trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Jeg takker en meget velvillig statsråd, og regjering, som tar mål av seg å bekjempe diskriminering og rasisme i det norske arbeidsmarkedet, men ikke minst også i det norske samfunnet. Det er utfordringer, som denne undersøkelsen viser, mens andre ting viser at mye fungerer veldig bra i det norske samfunnet. Vi må se på hva som ikke virker, samtidig som vi må se på hva som virker. DNB har nå ansatt en 27 år gammel banksjef, opprinnelig iraner, som var flyktning. De har sett verdien av at dette mennesket leverer noe og har kvalifikasjoner som DNB som konsern trenger, og samfunnet trenger. De har også sett på mekanismer for hvordan de skal rekruttere gode søkere. Så spørsmålet er: Hva kan vi lære av de mekanismene og de rutinene som fungerer i mange bedrifter? Vi vet at IKEA er en meget god virksomhet når det gjelder å rekruttere folk. Vi vet at min arbeidsplass, Oslo Sporveier, der jeg jobbet som t-banefører, fungerer meget godt. Der er det veldig mange mennesker fra veldig mange nasjoner, med veldig mange språk og av ulik etnisitet. Vi har Ullevål sykehus og mange andre. Jeg ønsker at vi også går inn og ser på hva som fungerer, slik at vi kan overføre disse verdiene, disse erfaringene, til de virksomhetene der vi fortsatt har utfordringer. Jeg har i løpet av de siste tre–fire uker besøkt bl.a. Primærmedisinsk Verksted, som drives av og for kvinner med minoritetsbakgrunn. Det som fortelles der, er at disse kvinnene ønsker å komme inn i arbeidslivet. De gjør alt de kan for å komme inn i arbeidslivet, de lærer seg språket, de prøver å knekke kodene, men de trenger hjelp til å komme inn på arbeidsmarkedet. Så har jeg besøkt JobbX, som har en relasjon til Antirasistisk Senter, hvor de nettopp lærer arbeidssøkere hvordan de skal komme inn i arbeidslivet. De lærer dem hvordan de skal sette opp en søknad, hvordan de skal sette opp en cv, hvordan de skal snakke med en arbeidsgiver, hvordan de skal forberede seg til et intervju, som er et meget viktig intervju fordi arbeidsgiveren også er ute etter å få de riktige kvalifikasjonene. De ansetter ikke folk bare for moro skyld, de ønsker at vedkommende skal gjøre en jobb for virksomheten. Da er det viktig at vi gir søkerne muligheter, anledning og hjelp til å søke jobb på en riktig måte. Jeg ser fram til debatten, og så kommer vi tilbake til dette.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
La meg først takke for en god debatt – gode ord og godt engasjement. La meg først ta det med utenlandske navn. Mitt navn kom til Norge i 1968. Jeg har vært her i mer enn 40 år. Jeg har en datter som nå er 28 år, som har gått gjennom barnehagen, skolen og alt mulig. Er hennes navn fortsatt fremmedartet? Skal hun betale prisen for det? Så gjelder det rasisme eller ikke-rasisme. Søknaden ble sendt med presis samme språk, presis samme kvalifikasjoner, presis samme arbeidserfaring. Likevel ble Korsberg foretrukket og Chaudhry ikke – 25 pst. mindre muligheter. Trond Helleland hadde et poeng angående et avgrenset område. Nettopp det er poenget: Når arbeidsgiveren har noen å velge mellom, velger han Trond Helleland framfor Akhtar Chaudhry. Men når han ikke har noen å velge mellom oppe i nord, velger han Akhtar Chaudhry. Det må vi huske og ta med oss. Det var litt interessant å høre på representanten Solveig Horne fra Fremskrittspartiet. Det er en representant og et parti som ikke har tillit til dialog, diskusjon, debatt og samtale når det gjelder integrasjon. Da holder det ikke med dialog lenger – vi skal komme med konkrete tiltak hver gang. Men når man kommer til en konkret sak, hadde representanten ikke et eneste forslag, ikke et eneste tiltak. Det eneste tiltaket som ble framlagt, harselerte hun over. Jeg mener det er viktig at Fremskrittspartiet tar det med seg og kommer med konkrete tiltak til debatten. I dag