trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Etter ligningsloven skal det være et likningskontor for hver kommune, men plasseringen av hvert kontor er ikke lovbestemt. Samlokalisering er således tillatt i henhold til dagens regelverk, men det er krav om at det opprettholdes et separat kontor for hver kommune. Det er behov for lovendring dersom likningskontorer skal legges ned eller slås sammen til ett felles likningskontor for flere kommuner. Det aktuelle spørsmålet må ses i en større sammenheng, og jeg vil i den anledning henvise til mitt brev av 9. desember 1997 til Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite, inntatt som vedlegg til Innst. S. nr. 67 for 1997-98. Her beskrives ganske inngående Finansdepartementets mål, opplegg og premisser for den organisasjonsgjennomgang av landets likningsforvaltning som nå finner sted i regi av Skattedirektoratet, etter initiativ av min forgjenger, Jens Stoltenberg. All den stund det dreide seg om en utredning eller gjennomgang, hvor konklusjonene skal trekkes senere, fant jeg ingen grunn til å stoppe saken da jeg tiltrådte som finansminister høsten 1997. Skattedirektoratets rapport med eventuelle forslag til varige endringer i organiseringen av likningsforvaltningen forventes å være departementet i hende ca. 1. april i år. Jeg presiserer for ordens skyld at jeg ikke har tatt stilling til om det er formålstjenlig med noen omorganisering av likningsforvaltningen, eller hvilken framtidig organisasjonsmodell jeg i så fall vil anbefale. Direktoratets rapport vil bli vurdert i et bredt perspektiv, der mange hensyn må avveies mot hverandre, og rapporten vil bli sendt på høring til berørte instanser. Som ledd i gjennomgangen av organiseringen av likningsforvaltningen er Skattedirektoratet bedt om bl.a. å prøve ut alternative organisasjonsløsninger for likningskontorene som er forenlige med gjeldende lov. Formålet er å vinne erfaring med praktisering av f.eks. samledelse og samlokalisering av kontorer, slik at man vet mer om virkningene av slike tiltak både lokalt og i en større sammenheng. Initiativet til en slik utprøving er overlatt til fylkesskattekontorene, som har den direkte administrasjon av likningskontorene i hvert fylke. Det aktuelle forsøket med samlokalisering av tre kontorer i Midt-Telemark er med andre ord både innenfor regelverket og innenfor Stortingets og Finansdepartementets forutsetninger for organisasjonsgjennomgangen, jf. Innst. S. nr. 157 for 1996-97 og forannevnte innstilling med vedlegg. Tilsvarende forsøk gjøres også i andre fylker, men samlet sett i et relativt beskjedent antall. Tiltakene er foreløpige og har karakter av prøveordninger. Den varige organisering av likningsforvaltningen vil i alle tilfeller bero på utfallet av den politiske behandlingen av Skattedirektoratets rapport om organisasjonsgjennomgangen. Jeg har for øvrig bedt Skattedirektoratet om ikke å igangsette flere forsøk med samlokalisering utover dem som allerede er kommet i gang, i påvente av at rapporten blir politisk behandlet. Det skjedde i et møte jeg nylig hadde med Skattedirektøren.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Ja, som jeg redegjorde for i mitt hovedsvar, er det som nå foregår i Midt-Telemark og for øvrig også i enkelte andre fylker, forsøksordninger for å høste erfaring, og er ledd i denne gjennomgangen som man nå har i regi av Skattedirektoratet. Når rapporten derfra kommer inn til departementet etter en intern høring i etaten, omkring 1. april, vil den bli vurdert grundig, og den vil bli sendt på høring så alle berørte instanser skal få lov til å komme fram med sitt syn. Jeg er enig med representanten Holte i at nærkontakt med miljøene er av stor betydning, og at det derfor skal veldig mye til før man får et opplegg som ikke inkluderer at det finnes representanter for likningsforvaltningen i hver eneste kommune. Men konklusjonene får vi vente med. Jeg har for min del ennå ikke tatt noen stilling til hvordan man skal organisere likningsforvaltningen for framtida. Det vil jeg vente med til jeg ser rapporten – omkring 1. april.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Jeg vil innledningsvis presisere at vrakpant utbetales av toll- og avgiftsetaten i henhold til Miljøverndepartementets forskrift om utbetaling av vrakpant for biler og beltemotorsykler. Vrakpant og driftstilskudd til godkjente oppsamlingsplasser utbetales av toll- og avgiftsetaten på vegne av miljøvernmyndighetene, som har ansvaret for å fastsette kriterier for utbetaling mv. I forbindelse med overgang til nytt edb-system for håndtering av bl.a. motorvognavgifter ble toll- og avgiftsetatens gamle motorvognavgiftssystem, MASYS, tatt ut av ordinær drift i begynnelsen av oktober 1998. Systemet, som skulle erstatte det gamle, ble iverksatt i begynnelsen av november 1998. Overgangen til det nye systemet har hittil gått som forutsatt, med unntak for den delen som skal behandle vrakpanten. Resultatet er at toll- og avgiftsetaten har hatt store problemer med å foreta utbetaling av vrakpant og driftstilskudd for godkjente vrakmeldinger på grunnlag av vrakmeldinger som er mottatt fra 1. oktober 1998. Testingen og iverksettelsen av den nye løsningen for utbetaling av vrakpant og driftstilskudd til oppsamlingsplassene har tatt lang tid, og overgangen til nytt system har gitt flere og større utfordringer enn det de gjennomførte forhåndstestene skulle tilsi. Det har således oppstått en betydelig mengde feil i iverksettelsesperioden. Samtlige feil som har oppstått, har vært raskt behandlet og rettet opp fra etatens side, men det betydelige omfanget har bidratt til at opprettingsarbeidet dessverre har trukket ut i tid. En godkjent vrakmelding skal normalt utløse utbetaling av vrakpant til kjøretøyets eier og et driftstilskudd til den oppsamlingsplassen som har mottatt kjøretøyet for vraking. Det er foretatt ca. 10 000 utbetalinger av vrakpant hittil i år. Disse omfatter samtlige vrakmeldinger fra perioden oktober til og med første halvdel av desember 1998 som har vært korrekt utfylt av kjøretøyets eiere og oppsamlingsplassene. 1. mars ble det gitt utbetalingsoppdrag for ca. 10 000 driftstilskudd til oppsamlingsplassene. Disse utbetalingene dekker innkomne meldinger for perioden oktober til og med første halvdel av desember 1998. Hvis bankenes utbetalingsrutiner går som forutsatt, vil refusjonene være på mottakernes konto senest ved utløpet av dagen i dag – altså onsdag den 3. mars. Ved punching av vrakpantmeldinger avvises ca. 40 pst. av disse på grunn av mangler ved de mottatte data. Totalt utgjør slike tilfeller for perioden oktober – desember 1998 ca. 8 000 vrakmeldinger. Når vrakmeldingene er mangelfulle, må feilen rettes opp manuelt av toll- og avgiftsetaten. Saksbehandlingen for disse vrakmeldingene skjer hovedsakelig ved at kundene tilskrives. Når svar mottas fra den enkelte kunde, legges vrakmeldingen inn manuelt i det nye systemet. Dette er en tidkrevende oppgave, men det tas sikte på at samtlige gjenstående refusjoner for 1998 skal være effektuert i løpet av mars 1999. Det er noe igjen av hovedsvaret, president. Kan jeg velge å ta det i tilleggssvaret eller eventuelt få et halvt minutt ekstra nå?
