Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-01-31:
Først kan det kanskje være på sin plass å presisere at statsministeren ikke har bevilget nye penger til fylkeskommunen. Statsministeren har derimot delegert til fylkeskommunen å sette navnetrekket sitt på en sjekk som den tidligere kommunalminister satte sitt navnetrekk på. Det er to vidt forskjellige ting. Det er mye spennende å lese i den redegjørelsen som vi har til debatt i dag, og det er faktisk også en god del å være enig i. Det er et stort behov for å få mer ut av hver krone som brukes i offentlig sektor. Det er også nødvendig i større grad å vektlegge individuelle behov, slik statsråden tar til orde for. Tjenester må så langt som mulig tilpasses den enkeltes behov. Det er nødvendig med desentralisering av beslutningsmyndighet. Dette er både fornuftig og høyst nødvendig. Og det er også helt nødvendig å fjerne unødvendig byråkrati, fjerne unødvendig detaljregulering og unødvendig øremerking. Regjeringen vil også få Senterpartiets helhjertede støtte i arbeidet med utflytting av statlige institusjoner, som var et prosjekt som jeg brukte ganske mye tid på i min tid som kommunalminister. Her akter Senterpartiet å være en pådriver, og jeg vil derfor allerede nå benytte anledningen til å ta opp det forslaget som er lagt fram fra Senterpartiet. Fra Senterpartiets side vil like muligheter til gode offentlige tjenester, uavhengig av egen økonomi og uavhengig av bosted, ligge i bunnen for all utvikling av offentlig sektor. Etter min oppfatning er dette overhodet ikke tilfellet i Regjeringens opplegg. Markedsstyring vil skape økte forskjeller. Regjeringen innfører nå et prinsipp som først og fremst Fremskrittspartiet har gjort seg til talsmann for: Pengene skal følge brukerne. Det er et prinsipp som utvides til stadig nye områder, og som hittil Fremskrittspartiet mer eller mindre har stått alene om å hevde på den måten som Regjeringen nå gjør. Og dette kombinert med større innslag av private tilbud innenfor både helse og utdanning, mer privatisering og mer markedsstyring vil gi større forskjeller. Det tror jeg ærlig talt vi kan innrømme først som sist. Det vil gi større geografiske forskjeller, og det vil gi større sosiale forskjeller. Det er en del påfallende trekk med denne redegjørelsen, og det er ikke overraskende at Ola T. Lånke må henvise til statsråden når det gjelder å redegjøre for hvorfor fylkeskommunen ikke er nevnt. For fylkeskommunen som forvaltningsnivå nevnes ikke med ett ord. Det brukes begreper som «staten», «kommunene» – ikke kommunesektoren, men kommunene – «enkeltsektorer», «etater» og «tjenesteproduserende enheter». Det regionale nivå er borte i Høyres framtidssamfunn. Det tror jeg vi først som sist skal erkjenne. Det er borte – det er ikke nevnt med ett ord. Det andre som er påfallende, er at man har en enøyd tro på at markedet vil ordne opp. Vi snakker mer om delegering enn om desentralisering. Vi snakker mer om kontroll fra de lokale myndighetene enn om deltakelse og folkevalgt innflytelse. Dette er ikke desentralisert folkestyre, men det er delegert embetsmannsstyre, etter min oppfatning. Men minst like interessant som å lese statsrådens redegjørelse var det faktisk også å lese et innlegg i NHOs tidsskrift «HORISONT» fra januar 2001 som rektor Victor D. Norman har skrevet. Når man leser redegjørelsen, er det helt tydelig at det i alle fall ligger politisk håndverk til grunn for den redegjørelsen som vi har til behandling i dag. Den er skrevet av Victor D. Norman selv, ikke av embetsverket i departementet. Og det er særdeles mange likhetstrekk i redegjørelsen og i dette innlegget. Det er den samme analysen, det er mye av den samme medisinen, men hensikten og virkningene kommer tydeligere fram i det rektor Norman skriver i innlegget, enn i det politikeren Norman skriver i sin redegjørelse. Rektor Norman beskriver gevinstene ved offentlig begrensning. Mer fristilling, mer konkurranseutsetting, forsiktig privatisering og eventuelt økt brukerbetaling er medisinen som skal føre til effektivisering. Så gir rektor Norman eksempler på noen områder hvor politisk beslutningsvegring ikke fører til nødvendig effektivisering: Ineffektivitet i grunnskolen, som skyldes vegring mot nedleggelse av skoler med lavt elevtall, ineffektivitet i samferdselssektoren, som skyldes manglende vilje til å begrense jernbanedrift til det sentrale østlandsområdet, og å fordele midler til veginvestering etter nytte-kostnadskriterier. Ifølge Norman vil denne form for ineffektivitet bli borte med fristilling, konkurranseutsetting, forsiktig privatisering og eventuelt økt brukerbetaling. Finner vi så dette igjen i Regjeringens politikk? Ja, så til de grader. Det er sammenfattet kort i et avsnitt på side 9 i hans manus. Der står det følgende: «Arbeidsmål nummer tre er en mer effektiv offentlig sektor. Vi må få flere og bedre tjenester ut av hver krone som brukes, vi må omallokere ressurser til de områdene der vi får mest ut av den siste kronen, og vi må komme frem til en arbeidsdeling mellom det offentlige og brukerne som gjør at de samlede kostnadene knyttet til offentlige tjenestetilbud blir så lave som mulig.» Det er i praksis nøyaktig det samme som står i artikkelen fra i fjor, som vil føre til større forskjeller geografisk, større forskjeller sosialt – en politikk som hittil Fremskrittspartiet har vært alene om, og som det, mildt sagt, er overraskende at også Kristelig Folkeparti er med på.