Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-05-03:
Det er ofte langt lettere å vedta reformer enn å gjennomføre dem. Kunnskapsløftet er ikke noe unntak. Bred enighet er ikke noen garanti for at nødvendige tiltak faller på plass, og at sluttresultatet blir som forventet. Dersom vi nå ikke holder oppmerksomheten på Kunnskapsløftets viktigste bærebjelke, lærerkompetansen, frykter Høyre at mange elever fortsatt vil gå ut av norsk skole uten nødvendige kunnskaper og ferdigheter til å kunne mestre videre utdanning og deltakelse i arbeidslivet. Årlig tilgang på lærere i norsk skole utgjør om lag 3 pst. av den totale lærermassen. Med ny lærerutdanning vil skolen om få år kunne rekruttere lærere med mer spesialisert kompetanse og større faglig fordypning. En slik omlegging av lærerutdanningen – bort fra allmennlæreren som kunne litt om mye – er et viktig steg i retning av en nødvendig kompetanseheving hos norske lærere. Med en årlig fornyelse på om lag 3 pst. av lærerne sier det seg selv hvor avgjørende viktig det er å satse på etter- og videreutdanning av de lærerne som allerede er i skolen. Storting og regjering har høye ambisjoner på vegne av norsk skole. Ambisjonene må nå følges opp med tiltak som gjør det mulig å nå de målene vi har satt oss. Kunnskapsløftet er på mange måter inne i sin kanskje mest kritiske fase. Forventningene til reformen er med rette høy, og lærerne er stilt i utsikt vesentlig bedre etter- og videreutdanningsmuligheter, fordi reformen på mange måter er bygd rundt nettopp læreren. Metodefrihet og mindre detaljstyring gjennom læreplanene krever profesjonelle yrkesutøvere som er trygge i rollen. Det blir enda viktigere å kunne sitt fag, enten det er å beherske de såkalte skolefagene eller kunsten å utøve god pedagogisk ledelse i møte med elvene. Jeg legger ikke skjul på at Høyre nå er bekymret for at det skal glippe i starten når det gjelder gjennomføringstakten i etter- og videreutdanningen. Det er en bekymring jeg vet lærerorganisasjonene deler med oss. Når sju av ti lærere mener det er behov for påfyll av ny kompetanse, er det jo ikke lærerne det står på. Da må utdanningsmyndighetene på statlig og kommunalt nivå strekke seg langt for å imøtekomme dette behovet innen rimelig tid. Det er selvsagt en utfordring hvordan man praktisk skal legge til rette for at flest mulig lærere skal kunne etter- og videreutdanne seg, samtidig som skolen skal gå sin gang, for elevene er der, og de blir til og med flere. Spørsmålet er om dagens organisering er godt nok tilpasset dette faktum. Jeg utfordrer kunnskapsministeren til å kommentere om hun mener etter- og videreutdanningen, sånn som den nå er lagt opp, har den nødvendige fleksibilitet. Deler statsråden Høyres bekymring for at de tilgjengelige studieplassene ikke fylles opp? Fra Høyres side har vi nøye fulgt utviklingen når det gjelder søkertall til de studietilbudene norske lærere har fått, med oppstart kommende høst. Og vi er skuffet. Til tross for ekstrarunder med kommunene synes det nå å være et faktum at et betydelig antall studieplasser vil stå tomme høsten 2010. Etter Høyres mening er det all grunn til å interessere seg for hvordan dette kan skje når ønsket om etter- og videreutdanning er så utbredt. Hvorvidt staten og kommunene lykkes i å gjennomføre etter- og videreutdanning i et rimelig tempo, er viktig for å kunne ha tillit hos lærerne som er forespeilet et klart løft på dette området. Men det handler like mye om å fremstå som en profesjonell arbeidsgiver og at skolen skal fremstå som en attraktiv arbeidsplass, og gjennom det kunne beholde og rekruttere dyktige medarbeidere. Det igangsatte etter- og videreutdanningsprogrammet Kompetanse for kvalitet, undertegnet av staten, KS og lærerorganisasjonene, er en tydelig understrekning av sammenhengen mellom godt kvalifiserte lærere og elevenes læring