trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-01-21:
Det var interessant å lytte til statsrådens innlegg, som jo var i samsvar med veldig mye av det som har vært uttalt i denne saken fra talerstolen i dag om offentlige anskaffelser. Det skulle være et enkelt regelverk, og det skulle gi mulighet for besparelser. Da forstår ikke jeg at ikke Regjeringen nå nærmest pr. omgående har gått inn for å inkludere kommunal og fylkeskommunal sektor når det gjelder innkjøp under terskelverdiene. Det skulle da ikke være noe større problem å ha de samme forhåndsdefinerte kriterier for hele den offentlige sektor. Vi vet at KS har en egen normalinstruks for kommunene og hadde med en observatør i det arbeidet som ble gjort i samband med utredningen som dette lovforslaget bygger på. Vår næringsminister har hele tiden selv sagt at han er en forkjemper for små og mellomstore bedrifter i Norge. Med det enorme innkjøpsmarkedet innenfor EØS og den konkurransesituasjon som norske små og mellomstore bedrifter befinner seg i på dette markedet, burde man jobbe aktivt for at de kan oppnå maksimal robusthet i dag. Nå skal det utredes og vurderes, og det var statsråden også inne på. Det er vel og bra, men dette er en håndsrekning til små og mellomstore bedrifter og deres konkurransesituasjon i dag. Hvorfor ønsker ikke næringsministeren å prioritere dette, slik at vi kan få dette regelverket til å inkludere også kommunesektoren pr. omgående?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-01-21:
Vi treng eit nytt regelverk for offentlege innkjøp. Nogjeldande regelverk er uoversiktleg og vanskeleg tilgjengeleg. Det må vera eit mål i all næringspolitikk å forenkla. Det betyr som oftast ei effektivisering i seg sjølv. At dette dreiar seg om svært store beløp, nærare 200 milliardar kr, gjer det ikkje mindre påkravd å rydda opp. Med så store summar, og dermed så store mogleg heiter for innsparing, er det nødvendig med eit klårt og greitt regelverk. Likevel er det fornuftig at Regjeringa legg opp til eit noko meir fleksibelt regelverk for innkjøp under dei såkalla terskelverdiane, altså for dei mindre beløpa. Like eins ser Kristeleg Folkeparti det som allmenn høfleg respekt ikkje å påleggja kommunane plikter utover dei som følgjer av Noregs internasjonale plikter, når dei ikkje har vore med i lovgjevingsprosessen. Noreg er forplikta både av WTO-avtala og av EØS-avtala, andre avtaler òg, til å sikra like vilkår for dei som er med i anbodsrunden. Føremålet med lova er nettopp å sikra likebehandling og fullt innsyn for dei som tilbyr varer og tenester til offentlege organ. At alle har moglegheit for å vinna ein anbodsrunde, vil kanskje pressa prisane. Det betyr mykje for den offentlege sektor. Men dette dreiar seg naturlegvis ikkje berre om pris. Det er knytt andre samfunnstenlege vilkår til innkjøp. Det er gjort framlegg om å krevja skatteattest og HMS-attest, altså ein helse-, miljø- og tryggingsattest. Like eins skal kjøparar ta omsyn til livssykluskostnader og miljømessige konsekvensar av innkjøp utan at dette krev omfattande utrekningar på miljøsida. Det er fornuftig av samfunnet å stilla slike samfunnsmessige krav. Kristeleg Folkeparti er einig med Regjeringa i at det er ei offentleg oppgåve å sikra tilstrekkeleg mange lærlingplassar i Noreg. Då er det viktig at dei firma som tar ansvar for opplæring av nye fagarbeidarar og faktisk tar eit økonomisk lyft for samfunnet, ikkje opplever dette som ei konkurranseulempe i forhold til offentlege oppdrag. Vi er derfor saman med fleirtalet, som ber om at dette vert tatt omsyn til under utforminga av forskriftene. Eg ser det slik at det er positivt at den frie mann og den frie kvinne skapar sin eigen arbeidsplass; det er det som ber Noreg. Med ein bedriftsstruktur der små og – skal vi kanskje kalla dei – mikrosmå bedrifter er dominerande, er det sjølvsagt ei utfordring å definera omgrepet kontraktørverksemd eintydig. Likevel opplever vi at bedrifter ganske tydeleg nyttar kontraktørar for å omgå faglege rettar og dei sosiale kostnadene det inneber å ha tilsette. Det er sjølvsagt uheldig. Det må, som Regjeringa òg strekar under kraftig, motarbeidast. Fleirtalet ber òg om at forskriftene må utformast slik at ein kan unngå dette. Kristeleg Folkeparti trur at dette er ei lov som kan føra til at offentlege innkjøp vert meir effektive – det er også føremålet – og som dessutan gjev moglegheiter for monalege innsparingar. Då oppnår vi mykje.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-21:
Det var for å etterkomme den anmodningen jeg nå har fått fra flere om å omgjøre forslaget til et oversendelsesforslag, at jeg tegnet meg på talerlisten. Jeg tror statsråden har interesse av og vilje til å gjøre noe på dette feltet, og så skal heller SV passe på hva som faktisk blir gjort når man kommer så langt. Jeg har lyst til å understreke at det i mange andre land jobbes med ganske strenge krav når det gjelder dette, spesifisert i rundskriv eller til og med i lovs form. Og det er klart at når man setter en slik standard og et slikt krav til næringslivet i et land, bidrar man også til at næringslivet utvikler et konkurransefortrinn som blir viktig. På den måten kan man altså både sikre at miljøstandarden i det det offentlige faktisk investerer i, blir så høy som mulig, og at bedriftene har kompetanse som er framtidsrettet, på de områdene vi vet forbrukerne vil bli mer interessert i i framtiden. Så herved er forslaget omgjort til et oversendelsesforslag.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-21:
