trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Først til et forslag som SV hadde i innstillingen om en mer generell gjeldssaneringsplan for fylkeskommunale utgifter knyttet til sjukehusinvesteringer. Det har falt ut, og jeg vil legge fram det forslaget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i morgen, det er en mulighet til å gjøre det da. Det er et mer begrenset forslag enn Senterpartiets, som vi for vårt vedkommende synes er for vidtfavnende. Men vi kunne tenke oss at Regjeringen vurderte om det er mulig å se på noe av gjeldssituasjonen knyttet til sjukehus, for der er det store problemer, det har vi diskutert før i dag. Så til den mer generelle debatten. Jeg blir mer og mer i stuss – særlig etter Signe Øyes innlegg nå – om Arbeiderpartiet vil styrke kommuneøkonomien, eller om de ikke vil det. Statsministeren sa i går at han ville det, kommunalministeren sier også at hun vil det, men man lar altså være å søke samarbeid med dem som ønsker det. Man sier at man ikke kan samarbeide med SV, for SV sier de skal ha 4 milliarder kr mer. Det kan jo hende at vi kunne kommet til en enighet hvis vi hadde satt oss ned og diskutert, og gått i riktig retning sammen. Jeg bare konstaterer at det har man ikke villet. Og man kunne fått til akkurat de samme endringene i inntektssystemet sammen med SV som man nå har fått til sammen med Høyre. Det må bety at man ikke vil disse endringene og styrke kommunesektoren, at man ikke vil f.eks. de innstrammingene som må til i andre deler av økonomien for at dette skal gå bra og det ikke skal bli enda større renteøkninger enn det vi har sett. Jeg må si at jeg hører til dem som tviler på at det er kommuneøkonomien og framlegget i den forbindelse som har gjort at sentralbanksjefen nå har hevet renta. Jeg tror ikke det er det i det hele tatt. Og i så fall tror jeg også Stortinget og Regjeringen kunne gjort en jobb og strammet inn der det er mulig å stramme inn, for å øke på de områdene der det er mulig å øke, og gjort vårt til at dette ikke skulle bli verre enn det det er. Så har jeg behov for å si litt om skolen. Poenget med å stresse skole når det gjelder kommuneøkonomi, er at skolene får pengene sine fra de frie inntektene, og derfor er de frie inntektene så viktig. For skolen er jo det viktigste vi kan satse på, det er den viktigste fellesarenaen vi har, og den viktigste investeringen for framtida. Det er der alle skal møtes, og det er der kvaliteten skal være god, slik at man greier å utvikle alle sine evner og talenter. Og SVs skole er en skole som skal ha nok midler til å kunne realisere læreplanen, som skal gi rom for mangfold og individuelt tilpasset opplæring. Det er litt i motsetning til Høyres opplegg, som er mer prøver og pugg og mer likhet og enhetskvern. Det synes ikke vi er noen god skole. Men vi vet at det trengs mer penger, og da trengs det altså en satsing på de frie midlene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-15:
Det SV spør Arbeiderpartiet om, er hvorfor de ikke har brukt muligheten til å få det Arbeiderpartiet sier de vil, nemlig litt mer til kommunesektoren. Det er riktig at SV har et primæropplegg; vi mener det er riktig med 4 milliarder. Men jeg regner da med at Arbeiderpartiet har vært med på forhandlinger før i Stortinget – hvis man sier at man vil ha litt mer og man ser noen som er enig i retningen, går man til dem. Og her har det vært et flertall av sentrumspartiene, SV og Arbeiderpartiet som nå sier at de vil ha mer. Det er helt riktig som representanten Brørby sier, at SV er med på de nevnte omleggingene. Og derfor skjønner jeg ikke hva det er de har fått av Høyre som de ikke vil si høyt – det må jo være et eller annet de har fått som de ikke sier høyt. For ellers må det jo være sånn at de har fått alt de vil ha, og da vil de altså ikke ha ei krone mer til kommunesektoren. Da må det jo være det som er resonnementet. For det er altså ikke synlig for noen andre enn Arbeiderpartiet hvorfor de har latt være å gå til sentrumspartiene og SV for å få mer til det viktigste.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Selv om representanten Solberg ikke var inne på eldrereformen og det som er Høyres mening, føler jeg at jeg må få oppklart en del spørsmål omkring det. Høyre har på side 12 i innstillingen følgende merknad: «Disse medlemmer mener likevel at endelige prioriteringer mellom ulike oppgaver må gjøres av det enkelte kommunestyre eller av Stortinget som lovgivende og bevilgende myndighet.» Høyre er så med i en enstemmig komitemerknad som understreker behovet for å prioritere bygging av plasser i nærmiljøet til personer med heldøgns omsorgsbehov framfor generell omsorgsboligbygging. Uansett hva som måtte bli resultatet av behandlingen av St. meld. nr. 34, ser ikke Høyre at noen må prioritere de eldste eldre, altså de med heldøgnsbehov? Så har vi problematikken som bl.a. Bærum kommune er oppe i, der de planlegger både omsorgsboliger og permanente sykehjemsplasser i Syden. Mener representanten Solberg dette harmoniserer med den enstemmige komitemerknaden som sier at vi må prioritere bygging i nærmiljøet? Å prioritere er jo å si nei til noe. Mitt spørsmål blir derfor: Hvem mener Høyre skal foreta prioriteringene?
