Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-12-13:
Jeg hadde håpet å se utenriksministeren i salen når vi debatterer utenriksbudsjettet, men vi får håpe at han kommer etter hvert. Vi legger bak oss et år som er preget av store omveltninger, av kriser og av håp. Millioner av mennesker har reist seg i kampen for grunnleggende menneskerettigheter, for verdighet og for rettferdighet. De har reist seg mot korrupsjon og diktatur. Fra grønnsaktorget i Tunis, via Tahrir-plassen i Kairo til Tagheer-plassen i Sanaa har de folkelige opprørene startet og ført til at mangeårige diktatorer ikke lenger har makt. I andre land pågår frihetskampen fortsatt. I dag kom meldingen fra FNs høykommissær for menneskerettigheter om at et moderat anslag er at myndighetene i Syria står bak drap på 5 000 sivile siden mars, og Høykommissæren ber Sikkerhetsrådet stille Bashar al-Assad for den internasjonale straffedomstolen for kriminell undertrykkelse av demonstranter. Likevel er det håp. Ikke minst gjorde det dypt inntrykk å høre fredsprisvinner Tawakkul Karmans nobelforedrag, eller rettere sagt appell, på lørdag. Jeg tror ikke dens signaleffekt til arabiske ledere og befolkningen kan overvurderes nok. Etter Duma-valgene i Russland 4. desember ser vi også sterke, folkelige protester. I et land med få tradisjoner for å ta til gatene har nå rundt 150 000 mennesker, kanskje enda flere, deltatt i protester mot valgfusk, korrupsjon og manglende demokrati. Allerede da komiteen besøkte Kirkenes i midten av oktober, kom de første meldingene om at noe var i ferd med å skje. Da hadde Putin og Medvedev igjen gjort et posisjonsbytte. På sosiale medier aksepterte ikke folk lenger at «stolleken» mellom presidenten og statsministeren skulle være den rådende måten å gjøre det på. Vi ser samtidig at EU og flere medlemsland står overfor store økonomiske utfordringer knyttet særlig til statsgjeld. Denne krisen er ikke skapt av EU, men av nasjonalstater som har levd over evne – lånt over evne – og ikke vært villige til å gjøre helt nødvendige reformer av pensjonsalder, skattesystemer og offentlige tjenester. Høyre anser forpliktende samarbeid og medbestemmelse som Europas vei ut av krisen. Vi ønsker derfor fortsatt et fullt norsk EU-medlemsskap. Den politiske og økonomiske integrasjonen i Europa omfatter også Norge. Det er i Norges klare interesse å bidra til at denne prosessen, ikke bare økonomisk, gjennom dagens finansieringsordninger, men også politisk, gjennom full medbestemmelsesrett i Europa. Budsjettforslaget for 2012 viser etter vår oppfatning at regjeringa fortsatt ikke i tilstrekkelig grad er villig til å prioritere i tråd med de prinsippene et samlet storting har lagt til grunn for norsk utenrikspolitisk engasjement, og det er at norsk innsats skal målrettes hvor det er viktigst og mest relevant for det norske samfunnet, og hvor Norge har en reell mulighet og evne til å gjøre en forskjell. Det er behov for en større grad av realisme og et klart fokus på måloppnåelse hva angår norske virkemidler, muligheter og målsettinger i utenrikspolitikken. Norge skal ha en sterk og prinsipiell stemme for universelle menneskerettigheter i det internasjonale systemet. Dette skal gjelde særlig sivile og politiske rettigheter, og det er ekstremt viktig at vi bruker denne stemmen nå som vi er medlem av FNs menneskerettighetsråd. Omveltningene i Nord-Afrika og Midtøsten i 2011 viser at arbeidet for menneskerettigheter og demokrati kan nytte. Vi mener at det er positivt at regjeringa lover en satsing på dette feltet, men registrerer at høye ambisjoner ikke følges opp med tilstrekkelige ressurser. I vårt alternative budsjettforslag foreslår vi derfor 100 mill. kr mer til å styrke støtten til Høykommissæren for menneskerettigheter og til menneskerettighets- og demokratiarbeid som oppfølging av den arabiske våren, særlig rettet inn mot organisasjoner og sivilt samfunn. Høyre støtter et høyt nivå på bevilgningen til utviklingen og bistand. Men det må være en utviklings- og bistandspolitikk som fokuserer på resultater framfor regjeringas symbolske målsettinger om prosentandel av BNI. Utviklingspolitikken bør ha langt klarere geografiske og tematiske prioriteringer enn det regjeringas forslag legger opp til, og må ha som langsiktig mål at bistanden skal overflødiggjøre seg sjøl. Gjennom å spre seg voldsomt reduserer regjeringa effekten av norsk utviklingspolitikk. Den norske debatten om utviklingspolitikk fokuserer dessuten fortsatt i for stor grad på størrelsen på bistandsbevilgningene, gjerne i prosent av BNI, som kjennetegnet på en god politikk for fattigdomsbekjempelse. Målet for enhver utviklingspolitikk må være mest mulig utvikling, ikke mest mulig bistand. Dersom det endelige målet for utviklingspolitikken skal nås, må det også utvikles mer presise resultatmål, og