trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-10:
Jeg er litt i tvil om jeg skal føle at man har kommet noe særlig lenger etter denne debatten. Men hvis man velger å trekke fram det konstruktive, som i hvert fall jeg har lyttet til, kan det jo ligge noen muligheter. For det første har jeg lyst til å ta opp dette med garantier når det gjelder Munchs kunst og innenlandsk mulighet for å få garantier, som både Skei Grande og Thommessen var inne på. Dette er også drøftet i stortingsmeldingen, så jeg er litt spent på å høre om det kan være noe statsråden tar fatt i, som faktisk kan bringe Munchs kunst til flere innenfor landets grenser også. Det kunne jo være en fin gave ved jubileet neste år. Når det så gjelder debatten knyttet til Oslo kommune og plassering, har Kristelig Folkeparti i bystyret hatt sin posisjon. Vi ønsket plassering i Bjørvika, men vi gikk ikke for Lambda. Til Karin Yrvin: Det er nok flere som er mer fascinert av Lambada enn Lambda – det tror jeg på mange måter, men Lambda er nå det som arkitekten har benevnt det som. Vi har faktisk prøvd å ta en konstruktiv stilling inn til Oslo kommune ved at vi ikke har gått for noen ultimative krav. Derfor har vi også sagt at når det var slik det var, stemte vi for Lambda – så har vi satt det på plass. Jeg skulle ønske andre partier hadde hatt en like konstruktiv tilnærming som vi har hatt i Oslo bystyre. Jeg velger også å ta fatt i det positive statsråden sa om at dersom Oslo kommune henvender seg, er hun en aktiv og konstruktiv medspiller. Det synes jeg er meget viktig for Oslo kommunes politiske ledelse å ta med seg fra denne debatten.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Nå har jeg av erfaring gjennom tre og et halvt år snart sett at det er vanskelig å tilfredsstille alle de krav og spørsmål som representanten har, og jeg skal heller ikke prøve på det i denne saken. Så synes jeg for øvrig at han hadde en ganske fri tolkning, for å si det på den måten, av det innlegget som jeg holdt. Så jeg får velge å holde meg til det jeg selv sa, og ikke den tolkningen som representanten Tybring-Gjedde har. Det som er viktig for meg å si, med henvisning til innlegget fra representanten Meltveit Kleppa, er at selvsagt skal SI, som andre som krever inn penger i dette samfunnet, forholde seg til grunnleggende rettssikkerhetsregler for dem som skylder penger og som ikke betaler til rett tid og blir utsatt for innkreving. Det skal gjelde for SI, på samme måten som det også skal gjelde for ethvert privat inkassobyrå.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Dette dreier seg verken om regjeringsarroganse eller manglende saksbehandling. Dette dreier seg om en sak der en ønsker å forenkle lovverket rundt de utenrettslige innkrevinger som Statens innkrevingssentral holder på med. De er i dag regulert i 30 ulike særlover. Det vi gjør gjennom dette lovforslaget, er å samle den delen i én lov. Det er viktig, og det er fornuftig. Så har jeg også lagt merke til at det i merknadene fra Høyre faktisk sies at det ikke er noe hastverk i denne saken, i den forstand at lovreglene fortsatt er der i særlovene. Men det som er hovedpoenget, er jo at vi nettopp samler de særregler som er i et trettitalls ulike lover, i én lov, og det burde jo være en forenkling som er etter representanten Kambes – jeg skal ikke si hjerte, men i hvert fall – fornuft.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Det er faktisk slik i dag, etter mitt syn – som jeg for så vidt nå også har svart på i en replikk, og som jeg var inne på i innlegget mitt – at Statens innkrevingssentral skal drive sin virksomhet på en måte som gjør at de grunnleggende rettssikkerhetshensyn blir tatt på alvor. Det gjør Statens innkrevingssentral, og mitt syn er at det faktum at vi nå samler de utenrettslige lovparagrafer i én lov, ikke rokker ved det. Når det gjelder de rettslige krav som Statens innkrevingssentral gjør, blir de nå samlet i et kapittel i tvangsfullbyrdelsesloven. Også i de sammenhenger mener jeg at Statens innkrevingssentral ivaretar slike grunnleggende rettssikkerhetsspørsmål. Men – som jeg sa – hvis det skulle vise seg at det stilles spørsmål ved det, skal vi selvsagt ta det opp med Statens innkrevingssentral.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Dette er opplagt et område der representanten Solvik-Olsen og undertegnede har en tilsvarende interesse – å sørge for at forbrukerinteressene får en reell beskyttelse. Dette må vi sørge for gjennom den rådgivning som skal gis, men i tillegg er det også en informasjonsplikt, og vi må sørge for at den informasjonsplikten blir reell – som jeg sa i innlegget mitt – og tydelig både når det gjelder risikoen og på hva dette egentlig er. Jeg er opptatt av at Finanstilsynet skal ha gode muligheter til å følge opp at denne informasjonsplikten faktisk blir reell, for jeg er helt enig med representanten i at det er ikke så enkelt for en som kanskje har flere fripoliser, å ha den totale oversikten over hva det innebærer dersom en går til det skritt og sier at nå vil jeg ha et investeringsvalg. Jeg skal gjøre det jeg kan for å sørge for at denne informasjonsplikten som tilbyderne da vil ha, blir reell i forhold til forbrukernes interesser.