trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2003-02-05:
Nei, jeg mener faktisk at de sett av tiltak vi setter i verk, innebærer en mye mer systematisk og kraftig oppfølging av dem som skal bli bosatt, enn det som tidligere har vært tilfellet. Blant annet er et av de viktigste tiltakene å gi en komprimert og god norskopplæring. Jeg har lyst til å gjøre oppmerksom på at vi i mange år har fått sterke signaler om at opplæringen i norsk for asylsøkere har vært vanskelig fordi man i klassene har hatt personer som sitter med avslag, som ikke har vært motivert til å delta i undervisningen, og som har vært uromomenter, slik at kvaliteten på bruken av disse midlene heller ikke har vært god mange steder. Det vi kommer til å gjøre, er selvfølgelig å fokusere sterkt på norskopplæring med én gang de har fått positive vedtak. Jeg har lyst til å kommentere én ting når det gjelder den lange tiden man sitter på mottak. Mange av dem som sitter lenge, har fått avslag og sitter og venter på klagebehandlingen sin. Akkurat den gruppen har faktisk en veldig lav motivasjon for å delta i dette.
Erna Solberg (Høyre), 2003-02-05:
Stortingsflertallet har vedtatt et budsjettopplegg for 2003. Jeg vil ikke stå i denne sal og si at vi skal revurdere eller endre dette. Budsjettopplegget for 2003 var altså en vurdering av hvordan vi best kunne bruke pengene. Skulle vi hatt mer penger knyttet til integreringstiltak, var ikke dette det området jeg ville startet på først. Vi har mange områder det er behov for å gjøre dette bedre på. Derfor vil jeg ikke legge opp til at vi i revidert nasjonalbudsjett skal reversere et vedtak som altså har fått flertall i det budsjettet vi har fremforhandlet med andre partier. Når det gjelder tildelingen av midlene til aktivitetstilskuddet som er lagt inn, skal vi sørge for at det blir utbetalt raskest mulig. Det er nok mulig at vi i fremtiden må se mer på hvilket dagtilbud vi skal legge opp til. Det er ikke sikkert at det skal være norskopplæring. Det er mulig at vi skal utvikle den biten som går på å gi andre typer aktivitetsopplegg, bedre i fremtiden. Det kan vi komme tilbake til, men jeg tror ikke den måten norskopplæringen har vært organisert på, eller det å gi slik opplæring til alle asylsøkere som kommer, har vært riktig.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-02-05:
Jeg ønsker å stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «Det er ingen offentlig kontroll med strømmålere. Dermed kan man risikere at noen strømmålere går for fort, og at man dermed betaler for strøm man ikke har brukt. Nettleverandøren man er tilknyttet, eier strømmåleren, men er ikke pålagt å justere den. Det er fordi strømmålere i dag er unntatt fra lov om mål og vekt. Strømmålere kan dermed måle feil i årevis uten at det blir oppdaget. Ser statsråden i disse «strømtider» at dette er merkelig, og vil statsråden i så fall gjøre noe med dette?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-02-05:
Jeg takker statsråden for svaret, som var delvis greit, men samtidig er jeg ikke helt fornøyd. Det er selvfølgelig sett i forhold til strømkjøperne i dag. Det er 2,2 millioner strømmålere spredt rundt i Norges land, og mange av strømkjøperne kjøper strøm for 20 000–30 000 kr i året, kanskje mer, kanskje mindre – det varierer jo selvfølgelig. Det finnes egentlig ingen lov om denne måleren. Men går en på en bensinstasjon og kjøper én liter bensin à 9 kr, da har pumpa vært kontrollert i forhold til en lov – pumpa blir justert og kontrollert hvert år etter loven om mål og vekt. Det er klart at for at det skal være et tillitsforhold mellom kjøper og selger, må det også være en strømmåler som kjøperen er 100 pst. sikker på viser riktig, og særlig i disse tider. Nå er det snakk om så mye penger sett i forhold til den ene literen bensin som jeg bare tok som et eksempel. Jeg takker også statsråden selvfølgelig for at en skal gå i dialog med nettleverandøren, men en må ha noe strengere, det må flere kontroller til. For er det slik at en kjøper er usikker, kan han få en til å komme og se på strømmåleren, men er den riktig, må strømkjøperen betale for kontrollen, og er det feil, koster det ingenting.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-02-05:
Jeg takker nok en gang for svaret. Det er klart at både Fremskrittspartiet og regjeringspartiene mener at vi skal bruke mindre ressurser på slike ting, som statsråden sier. Men samtidig må vi tenke på den enkelte forbruker. Hvis en kjøper strøm for 30 000 kr, og strømmåleren går 10 pst. feil, er det snakk om 3 000 kr, og x antall år framover blir det mye penger. Når det heller ikke finnes noen lov eller noe regelverk for hvor ofte en strømmåler skal skiftes eller på andre måter justeres, kan det være at en del er litt usikre på om strømmåleren virker riktig. Jeg tror også at en kontrollordning ville ha den virkningen at de som eventuelt kunne tenke seg å jukse med en strømmåler – jeg sier «tenke seg» å jukse med en strømmåler – ikke gjør det. Så jeg tror ikke at dette nødvendigvis vil koste noe for nettleverandøren, for jeg tror det blir en pluss/minus nytteverdi her som kommer ut på null, men at man får et bra tillitsforhold til nettleverandøren.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-02-05:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Bergen kommune kjem svært uheldig ut når det gjeld utjamning av skatten. Bergen «taper» også som følgje av inntektsutjamninga. Kommunen får heller ikkje ta del i dei spesielle tilskota i inntektssystemet. Bergen kjem på 91,6 pst. av landsgjennomsnittet trass i at skatteinngangen er høgare enn landsgjennomsnittet. Bergen har i oktober 2002 søkt om ekstra midlar for 2003. Kva vil statsråden gjera, og når kan Bergen få svar på søknaden?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-02-05:
Eg vil takka for svaret, men eg må seia at eg er svært skuffa over at Bergen får avslag på søknaden sin. Eg trur at statsråden og eg er veldig einige om at Bergen er i ein særleg vanskeleg situasjon. Og vi veit at når 230 000 menneske i Bergen er avhengige av helsetilbod, omsorgstilbod og skuletilbod, rammar det veldig mange. Bergens Tidende har i fleire artiklar dei siste dagane fortalt om at ein må kutta som følgje av at Regjeringa med støtte frå Framstegspartiet sveltefôrar kommunane. Kommunane får overført for lite pengar til å løysa grunnleggjande oppgåver. Det er sjølvsagt også vanskeleg for bergensarar å skjøna at skatteinngangen i Oslo og Stavanger skal ramma dei. For han er for låg. Det er altså ikkje skatteinngangen i Bergen i fjor som er låg, men skatteinngangen i andre kommunar. Eg kjenner til korleis systemet verkar, men det er klart at i ein slik situasjon, med alle dei store oppgåvene som ikkje vert løyste, spør eg: Kva vil statsråden gjera for bergensarane?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-02-05:
Eg takkar igjen for svaret. Det er også slik at ein statsråd har fullt høve til å koma til Stortinget med forslag om auka midlar til overføringar til kommunane, men det ønskte ikkje denne stasråden å gjera. Hadde Arbeidarpartiet sitt forslag vorte vedteke, hadde Bergen kommune hatt 45 mill. kr meir å rutta med i år. Det er viktige pengar. Det er klart at i den situasjonen ein no er i, der storbyane har store utfordringar, må eg setja mi lit til at statsråden den vil gjera noko med det i den storbymeldinga som kjem. Men det er for dårleg i dag. Det vert for dårlege tilbod. Eg er heilt ueinig med statsråden i at Bergen ikkje har kontroll med sine kostnader. Både KOSTRA-tal og anna har vist at Bergen kommune er veldig godt administrert, men kommunen har eit stort innbyggjartal og storbyproblem som ein ikkje har i mange andre kommunar i dette landet. Difor må det verta storbymeldinga ein skal satsa på, og då spør eg igjen statsråden: Vil ho gjera noko for Bergen?