leste jeg Fremskrittspartiets partileders uttalelse. Hun sa at de nok skal klare å provosere venstresiden på Fremskrittspartiets landsmøte. Dette er det eneste de klarer, vil og har som mål: å provosere venstresiden. Jeg hadde ønsket at de hadde noen positive løsninger på de utfordringene som dette samfunnet sliter med. Kom med positive mål! Så til statsråden: Jeg har veldig tillit til både statsråden og regjeringen når det gjelder at det skal gjøres – og det gjøres – en fantastisk jobb. Vi bruker fire år på å utdanne en kokk. Men vi bruker ikke fire timer på å fortelle henne hvordan hun skal sette opp en søknad, hvordan hun skal sette opp en cv, hvordan hun skal forberede seg på intervjuer, og hvordan hun faktisk skal forberedes på å gå inn i arbeidsmarkedet. Jeg håper at regjeringen tar det med seg. Så gjelder det et veldig konkret tiltak, som allerede er i gang, nemlig arbeidsgiverens aktivitets- og rapporteringsplikt. Forskerne forteller at arbeidsgiverne ikke er klar over dette. Det er veldig mange arbeidsgivere som ikke er klar over dette. De vet iallfall ikke hvordan de skal forfølge det, realisere det og materialisere det. Da er det viktig at de får den hjelpen det er behov for, for å realisere dette.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Først litt ros til representanten Chaudhry, som har vært mye rundt og snakket med de ulike aktørene på området. Jeg tror mange av oss her i salen kjenner personer som har vært utsatt for diskriminering av den typen som er omtalt i rapporten. Jeg ser også at her er det flere som har jobbet med diskrimineringsproblematikk knyttet til kjønnsdimensjonen og likestilling, og hvordan vi skal bekjempe de mekanismene i samfunnet som gjør at kvinner ikke har de samme mulighetene som menn har. Det er mange grunner til at det er ille når mennesker i Norge med minoritetsbakgrunn ikke får jobb, bare på grunn av at de har et annerledes navn. Det gjør selvfølgelig noe med den enkeltes selvfølelse – og med muligheten for å kunne forsørge seg sjøl. Det er i seg sjøl ille, for det påvirker hva slags funksjonsevne du får i samfunnet for øvrig, og hvilken frihet du får som enkeltmenneske i vårt samfunn. Det kan også føre til økt mistillit og en følelse av at du egentlig ikke er ønsket. Det er alvorlig. Det er også alvorlig for samfunnet vårt, for det kan bidra til at vi får større skiller mellom folk – større mistillit – som igjen får konsekvenser for hvordan vi omgås hverandre. Men for samfunnet betyr det at vi går glipp av verdifull kompetanse. Jeg har lyst til å understreke på det sterkeste at i denne gruppa som i dag møter barrierer som majoritetsbefolkninga ikke møter, fins det utrolig mye kompetanse som vi trenger, og som vi bør benytte oss av. Så ser vi fra denne rapporten at det er mange grunner til at diskriminering skjer. Det trenger ikke nødvendigvis å være reinspikka rasisme som er hovedårsaken til dette. Det store hovedbildet er heldigvis at det er likebehandling de fleste møter, men det er en mager trøst for den gruppa som ikke møter det. Vi vet at kanskje en av hovedgrunnene til at folk blir utsatt for diskriminering, er manglende kunnskap om hva denne gruppa mennesker har å tilby – og fordommer man måtte ha, som enten blir brukt for å diskriminere direkte, eller som kommer til syne indirekte gjennom at resultatet blir diskriminering. Jeg syns det er spennende å lese rapporten og se forskjellen mellom offentlig og privat sektor, og dermed noe av forskjellen mellom kvinner og menn. Menn utsettes for mer diskriminering enn kvinner, for privat sektor kommer dårligere ut enn offentlig sektor i denne rapporten. De forslagene som har kommet om hva man skal gjøre med problemet, skal vi vurdere, både i arbeidet med det lovverket som er under arbeid i departementet, og i integreringsmeldinga.