Guro Fjellanger (Venstre), 2000-03-09:
Den siste tiden har nyhetsbildet vært preget av stadige katastrofer som orkaner og flom. Verdens fremste klimaforskere mener at menneskeskapte klimagassutslipp er en medvirkende årsak. Noen få, bl.a. representert ved Fremskrittspartiet her hjemme, mener at klimagassutslipp ikke er et miljøproblem. Det har de også tatt konsekvensen av ved å legge inn et forslag om at klimagassutslipp ikke bør omfattes av forurensningsloven. Andre tar disse faresignalene på alvor og ønsker å redusere klimagassutslippene. Jeg har hittil gått ut fra at det var bakgrunnen for at arbeiderpartiregjeringen våren 1997 vurderte det slik at gasskraftverk måtte ha utslippstillatelse for CO2 etter forurensningsloven i tillegg til energikonsesjon etter energiloven. Fordi vi tar klimatrusselen på alvor, forhandlet ca. 160 land fram Kyotoprotokollen i desember 1997. Vi vet at Kyotoprotokollen vil bli fulgt opp av strengere krav etter 2012. Alle land, inkludert Norge, står overfor store utfordringer som vil kreve nye og strengere virkemidler. Strengere krav vil føre til at alle sektorer i samfunnet, kyst- og vegtransport, husholdninger, tjenesteytende næringer, industri og energiproduksjon må stille opp. Norge vil ta Kyoto-mekanismene i bruk når disse trer i kraft, samtidig som vi må forholde oss til krav om at disse skal være et supplement til nasjonale tiltak. Konvensjonelle gasskraftverk vil være blant de største enkeltkildene til utslipp av CO2 nasjonalt, og av NOx. Det er et stort paradoks at opposisjonen i praksis vil unnta gasskraftverk for regulering av klimagassutslipp, samtidig som vi som privatpersoner må betale for våre utslipp gjennom avgifter på bl.a. drivstoff og fyringsolje. Hvis vi lar de planlagte gasskraftverkene øke de norske utslippene av CO2 kraftig, må vi være forberedt på at andre sektorer må ta et større ansvar for å redusere sine utslipp. Regjeringen deler stortingsflertallets syn på gasskraftverk som en interessant industrisatsing med stort miljømessig potensial. Men da må teknologien utvikles videre, slik at utslippene av CO2 og NOx reduseres til et minimum. Det er dette regjeringspartiene vil stimulere til med det forslag som ligger i komiteinnstillingen. Naturkraft har selv valgt å utsette sin investeringsbeslutning, også ut fra andre hensyn enn utslippskravene. La meg også minne om at forurensningsmyndighetene er åpne for å foreta ny vurdering av utslippskravene dersom Naturkraft i lys av teknologiutviklingen forelegger SFT en begrunnet anmodning om en ny vurdering. Lovavdelingen i Justisdepartementet har reist betydelig tvil om hvorvidt flertallets forslag kan følges opp innenfor forurensningsloven eller ikke. De henviser bl.a. til at loven ved en eventuell omgjøring krever at de fordelene forurenseren eller andre får av at vilkårene blir lempet eller opphevet, er vesentlig større enn de skader og ulemper det vil føre til for miljøet. Opposisjonen hevder at bygging av forurensende gasskraftverk i Norge fører til reduksjon i mer forurensende kraftproduksjon, bl.a. i andre nordiske land. Ingen fagmiljøer i Norge, verken NVE, SFT eller SINTEF går god for et slikt resonnement, uten klare forutsetninger som i dag ikke er oppfylt. I lovavdelingens betenkning heter det: «I denne sammenheng vil det ha betydning om det foreligger en rettslig sikkerhet – og på hvilket grunnlag – for at de andre utslippene vil bli redusert. Jo mindre sikkert det er at en slik utslippsreduksjon faktisk vil finne sted, desto vanskeligere vil det være å anse vilkårene i nr. 5 for oppfylt.» En slik rettslig sikkerhet har vi ikke før et kvotesystem er på plass. Enkelte har framstilt det som om Regjeringen driver med juridisk flisespikkeri. Nå virker det som om flere har sett behovet for en slik juridisk gjennomgang. Alle, både regjering og opposisjon, plikter å forholde seg seriøst til norsk lovgivning. Miljøhensyn står sterkt i norsk lovgivning, bl.a. i forurensningsloven og i Grunnloven. Den norske forurensningsloven var i sin tid et viktig nybrottsarbeid ved Gro Harlem Brundtland, og har siden inspirert til langt bedre miljøregelverk i flere andre land. Sentrum og Arbeiderpartiet har hittil stått sammen om å forsvare og forsterke lovverket. Senest i 1997 vurderte arbeiderpartiregjeringen det slik at loven også omfattet klimagassutslipp. Dette har Bondevik-regjeringen lojalt fulgt opp. Så sent som for et år siden ville Arbeiderpartiet stilt strenge miljøkrav til gasskraftverk. For kort tid siden ville Arbeiderpartiet at omgjøringen av utslippstillatelsen ikke bare skulle endre, men i praksis oppheve CO2-kravene, samtidig som kravet om best tilgjengelig teknologi skulle fravikes. Nå er de til og med villig til å svekke selve lovverket for å kunne gi grønt lys til sterkt forurensende gasskraftverk, i en situasjon hvor Kyoto-forpliktelsene heller kaller på sterkere virkemidler. Det er oppsiktsvekkende.