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-05:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Under familie-, kultur- og administrasjonskomiteens reise til Eide kommune ble det ved Svanviken Statlige Mottak gitt en grundig orientering om konsekvensene av endret regelverk for norskopplæring for asylsøkere som trådte i kraft fra 1. januar 2003. Dette har medført økt passivitet i hverdagen og mistrivsel blant asylsøkerne. Hvordan vurderer statsråden denne situasjonen, og hva vil statsråden gjøre for å sikre at asylsøkere i mottak får et verdig tilbud å fylle hverdagen med?»
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-05:
Under besøket i Eide kommune kom det klare meldinger både fra politisk og administrativ ledelse, fra ledelsen på mottaket og ikke minst fra søkerne. I Eide har det vært en ganske sterk kommunal satsing på dette. De har satset på kompetanse, og de har bygd opp en internasjonal skole rundt dette. Norskundervisningen lå definitivt i botnen for denne kompetansesatsingen. Jeg deler statsrådens syn på at det er viktig å få ned saksbehandlingstiden, og er glad for at det blir sagt. Faktum er at det fortsatt går ganske mange måneder og faktisk år. Resultatet er at de snur døgnet. De tar barna ut av barnehage og det blir gnisninger. Liknende signal har vi fått fra Nord-Trøndelag, der ca. 10 pst. av søkerne i dag har tilfredsstillende norskundervisning. Jeg tenkte ikke å dra opp en debatt om innvandringspolitikken generelt – det var ikke min hensikt – men norskundervisningen er fundamental, og som statsråden sier, er det ca. 20 pst. som får opphold. Da er mitt spørsmål: Er muligheten for skikkelig integrering for disse 20 prosentene på en måte ofret gjennom dette vedtaket? Det er tross alt 20 pst. som skal være i Norge. Deler statsråden det synspunktet?
Ola T. Heggem (Senterpartiet), 2003-02-05:
Statsråden minner om aktiviseringstiltakene og potten til det på 4,8 mill. kr. Jeg er også kjent med at det er kommuner som har hatt søknad inne ganske lenge, og som ennå ikke har fått svar. Nå skriver vi faktisk februar, og det er iallfall gått én måned. Mitt håp gjennom å bringe dette inn i stortingssalen var for det første å finne løsninger slik at norskundervisningen kan starte opp senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett til våren, og for det andre å påskynde at de midlene som faktisk er bevilget, blir stilt til disposisjon snarest. Kan statsråden love i det minste iallfall å vurdere muligheten for at dette faktisk kan skje?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2003-02-05:
Eg vil stilla fylgjande spørsmål til forsvarsministeren: «Kystradar Sør er lagt ned». – eller rettare sagt: vedtatt lagt ned. «Kystradartenesta i denne landsdelen er viktig, ikkje berre for Forsvaret, men også for Kystverket, redningstenesta, Tollvesenet og i samband med miljø- og grenseovervaking. Kan statsråden opplysa om Regjeringa har alternative planar for denne radartenesta?»