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Tusen takk for det! Jeg vil starte med å takke for ros og tillit fra Stortinget. Jeg kan også forsikre om at det departementet jeg er satt til å bestyre, har lang og brei erfaring med ulike diskrimineringsformer og med arbeidet med å fremme likestilling i alle dens former. Departementet har også et sterkt engasjement for at det skal gjøres. Så her er det mange som skal bidra i arbeidet framover. Jeg vil også takke for gode innlegg – også for flere tankevekkende innlegg. Aller først til dette som dreier seg om at ting er i forandring, i endring, i Norge. Det er helt riktig. Det er det. Det er også riktig, som representanten Helleland sa, at ofte når vi snakker om barna og de unge, har de en helt annen holdning til dette. De er mer fargeblinde, kanskje også navneblinde – rent bortsett fra dette med vanskelige navn og staving, den diskusjonen får vi ta med lærerne – enn det voksengenerasjonen er. Samtidig syns jeg det er viktig å understreke at sjøl om ting er i endring, er det mange som opplever situasjonen helt annerledes her og nå. Fra diskusjonen om likestilling mellom kvinner og menn og diskriminering av kvinner har vi ofte hørt: Ting forandrer seg, bare vær litt tålmodig, så kommer vi dit til slutt. Hege Skjeie, som er Norges første kvinnelige professor i statsvitenskap, og som har ledet det såkalte Skjeie-utvalget om likestilling, har nettopp advart mot å tenke på det nærmest som en reise, hvor vi kommer i mål bare vi er litt tålmodige. Vi kan ikke være tålmodige på dette området. Det syns jeg er viktig å understreke. Representanten Lise Christoffersen var inne på at vi trenger konkrete virkemidler. Det har vi også. Jeg syns det er bra at representanten er utålmodig når det gjelder bruken av et veldig konkret virkemiddel, nemlig moderat kvotering. Vi veit fra likestillingsdebatten og kvinnekampen at det er et virkemiddel som fungerer. Det handler ikke om at kvotering er et mål i seg sjøl eller om diskriminering. Det handler om å fjerne barrierer, fjerne den diskrimineringa som faktisk foregår, slik at man ser kvalifikasjonene, og at kvinner eller minoritetene er kompetente. Jeg har også fått gode eksempler på kommuner som har lyktes, og det er bra. Til representanten Helleland: Når det gjelder anonyme jobbsøknader, er det en del innvendinger mot det. Blant annet er det umulig å bruke moderat kvotering som virkemiddel hvis man ikke vet hvem som søker. Det er også en del andre ulemper knyttet til dette, også når det gjelder offentlighetsloven. Men jeg respekterer at det er et virkemiddel som man kan ta i bruk. Jeg har også merket meg representantene Mari Lund Arnem og Akhtar Chaudhrys anbefalinger om å se på dette med å lære å søke jobber. Det skal jeg ta opp med kunnskapsministeren. Til representanten Torve: Mennesker med funksjonsnedsettelser er mennesker som vi har et viktig ansvar for i departementet. Vi skal komme tilbake til hvordan vi kan utvide og bedre vernet når det gjelder dem.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Representanten Håbrekke spør hva slags verdimessig plattform som er regjeringas og mitt utgangspunkt. Vår verdimessige plattform er hensynet til barnas beste. Det mener jeg må være avgjørende i disse sakene. Sjøl om vi er kritiske til og til og med mot surrogati, må vi sørge for at de barna som blir født på denne måten, får en trygghet. Jeg mener det blir feil å bekjempe surrogati ved å underminere tryggheten til de barna som allerede er født og er i Norge. Så må vi jobbe internasjonalt for å få gode regimer for å få effektive virkemidler mot bruk av surrogati. Spesielt viktig er det kanskje i land som er preget av mye fattigdom, og hvor regelverket og myndighetsutøvelsen ikke er like god som det vi er vant til. Men det er maktpåliggende for meg å jobbe for at de barna som er i Norge, som er født på den måten, skal få en trygghet, og at de ikke må leve for lenge i en usikkerhet rundt sin situasjon og sin juridiske status. Så får vi diskutere hvordan vi skal forholde oss når vi skal jobbe med det permantente lovverket. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, er det sånn at vi nå snart får en midlertidig forskrift, som forhåpentligvis trer i kraft medio mai, og så får vi en midlertidig lov. Da blir det viktig at de borgerne som er i en situasjon som denne loven adresserer, at de også gjør sitt for å bidra. Det er klart at det er ikke helt lett, heller, å henge med i den medisinske og teknologiske utviklinga og i reisemønsteret til norske borgere. Det betyr at det ofte vil ta noe tid før vi klarer å møte de utfordringene som oppstår, fordi dette er så komplisert, og ofte kan det være vanskelig å få klarhet i de faktiske forholdene. Det vi ikke ønsker å bidra til, er f.eks. at barn blir utsatt for tingliggjøring, eller at mødre blir utsatt for handel eller utilbørlig press. Samtidig må vi sikre at vi gjør vårt for at de barna som er her, får en trygghet. Det er ofte vanskelig å balansere, men debatten må i hvert fall føres på den måten at ikke de barna som blir født, opplever at de er mindre verdt.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-04-17:
Jeg syns dette har vært en interessant og spennende debatt, til ettertanke. Jeg kommer til å bruke litt tid i etterkant på å reflektere over hva som ble sagt her. Vi får også rikelig anledning til å ta denne diskusjonen i sin fulle bredde framover, i og med at vi også skal etablere et permanent lovverk etter hvert. For å berøre noen av innleggene som har vært: Jeg har også full forståelse for at de foreldrene som var berørt av brevet fra Skattedirektoratet, fikk seg ikke bare en overraskelse, men de fikk seg en livskrise, og sånt skal ikke skje. Derfor har vi også gjort hva vi kan for å rydde opp gjennom den midlertidige forskriften og den midlertidige loven, sånn at vi får etablert det juridiske, og ingen skal leve i usikkerhet når det gjelder det som er mest verdifullt for dem, og som betyr mest. Så har det vært påpekt de ulike dilemmaene knyttet til dette. Som representanten Håkon Haugli tenker jeg også at utgangspunktet er at både det å få barn og det ikke å få barn handler om voksnes behov, begge deler. Det å karakterisere det ene som noe som først og fremst har med hensynet til barna å gjøre, kjøper jeg ikke. Det er voksnes behov for å få barn som er utgangpunktet når man får barn, og noen ganger får man det også sjøl om man egentlig ikke hadde ønsket det. Som representanten Vågslid påpeker: Det er helt legitimt å ønske seg barn, men det er ikke legitimt å gjøre det på hvilken som helst måte. Men så er dilemmaet med det bakteppet som vi har, og det vi nå vet om surrogati og spesielt i en del fattige land med dårlig juridisk beskyttelse, men det kan også gjelde rike land, at vi på den ene siden er kritiske til surrogati og har forbudt det i Norge, samtidig som vi vet at det er mange som reiser ut – og egentlig flere og flere – for å skaffe seg barn likevel, og hvordan vi skal forholde oss til det. Jeg kan ikke se at det har kommet opp spesielt gode forslag, egentlig, i denne debatten til hvordan man skal forholde seg til det, kanskje spesielt ikke fra Kristelig Folkeparti. Jeg syns ikke at Kristelig Folkeparti er tydelig i debatten. Vil man at vi skal straffeforfølge nordmenn som reiser utenlands for å skaffe seg barn? Vil Kristelig Folkeparti at vi skal la være å gi rettigheter til disse barna, eller at vi skal gjøre det vanskeligst mulig å gi rettigheter til barna? Det syns jeg er uklart. Det jeg i hvert fall er glad for, er at alle – så vidt jeg kan forstå – understreker at disse barna har en egenverdi uansett, og at det skal være sånn at sjøl om man er kritisk til surrogati, er man ikke kritisk til barna.