Inger Lise Balandin (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Det var med interesse jeg hørte Meltveit Kleppas argumentasjon og forslag om styrking av kommuneøkonomien. Senterpartiet har de senere år ønsket å fremstå som en garantist for en god distriktspolitikk. Forventningene var store da Senterpartiet gikk inn i sentrumsregjeringen og i tillegg fikk kommunalministeren. Senterpartiet og sentrumsregjeringen skulle rette opp alt det Arbeiderpartiet ikke hadde klart i sin regjeringstid. I stedet for økte veibevilgninger, økt havneutbygging og ikke minst styrking av kommunal og fylkeskommunal tjenesteproduksjon opplevde vi at de fagre løftene visnet, og pengene uteble. Til tross for at Arbeiderpartiet fikk plusset på ca. 1 milliard kr til kommunesektoren høsten 1999, er det ennå mye å ta igjen. Dette er tiltak Senterpartiet og sentrumspartiene for så vidt har støttet, men tiltakene har ikke vært økonomisk prioritert av sentrumsregjeringen. Når det gjelder kommuneøkonomien for 2001, ligger det her mange forslag i riktig retning fra Arbeiderpartiet. Det kan nevnes omlegging til nytt inntektssystem og økte frie midler ved redusert øremerking. I tillegg er det viktig å legge merke til at til tross for sin korte regjeringstid legger Arbeiderpartiet fire ganger mer i potten til styrking av kommunesektoren enn Senterpartiet og sentrumsregjeringen gjorde i sitt forslag til budsjett høsten 1999. Mitt spørsmål til Senterpartiet ved Magnhild Meltveit Kleppa er derfor: Når Senterpartiet i dag går så hardt ut og krever mer penger til kommunesektoren og offentlig sektor enn det de prioriterte for kort tid siden, ser vi at det er nødvendig, men hvorfor ble ikke samme aggressivitet og forslagslyst brukt da de selv satt i regjering og kunne realisere alt det de nå foreslår? Kanskje har det sammenheng med at den økonomiske virkeligheten fremtrer noe forskjellig om man er i opposisjon eller i posisjon – for det kan vel ikke være snakk om dobbeltmoral?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-06-15:
La oss i dette replikkordskiftet få lov til å gjøre et forsøk på å avdekke Senterpartiets reelle vilje til frivillig kommunesammenslåing. Senterpartiet er med på en merknad om at man ikke vil la kommuner tape på dette, og henviser til inndelingskriteriet. Men man avstår fra å være med på å innlemme regionaltilskuddet i den samme tankegangen. I et tidligere replikkordskifte snakket Senterpartiets representant om overkompensasjon, og de har også i sitt forslag en femårs varighet for denne mulige overgangsordningen. Hvordan skal vi i grunnen tolke dette – vel vitende om at en tidligere statsråd fra Senterpartiet, Ragnhild Queseth Haarstad, i et svar til Sunnfjord sa at i det forsøket skulle gevinsten tilfalle staten? Dermed stoppet også prosessen. Så ble det ikke svart på Fremskrittspartiets invitt om gjeldssanering. Det er forståelig, for man får ikke svart på alt. Men jeg kan gjerne gjenta den samme problemstillingen: Hvilke rettferdighetskriterier er det Senterpartiet skal legge til grunn? Hvilke langsiktige effekter vil man ha? Og hvilken objektivitet skal man ha inn her, når man nå refererer til et mindretallsforslag som naturligvis ikke får noen oppfølging? Hvis vi kunne få litt syn på dette, så blir stoda klar.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-06-15:
Siden Venstre ikke er medlem av komiteen, blir det å utfordre partiet på prinsipielt grunnlag, og utfordringene når det gjelder fylkeskommunene, er jo rikelige. Men la meg starte med lokaldemokratiet og de øremerkede tilskuddene. Ser ikke representanten mulighetene for lokaldemokrati i å få innlemmet øremerkede tilskudd i fylkeskommunale rammer? Og er det i grunnen ikke en slags mistillit nettopp til fylkeskommunen at man er bekymret når noen slår til lyd for slike prosesser? Så kunne jeg godt tenke meg å utfordre sentrum også på et tema som Østberg hadde oppe i et innlegg tidligere i dag. Det er mer prinsipielt i forhold til Nord-Norge-tilskuddet, der jeg syntes jeg hørte at Nord-Norge-tilskuddet kunne det argumenteres for som ressurstilføring til nærmest navngitte eksportrettede fiskebruk i Nord-Norge. Nå vil det vel bli feil å si at dette for meg høres ut som å skyte spurv med kanoner, men treffsikkerheten på det virker noe underlig for meg. Så hvis representanten for Venstre også kunne kommentere sentrumssamholdet på denne analysen og bruken av Nord-Norge-tilskuddet, kunne det være nyttig å få et svar.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-06-15:
En kritisk gjennomgang av inntektssystemet har vært bebudet i tidligere dokumenter, og vi gledet oss selvfølgelig da vi så utfasingsplanen for tapskompensasjonen. Så ble vi ikke så lite skuffet da vi så at de tre nordligste fylkene og Oslo uten videre vurdering skulle bibeholde krone for krone det man tidligere har hatt. Det medfører i praksis at Sogn og Fjordane og Nord-Trøndelag, og kanskje delvis Oppland, er de som sitter igjen med usikkerhet i forhold til Regjeringens foreløpige tanker. Ser statsråden dette, og har hun en kommentar til det? Og videre: Ser statsråden viktigheten av forslaget til VI, der det blir bedt om en fundering av disse velkjente tilskuddene som ikke har særlig objektivitet knyttet til seg? Så til dette med øremerkede tilskudd, der fylkeskommunen har stått i fokus. Er det interessant for statsråden å vurdere å fokusere på primærkommunen i neste omgang, med innlemmelse og frie midler, siden skjevheten er åpenbar på dette punktet? Og så kunne det helt til slutt, hvis det ikke blir for mange spørsmål, vært artig å få en oppklaring på bruken av begrepet «stor og sterk» i forhold til offentlig sektor. Vi vet jo at foreldre i forrige generasjon gjerne sa til sine barn at de måtte spise maten sin, så ble de store og sterke. Det er ikke sikkert at dette er synonyme begreper, og noen ble faktisk sterke uten å bli store. Kanskje har det med kosthold å gjøre – ikke vet jeg. Men iallfall: Har statsråden en kommentar til at offentlig sektor kan «spisse» sine aktiviteter for å nå lenger og ikke være allestedsnærværende?
