Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
Jeg er kjent med undersøkelser som viser at feil bruk av legemidler er et problem både i helseinstitusjoner og i primærhelsetjenesten. I primærhelsetjenesten er det ofte stor mangel på personale med nødvendig kompetanse, og dette fører igjen til utstrakt delegering av oppgaver til personell med begrenset kunnskap om legemidler. Jeg har fått opplyst at Statens helsetilsyn stadig mottar spørsmål fra helsetjenesten og fylkeslegene om hvordan kvaliteten ved denne type delegering skal sikres, hvordan ressursene bør utnyttes best mulig i en presset situasjon, og hva slags opplæring som må ligge til grunn før delegering med en sikker kvalitet. Legeloven § 17 bestemmer at en lege har rett til å benytte annet helsepersonell som medhjelper, hvis legen vurderer det forsvarlig ut fra vedkommendes kvalifikasjoner, arten av de oppgaver det gjelder, den instruksjon som gis, og den kontroll som føres m.v. Det er i legeloven brukt uttrykket «helsepersonell», men det sies uttrykkelig i forarbeidene til loven at en lege også kan bruke annet enn autorisert helsepersonell som medhjelpere, da det er medhjelperens kvalifikasjoner og opplæring som her er viktig for at den medisinske virksomheten skal være forsvarlig. En lege står derved fritt til å kunne velge å delegere oppgaver knyttet til legemiddelhåndtering også til en omsorgsarbeider. Omsorgsarbeider er i den nylig vedtatte lov om helsepersonell klassifisert som autorisert helsepersonell. Det følger av forskrift om legemiddelforsyningen i den kommunale helsetjeneste av 18. november 1978 at legemiddelhåndtering er en oppgave som bare unntaksvis skal utføres av andre enn offentlig godkjent sykepleier/vernepleier. Forskriften kan imidlertid ikke gjøre innskrenkninger i den generelle delegeringsadgang legen har i medhold av legeloven. Det presiseres at utdeling av legemidler også innebærer observasjon av virkning/bivirkning og eventuelle komplikasjoner, og at dette er en oppgave som krever nødvendig faglig kompetanse. Forutsetningen for at hjelpepleiere, omsorgsarbeidere eller pleieassistenter skal kunne dele ut legemidler, er altså at de som en leges medhjelper har fått den nødvendige opplæring til å kunne utføre oppgavene på en forsvarlig måte. Gjennomgått kurs i legemiddelhåndtering gir imidlertid ikke automatisk rett til å delta i legemiddelhåndtering. I den kommunale helsetjeneste er det stor variasjon i hvilke oppgaver en leges medhjelper får. Det er bare sykepleiere og vernepleiere som med bakgrunn i utdanning kan benyttes til legemiddelhåndtering uten individuell opplæring og personlig delegering. Dette følger av nevnte forskrift § 8 nr. 4-6. Det følger videre av forskriften at kommunehelsetjenesten for annet personell skal sette opp skriftlige retningslinjer og gi opplæring og instruksjon til dem som skal dele ut legemidler. Dette skal tilpasses de kvalifikasjoner de har, og de oppgaver de skal utføre. Omsorgsarbeidere kan derved etter tilpasset opplæring få personlig myndighet til å dele ut legemidler. Departementet har gitt tilskuddsmidler for å starte opp et prosjekt med sikte på å utarbeide en handlingsplan for «Sikrere legemiddelbruk, med spesiell fokus på primærhelsetjenesten». Handlingsplanen tar sikte på å øke sikkerheten, oppnå en mer optimal legemiddelbruk, prøve ut nye tiltak og evaluere disse med hensyn til medisinske og helseøkonomiske konsekvenser. Handlingsplanen vil også bli sett i nær sammenheng med vedtatte satsinger innen eldreomsorgen og i psykiatrien, fastlegereformen og handlingsplanen for helse- og sosialpersonell. Jeg er opptatt av at legemiddelhåndtering foregår på en forsvarlig måte. Både omsorgsarbeidere og hjelpepleiere kan som en leges medhjelper få nødvendig opplæring til å kunne utføre disse oppgavene. Den enkelte kommune er nærmest til å yte slik opplæring.