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-04-17:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil også ønske statsråden velkommen til Stortinget i sin nye stilling som statsråd og ser fram til dialog og samarbeid i den forbindelse. Jeg synes statsråden har mange viktige og gode refleksjoner omkring barnets status og situasjon i de ulike situasjonene som oppstår knyttet til surrogati, og hvordan unger blir til i en moderne verden med ulike teknologiske muligheter. Jeg er også glad for at statsråden er opptatt av å sikre unger trygghet og juridisk trygghet når det er nødvendig å ta grep for å få til det. Jeg er også glad for at statsråden sier at hun bekrefter at frarådingen som kom sommeren 2010, står ved lag og praktiseres gjennom at den er lagt ut på hjemmesidene til utenriksstasjonene. Det er et svært viktig råd, fordi det nettopp er en oppsummering ut fra alle de utfordringene vi har sett over lang tid. Samtidig hadde jeg nok ønsket at statsråden ikke bare hadde reflektert omkring konsekvensene av surrogatindustrien og surrogattjenestene rundt omkring i verden. Når det er en internasjonal utfordring, er det nettopp summen av hvordan vi som ulike land i verden håndterer utfordringen, som legger premissene for i hvilken grad unger blir født på måter som vi er kritiske til, som statsråden uttrykte det. Jeg hadde ønsket meg en tydeligere presisering av hva slags verdimessig plattform man bygger denne gjennomgangen på. Ønsker vi å redusere problemene og omfanget av surrogatindustrien? Ønsker vi aktivt å bidra til å hindre at det skjer, nettopp ut fra hensynet til kvinners integritet og ungers unike egenverdi? Jeg har lyst til å sitere forhenværende statsråd Audun Lysbakken, som sa følgende til Klassekampen i juni 2010: «Jeg vil sterkt advare norske borgere mot å reise utenlands for å få barn på denne måten. Surrogati er forbudt i Norge, og norske myndigheter kan ikke garantere at det i framtida blir mulig å omgå dette ved å reise til andre land». Jeg håper statsråden kan bekrefte at hun står på den samme politikken og de samme klare signalene som har kommet fra regjeringen tidligere.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-04-17:
Jeg vil begynne med å takke for debatten. Den har vært interessant, og det er mange viktige forhold som er berørt av mange talere i et omfattende tema. Jeg sa i mitt innlegg at jeg er glad for at det er så bred enighet om å stå opp for barns unike egenverdi og for kampen mot utnytting av kvinner, og dermed si nei til surrogati. Jeg kan vel oppsummere debatten med å si at jeg er glad for at det er ingen som har tatt til orde for å tillate surrogati, og i så måte bekrefter at politikken ligger fast. Samtidig har signalene om hvordan man tenker framover, gitt meg – jeg vil tillate meg å si – en betydelig overraskelse i debatten. Jeg hadde ikke tenkt at jeg skulle stå her og si det. Men den åpenhet og mangelen på tydelighet i retning i politikken framover må jeg si at jeg er litt forundret over. Det har vært diskusjoner om hvordan man skal ordlegge seg, og hva man mener om det prinsipielle knyttet til surrogati. Jeg er enig med SVs partileder og forhenværende barneminister, som sier bl.a. i en kronikk i VG: «Vi bør utfordre dette som et av mange dilemmaer i debatten om surrogati; selv om en mann er biologisk far til barnet – er en slik transaksjon likevel handel med barn?» Det er et vesentlig og sentralt spørsmål å stille. Jeg hører mange rød-grønne politikere som er opptatt av å peke på dilemmaene og de ulike hensynene som her står mot hverandre. Ja, det er nettopp det som er politikk. Det er når ulike interesser møtes at vi trenger politikk. Det er da det er vår oppgave å ta stilling til hvilken interesse er det vi setter først, og hvilken interesse er det vi setter som nr. to. Det er politikkens hovedoppgave. Nettopp da er det vi skal ta stilling – for barnas interesser og for kvinner som i dag blir utnyttet i andre