Aud Folkestad (Venstre), 2000-06-15:
Det er eit problem når ein tek vekk øyremerking på nokre område som er svake, medan ein held fram med å ha sterk øyremerking på ein del andre område. Eg har smerteleg erfart at når det gjeld kultur, gjer dette seg spesielt gjeldande ute i kommunane. Dette at ein tek dette inn i ramma, kan bli eit stort problem. Vi ser det på all ambulerande bibliotekteneste. I f.eks. mitt eige fylke greier ein ikkje å halde fram med tilskotet til bokbåten «Epos», noko som alle parti seier seg svært leie for. Alle desse tinga samla gjer at ein får eit veldig dårleg tilbod på kulturområdet når ein samtidig held fast på ei sterk øyremerking f.eks. innanfor heile helse- og sosialfeltet. Så til fylkeskommunen. Eg vil presisere at Sponheim har kome med eit innspel i debatten rundt Venstres programarbeid. Når det er sagt, deler eg Sponheims store skepsis til desse superregionane som Arbeidarpartiet legg opp til. Eg har veldig sterk mistanke om at dette eigentleg er ei direkte form for sentralisering som eg absolutt ikkje ønskjer meg. Det som ligg i Sponheims utspel når det gjeld fylkeskommunen, er først og fremst ein tanke om å styrkje lokaldemokratiet og nettopp understreke fleire av dei tankane som eg var innom i mitt innlegg, at ein flytter avgjerdene så nær det enkelte mennesket nede på lokalnivået som mogleg, og syter for at den som har skoen på, kan få lov til å seie ifrå om kor den trykkjer. Derfor deler eg mange av Sponheims synspunkt. Men eg presiserer at dette er ein debatt som pågår i Venstre, og at vi held på med å lage eit nytt stortingsvalprogram. Inntil vidare skal den debatten få gå sin gang.
Aud Folkestad (Venstre), 2000-06-15:
Når Venstre har vore ein varm forkjempar både for det regionale styringssystemet som fylkeskommunen har vore, og for primærkommunane og lokaldemokratiet der, er det nettopp ut frå det omsynet at vi ønskjer at folkestyret skal ha ei reell vekt i det daglege livet til alle menneske, at vi skal få verkeleg innverknad på å skape det gode livet for kvar og ein. Eg trur at dei fleste har registrert at fylkeskommunen slit, og at den ikkje får til den effektiviseringa som er nødvendig i forholdet mellom fylkeskommunen og fylkesmannen f.eks., og vi ser at her trengst det nye grep. Og der er vi faktisk einige med Framstegspartiet. Det vi ikkje er einige med Framstegspartiet i, er at ein skal flytte makt oppover til det statlege nivået. Vi ønskjer å flytte makt nedover, ned til folk flest og til lokaldemokratiet ute i kommunane. Det er klart at nokre midlar må ein bruke for å sikre at vi har innverknad på vår daglege kvardag alle saman. Det trur vi er viktig, det er det som er folkestyreprinsippet for Venstre.
Aud Folkestad (Venstre), 2000-06-15:
Når det gjeld øyremerkte tilskot, sa eg i innlegget mitt at øyremerkte tilskot ønskjer ein mindre av, og ein ønskjer større fridom for både kommune og fylkeskommune til å løyse sine oppgåver. Det som skjer i praksis i dag, er at ein tar vekk øyremerking på nokre område, samtidig som ein held fram med sterk øyremerking på ein del store og viktige område. I min eigen fylkeskommune ser ein nå i budsjettbehandlinga korleis dette fører til at enkeltområde blir veldig sterkt skadelidande fordi f.eks. helse- og sosialsektoren stadig veks og tek ein større del av den fylkeskommunale kaka. Det er eit stort problem. På svake område ser vi det derfor naudsynt framleis å ha ei viss øyremerking, så lenge ein ikkje tek eit oppgjer med heile systemet og dermed sikrar at den lokale og regionale innverknaden på korleis midlane faktisk blir brukte, er reell. Dette opplever eg dagleg som eit stort problem. Det er nesten slik at ein må spørje om det hadde vore betre å innføre fleire øyremerkingar enn å ta vekk nokre få, for her vil, som eg sa i innlegget mitt, skule og kultur lide mykje. Derfor ser eg at det å innlemme dette i rammene kan vere eit problem, og derfor har også sentrum gått inn for å halde på ein del av desse øyremerkingane framleis. Når det gjeld sentrum si haldning til distriktstilskot generelt og Nord-Noreg-tilskuddet, har vi vore einige i dei sakene, og vi ønskjer å halde fram med dette.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Det er bare et par ting jeg har lyst til å kommentere. Først til representanten Enoksen. Under debatten om revidert i morgen vil vi nok få en nærmere avklaring med hensyn til tall og hva som er forskjellen mellom sentrumspartienes opplegg for kommunene og Arbeiderpartiets opplegg. Men det er altså 57 mill. kr, og det er i forhold til at vi tar høyde for det som blir vedtatt i salen, og ikke alle primære ønsker. Egentlig bad jeg om ordet for å gi en kommentar til SVs Karin Andersen, som spør om det virkelig er slik at Arbeiderpartiet ønsker mer til kommunesektoren. Det skulle egentlig være unødvendig å kommentere det, men 4 milliarder kr mer er 4 milliarder kr mer. Arbeiderpartiet kunne fått til veldig mange endringer i inntektssystemet sammen med SV om vi hadde diskutert kommuneøkonomien med dem og ikke med Høyre, som hun hevder. Det skulle også være unødvendig, men SV er med på å øke skatteandelen f.eks. til 46 pst. neste år. SV er med på å endre inntektssystemet for trekk i inntektsutjamninga gradvis, fra 140 pst. til 130 pst. SV er med på merknader sammen med Arbeiderpartiet og Høyre om tapskompensasjoner, bortfall av kommunal selskapsskatt osv. Så det er en rekke ting SV står sammen med Arbeiderpartiet og Høyre om. Jeg ber om at man ikke fremstiller det som at Arbeiderpartiet og Høyre har et eget «samrøre». Det er en rekke flertall i denne innstillingen som SV er med i, så man bør ikke fremstille det som at det bare er Arbeiderpartiet og Høyre, for det er faktisk ikke sant. Det synes jeg også SV kunne ta innover seg.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