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2003-02-05:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg har stor forståing for at ein ikkje vil satsa vidare på teknisk utstyr som er utslite, og som i tillegg kanskje er forelda. I svaret nemner statsråden ei rekkje moderne og teknisk avanserte ressursar som på ulikt vis kan bidra til overvakinga av kysten. Det er interessant. For i tillegg til Forsvarsdepartementet er det fleire departement med sine underliggjande etatar som bør ha stor interesse av ei dekkjande og effektiv kystovervaking. Eg nemner som eksempel miljøovervaking, grenseovervaking, redningstenesta, fiskerioppsyn og tolletaten sine behov. Mitt tilleggsspørsmål vert då: Er det eller vil det bli teke initiativ til for det fyrste å få klarlagt alle dei behova og interessene som knyter seg til overvaking av kysten vår, og for det andre å få klarlagt korleis tilgjengelege ressursar kan utnyttast så effektivt som mogleg, og om dei ressursane som er tilgjengelege, er tilstrekkelege i forhold til det totale behovet?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2003-02-05:
Eg takkar igjen for svaret, som gjev grunn til både tryggleik og optimisme. Noreg har mykje kyst, og kysten betyr mykje for nasjonen. Derfor er kystovervaking viktig. Det har skapt ei viss uro at Kystradar Sør ville verta avvikla, men eg konstaterer at dette ikkje betyr ei svekt overvaking av kysten, snarare tvert imot. Eg tolkar svaret slik at me kan sjå for oss ei modernisert kystovervaking som tek vare på dei ulike behova som ein har langs kysten. Så eg takkar igjen for svaret.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-02-05:
Kystradar Sør ble bygd på 1960-tallet ut fra helt andre militære behov enn dem Forsvaret har i dag. En vesentlig andel av kostnadene knyttet til etableringen av Kystradar Sør ble dessuten dekket av NATO. Slik det fremgår av St.prp. nr. 55 for 2001-2002 foreslo Regjeringen å legge ned Kystradar Sør. Det var fordi denne kystradarkjeden nærmer seg slutten av sin tekniske levetid og hadde liten operativ verdi for Forsvaret i dag. Denne radarkjeden gav heller ikke fullstendig dekning langs hele kysten av Sør-Norge. Jeg vil dessuten påpeke at ingen sivile etater har benyttet informasjon direkte fra Forsvarets kystradarkjede. Beregninger viser at en modernisering og utbygging av Kystradar Sør vil kreve betydelige investeringer. NATO er ikke villig til å bidra til finansiering av en slik oppgradering, og andre prosjekter gis langt høyere prioritet fra Forsvarets ledelse. Ut fra en helhetlig vurdering kom Regjeringen derfor fram til at en utvidelse og modernisering av radarkjeden ikke kunne prioriteres i forhold til andre og mer kritisk viktige omstillings- og moderniseringsprogrammer i Forsvaret. Stortinget sa seg enig i dette den 19. juni i fjor, gjennom Innst. S. nr. 232 for 2001-2002 som gav sin tilslutning til forslagene i St.prp. nr. 55. Regjeringen har dermed ikke alternative planer for Kystradar Sør. Forsvaret har imidlertid en rekke ressurser som bidrar til verdifull overvåking av kysten. I tillegg til fly- og fartøysressurser omfatter dette bl.a. elektroniske sensorer, satellittbilder og kystovervåkingssystemet COSS, Coastal Operations and Surveillance System. Regjeringen vil dessuten gjennomføre flere tiltak for å sikre bedre overvåking av kysten. Ved utbygging av nettverk for automatisk identifisering av skip, AIS, i 2003–2004 legges det til rette for overvåking av AIS-pliktige skip langs hele kysten. Videre ønsker Regjeringen å utvide territorialfarvannet fra 4 til 12 nautiske mil, noe som åpner for at vi kan utøve kontroll av skipstrafikken i et større geografisk område. I tillegg vurderes det nå om det skal etableres en felles sivilmilitær billedoppbyggingssentral som vil kunne motta informasjon fra både sivile og militære overvåkingsressurser. Overvåking av norskekysten er en samfunnsoppgave som i så fall vil kreve økonomiske og praktiske bidrag fra en rekke sivile så vel som militære aktører.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-02-05:
Jeg er glad for at spørsmålsstilleren her nettopp trekker fram alle de ulike departementer som er berørt, og som har behov knyttet til kystovervåkning. Det pågår et tverrdepartementalt prosjekt i Regjeringen knyttet til en eventuell etablering av en felles sivilmilitær billedoppbyggingssentral. Forsvarsdepartementet er i dialog med berørte departementer, særlig Justisdepartementet og Fiskeridepartementet, med sikte på å utarbeide et utkast til notat og mandat. Forsvarsdepartementet vurderer også om en slik sivilmilitær billedoppbyggingssentral f.eks. kan legges til LDKN hvis interessen for et spleiselag mellom ulike departementer skulle vise seg å være til stede.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2003-02-05:
Da føler jeg bare behov for å legge til at vi allerede i dag har noe som heter KYBAL. Det er en oppgave som er lagt til LDKN, og som handler om kystberedskap og aksjonsledelse ved fare for ulykker og akutt forurensning til sjøs. Hvis vi tar utgangspunkt i dette arbeidet og det arbeidet som er iverksatt for å identifisere andre departementer som har fellesinteresse med Forsvaret for å trygge sikkerheten på kysten, har vi muligheter til å kunne tjene brede samfunnsinteresser, og med den eventuelle billedoppbyggingssentralen gi økt trygghet for det som jeg oppfatter at spørsmålsstilleren er opptatt av, nemlig å kunne sikre oss mot både miljøkriser og andre kriser langs den lange kysten vår.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-05-20:
Jeg har fornøyelsen av å fremsette to forslag. Det ene er på vegne av representantene Ursula Evje, Ulf Erik Knudsen og meg selv om å innføre valgfritt sidemål i grunnskolen og den videregående skolen. Det andre forslaget er på vegne av representanten Ursula Evje og meg selv om tiltak for å ivareta elever og foreldres rettssikkerhet i forhold til opplæringen og skolen for øvrig.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-05-20:
Eg skal ikkje ha sagt om eg er skjerpa eller ikkje, men eg synest iallfall rapporten frå Riksrevisjonen er ein nyttig gjennomgang av eit viktig samfunnsområde. På vegner av Arbeidarpartiet er eg sjølvsagt samd i merknadene til fleirtalet i komiteen. Eg er glad for at merknadene er ganske framtidsretta, for det er fyrst og fremst kva me kan læra av dette i framtida, som er det viktige. Og eg er glad for referatet frå høyringa, som viste at både vegdirektøren og statsråden tek dette på alvor. Det skulle borga for at det vert færre slike overskridingar i framtida. Så er det jo mange grunnar til at det vert overskridingar. Det kan vera at det skjer endringar, openberre ting som ein må gjera om i prosessen ein har begynt på, der det vil vera for dumt å lata det vera, og det vil kosta meir fordi det er noko anna som skal gjerast. Ein viss grad av fleksibilitet må ein ha for slike situasjonar. Det andre er at når det kjem heilt uventa tilhøve, er det klart at det kan koma av kompetansemangel. Dersom det er årsaka, er det no lovt at det skal ein gjera noko med, og at kompetansen skal styrkjast. Men eg må seia at når eg høyrer på representanten Engeset, verkar det nærmast som om han les i rapporten og i innstillinga at ein bevisst har underbudsjettert for å få igjennom prosjekt. Det klarer ikkje eg å lesa i det som kjem fram. Det kan vel tolkast slik, og den siste talaren kan vel òg tolkast slik, at ein kan anta at ein iallfall ikkje set prislappen for høgt. Og det er klart: Me kan ikkje ha det slik at ein undersel eit prosjekt, same kor godt det er. Det må vera realistiske tal som er på bordet når me får oss det førelagt. Så har det vore sagt – og det seiest i fleirtalsinnstillinga – at no skil me byggherre- og utbyggjarfunksjonen betre, og det vil bli betre. Målsetjinga med alt dette er å få meir veg for pengane. I denne samanhengen vil eg ha sagt at det viktigaste er at me får meir veg for pengane, ikkje at me får ein annan type byråkrati for pengane. Det viktigaste, føler eg, er at me no ikkje må bruka så mykje ressursar på anbodspapir, på utlysingsprosessar, på å velja anbydarar, på å kontrollera, ha tilsyn med dei og sjekka dei etterpå, at me faktisk ikkje får meir veg for pengane. Det som vil visa – om eitt år, om to år, om tre år – om denne reforma er vellukka, er at me faktisk får meir veg for pengane.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2003-05-20:
Behandlinga i komiteen har saksordføraren gjort grundig greie for, så det lèt eg liggja. Oppsummert kan ein seia at ein gjennomgang av slike store, omfattande prosjekt som det her er snakk om, alltid vil vera nyttig. Samanliknar vi desse prosjekta som vi har rapport på, og andre tidlegare gjennomførte anlegg, er det mange likskapstrekk når det gjeld faktorar som fører til at den økonomiske ramma sprekk. Eitt av desse trekka er at planlegginga skjer i god tid og under eitt. Med andre ord: Endringar som kjem undervegs, er ein sikker kostnadsdrivar. På dette området er det framleis ein del å henta. Eg meiner å lesa ut av denne rapporten, og ikkje minst den høyringa vi hadde, både med vegdirektøren og med statsrådane – noverande statsråd og dei to tidlegare statsrådane – at tidleg planlegging, altså å vera i forkant i høve til utbyggingstakt, synest å vera ein nøkkel. Ein planbank i kvart fylke hadde etter mitt syn vore ein fordel. På den måten kunne eventuelle endringar i planane skjedd på eit tidlegare stadium, og faren for overskridingar ville ha vore mindre. Om omorganiseringa av Statens vegvesen frå 1. januar 2003 vil få innverknad på dette forholdet, står att å sjå. Med den rapporten som vi behandlar i dag, i botnen, vil ein gjennomgang, når ei tid har gått, klargjera om omorganiseringa har hatt den effekten som ein frå etaten si side har hevda. Eitt forhold som var tydeleg gjennom høyringa, var metodane som ein innan Statens vegvesen nytta for å få fram den beste kompetansen til planleggingsarbeidet. Det vart frå leiinga si side forklart at ein målretta henta fram personar i etaten til dei oppgåvene som den enkelte hadde interesse av og spesiell kompetanse på. På denne måten vil ein over tid kunna framelska eit planleggingsteam av høg standard. For eigen del synest eg dette er ein metode som klart er å føretrekkja framfor det forslaget som ligg i innstillinga frå Framstegspartiet, om å innføra eit nytt regelverk som opnar for å straffa den som ikkje fungerer i planleggingsarbeidet. Når det gjeld miljøaspektet ved veganlegg generelt, må det seiast at det har skjedd ei markant betring over mange år. For nokre år sidan vart det innført noko som heitte «Vakre vegars pris». Denne prisen har nok i mange høve ført til at mange planleggjarar og entreprenørar har vorte – lat oss seia – kunstnarar når det gjeld å byggja med naturen og ikkje mot naturen. Her vil eg halda fram at den kompetansen som har vorte overført frå den tida ein arbeidde manuelt, til dei metodane ein brukar i dag, med maskinell muring bl.a., har vore påfallande. Der ser vi mange gode resultat. Det er kort og godt fabelaktig mykje av det arbeidet som er utført rundt omkring, som er av særdeles god kvalitet. At miljøaspektet kan takast endå betre i vare enn i dag, er det lett å skriva under på.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2003-05-20:
Det meste er vel sagt i denne debatten. Store veiprosjekter har en tendens til å koste til dels mye mer enn hva som var forutsatt da det hele startet. Men dette gjelder ikke bare veier og anlegg. Store prosjekter som man gir seg i kast med i et samfunn, har i det hele tatt en tendens til å bli dyrere enn det som var forutsatt. Vi ser at disse overskridelsene skyldes en lang rekke svært kompliserte forhold som dukker opp underveis. Det å bygge en vei er noe helt gigantisk å gi seg i kast med, og særlig i et land med den topografien osv. som vi har. Ulike myndigheter har også en funksjon i forhold til et slikt prosjekt. Som nevnt her tidligere, er det kommunene som sitter som reguleringsmyndighet, og som regulerer etter hvert som prosjektet skrider fram – ikke minst kanskje på grunn av utålmodighet i denne salen for å få ting gjort. Alt dette er med i det totale bildet. Det er mange skjær i sjøen underveis. Vi har også ny teknologi, ny kunnskap og ny erfaring som vil forbedre situasjonen framover. Det blir jo bedre og bedre det vi holder på med. Men det er nok svært viktig at Riksrevisjonen og Stortinget følger opp og følger med i hva som skjer i disse store prosjektene, slik at vi blir systematisk bedre til å få dette rimelig godt på plass. Norge er et lite land. Det betyr at man ved de forskjellige prosjektene vi har, har et lite miljø å henvende seg til. Som representanten Ringstad sa i stad, er det et fåtall entrepenører som kan gi seg i kast med de helt store prosjektene. Det kan være ett av de forholdene som spiller inn når det gjelder hvilken pris man totalt sett får her. Det er behov for å bedre styringssystemet underveis i prosjektene, det er behov for å finne fram til modeller og systemer som gjør at man har et mer realistisk grep om prisen, før man gir seg i kast med store prosjekter. Det har jeg følelsen av at vi er i gang med og på god vei med i de fleste områder i samfunnslivet. Det som er helt avgjørende for oss å være oppmerksom på, er at når et prosjekt får en stor overskridelse, er det ikke bare en større kostnad på dette prosjektet, men det betyr også at andre prosjekter utsettes i tid, endres eller kanskje helt legges til side. At vi ikke har gode nok systemer for dette, kan bety at de planer og forutsetninger som er lagt til grunn her i dette huset, kanskje ikke lar seg fullt ut gjennomføre.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-01-14:
Jeg skal prøve å la være å provosere noen som helst, slik at ikke debatten forlenges så mye. Men jeg har lyst til å knytte et par kommentarer til det som er sagt, i forhold til Apelthun Sæle og likeens statsråden, som fortsatt er veldig opptatt av arbeidsinnvandring. Først til det som representanten Apelthun Sæle sier. Vi har behov for tamiler, vi har behov for somaliere, vi har behov for russere, og vi har til og med behov for svensker, sier representanten. Ja, vi har ledige tamiler, vi har ledige somaliere, vi har ledige russere, og vi har ledige svensker som i dag hever trygd i Norge. Disse kan i større grad rekrutteres inn i arbeidslivet. Da lykkes vi også med den andre siden av problemet – integreringssiden. Jeg kan heller ikke fornekte at vi kanskje på lang sikt vil få behov for arbeidskraft. Vi skal ikke skape noen barrierer her. Men vi må også se på den andre siden av dette. Det kan være, som også er sagt av andre i debatten i dag, at norsk ungdom før eller senere finner det betimelig å utfordre det internasjonale arbeidsmarkedet, særlig innenfor EØS-området, og søker seg bort fra det norske arbeidsmarkedet. Vi hadde et stort oppslag – jeg tror det var i Dagbladet den 23. desember – som viste hvordan norske arbeidstakere så på EØS-området som arbeidsmarked. Det var faktisk bare 450 stykker som i 2002 hadde utfordret det markedet. Vi kan nok oppleve at vi får større geografisk mobilitet også internasjonalt i forhold til det som vi har nasjonalt, for den er mangelfull. Der er jeg helt enig med representanten Apelthun Sæle. Jeg tror også vi må se på dette med omsorg og pleie. Vi vet at det er over 500 000 mennesker som arbeider deltid. 80 pst. av dem er kvinner, og de aller fleste ønsker faktisk å jobbe mer. Her viser prognoser at det er alt fra 10 000 til 15 000 årsverk å hente ut i forhold til omsorg og pleie. Jeg synes også, i likhet med statsråden, at denne debatten har vært jordnær. Mange momenter er tatt opp, og jeg håper, i likhet med statsråden, at dette blir sett på når hele apparatet skal opp til vurdering. Jeg håper også at statsråden vil ta med de utfordringene som kommer i forhold til EUs utvidelse, at vi i Norge da kanskje får oppleve en annen form for tilgang til arbeidsmarked og arbeidskraft enn vi kan drømme om i dag, ved at Balkan og andre land blir medlem av EU og da får fri tilgang til det norske arbeidsmarkedet.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2003-01-14:
Det er innstillingens første setning som er den viktigste. Den slår fast at det er menneskene som er landets viktigste ressurs. Hovedfundamentet for at denne menneskelige ressursen skal bli brukt, ligger i markedet. Ingen andre enn markedet klarer på en like god måte å finne ledige folk til ledige stillinger. Slik har det alltid vært, slik vil det alltid være. Men det offentlige skal bistå dem som ikke selv klarer å finne ledige stillinger. Slik er det med alt av offentlige tjenester. Det offentlige hjelper dem som trenger det, ikke alle andre. Det offentliges hovedrolle for å motvirke manglende nyrekruttering er utdanning. Norge vil aldri kunne konkurrere på pris – altså lønninger – men vil alltid, forhåpentligvis også i framtiden, kunne konkurrere på kompetanse og nyskaping. Derfor vil jeg ikke gå inn på spesifikke ordninger. Vi vet at det kommer en virkemiddelmelding i mars, og det er naturlig at den meldingen også tar opp de spesifikke ordningene, hvis de trengs.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-01-14:
Havbruk og fiskerinæring har problem med arbeidskraft, spesielt i anlegga på land, og det har gjort kvardagen vanskeleg mange plassar langs kysten. Derfor er det viktig at næringane kan henta arbeidskraft utanfrå. For å kunna gjera jobben har russarar, tamilar, svenskar og finlendarar vore naudsynte for distrikta der fiskeri og havbruk står sterkt. Og slik vil det etter alle solemerke også fortsetja. Det er nemleg ei viktig vekstnæring som vi vil skapa gode vilkår for. Rekruttering til jobb i distrikta kan sjølvsagt vera problematisk. Eldrebølgja vil krevja at mange må arbeida innan helse og omsorg, og det er sannsynleg at vi kjem til å mangla ledige hender. Det gjev seg utslag i distrikta først ved at ungdom flyttar til byen og dei eldre vert igjen. Når vi nærmar oss den situasjonen at det er mindre enn to i jobb pr. pensjonist, då blir det vanskeleg uansett rekrutteringstiltak. Det er demokratiets lov. Elles er forslagsstillarane i utakt med verkelegheita, slik eg ser det, når dei peikar på at industri og kanskje butikkar manglar arbeidskraft. Her er det dessverre oppseiingar som rår. Landbruket er ei næring der færre og færre står for matproduksjonen. Faren er at det vert ein så einsam og underbetalt jobb at ingen tek på seg den viktige matproduksjonen. Nokre næringar manglar altså arbeidarar, og altfor mange arbeidarar manglar jobb. Kristeleg Folkeparti og Regjeringa vil streka under kor viktig det er at folk tek den jobben som finst, medan dei søkjer etter draumejobben. Vi har mangelfull geografisk mobilitet, og det er vel ein grunn til at arbeidsløysa er større enn den treng å vera. Og så er det viktig med omskolering til yrke der det finst ledige jobbar. Ein aktiv Aetat, samarbeid mellom skole og næringsliv i tillegg til ein aktiv regional distriktspolitikk, eventuelt arbeidsinnvandring òg, er noko av svaret på eventuelle rekrutteringsproblem. Men her er vi jo i gang. Eg anbefaler derfor komiteen si tilråding.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2003-01-14:
Eg følte behov for å kommentera noko som Karin Andersen sa då ho peika på utsegna mi om at vi har avgrensa geografisk mobilitet. Det stemmer det eg sa, og det representanten Karin Andersen sa, men samtidig er det ei halv sanning. Flyttestraumen går jo i strie straumar, dessverre, frå distrikta til byar og tettstader, ofte frå den jobben som ein ikkje ynskjer, og til kjempedyre bukostnader og trafikkaos. Kvifor er det slik? Det er det heilt sikkert legio forklaringar på, men kanskje reklame, filmar og heile vår mediekultur glorifiserer livet i byane slik at ungdomen flyttar. Vil framtida også ha plass for fiskarbonden? Ja, eg trur det. Men fridomen til å disponera og forvalta natur og verdiar må auka. Då trur og håpar eg at sjølv bondeyrket kan verta meir attraktivt for ungdomen. Og så til representanten Per Sandberg. Han seier at vi har ledige utlendingar som bør rekrutterast til næringar som treng arbeidskraft. Sjølvsagt har vi det, og sjølvsagt er vi samde om det! Det siste ordet er ikkje sagt. Det kan gjerast mykje meir, det er vi samde om, og det kan også krevjast meir for å nå dei måla. Eg er samd i at dette har vore ein bra debatt, og eg er samd i at vi har ei oppgåve i å oppvurdera Distrikts-Noreg. Der er det eksportretta industri, som Noreg ikkje kan klara seg utan, og der er også Noregs naturressursar, Noregs skattkiste – og der er framtida, spør du meg!
