Trine Skei Grande (Venstre), 2009-02-26:
Teateret er en viktig kulturarena, men det er kanskje først og fremst en viktig uttrykksform. Det å ivareta teatertradisjonen er ikke bare å ivareta en tradisjonell uttrykksform, men det er også å ivareta dannelsen i et samfunn. Det er også viktige utfordringer her med å klare å utvikle denne uttrykksformen. Jeg syns det er trist at vi ikke har klart å skape mer enighet om merknadene knyttet til frie grupper. Vi ser i dag at utviklinga av uttrykksformen er nok institusjonene gode til å ivareta. Men det å utvikle det dagsaktuelle i uttrykksformen skjer oftest i de frie gruppene. Nytenking kan være så mangt. Frie gruppers mulighet til å fødes, leve og å kunne dø mener jeg er en viktig forutsetning for å kunne klare å holde de gode institusjonsteatrene oppe – også for å klare å ha en bredde i den kunstneriske uttrykksformen som teateret faktisk er. Jeg har lyst til å bemerke at det har skjedd mye spennende også innen institusjonsteatrene med brudd i forhold til de vanlige rekrutteringsarenaene som har vært til teatrene, der vi nå ser at veien inn til teaterscenen er mye mer sammensatt når det gjelder utdanningsbakgrunn, enn den tradisjonelt var. Jeg er enig i at det ser litt underlig ut når det i komitéinnstillinga står når det gjelder likestilling, at komiteen ikke har noen bemerkninger. Det har vi nok, men de er plassert andre steder. En av de viktige tingene, som jeg er veldig glad for, og som jeg håper at statsråden og Regjeringa faktisk ender med en positiv utredning om, er at man nå har sagt ja til en skuespiller- og danseallianse, som Venstre har fremmet forslag om i flere statsbudsjett. Grunnen til det er ikke bare for å gjøre det lettere å få jobb, men også fordi det er et likestillingsgrep. Det er et spesielt likestillingsgrep overfor kvinnelige, eldre skuespillere som er de som i dag oftest dyttes ut av ensemblene, og de som vanskeligst har mulighet til å komme på scenen i de store institusjonsteatrene. I Sverige har man sett at det å etablere en skuespillerallianse har gjort det mye lettere for spesielt eldre, kvinnelige skuespillere å få muligheten til å stå på scenen og utøve yrket sitt på flere steder enn det man har når man bare er knyttet til en institusjon. Et annet viktig aspekt med teatret er utfordringa som det er mellom profesjonell og amatør. Et land overlever ikke uten å ha de aller beste profesjonelle aktørene på dette feltet hvis man ønsker å kalle seg en kulturnasjon. Men det er også viktig å ha et bredt tilfang av amatører, sjøl om jeg er usikker på om det lages flest skuespillere eller politikere av amatørteater. Det man ser, er at man utdanner folk til både å være publikum og å være aktør. Det er mange som møter teatret første gang som publikummer i en amatøroppsetning, og det er mange som møter teatret som aktør første gang gjennom en amatøroppsetning. Derfor er det viktig å ha rause og gode finansieringsordninger for amatørteater, og det er viktig å ha kulturhus og arenaer som åpner for å sette opp de gode, morsomme lokale teateroppsetningene som bringer folk inn til teatret. Ellers er jeg veldig glad for at vi har fått så bred tilslutning til Den Mangfoldige Scenen, som er et veldig spennende teaterprosjekt for ungdom med innvandrerbakgrunn. Jeg er lei meg for at vi ikke fikk mer støtte til stipender til klassisk dans – ballettalenter, som vi har sett at vi har fått så mye glede av på musikkområdet. Det siste jeg har lyst til å bemerke, er knyttet til opera. Vi har nå fått et flott hus. Men skal det huset ikke bare være noe arkitekter kommer og kikker på, må vi sørge for å fylle det huset med god kunst og gi Operaen muligheter til å utvikle det kunstuttrykket så godt som overhodet mulig. Den andre delen av det er at det også må føre til at vi får en vekst av operakunsten og musikkteatret rundt omkring i landet, slik at vi får rekruttert publikum. Slik vi tenker når det gjelder amatørteater, må vi også rekruttere de gode aktørene som senere kan stå på scenen i vår viktige og flotte nasjonale arena.