La meg først få si at jeg prøvde å svare på spørsmål også i debatten i går, og et av de spørsmålene som jeg svarte på, gjaldt nettopp det som representanten Lodve Solholm nå tar opp. La meg bare understreke: Regjeringa tar selvfølgelig hensyn til det som flertallet i Stortinget mener. Det gjelder også i forhold til denne saken. Når det gjelder kommuneøkonomien, er det slik – som flere har understreket – at det foreløpig er støtte til det opplegget Regjeringa har lagt for eldreplanen. Vi har selvfølgelig merket oss at et flertall sier at en vil ta endelig stilling til dette under behandlingen av eldreplanen til høsten. – Sosialkomiteen har bestemt at den skal behandles da. Det forholder Regjeringa seg til. Derfor vil det selvfølgelig også bli gitt signaler om at vi avventer en videre behandling av eldreplanen, til dem som må ha de signalene. Jeg regner med at sosialministeren kan utdype det noe mer i sitt innlegg litt senere.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg må nok si at jeg syns spørsmålet fra representanten Østberg om denne regjeringa ønsker en strammere politikk overfor kommunesektoren, er noe underlig, særlig i lys av at i det opplegget denne regjeringa presenterer for neste år, og som det er tilslutning til fra flertallet i Stortinget, er det nesten fire ganger så mye penger som i det opplegget sentrumsregjeringa opprinnelig presenterte for inneværende år. Så kom det til noe mer penger etter forhandlinger mellom Arbeiderpartiet og sentrum, som jeg er glad for, men det er litt merkelig at det da framstilles som om dette er et veldig stramt opplegg for neste år. Det er det ikke. Når det i kommuneøkonomiproposisjonen står at en må ta forbehold om hva som skjer i verden omkring også når det gjelder økonomien, er ikke det helt uvanlig å gjøre. Det er nemlig ikke slik at kommunesektorens økonomi kan ses isolert fra det som skjer i norsk økonomi for øvrig. I går registrerte vi alle sammen et varsel om renteøkning. Det viser at det ikke er riktig og det er ikke bra når noen partier signaliserer at en nærmest kan løfte hva som helst inn i norsk økonomi uten at det fører til press i økonomien. Selvfølgelig må vi også når det gjelder det vi behandler innenfor kommunesektoren, forholde oss til det som skjer i verden omkring. Men når vi for neste år får tilslutning til et opplegg på 3,5–4 milliarder kr, er det selvfølgelig noe som Regjeringa ønsker å foreslå, men det er altså ikke uvanlig at en må se på situasjonen framover også i norsk økonomi for øvrig, men det er ikke her noe varsel om at vi skal kjøre et strammere opplegg. Jeg syns dette er et bra bidrag for å komme videre og prøve å komme nærmere et samsvar mellom kommunenes oppgaver og de pengene de har til rådighet, men det tror jeg ingen regjering hadde greid å rette opp over natta.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg er glad for at det var mulig å samle flertall for, bl.a. med støtte av Høyre, en gradvis reduksjon av tapskompensasjon for å få til en mer rettferdig fordeling av inntektssystemet kommunene imellom og på den måten få et mer likeverdig tjenestetilbud. Når Regjeringa foreslo å gjøre dette gradvis over en femårsperiode, er det fordi det, hvis vi skulle ha gjort det fra ett år til et annet, og særlig hvis en ikke skulle ha kompensert, ville ha fått dramatiske følger for en del mindre kommuner, og spesielt en del mindre kommuner i distriktene. Det ønsker ikke Regjeringa. Derfor gjør vi det gradvis ved å kompensere mye, spesielt for kommuner med skatteinntekt under 110 pst. av landsgjennomsnittet, gjennom – som Hoddevik riktig sa – bl.a. Nord-Norge-tilskudd og gjennom hovedstadstilskuddet, som vi gjør helt spesielt for Oslo, fordi vi mener byen har helt særskilte oppgaver. Vi mener at det har vært viktig å gjøre det vi gjør, bl.a. i forhold til Nord-Norge. Men vi er selvfølgelig også opptatt av – og vil selvfølgelig foreta den utredning som en ber om, for å gjennomgå de ulike ordninger vi har – det jeg opplever at mange har et ønske om, nemlig å få et inntektssystem som i større grad har objektive kriterier. Så den utredninga skal selvfølgelig komme. Når det gjelder spørsmålet om øremerkede tilskudd, mottas alle gode forslag – gjerne flere, også utover de som ligger der – med takk, rettet både mot fylker og kommuner. I den grad det er enda mer Regjeringa kan innlemme/avvikle enda fortere, har vi selvfølgelig ikke noe imot å være med på en diskusjon også om det, all den tid vi vet at vi binder opp utrolig mye ressurser både menneskelig og økonomisk når folk skal sitte og lage planer, rapporter, søknader osv. Det er en meget ineffektiv måte å styre kommunene på. Vi har et akutt behov for mer personell, bl.a. innenfor helsesektoren og eldreomsorgen, og hvis vi får dekket det behovet, vil det være en mye mer fornuftig bruk av ressursene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg tror jeg må få si at hvis en sitter i glasshus, skal en være litt forsiktig med å kaste stein, særlig når en vet hva sentrumsregjeringa, med Senterpartiet i kommunalministerstolen, presenterte når det gjaldt kommuneopplegget bl.a. for det året vi nå er inne i, som var nesten fire ganger mindre enn det denne regjeringa i løpet av noen måneder presenterer for neste år. Det er ikke riktig at det kommuneopplegget som det nå blir flertall for for neste år, betyr at vi skal redusere tjenestetilbudet, at det er reduserte ambisjoner i forhold til kommunesektoren osv. Det er altså ikke riktig. Det er også slik at når denne regjeringa har gått inn for en ganske kraftig omlegging av inntektssystemet, er det ut fra et faktum som jeg mener er ganske viktig, men som jeg skjønner Senterpartiet ikke er opptatt av, nemlig at vi ønsker å sikre et likeverdig tjenestetilbud i alle deler av landet. Og når den viktigste forklaringa på forskjellen i tjenestetilbud er ulikheter i inntektssystemet, er det, hvis en er opptatt av likeverdige tjenestetilbud, bare ett svar på det, nemlig å gjøre noe med inntektssystemet. Det er det Regjeringa har foreslått, og det er vi glad for at vi får tilslutning til. Jeg tar til etterretning at Senterpartiet ikke mener at det er så viktig. Men jeg tror ikke folk bl.a. i den delen av landet vi nå er i, lenger vil finne seg i det forfallet vi bl.a. ser i skoler, eller i at de må stå lenge i kø og vente på å få den hjelpen de trenger innenfor helsevesenet osv. Her er det også et marked