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-01-14:
SV ber i dette private forslaget Regjeringen legge fram en sak om hvorfor ungdom ikke lar seg rekruttere til arbeid innen industri, helse, omsorg, butikker, landbruk og fiske. For det første er det fortsatt slik at det er en nyrekruttering innen disse yrkene. Det er neppe så galt som SV framstiller det her. For det andre har vi et arbeidsmarked der folk fritt kan velge utdanning og arbeid ut fra den etterspørsel og de behov som finnes i næringslivet og i arbeidsmarkedet. Og markedet er selv godt i stand til å regulere og øke rekrutteringen i de ulike næringer der det finnes behov for mer arbeidskraft. Normalt vil en næring med økende etterspørsel i et fleksibelt og velfungerende arbeidsmarked derfor tiltrekke seg den nødvendige arbeidskraft, ved at lønnsnivået stiger og dermed gjør det bl.a. lønnsmessig attraktivt å søke jobb eller utdanne seg for dette yrket. Man bør slett ikke politisk forsøke å styre økt rekruttering til bestemte næringer dersom næringene ikke fyller et tilstrekkelig etterspørselsbehov i samfunnet eller i markedet. Konsekvensene av at arbeidslivet skal styres etter politisk ønsketenkning og tilrettelegging og ikke etter marked og etterspørsel, blir en ineffektiv utnyttelse av arbeidskraftressurser. Det har vi ikke råd til som nasjon, i en tid da knapphet på arbeidskraft kan bli en framtidig utfordring dersom for mange skal være sysselsatt innenfor subsidierte eller skjermede næringer eller offentlig sektor. Mest mulig av arbeidsstyrken må anvendes der det er behov for dens innsats for å produsere varer og tjenester som fyller klare markedsbehov overfor forbrukere og samfunn. Arbeidskraften bør ikke styres politisk til arbeid f.eks. innenfor landbruket, for å oppfylle ønskede distriktspolitiske målsettinger. Dette representerer en dårlig utnyttelse av arbeidskraften vår. Arbeidskraften vil kontinuerlig søke til de bransjer og yrker der det oppstår etterspørselsvekst og nye behov, fordi et økende lønnsnivå vil gjøre det attraktivt å søke arbeid der. Norge vil i framtiden ikke ha råd til å føre dagens distriktspolitikk, som binder opp unødvendig mye arbeidskraft innen visse næringer som er politisk ønsket, men som er for lite produktive og i utakt med etterspørselen og behovene i samfunnet. Poenget er at vi må se på hvor effektivt den samlede norske arbeidskraftressursen anvendes totalt sett. Flest mulig må gjøre noe nyttig i arbeidslivet, noe som gir overskudd. Vi må som nasjon opprettholde en tilstrekkelig høy verdiskaping og produktivitet og ha et dynamisk nærings- og arbeidsliv som raskt kan omstille seg og tilpasse seg nye behov og endrede forbruksmønstre i samfunnet. Vi kan altså ikke opprettholde for mange næringer og arbeidsplasser som ikke fyller et etterspørselsbehov. Det vil skape en ineffektivitet innen verdiskaping og produksjon som er ødeleggende for vår offentlige og private velferd på sikt.
Victor Norman (Høyre), 2003-01-14:
Problemstillingen som er tatt opp i Dokument nr. 8-forslaget, er en viktig problemstilling. Det har vært en interessant debatt, på sett og vis mer en debatt som har belyst ulike sider ved problemkomplekset enn en debatt som har polarisert spørsmålet. Det synes jeg er gledelig, for det er en problemstilling som vi må ta innover oss, og som er viktig, og som vedrører ikke bare ett politikkområde. Jeg har lyst til å betone spesielt to av grunnproblemene. Det ene er den problemstillingen som Schjøtt-Pedersen tok opp, at vi har et dilemma i forhold til distriktsnæringene, at vi har ønsket å gi distriktsungdommen like god utdannelse og like gode utfoldelsesmuligheter som ungdommen i sentrale strøk, samtidig som vi fortsatt har en struktur på næringslivet i distriktene som innebærer at vi ikke har den samme etterspørsel etter folk med høy kompetanse der som vi har i sentrale strøk. Det er en veldig viktig dimensjon i problemstillingen. Den eneste måten å få løst det problemet på er å styrke kompetansebasert næringsliv også i distriktene. Den andre grunnproblemstillingen, som vi heller ikke skal tape av syne her, er at vårt hovedproblem er knapphet på arbeidskraft. Selv om vi har en for høy ledighet i øyeblikket, er både på kort sikt og på lengre sikt hovedproblemstillingen vår at vi mangler folk. Derfor blir den generelle økonomiske politikken også sentral i forhold til mulighetene for å skaffe rekruttering til bedrifter og næringsliv og offentlig sektor i distriktene. Vi vet at den del av norsk økonomi som blir mest skadelidende av en for ekspansiv finanspolitikk, er nettopp næringslivet i distriktene. Det har vi fått anskueliggjort i løpet av det siste året. Det betyr at handlingsregelen fortsatt kanskje er det viktigste distriktspolitiske virkemiddelet vi har på kort og mellomlang sikt. Men jeg sier ikke dette for å polemisere mot de andre innleggene som har vært holdt. Regjeringen merker seg de viktige poenger som er understreket av representanter for alle partier. Regjeringen tar disse med seg og er seg disse problemstillingene bevisst i forhold til både utdanningspolitikk, næringspolitikk, distriktspolitikk og arbeidsmarkedspolitikk, og kommer tilbake til Stortinget når det gjelder disse problemstillingene, i forbindelse med våre forslag på alle disse områdene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-03-05:
Jeg foreslår Øyvind Halleraker og Finn Martin Vallersnes.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2003-03-05:
På vegne av representantene Marit Nybakk, Rita Tveiten, Kjell Engebretsen, Svein Roald Hansen og meg selv fremmer jeg forslag om forvaltningen av Oscarsborg festning og andre festningsverk som er besluttet tatt ut av militær bruk.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2003-03-05:
«I Aftenposten 22. februar i år meldes det om en dramatisk økning i ledigheten blant nydimitterte soldater. Ved årsskiftet stod 2 110 dimitterte soldater oppført som ledige hos Aetat. Dette var en økning på hele 46 pst. i forhold til året før. Hvilke tiltak, på kort og på lang sikt, vil statsråden iverksette for å bekjempe ledigheten blant nydimitterte soldater?»