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Jeg er enig i at det er svært beklagelig at problemer med edb-anleggene i toll- og avgiftsetaten har påført privatpersoner betydelige økonomiske problemer. – Men jeg må bruke resten av svartiden for å bli ferdig med det jeg opprinnelig skulle ha sagt. Når det gjelder vrakmeldinger fra annen halvdel av desember 1998, er disse blitt mottatt av etaten i januar og februar i år, og refusjonene knyttet til disse vil kunne bli ca. 14 dager forsinket i forhold til det som tidligere har vært ordinær saksbehandlingstid. For en rekke kunder har etaten utbetalt refusjoner på manuelt grunnlag, mer eller mindre fortløpende, når kundene pr. telefon eller brev har oppgitt at det har oppstått likviditetsmessige problemer som følge av at refusjonene har uteblitt. Slike utbetalinger vil fremdeles bli gitt prioritet inntil etaten er à jour med samtlige utbetalinger knyttet til 1998. Jeg vet ikke om den navngitte personen, som spørreren spesielt nevnte, hadde gjort oppmerksom på likividitetsproblemer og eventuelt kunne ha fått – om jeg skal kalle det – forskutteringer.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-03:
Jeg ønsker å stille finansministeren følgende spørsmål: «Svært mange forhenværende bileiere venter på utbetaling av vrakpanten, enkelte så langt tilbake som oktober 1998. Grunnen til denne forsinkelsen er i henhold til Toll- og avgiftsdirektoratet problemer med nytt datasystem. Synes statsråden dette er god nok unnskyldning, og hva akter statsråden å gjøre for å rette opp for dem som uskyldig rammes av dette?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-03:
Jeg takker statsråden for svaret, som forklarer hvorfor disse forsinkelsene har forekommet. Jeg registrerer med noe forbauselse – men positivt – at det i svaret fra statsråden vises til ca. 10 000 utbetalingsoppdrag for driftstilskudd til biloppsamlingsplasser pr. 3. mars 1999, dvs. i dag, når dette spørsmålet besvares, og at det jobbes aktivt for å komme à jour så snart som mulig. Vil statsråden kunne se på et rentetilskudd til dem som har hatt penger til gode, alt fra kr 1 500 – f.eks. til biloppsamler Stein Skogsberg, som i Aftenposten den 25. februar 1999 hevder å ha 306 000 kr til gode? Det kan ikke være riktig at privatpersoner og firma skal bli skadelidende økonomisk når etaten har problemer. Når det gjelder den motsatte veien, som f.eks. for sent innbetalt årsavgift, kreves det et fast straffegebyr på 250 kr fra første dag.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-03:
Jeg ønsker å stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «Det kan synes, på bakgrunn av Regjeringens «positive» holdninger til rovdyr, at mange grunneiere vil få en betydelig mindre inntekt på sin bruk av utmark. Jeg tenker da spesielt på jaktbart vilt, som vil bli sterkt redusert etter rovdyrenes herjinger. Hvordan vil statsråden forholde seg til dette?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-03:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg forstår dit hen at statsråden mener at også jegere og jaktrettshavere må rette seg etter rovdyrenes ve og vel. Fordi distriktspolitikk skal ha en høy stjerne hos Regjeringen, vil jeg si at svaret er noe skuffende. Jakt- og opplevelsesturer er for mange en viktig inntektskilde og har flere funksjoner. De aller fleste pløyer store deler av denne inntekten tilbake til naturen i form av bl.a. viltpleie. Det gir dessuten noen arbeidsplasser, bl.a. i jaktoppsyn, som har ført til sterk reduksjon av ulovlig jakt som i en del tilfeller har ført til skadeskyting, med de lidelser dette medfører for dyrene, samt en skjev avskyting. En annen del av overskuddet blir tilført opprustning av gamle koier, setrer og andre boalternativ, som nedlagte boplasser, og nye alternativer, som gapahuker, med en mer primitiv standard. Dermed er dette også et kulturspørsmål. Kan statsråden love at hun skal se ekstra nøye på dette, slik at utmarksinntektene vil bli tilnærmet uforandret?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-03-03:
Jeg har følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Telenor AS søker for tiden 300 lærlinger over helsides annonser i dagspressen. «Vi oppfordrer spesielt jenter og ungdom med flerkulturell bakgrunn å søke», lyder teksten. § 55 A i arbeidsmiljøloven inneholder bestemmelser om at det ved utlysning og overfor søkere i arbeidslivet ikke skal forskjellsbehandles ut fra rase, hudfarge, nasjonal eller etnisk opprinnelse. Betyr nevnte annonsekampanje at flerkulturell ungdom kan bli foretrukket foran annen ungdom ved opptak av lærlinger i Telenor AS?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-03-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil presisere at jeg finner utformingen av teksten i den helsides annonsen, som har vært presentert i flere aviser, uheldig. Det er ingen som leser denne annonsen, som vil være i tvil om at det søkes etter mennesker med en bestemt etnisk eller kulturell bakgrunn, og det kan neppe sies å være i samsvar med intensjonene i arbeidsmiljølovens bestemmelser på dette området. Denne annonsen bærer et klart preg av at den vil foretrekke bestemte kategorier mennesker ut fra deres spesielle kulturelle bakgrunn. En fikk nå bekreftet fra statsråden at det kan skje. Jeg synes det er underlig når statens eget selskap, Telenor, ikke klarer å opptre mer korrekt i forhold til et lovverk som staten selv skal forvalte. Svaret fra statsråden bar preg av å forsvare Telenors rett til å bruke denne annonsen, og det betyr at vi altså ikke trenger å ta arbeidsmiljølovens bestemmelser på dette området særlig alvorlig lenger. Det var en grei avklaring.