for privatisering, hvor det er folk både med betalingsevne og med ønske om å kjøpe slike tjenester. Dette ønsker heller ikke Arbeiderpartiet ut fra vår holdning til grunnleggende velferdstilbud. I lys av det er det særdeles viktig å få til en mer rettferdig omlegging av inntektssystemet, som jeg også trodde Senterpartiet var opptatt av, enn det som har vært tilfellet fram til i dag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Flere har sagt at vi her har inngått et forlik med Høyre når det gjelder kommunesektoren for neste år. Etter å ha hørt på debatten i dag, synes jeg flere talere har fått godt fram at Arbeiderpartiet har fått vekslende støtte for de ulike tiltakene som ligger i kommuneøkonomiproposisjonen – noen ganger fra sentrum, andre ganger fra Høyre. Jeg skammer meg ikke over å få støtte verken fra det ene eller det andre partiet. Regjeringen er glad for å ha fått gjennomslag for så å si alt vi har foreslått. Arbeiderpartiet og Regjeringa er selvfølgelig særdeles opptatt av å ha en kommunesektor som kan tilby det tjenestetilbud som folk både forlanger og forventer å få, og til en riktig kvalitet. Penger er selvfølgelig ett svar, mens fornyelse av offentlig sektor er et annet. Vi mener at vi har fått på plass et ganske stort løft for neste år når vi sier at kommunene skal få mellom 3,5 og 4 milliarder kr. Det er ikke riktig som representanten Andersen sier, at Arbeiderpartiet ikke er opptatt av å få til en mer rettferdig fordeling i samfunnet vårt. Vi behandlet i går utjamningsmeldinga, der Arbeiderpartiet stod sammen med flere partier, bl.a. sentrumspartiene og SV, om en del forslag som nettopp går i retning av å få mer rettferdighet. Arbeiderpartiet har i skattepolitikken gitt klart uttrykk for – og det tror jeg også en vil se resultater av framover – at det er de som har den sterkeste ryggen, som må bære den tyngste børa. Det har Arbeiderpartiet ment hele tida, og det mener vi fortsatt. Der vil vi etter hvert også komme tilbake med forslag når tida er inne for det. Men det er også slik at når SV foreslår ca. 4 milliarder kr mer enn det Regjeringa har foreslått, stiller jeg meg litt undrende til at SV ikke vil være med på en merknad om at hvor mye en putter inn i kommunesektoren, også henger sammen med det totale presset i økonomien for øvrig. Det er altså en fare for rentestigning, økende arbeidsledighet osv. hvis en ikke ser også dette i sammenheng med andre ting. Derfor går det ikke an å gjøre alt fra en dag til en annen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Både overfor representanten Jensen og representanten Steensnæs er det viktig å understreke at selvfølgelig hele regjeringen er opptatt av å føre en ansvarlig økonomisk politikk for å prøve å holde renten og prisene nede og arbeidsledigheten lavest mulig. Det gjelder på alle områder, og selvfølgelig er heller ingen ministre unntatt fra det. Jeg vil bare lese et avsnitt fra brev fra statsministeren av 26. mai som jeg er helt sikker på at både representanten Jensen og representanten Steensnæs har lest, men jeg gjør det allikevel. Der står det følgende: «Regnskapsforskriftene for kommunene innebærer at det må avsettes midler til feriepenger året før utbetalingen skjer. ... Utgifter til samme ferieutvidelse periodiseres m.a.o. ulikt i staten og kommunesektoren. Regjeringen ser at de økonomiske virkningene av en slik forskjell ikke er et tilsiktet resultat. Avsetningen i kommuner og fylkeskommuner kan betraktes som en form for bundet sparing, og gir derfor ikke grunnlag for økt aktivitet det året de avsettes. Denne merutgiften kan stipuleres til ca 1 mrd kr. i 2000. Av denne grunn er Regjeringen innstilt på å foreslå en tilleggsbevilgning for 2000 til kommuner og fylkeskommuner av tilsvarende størrelse.» Som jeg sa i mitt forrige innlegg: Regjeringa kommer selvfølgelig tilbake til Stortinget med en sak om dette på en skikkelig måte til høsten, og da får en rikelig anledning til å diskutere også alle sider av den saken.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg skjønner godt at representanten Enoksen liker dårlig å bli minnet om at han hadde vesentlig mindre penger å tilby kommunesektoren da han var kommunalminister enn det han nå har, men la det ligge. Det er i hvert fall positivt at Enoksen i dag går fram og sier at han gjerne tar et medansvar for at kommunene er i en meget vanskelig stilling, slik Stortinget også konstaterer i dag. Det som jeg overhodet ikke vil akseptere, er Enoksens påstander om at mitt innlegg bestod av lettvintheter og usannheter – eller halvsannheter, som Enoksen sa. Ingen av delene er riktig. Tvert imot er mine beregninger helt presise, og de kan dokumenteres både for representanten Enoksen og Meltveit Kleppa hvis det trengs. Min kommentar gikk på å vise til den minimale forskjellen som er mellom den måten Arbeiderpartiet reviderer årets opplegg for kommunesektoren på, og det sentrum gjør. Det skal vi behandle i morgen. Men i innstillingen for årets opplegg for kommunesektoren, som vi har vedtatt sammen, er forskjellen en pluss på 57,1 mill. kr. Det er forskjellen i Arbeiderpartiets revisjon av kommuneopplegget for 2000 og sentrums når det blir vedtatt i morgen, altså 57,1 mill. kr i forskjell for en total sektor som har en ramme på over 200 milliarder kr. Jeg vet ikke hvor mange nuller man må ha bak kommaet før det i det hele tatt kommer et tall – for å vise hvor liten den forskjellen i virkeligheten er. Poenget med å si dette er at jeg, i likhet med Enoksen, mener at det er viktig at vi heller står sammen når forskjellene er så små, enn krangler om disse – for å si det slik – bagatellene. Jeg er overbevist om at det ville tjene den sektoren som vi har til behandling i dag – og delvis også i morgen – og ikke minst tror jeg innbyggerne ville satt pris på at politikerne istedenfor å skape inntrykk av stor uenighet med hensyn til hvor mye godt vi vil for denne sektoren, heller burde forsøke å finne sammen når det i realiteten er mikroskopiske forskjeller i det vi til sjuende og sist vedtar her i Stortinget.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