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Jeg tror det er flere som kan bidra i den sammenhengen. Det ene er at de som også i andre sammenhenger representerer lønnstakernes interesser, kanskje kan spille en rolle gjennom at de har medlemmer som står foran det valget, og at de kan bidra når det gjelder å gjøre et klokt og fornuftig valg – enten å la fripolisene være i selskapet eller å beslutte at man skal ha investeringsvalg. Jeg ser også for meg at når vi sier at det skal være en informasjonsplikt, vil det være naturlig at vi forhører oss med Finanstilsynet om på hvilken måte man kan sørge for å følge det opp, slik at denne informasjonsplikten blir reell, slik jeg sa. Ellers har jeg også lagt merke til at bl.a. LO har vært opptatt av iverksettelsestidspunktet, og jeg har nå i dag varslet at det ikke blir den 1. januar 2013, men et tidspunkt lenger ut i året, og jeg skal komme tilbake til tidspunktet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Vi nærmer oss kl. 11.30, så jeg skal være usedvanlig kort. Som et svar til det representanten Lundteigen tar opp, og som jeg også for så vidt sa i innlegget mitt, er jeg opptatt av at både rådgivningen og informasjonsplikten blir reell. Det er viktig at vi legger til rette for at man får en god diskusjon rundt det regelverket som vil gjelde her. Samtidig vil jeg også understreke at en viktig grunn til at det nå er krevende å oppfylle denne garanterte avkastningen, har sammenheng med den internasjonale krisen, som representanten Lundteigen var inne på, og ikke minst det forhold at rentenivået både internasjonalt og i Norge er lavt for tiden. Så den krevende øvelsen her blir å finne den gode balansen mellom hensynet til forsikringsselskapenes soliditet og den tryggheten som pensjonister og alle kommende pensjonister – for å bruke det uttrykket – og andre har for sine fripoliser og sparepenger. Det er en vanskelig balansegang, men jeg skal i hvert fall gjøre mitt til at det blir en opplyst og god debatt. Så får vi komme tilbake til de andre diskusjonene om Husbanken m.m. ved en senere anledning, når tiden tillater det.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Spørsmålet går på forbrukernes interesser når det gjelder innskuddspensjon. Den åpningen som vi nå gir ved å endre lovverket, er som sagt hele Stortinget for. Samtidig har vi sett det som kan oppfattes som press fra banknæringen overfor kundene om å bytte over til dette – altså at risikoen går over på pensjonsmottaker i stedet for på pensjonsselskap. Dagens Næringsliv og andre som har skrevet om dette, viser at bankene har betydelige forpliktelser slik det er i dag, der de altså må ha mye mer egenkapital i bunnen hvis Solvens II blir gjennomført som planlagt, og derfor håper de å lempe denne risikoen over på forbrukerne. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at Finanstilsynet og andre som skal ivareta forbrukernes interesser, er på banen fra første dag, slik at vi slipper den type saker en har sett i retten i det siste, der forbrukerne føler seg lurt fordi de kjøper et produkt som de egentlig ikke forstår, men der de stoler på velmenende bankmenn?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Det er viktig at politikken henger sammen. Til og med dagens regjering har hatt partimedlemmer som sier at alt henger sammen med alt. Derfor tar Fremskrittspartiet opp Husbanken. Når man gjør ting for å regulere bankmarkedet, spesielt de private bankene, blir det litt meningsløst hvis man samtidig har en del banker som står fullstendig på utsiden av regelverket. Det var derfor Fremskrittspartiet sammenlignet de norske bankene og de utenlandske bankene, som ikke får samme krav. Men tilsvarende ser man altså at private banker som låner ut penger til boliger, har strenge krav og har fått innskjerpet mulighetene til å låne ut penger til folk, mens Husbanken – som Fremskrittspartiet også synes er en god bank, spesielt med hensyn til sosial boligpolitikk – er unntatt de samme reglene. Da nytter det ikke å snakke om at det nå er viktig å stramme inn og øke kravet om egenkapital for dem som låner penger, hvis Husbanken står på utsiden av alle disse reglene. Man vet altså at da regjeringen økte kapitaltilgangen til Husbanken med 5 mrd. kr, stilte Fremskrittspartiet spørsmål om hva det betydde for presset i norsk økonomi. De fem milliardene ble jo tildelt på utsiden av handlingsregelen. Da sier regjeringen at nei, dette betyr ingenting, for dette vil bare overta lån som ville ha kommet fra andre kilder. Da er spørsmålet vårt: Hvorfor er det mer ansvarlig om folk låner penger fra Husbanken, enn om de låner like mye penger fra andre, private banker? Betjeningsevnen til låntakerne endres ikke som følge av dette. Den eneste forskjellen er at man har drevet statskapitalisme litt i skjul, at det er statlige banker som låner ut istedenfor private, men det blir ikke mer ansvarlig av den grunn. Regjeringen skrev selv i svaret på ett av budsjettspørsmålene fra Fremskrittspartiet at 93 pst. av dem som låner penger fra Husbanken til startlån, har en gjeldsgrad på over 85 pst. Men hvis noen private banker prøver å låne ut én krone over 85 pst., kommer Finanstilsynet automatisk inn og skal kikke dem i kortene. Derfor, kjære representant Kleppa, synes Fremskrittspartiet at det er litt betenkelig når regjeringen har ett regelverk for Husbanken og et helt annet regelverk for alle de andre. Dette er ikke fordi vi er imot sosial boligpolitikk. Fremskrittspartiet ønsker å styrke Husbanken når det gjelder å bygge studentboliger, som er et av de beste og mest målrettede sosiale boligpolitiske momenter man har. Men det er ingen sammenheng i det regjeringen sier om å ha en ansvarlig banknæring, når de samtidig undergraver det hele ved å proppe opp Husbanken med penger som konkurrerer i akkurat det samme markedet. Den eneste forskjellen er at de private bankene er underlagt Finanstilsynets reguleringer, Husbanken er det ikke.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-10:
Poenget med dette innlegget er nettopp å få større oppmerksomhet om det som finansministeren nå snakket om, nemlig endring av foretakspensjonsloven om fripoliser, for det er utrolig komplisert. Samtidig er det utrolig viktig i en situasjon hvor forsikringsbransjen nå etter hvert erfarer og opplever at den finanskrisen vi er inne i, også vil påvirke dem i stor, stor grad. Hittil har det vært synlig for bankvesenet, men det har ikke på samme måte vært synlig for forsikringssektoren. Nå må forsikringssektoren forsøke å gå vekk fra sine forpliktelser. Som det står i innstillingen: «Forslagene om å åpne for investeringsvalg vil bidra til å redusere pensjonsinnretningenes kapitalkrav, men vil gi innehaverne av fripoliser som velger investeringsvalg istedenfor rentegarantiordning hele risikoen ved de investeringsvalgene som tas.» Det er sjølsagt presist, men for det vanlige øye er det vanskelig å overskue konsekvensene av det som står der. I går satte Steinar Mediaas spørsmålstegn ved om forsikringsselskapene nå løper vekk fra sine forpliktelser rundt pensjonssparing. Sjølsagt er det det som skjer. Livsforsikringsselskapene har tatt vare på om lag 450 mrd. kr av pensjonistenes sparepenger, og de har i årevis lokket pensjonspenger til seg med løfte om en garantert avkastning på 3,5 pst. etter omkostninger – en meget, meget krevende forpliktelse. Nå forstår de at det er vanskelig å holde denne lovnaden, og som representanten Solvik-Olsen fra Fremskrittspartiet sa, har selskapene allerede begynt å ringe rundt med tilbud, for at man skal komme seg unna det, og at det liksom skal være til pensjonistenes fordel. Det som er kjernen her, er det ordskiftet som nå kommer. Jeg forstår at statsråden vil sende det på høring, at han ønsker å få et bredt opplyst ordskifte omkring det, sånn at alle de menneskene som blir berørt, er klar over den internasjonale økonomiske situasjonen som fører til denne endringen, og at man sjøl kan ta et valg, om man sjøl er bedre til å få avkastning enn de profesjonelle eliteselskapene – som lover 3,5 pst. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden presentere saken i sin fulle bredde, slik at pensjonistene kan få tatt et skikkelig valg?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-10:
Jeg takker for finansministerens svar, og, som han sa, er det utrolig krevende for forsikringsselskapene å makte sine forpliktelser i den økonomiske situasjonen vi er i. For meg framstår det som ganske krevende hvordan en privat skal kunne greie å få en større avkastning enn det en har fått av forpliktelser fra sitt selskap. Det vi står overfor, er en situasjon hvor en sjølsagt er nødt til å få en annen adferd fra selskapenes side, men også at en må få andre regulatoriske innretninger, slik at en tar lærdom av den situasjonen vi er i, og legger seg på en mye større trygghets- og forsiktighetslinje, og ikke minst må vi ha mye større fokus på realøkonomien, i motsetning til finansøkonomien, i tida framover. Mitt andre poeng gjelder Fremskrittspartiets og Høyres standpunkt i synet på avgift til Bankenes sikringsfond. I dag, i desember 2012, står altså Fremskrittspartiet og Høyre på den gamle linjen, nemlig at en ikke skal trenge å betale årlig avgift utover minstekravet, så lenge fondet er større enn sitt minstekrav. Det er ganske sterkt å erfare – etter erfaringene med de islandske bankene og situasjonen vi er i – at Fremskrittspartiet og Høyre velger å ha mest fokus på lave avgifter – det er viktigere enn stor trygghet. Det at Norge til de grader kunne være en trygghetshavn og spille på sitt konkurransefortrinn med trygghet, ser ikke ut til å være Fremskrittspartiets og Høyres hovedanliggende i denne saken. En ser ikke ut til å ha tatt noen erkjennelse inn over seg når det gjelder erfaringene så langt. Fortsatt er det lave avgifter og konkurranseevne i forhold til utlandet som er det viktigste – ikke tryggheten i situasjonen. Jeg synes det er ganske politisk avklarende at Fremskrittspartiet og Høyre fortsatt velger den linjen, uten at en altså ser ut til å ha lært noe når det gjelder situasjonen vi står oppi.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-12-10:
Jeg er veldig glad for at innskuddsgarantiordninga har unison oppslutning her. Det er riktig at Høyre også har vært med på det. Regjeringa har vært hovedaktøren der, så alt det er bra. Den innskuddsgarantiordninga vi har, er bedre enn andre lands, og det er noe å være stolt av. Når en har noe som er bedre enn andre land, koster det penger, og det koster det vi snakker om her, nemlig den avgiften som en betaler for å finansiere fondet. Det er det som er poenget mitt: Når en har noe som er bedre, må en være positiv til å finansiere det fullt ut. Det er regjeringa og Senterpartiets standpunkt. Det er ikke snakk om at Høyre går inn for å slippe ting løs. Poenget er – for å si det kort og enkelt – at Høyre ikke vil ta kostnaden ved å ha en bedre ordning. Det er kjernen i saken. Det er altså ikke snakk om noen spesiell «reguleringsvind», men det er et spørsmål om å koble rettigheter og plikter.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-10:
Det var representanten Lundteigens innlegg som gjorde at jeg også vil holde et innlegg. Jeg skulle egentlig hatt en rolig formiddag for å ære fredsprisen, men så klarte Lundteigen å trå til i siste innlegg før vi avbrøt møtet. Det blåser en reguleringsvind over Europa – selvfølgelig gjør det det. Vi har en finanskrise, men hvor Lundteigen har det fra at Norge sitter vanskeligst til i den, er et veldig godt spørsmål. Vi lærte leksen i 1992 og har et veldig godt reguleringsregime for bankene. Vi har også banksikringsfondet, som fungerer veldig godt. Så det er som representanten Kambe sier: Hvorfor skal vi da påføre bankene ytterligere belastning i en verden der vi egentlig har klart oss ganske bra? Jeg er enig med finansministeren – nå er han ikke her – i at det er et konkurransefortrinn å ha solide banker. Men det er en balansegang mellom det og det å sørge for at det er kredittilgang til bl.a. næringsliv. Denne regjeringen har en utfordring også der, for vi ser at gjelden til norske husholdninger er større enn den noen gang har vært. Den er mye høyere enn i jappetiden, som er legendarisk. For små og mellomstore bedrifter er det ganske knepent der ute. Det er uhyre vanskelig å finansiere nye prosjekter, og bankene er faktisk navet i hele det systemet. Reguleringen av bankene dreier seg om hvor mange ganger penger skal sirkulere i samfunnet. Selvfølgelig ønsker vi at det skal gjøres med en solid egenkapital og trygge reguleringer bak seg. Men det er ikke bare å pøse på med nye reguleringer, for det går ut over noe. Akkurat nå er det mye som tyder på at det går ganske kraftig ut over små og mellomstore bedrifter og deres evne til å finansiere prosjekter rundt omkring i hele landet. Det vil jeg tro også burde bekymre en senterpartist som representanten Lundteigen – bare for å få inn en viss nyanse. Jeg reserverer meg kraftig mot hans ordbruk om at Høyre liksom vil slippe alt løs. Det er ikke det det er snakk om. Det er snakk om å finne den riktige balansegangen, der norske finansinstitusjoner klarer seg godt i konkurransen med utlandet, og der vi ikke påfører dem helt unødvendige belastninger. De skal ha den type reguleringer som gjør at vi har et sikkert og trygt finanssystem.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-12-10:
Forslagsstillerne foreslår at staten på selvstendig initiativ bør stille seg til disposisjon for å hjelpe Oslo kommune med et nytt Munch-museum. Flertallet i komiteen, dvs. alle utenom Fremskrittspartiet, er enige om at det er flott hvis staten stiller med hjelp. Men initiativet bør ligge i Oslo kommune. Munch-museet er et rent kommunalt ansvar i Oslo, men saken er i byrådet kjørt ganske kraftig på et politisk sidespor – jeg vil være så freidig å si: med god hjelp av Fremskrittspartiet. Situasjonen er at det arbeides med å finne en politisk løsning i hovedstaden. Det er selvfølgelig ikke noe staten bør, eller kan, blande seg inn i, i lys av den respekt man bør ha for det kommunale selvstyret. Når det er sagt, håper jeg jo – jeg legger vel egentlig til grunn – at staten vil forholde seg positiv til de løsningene man måtte komme frem til, og at de etter initiativ fra Oslo kommune gjerne stiller opp og vurderer forskjellige tiltak som kunne bidra til å finne en løsning. Men initiativet bør helt klart ligge i Oslo kommune.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-12-10:
Dette dreier seg om en i utgangspunktet ganske enkel sak: en tilpasning av avgiftssystemet til en ny tid. Dersom denne saken hadde vært forberedt på en god måte, tror jeg den hadde glidd gjennom behandlingen i Stortinget uten særlige merknader. Problemet er – viser det seg – at lovforslaget har vært ute til høring med svært kort frist, og at de involverte høringsinstansene klart gir til uttrykk at de er veldig bekymret over den ordningen det nå legges opp til, fordi man ikke har klart beskrevet hvordan den fremtidige avgiften skal inndrives. Det har som praktisk konsekvens at belastningen for de små og mellomstore kinoene kan komme til å bli uforholdsmessig stor. Fra opposisjonens side ser man med bekymring på utviklingen av dette, og vi føler oss ikke trygge på at denne saken er så forsvarlig utredet at man bør kunne sette den i gang. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti fremmer da det forslaget som står som forslag nr. 1, som kort og godt er et tilbakesendelsesforslag med beskjed om å gjøre jobben bedre. Det lyder: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag til endringer i film og videogramlova, etter at lovteksten har vært ute på høring hos berørte parter for å sikre en forsvarlig behandling.» I det ligger selvfølgelig en lengre høring. Vi forutsetter også at det må være en dialog mellom departementet og høringsinstansene som gjør at vi i den saken som kommer tilbake, kan få tydelig beskrevet hvordan avgiftene vil slå ut på den enkelte kino. Med dette som utgangspunkt tar jeg opp forslaget som er fremsatt.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-12-10:
Nå repeterte statsråden argumentet mot gaveforsterkning – at privat innsats skulle binde opp offentlige midler til innkjøp i kunstmuseene. Vi snakker om kanskje fem museer, som er de statlig finansierte kunstmuseene. De har alle reglementer for innkjøp av kunst, det er vurderingskomiteer eller innkjøpskomiteer som står for det. Vi vet at de har skrint med penger, vi vet at gitte kunstinnkjøp klarer de ikke å gjennomføre, og vi vet at tiggerferden til private aktører er et ganske kjent fenomen. Man kan sette av et begrenset beløp. La oss si at man satte av 10 mill. kr i en pott som disse museene kunne søke fra. Hva skulle da kunne gå galt? Jeg skjønner ikke helt hva som er problemet. De 10 mill. kr kunne blitt til 20 mill. kr. Ville ikke det vært flott? Hvor ligger problemet?
