Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-02-27:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i saken. For vi er jo enige om innholdet her. Barn og unge med nedsatt funksjonsevne bør ha et mest mulig selvstendig liv, selv om de er sterkt hjelpetrengende. Jeg er helt enig med forslagsstillerne om at barn og unge ikke bør bo på sykehjem, og at et sykehjem ikke er et egnet sted for barn. Og jeg kan ikke få gjentatt ofte nok hvor viktig det er at tjenestetilbudet til barn utarbeides i samarbeid med barnet og ikke minst med barnets familie. Hvert barn og hver familie som kommer i kontakt med det offentlige, skal bli møtt på en helhetlig måte, og de skal få den hjelpen som de trenger. Systemet skal tilpasses brukeren og ikke omvendt. Det er også en av grunnene til at denne regjeringen nylig har sørget for at barnets medvirkningsrett er ytterligere presisert i pasient- og brukerrettighetsloven. Kommunene håndterer selv mange av utfordringene som følger med barn som har omfattende bruk for helsehjelp. Det er der barna har sin hverdag sammen med sine familier. Jeg har stor tro på hva kommunene kan få til dersom de går inn for å finne gode løsninger som ivaretar barnets behov for helsehjelp, samtidig som de er oppmerksomme på barnets behov for nærhet og ikke minst den omsorgen de trenger fra familien. Det handler om å sette barnets behov i sentrum. Det hører heldigvis til unntakene at barn mottar hele eller deler av sitt tjenestetilbud i sykehjem, og det er viktig – og det er riktig – at kommunene skal strekke seg langt for å unngå at dette skjer. Selv om det langt på vei følger av gjeldende rett at barn som hovedregel ikke skal bo på sykehjem, ser jeg at det kan argumenteres for at dette bør komme enda tydeligere fram av lovgivningen. Det er imidlertid viktig at et eventuelt forbud ikke er til hinder for at man kan anvende den kompetansen og de muligheter kommunen har tilgjengelig i sitt tjenesteapparat i de tilfellene der det er barns beste, i tråd med forsvarlighetskravet. Barnets ve og vel må være i førersetet når vi ser på muligheter for eventuelle regelendringer. Antall unge i institusjon varierer noe fra år til år, men har vist en svak nedadgående tendens de siste årene. Helsedirektoratet har i flere år fått i oppdrag å sørge for at fylkesmennene har oversikt over og følger opp kommuner som har unge personer bosatt i sykehjem. Kommunen skal melde fra til fylkesmannen om antall unge beboere mellom 18 og 49 år. De skal informere om innflyttingstidspunkt, om vedkommendes ønske om annen boform eller om kommunen har planer om å flytte vedkommende til annen bolig. Fylkesmannen skal også veilede kommunene for å finne fram til en tilfredsstillende løsning. Når en ung person får tilbud om bolig utenfor institusjon, kan kommunen få redusert merkostnadene sine gjennom toppfinansieringsordningen for ressurskrevende tjenester. Flertallet i komiteen ber videre regjeringen komme tilbake til Stortinget med en egen orientering om bruk av institusjonsplass i strid med barnets beste og familiens ønsker. Jeg vil vurdere om fylkesmennenes rapporteringsoppdrag bør utvides til også å gjelde for barn under 18 år. I så fall vil fylkesmennene få i oppdrag å følge opp og ikke minst å veilede kommunene også når det gjelder barn som bor i sykehjem, slik at kommunene kan tilby familiene gode løsninger. Jeg vil også be om at fylkesmennene gjør det klart overfor kommunene at en praksis hvor barn bor på sykehjem som en permanent ordning, opphører. Til slutt til representanten Hagebakken: Jeg skal følge entusiastisk opp, i tråd med det som representanten ønsker seg.