For to dager siden tok helseministeren opp dette spørsmålet fra denne talerstol og forklarte det godt, så vidt jeg kunne skjønne. Det er faktisk slik at om man lot den planen stå, ville pengene bli stående ubrukt.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Stortinget har bestemt rammene for eldreomsorgsutbyggingen. Det er departementets plikt å gjennomføre det. Det er også vår plikt å se til at det blir en god og rettferdig fordeling mellom kommuner, mellom sykehjem og omsorgsboliger, og at det blir tilstrekkelig pleie knyttet til hver enkelt enhet. Dette var det departementet ønsket å gjøre – lage en fordeling så vidt tidlig at man fikk denne rettferdigheten, for nettopp å unngå at de kommunene som kom først i gang, var de som ikke bare fikk bygd ut det som var tilstrekkelig, men kanskje også utover behovet. Jeg har lyst til å minne om at kanskje særlig byer som Tromsø, som har kommet sent ut, vil ha veldig stor nytte av at det blir gjort en fordeling. Men selvfølgelig vil departementet og jeg rette oss etter det Stortinget har sagt.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Jeg merket meg at representanten Andersen ønsket en politiker og ikke en byråkrat. Det er mulig hun også ønsket seg en helseminister og ikke en sosialminister til å svare på spørsmålet. Med den økonomiske situasjonen som sykehusene er i i dag, er det faktisk helt nødvendig å gjøre en del grep forut for innkjøp av utstyr, og det har helseministeren forklart gjentatte ganger fra denne talerstolen. Så til eldrereformen: Ingen kommuner har fått avslag. Kommunene er bedt om å gi en prioritet til de ulike prosjektene de har planlagt. Det har aldri vært antydet fra noe hold – verken fra Stortinget eller departementet – at rammene var uendelige når det gjaldt eldrereformen. Men vi ser, som jeg sa i mitt innlegg, at det vil bli behov for noe mer enn det man planla fra starten av. Det var også oppe i debatten den gang dette kom opp, og vi hadde faktisk veldig dårlig grunnlag for å finne det eksakte tallet, så det er ingen overraskelse at treffsikkerheten ikke var 100 pst.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Beklager!
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Til representanten Andersen skal jeg bare si at jeg er helt enig i at man bør kunne se på muligheten for å bruke litt til å lage bedre standard på boliger som allerede eksisterer. Det kan være fornuftig, og det tar jeg med meg tilbake.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
I kommuneøkonomiproposisjonen har vi orientert Stortinget om at vi må gjøre noe med den kommunevise fordelingen: «Kommunene har allerede fått frist 30.06.01 for å søke investeringstilskudd. Fordelingen av rammene skjer derfor allerede nå, slik at kommunene gis inntil et år til den videre planlegging, og Husbanken kan foreta fortløpende søknadsbehandling. Kommuner som har planlagt utover tildelt ramme må på denne bakgrunn prioritere sine prosjekter før de oversendes Husbanken til søknadsbehandling.» I så måte mener jeg å ha orientert Stortinget om hva vi har tenkt å gjøre. Jeg har samtidig lyst til å minne representanten Kleppa om at de to foregående år, mens hun var sosialminister, ble det orientert til Stortinget hvert år om at det fra kommunenes side var lagt større planer enn det man kunne innfri.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Siden fylkeskommunene er sykehuseiere, finner jeg grunn til å stille sosialministeren noen spørsmål, da helseministeren ikke er til stede. I revidert budsjett, som vi skal behandle og vedta i morgen, kutter flertallet – bestående av Arbeiderpartiet og sentrumspartiene – kjøp av sykehusutstyr med 760 mill. kr. Et av argumentene som har vært brukt, er at fylkeskommunene nå ikke har råd til å følge opp satsingen ved å legge inn sin andel av kjøp av utstyr til sykehusene, og at man derfor nå kan kutte i bevilgningene. Det er nå engang slik at behandling gjennom bruk av mer effektivt utstyr vil føre til at flere pasienter blir behandlet, at vi får redusert sykepengeutbetalingene, og at vi får flere i jobb. Med andre ord er det bare fordeler knyttet til det å fornye utstyret ved våre sykehus. I tillegg er heller ikke disse bevilgningene inflasjonsdrivende – i denne tid, da vi debatterer press i økonomien, stramhet og balanse. Hvorfor kan da ikke Regjeringen være villig til å vurdere forslag som f.eks. går på å fornye utstyret, enten gjennom å øke de direkte overføringene til fylkeskommunene til dette formål, eller gjennom å øke den statlige andelen av investeringsutgiftene, slik at vi faktisk får fornyet utstyr, som så sårt trengs ved så å si alle sykehusene i dette landet? Jeg har foreløpig til gode å forstå Arbeiderpartiets logikk på dette området. Men hvis sosialministeren kunne være så vennlig å forklare meg hva som er logisk ved det hele, ville jeg satt pris på det, for så langt har det altså ikke vært mulig å forstå hvilken saklig begrunnelse som skal ligge til grunn for den type uanstendige kutt, på et område hvor vi virkelig trenger å satse for nettopp å få økt behandlingskapasiteten ved våre sykehus.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
I forbindelse med lønnsoppgjøret påløp det to ekstra feriedager, som selvfølgelig også påfører kommunene en ekstrautgift på ca. 1 milliard kr. I forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett spurte finanskomiteen Regjeringen om dette forholdet. Regjeringen har skriftlig varslet at de vil dekke inn denne milliarden gjennom en proposisjon til Stortinget først til høsten. Spørsmålet er: Hvordan har Regjeringen tenkt at den milliarden skal dekkes inn? Nå har vi hatt en debatt gående hvor hovedhensikten har vært at budsjettet skal være stramt, at alt skal gå i balanse, og vi har hatt denne krone for krone- inndekningslogikken som Regjeringen tilnærmet hysterisk har forholdt seg til. Når vi nå behandler både kommuneøkonomiproposisjonen og revidert budsjett, og det er kjent at denne ekstra milliarden skal betales til kommunene, hvordan har det seg da at Regjeringen ikke finner det hensiktsmessig å saldere dette i forbindelse med