kontrollen må styrkes. Norge må stille strengere krav til mottakerland for norsk bistand. Spesielt må det stilles krav til demokratiutvikling, godt styresett og korrupsjonsbekjempelse. Høyre ønsker ikke å gi budsjettstøtte, eller annen direkte støtte, til offentlige myndigheter i land hvor utviklingen går i feil retning. En forutsetning for å motta norsk bistand må være klare tegn på demokratisering og respekt for grunnleggende menneskerettigheter. Vi er særlig bekymret for utviklingen i enkeltland, som Etiopia og Uganda, og vil redusere norsk støtte til disse landene. Norge gir i dag bistand til om lag 114 land, ifølge tall fra Norad. Norsk bistand blir også kritisert for å være for fragmentert og for å ha for små prosjekter til å holde oversikt. Erik Solheim viser i sin bok Nærmere fra 1999 til at en mye sterkere satsing særlig på grunnutdanning for jenter har brakt enorme forandringer til fattige land. Det er jeg helt enig i. Men det stiller regjeringas nedprioritering av utdanning i et enda rarere lys. Regjeringa har fått berettiget kritikk, ikke bare fra Høyre, men også fra mange organisasjoner, for manglende satsing på utdanning. Etter at utdanning i 2008 ble tatt ut av regjeringas prioriteringsliste for temaer i utviklingspolitikken, har vi sett en klar nedgang i bevilgningene. Ifølge tall fra Norad ble i 2010 bare 6 pst. av de samlede norske bistandsmidlene brukt til utdanning. Det er en nedgang fra et lavt nivå på 7 pst. i 2009. Tallene for helse og sosial sektor viser samme tendens; 9 pst. av bistandsmidlene gikk til dette i 2009 og 7 pst. i 2010. I samme periode har det funnet sted en enorm vekst i bistandsmidlene som kanaliseres til energi og miljø. Mens dette feltet fikk 9 pst. i 2009, har tallet steget til 16 pst. i 2010. Utdanning, særlig for jenter, skal være en prioritet i utviklingspolitikken, og Norge bør ta en internasjonal, politisk og økonomisk lederrolle for å sikre utdanning for alle. Høyre vil gi sin fulle støtte og anerkjennelse til våre soldater i tjeneste ute og hjemme og til dem som i dag er veteraner. Norske soldater gjør en meget god jobb, ofte under veldig vanskelige omstendigheter. Hver gang komiteen er på reise – særlig til allierte land – får vi med oss tilbake til soldatene våre rosende ord om hvordan de løser oppdraget sitt og bidrar sammen med allierte. La meg først knytte en kommentar til gårsdagens rapporter fra en statssekretærs og en embetsmanns reise og besøk i det kanadiske parlamentet. Når vi opplever at tall i størrelsesorden 200 mrd. kr kommer på bordet i det kanadiske parlamentet før i det norske parlamentet, tyder det på at departementet har lært lite av den runden vi hadde i Stortinget i juni 2010, da komiteen trakk forsvarsministeren inn i en åpen høring med ca. 80 påfølgende oppfølgingsspørsmål fordi regjeringa hadde presentert et for dårlig grunnlag og for lite informasjon til Stortinget i forbindelse med kjøp av fire treningsfly. Jeg vil understreke at det er uhyre viktig at regjeringa legger fram korrekt og oppdatert informasjon for Stortinget. Uavhengig av om det tallet som nå framkommer, er et uttrykk for en såkalt overordnet, teknisk justering eller en reell kostnadsøkning, er departementets kommunikasjon nok en gang under enhver kritikk, og det er egnet til å skape betydelig uro. Opplysningene om kostnadene framkom i et svar fra en embetsmann som eksplisitt sier at han må være forsiktig fordi dette ikke er offentlige tall. Budsjettåret 2012 er det siste i inneværende langtidsperiode. Forsvarets ressurstilgang og økonomiske situasjon gjennom og ved utgangen av dette året vil ha store konsekvenser for hvorvidt man når målet om større grad av balanse mellom struktur, oppgaver og ressurser, og vil samtidig legge det økonomiske grunnlaget for neste langtidsplan. Høyre har i sine alternative budsjetter i denne langtidsperioden samlet foreslått å styrke Forsvaret med 2,1 mrd. kr. Bevilgninger på dette nivået er helt nødvendige for å nå målet om et forsvar i balanse. Vi styrker Forsvaret med 530 mill. kr i budsjettet for 2012. Representanten Ivar Kristiansen vil komme nærmere inn på det i sitt innlegg. Jeg vil bruke de siste sekundene av min taletid til å peke på det forslaget som vi fremmer i budsjettinnstillingen, nemlig det å gjenopprette en spiss og fleksibel mobiliserbar innsatskapasitet med hurtig reaksjonsevne og tilstedeværelse i de større byene – en innsatsstyrke som er forutsatt å ha både trening for skarpere oppdrag og raskere responstid enn dagens innsatsstyrker i Heimevernet. Regjeringen har med full støtte fra Stortinget over flere år gjennomført en rekke positive tiltak knyttet til veteraner, men det er viktig at vi nå endelig får fjernet(presidenten klubber) den ulikebehandlingen som er for lik skade, og skadde, før og etter 1. januar 2010. (presidenten klubber)