Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-03-22:
I løpet av våren skal Stortinget behandle en stortingsmelding om eldreomsorgen. Regjeringen har sagt at den vil legge fram en melding som oppsummerer effekten av den eldresatsingen som Stortinget vedtok i 1997. Regjeringen har også sagt at stortingsmeldingen skal vende blikket fremover. Regjeringens beslutning om å legge fram en egen stortingsmelding om situasjonen i eldreomsorgen er klart i tråd med Stortingets ønsker. En god og verdig eldreomsorg er et grunnleggende velferdsgode. Mange eldre opplever fortsatt uverdige tilbud i eldreomsorgen. Det er uverdig for Norge. Derfor er vårens behandling av den nye stortingsmeldingen om eldreomsorgen svært viktig. Denne interpellasjonen har som målsetting å involvere Stortinget i en debatt allerede i forkant av at Regjeringen fullfører sin melding. Interpellasjonen kan derfor også forstås som et initiativ til et bredt samarbeid i Stortinget for å gjøre noe for dem som i dag ikke får det tilbud de fortjener, og selvfølgelig: sikre alle dem som etter hvert vil få behov for eldreomsorgstjenester, god kvalitet. Fra mange hold påstås det at eldresatsingen som ble vedtatt i 1997, har vært mislykket. Arbeiderpartiet er ikke enig i det. Jeg har den siste tiden hatt gleden av å reise rundt til mange steder i landet, og jeg har i den forbindelse besøkt og sett mange nye omsorgsboliger og sykehjem som er realisert gjennom eldreplanen av 1997. Det har vært inspirerende. Mange eldre har fått en vesentlig forbedret livskvalitet som følge av tiltak iverksatt i kjølvannet av eldreplanen. Kommunene er blitt kraftig kritisert for at de i for sterk grad har satset på bygging av omsorgsboliger og i for liten grad har stått på for å bygge et tilstrekkelig antall sykehjemsplasser. Jeg er enig i at det er behov for flere sykehjemsplasser, men jeg mener at kritikken mot kommunene for at de har bygd et betydelig antall omsorgsboliger, er overdrevet. For det første mener jeg oppriktig at kommunene langt på vei har fulgt sterke politiske signaler om å satse på omsorgsboliger. Dessuten er det uten tvil mange som gjennom omsorgsboligen og hjemmetjenesten har fått et så godt tilbud at de ikke har behov for en sykehjemsplass. Det er klart feil å hevde at omsorgsboligene gjennomgående har bommet på målgruppen. Samtidig mener jeg at man etter hvert har grunnlag for å hevde at omsorgsboligene ofte ikke egner seg til å gi tilbud om heldøgns pleie og omsorg. Ut fra det kan man konstatere at en hovedoppgave for Regjeringen i den kommende stortingsmeldingen blir å skissere hvordan de kommunene som fortsatt har for få sykehjemsplasser, kan få dette behovet dekket på en slik måte at de ikke diskrimineres i forhold til de kommuner som allerede har gjennomført utbyggingen. Jeg forutsetter altså at vårens stortingsbehandling skal ende opp med en klar strategi for å sikre alle kommuner det antall heldøgns omsorgsplasser de trenger for å tilfredsstille normen, som tilsier en dekningsgrad på 25 pst. av alle innbyggere over 80 år. I praksis gjelder dette særlig bygging av sykehjemsplasser. Men eldreomsorgen er ikke god selv om bygningene er gode. Det må nå tas initiativ til en ny satsing i eldreomsorgen. Vi må nå sørge for en eldreomsorg som er faglig god for alle. Rapporter viser at for mange eldre i dag ikke får dekket grunnleggende velferdsgoder. Stortinget må forplikte seg selv på at dette ikke kan fortsette. Spørsmålet blir: Hvordan skal vil gå fram for å få det til? Jeg tror en grunnleggende erkjennelse er viktig: Kommunene tilbyr ikke en dårlig eldreomsorg fordi kommunepolitikerne mangler det samme sterke sosiale engasjement som vi i denne sal har. Skal eldreomsorgen gjennomgående styrkes, må også kommunenes økonomiske evne til å gi denne omsorgen styrkes, fordi: Økt kvalitet i eldreomsorgen henger nøye sammen med det antall fagpersoner som til enhver tid jobber i omsorgen. Jeg har sett at sosialministeren vurderer å forsterke kvalitetsforskriften. Jeg vil ikke motsette meg det dersom sosialministeren på en troverdig måte gjør rede for hvordan kommunene skal settes i stand til å oppfylle forskriften. Men hvis forskriften skal brukes til å tyne kommunal prioriteringsfortvilelse ytterligere, kan ikke sosialministeren påregne Arbeiderpartiets støtte. En offensiv invitt til samarbeid med Kommune-Norge kan også danne grunnlaget for å innføre en kvalitetsforskrift i den hjemmebaserte omsorgen, og i tillegg også danne grunnlag for at Helsetilsynet gis adgang til å sette makt bak sine tilsyn. Mange tar til orde for å innføre en minstestandard for bemanning i eldreomsorgen. Jeg mener også at dette kan være et hensiktsmessig forslag, men heller ikke det innført i «krig» med kommunene. Derfor vil jeg veldig klart utfordre sosialministeren på følgende: Hvordan vil hun og Regjeringen involvere kommunesektoren i det arbeidet hun nå skal gjøre med den kommende stortingsmeldingen om eldreomsorgen? Vi vet at tiden som kommer, er preget av at vi får stadig flere eldre, og vi får stadig flere eldre eldre. Mange av disse vil få behov for en faglig god eldreomsorg. En faglig god eldreomsorg trenger fagfolk. Vi står overfor en formidabel rekrutteringsutfordring. Rekruttering har nøye sammenheng med lønns- og arbeidsforhold. Uten bedre lønns- og arbeidsforhold enn det vi i dag finner i eldreomsorgen, vil vi ikke lykkes. Det må settes en faglig standard. I Oslo får man ikke lov til å kjøre drosje uten å ha kvalifisert seg ved å ta «drosjelappen». Men i Oslos eldreomsorg kan man begynne på dagen. Derfor må den kommende stortingsmeldingen behandle rekrutteringsutfordringen grundig. Hva skal være vår strategi for å heve statusen til eldreomsorgen som arbeidsplass? Jeg tror ikke vi kan lykkes uten en fremtid preget av ansatte som ofte kan si til seg selv: Jeg gjør en viktig jobb, jeg kan mitt fag og vet hva jeg gjør. Jeg står inne for det faglige innholdet i det vi gjør – og, kanskje viktigst av alt: Mitt arbeid verdsettes av samfunnet. Vi er dessverre langt unna en slik virkelighet i dag. Med fare for å virke pompøs vil jeg si at kvaliteten på ethvert samfunn egentlig kan måles gjennom samfunnets evne til å gi sine eldre en omsorg preget av verdighet. Derfor er den politiske fokusering på kvalitet, innhold og etikk i eldreomsorgen grunnleggende. Det er derfor jeg også stiller følgende spørsmål til sosialministeren: Hva kan vi gjøre for å øke kvaliteten i norsk eldreomsorg? Trenger vi rett og slett en kvalitetsreform?