deler av verden. Jeg er litt forundret over at jeg ikke hører flere rød-grønne stemmer med et sterkt engasjement for nettopp den problemstillingen. Jeg må si jeg er veldig overrasket. Jeg er også forundret over den manglende bevisstheten om hvilke hensyn som ligger bak de internasjonale konvensjoner som Norge er forpliktet av på dette området. Der er barnets beste langt videre definert enn det man omtaler her som barnets beste, som ensidig et behov for juridisk foreldreskap. Det er viktig, men barnets beste omfatter mye, og vi må ta hele debatten for å beskytte barn og kvinner i framtiden.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-02-01:
På vegne av representanten Trine Skei Grande og meg selv har jeg gleden av å fremme representantforslag om en gjennomgang av sjablongreglene for beskatning av fri telefon og andre elektroniske kommunikasjonstjenester.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
På vegne av stortingsrepresentantene Solveig Horne, Øyvind Korsberg og meg selv ønsker jeg å fremme et forslag om å gjøre Slottets kulturskatter tilgjengelige for publikum.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Mitt spørsmål går til statsråd Ola Borten Moe. Vi står foran betydelige investeringer i infrastruktur for strøm i dette landet. Det er snakk om å investere 40–50 mrd. kr i årene som kommer, og det er bra. I de planene ligger det også planer om å bygge flere sjøkabler til kontinentet for å utveksle kraft. Det som jeg har bitt meg merke i, er en uttalelse som kom fra miljøvernminister Erik Solheim, da han var til stede på et møte med vindkraftbransjen den 13. januar – kun for noen uker siden. Da uttalte han at flere utenlandskabler er bra fordi det vil gi dyrere strøm. Miljøvernministeren mener altså at en av hovedbegrunnelsene for å bygge flere kabler til utlandet tydeligvis er at det vil øke markedet for norsk kraft, og at vi dermed får et press i prisen som selvfølgelig vil ha betydning for norske forbrukere. Mitt spørsmål til statsråden er rett og slett om han som statsråd på dette feltet deler sin kollega miljøvernminister Erik Solheims syn i denne saken – at et av hovedpoengene med å bygge flere sjøkabler er å presse prisen på elektrisitet for norske kunder.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Det er for så vidt riktig. Det som dette handler om, er selvfølgelig forholdet mellom tilbud og etterspørsel, dvs. produksjon av strøm på den ene siden og markedet som tar imot strømmen, på den andre siden. Men man kan unektelig ikke la være å se for seg at prisdannelsen vil bli påvirket dersom avgangen av strøm fra Norge er større enn den totale produksjonsøkningen som kommer. Statsråd Erik Solheim har ikke dementert denne uttalelsen. Den sto på trykk i en rekke nettaviser. Den hadde sitt opphav i Teknisk Ukeblad, som hadde dette på trykk 16. januar. Han har altså som statsråd ikke dementert disse uttalelsene. Da virker dette veldig besynderlig. Er det sånn at statsråd Erik Solheim uttaler seg på fritt grunnlag, uten å ha regjeringen bak seg, eller er det regjeringens syn han uttaler seg om når han sier at det er et ønsket mål å øke strømprisen?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-01:
Aller først tror jeg det er viktig å legge på plass at det ikke er sikkert at Erik Solheim har sagt at prisene på strøm i Norge skal opp, og at måten å gjøre det på er å bygge kabler til utlandet. Det er i hvert fall et forbehold som jeg er nødt til å ta. Det jeg kan redegjøre for, er våre planer og vårt syn på dette. Det hadde Stortinget for øvrig mulighet til å diskutere i forbindelse med en interpellasjon reist av representanten Siri A. Meling for kort tid tilbake. Det er helt korrekt, vi skal satse mye på infrastrukturutbygging på nett i årene som kommer – det er nødvendig. Jeg opplever stor støtte i denne salen for de målene og betydningen av og