Jeg er mye enig i premissene for det representanten Hedstrøm her gav uttrykk for. Det er helt avgjørende – og kanskje det viktigste hensynet siden vi på etterspørselssiden tross alt håndterer offentlige innkjøpere, som vi også har andre styringsmekanismer overfor – at vi har et regelverk og et lovverk som er lettest og enklest mulig for bedriftene å forholde seg til, og som føles og er rettferdig tvers igjennom, slik at det blir en ærlig konkurranse. Isolert sett ville det selvsagt vært ønskelig fra mitt og Regjeringens ståsted å ta med kommunene fra første stund, men kommunene var ikke modne for det, som vi kjenner til fra høringsuttalelser og engasjement i kommunal sektor. Vi har kommunalt selvstyre, og vi må ha en rimelig grad av respekt for at kommunene har egne oppfatninger om hvor fort de er villig til å gå fram på dette området. Regjeringen har ikke tenkt å vente lenge. Vi har tenkt å følge opp Stortingets vedtak ved raskt å sette i gang en dialog med kommunene om dette. Det ville i og for seg også vært konsekvensen av det forslag som er lagt fram av Høyre og Fremskrittspartiet. Dette etterleves, så jeg kan derfor ikke se at det er store konflikter rundt dette. Jeg merket meg også tydelig at saksordfører på vegne av flertallet i komiteen gav uttrykk for et sterkt ønske om at neste gang vi kommer tilbake til dette, og det bør kanskje ikke bli så veldig lenge til heller, bør også kommunene være med for beløp under terskelverdiene.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-01-21:
Jeg kan forsikre saksordfører om at i det videre arbeidet med å følge opp den innstilling som ligger til behandling i dag, og de vedtak som blir fattet, og å utarbeide forskrifter, vil vi selvsagt trekke veksler på både de erfaringer som er gjort gjennom ulike regler på dette feltet, og selvsagt på partene i arbeidslivet for å finne fram til den nødvendige vekting av de balanse punkter jeg tror vi er enige om. På den ene side må vi rydde vekk det vi kan si er det useriøse, som handler om kontraktører, uten at vi så å si skyller ut barnet med badevannet. Det er jo lov å drive småbedrifter og enmannsbedrifter og være delleverandører, og her må vi finne fram til et regelverk som også er innenfor de rammer som EØS-regelverket setter, for å få en ærlig og skikkelig konkurranse. Ikke minst på lærlingsiden vil disse hensyn være viktige å ta med, og selvsagt vil også samarbeidet med partene i arbeidslivet være viktig når en utarbeider forskriftene.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-01-21:
Det er nesten oppsiktsvekkjande at det er så brei politisk semje om denne saka som det er, men dess meir gledeleg er det jo. Det er på den eine sida eit spørsmål om å sikre at offentlege midlar blir brukte så effektivt og rasjonelt som råd er, men det er samtidig eit spørsmål om å leggje til rette for ryddige tilhøve på meir samfunnsmessige område. Sånn sett gjer vi i denne samanhengen eit godt stykke arbeid for at det offentlege skal bli ein marknadsaktør som kan vise veg for andre delar av samfunnet vårt. Så til dei sidene ved denne saka der det er usemje. Når det gjeld kommunal sektor, som Høgre og Framstegspartiet er så opptekne av å få med under terskelverdi ane, trur eg ikkje det er noka usemje, ei heller etter det eg har høyrt så langt i debatten, om at dette er ønskjeleg. Men det er eit spørsmål om kor fort ein skal gå fram. Med dei forsikringar som statsråden no har gjeve om å følgje dette opp, er eg nokså sikker på at det ikkje er lenge før vi kjem til den konklusjon også her i salen at kommunal sektor vil bli inkludert ved innkjøp under terskelverdiane, for det er ikkje slik at politikarane i kommunane er mindre opptekne av god ressursutnytting enn vi er. Lat oss no bruke litt tid for å få dette til utan strid. Eg er sikker på at det er betre enn at vi tvingar det igjennom mot kommunesektorens vilje. Så litt om lærlingar. Eg er klar over at det kan vere vanskar med å ha eit krav om lærlingar, men det bør jo kunne utformast slik at det ikkje er eit absolutt krav. I denne samanhengen, som i andre samanhengar, er det ikkje tvil om at det å skape haldningar er ein viktig del av det ein driv med. Og det er heilt opplagt at det er eit krav ein skal prøve å leve etter, at bedrifter som inngår kontraktar med det offentlege, skal ha lærlingar. Det vil fokusere på at bedriftene skal ha lærlingar. Det er den einaste måten som norsk næringsliv kan halde oppe sitt faglege nivå på. Eg har alltid vore forundra over korfor mange bedrifter har motførestellingar mot å ha lærlingar – dei påstår at det er så dyrt. Eg hadde nær sagt at ei bedrift som ikkje har lærlingar, undergrev sin eigen eksistens. Så til kontraktørar. Det er heilt opplagt at det er nær samanheng mellom skatteattest og kontraktørar. Det går på å etterleve offentlege lover og reglar, og det bør vi syte for å følgje opp. Lat meg til slutt berre få seie at dette er prøvt, sjølv om vi ikkje då hadde noka lov. Både når det gjeld Gardermobanen og Gardermoen, var dette teke inn i anbodsdokumenta som krav, og det har fungert og fungert godt. Så kan ein hevde at dette er store prosjekt, og det er store entreprenørar, og difor er det enklare. Men det skal vere visst at det har vore mange små entreprenørar inne i desse to prosjekta. Eg er nokså sikker på at statsråden og departementet her vil finne formuleringar som vil vere tenlege. Og dersom dei har vanskar med det, er det berre å vende seg til eit anna departement som har teksten, nemleg Samferdselsdepartementet. Lat meg berre samtidig få oppmode Kristin Halvorsen om å gjere om forslaget sitt til oversendingsforslag, for etter å ha høyrt statsråden, er eg nokså sikker på at det vil bli følgt opp.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-01-21:
Først et par kommentarer og så til slutt et spørsmål til finansministeren. Ot. prp. nr. 22 ble lagt fram for Stortinget den 5. desember 1998, og Stortinget gikk fra hverandre før jul den 18. desember. Det sier seg selv at det på så kort tid er meget vanskelig å behandle en total omlegging av fraktutjevningsordningen, så det er meg helt ubegripelig at ikke denne regjeringen behandlet denne saken og ordnet opp i statsbudsjettet på en ryddig måte overfor Stortinget Men så skal jeg òg gi noen signaler fra vår side: Vi er ikke imot fraktutjevning. Det har jeg sagt flere ganger. Men finansministeren må være klar over at vi ikke har tatt stilling til den såkalte selvfinansierende fraktutjevningsordningen som det er lagt opp til. Det synes jeg finansministeren skal merke seg. Videre er vi heller ikke av den oppfatning at den prisøkningen som har skjedd på bensin, ene og alene skyldes fraktutjevningen. Nei, det er en prisjustering som har skjedd som kanskje skyldes mer enn akkurat fraktutjevningen, nemlig en avgift. Når det gjelder om det omtalte dokumentet er dårlig eller godt, så er det på ett punkt meget godt, og det er hvordan pengene skal bringes inn. Men det er ikke godt nok i forhold til hvordan disse pengene skal fordeles. Det er vårt ankepunkt. Det er klart at det aller meste av utjevningsmidlene går til sentrale strøk der volumet av bensinsalget er størst, og det vil ikke vi være med på. Til slutt: Mener virkelig finansministeren at den finansieringsordningen som lå inne fra Regjeringens side, i første omgang skal komme de sentrale strøk til gode?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-01-21:
Dette kan fort komme til å bli en debatt om hvem som kom først, høna eller egget. Nå skal ikke jeg si om Arbeiderpartiet er høna eller egget og vice versa hva gjelder sentrum, men det kan her nå fort bli en diskusjon om i hvilken rekkefølge man har fremmet forslag om å gjeninnføre en gammel ordning, en ordning som altså ble nedstemt i forbindelse med budsjettbehandlingen. Og det er på en måte litt av det kuriøse ved hele denne saken at Regjeringen fremmer forslag gjennom statsbudsjettet om å oppheve den da eksisterende ordning, nå kalt den gamle ordning, for så, etter at budsjettbehandlingen er avsluttet, å legge fram en odelstingsproposisjon om å innføre en ny. Etter mitt skjønn burde begge disse vært sett i sammenheng i forbindelse med budsjettbehandlingen, men det skjedde altså ikke. Når vi nå behandler forslaget om ny ordning, redegjorde Tore Nordtun utmerket for hvorfor et flertall i komi teen mener det er god grunn til å sende proposisjonen tilbake til Regjeringen for ytterligere utredning. Fra Fremskrittspartiets side er det ingen grunn til å ta den prinsipielle debatten om fraktutjevningsordningen nå, i og med at det både foreligger et forslag fra Arbeiderpartiet og et forslag fra sentrum som vil bli behandlet i denne sal på et senere tidspunkt. Likevel er det fristende å si at mye av disse problemene kunne vært løst hvis f.eks. Fremskrittspartiets forslag om en kraftig reduksjon i bensinavgiftene over hele landet hadde blitt vedtatt. Det er ikke veldig lett å utjevne priser på noen varer i hele Norge og tro at det ikke vil koste noen noe å få til en slik prisutjevning. Men ved en reduksjon i avgiftene over hele landet ville alle få nyte godt av at vi faktisk er en olje produserende nasjon, og vi burde kunne ta oss råd til å sette ned avgiften. Men den debatten vil i hvert fall vi ta på et senere tidspunkt og bare nå konstatere at vi sender denne saken tilbake til Regjeringen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-01-21:
Det er veldig fristende å be både statsråden og i og for seg sentrumspartiene om å tenke seg om to ganger, for det er ikke slik at Arbeids- og administrasjonsdepartementets budsjett ikke var ferdigbehandlet, og at det kunne trekkes inn igjen i en forhandlingssituasjon. Det forelå en budsjettavtale mellom sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet som var undertegnet av alle de fem partiene. Så kan man jo sette spørsmålstegn ved hvorvidt fraktutjevningsordningen var en del av den. Det vil i hvert fall Fremskrittspartiets stortingsgruppe drøfte mer inngående før behandlingen av både det nye Dokument nr. 8-forslaget og forslaget fra Arbeiderpartiet som er lagt fram i dag. Men jeg syns at det må være grunn til å ha litt større respekt for avtaler som er inngått, knyttet til et budsjett. Det var faktisk slik at Regjeringen selv foreslo å fjerne den gamle fraktutjevningsordningen i budsjettet for 1999. Det aksepterte både Høyre og Fremskrittspartiet, og vi kom ikke med noen innvendinger til det under forhandlingene, fordi vi syntes det var greit. Og når statsråden står på denne talerstolen og sier at hvis vi mente at det var grunnlag for noe annet, så ville vi varslet det, vil jeg si: Ja, nettopp, vi aksepterte fullt ut at den gamle ordningen ble fjernet. Og selv om Regjeringen hadde varslet at den ville komme med en ny sak, var den ikke lagt fram, og det var ikke kjent for Stortinget hva den ville inneholde. Ergo er verken Høyre eller Fremskrittspartiet etter mitt skjønn bundet opp til en proposisjon som ennå ikke var gjort kjent for Stortinget slik at man visste hvordan den ville se ut og hva den ville inneholde. Så jeg syns man skal tråkke litt varsomt. Fra vår side vil det i hvert fall være god grunn til å se nøye igjennom hvorvidt vi mener at denne håndteringen er et brudd på budsjettavtalen eller ikke, men det vil vi komme tilbake til.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 1999-01-21:
Eg trur ikkje vi skal bruka tid på å forklara og fordela skuld for at vi no ikkje har noka ordning, men heller retta blikket framover og sjå på kva måte vi kan finna tenlege løysingar. Det det må spørjast etter, er kvifor vi ønskjer ei ordning med fraktutjamning. Ifrå min ståstad er det fordi vi ønskjer reduksjon av dei meirkostnadene næringslivet og privatpersonar får med lang transport av drivstoff. Dette er ei målsetting som grunnar seg i å leggja vilkåra til rette for å halda oppe busetnad i heile landet. Kvifor transportstøtte for drivstoff? Jau, fordi drivstoff er ein energiberar, som er ein føresetnad for utvikling av næringslivet og for å halda oppe busetnaden. Her vil eg samanlikna med ein annan energiberar, nemleg elektrisk straum, og den ordninga vi har for utjamning av kostnadene med transport av den. Der er det lagt til grunn at transportkostnadene skal vera om lag dei same utan omsyn til avstand, og den ordninga er også sjølvfinansierande. Regjeringa sitt framlegg i Ot.prp. nr. 22 byggjer på same prinsipp. Derfor meiner eg at framlegget frå Regjeringa ville gje den ønskte effekten. Dette ville vera ei ordning som ville gje fullstendig fraktutjamning. Eg er òg klar over og har merka meg Konkurransetilsynet sine merknader om den ordninga som vi har hatt fram til 31. desember i fjor. Dei merknadene tilseier at det er naudsynt å sjå om andre system kan verka betre. No må vi ta til etterretning at fleirtalet i finanskomiteen og her i Odelstinget ikkje finn den foreslåtte ordninga godt nok utgreidd, og at fleirtalet også meiner at høyringsfristen for forskriftene ville vera for kort. Det tek vi til etterretning. Av den grunn fann vi det også naudsynt å fremja eit Dokument nr. 8-forslag i dag. Det er ikkje i motsetnad til Arbeidarpartiet sitt framlegg, men det er rett og slett praktisk for å kunna spara tid, i og med at Arbeidarpartiet sitt framlegg inneber at det først skulle til departementet, og så skulle departementet koma til Stortinget. For å spara tid og for at distrikta ikkje skal lida under at det ikkje er ei ordning, tok vi initiativet og fremja det forslaget. Eg trur nok at det må jobbast ein del med sjølve ordninga som skal koma, ei ordning som skal vera betre og meir målretta, og det har eg tillit til at Finansdepartementet vil makta. Med dette vil eg ta opp framlegget frå mindretalet, som er teke inn i innstillinga.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-01-21:
La meg i all vennskapelighet si at jeg synes ikke finansministeren har noen god dag i dag. Når han står på Stortingets talerstol som finansminister og i grunnen sier at det er det samme hvem som fremmer bevilgningsforslag – om det er Regjeringen eller partier på Stortinget, det er bare spørsmål om hvem som kommer først – da må jeg si at man har vel egentlig gitt opp å regjere. Jeg har faktisk sjelden hørt en regjeringsrepresentant ta representanten Carl I. Hagen så på ordet ved å si at i grunnen kan Stortinget godt styre ved å foreslå bevilgninger. Jeg er enig i at rent formelt kan en regjering godt vente til dens forslag er tilbakesendt etter flertallsvedtak i Stortinget – skjønt det var vel ikke mye tvil om innstillingens skjebne. Men det er jo et statsråd i morgen også, og det er statsråd neste fredag, og det ville gått enda fortere enn behandling av et Dokument nr. 8-forslag. Faktisk kunne Regjeringen ligget foran hvis den hadde villet det, men jeg forstår at det vel ikke er poenget. Så står finansministeren på toppen av det hele og sier at etter at man er blitt enig om rammene i en budsjettavtale, kan man i grunnen godt sprenge rammene. Det er ikke korrekt det finansministeren opplyste i sin siste replikk, at rammene ikke inneholdt enighet om hva man skulle gjøre. Det var ingen drøftelser på noe tidspunkt om fraktutjevning i forhandlingene, derfor var det heller ikke en del av avtalen. Og hvis finansministeren altså forutsetter at man etter vedtak i slutten av november om bindende rammer plutselig skal gå til omfordeling av rammene fordi Regjeringen finner det for godt å fremme en hittil ukjent proposisjon 5. desember – og jeg må si at finansministeren vel har rekord i understatement når han sier at å fremme den 5. desember kanskje gav en rimelig kort behandlingstid – må det kunne sies at ingen forslag, bortsett fra forslag om tvungen lønnsnemnd, blir behandlet på så kort tid, så Regjeringen kunne ikke ment for alvor at en skulle få behandlet dette som en del av budsjettet. Ellers etterlyser jeg et svar på mitt spørsmål om den nye fraktutjevningsordningen i forhold til EØS-avtalen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-01-21:
Den siste tanken, utjevning av tomtepriser, altså at man skulle ha lik tomtepris for hyttegrunn uavhengig av hvilke infrastrukturinvesteringer kommunene hadde gjort på heiser og andre anlegg, vil jo gi interessante signaler til kommunene. Da tror jeg det ville reise seg en storm av protester fra kjente deler av Distrikts-Norge, og jeg er faktisk enig med dem i så fall. Til selve forståelsen av budsjettavtalen. Den er det litt nødvendig for meg å bringe frem nå, i likhet med representanten Hagen, fordi finansministeren har gal forståelse av budsjettavtalen, og det må oppklares. Det er ikke slik at Regjeringens opplegg ligger til grunn uten tanke på om det er det tallmessige innholdet eller kjente eller ukjente tanker fremført i f.eks. nasjonalbudsjettet eller innstillingen om nasjonalbudsjettet. Det er det tallmessige innholdet det er enighet om. Kjente og ukjente tanker, varslede og ikke-varslede forslag er det bare enighet om dersom disse er tatt opp. Det er jo en del forslag av den type som ble tatt opp, og som det ble flertall for. Holdningen til Telenor er ett eksempel, holdningen til privatisering av Arcus er et annet eksempel, osv. Finansministeren gir også den anvisning at man kunne jo godt i administrasjonskomiteen funnet plass til 100 mill. kr mer. Det forutsatte i første rekke at det var enighet om at man skulle gjøre det, og dernest enighet om hvordan man skulle dekke det inn. Jeg vet ikke om finansministeren tenkte på at man innenfor den komite kunne funnet muligheter for å kutte i pressestøtten ytterligere 100 mill. kr. Det er mange som har antydet det i sine alternative budsjetter. Men jeg syns kanskje ikke det var det mest velegnede området for å oppnå enighet de fem partier imellom. Meg bekjent kom det aldri noe slikt initiativ fra regjeringspartiene, og det var kanskje der behovet ville vært størst. Til slutt til representanten Nymo. Jeg har ikke gått inn i noen realitetsdebatt om en statlig fraktutjevningsordning. Han mente at angrep var det beste forsvar. Man skal lytte til en representant som Nymo, som vel nylig har varslet avsettelse av Regjeringen. Det er en teknikk som Nymo med stor intensitet har brukt. Jeg er klar over at det ligger et stort krav fra alle deler av Distrikts-Norge, også fra Høyre-politikere, om lavere bensinpriser. Det ville vært interessant om Senterpartiet i tidligere tider hadde fulgt våre forslag om å sette ned avgiften på bensin, men jeg har ikke registrert representanten Nymos støtte til noe sånt forslag noen gang. Uttrykket «lik bensinpris i hele landet » er et uttrykk jeg ikke har sett brukt som beskrivelse verken av den gamle ordningen og konsekvensen av den eller den nye ordningen og konsekvensen av den, kfr. finansministerens innlegg i denne debatten. Bare for ordens skyld: Jeg har ikke brukt uttrykket den «ikke-intellektuelle » delen av Finansdepartementet med henvisning til den politiske ledelse. Det er en tanke som bare Nymo har hatt.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-21:
La meg først få korrigere representanten Nordtun, som feilaktig sa at SV her er sammen med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre. Det er vi ikke. Vi er sammen med sentrumspartiene og hr. Bastesen – uten stor entusiasme. For maken til saksbehandling skal en vel lete lenge etter – det er beskrevet av mange talere før meg. Det kan jo ikke være mulig, med noen grad av seriøsitet, først å trekke en ordning og så etterpå si at man skal komme tilbake på tampen av sesjonen med en helt ny ordning som ikke er utredet. Og på toppen av alt opplever vi at de samme partiene, sentrumspartiene, legger inn et forslag i Odelstinget samme dag som saken skal behandles! En viss grad av seriøsitet bør man kunne forvente av regjeringspartier. Jeg antar at begrunnelsen må være at man har havnet i en allianse med Høyre og Fremskrittspartiet som, som hr. Foss helt riktig sa, en aldri kunne forvente ville støtte denne ordningen. Og det betyr at man på en måte er tatt med buksa nede og nå ser prisen for den alliansen man har valgt å gå inn i. Når det er sagt, har vi hele tiden ønsket en fraktutjamningsordning. Vi hadde ønsket den ordningen som var. Vi vil da også sekundært støtte det forslaget som foreligger, rett og slett fordi det tross alt er bedre enn ingen ordning. Det betyr at vi vil bidra til flertall for en ordning, hvilken ordning det nå måtte bli. Samtidig skal man kanskje også ha en viss grad av edruelighet i spørsmålet, for det er jo ikke slik at selv om vi har hatt en fraktutjamningsordning i alle år, har bensinprisen i vårt langstrakte land vært lik. Tvert imot er bensinprisen i distriktene høyere, og har vært det i alle år, enn den er i sentrale strøk. Og det skyldes helt andre mekanismer enn den utjamningsordning som vi her har. Det er vel heller ingen som innbiller seg at folk flytter til byen fordi man der får billigere bensin enn man får i Distrikts-Norge. Det er helt andre mekanismer som her slår inn. Men det er klart, en utjamningsordning bidrar til en viss grad til at man får kompensert for de ekstra kostnadene ved å frakte drivstoff ut i vårt grisgrendte land. Derfor er vi positive til en slik ordning, og har hele tiden ønsket å støtte den. Det som blir det paradoksale her, syns jeg, er primært saksbehandlingen, som er under enhver kritikk, og som med rette bør latterliggjøres. Det betyr at Regjeringen forhåpentligvis har fått seg en liten lærepenge i hvordan man bør opptre. Ikke minst bør man også nå ta konsekvensen av den alliansen man frivillig har valgt å gå inn i, med to partier som selvfølgelig er imot den type ordning. Det man i dag opplever er prisen man må betale. Vi får da akseptere den useriøse saksbehandling, og SV skal bidra til å skape flertall for en eller annen ordning, primært den ordningen vi hadde fram til januar. Hvis det viser seg at Regjeringen ikke kommer tilbake med den, får vi bidra med en annen ordning, som vel er den ordningen som ligger i proposisjonen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-21:
Med all respekt: Denne replikkrunden har ikke vært spesielt oppklarende sett fra finansministerens ståsted. Og vi har i dag også fått høre noe meget spennende, det kan kanskje kalles den restadske parlamentarisme, for hvis jeg hørte rett, sa han følgende i sitt innlegg: Det er likegyldig hva Regjeringen mener, det er Stortinget som bestemmer. Og vi har også sett i forbindelse med budsjettet at det faktisk er likegyldig hva Regjeringen fremmer fordi man lar seg herse med i Stortinget. La det ligge. Jeg synes dette er blitt mer og mer uklart etter som replikkordskiftet har gått frem. Hvis det var viktig for sentrumspartiene å få på plass en fraktutjevningsordning, hvorfor ble den ikke tatt opp i de interne budsjettdrøftingene som var før budsjettbehandlingen? Det er interessant å legge merke til at man på den ene siden fjerner en ordning, og så på den andre siden ikke viser muskler tross alt i forhandlingene for å få en ordning på plass. Det er heller ikke gitt noen god forklaring på hvorfor man ikke i det opprinnelige statsbudsjettet fremmet forslag om den nye ordningen samtidig med at man fjernet den gamle. Det logiske ville vært at man i samme proposisjonen sa at vi har nå et forslag til en bedre ordning, vi tar bort den gamle ordningen og kommer med et forslag til erstatning av denne, og fremmer det i en odelstingsproposisjon i forbindelse med statsbudsjettet. Jeg klarer ikke å forstå hvorfor det ikke har skjedd. Om det skyldes rot eller har andre grunner, har vi i hvert fall ikke fått det forklart gjennom dette replikkordskiftet. Et spørsmål til som er interessant, og som vi ikke har klart å få svar på, er: Hvis Regjeringen mener at man i en periode fram til sommeren skal gjeninnføre det som nå kalles den gamle ordningen, som da har en prislapp på noen titalls millioner kr, hvordan skal man få til det i en budsjettallianse med Høyre og Fremskrittspartiet? Begge de partiene har vært oppe på talerstolen her i dag og sagt at de ikke var interessert i å bidra med statens penger til den type avtale, men at man kanskje var villig til å se på andre ordninger. Og så vidt jeg har forstått, har sentrumsregjeringen inngått en bindende budsjettavtale for hele perioden, som gjør at Høyre og Fremskrittspartiet ikke bare sitter med en hand på rattet, men faktisk i førersetet, og det kunne da vært interessant å høre fra finansministeren hvordan de nesten 50 mill. kr som dette skal koste, skal finansieres.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-01-21:
Fraktutjevningsordningen for drivstoff er av vital betydning for næringsliv og folk ute i distriktene. At ordningen er fjernet, er nærmest en katastrofe for enkelte bedrifter, entreprenører og f.eks. de som driver med gruvedrift og bruker store mengder drivstoff og har kalkulert sin drift med fraktutjevning. Det kan dreie seg om flere hundre tusen kroner i ekstra utgifter for enkelte store bedrifter. Da har jeg ikke tenkt på de private og den enkelte er nødt til å bruke bil som fremkomstmiddel. De kommer i tillegg. Behandlingen av denne saken og framlegget er kritikkverdig. Når ikke flertallet i komiteen kunne gå inn for den ordningen som det var framlagt forslag om, på grunn av at den var for dårlig utredet og framlegget var for dårlig, gikk de inn for å sende saken tilbake til Regjeringen for å få den bedre utredet. Det skulle bare mangle. Men det verste er at ordningen med fraktutjevning er tatt bort uten at den er erstattet med noe annet. Det går bare ikke an! Det er å lure folk, det er å lure bedriftene, og det er å lure næringslivet, som har basert sin drift og sine forutsetninger på de økonomiske rammer som lå til grunn før dette året startet. Derfor må den gamle ordningen som vi hadde, snarest mulig innføres til en ny ordning blir framlagt av Regjeringen. På den måten kan jeg gå inn for forslaget som er fremmet av Tore Nordtun, og for så vidt det Dokument nr. 8-forslaget som ble levert i Stortinget tidligere i dag. For meg er det likegyldig hva for et forslag som blir vedtatt. Det som er viktig, er at det blir en ordning som blir iverksatt så fort som mulig. Det har folk krav på. De har krav på ikke å bli direkte lurt når de skal drive næringsvirksomhet, og når de skal holde på med aktiviteter og skape verdier til fordel for hele samfunnet. Det er visse rammebetingelser. Det er noe som heter folkeskikk, og det går ikke an å være så fri for folkeskikk at man gjør noe slikt som dette og tar bort en ordning som folk regner med. Jeg har ikke stort mer å tilføye. Jeg vil støtte det framlagte forslaget fra Nordtun.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-21:
Jeg skal gi representanten Nordtun rett i at Stortinget ikke hadde veldig lang tid til å betenke seg, men det var i hvert fall slik at odelstingsproposisjonen forelå den 5. desember, og det var før Arbeids- og administrasjonsdepartementets budsjett ble behandlet, så hvis man reagerte veldig sterkt, hadde man ved behandlingen av det budsjettet anledning til å videreføre den ordningen man hadde fra før. Det skjedde altså ikke, og derfor får vi dele litt på ansvaret for at man nå i en måned ikke har hatt noen fraktutjevningsordning. Nordtun karakteriserer videre Regjeringens forslag som en total omlegging av fraktutjevningsordningen. Det syns jeg er å overdrive. Den omleggingen som skjer, er altså at man etter forslaget i odelstingsproposisjonen finansierer dette, ikke ved en bevilgning foretatt av Stortinget, men ved en innkreving av bidrag fra fem–seks oljeselskaper. Det er ingen total omlegging, for bruken av disse pengene er forutsatt å skje som før, etter den gamle ordningen. Så er det nok riktig at det meste i kroner og ører går til relativt sentrale områder. Det skyldes jo at det er der de fleste drivstoffbrukerne bor, og at det er der mest drivstoff selges. Likevel er det ingen tvil om at effekten er mye større ute i distriktene, for det er jo fraktutgifter utover sju øre pr. liter som har vært kompensert etter den ordningen vi hadde før. Fraktutgiftene øker selvfølgelig med avstanden fra tankanleggene, så effekten har åpenbart vært størst i distriktene, selv om mye av de ca. 100 mill. kr i året som fraktutjevningsordningen har kostet, har gått til relativt sentrale områder. De mest sentrale områdene får jo ingen ting, for de har fraktutgifter under sju øre pr. liter. Jeg får ikke tid til å si noe særlig mer enn dette, men poenget mitt er at vi har ikke planer om å omlegge selve utbetalingsordningen, det er finansieringen som det er foreslått skal skje på en annen måte.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-21:
Jeg beskyldte i mitt innlegg verken Høyre eller Fremskrittspartiet for avtalebrudd, men sa at forklaringen på at man ikke i forhandlingene tok opp spørsmålet akkurat om en selvfinansierende fraktutjevningsordning, var at verken Høyre eller Fremskrittspartiet tok opp det temaet til tross for at ordningen var varslet. Det stod i dokumentene som var grunnlag for forhandlingene, at vi ville erstatte den gamle ordningen med en ny. Men jeg går ikke lenger på den veien, for jeg har tillit til at det kan bli et flertall for en ny ordning likevel her i Stortinget, uavhengig av hva konklusjonene måtte bli i f.eks. Fremskrittspartiet. Så sier representanten Siv Jensen at avtalen var i hvert fall inngått. Det er riktig, men det var en avtale om rammer. Og hvis nå Stortinget hadde ment at å avvikle den gamle fraktutjevningsordningen var så uakseptabelt, var det mulig innenfor de rammer som lå i avtalen, å omdisponere slik at man kunne videreføre en fraktutjevningsordning. Det var det som var mitt poeng, at man hadde hatt muligheten, men jeg innrømmet som svar på replikken fra representanten Nordtun at Stortinget nok hadde kort tid. Jeg tror ikke det tjener noen særlig hensikt å dvele lenger ved dette. Det viktigste er nå at vi forhåpentligvis får gjeninnført den gamle ordningen fra 1. februar. Og jeg har tillit til at vi skal kunne overbevise om at den nye ordningen er bedre enn den gamle, bl.a. fordi den gir full fraktutjevning i motsetning til den vi har hatt fram til årsskiftet, og som vi gjeninnfører midlertidig fra 1. februar.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-21:
For ikke å glemme å svare på det siste spørsmålet igjen: Det er antatt at den ordningen vi har hatt, er i tråd med EØS-avtalen, og mitt embetsverk antar at den nye ordningen derfor også vil være det. Så sier representanten Per-Kristian Foss at jeg har uttrykt meg som om det er det samme hvem som fremmer forslag. Nei, det er ikke slik, men Regjeringen må forholde seg til det formelle, og selv om en innstilling foreligger, er ikke et forslags skjebne, i dette tilfellet Ot.prp. nr. 22s skjebne, avgjort før voteringen nå snart avholdes her i Odelstinget. Da først vet vi. Så sier representanten Per-Kristian Foss at det er et statsråd allerede i morgen. Men det er slik at saker som behandles i statsråd i morgen, allerede i dag er behandlet i forberedende statsråd. Så det er for sent å få fremmet et forslag i statsråd i morgen, siden det forberedende statsråd allerede er avholdt. Så er det en total misforståelse av det jeg sa, hvis representanten Per-Kristian Foss oppfattet det slik at man kan sprenge rammer eller forflytte mellom rammene. Det var ikke det jeg sa. Jeg pekte på at man kan omdisponere innenfor de enkelte rammer. Når det gjelder Arbeids- og administrasjonsdepartementets budsjett, kunne man altså, hvis man fant forslaget om en ny ordning uakseptabelt og ønsket å videreføre den gamle, innenfor rammen – som da riktignok Stortinget hadde fastsatt – omdisponere penger slik at det ble plass til en fraktutjevningsordning, men da selvfølgelig på bekostning av andre kapitler innenfor den samme rammen.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-21:
Når jeg i mitt innlegg sa at det er likegyldig hvorvidt Regjeringen mener at en sak er godt nok utredet eller ei, hvis Stortinget mener noe annet, var det fordi det da er Stortingets ord som er det avgjørende. Slik er det for enhver mindretallsregjering. Hvis det ikke er en mindretallsregjering, risikerer den ikke at stortingsflertallet har en annen oppfatning. Det har vært slik i ganske lang tid at vi har hatt mindretallsregjeringer som selvfølgelig må finne seg i at det er Stortinget som bestemmer. Det var ikke noe mer enn det som lå i det jeg sa om det spørsmålet. Så spør Djupedal: Hvorfor tok vi ikke nettopp denne saken opp i forhandlingene? Det var en rekke forslag som lå i Regjeringens og regjeringspartienes opplegg, som ikke ble tatt opp i forhandlingene, og som heller ikke har skapt noe problem i ettertid. Det skyldes at Regjeringens og regjeringspartienes opplegg lå til grunn for forhandlingene, og det var endringer i Regjeringens og regjeringspartienes opplegg som var forhandlingstema. Og når det ikke ble tatt opp av dem vi forhandlet med, var det ikke naturlig at regjeringspartiene skulle ta opp én av veldig mange saker som vi gjerne ville ha gjennomført. Videre mener Djupedal at budsjettavtalen med Høyre og Fremskrittspartiet gir de to partiene vetorett. Det er ikke riktig. Det som står i avtalen, er at i den grad det er behov for endringer i det økonomiske opplegg, skal man konsultere avtalepartene. Men det er ikke slik at hvis Regjeringen føler sterkt behov for å gjøre en endring, i den grad det ikke angår akkurat de punktene som man har konkret avtale om, så kan Høyre og Fremskrittspartiet motsette seg det. Men vi har forpliktet oss til å konsultere, og så vidt jeg vet, er det allerede foretatt slike konsultasjoner her i Stortinget. Og jeg vil ikke være så pessimistisk at jeg allerede på forhånd forutsetter at Høyre og Fremskrittspartiet vil motsette seg den nye ordningen. Det får vi i hvert fall vente med til saken forelegges Stortinget.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-21:
Hvorvidt noen misforstås eller ei, kan jo skyldes budbringeren, at uttalelsen er utydelig, men det kan også skyldes mottakeren, at en enten ikke forstår eller kanskje ikke ønsker å forstå. Så sier Dag Terje Andersen at Regjeringen ikke tar ansvar. Jeg har nå forsøkt å si det to ganger før, men jeg får prøve en tredje gang: Det var veldig mange ting Regjeringen ville ha gjennomført, men som vi ikke fant det nødvendig å ta opp så lenge ikke forhandlingsmotparten tok det opp som et forslag til endringer i Regjeringens opplegg. Første punkt i avtalen er at det er Regjeringens og regjeringspartienes opplegg som ligger til grunn, og ut fra det gjøres det følgende spesifiserte endringer. Vi hadde f.eks. sterke ambisjoner når det gjaldt helsesatsingen. Det ble ikke nødvendig å ta opp det spørsmålet, og det har heldigvis ikke medført noen problemer senere, fordi det har vært enighet om at man burde satse mer. Så kommer Dag Terje Andersen igjen tilbake til at rammene var vedtatt. Ja, rammene – delrammene og totalrammen – var vedtatt, men fordelingen av de enkelte rammene var ikke avgjort. Hva skulle fagkomiteene i Stortinget drive med, hvis de ikke kunne ha anledning til innenfor de vedtatte delrammer å foreta omrokeringer i forhold til Regjeringens opprinnelige opplegg? Så muligheten var der hvis man hadde funnet det veldig påkrevd, å videreføre den gamle fraktutjevningsordningen. Videre er det slik at etter forslaget er det oljeselskapene som skal foreta selve innbetalingen av bidraget til det selvfinansierende fraktutjevningsfondet. Men de har selvfølgelig ingen sareptakrukke å ta av, så det blir forbrukerne som til sist må betale, det er skattebetalerne eller drivstofforbrukerne som skal betale, og det er det som ligger i selve utjevningsordningen. Det er også slik i dag at fraktutgiftene betales av noen – delvis av oss alle sammen ved det bidraget som har vært bevilget over statsbudsjettet, de ca. 100 mill. kr, og resten av brukerne. Så blir det en omfordeling – hvor mye som belastes de forskjellige brukere. Det er riktig at utslaget blir at det blir noe mindre å betale for dem som bor lengst ute i distriktene, og noe mer å betale for dem som bor sentralt, men det er ikke store og dramatiske beløp det dreier seg om – kun noen få øre pr. liter drivstoff.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-01-21:
Denne finansministeren har gjort seg bemerket noen ganger med å uttale at han syns det er beklagelig at han så til de grader blir misforstått i forskjellige sammenhenger. Etter å ha hørt denne replikkvekslingen burde ingen være forundret over at det han sier, kan misforstås. For det vi her ser, er at Regjeringen ikke i det hele tatt tar ansvar for at den får gjennomslag for det den foreslår, men prøver å skylde på andre partier, som bl.a. Per Kristian Foss og Siv Jensen har vært inne på. I det siste svaret her hører vi det om igjen, at finansministeren sier at når dette ikke ble tatt opp i forhandlingene, var det fordi man regnet med at det var på plass, fordi det var Regjeringens forslag til budsjett som lå til grunn for forhandlingene. Men så sa han i svar i stad til Tore Nordtun at Stortinget kunne ha sørget for å ta inn igjen denne bevilgningen i Administrasjonsdepartementets budsjett. Da var allerede rammene vedtatt, så finansministeren snakker altså mot seg selv! Han sier på den ene siden at han i forbindelse med avtalen med Høyre og Fremskrittspartiet var sikker på at saken var på plass, altså i forbindelse med vedtakelsen av rammene, men så skulle noen allikevel i forbindelse med Administrasjonsdepartementets budsjett ha sørget for å gjeninnføre en bevilgning som man var trygg på at det var flertall mot. Dette henger absolutt ikke på greip. Hvem skulle i så fall dannet det flertallet når finansministeren gir uttrykk for at han stolte på at både Høyre og Fremskrittspartiet aksepterte grunnlaget for enigheten? Jeg skjønner godt at både Høyres og Fremskrittspartiets representanter har vanskelig for å akseptere den fortolkningen. I tillegg til det sier finansministeren her at det er oljeselskapene som nå skal betale for hans foreslåtte inntektsside i fraktutjevningsfondet. Da må jeg spørre finansministeren: Er det ikke slik at det er forbrukerne i de områdene som ikke får fraktutjamning, som kommer til å få en prisøkning på bensin for å finansiere finansministerens påfunn?
