sterkt vil berøre Høgfossen og Heggebottvatnet. Hadde Høgfossen ligget inntil riksveien slik Polfossen gjør, ville flere innsett verdien av å ta vare på også den fossen. Når jeg likevel går inn for en halv utbygging, skyldes det ikke minst at det fra vernehold tidlig i saksprosessen ble pekt på at en slik utbygging ville man kunne leve med. Det er av enkelte gjort et stort nummer av at Arbeiderpartiet foreslår et kompromiss i denne saken, men er det nå egentlig så oppsiktsvekkende? Etter mitt syn, ikke på noen måte. Det er helt naturlig å søke etter en middelvei. Jeg legger også vekt på de forventningene som er skapt gjennom tidligere stortingsbehandlinger. Og det kan da ikke være tvil om – uansett Høgfossens skjebne – at vi gjennom Arbeiderpartiets forslag verner noe helt vesentlig ved at sideelvene vernes. Kommunen får også en viss inntekt av ressursene som renner gjennom kommunen. Det er god sosialdemokratisk tenkning som ligger til grunn. Slike avveininger har vel snarere vært regelen mer enn unntaket i norsk kraftutbygging. Til slutt: Representanten Lars Rise hevdet at Arbeiderpartiet viser at naturverdier ikke betyr noe for partiet. Jeg vil hevde at vårt forslag nettopp viser det motsatte.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 1999-06-07:
Jeg råder Arbeiderpartiets gruppe til å stemme for I. Under II punkt 1 stemmer Arbeiderpartiet for sitt eget forslag, nr. 2. Vi stemmer videre for punktene 2 og 3 under II i innstillingen. Vi stemmer for hele III, imot IV og for V.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
Jeg vil anbefale Fremskrittspartiets gruppe å stemme mot forslag nr. 1, fra Kristelig Folkeparti, Høyre og Senterpartiet, mot forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet, og for komiteens innstilling i sin helhet.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-06-07:
Jeg vil råde Senterpartiets gruppe til å stemme for I i innstillingen. Når det gjelder II, råder jeg gruppen til å stemme for punktene 1 og 2. Når det så gjelder punkt 3, anbefaler jeg gruppen å stemme for vårt forslag, som er forslag nr. 1, og mot innstillingens punkt 3. Videre råder jeg gruppen til å stemme for III i sin helhet, mot IV og for V.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 1999-06-07:
Jeg vil råde Kristelig Folkeparti til å stemme for I. Når det gjelder II, vil jeg råde gruppen til å stemme for punktene 1 og 2, men når det gjelder punkt 3, vil jeg råde den til å stemme for vårt forslag, forslag nr. 1. Videre vil jeg råde gruppen til å stemme for III, for IV, for V og mot forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-06-07:
Eg vil rå Høgres gruppe til å stemme for I. Når det gjeld II, vil eg rå dei til å stemme for punkta 1 og 2. Eg rår dei til å stemme mot punkt 3, men for vårt forslag, nr. 1. Elles vil eg rå gruppa til å stemme for III, IV og V og mot forslag nr. 2, frå Arbeidarpartiet. Er nokon i tvil, kan dei berre kikke på det eg gjer!
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-07:
Eg vil rå SVs gruppe til å stemma for I. Når det gjeld II, rår eg gruppa til å stemma mot punkta 1 og 3, og altså for forslaga nr. 1 og 2. Eg rår vidare gruppa til å stemma for III, mot IV og for V.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-07:
Eg vil sjølvsagt rå mi gruppe til å stemma for SV sine forslag, nr. 2 og 3. Når det gjeld forslaget frå Arbeidarpartiet og Høgre, vil eg rå gruppa til å stemma mot. Det same rår eg til når det gjeld I, II og III, medan ein stemmer for IV og V.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-07:
Når vårt primære forslag er nedvotert, vil jeg – basert på anmodninger fra lokalsamfunnet – anbefale Fremskrittspartiets gruppe først å stemme for forslaget fra representanten Jan Johnsen fra Høyre om det gjenværende største utbyggingsalternativ, og så hvis det blir nedstemt, til slutt stemme for komiteens innstilling for å bidra til at det i hvert fall blir noe utbygging planlagt videre.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-06-10:
Denne runden har selvsagt naturlig nok vært preget av glede og lettelse over de meldingene vi har fått i dag, men også av at vi nå må vende blikket framover og se på de utfordringene vi møter. Og de kommer umiddelbart. Det er helt riktig, som flere har vært inne på, at det vil være en fare for tilbakeslag, og det tror jeg nok vi vil kunne komme til å oppleve også i de kommende dager. Vi står overfor store oppgaver både når det gjelder humanitære bidrag, militære bidrag, sivile bidrag og ikke minst den mer langsiktige gjenoppbygging. Jeg registrerer at det er bred enighet i Stortinget om at Norge må delta på alle disse områdene når det nå gjelder arbeidet for å lindre nød og for å skape stabilitet. Jeg er enig med Arbeiderpartiets Haakon Blankenborg i at Norge må ta ansvar der vi trengs mest. Derfor vil Regjeringen se våre militære bidrag til SFOR og KFOR i sammenheng, også fordi det naturlig nok er grenser for Norges kapasitet. Jeg kan også si at Regjeringen allerede er i gang med drøftinger om med hva og hvordan Norge kan bidra. Men her er vi helt avhengig av konsultasjoner og koordinering i NATO, i OSSE og i andre sammenhenger. Derfor er det ikke mulig i dag å presentere et konkret helhetlig bilde av den norske innsatsen framover, men det vil vi også legge fram for Stortinget så snart det er mulig. Jeg registrerer at det er bred enighet i Stortinget om at vår hjelp skal gå til alle folkegrupper som har vært rammet på Balkan. La meg til slutt bare si at debatten i dag også tegner godt for fortsatt bred politisk enighet om norsk Balkan-politikk.