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Arbeidsmiljøloven § 55 A annet ledd gir et generelt forbud mot etnisk diskriminering ved ansettelse av arbeidstakere, med mindre det kan anses å være saklig begrunnet. Det må foretas en konkret vurdering i forbindelse med den enkelte ansettelse. I forarbeidene framgår det at det kreves svært mye før en forskjellsbehandling skal anses saklig begrunnet. Det framgår videre at tilfeller av forskjellsbehandling som kan tenkes å være i samsvar med saklighetskriteriet, er såkalt positiv diskriminering, f.eks. ansettelse av en person som tilhører en fra før underrepresentert etnisk gruppe. Dette betyr at selv om det ikke er gitt regler om positiv forskjellsbehandling, vil det ved konkrete ansettelser være rom for å ta visse slike hensyn i forhold til saklighetskravet. Svaret på spørsmålet fra representanten Torbjørn Andersen er således at flerkulturell ungdom kan bli foretrukket foran annen ungdom ved opptak av lærlinger i Telenor AS dersom dette kan anses saklig begrunnet etter en helhetsvurdering i det enkelte tilfellet.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Etter de vurderinger som er gjort i vår avdeling, er Telenors annonse ikke ukorrekt utformet. Som jeg sa, har Telenor full mulighet til etter en samlet vurdering i de enkelte konkrete ansettelser å foretrekke en med fremmedkulturell bakgrunn hvis de ellers mener at det er riktig å gjøre. Jeg vil få minne om at når det gjelder statens rolle som arbeidsgiver, viser det seg at blant de statlige ansatte er folk med flerkulturell bakgrunn langt underrepresentert. Det er Regjeringens mål å føre en ansettelespolitikk som gjør at folk med fremmedkulturell bakgrunn skal ha de samme muligheter og rettigheter til å bli ansatt i statlig sektor på alle nivåer. Det er også viktig for meg, som har ansvar for integrering, at folk får jobb og kan klare seg selv.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Innledningsvis vil jeg understreke at det ikke er slik at flertallet av de enslige mindreårige asylsøkere som kommer til Norge, har vært barnesoldater. Mange kommer fra krigsrammede land, og mange har hatt vonde opplevelser. Det som gjør dem spesielt sårbare, er imidlertid at de kommer til Norge uten foreldre eller andre med foreldreansvar. De som i tillegg kommer uten følgepersoner, som eldre søsken eller andre slektninger, er særlig utsatt. De barna som kommer helt alene, plasseres i asylmottak i plasser som er øremerket for disse. Det er særskilte krav knyttet til disse plassene. I tillegg starter man prosessen med å få dem bosatt i en kommune umiddelbart etter at de har kommet. Målsettingen er at de skal være bosatt innen tre måneder etter at de eventuelt har fått innvilget oppholdstillatelse. Det utarbeides også en individuell plan for hvert barn, som påbegynnes i mottaket og deretter overføres til bosettingskommunen. Det er ingen tvil om at rask bosetting i en kommune er en bedre løsning for disse barna enn et lengre opphold i mottak. Av den grunn kan de, etter en individuell vurdering, bosettes i en kommune før de eventuelt har fått innvilget oppholdstillatelse. Et flertall av de enslige mindreårige omfattes av denne ordningen, og flere kommuner har etter hvert gjort avtaler om å ta imot enslige mindreårige. Dessverre har det vært vanskelig å få nok plasser i kommunene. Samtidig er antallet enslige mindreårige som kommer til Norge, nær fordoblet det siste året. Mange enslige mindreårige får derfor et lengre opphold i mottak enn det som er ønskelig. Denne situasjonen har gjort det nødvendig å foreta en vurdering av tilbudet for enslige mindreårige i mottak. Kommunal- og regionaldepartementet arbeider derfor med dette i samarbeid med de øvrige departementer. Når det er sagt, vil jeg gjerne understreke at for disse barna er rask bosetting i en kommune å foretrekke framfor et lengre opphold i et asylmottak. Jeg vurderer derfor arbeidet med å få avtaler med kommunene om bosetting av enslige mindreårige som svært viktig.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-03:
For det første er jeg enig med representanten i at det også er mange voksne, foreldre, som har mange vonde og vanskelige opplevelser bak seg som gjør at også de trenger spesiell oppfølging, og det blir forsøkt gjort. Så til det med opprettelse av asylmottak. Det er UDI som har ansvaret for å opprette asylmottak i den – en kan si – størrelsesorden som vi trenger til enhver tid. Det er vanskelig å gjøre dette på en slik måte at vi samtidig tar høyde for at det er store variasjoner fra år til år når det gjelder behovet for asylmottak. Men UDI prøver så langt det er mulig, og etter pålegg fra vårt departement, å kontakte kommunene i god tid før det opprettes et asylmottak. Når det gjelder den nettverksløsningen som SV har foreslått, må vi se nærmere på det, uten at jeg kan si over bordet nå hvordan det eventuelt kan følges opp.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Regjeringen forutsetter at vedtatte omstillingsprosesser innenfor den statlige forvaltningen skal effektueres. Regjeringen er imidlertid bekymret for utviklingen ved at statlige arbeidsplasser legges ned i distriktene og sentraliseres til de største pressområdene. Regjeringen vil derfor følge nøye med i de pågående strukturendringene innenfor statlige etater som lignings- og trygdekontorene, politiet og domstolsapparatet. Innenfor alle disse områdene vil det foreligge rapporter og innstillinger om strukturendringer i løpet av våren 1999. Hver for seg kan eventuelle strukturendringer innenfor disse etatene være godt begrunnet, men Regjeringen ønsker så langt det er mulig å unngå at det er de samme lokalsamfunn som blir rammet når flere statlige etater rasjonaliserer samtidig. Det har lenge eksistert retningslinjer med krav om at «det ved alle nyetableringer, omorganiseringer og rasjonaliseringer av statens virksomhet skal foretas en bred vurdering, hvor hensynet til den regionale fordeling av arbeidsplasser skal tillegges vesentlig vekt». Det er nettopp dette vi nå ønsker å gjøre ved å se på de pågående prosessene i sammenheng, slik at vi ikke får en utilsiktet og uakseptabel sentralisering som setter vår målsetting om et variert og desentralisert bosettingsmønster i fare. Det at befolkningen i distriktene både opplever at statlige arbeidsplasser forsvinner, og at de får en dårligere tilgang til offentlige tjenester, tolker jeg dit hen at de eksisterende retningslinjene ikke har vært gode nok. Jeg arbeider derfor med å revidere disse så raskt som mulig, og forhåpentligvis vil dette arbeidet være klart slik at jeg kan legge det fram i den distriktspolitiske redegjørelsen for Stortinget den 20. april. Jeg vil da også komme nærmere tilbake til hva Regjeringen vil gjøre for å sikre en god regional fordeling av de statlige arbeidsplassene samt sikre at befolkningen i distriktene har god tilgang til offentlige tjenester. Jeg har derfor som ambisjon at staten skal få en helhetlig lokaliseringspolitikk for sin virksomhet.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-03:
For det første: Det svaret jeg har gitt, er nøyaktig det samme som det min statssekretær har uttalt, jeg viser bl.a. til de innlegg han har hatt i avisene – bare så det er slått fast. Så til det med samlokalisering, eller servicekontor, som vi også velger å kalle det. Dette arbeider Regjeringen aktivt med. Koordineringen av det ligger hos min kollega i Administrasjonsdepartementet, som etter mitt skjønn har ført en veldig aktiv linje på det området. Vi er alle, tror jeg, enige om at brukernes hensyn skal veie tungt, men det utelukker ikke at Regjeringen må føre en samlet politikk når det gjelder statlige arbeidsplasser, og sikre at vi også har statlige arbeidsplasser i distriktene. Det er derfor ingen motsetning mellom det arbeidet som skjer i Administrasjonsdepartementet, og det arbeidet vi driver med i Kommunaldepartementet.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Jeg ser det slik at grendeskolen er et knutepunkt i mange lokalsamfunn. Mange steder er grendeskolen viktig for å opprettholde bosettingen. Ikke minst er det vanskelig å få barnefamilier til å bli på et sted uten en skole i nærmiljøet. Dette er bakgrunnen for at vi nå har fordelt 50 mill. kr i ekstra skjønnsmidler til kommuner med svak økonomi og små skoler som følge av spredt bosetting. Her har vi også tatt hensyn til om kommunen taper mye på bortfall av selskapsskatten. Disse midlene ble satt av i statsbudsjettet som økte frie inntekter til kommuner som sliter med å opprettholde tjenestetilbudet. Med de ekstra midlene ønsker Regjeringen å bidra til at kommuner med stram kommuneøkonomi skal få en mulighet til å opprettholde nedleggingstruede grendeskoler. Det er en klar forventning fra min side at midlene faktisk blir brukt til dette. Jeg har likevel en grunnleggende tillit til at lokale folkevalgte kan foreta fornuftige prioriteringer, og at de kommunene som nå får ekstra midler, bruker disse på en god måte. Midlene er gitt som frie inntekter. Det gjør at jeg formelt sett heller ikke kan gripe inn. Det er de lokale folkevalgte som her må stå til ansvar overfor lokalbefolkningen for de valg de gjør.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-03-03:
Som jeg sa: Midlene er ikke øremerkede, de er gitt som frie midler, men de er gitt med tanke på å hjelpe de kommunene som sliter tyngst økonomisk, med å opprettholde grendeskolene. Det er fylkesmennene som fordeler disse midlene. Og som jeg sa: Jeg forventer at de kommunene som får tildelt ekstra midler, bruker pengene til det som de er ment å skulle gå til. Men dette er altså ikke øremerkede midler, noe som gjør at vi ikke kan gå inn og kontrollere på den måten som jeg forstår at representanten gjerne ønsker at vi kunne.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-03:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Sjølv om målet er å auke andelen menn i kvinnedominerte yrke, skjer det motsette. I Stavanger auka kvinneandelen i grunnskulen frå 72,3 pst. i skuleåret 1996-97 til 74,1 pst. i inneverande skuleår. Me veit alle at det meste av forklaringa er dei urimelege skilnadene i lønn mellom manns- og kvinnedominerte yrkesgrupper. Vil statsråden sørgje for at det blir avsett ein likelønnspott ved lønnsoppgjeret, eventuelt kva blir gjort for å sikre likelønn og fleire menn i kvinnedominerte yrke?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-03:
Eg takkar statsråden for svaret. Regjeringa er opptatt av likelønn og likestillingsproblematikk, hevdar statsråden. Ja, men då er vel første skritt å vurdera korleis ein kan gjera noko meir med det enn det ein gjer nå. Det å ha særbehandling av menn i forhold til likestillingsloven, det å prøva å påverka menn gjennom utdanningssystemet, held jo ikkje mål. Samtidig må me jo òg seia til desse som skal rekrutterast til desse yrka: Du går inn i eit yrke der lønna blir dårlegare år for år, fordi det ikkje går an å gjera noko med det. Det er eit sentralt forhandlingsspørsmål, seier Regjeringa, som altså er opptatt av likelønn. Denne passiviteten synest eg er sørgjeleg. Me veit at det er ei mengd ledige stillingar for sjukepleiarar, hjelpepleiarar, førskulelærarar og lærarar – det er eit stort behov for nye folk. Då må ein gripa til tiltak, og det viktigaste tiltaket er å heva lønna. Men lat meg få utfordra statsråden, som ikkje vil setja av ein likelønnspott: Kva meiner statsråden om Høgre sitt utspel når det gjeld lønnsheving for lærarar?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-03:
«I Vestfold ødelegges allmennhetens lovlige rett til å ferdes fritt langs strandkanten av en helt uholdbar dispensasjonspraksis. Fylkesmannen har lagt fram en rapport som viser at oppimot 600 av 750 søknader om dispensasjon innvilges. Dette er helt uakseptabelt og i strid med loven, og krever tiltak raskt. Hva vil statsråden gjøre for å rydde opp i dette lovbruddet, eventuelt hvordan vil hun sørge for at strandsonen blir for alle?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-03:
Eg takkar statsråden for svaret. SV er generøst når ein skal vera det, og eg vil takka for eit positivt svar, fordi statsråden her gjev uttrykk for den meininga som òg SV har, at det skal vera veldig strengt i forhold til å øydelegga for allemannsretten. Likevel vil eg utfordra statsråden på eit par punkt. Statsråden seier at kommunane skal innskjerpa praksis. Korleis har statsråden tenkt å sørgja for at dette skjer? Det kunne eg tenkt meg å få veta. Dessutan er det alt skjedd ein del skade som gjer det vanskeleg for folk flest å nytta strandsona. Vil statsråden vera med SV på eit rivingstokt langsmed Oslofjorden?
