Svein Flåtten (Høyre), 2001-11-27:
For et år siden la den da sittende arbeiderpartiregjeringen frem et budsjett med 12 milliarder kr i skatte- og avgiftsøkninger. I år er beløpet det samme i Samarbeidsregjeringens forslag. Men fortegnet er det motsatte. Økningen er snudd til tilsvarende lettelser. Regjeringens forslag til skattelettelser er en av de største skatte- og avgiftsreduksjoner i nyere norsk historie. Samarbeidspartienes forslag er et budsjett som i tillegg til å gi skatte- og avgiftslettelser til folk med vanlige inntekter, også legger opp til en skattepolitikk som fremmer verdiskapingen og mulighetene for norsk næringsliv. I løpet av 2002 fjernes flypassasjeravgift, investeringsav-gift og ikke minst dobbeltbeskatningen av aksjeutbytte, i tillegg til at avgiftene på grensehandelsutsatte varer reduseres. Samtidig økes minstefradraget, og boligbeskatningen reduseres. Dette gir klare signaler om ny kurs og riktig retning både for norsk næringsliv og for folk flest – en kurs som også var tydelig ønsket av velgerne ved høstens valg og avspeilet seg i regjeringsskiftet, som et flertall i Stortinget faktisk ønsket. Til tross for store skatte- og avgiftslettelser gir samarbeidspartienes forslag til budsjett rom for rentenedgang. Norge har et rentenivå på opp mot det dobbelte i forhold til land som vi sammenligner oss med i EU-systemet. Et statsbudsjett med en stramhet som gir rom for rentenedgang, har derfor avgjørende betydning for norsk næringslivs konkurranseevne, for familier med stor gjeldsbyrde og ikke minst for økonomien i norske kommuner, som i dag faktisk har en samlet gjeld på opp mot 80 milliarder kr. Et redusert rentenivå er således en sentral målsetting for samarbeidspartiene. For en familie med 1 mill. kr i gjeld vil en rentenedgang på 1 pst. bety en nettobesparelse på over 7 000 kr i året. For norske kommuner kan en tilsvarende rentenedgang bety en forbedring i den totale kommuneøkonomien på opp mot 800 mill. kr. Et redusert rentenivå er ikke minst et viktig element for å få til et moderat hovedoppgjør mellom partene i arbeidslivet denne våren. For å få til alt dette er det avgjørende at budsjettets stramhet bevares, og at balansen ikke svekkes. På samme måte som skatte- og avgiftsreduksjonene er historiske, er også Arbeiderpartiets snuoperasjoner fra tidligere standpunkter og prioriteringer historiske i forbindelse med denne budsjettbehandlingen – fra massive skatteøkninger særlig for næringslivet i fjor til at man nå også i Arbeiderpartiet ser behovet for lettelser. Valget i september får ta ansvaret – eller æren om man vil – for Arbeiderpartiets raske forflytning til nye standpunkter i så vel skatte- og avgiftspolitikken som i deler av sosialpolitikken. Det kanskje beste eksempel på snuoperasjon både i innhold og retorikk er dobbeltbeskatningen av utbytte, som Arbeiderpartiet nå går helhjertet inn for, etter å ha avvist den iherdig på hele 1990-tallet med bakgrunn i nøytralitet for finansieringsform, som kom i skattereformen av 1992. Etter hvert har Arbeiderpartiet bøyd seg for LOs krav om å ha en såkalt særskatt på avkastning av investeringer i næringslivet, og den tidligere beskrivelse fra Arbeiderpartiet om aksjeutbytte som en ønsket risikovillig investeringskapital for næringslivet har man erstattet med den retoriske betegnelse «skattelettelser til de rike», som vi har hørt fra flere talere her i dag. Det er verdiskapingen i fastlandsøkonomien som på sikt bestemmer utviklingen av det norske velferdssamfunnet. Den overveiende delen av arbeidsplassene i Fastlands-Norge finner vi i små og mellomstore bedrifter. Hvis vi skal opprettholde aktiviteten i næringslivet i denne type bedrifter, må vi styrke langsiktig norsk eierskap, norske investorer og gjennom det norske arbeidsplasser. Vi trenger en verdiskaping på bred front i alle disse mindre virksomheter, som utgjør over 95 pst. av arbeidsplassene i privat sektor. Da er det ganske vanskelig å forklare for dem som har tenkt å starte noe eget, at skulle man ta ut sin allerede beskattede oppsparte egenkapital i form av aksjeutbytte, må man betale skatt nok en gang – slik at det faktisk er bedre passivt å ha kapitalen stående som bankinnskudd. Samarbeidspartiene og Regjeringens forslag om å avvikle denne spesielle særskatten gir en prinsipiell likhet i skattevilkår for de forskjellige finansieringstyper. Det blir ikke billigere å lånefinansiere enn å finansiere med egenkapital. For den fremtidige verdiskaping og næringslivets konkurranseevne er det nødvendig med økt forutsigbarhet. Det er derfor grunn til for næringslivet å hilse velkommen den reform av inntekts- og formuesbeskatningen som regjeringspartiene varsler i Sem-erklæringen. Det er også grunn til å merke seg at det i finanskomiteens innstilling er et flertall av partier som i sine respektive merknader formulerer i det vesentlige sammenfallende prinsipper for en ny skattereform: flatere og mer rettferdig skattesystem, økte bunnfradrag og redusert toppskatt, fjerning av delingsmodell, reduksjoner i formuesskatten og ikke minst det viktige begrep internasjonalt konkurransedyktig bedriftsbeskatning.(Presidenten klubber.) Hvis ikke minst det sistnevnte prinsipp kan bli liggende som fundament for Regjeringens og Stortingets behandling av et nytt skattesystem, har norsk næringsliv, norske investorer og norske arbeidstakere grunn til å se med optimisme på fremtiden. (Presidenten klubber.)