og motivasjon. I formålet med strategien er det også lagt vekt på at målrettet og landsdekkende gjennomføring av videreutdanning skal øke lærernes faglige, didaktiske og pedagogiske kompetanse. Tanken er også at videreutdanning satt i system skal bidra til «å øke læreryrkets status og styrke tilliten til skolens kvalitet». Det er Høyres oppfatning at oppslutningen er av stor betydning for at målsettingen med videreutdanningsstrategien skal kunne nås, målt i læringsutbytte for elevene og økt status for lærerne. Til tross for igangsatte kampanjer og oppfølging via utdanningsdirektørene er oppfyllingsgraden av de tildelte studieplassene for mange fylker langt under det man kunne forvente. Ut fra den oversikten jeg sitter med etter at det såkalte restetorget ble stengt sist uke, har 14 fylker lavere enn 70 pst. påmelding. Men verre er det at fem fylker ligger under 50 pst., med Sogn og Fjordane desidert på bunnen med 2 pst. påmelding. Nord-Trøndelag, som ligger på topp, har en utnyttelsesgrad på 85 pst. – også der er det mer å gå på. Tatt i betraktning det forarbeidet som er lagt ned av involverte parter, må dette være skuffende tall når vi altså vet hvor stort behovet for kompetanseheving er. Om den nasjonale satsingen på videreutdanning skal lykkes, er det etter Høyres oppfatning av stor betydning at departementet sørger for å holde høyt trykk på denne saken. Vi kan ikke slå oss til ro med en deltakelse på dette nivået, og spørsmålet er nå hva man har lært av årets opptak til videreutdanning. Jeg er selvsagt oppmerksom på at vi er i startfasen av videreutdanningsstrategien, men nettopp derfor er jeg så opptatt av at vi kommer godt i gang. Strategiens troverdighet kan stå på spill om vi ikke lykkes bedre enn årets søkertall kan tyde på. De fylkesvise forskjellene som avdekkes, er det nødvendig å komme til bunns i. I likhet med kunnskapsministeren vil Høyre bekjempe forskjeller i Skole-Norge, og når læreren er viktigst, er det høyst foruroligende at noen fylker blir hengende etter i gjennomføringen av kompetanseheving og videreutdanning. Med bakgrunn i de søkertallene vi nå ser, må det være grunn til tidlig innsats for å rette opp situasjonen. Vi må lære av erfaringer fra skolen, at det ikke er noen god strategi å vente og se om ikke problemene retter seg av seg selv, men vi må så raskt som mulig avdekke hvor det har sviktet og sette inn mottiltak. Et annet vesentlig spørsmål når så vidt mange studieplasser ikke fylles opp, er hvordan søkerne fordeler seg på fag. I lys av de utfordringene norsk skole står overfor, særlig når det gjelder realfag, er det overmåte viktig at vi greier å holde høy gjennomføringstakt i disse fagene. Tall fra videregående skole viser at om lag 25 pst. av realfaglærerne vil gå av med pensjon de neste fem årene. Dersom ikke skolen skal lide et stort kompetansetap når de mest erfarne lærerne pensjoneres, må yngre kolleger gis mulighet til å høyne sin kompetanse nå. I strategidokumentet slås det fast: «En suksessfaktor for strategien er god søkning til og lite frafall fra videreutdanningen. Partene skal følge utviklingen og vurdere innretningen på systemet dersom deltakelsen og gjennomføringen ikke er som ønsket.» Avslutningsvis har jeg tre spørsmål til kunnskapsministeren: Hva vil Regjeringen foreta seg med bakgrunn i at et stort antall videreutdanningsplasser ikke har søkere, og de betydelige fylkesvise forskjellene som er avdekket? Lave søkertall forklares bl.a. med at tilgjengeligheten til utdanningstilbudene er vanskelig fordi de geografisk ligger langt borte. Tilbud om nettbaserte løsninger etterlyses. Hva er statsrådens kommentar til det? Hva vil statsråden gjøre for å sikre at videreutdanningen kan bidra til å løse den akutte situasjonen knyttet til avgangen av et stort antall realfaglærere i videregående opplæring de kommende fem årene?