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-01-21:
Engasjementet her i dag synliggjør helt klart at det er mange som har svært dårlig samvittighet for at bensinprisen i Distrikts-Norge har nådd nye høyder. Men det er ingen som gjennom sin argumentasjon har klart å fraskrive seg ansvar. Etter å ha hørt representanten Foss" første innlegg må jeg si at det er ingen tvil om at han la til grunn et prinsipp om at angrep er det beste forsvar. Høyres ledelse er vel ikke den politiske grupperingen som ivrer mest for solidariske ordninger, som Regjeringens fraktutjevningsordning så avgjort må sies å være. Jeg kunne tenke meg å spørre representanten Foss" om han har fått med seg det unisone kravet fra Høyres fotfolk i Distrikts-Norge – ikke minst fra mitt fylke, Troms – om lik bensinpris i hele landet. Eller er det kanskje slik at representanten Foss definerer sitt fotfolk i partiet på samme måte som han definerte Finansdepartementet: den intellektuelle delen, som jeg går ut fra er synonym med partiets ledelse, og de ikke-intellektuelle – i Finansdepartementet representert ved finansminister Restad?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-01-21:
La meg begynne i det vennlige hjørnet og si at finansministeren har helt rett i at det er en pliktig konsultasjonsordning som ligger i avtalen, at man først skal søke å finne frem til enighet med Høyre og Fremskrittspartiet når det gjelder eventuelle endringer i det vedtatte statsbudsjett for 1999. Hvis det ikke er mulig, kan man gå andre steder. Men for å forlate det vennlige hjørnet: Det må være noe riv ruskende galt med finansministerens forståelse av punkt 1 i avtalen når han later som om det dreier seg om andre ting enn bevilgningsmessige tall. Referansen til at det er regjeringspartienes finansinnstilling som ligger til grunn, dreier seg utelukkende om de tallmessige forslag til bevilgninger i kroner og ører og selvsagt ikke om det som disse partiene skrev i finansinnstillingen på alle andre områder, i hvert fall ikke at det skulle bety noe som helst i nærheten av tilslutning til ukjente forslag som Regjeringen varslet at den kanskje ville fremme ved senere høve. Det har ingenting med avtalen å gjøre i det hele tatt. – Nå har jeg litt problemer, hr. president. Jeg har ikke tenkt å snakke en halv time, så jeg lurer på om klokka kunne korrigeres litt. Det står at jeg har 28 minutter igjen, mens jeg har 3 minutters taletid.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-01-21:
Ikke begrenset! Det var fint – jeg trodde det var 3 minutter. Glimrende, da kan jeg ta det litt mer med ro! Tilbake til forståelsen av avtalen, punkt 1, og tallene. Jeg synes det er riktig å si dette fra talerstolen, i og med at jeg tror statsministeren har gjort seg skyldig i den samme misforståelsen. Jeg kan godt føre bevis for det, for det ble også, slik finansministeren var inne på, klarlagt at man i de forskjellige komiteer stod fritt til å forhandle med alle partier om endringer, så lenge de tallene som eksplisitt var nevnt i avtaleteksten og vedleggene, var på plass. Så lenge de tallene var på plass, kunne man altså endre andre ting. Hadde det vært slik at det var regjeringspartienes politikk på alle områder som lå til grunn, slik den var presentert i finansinnstillingen, ville det selvsagt ikke vært mulig med en slik frihet for de enkelte komiteer. Dette dreier seg altså utelukkende om at vi aksepterte tallstørrelser på bevilgninger på inntekts- og utgiftssiden i finansinnstillingen samt de endringer som ble gjort eksplisitt i avtalen med vedlegg, og ikke noe annet. Så man må fra Regjeringens side slutte å tro og hevde offentlig at Høyre og Fremskrittspartiet har gitt sin tilslutning til eventuelle planer og fremtidige forslag fordi vi ikke eksplisitt tok dem opp i forhandlingene. Vi tok dem ikke opp, for de var ikke tema for forhandlingene. Det var kroner og ører i forbindelse med rammene som skulle være retningsgivende for komiteene, vi forhandlet om. Det synes jeg er viktig å si. Når det gjelder sakens realitet, må jeg få lov til å si, som jeg har sagt i forhåndskonsultasjonene som har vært, at nå begynner Fremskrittspartiets gruppe å bli fristet til å utarbeide et Dokument nr. 8-forslag om å innføre noen fondsordninger og andre utligningsordninger slik at vi får like boligpriser eller like tomtepriser over hele landet. Dette utgjør langt større utgifter for de fleste familier enn akkurat bensinprisen, og der er det faktisk, stort sett, omvendte forhold som gjør seg gjeldende. En råtomt på ett mål i Oslo-området kan komme opp i 1 mill. kr – bare råtomten. Det skyldes selvsagt det politiske flertall som har begrenset de områder man kan bygge på, enda det er mer enn nok plass fra naturens side. I andre deler av landet kan man få en råtomt for 10 000 – 40 000 kr pr. mål. Hvis man først skal begynne å utjevne, finnes det altså andre områder som det kunne være fristende å legge frem Dokument nr. 8-forslag om. Vi skal følge utviklingen og vurdere om vi skal lage en konstruksjon nettopp for å anskueliggjøre den planøkonomien og tenkningen som gjør seg gjeldende i Regjeringen på dette området.