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-12-10:
Det er nok riktig at mange har fått mer penger, men innkjøpskontiene til kunstmuseene er dessverre ikke blitt så mye større, selv ikke med Kulturløftet. Nasjonalmuseet har noen få millioner, for de andre kunstmuseene snakker vi om noen hundretusener. Jeg tviler på at mange av dem har mye over millionen å kjøpe inn for. Skal du bygge opp en helhetlig samling i disse museene, er det relativt lite penger. Jeg synes ikke statsråden svarte på hva som var problemet med den gaveforsterkningsordningen jeg beskrev. Det er full kontroll hele veien. Det er ikke slik at en privat aktør ville lede utviklingen av museet i en eller annen retning, eller at en privat aktør ville påvirke at det ble de eller de bildene. Man ville kort og godt følge det systemet man følger i dag, men pengene ville bli f.eks. dobbelt så store.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-12-10:
Jeg får begynne med det spørsmålet som representanten Håbrekke stiller. Jeg synes det er et godt og betimelig spørsmål. Merk dere at dette er nytt. Tildelingsbrev har vi hatt i mange år, og det har dreid seg om økonomi, markedsføring, publikumsstatistikk og alle slags ting. Men når det gjelder innhold – altså programmeringsarbeidet – kom det med Mangfoldsåret til statsråd Trond Giske. Regjeringen har i andre stortingsmeldinger gitt et klart signal om at dette er noe man ønsker å stramme inn på. Man ønsker å styrke styringsdialogen også på det programmessige. Det er vanskelig å forstå at styrket styringsdialog kan handle om noe som helst annet enn at man vil blande seg borti hvorvidt man synes at de forskjellige ideelle målsettingene, som hver for seg er utmerkede nok, blir etterfulgt eller ikke. Husk at vi ofte snakker om ganske små institusjoner, med relativt få programposter og relativt lite volum. Hvis man da skal ta hensyn til integrering, barn og unge, helse, et par nasjonale jubileer, og det finnes sikkert også flere eksempler, blir snippen ganske trang når man skal legge rammene for det kunstneriske innholdet. Dette er en hovedkurs som gjennomsyrer hele kulturpolitikken, og som jeg synes det er rart at regjeringspartiene går på barrikadene for. Jeg bare merker meg at man mener at man er berettiget til å gripe inn på en slik måte. Ellers skjønte jeg at representanten Stokkan-Grande hadde problemer med å forstå ordet «etterspørselsperspektivet». Det dreier seg kort og godt om grep man gjør for å styrke kunstneres inntekter. Den interessen burde vært litt mer fremtredende i den meldingen vi diskuterer. Vi burde sørge for at de som all forskning viser oss at har en ganske dårlig inntekt, får en bedre inntekt og har et bedre grunnlag for å skaffe seg penger. Det finnes faktisk også private som gir tilbud til barn og unge. Det finnes ca. 80 private kulturskoler i dette landet. Omtrent all ballettundervisning er privat, i alle fall en svært stor del av den, og det gjøres veldig mye bra arbeid der. Barratt Due f.eks. er vel den kulturskolen i Norge som klekker ut flest talenter, og som virkelig viser en vei for Kulturskole-Norge når det gjelder det å løfte frem kunnskap om det å jobbe med barn og unge. Det er en stor innsats som gjøres der, som ikke bare handler om det man får i timebetaling, men som også handler om å stille opp på søndager, i helger, på kveldskonserter og nå til uka i Trefoldighetskirken med en kjempestor konsert, som gjøres på frivillig basis.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-12-10:
Representanten Stokkan-Grande skjønner ikke hva som er problemet med at man skal diktere flere å spille norsk musikk. Det er ikke noe problem å høre norsk musikk, problemet er at det kanskje kommer til fortrengsel for andre ting man hadde hatt lyst til å gjøre. Poenget er at det er en samlet politikk fra regjeringens side som styrer kulturlivet – etter hvert på veldig mange områder. Pengesekken er blitt dobbelt så stor. Det er «no such thing as a free lunch». Det gjelder også statlige penger, det skal være sikkert. Det ligger altså en smørbrødliste med føringer. Man har organisert kulturlivet slik at de som deler ut disse pengene, er stadig færre mennesker, som får en stadig større del av kaka å styre over. Man har en lovgivning som styrer kulturlivet, man har kort sagt et samlet grep rundt kulturlivet som etter hvert legger føringer man aldri ville akseptere på andre områder der man snakker om ytringsfrihet. Ville man f.eks. diktere aviser å skrive mer om norsk musikk? Ville man la pressestøtten følge det at man skulle være mer velvillig innstilt til innvandring eller til barn og unge? Det er ikke en tanke noen ville komme på.
Olemic Thommessen (Høyre), 2012-12-10:
Det gleder meg jo at man vil lempe litt på reglene når det gjelder produktplassering. Men når det gjelder NRK, dukker dette spørsmålet opp: Hvis NRK har samme strenge regelverk for sine sendinger, vil ikke det begrense mulighetene for å kjøpe også norskproduserte serier som bruker produktplassering? Det vil bli vanskeligheter når den største avtakeren av disse produktene faktisk ikke vil ha lov å sende dem, jf. saken om «Lilyhammer». Kunne man ikke f.eks. ha begrenset dette forholdet til å gjelde NRKs egne produksjoner? Det hadde forenklet den problemstillingen. Eller hvordan tenker egentlig statsråden at dette skal håndteres?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Hele Norge er stolte av Munch. «Skrik» har blitt et folkets bilde for hele Norge, og Oslo kommune har sagt nei til å sette i gang prosjektet som skulle huse det nye Munch-museet. Jeg mener det er synd, og jeg beklager at man for landets fremste billedkunstner ikke har avklart permanente utstillingslokaler for framtiden. Om det blir i Oslo øst eller Oslo vest, eller om det blir en del av byutviklingen i deler av kommunen, skal ikke jeg blande meg inn i, men jeg mener at Munch fortjener en bedre behandling enn den han har fått. Jeg synes det er leit å se at framtiden for verkene til en av verdens fremste billedkunstnere er uviss som følge av en politisk uenighet i Oslo. Dette er lite verdig. Vi vet samtidig at magasinene er fulle av gode Munch-arbeider, som heller ikke blir vist fram som de bør. Her kan det virke som om det trengs støtte fra staten, regjeringen og Stortinget for å legge til rette for at planene om en framtidig Munch-lokalisering kan realiseres – det være seg ved økonomisk støtte, ved å stille lokaler til disposisjon, eller ved at regjeringen vil innta en konstruktiv rolle dersom det på