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2003-03-05:
Jeg takker for svaret. Jeg tror faktisk vi i stor grad er enige om målet og om de virkemidlene som brukes. Men uansett virker det som at det som skjer, er veldig urettferdig. 20 pst. avtjener verneplikt i dag og bruker ett år av sitt liv for å tjene Kongen og fedrelandet, som det heter, og ender på toppen av det bakerst i ledighetskøen – de får en forsinkelse på voksenlivet, kan man si. Jeg har fått opplyst at midlene til voksenopplæringen, eller den sivile opplæringen, er redusert med 23 mill. kr fra i fjor til i år og videre framover vil bli redusert med 40 mill. kr, og at det jobbes med bortsetting av voksenopplæring fra Forsvaret. Kan statsråden bekrefte dette, og mener statsråden at dette vil hjelpe de nydimitterte soldatene i det som ble betegnet som det viktige, altså voksenopplæring?
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2003-03-05:
Jeg takker for det svaret også. Jeg vil til sist stille et spørsmål om Vernepliktsutvalget. Noen av oss er utålmodige og venter på statsråden og de prinsippene som vil komme om verneplikt, gjennom dette utvalget. Når kan Stortinget forvente å få saken, og vil gjennomgangen ta opp kompetanseheving og eventuelt stipend og sluttpakke, og i det hele tatt vernepliktens betydning, innhold og status – alt som ligger i dette utvalgets hender? Vi håper at det vil komme raskt. Jeg vil også spørre: Vil det i den utredningen komme et kapittel om det som gjelder yrkeshær? Vil det bli vurdert i denne saken, slik at Stortinget får alle kortene på bordet?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-03-05:
På vegne av Øyvind Vaksdal, Øyvind Korsberg, Gjermund Hagesæter og meg selv vil jeg fremsette et forslag om endringer i petroleumsskattesystemet.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
På vegne av Øystein Djupedal, Lena Jensen og meg selv vil jeg framsette forslag om at teknologi innføres som obligatorisk emne i grunnskolen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Stortinget har vedtatt at ordningen med landslinjer skal opprettholdes. Det er viktig at landslinjene på samme måte som de fylkeskommunale utdanningstilbudene tilpasses etterspørsel og samfunnets behov for kompetanse. Det er bred politisk enighet om økt satsing på realfagene. Vil statsråden bruke landslinjene til å øke tilbudet innenfor prioriterte fagområder, f.eks. ved å øke utdanningskapasiteten ved romteknologilinjen ved Andøy videregående skole?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
Jeg takker for svaret. Jeg er enig med statsråden i at det er viktig å stimulere til landsdekkende tilbud. Det er en god ordning. Statsråden og jeg har tidligere vært enige om at de landsdekkende tilbudene sannsynligvis er en bedre ordning enn landslinjene. Men den saken er foreløpig tapt. Uansett er det viktig at en stimulerer til akkurat det. Dessuten vil jeg gi ros til fylkeskommunene, for de er ganske flinke til å tilpasse tilbudet etter behovet og snu seg ganske kjapt. Det kan en ikke alltid si om de landsdekkende linjene, som er blitt rimelig stive, rimelig permanente, og det har ikke vært god nok fleksibilitet i tilbudet. Så lenge vi har landslinjene, er det viktig at statsråden går inn og tar et ansvar for å påse at det er samsvar mellom det vi tilbyr innenfor landslinjene, og den etterspørselen som er der. Så det å gjøre en del grep i forhold til disse tror jeg er viktig. Jeg oppfatter vel også statsrådens svar dit hen at hun vil ta fatt i dette. Tross alt bruker vi nærmere 150 mill. kr på landslinjene. Kan statsråden bekrefte at hun vil gå inn og vurdere tilbudet og tilpasse det etter etterspørselen?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
Jeg takker for svaret. Jeg har lyst til å gå videre til den andre delen av mitt spørsmål, nemlig det som gjelder Andøy videregående skole. Dette er et tilbud som ligger nærmest opp til det vi kan definere som en landslinje. De rekrutterer stort sett fra hele landet. Dette tilbudet er veldig spesielt, og det er vel det eneste tilbudet vi har i landet akkurat på dette området. Vi vet at etterspørselen er stor. Det er oversøking. Tilbudet dekker ikke behovet. Dessuten vet vi at dette er et tilbud som går midt inn i det som er satsingsområdet i forhold til realfagene. Mitt konkrete spørsmål til statsråden blir da: Vil statsråden fra og med neste skoleår prøve å legge til rette for at skolen kan øke opptakskapasiteten, helst ved omfordeling, og vil hun, i verste fall, hvis så galt skulle skje at vi ikke får til det, eventuelt se om man kan finne ekstramidler? Det er jo snakk om relativt få plasser og ikke dramatisk store kostnader. Det var et konkret spørsmål i forhold til denne spesielle skolen med dette spesielle tilbudet.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2003-03-05:
På vegner av Hill-Marta Solberg og meg sjølv vil eg setje fram eit forslag om å innføre ein garanti slik at langtidsledig ungdom i alderen 20–24 år blir sikra tilbod om jobb, utdaning eller arbeidsmarknadstiltak.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
På vegne av representanten Bjørn Jacobsen og meg selv vil jeg framsette forslag om å trekke Norges anmodninger og krav til utviklingsland om å liberalisere handelen med tjenester.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til utviklingsministeren: «25. februar d.å. ble EUs krav i WTOs tjenesteforhandlinger kjent gjennom en lekkasje fra det kanadiske Polaris Institute. EU stiller krav om liberalisering til 94 utviklingsland. Dette gjelder åpning av vitale sektorer for utviklingen av en selvstendig og bærekraftig økonomi, så som banktjenester, vannforsyning og energi. Kravene er i hovedsak fremmet på områder hvor EU har markedsledende selskaper. Er dette en form for utviklingspolitikk som Norge støtter?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