budsjettrevisjonen som vi nå holder på med, hvor man altså har understreket behovet for å ha en stram finanspolitikk? Betyr ikke denne milliarden noen ting? Vi har nemlig hørt antydninger om at denne milliarden ikke har realøkonomisk effekt. Det er mulig, det, men det har heller ikke de utgiftene som påløper i forbindelse med Kosovo, som vi skal dekke inn i forbindelse med behandlingen av revidert budsjett. Vi vet også at lønnsoppgjøret på toppen av dette medfører ytterligere 1 milliard i forbindelse med neste år, hvor de to neste feriedagene skal betales. Det betyr altså 2 milliarder kr. Det ville ha vært naturlig at det ble berørt i kommuneøkonomiproposisjonen og for så vidt også i revidert budsjett, men det har altså Regjeringen valgt å se bort fra. Jeg vil gjerne at kommunalministeren redegjør for denne logiske bristen fra Regjeringens side, hvordan de kan få seg til å argumentere på denne måten vel vitende om at denne milliarden selvsagt har like stor betydning for norsk økonomi som en rekke andre poster, som vi nå har strevd med å få orden på i forbindelse med revidert budsjett. Det er ikke logisk. Og det er selvsagt sånn at Regjeringen sikkert håper på at bare de slenger denne proposisjonen fram for Stortinget en eller annen gang på høsten, drukner den i en drøss med andre saker, slik at vi på en måte ikke merker at vi bruker 1 milliard kr til. Men det kommer vi til å huske på. Jeg synes det er rimelig å avkreve Regjeringen et svar på hvorfor denne milliarden ikke teller, når man er nødt til f.eks. å kutte nesten 1 milliard kr i sykehusutstyr for å få Kosovo-utgiftene til å gå i hop.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-06-15:
Kommunalministeren svarte ikke på mitt spørsmål. Jeg er klar over at brevet fra statsministeren kom 26. mai. Jeg er også klar over at Regjeringen har sagt at dette skal man gjøre noe med til høsten. Det jeg bad kommunalministeren redegjøre for, er hvordan Regjeringen har tenkt å dekke inn den milliarden som de skal bevilge i inneværende år, fordi hele argumentasjonen til Regjeringen er bygd på krone for krone inndekning, stramhet, balanse – at alt skal være skikk og orden. Hvorfor skal det da ikke være den samme orden i regnskapene når det gjelder akkurat denne milliarden? Hvorfor mener Regjeringen at akkurat denne milliarden kan vi vente med, og så kan Stortinget vedta den bevilgningen til høsten, på tross av at den selvfølgelig er med på å påvirke økonomien like mye som alle andre milliarder som dette storting bevilger? Det resonnementet har ikke Regjeringen gitt noen forklaring på. Kommunalministeren unngikk å gå inn i den debatten nå. Det er mulig at det bare er finansministeren og statsministeren som er opptatt av dette stramhetsbegrepet, krone for krone-inndekningslogikken, og ikke kommunalministeren. Men jeg antar at kommunalministeren står like mye bak Regjeringens såkalte ansvarlighetslinje i den økonomiske politikken. Og da bør også kommunalministeren, som står ansvarlig for hele kommunesektoren, kunne gi en forklaring på hvorfor den milliarden ikke er viktig å dekke inn nå, men at den kan tas i forbindelse med nysaldering til høsten, og at vi da på en måte ikke skal merke det. Men alle de pengene som Stortinget bevilger og aksepterer i forbindelse med revidert budsjett til bruk i Kosovo, ja de skal vi saldere inn og dekke inn krone for krone, på tross av at de ikke har noen effekt på norsk økonomi og det såkalte presset i norsk økonomi. Og så har jeg registrert, som jeg også sa i innlegget mitt, at det blir argumentert med fra Regjeringens side at denne milliarden til kommunene ikke har noen virkning. Selvsagt har den en virkning. Derfor er det forunderlig at Regjeringen later som om dette er en regning de kan skyve på. For jeg har jo hørt Arbeiderpartiet, særlig i opposisjon, hamre løs på sentrumspartiene for at de skulle skyve regninger foran seg og være direkte uansvarlige i sin måte å budsjettere på. I så fall så er det altså akkurat det samme Arbeiderpartiet nå gjør, og jeg ber om at kommunalministeren redegjør mer inngående for dette, for det er ikke besvart, og jeg synes, med all respekt, at Stortinget fortjener et svar på dette spørsmålet.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 2000-06-15:
Gode og tilgjengelige tjenestetilbud er vårt viktigste grunnlag for å sikre felles velferd og trygghet. Hvis vi skal klare å forbedre tilgjengeligheten og kvaliteten på de offentlige tilbudene, må kommuner og fylker ha nødvendig handlingsrom. Selv med påplussingen på 3,5 – 4 milliarder i forhold til dette årets budsjett kan det for noen bli stramt. Innbyggernes forventninger til omfang av tjenester og kvalitet er stadig økende. Derfor er det behov for økonomiske ressurser, spillerom og handlefrihet til å utvikle lokale løsninger. På denne bakgrunn har kommunene i Oppland signalisert at de er glad for at øremerkingen reduseres. For at tilbudene skal være rettferdig fordelt, må det være et rettferdig fordelingssystem kommunene imellom. Arbeidsgiveravgiften er et viktig distriktspolitisk virkemiddel, men den gir også en fordelingsvridning som rammer de kommuner som har høyeste sats. Denne merutgiften er for noen kommuner med trang økonomi en tung byrde. Det vil derfor være nyttig om Regjeringen vurderer denne virkningen i sitt videre arbeid med gjennomgang av kommuneøkonomien og utviklingen av inntektssystemet. Opptrappingen for psykiatrien og handlingsplanen for eldreomsorgen er tunge satsinger som vil forbedre tilbudene til folk med psykiske lidelser, og for eldre og pleietrengende. Handlingsplanen for eldreomsorgen 1998-2001 går nå inn i sin avsluttende fase. Stortingsmeldingen om saken så langt ligger til behandling i sosialkomiteen og skal behandles til høsten. I den vurderes behovsanslagene på nytt, og virkemidlene opp mot resultatene. Regjeringens forslag om virkemiddelbruken etter handlingsplanens avslutning skal behandles i den forbindelse. Handlingsplanen er ment å gjennomføres som opprinnelig vedtatt i Stortinget, og driftstilskuddet skal trappes opp. Planen og gjennomføringen nærmer seg sluttfasen, og det foreligger planer langt utover handlingsplanens måltall. For å kunne skape en mest mulig forutsigbarhet og rettferdighet for kommunene med hensyn til hva den enkelte kommune kunne regne med å få finansiert gjennom Husbankens tilskuddsordninger, hadde departementet i brevs form bedt fylkesmennene i samarbeid med fylkeslegene om å foreta en kommunevis fordeling innen 15. juni. Det var vektlagt at ulikheter mellom kommunene skulle utjevnes, og at fortrinnsvis de tyngste brukerne skulle prioriteres. Det burde ha vært et godt grunnlag for en rettferdig fordeling innenfor de vedtatte rammene. Dessverre ser jeg i innstillingen at et flertall foregriper behandlingen av stortingsmeldingen og stopper prioriteringen av godkjenninger. Dette kan medføre at det ikke er de tyngste brukerne som prioriteres, fordi planene for noen av disse ennå ikke foreligger.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-06-15:
Kommuneøkonomiproposisjonen har også et kapittel om kommunestruktur og interkommunalt samarbeid, og der fremgår det at de kommunene som etter politisk behandling ønsker en kommunesammenslutning eller å videreutvikle et interkommunalt samarbeid, kan få en finansiell støtte for å gjennomføre det. Det har jeg ingen merknader til, jeg synes det er en forstandig og god innretning. Det er også kommuner som ligger tett opp til en fylkesgrense, og som ut fra det har vært opptatt av et regionalt samarbeid og et interkommunalt samarbeid, men nå over fylkesgrensen. Det er jo slik at naturlige regioner ikke alltid følger en fylkesgrense. En av disse kommunene er Ølen kommune i Hordaland. De har der etter inngående drøftinger og en folkeavstemning kommet til at de ønsker å tilhøre Rogaland fylke istedenfor Hordaland, og de har da søkt Kommunaldepartementet om en slik overflytting. Istedenfor å følge folkeviljen har departementet avslått denne søknaden. Departementet henviser til at Oppgavefordelingsutvalgets innstilling vil foreligge om kort tid, og viser dessuten til at det bør gjøres en tilleggsutredning som belyser konsekvensene for nabokommunene, før saken kan bringes fram for Stortinget til behandling. Dette fremgår av brev fra departementet til Ølen kommune, datert 9. juni. Ølen kommune reagerer kraftig på innholdet i dette brevet på flere punkter. For det første: Det vil uansett ta lang tid før noen ny fylkes- eller regionstruktur vil bli etablert. I mellomtiden skal altså folkeviljen settes til side. Dette provoserer ganske kraftig. For det andre: Departementet sier i brevet at en avslår søknaden, til tross for at det er Stortinget som skal avgjøre en slik søknad. Eller mener statsråden at dette er et forhold som Stortinget ikke har noe med? For det tredje: Som nevnt mener departementet at det vil være behov for en tilleggsutredning. Hvorfor avviser da departementet å igangsette en slik utredning? Hva er vitsen med å henvise til Oppgavefordelingsutvalgets innstilling dersom departementet ikke engang er villig til å utrede konsekvensene av en slik overflytting, slik Ølens befolkning og Ølens folkevalgte organer har gått inn for? Jeg synes at dette brevet fra departementet oser av sentralpolitisk overstyring og besserwissen. Jeg kan heller ikke skjønne at formen dette brevet har fått, er i overensstemmelse med de formelle beslutningsfullmaktene som finnes mellom regjering og storting, og jeg vil derfor be statsråden redegjøre for departementets håndtering av denne saken.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-06-15:
Først til spørsmålet om Ølen kommune. Jeg er fornøyd med statsrådens svar. Det viktige er jo nå at det blir igangsatt en prosess som vil avklare de konsekvenser av betydning en eventuell overflytting fra Hordaland til Rogaland vil kunne få f.eks. for nabokommunene. Nabokommunene selv har uttrykt at de ikke ser noen betenkeligheter med dette, men Hordaland fylkeskommune har hatt visse innvendinger. La oss få dette avklart, slik at Stortinget kan fatte en beslutning. Jeg legger da til grunn at statsråden nå har bekreftet at en slik utredning vil bli igangsatt, og at det derfor vil komme til Stortinget en sak om spørsmål om overflytting av Ølen kommune fra Hordaland til Rogaland i løpet av neste vår. I hvilken sammenheng Regjeringen vil gjøre dette, får være opp til Regjeringen å velge, men jeg legger til grunn at en slik utredning ikke skulle være så krevende at det skulle være nødvendig å utsette dette utover våren 2001. Så vil jeg gi full tilslutning til det som Siv Jensen påpekte når det gjelder kommunenes økte utgifter til feriepenger. Det er åpenbart at bruken av slike penger virker i økonomien nøyaktig på samme måte som andre utgifter som kommunene har på sine driftsbudsjetter. Hvis ikke staten finansierer dette, må kommunene gjøre det, og de har da det samme krav til innstramning som for andre utgifter som de har på sine budsjetter. Jeg kan lett nevne andre utgifter på statsbudsjettet som etter min vurdering og etter realøkonomiske vurderinger ikke har den samme pressvirkningen i økonomien som økte lønnsutgifter, økte utgifter til feriepenger osv., f.eks. bistandsmidler. En rekke direkte pengeoverføringer til internasjonale organisasjoner som FN og Verdensbanken har selvfølgelig ingen realøkonomisk pressvirkning i norsk økonomi. Like fullt regnes det inn i den samlede sum av utgifter som skal salderes mot tilsvarende inntekter her i Stortinget. En ansvarlig finanspolitikk krever en balanse mellom inntekter og utgifter, og den jobben har Stortinget gjort. Når Regjeringen da etter å ha presset igjennom et krav til stramhet – som vi for vår del er enig i – bokfører andre utgifter på en så lettvint måte og sier at dette ikke har den samme virkning i økonomien, er det noe viktig som mangler som forutsetning. Jeg ser på dette som et grep som kan være med på å redusere respekten for det arbeidet Stortinget skal gjøre i finanspolitikken, dersom en på noen områder krever disiplin, mens en på andre områder uten, etter mitt skjønn, finanspolitisk god begrunnelse mener at dette kan unntas fra den samme stramheten. Her har ikke statsråden gitt Stortinget et tilfredsstillende svar.