et senere tidspunkt, eventuelt senere stadium i planen om et nytt Munch-museum, skulle bli tatt initiativ fra Oslo kommune om en eventuell bistand i denne saken. Det er en viktig nasjonal og statlig oppgave å bidra til at Munchs kunst forvaltes slik at disse unike kunstskattene bevares for ettertiden på en verdig måte. Da må det påligge også regjeringen et særskilt og stort ansvar for å sørge for at Munchs kunst bevares og gjøres tilgjengelig for allmennheten på en verdig måte. Edvard Munch representerer et vesentlig kapittel i norsk kunsthistorie, og Munchs malerier har en kunst- og kulturhistorisk betydning nasjonalt og internasjonalt. Norge har ikke i tilstrekkelig grad anerkjent eller for den saks skyld innsett rekkevidden av Munchs kunst internasjonalt, i hvert fall etter min mening. Det pågår nå en prosess i Oslo kommune for å finne fram til løsninger for et nytt Munch-museum, men jeg vil, og jeg må, anmode både statsråden, regjeringen og det sittende storting om å vurdere på hvilken måte man kan bidra i denne prosessen. Nå har jo amerikanerne skaffet seg en utgave av «Skrik». De har hatt stor suksess med lange utstillingskøer og et stort presseoppbud. Men vi skal være klar over at de tre beste versjonene av «Skrik» fortsatt er igjen i Norge. Det er jeg glad for, og den muligheten bør vi ta vare på framover.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Jeg forstår at det var flott da statsråden var i New York og åpnet MoMA-utstillingen, der «Skrik» ble vist fram. Den jobben misunner jeg henne, og kunne godt tenkt meg i hvert fall å ha vært til stede der. Jeg har et spørsmål. I 2010 blandet Erik Solheim seg inn i diskusjonen om hvor Munch-museet skulle ligge. Han ville gjerne at kommunen skulle ha flere utredninger om dette. Mener statsråden at det er greit at en miljøvernminister blander seg inn i hvor Oslo kommune skal legge Munch-museet og at hun som kulturminister skal holde en armlengdes avstand når det gjelder å mene noe om dette? Var det greit at den daværende miljøvernministeren gjorde dette?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
I forrige sak behandlet vi et konkret forslag om statens engasjement rundt etableringen av Munch-museet. Da tok arbeiderpartirepresentanten Stokkan-Grande opp at han ikke forsto hva de ikke-sosialistiske partiene mente i saken om plasseringen av Munch-museet. Jeg vil bare si til representanten at engasjementet er stort hos de ikke-sosialistiske partiene. Vi har et engasjement for å kunne presentere Munch, og vi vil sørge for at Munchs verker blir stilt ut på en verdig måte. Den forrige kulturministeren har lagt fram en stortingsmelding om visuell kunst, som vi skal behandle senere i dag. Som forsidebilde på meldingen har man brukt tresnittet «Hode ved hode», uten å angi at det er Edvard Munch som har laget bildet, og uten å følge regler for opphavsrett. Det viser litt holdningen til regjeringen og de rød-grønne, når de ikke vil publisere dette på noen måte, eller ta hensyn til det. Det er så vidt det er skrevet noe om Edvard Munch i meldingen, men det er et lite kort avsnitt. Det er beklagelig, og det viser holdningen. Så når skal regjeringen ta sitt ansvar og sørge for at Munch får de utstillingslokaler som er ham verdig? Jeg skulle ønske at vi her i stortingssalen kunne trekke i samme retning, sammen med regjeringen og sammen med Oslo kommune, for å få til det som alle ønsker: et verdig utstillingslokale. Det skal ikke være tvil om at det er Oslo kommune som eier og har hovedansvaret. Men samtidig bør det ikke være noen tvil om hva regjeringen og Stortinget mener om denne saken, og at vi tar dette mer alvorlig enn det har vist seg at vi har gjort fram til i dag. Det burde derfor ha vært en selvfølge at kulturministeren var mer opptatt av bidrag når det gjelder den norske kunstneren Edvard Munch, og i hvert fall vært med på å dra i samme retning. Spesielt siden vi så at også Erik Solheim i sin tid, i 2010, hadde et stort engasjement og ønsket å blande seg inn i dette, synes jeg det er helt naturlig at kulturministeren også gjør det. Og når man er så freidig at man bruker Edvard Munchs bilde på en forside uten å angi det, viser det at man har en holdning til Edvard Munch som jeg synes er sterkt beklagelig.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-12-10:
Meldingen er omfattende. Det er ikke tvil om at det er en bred politisk vilje til å styrke det visuelle feltet, selv om det er ulike innfallsvinkler og innretninger for hvordan dette bør gjøres. Vi har tatt opp noen punkter, bl.a. dette med å honorere kunstnere som har kunstutstillinger på offentlig støttede museer – noe som regjeringen ikke vil være med på, men som vi mener hadde vært et godt tiltak. Det andre vi peker på, er spleiselaget, en gaveforsterkningsordning vi mener vil styrke feltet. Spørsmålet mitt er: Hvorfor vil ikke regjeringen og statsråden være med på det, når man ser at dette er tiltak som gjør at man kan styrke feltet også når det gjelder vederlagsordninger?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Vi snakker i dag om arven etter en av våre fremste kunstnere – en stor arv som vi alle i fellesskap skal ta ansvar for. En god del tar vi ansvar for nasjonalt, særlig gjennom den kunsten som stilles ut på Nasjonalgalleriet, og gjennom det arbeidet man kan gjøre gjennom å støtte utlån av kunsten internasjonalt. Munchs kunst er i skuddet som kanskje aldri før, gjennom stor internasjonal oppmerksomhet og gjennom at kunsten omsettes til svært høy pris, skjønt noe av den beste kunsten han har produsert, fortsatt er å oppleve her i Norge. Jeg er enig med saksordfører Olemic Thommessen, som fra denne talerstol poengterer at den saken vi i dag diskuterer, først og fremst er et Oslo-anliggende, i og med at denne kunsten er gitt som gave til Oslo kommune. Da er det beklagelig og trist å observere at byrådet så langt ikke har evnet å ta det ansvaret som man har for å forvalte en så historisk viktig og betydningsfull gave som dette er. Komiteen, med unntak av Fremskrittspartiet, er samlet om det meste, men jeg har behov for å stille opposisjonspartiene noen spørsmål, for merknadene i denne saken – jeg vet ikke om det er et arbeidsuhell, eller om det er bevisst, det er vanskelig å si fra mitt ståsted – spriker i alle retninger. For det første er komiteen, alle partier, samlet om merknaden der vi skriver følgende: «Av respekt for lokaldemokratiet i Oslo finner komiteen at det ikke ville være riktig av staten aktivt å involvere seg i denne