Jeg takker for svaret. Som utviklingsministeren er kjent med, har ikke Stortinget fått innsyn i de norske anmodningene i de første forhandlingsrundene i GATS, så derfor er det vanskelig å stille konkrete spørsmål rundt det. En må likevel anta at både EUs krav og Norges krav vil berøre en rekke lover som i dag beskytter lokalt næringsliv i u-landet. I Nationen 4. januar i år sier utviklingsministerens statssekretær: «Norge kan ha et annet syn på hva som er utviklingsfremmende for u-land, enn landene selv har.» Samtidig står det på Utenriksdepartementets nettsider at Norges bilaterale forslag i GATS-forhandlingene reflekterer de viktigste norske eksportinteressene på verdensmarkedet for tjenester. Hvilke av disse to perspektivene er det som er lagt til grunn for Norges krav? Er det utviklingsinteressene som er viktigst, eller er det, som det går fram av UDs nettsider, norske eksportinteresser som får forrang?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
Jeg har lyst til å gripe fatt i det siste. Det er kjent at Norge har rettet krav til i overkant av 30 utviklingsland, EU til 94 og USA helt sikkert til et lignende antall. Er ikke utviklingsministeren i det hele tatt bekymret for at summen av dette blir et ganske stort press på u-land for å åpne opp sektorer som de kanskje i utgangspunktet ikke ønsker å åpne, spesielt hvis disse forhandlingene kobles opp mot andre forhandlinger, f.eks. markedsadgang i forhold til landbruksforhandlingene? Er ikke ministeren bekymret for at Norge med sine krav bidrar til et press som EU og USA bygger opp for en liberalisering som det kanskje i utgangspunktet ikke er ønske om? Og er det etter utviklingsministerens oppfatning slik at liberalisering generelt er bra for u-land, eller er det sektorer som utviklingsministeren mener at Norge burde gi u-landene anledning til selv å beskytte?
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-05:
På vegne av Hallgeir H. Langeland og meg selv vil jeg framsette et forslag om å opprette og medvirke til medfinansiering av et kompetanse- og kultursenter for villaksen i Tanavassdraget i løpet av denne stortingsperioden.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-03-05:
Mitt spørsmål går til miljøvernministeren. For noen uker siden ble det avslørt i media at det var en dramatisk medlemsflukt fra frivillige miljøvernorganisasjoner, samtidig som den økonomiske støtten fra Regjeringen øker kraftig. I tillegg er det store variasjoner mellom de enkelte organisasjonene med hensyn til hva de mottar i støtte. Eksempelvis får Natur og Ungdom mer enn 60 pst. av sine inntekter fra det offentlige, mens andre ikke mottar fem flate øre i støtte. Fremskrittspartiet fremmet forslag ved budsjettbehandlingen om at Regjeringen skulle lage et nytt og rettferdig regelverk. Det ble nedstemt. Vil statsråden nå sørge for en skikkelig gjennomgang av regelverket, slik at økonomisk støtte til frivillige miljøvernorganisasjoner baserer seg på mer like og rettferdige kriterier, eksempelvis betalende medlemmer?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-03-05:
Jeg takker statsråden for svaret, og er skuffet over at statsråden ikke vil ta en skikkelig gjennomgang av det sugerøret som enkelte miljøvernorganisasjoner har i statskassa. Miljøvernorganisasjonene mottar ikke bare grunnstøtte fra miljøvernministeren. Eksempelvis mottok Natur og Ungdom i 2001 1,8 mill. kr fra Barne- og familiedepartementet. I tillegg fikk den samme organisasjonen støtte til internasjonalt arbeid med nesten 100 000 kr. Og ikke nok med det – Natur og Ungdom mottar også økonomisk støtte til ulike prosjekt. Siden statsråden ikke vil ta en gjennomgang av dette, vil han i det minste sørge for at det ved neste års statsbudsjett blir framlagt en samlet oversikt over alle typer statlige overføringer til frivillige miljøvernorganisasjoner, slik at dette går klart fram for Stortinget?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-03-05:
Det er jo ikke noe nytt at man har konflikt når det gjelder vern. Trillemarka føyer seg bare inn i rekken. De områdene som miljøvernministeren ikke klarer å verne, verner Natur og Ungdom med miljøvernministerens velsignelse og økonomiske støtte. Det store problemet ved vernesaker er at man kjører over lokaldemokratiet. Man overkjører grunneierne. Man stopper næringsutvikling i de distriktene og de områdene som blir vernet. Hvorfor tar ikke statsråden hensyn til grunneiere, lokale eiere og næringsutvikling i verneprosesser, men bare overkjører lokaldemokratiet fullstendig?
Børge Brende (Høyre), 2003-03-05:
Når det gjelder støtte til de frivillige miljøorganisasjonene, fremmes det i forbindelse med hvert års statsbudsjett ikke bare forslag om hvor mye støtte som skal gis til disse organisasjonene, men også om støtten til hver enkelt organisasjon. Det gjorde vi også i høst, og Stortinget tok stilling til dette. Vi redegjorde også da for kriteriene og hva som var begrunnelsen. Stortinget vedtok dette. Når det gjelder støtten til de frivillige miljøorganisasjonene, er den til sammen på 35 mill. kr. Dette er organisasjoner som er basert på medlemskap, og det er også bredt sammensatte organisasjoner. Jeg har ikke til hensikt å foreta noen ny gjennomgang av dette. Jeg har tatt til etterretning at Stortinget gav sin tilslutning ikke bare til summen, men også til støtten til hver enkelt organisasjon.