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-03:
Regjeringen er opptatt av likelønnsspørsmål, både ut fra sitt helhetlige samfunnsansvar og i sin funksjon som arbeidsgiver. Det er imidlertid partene som har hovedansvaret for gjennomføring og utforming av lønnsoppgjørene. Staten som arbeidsgiver legger vekt på å ivareta likelønnspolitiske hensyn på alle nivåer i tariffoppgjørene og nærmer seg likelønnsproblemstillinger med forskjellige typer virkemidler. I forkant av et lønnsoppgjør ønsker jeg selvfølgelig ikke å ta stilling til hvilke enkeltvirkemidler, som f.eks. likelønnspott, partene bør ta i bruk. Jeg ønsker imidlertid å orientere om hva partene sentralt i det statlige tariffoppgjøret har bidratt til når det gjelder likelønn på 1990-tallet. I tariffoppgjørene på 1990-tallet har de sentrale partene i større grad enn tidligere ivaretatt likelønnspolitiske hensyn på alle nivåer. Dette har gitt positive resultater, og utviklingen i det statlige tariffområdet går i riktig retning. Følgende tall viser likelønnsutviklingen: Et forskningsprosjekt som er gjennomført av Institutt for samfunnsforskning, viser at lønnsforskjellene mellom kvinner og menn er klart mindre for perioden 1991-96 enn for perioden 1987-90. Utviklingen i lønnsforskjeller mellom kvinner og menn med lik utdanning, yrkeserfaring og arbeidstid er redusert fra 9,4 pst. i 1991 til 7,3 pst. i 1996. Når det kontrolleres for stilling, er lønnsforskjellene innen samme stilling stabil på ca. 1 pst. i samme periode. Analyser viser at lønnsutviklingen over tid innen samme etat er noenlunde lik for kvinner og menn. Lønnsforskjellene oppstår i hovedsak som forskjeller i begynnerlønn for kvinner og menn i samme virksomhet. De sentrale føringene til fordel for kvinner ble i fjorårets hovedtariffoppgjør forsterket. I Hovedtariffavtalen i staten 1. mai 1998 – 30. april 2000 sies det at likelønn på alle nivåer skal ivaretas i sentrale forhandlinger i første avtaleår. Jeg siterer også følgende: «Kvinner og skoleverket skal ha en større andel av lønnsmidlene enn en prorata fordeling tilsier.» Hensynet til likestilling er også tatt med som et punkt før de lokale forhandlingene begynner, og de sentrale partene tilrår følgende: «Partene lokalt kartlegger eventuelle kjønnsbetingede lønnsforskjeller på alle nivå, og forhandlingene skal bidra til å fjerne disse.» Jeg vil også vise til følgende resultater fra de siste årene: Det sentrale justeringsoppgjøret i staten pr. 1. august 1998 gav kvinnene 53 pst. av lønnsmidlene, mens de utgjorde 44 pst. av lønnsmassen. Tilsvarende tall for 1997 viser 46 pst. av lønnsmidlene til kvinnene, med en kvinneandel på 44 pst., og i 1996 47 pst. av lønnsmidlene til kvinnene, med en kvinneandel på 42 pst. Som nevnt foran, tyder forskning på at lønnsforskjellen oppstår i den enkelte statlige virksomhet, fordi kvinner og menn ser ut til å bli tilsatt i ulike begynnerstillinger, selv om de har samme type utdanning. Her har partene lokalt et arbeid å gjøre, og det har de sentrale partene gitt klare føringer for.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-03:
For det første har jeg ikke konkludert når det gjelder representantens spørsmål, og for det andre finner jeg det helt umulig for meg i den situasjonen vi er i, å kommentere utspill av den karakter som Høyres leder har kommet med. Det tror jeg det er forståelse for. Jeg har lyst til å supplere mitt svar med noen tiltak som vi tross alt iverksetter for å få minsket forskjellen i lønn mellom kvinner og menn. Det er nå mulig etter likestillingsloven å særbehandle menn for å få en bedre balanse mellom menn og kvinner i kvinnedominerte yrker. Denne forskriften trådte i kraft 17. juli 1998. Her er særbehandling spesielt nevnt i forhold til å oppfordre menn til å søke stillinger og utdanning samt å gi menn fortrinnsrett til stillinger og studieplasser. For øvrig har også kirke- og undervisningsministeren gjort en stor innsats for å påvirke ungdommens utdanningsvalg, for å medvirke til endringer på det kjønnsdelte arbeidsmarkedet. Vi hørte også at det i den muntlige spørretimen i dag ble nevnt at det kommer en handlingsplan for rekruttering til lærerutdanningen. Selvfølgelig er lønnsspørsmålet en del av dette, men det vil jeg altså ikke gå inn på nå.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-03:
De siste månedene har ledigheten vært stabil på et lavt nivå. I februar var den registrerte ledigheten på 2,7 pst. Dette viser at det varslede omslaget på arbeidsmarkedet ennå ikke har kommet. Det er bare Luxemburg og Island av industrilandene som har en lavere ledighet enn Norge. Dagens situasjon kjennetegnes ved mangel på arbeidskraft innenfor flere sektorer, herunder helse og utdanning. Samtidig ser vi tegn til at enkelte næringer vil kunne oppleve et fall i sysselsettingen. Spesielt innen verkstedindustrien er det varslet ytterligere permitteringer, og det kan i løpet av 1999 forventes en del oppsigelser. Også innenfor bygge- og anleggsbransjen er det forventet redusert aktivitet gjennom 1999 og 2000. Verkstedindustrien er i stor grad konsentrert langs kysten og utgjør i noen grad hjørnesteinsbedrifter i lokalsamfunn der alternative sysselsettingsmuligheter ofte er svært begrenset. For å sikre like rammevilkår for norsk verftsindustri sammenliknet med utenlandske konkurrenter har Regjeringen foreslått å øke skipsbyggingsstøtten til de maksimalsatser som EØS-avtalen tillater. Regjeringen følger også utviklingen innen bygge- og anleggssektoren nøye. Ved en vesentlig svekkelse av etterspørselen