Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-02-19:
Norge har i dag en familiepolitikk som gjør at familiene står friere enn noensinne – gjennom en god foreldrepermisjonsordning, der man kan være hjemme med barnet det første leveåret, gjennom full barnehagedekning, der man har trygghet for at du har plass i en god barnehage med personell av ypperste klasse, gjennom rettigheter i arbeidslivet som gjør at du har trygghet for at du kan være hjemme med barn når de er syke, og at du kan kombinere det å jobbe med det å ha omsorg for barn. I sum forteller dette en historie som vi skal være stolte av, og det har ikke kommet av seg selv. Foreldrepermisjon er med andre ord et stort frihetsprosjekt. Det gir foreldrene mulighet til å være hjemme, og det gir barnet mulighet til å ha god kontakt med både mor og far. Før så vi at familiene hadde vesentlig mindre grad av frihet, som saksordføreren var inne på, utrygghet med hensyn til at man raskt måtte ut i jobb igjen, utrygghet med hensyn til om man i det hele tatt fikk en barnehageplass, og også utrygghet overfor en lang rekke ting, deriblant rettigheter i arbeidslivet. Stein for stein har man bygd videre på dette frihetsprosjektet. Jeg tror at spesielt fedrene ikke var særlig fornøyd med situasjonen slik som den var, for mange opplevde manglende kontakt med sine barn, at man i stor grad måtte være den som var hovedforsørgeren i familien, og at man etter et samlivsbrudd kanskje endte opp med null kontakt med barna sine. I så måte er særlig innføringen av fedrekvoten særdeles viktig for kontakten mellom far og barn og for velferden for både mor, far og barn. Nå ser vi at fedre har mye kontakt, og jeg vil påstå at Norge har verdens beste fedre. Til presidenten kan jeg også si at Norge har verdens beste bestefedre. Dette har ikke kommet av seg selv, og det har ikke kommet rekende på en fjøl. Det er resultatet av politikk. Høyresiden har aldri vært pådriverne i dette arbeidet. De har stort sett kommet etter, vært kritiske og satt på bremsene der vi har måttet dra dem etter håret. Fedrekvoten har, helt siden den ble innført, måttet tåle stadige angrep, særlig fra Høyre, som verken har støttet den, ivret for den eller økt den, og som nå også vil fjerne den. Jeg ser dette forslaget i det lyset, nemlig at det er en snikfjerning av fedrekvoten. Vi vet at det tidligere var en adgang til å overføre kvote fra den ene forelderen til den andre. Interessant nok ble den adgangen betydelig innstrammet av Bondevik II-regjeringen, med den argumentasjonen at den var både for byråkratisk, og at det var viktig å verne om fedrekvoten som sådan, fordi den kunne bli utvannet med det systemet som var. Jeg vil bruke den samme retorikken som Bondevik II-regjeringen brukte, når jeg nå vil kjempe mot en uthuling av fedrekvoten, som Høyre med dette forslaget tar til orde for. Da tror jeg heller på at vi fortsatt skal sørge for hele foreldrepermisjonen er så fleksibel at begge foreldrene kan ta ut en god del, og at man klarer å planlegge dette ut fra familiens forutsetninger. Det handler om at flere fedre bør ha rettigheter, at flere fedre bør ha mulighetene overfor arbeidsgiver til å ta ut en større andel av kvoten, at flere fedre får muligheten til å slippe til. For at alt dette skal kunne skje, må vi sørge for at vi fortsatt har en egen kvote forbeholdt far. Da kan vi ikke innføre regler som fører til at det blir en utvanning, og vi kan i alle fall ikke stå rolig og se på at høyresiden vil fjerne hele ordningen som vil sette muligheten for å ha kontakt mellom far og barn vesentlig tilbake i tid.