Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Jeg vil slutte meg til hele representanten Vågslids innlegg og særlig til hyllesten av felles ekteskapslov og det mangfoldige familielivet. Siden andre representer i dag har vært inne på sånne personlige betroelser, kan jeg si at jeg har ti søsken, fem søsken, fire halvsøsken og en bror, slik at det går bra med oss som har en «mine barn og dine barn»-oppvekst også. Men jeg skal gå litt mer konkret til verks. Det har vært mange som har sagt mye bra om det helhetlige perspektivet, men jeg har lyst til å snakke om et felt der jeg mener at dagens familiepolitiske lovgivning er mangelfull, og det omhandler samboere. En fjerdedel av alle par som bor sammen i dag i Norge, er samboere, dvs. at de ikke har giftet seg. Det er veldig mange grunner til at par ikke gifter seg. Noen ønsker det ikke av forskjellige grunner, noen sparer til et stort bryllup – kanskje kommer de så langt, kanskje kommer de ikke så langt – noen blir ikke enige om å gifte seg og er uenige, og for noen så blir det bare sånn. Det er nå ikke alle som planlegger livet sitt i like stor grad. Samboere finnes i alle aldre. Det er mange unge som er samboere, og det er mange pensjonister som er samboere, som finner sammen etter at et ekteskap har endt av forskjellige grunner. Felles for alle er at samboerskapet skal ta slutt en gang, enten ved et samlivsbrudd eller ved at den ene dør. Hva slags rettigheter har man da ved endt samboerskap? Det er litt uklart – i utgangspunktet ganske få. Hvis man eier en leilighet sammen og den ene dør, sitter den andre igjen med et helt lån og en halv leilighet. Den andre halve arver da arvingene, enten det er barn eller foreldre. Et annet vanlig eksempel er at den ene, oftest mannen, betaler lån og den andre betaler til husholdningen, mat osv. Hva slags rettigheter har man da hvis man går fra hverandre? Mange tror at de opparbeider seg rett i boet på samme måte som man gjør hvis man er gift – det gjør man ikke. Man kan gå til rettssak og prøve å få, men i utgangspunktet har man ganske få rettigheter. Juridisk rådgivning for kvinner forteller meg at de blir nedringt av særlig kvinner som opplever å sitte igjen med lite etter endt samboerskap. Vi forventer at samboere selv skal sikre sine rettigheter gjennom kontrakt og testamente. Men SSB viser at det er kun 15–20 pst. som faktisk gjør det. Jeg tror det både er fordi det er veldig uromantisk og veldig vanskelig å planlegge hva som skal skje hvis man går fra hverandre eller den ene dør. Kommer du til å ta platesamlingen min? Skal vi betale like stor andel på lånet, eller skal vi betale samme prosentdel av lønnen vår til lånet? Hvordan skal det i så fall deles når vi går fra hverandre? Alt dette er veldig vanskelig jus. Det er gjort mye bra i regjeringen for å styrke samboeres rettigheter. Blant annet har man nå rett til å sitte i uskiftet bo dersom man har felles barn. Men det som mangler, er et helhetlig grep, en lov som både rydder, klargjør og styrker rettighetene for samboere. Veldig mange vet ikke hva slags rettigheter de selv har, og de aller fleste sikrer ikke sine egne rettigheter gjennom kontrakt. I Velferds-Norge er det slik at vi forventer at fellesskapet er med på å sikre rettighetene våre. Det er en del av den avtalen vi gjør med samfunnet. Statsråden nevnte konfliktnivået ved brudd. Jeg tror at særlig endte samboerskap får et høyere konfliktnivå fordi det er så stor usikkerhet om hvordan man skal dele verdiene mellom seg, og jeg tror at ungene lider under det. Det er på tide at vi tar samboerskap som en moderne samlivsform på alvor. Det er på tide at vi innfører en samboerlov som styrker rettighetene. Det vil være et viktig familiepolitisk og likestillingspolitisk grep å gjøre. Jeg er uenig med Høyre i at det finnes et motsetningsforhold der. Jeg tror at god likestillingspolitikk er god familiepolitikk.