Henning Warloe (Høyre), 2011-11-11:
Om en drøy time i dag, den 11. november, er det nøyaktig 93 år siden første verdenskrig tok slutt. Men når vi i Norge i mange tiår har referert til krigen, er det en annen krig vi har snakket om. For flere generasjoner nordmenn har annen verdenskrig vært av så stor betydning at det har vært helt overflødig å spesifisere hvilken krig vi har referert til. Forhåpentligvis vil vi aldri i Norge igjen oppleve å bli okkupert og undertrykt av fremmed militærmakt. Men de som opplevde krig og okkupasjon, blir gradvis færre, og om ikke så veldig mange år vil de som selv deltok aktivt og utsatte seg for livsfare under krigen, være borte. Det blir derfor på mange måter både viktigere og vanskeligere å opprettholde kunnskap om og ta lærdom av den andre verdenskrigen i fremtiden. Den andre verdenskrigen er den mest dramatiske, ødeleggende og omfattende konflikt verden har sett. Krigen ble også et oppgjør mellom ideologier og en slags kamp på liv og død mellom gode og onde krefter. Derfor ble også den andre verdenskrigen et vendepunkt i historien om menneskelig sivilisasjon, fordi det på mange måter oppsto en ny verdensorden bygd på krigens ruiner. Vi fikk FN og mange andre internasjonale institusjoner som skulle sikre samarbeid og fred, men vi fikk også historiens første rettsoppgjør der krigsforbrytere ble dømt og viktige juridiske prinsipper ble knesatt for første gang. FNs grunnlag, menneskerettighetserklæringen, ble mulig å vedta fordi krigen hadde knust nazismen og dens menneskefiendtlige ideologi. Krigen, altså annen verdenskrig, er således ikke bare en krig blant mange. Kunnskap om krigen er avgjørende for å forstå verden i dag. Lærdom fra krigen er viktig for å kunne bekjempe ekstremisme og menneskeforakt, også i dag. Norge ble ikke hardest rammet av annen verdenskrig, men mange nordmenn ofret livet både hjemme og ute. Som gruppe var det våre sjøfolk som ble hardest rammet. Den norske handelsflåten, som var en av verdens største, utgjorde Norges største bidrag til alliert krigsinnsats og seier. De norske skipene var livsviktige for å bringe forsyninger fra USA til England og Sovjetunionen. Flere tusen norske sjøfolk mistet livet under disse farlige transportene. De som overlevde, opplevde å komme hjem til et fritt Norge der de ofte møtte liten forståelse for traumer og psykiske skader som følge av det de hadde opplevd. Dessverre ble også etterkrigstiden skjemmet av at de heller ikke fikk de økonomiske ytelser de var blitt lovet før Stortinget gjorde vedtak om dette i 1972. Så mange år senere er det naturlig at krigsseilernes sak fortsatt engasjerer. Jeg mener derfor det er prisverdig av Fremskrittspartiet å vise engasjement for å spre kunnskap om krigen og krigsseilerne til dagens skoleelever. Men det representantforslaget som vi behandler i dag, gir dessverre ikke en egnet løsning på utfordringene knyttet til dette. At regjeringen skal gripe inn og «sørge for at det utarbeides undervisningsmateriell» om krigsseilernes innsats, er ikke veien å gå. I skolen er det nemlig slik at storting og regjering vedtar læreplaner og målsettinger, ulike aktører produserer læremidler, skolene velger blant disse og gjennomfører undervisningen. Dette gjelder for alle fag og for alle temaer. Da blir det ulogisk å tenke seg at det skulle gjøres ett unntak for bare ett tema, slik Fremskrittspartiet foreslår i denne saken. Regjeringen er altså feil adressat for Fremskrittspartiets ønsker, og de øvrige partiene kan derfor ikke støtte forslaget. På vegne av Høyre vil jeg imidlertid understreke at det er et viktig tema vi snakker om, og det er viktig at skolene bruker informasjons- og læremateriell som finnes og utvikler gode undervisningsopplegg om så vel annen verdenskrig som krigsseilernes innsats. På dette feltet, som på mange andre, er det viktig å stimulere skolene til å samarbeide med aktører som kan bidra. De finnes, f.eks. museer, organisasjoner og enkeltpersoner.