prosessen.» Det inkluderer forslagsstillerne. Videre skriver Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti: «Disse medlemmer vil anmode statsråden om å vurdere på hvilken måte hun kan bidra i denne prosessen samtidig som respekten for lokaldemokratiet ivaretas på beste måte.» Jeg vet ikke om det bare er jeg som har vanskeligheter med å få disse to merknadene til å henge i hop. For det tredje skriver Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti at man legger til grunn at «staten vil innta en konstruktiv rolle dersom det på et senere tidspunkt, eventuelt senere stadium i planene om et nytt museum, skulle bli tatt initiativ fra Oslo kommune om eventuell bistand i denne saken». Jeg trenger en nærmere forklaring på dette, for jeg vet ikke om statsråden ut fra dette skal holde seg avholdende, som jo egentlig en samlet komité mener, om statsråden bør lage en strategi for hvordan man skal gripe inn i saken, som enkelte hevder, eller om man skal sitte og vente på at det kommer et initiativ fra Oslo kommune. Dette synes veldig uklart, så jeg ber opposisjonen om å forklare hva dette betyr. Jeg er nok enig med Ib Thomsen når han fra denne talerstol sier at Munch hadde fortjent en bedre behandling enn det han har fått. Da er det fristende å si at Munch nok hadde fortjent et annet politisk flertall i Oslo kommune. Det er der ansvaret ligger, og det er der det fortsatt skal ligge. Vi skal gjerne bidra så langt det lar seg gjøre, men dette må først og fremst rettes mot byrådet i Oslo, og derfor burde nok kanskje Ib Thomsens innlegg heller holdes for Fremskrittspartiets gruppe i Oslo.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Når man leser stortingsmeldingen og flertallsmerknadene i innstillingen, så oser det av optimisme, framtidstro og visjoner for kunstfeltet. Vi har fått flere visningsarenaer de siste årene. De er mer robuste, og de når ut til flere av våre innbyggere. Leser man så opposisjonens merknader, så legger det seg et litt dystert slør over det samme temaet. Når man leser her at «regjeringens detaljstyring truer ytringsfriheten, virksomhetenes autonomi og kunstens frie stilling i samfunnet», da lurer jeg virkelig på hvilken verden man lever i. For er det er noe vi hører rundt omkring i hele landet, så er det jubel over Kulturløftet, det er jubel over friere tøyler, det er jubel over mulighetene til å nå ut til stadig flere, og jeg har ikke hørt en eneste én som hevder at ytringsfriheten er truet. Det er to ting som jeg er usikker på i opposisjonens merknader, og som jeg føler trenger en nærmere forklaring. Det ene er at man ønsker å tillegge etterspørselsperspektivet større vekt. Det andre er at man skal tillegge private galleriers rolle større vekt. Det er det ene, som jeg frykter kan føre til et linjeskifte hvis man skulle få et borgerlig flertall. Jeg kan ta et eksempel: Nils Aas Kunstverksted i Nord-Trøndelag i Inderøy ble etablert av lokale ildsjeler. Nils Aas ville selv ikke ha et slikt galleri, med mindre det ble et kunstverksted hvor barn og unge kunne komme, se på kunsten til Nils Aas og la seg bli inspirert av den, men viktigst av alt – å få muligheten til å uttrykke seg selv gjennom kunst, få muligheten til å forme sine egne ting. Hvilken privat aktør ville ha tatt et slikt ansvar for å gi barn og unge muligheten til å utnytte evnene sine? Dette har vi fått i stand takket være lokale ildsjeler og at det offentlige går inn og støtter den typen virksomhet – i tillegg til å vise fram god kunst. Det andre er det som kalles gaveforsterkningsordningen, som høres så forlokkende ut når det presenteres av opposisjonspartiene, men som selvfølgelig har flere sider. Jeg frykter at med en gang man har etablert en slik gaveforsterkningsordning, så gir det anledning for et mørkeblått flertall til å kutte i de offentlige budsjettene til institusjonene og heller overlate det ansvaret til private. Det funker kanskje i Bærum, men det funker dårlig på Inderøy og i Distrikts-Norge.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2012-12-10:
Representanten Håbrekke sa at det går mot et systemskifte, hvis dagens opposisjonspartier klarer å finne sammen. Det var greit å få det på plass, at det blir et retningsvalg. Hvis det skjer, er jeg veldig spent på hva det i hovedsak kommer til å handle om, og hvem som kommer til å vinne den kampen. Om det blir Kristelig Folkeparti, som i det store og hele støtter opp om dagens kulturpolitikk og ønsker noen små forandringer her og der, eller om det blir Fremskrittspartiet, som har storstilte kutt på kulturfeltet som en av sine fremste agendaer. Det skal bli et underlig skuespill. Det klages over tildelingsbrev fra departementet, og vi blir utfordret på det. Mitt svar på det er at vi mener at med de ambisjonene vi har for kulturen og kunsten, og når vi ser hvor viktig det er for barn, unge, voksne, gamle og folk som av ulike grunner ikke finner seg til rette i samfunnet, er det viktig at dette kan spres til så mange som mulig. Det eneste aktørene risikerer med det, er at de får større mangfold på scenen, og at de får større mangfold blant publikum. Det er det vi er opptatt av, og jeg kan ikke fatte og begripe hvorfor det skal presenteres som en trussel mot egenart, autonomi, ytringsfrihet osv. Kunsten står på egne ben, men med alt det flotte Norge har å by på, mener vi at det er viktig at flest mulig får ta del i det. Et eksempel: Norske komponister har kommet til oss og sagt at de synes det er synd at det spilles for lite norsk musikk i norske symfoniorkester. Det er jeg enig i, og med mer fokus på det i programarbeidet hos symfoniorkestrene, kan flere nordmenn bli kjent med all den flotte, norske musikken vi har, og flere norske komponister vil kunne få muligheten til å kunne leve av det de skaper. Hva i all verden er så farlig med det? Så synes vi, med hensyn til debatten om gaveforsterkningsordning, at det er flott med private aktører som gjerne vil bidra. Problemet er når det skal båndlegge statlige midler. Det er jeg veldig skeptisk til. Det presenteres så fint: Dette skal være med og øke bidragene til kultur. Men jeg er redd for, noe vi har sett flere eksempler på, at det kan bli en sovepute for de politikerne som ikke er villige til å satse på kultur. Vi trenger ikke noen gaveforsterkningsordning, for vi har vist gjennom Kulturløftet I og II at vi er villige til å prioritere kultur. Men jeg skjønner at partier som ikke har den ambisjonen, er nødt til å finne på andre kreative forslag for å hente inn de samme midlene.
