Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2016-05-24:
Aller først har jeg lyst til å gi uttrykk for at jeg syns det har vært en spennende time i Stortinget – en god debatt, faktisk, som rører ved usedvanlig viktige størrelser, ikke bare for dem som driver landbruk, men for landet vårt. Jeg har også lyst til å takke saksordføreren for hans innlegg, som i veldig stor grad fanger opp det som jeg selv ønsker å gi uttrykk for. Men noen kommentarer har jeg lyst til å komme med opp mot de innlegg som har vært, og særlig fra dem som nå ønsker å fjerne grunnlovsvernet for odels- og åsetesretten. For det første framstilles det på mange måter som om odels- og åsetesretten representerer et tankegods som er umoderne og ikke tilpasset vår tid. Det var vel representanten Holthe som sa at landbruket har en annen funksjon i dag enn det det hadde tidligere. Det er jeg uenig i. Mer enn noen gang er det vel grunn til å understreke at landbruket ikke bare har en viktig funksjon, det har faktisk også nærmest hundre prosent samme funksjon, og behovet knyttet til denne funksjonen, nemlig det å produsere mat, er viktigere enn noen gang. Det er en størrelse som etter mine begreper er preget av stor langsiktighet, og man trenger regler og et rammeverk som også har langsiktigheten for øye. Når det gjelder dette, er det min oppfatning, og også Arbeiderpartiets oppfatning, at når man i denne debatten forsøker å sette slekt opp mot drift, så går det galt allerede der. For spørsmålet er jo: Er det slik at det å verne om de rettighetene som faktisk gir slekten et fortrinn, betyr mindre produktivitet? Landbruket har vist en produktivitetsvekst som vel er blant de største – i hvert fall i Fastlands-Norge – sammenlignet med andre typer næringer. Det er ikke slik som man kanskje ønsker å framstille det, at dette er en næring som bare produserer dårligere og dårligere. Så har vi sett en halvering av antall bruk. Vi har sett en betydelig nedgang i årsverk. Men vi ser en økning i produksjonen. Jeg har hørt landbruksministeren, som kommer fra Fremskrittspartiet, også gi uttrykk for at man her nettopp står overfor en produksjonsvekst som er rekordstor sammenlignet med andre typer virksomheter. En av grunnene til at vi sikrer bosetting, men også høy produktivitet, mener jeg ligger i at man har den type tette slektsbånd knyttet til drift av jord og skog i Norge, at det faktisk gir en egen gevinst – for dem som er opptatt av produktivitet. Så når jeg hører representanter fra både Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre nå etterlyse tiltaksomme, og det ble sagt initiativrike, kreative og engasjerte, bønder, må jeg si at jeg syns med respekt å melde at man burde reflektere noe over den produktivitetsveksten vi har i norsk landbruk, og at det ikke tyder på at det regelsettet og rammeverket vi har knyttet til omsetning av landbrukseiendommer, har bidratt til at initiativene og tiltakene og det å være kreativ på noen som helst måte har blitt svekket – snarere tvert imot. Jeg mener at dette regelverket – som jo er gammelt, som vi har hatt med oss lenge, og som mange land ikke har – også bidrar til at vi får realisert det som er en av hovedmålsettingene med det å drive landbrukspolitikk, nemlig at vi skal klare å opprettholde en spredt bosetting, og at vi knytter virksomheten til familiene og ikke knytter virksomhet og eiendomsretten til dem som måtte sitte på mye penger, og som ønsker å investere. I så måte mener jeg at dette regelverket er et bolverk også mot markedsliberalismen. Endelig mener jeg at det er viktig for rekrutteringen innen landbruket at vi har regler som også har grunnlovsvern, som er knyttet opp mot mulighetene for å kunne overta eiendom til en rimelig pris. Åsetestaksten og åsetesretten er et slikt vern. De som ønsker å fronte markedsliberalismen inn i dette, ønsker ikke bare å fjerne odels- og åsetesretten, men de angriper også prisregulering, priskontrollen og også konsesjonsloven som sådan. Det vil kunne innebære at man ikke bare fjerner mulighetene for å pålegge folk å bosette seg der eiendommene er, men også åpner for en helt annen type prissetting, som vil bidra til at det blir verre å rekruttere folk inn i landbruket, at det faktisk blir dyrere. Til slutt: Det er også blitt hevdet at man ønsker å sikre rekrutteringen til norsk landbruk ved å fjerne disse reglene. Jeg har hørt, også fra regjeringshold, at når det gjelder rekrutteringen i norsk landbruk, beskrives den som bedre enn noen gang, landbruksskolene er fylt opp, og det er faktisk flere og flere som søker seg til denne type næring. Og vi ser at en av grunnene til at særlig yngre mennesker klarer dette, er for det første at man har et lokalsamfunn, man har et miljø, man har en familie rundt seg som støtter opp, men man har også et regelverk som gjør det mulig prismessig å komme inn, slik at man får en forrentning av den innsatsen man legger ned. Sånn sett er Grunnlovens vern av odels- og åsetesretten egentlig svært framsynt. Dette er ikke noe umoderne regelverk som man bør kvitte seg med.