Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-15:
Jeg er glad for det store politiske engasjementet i kampen mot mobbing i skolen. Det er med jevne mellomrom tatt opp ulike forslag, og jeg tror at det at Stortinget selv har så sterkt fokus på saken, bidrar, og er med på å oppmuntre til den jobben som må gjøres hver eneste dag rundt omkring i Skole-Norge. Det er ingen tvil om at det initiativet som ble tatt i 2002 av den forrige statsministeren, Kjell Magne Bondevik, var avgjørende viktig for å få saken skikkelig opp på dagsordenen igjen, i hvert fall viste noen undersøkelser en nedgang. Men det er for stabile mobbetall over tid – ikke noen økning de siste årene, likevel sånn at selv om vi har hatt en omfattende innsats, sier ett av 20 barn at de opplever mobbing hver uke. Og vi vet alle at hvis dette er noe som varer en uke eller to, hvis voksne griper inn, det tas affære, mobberen stoppes, situasjonen for den som blir mobbet, løser seg, så er det en ubehagelig episode som ikke preger et helt liv. Men hvis det varer i årevis, er dette noe både den som blir mobbet, og den som mobber, kan slite med resten av livet. For mobberen får aksept for en oppførsel – tror man – som man egentlig aldri kan slippe unna med senere i livet. Vi ser jo også at de som mobber, er overrepresentert på triste statistikker. Så det å stoppe mobbing er bare en vinn-vinn-situasjon. Vi har satt i gang mange veldig konkrete forslag rundt dette. Vi har utarbeidet maler som skolene og foreldre kan bruke når de klager på det psykososiale miljøet. Vi utvikler sjekklister som skolene kan benytte i sitt arbeid med læringsmiljø. Vi har hatt nasjonalt tilsyn både i 2010 og nå i 2011 for å sjekke konkrete skoler, og for å lære av det. Og alle avvik må lukkes – man gir seg ikke før alle feil er rettet opp. Læringsmiljøperspektivet er styrket i lærerutdanningen gjennom PEL-faget. Læringsmiljø er et av hovedområdene i den nye rektorutdanningen. Etterutdanningstilbudet i klasseledelse fra 2011 vil ha stor betydning for lærerens autoritet og tilliten mellom lærer og elev, og være operativt på det. Vi har gjennomført et nytt manifest mot mobbing, der vi nå ønsker at det lokale nivået skal delta og forplikte seg til manifestet. Per i dag har ¼ av kommunene i Norge skrevet seg på – 111 ved siste opptelling som jeg så. Det har vært kraftig økende, så nå gjelder det å få alle til å være med på å forplikte seg på det lokale arbeidet. I tillegg er det laget en veileder fra Utdanningsdirektoratet, som er en meget oversiktlig liten sak som går til alle voksne som jobber i skolen – alle lærere, rektorer, assistenter, renholdere, vaktmestere – om hvordan man skal gå fram hvis man oppdager mobbesituasjoner. Det forslaget som fremmes her i dag, mener jeg er et forslag som det er interessant å vurdere nærmere. Men jeg synes det er viktig at vi gjør det samtidig med at vi får de rapportene som jeg har bestilt fra Universitetet i Oslo. De dreier seg om to ting. Det ene er om lovverket vårt er godt nok og tydelig nok i forhold til mobbeproblematikken, og det andre er om det er behov for å opprette en ombudsfunksjon. Vi får vurderinger fra Universitetet i Oslo før sommeren. Det dreier seg også om hva slags type oppgaver et ombud vil kunne ha – det kan f.eks. være å gi råd og veiledning til elever og foreldre i alvorlige mobbesaker. Et annet alternativ er at ombudet behandler individuelle klager, slik fylkesmennene gjør i dag, eller det kan være en rettshjelper som fører erstatningssaker overfor domstolene. Det behovet jeg så, var bakgrunnen for at dette oppdraget gikk til Universitet i Oslo. Vi så at vi hadde å gjøre med alvorlige mobbesaker da fylkesmennene gikk igjennom det de hadde oversikt over. Det var flere mobbesaker der enn det som generelt er tilfellet – saker som involverte elever og foreldre. Foreldre sier at det er veldig vanskelig å nå fram overfor skoler og kommuner i den type saker, så jeg tror det primære behovet er et sted hvor foreldre og elever kan henvende seg for å få hjelp når de møter veggen.