Olov Grøtting (Senterpartiet), 2012-12-10:
Det er vanskelig å rangere kunstnere, men Edvard Munch har ingen verken over eller på siden innenfor sitt område her hjemme. Han er en av verdens ledende billedkunstnere. Hans arbeider og hans karriere utgjør en svært viktig del av vår kunst- og kulturhistorie som det offentlige helt klart har et ansvar for å ta vare på. Edvard Munch har en enorm nasjonal verdi, og Munch-samlingene er både en nasjonal og en internasjonal skatt. Den interessen som kommer Munch-museet til gode, kommer også både Oslo og hele landet til gode kulturelt og økonomisk. Men det er slik at Munch-museets samlinger er Oslo kommunes eiendom. Det er de som har fått denne store gaven, og det er derfor Oslo kommune som har ansvar for å bevare og gjøre hans kunst tilgjengelig for det norske folk og for allmennheten for øvrig. Av hensyn til lokaldemokratiet er det derfor viktig at diskusjonen om hvor og når et nytt Munch-museum skal komme, skal skje i Oslo bystyre og ikke i denne sal. Jeg er helt sikker på at Oslos folkevalgte er seg veldig bevisst at de har et stort og tungt ansvar for å ta vare på en av Norges aller største kulturskatter, og at de ønsker å gjøre det på vegne av hele det norske folk. Slik jeg ser det, er det argumenter som taler både for å bygge Munch-museet på Tøyen og i det som kalles Fjordbyen. Uansett tør det til slutt bli en stor attraksjon som er med på å løfte Oslo som internasjonalt besøksmål. Som jeg sa, er jeg helt sikker på at Oslos folkevalgte ser behovet for å få en avgjørelse om hvor et nytt Munch-museum bør bygges, og at de ser potensialet et slikt museum har for byen på flere måter, og at det derfor er viktig med framdrift i saken. Derfor vil jeg påpeke at det som er viktigst i denne saken, faktisk er at Oslo kommunes økonomi er styrket de siste årene gjennom de rød-grønnes satsing i sju år på å bedre økonomien i Kommune-Norge. Det betyr at Oslo kommune er bedre rustet enn noen gang til å ta vare på arven etter Edvard Munch. Jeg vil derfor ønske de folkevalgte lykke til, enten de faller ned på det ene eller andre tomtealternativet.
Olov Grøtting (Senterpartiet), 2012-12-10:
Tv-markedet er i endring. Det var en stor forandring for oss som opplevde at vi fikk flere kanaler enn bare NRK, og det er faktisk ikke så mange år siden. Etter hvert ble det utrolig mange kanaler å velge mellom. Nå handler det ikke lenger om å velge mellom kanaler, men om når vi skal se forskjellige programmer. Det nye er audiovisuelle bestillingstjenester som vi har hørt flere snakke om her nå. I dag trenger vi ingen tv, for både på mobiltelefoner og nettbrett får vi inn forskjellige tilbud. Det er helt klart behov for et regelverk som regulerer dette – også på tvers av landegrenser. Saksordføreren og andre har snakket mye om dette nå. Slik regelverket har fungert fram til i dag, har det vært konkurransevridende i disfavør av tradisjonelt tv, og det må vi endre på. AMT-direktivet som nå skal innlemmes i EØS-avtalen, bygger jo på de fire friheter. Men vi ser at dette direktivet faktisk betyr en regulering av de tv-tilbudene som nå kanaliseres via nye tilbydere. Når vi nå skal innføre dette AMT-direktivet, er det viktig for Norge at det er et minimumsregelverk. Dermed har vi fortsatt muligheten til å ha strengere eller mer detaljerte regler enn direktivet bestemmer. Det som er viktig med regelverket, er jo at bestemmelser tilknyttet tradisjonelt tv også skal gjelde de nye typene tjenester. Det er bl.a. viktig å opprettholde forbudet mot reklame rettet mot unger og at man er restriktiv når det gjelder produktplassering. For Senterpartiet er det viktig at alkohollovens forbud mot alkoholreklame kan bestå, og at eventuelle brudd medfører sanksjoner. Fremskrittspartiet ønsker å fjerne forbudet mot tv-reklame for alkohol og tobakk. Det i seg selv er ikke overraskende, men det er vanskelig å skjønne at dette er et parti som Kristelig Folkeparti ønsker å samarbeide tett med i framtiden. Kringkastingsloven omhandler også noen endringer som ikke har sammenheng med AMT-direktivet. Fremskrittspartiet sier i sin merknad at forbud mot politisk reklame er brudd på ytringsfriheten, og både Høyre og Fremskrittspartiet mener det bør åpnes for slik reklame. Det er faktisk mange land i Europa som har forbud mot politisk reklame. Faktisk er det også slik at Høyres søsterpartier i flere land forsvarer et slikt forbud. Jeg vil derfor oppfordre Høyre til å ta en prat med dem om dette temaet. Høyre og Fremskrittspartiet ønsker også reklame for reseptfrie legemidler. Både leger og farmasøyter advarer om at overdreven bruk av helt vanlige legemidler kan være skadelig for den enkelte. Faktisk kan noe så uskyldig som en nesespray skape avhengighet og bli et problem for mange. Andre reseptfrie legemidler kan ha langt alvorligere konsekvenser. Senterpartiet ønsker ikke reklame for reseptfrie legemidler, ikke for alkohol eller tobakk og heller ikke for politisk reklame. Vi er veldig glade for at det er et syn vi deler med både Arbeiderpartiet og SV.