etter arbeidskraft i denne sektoren vil det bl.a. kunne være aktuelt å forsere en del statlige byggeprosjekter. Som vist i nasjonalbudsjettet for 1999 er det betydelig usikkerhet rundt den videre utviklingen i norsk økonomi. Regjeringen tar denne usikkerheten alvorlig, bl.a. gjennom en tett oppfølging av utviklingen på arbeidsmarkedet. Det innebærer for det første at arbeidsmarkedsetaten overvåker utviklingen og kartlegger behov hos arbeidsledige. For det annet legger arbeidsmarkedsetaten vekt på å formidle arbeidsledige til ledige stillinger. Dagpengeregelverkets krav om yrkesmessig og geografisk mobilitet vil også i tiden framover bli strengt praktisert når dette er nødvendig for å fylle ledige stillinger. For å avhjelpe spesiell geografisk ubalanse prioriteres områder med høy ledighet ved fordeling av plasser under arbeidsmarkedstiltakene. Behovet for endringer i budsjettopplegget for inneværende år – herunder tiltaksnivået for 2. halvår 1999 – vil spesielt bli vurdert i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-03:
Jeg vet ikke om Regjeringen er like bekymret som representanten, men vi er i hvert fall veldig opptatt av den utviklingen som skjer på arbeidsmarkedet. Og vi har hele tiden ment at det viktigste bidraget for å hindre økt arbeidsledighet, er rentenivået – å drive en finanspolitikk hvor renten går nedover. Det ser ut til å gå i riktig retning. Tallene for ledighet og permitteringer har til nå ikke økt, men faktisk holdt seg ganske stabile. Vi har hatt møter med den delen av industrien som har signalisert størst tall for permitteringer og eventuelt oppsigelser, olje- og verkstedindustrien, og de har sagt at hvis det ikke endres på rammebetingelser, kan det komme til å skje noe i tredje kvartal i år. Det betyr at vi til revidert nasjonalbudsjett faktisk har mulighet til å gjøre det vi har sagt vi skal gjøre: følge nøye med og eventuelt komme tilbake med tiltaksnivå i revidert budsjett. Da er det spesielt med tanke på å bruke tiltakene i de lokalmiljøene der disse skadene eventuelt skjer.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-03:
Jeg viser til mitt svar som jeg nettopp gav til representanten Sylvia Brustad, der jeg nevnte ulike virkemidler som et omslag på arbeidsmarkedet vil bli og er blitt møtt med. Representanten Karin Andersen uttrykker i sitt spørsmål frykt for at distriktene skal bli tappet for arbeidskraft. Min erfaring er at den enkelte arbeidssøkers primærønske er å få jobb. Mange av dem som vil kunne omfattes av oppsigelser i verkstedindustrien, har solid arbeidserfaring og kompetanse. Flere av disse vil derfor relativt raskt kunne gå inn i ledige jobber uten behov for nye kvalifikasjoner og uten bistand fra arbeidsmarkedsetaten. I andre tilfeller vil det være ønskelig at arbeidsmarkedsetaten forsøker å formidle den enkelte til jobb selv om dette måtte innebære flytting. I sin bistand til arbeidssøkerne tar etaten utgangspunkt i mulighetene på det lokale arbeidsmarkedet. I noen tilfeller vil det imidlertid være nødvendig å gå utenfor lokalområdet for å tilby jobb. I dagpengeregelverket stilles det krav til at en skal ta arbeid der det tilbys, selv om dette innebærer flytting. På visse vilkår, som f.eks. alder og omsorgsfunksjoner, kan imidlertid en arbeidssøker registreres som lokal arbeidssøker. Når det gjelder tiltaksnivået for 1999, foreslo Regjeringen i St.prp. nr. 1 for 1998-99 gjennomsnittlig 8 000 plasser. Dette ble redusert til 7 000 ved behandlingen av budsjettet. Regjeringen gjorde det videre klart at tiltaksnivået for annet halvår 1999 vil bli vurdert nærmere i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i lys av utviklingen på arbeidsmarkedet. Dette vil Regjeringen følge opp.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-03:
Jeg tror det er viktig å opprettholde en mobilitet på arbeidsmarkedet. Norge er ett arbeidsmarked, og det er ikke fornuftig bruk av ressurser å beholde ledig kvalifisert arbeidskraft ett sted når det er behov for den samme arbeidskraften et annet sted. Det går an å gjøre noen unntak, som jeg nevnte i svaret mitt, men jeg tror at vi i størst mulig grad skal ha den felles målsettingen at arbeidskraften skal brukes når den finnes. Så hadde representanten et spørsmål til, om det var tenkelig å bruke deler av rammen for annet halvår i første halvår. Det er et teknisk spørsmål som sikkert kunne vært ordnet, men vi har altså ikke til nå funnet behov for å komme til Stortinget med forslag om en slik omdisponering av de midlene som Stortinget har bevilget for et helt år. Men hvis det er nødvendig, er det én måte å gjøre det på å fange det opp før revidert nasjonalbudsjett.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-03:
«Meldinger og varsler om oppsigelser i verfts- og skipsindustrien er økende. Det er viktig at distrikt som opplever dette, ikke tappes for arbeidskraft, og at folk som blir ledige raskt får kvalifiserende tilbud. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at arbeidsmarkedsetaten har tilstrekkelig med ressurser til å møte denne situasjonen og kan tilby nødvendig kvalifisering, omskolering og tiltak for de som blir ledige?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-03:
Jeg takker for svaret. Det er etter SVs syn helt på det rene at nivået på tiltakene i utgangspunktet er for lavt, slik at man i mindre grad enn ønskelig tilbyr kvalifiserende tiltak av ulike slag. Når det gjelder virkningene på distriktene og kravet om mobilitet, syns jeg Regjeringa tar litt lett på at kompetansemiljøer som er bygd opp gjennom mange år rundt omkring i landet, gjennom en slik nedgangsperiode kan rives opp og vanskelig kan etableres igjen. Derfor syns jeg at arbeidsmarkedsetatens virkemidler skulle ha en mer aktiv innretting på slike situasjoner der man kunne gå inn. Da får jeg komme med et konkret spørsmål: Er det slik at statsråden kunne tenke seg å gi muligheter for at arbeidsmarkedsetaten kunne bruke mer av ramma første halvår hvis det skulle vise seg å være nødvendig, slik at man kan komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett for å øke ramma annet halvår? For det er slik at når bedrifter legges ned og folk blir ledige, må a-etaten være parat og ikke vente i uke- og månedsvis for å gå inn med det alle mener er de nødvendige tiltakene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-03:
Jeg vil få stille følgende spørsmål: «NOVA har nylig kommet med en forskningsrapport om lesbiske og homofiles levekår. Undersøkelsen viser at unge i denne gruppen er spesielt utsatt for trakassering, mobbing og diskriminering. Hver fjerde utsettes for diskriminering ved studiested. Lærere og undervisningspersonell gis i dag ingen utdanning om holdninger til lesbiske og homofile, eller hvordan de best mulig skal hjelpe unge som er i tvil om egen seksuell identitet. Hva vil statsråden gjøre for at slik informasjon og undervisning nå gis alle lærere?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-03:
Jeg takker for svaret som viser at Regjeringen har satt i gang tiltak og har tenkt å jobbe med saken. Dette har altså stått i læreplaner en stund nå. Allikevel sier mange elever at dette har de overhodet ikke hørt noe om på skolen. At lærere da selvsagt kanskje trenger noe mer oppbakkingsmateriale for å klare denne jobben, forstår jeg. Det er viktig å satse på skolen, for der møtes alle. Men jeg tror at det viktigste strakstiltaket vi kan treffe nå for å hindre at denne ulykkelige utviklingen skal fortsette, er å se på våre egne roller, våre utsagn og de verdiene vi formidler med alt vi sier og gjør overfor folk med en slik seksuell legning. Dette burde være et tema som f.eks. Verdikommisjonen kunne ta opp. Det er også viktig at vi, både stortingsrepresentanter og Regjeringens medlemmer, er forsiktige med hvordan vi ordlegger oss i dette spørsmålet, slik at vi ikke bidrar til å sementere fordommene og øke problemene for dem det gjelder.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-03:
Rassikring er et av Regjeringens satsingsområder, og det er lagt opp til en betydelig satsing på rassikringstiltak i 1999. Dette gjelder både på stamvegnettet og på det øvrige riksvegnettet. I tillegg er det satt av midler til særskilte rassikringstiltak. Jeg viser også til at Samferdselsdepartementet om kort tid legger fram Nasjonal plan for rassikring. Det vil her bli gitt en mer konkret og detaljert beskrivelse av aktuelle rassikringstiltak enn det som er naturlig i mer generelle proposisjoner og meldinger. Rassikringsplanen vil være grunnlag for arbeidet med kommende statsbudsjett og for arbeidet med Nasjonal transportplan 2002-2011. Men satsingen på rassikringstiltak er også i sterk grad avhengig av hvordan lokale myndigheter prioriterer bruken av vegmidlene i det enkelte fylke. Siden rassikringsstrekningene i stor grad tilhører det øvrige riksvegnettet, vil lokale myndigheter med det nye styringssystemet for Statens vegvesen måtte avveie satsingen på rassikringstiltak i forhold til andre viktige vegtiltak. Kostnadene ved rassikringstiltak er svært høge. For eksempel er kostnadene ved bare å sikre utsatte steder i Sogn og Fjordane anslått til 1,4 milliarder kr. I lys av de trange rammer på vegbudsjettet står vi derfor overfor store utfordringer i rassikringspolitikken. Det er i denne forbindelse særlig viktig at lokale myndigheter tenker gjennom dette når de tar stilling til prioriteringen av riksvegmidlene. Områder med rasproblemer finnes i alle fylker. Rogaland, Hordaland, Sogn og Fjordane, Møre og Romsdal, Nordland og Troms er likevel mest utsatt. Jeg har ikke så langt tenkt at det er riktig å peke ut ett fylke som såkalt symbolfylke, slik representanten Nistad uttrykker det. Men jeg vil i forbindelse med prosessen omkring Nasjonal transportplan gå nøye gjennom slike utfordringer i fylkene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-03:
Jeg vet godt hva jeg sa på fylkesårsmøtet i Sogn og Fjordane Venstre. Jeg sier ikke forskjellige ting forskjellige steder, så jeg sa ikke noe annet om statsbudsjettet der enn jeg gjør her. Men i tillegg sa jeg noe som jeg gjerne kan gjenta fra Stortingets talerstol. Jeg sa at etter vedtak av samferdselsbudsjettet for i år sitter alle store partier igjen med like trang ramme, det være seg regjeringspartiene, Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet. Det gir en betydelig utfordring. Så inviterte jeg til følgende høyttenkning, på tvers av geografiske skiller og partiskiller: Hvis man på tvers av disse skillene kunne tenke på vegsatsing som en del av næringssatsingen, ble det kanskje skapt rom på en måte som vi ikke har i dag. Og hvis det var mulig i debatten om den generelle kommuneøkonomi, f.eks. i samtalene mellom Kommunenes Sentralforbund og staten, å tenke i slike baner, kunne det skapes rom. Grunnen til at jeg tok dette opp, er selvfølgelig at infrastrukturtiltak er livsviktige for livet rundt omkring i landet, spesielt i kommuner som er knyttet sammen i meget sårbare bo- og arbeidsmarkedsregioner. Disse tankene står jeg selvfølgelig inne for fullt ut, og jeg gjentar dem svært gjerne fra Stortingets talerstol. Jeg har gitt uttrykk for dem her tidligere, og jeg gjentar dem gjerne i dag.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-03:
Jeg vil vise til at premissene for utbygging og delvis bompengefinansiering av ny Rv 35 på strekningen Lunner-Gardermoen er lagt gjennom stortingsbehandlingen av St.prp. nr. 85 for 1997-98, Om delvis bompengefinansiering av ny Rv 35 Lunner-Gardermoen i Oppland og Akershus. Som omtalt i proposisjonen, er det tatt hensyn til miljøforhold i planene for prosjektet. Det framgår av bompengeproposisjonen at endelig planavklaring for parsellen fra Grualia til fylkesgrensen mellom Oppland og Akershus kom høsten 1997. Etter innsigelse fra Statens vegvesen Oppland til Lunner kommunes vedtak om lang tunnel gjorde Miljøverndepartementet i oktober 1997 vedtak om statlig reguleringsplan for parsellen. I vedtaket går det fram at strekningen skal ha kort tunnel. Senere forslag om omgjøring av denne beslutningen ble avvist av Miljøverndepartementet i februar 1998. Jeg er kjent med at bompengeselskapet arbeider med forskotteringsspørsmålet. Samferdselsdepartementet er i utgangspunktet villig til å vurdere forskottering. Forskottering må imidlertid vurderes i hvert enkelt tilfelle i henhold til gjeldende retningslinjer og ut fra behovet for å innfri øvrige forpliktelser. En eventuell forskottering må ha basis i lokale vedtak, og departementet avventer derfor at lokale myndigheter eventuelt tar opp denne saken. Etter mitt syn er det imidlertid ikke riktig å stille økte utgifter for å få tidligere nytte av vegen opp mot dyrere planløsninger.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-03:
Kjernen i problemet, for å holde meg til representantens uttrykksmåte, er at Stortinget har fattet et vedtak. Statsråder skal følge stortingsvedtak, spesielt når de i saksbehandlingen har gjort rede for de konflikter som ligger til grunn, og som er avklart ved saksbehandlingen i Stortinget. Det spørsmålet representanten tar opp, er et forsøk på omkamp i en sak som er reist gjentatte ganger. Det er det lov til å gjøre, men til sjuende og sist kan man ikke sette seg til doms over stortingsvedtak når sakene er framlagt og behandlet på en skikkelig og ryddig måte. Det hører også med til historien at jeg som statsråd, på vegne av Regjeringen, la fram det forslaget som ble vedtatt, og som fikk bred tilslutning her i Stortinget. Det er utgangspunktet. Andre planløsninger for andre parseller får komme i sin tur senere – dersom og når dette skulle bli aktuelt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-03:
Arbeidet med Nasjonal transportplan skjer med utgangspunkt i retningslinjer fra Samferdselsdepartementet og Fiskeridepartementet. Høringsfristen som representanten Høie refererer til, gjelder de fylkesvise utfordringsdokumentene, som ble lagt fram 15. desember 1998. Fristen for den fylkespolitiske behandlingen av de lokale utfordringsdokumentene var 15. februar, så her har lokale myndigheter hatt god anledning til å uttale seg. Det nasjonale utfordringsdokumentet ble lagt fram 15. februar. Det er tilfeldig at det nasjonale utfordringsdokumentet ble lagt fram på samme dagen som høringsfristen for de fylkesvise utfordringsdokumentene gikk ut. De fylkesvise utfordringsdokumentene og det nasjonale utfordringsdokumentet er utarbeidet av henholdsvis transportetatene lokalt og sentralt etter retningslinjer fra departementene. Utfordringsdokumentene skal bidra til et faglig grunnlag for en offentlig debatt om sentrale utfordringer og virkemiddelbruk innenfor transportsektoren. Samtidig skal de være et viktig grunnlag for etatenes videre planarbeid. Det nasjonale utfordringsdokumentet gir m.a. innspill til departementenes arbeid med stortingsmeldingen, men det skal ikke sendes ut til formell høringsbehandling. De lokale synspunktene og prioriteringene skal komme fram i de fylkesvise utfordringsdokumentene og i den politiske prosessen som følger. Videre skal etatene pr. 1. oktober legge fram et felles landsomfattende plandokument for departementene, samtidig som det sendes til fylkespolitisk høring. Til den fylkesvise høringen skal det legges ved et mer detaljert vedlegg om hva planen innebærer for det respektive fylket. Ikke minst av hensyn til den lokalpolitiske forankring av transportplanen hadde det vært ønskelig å bruke noe mer tid i planprosessen. Jeg vil imidlertid minne om at stortingsflertallet mot Regjeringens råd har bedt om at planen fremmes ett år tidligere enn «ordinær» rullering skulle tilsi. Som det framgår av denne gjennomgangen, mener jeg likevel at opplegget som er valgt for planprosessen, sikrer at de lokale synspunktene og prioriteringene blir hørt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-03:
Det er ingen grunn til å konstatere at de statlige vegmyndighetene har trukket noen som helst konklusjon – det har de ikke skullet gjøre, og det har de heller ikke gjort. De har lagt fram synspunkter på nasjonalt plan, og også lokale eksempler til åpen debatt. I den debatten kan alle delta, og den bør de delta i. Jeg vil selvfølgelig sikre at plandokumentet, som sendes ut til høsten, parallelt går til fylkene, slik at fylkene får en sjanse til å si hva de mener om synspunktene som foreligger. De synspunktene vil da komme til Regjeringen samtidig med det som kommer sentralt, slik at det er et parallelt grunnlag for å sikre at Stortinget får dette før det legges fram våren 2000. Det var det beste vi kunne oppnå. Men det vegmyndighetene har gjort nå, er å legge fram noe til debatt – de har ikke konkludert.