behovene for den satsingen. Der redegjøres det også for kabler til utlandet, det redegjøres litt for økt utvekslingskapasitet. I Statnetts langtidsplan ligger det inne to prosjekt. Det er ikke gitt at økt utvekslingskapasitet til utlandet behøver å bety økt pris, det har også element i seg av økt forsyningssikkerhet, økt regularitet, og jeg tør minne om at Hydro har lagt fram en analyse som også kan tyde på at økt utvekslingskapasitet er en fordel for vår kraftkrevende industri. Oppsummert: Jeg tror ikke vi kan si at mer utvekslingskapasitet entydig betyr økte priser, det kan også komme til å gi rimeligere priser og et mer stabilt kraftbilde.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-01:
Med all respekt vil jeg veldig sterkt mene at det å kontrollere hva Erik Solheim har sagt og ikke, først og fremst bør være et spørsmål til Erik Solheim. Regjeringens politikk ligger imidlertid fast. Den er det redegjort for overfor Stortinget i flere omganger, og jeg er helt trygg på at Stortinget vil få mulighet til å diskutere norsk energipolitikk og norsk politikk hva gjelder infrastruktur, skikkelig i mange omganger framover. Mitt mål er å gå videre med de planene som vi har redegjort for. Det dreier seg om økt utbygging av fornybar kraft i Norge, det dreier seg om økt satsing på infrastruktur og dermed om å bidra til et klimavennlig, moderne, stabilt og sikkert strømforsyningsnett i Norge.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-01:
Jeg tror at det vi har sett i Midt-Norge de siste årene, er noe som har vært en viktig læring for mange aktører i kraftbransjen og for planleggingen av det offentlige kraftsystemet og det ansvaret de har. Det er bl.a. derfor man nå foretar en historisk oppgradering av infrastrukturen på strømtransport i Norge. Rett før jul ga regjeringen den endelige konsesjonen til byggingen av linjen mellom Ørskog og Sogndal, som er et av hovedsvarene på de kraftutfordringene vi har hatt i Midt-Norge. I tillegg, når det gjelder Midt-Norge, ble linjen Nea–Järpströmmen satt i drift for ett og et halvt år siden, og det har skjedd endringer i det svenske kraftsystemet som gjør at prisbildet i Midt-Norge nå er veldig annerledes. Ett av målene for den politikken vi nå fører, er lik forsyningssikkerhet og et rimelig likt prisbilde på elektrisitet over hele landet. Det er viktig for forutsigbarhet, investeringer og forbrukere.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-01:
La meg først si at jeg er litt forbauset over uttrykket «redusert ambisjonsnivå». Denne regjeringen godkjenner og setter nå i gang et investeringsprogram for infrastruktur på strømsiden i Norge som er historisk i alle høve. Det skal knytte landet sammen, det skal gi forutsetninger for ny produksjon, og det skal gi like rammer for næringsutvikling og bosetting i hele landet. Det er veldig bra. I fjor satte Norge to rekorder – den ene på import, den andre på eksport, av strøm. Det er med den infrastrukturen vi har i dag. Ytterligere fire forbindelser er under bygging eller planlagt. Den ene, til Danmark, bygges nå. Så er det SydVestlinken til Sverige og to kabler som ligger inne i langtidsplanene til Statnett – én til Tyskland og én til Storbritannia. Det er altså et svært omfattende og ambisiøst program regjeringen godkjenner og ønsker gjennomført. I lys av det tror jeg at det er ingen grunn til å være redd for at vi ikke skal ha et godt kraftsystem, verken i Norge eller i forbindelser til utlandet.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-01:
Det er en betenkning som jeg ikke deler. Jeg mener at det grønne sertifikat-markedet og de investeringene vi nå gjør i infrastruktur, skaper et forutsigbart, godt system for nødvendige investeringer også i grønn kraftproduksjon i tiden som kommer. For øvrig er det sånn at en av de tingene som er veldig bra med det grønne sertifikat-systemet, er at etterspørselskurven er gitt, dvs. at de beste prosjektene til enhver tid vil finne tilstrekkelig økonomi til å fatte investeringsbeslutninger.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-01:
Jeg kan forsikre representanten Eriksson om at sikkerhet skal ha høy prioritet for alle selskaper som er aktive på norsk kontinentalsokkel. I mine møter med ledelsen i Statoil er dette et viktig tema som selskapet selv også har understreket at de er svært opptatt av. Representanten Eriksson viser bl.a. til en forskningsrapport fra IRIS som omtales i Dagens Næringsliv 19. januar 2012. Jeg har registrert at det i denne artikkelen framkommer påstander om at Statoil har utfordringer med å håndtere kritikk og å finne effektive styringssystemer i organisasjonen. Jeg registrerer også at Statoil i den samme avisutgaven uttaler at selskapet har behov for å forbedre seg på enkelte områder. Statoil viser til at det allerede er iverksatt et omfattende arbeid for å styrke selskapet som organisasjon og således også forhindre en ny Gullfaks-hendelse. Ett av tiltakene er, ifølge selskapet, å gjøre ledere mer mottakelige for kritikk. Det følger av selskapslovgivningen at forvaltningen, og herunder organiseringen av selskapet, tilligger styret og selskapets daglige ledelse. Videre er det ledelsens ansvar å legge til rette for gode samarbeidsforhold med de ansatte og deres organisasjoner. Det ligger således utenfor min rolle som representant for staten som eier i Statoil å ha synspunkter på interne retningslinjer og rutiner i selskapet. Men jeg forventer at Statoil iverksetter nødvendige tiltak for å rette på forhold som ikke er i samsvar med lover og regler og selskapets egne standarder.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-01:
Det er helt korrekt at det er viktig for meg å sørge for at sikkerhetsnivå, helse, miljø og sikkerhetshensyn blir godt ivaretatt av alle selskap på norsk sokkel. Så har vi selvsagt et spesielt forhold til Statoil i og med at vi eier en stor aksjepost i selskapet. I de samtalene vi har med selskapet, tar vi selvsagt opp forhold knyttet til helse, miljø og sikkerhet og presenterer våre forventninger om høye standarder. Men det er viktig å skille mellom den rollen man har som aksjonær, og den rollen man har som lovgivende myndighet og regulator – det er forskjellige roller. Jeg tror på generell basis ikke det er grunnlag for å si at Statoil ikke har lært. Jeg tror at Statoil, i likhet med alle andre organisasjoner, er inne i en kontinuerlig prosess for å bli bedre. Det gjelder Statoil, og det gjelder oss alle sammen.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-02-01:
Jeg kan forsikre representanten om at vi fokuserer sterkt på HMS-spørsmål på hele sokkelen. For å lykkes der er det viktig at man har gode organisasjoner, at man har god samhandling mellom ledelse og arbeidstakere, og at systemene i det hele tatt fungerer. Det tør jeg påstå at det legges stor vekt på i alle deler av norsk sokkel. Så tror jeg også at vi, helt åpenbart, ikke er kommet til veis ende. Det er ikke sånn at vi er blitt så dyktige, noen av oss, som vi kan bli, og mange har et kontinuerlig forbedringspotensial. Vi forventer selvsagt at Statoil tar ut det. Vi forventer at Statoil forholder seg til norske lover og regler, og at de etterkommer alle de krav som blir stilt av ulike myndigheter. Vi forventer selvsagt også at man lærer av hendelser kontinuerlig, sånn at farlige situasjoner, som den på Gullfaks, ikke gjentar seg, og at vi bygger videre på de erfaringene vi har, og får et bedre sikkerhetsnivå i framtiden enn det vi har hatt i fortiden.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-02-01:
Det er ingen tvil om at partiet SV står for dei utsegnene som blei refererte her. Så seint som i bioenergidebatten 8. november 2010, under Bioenergidagene, var det representantar frå SV som gjentok dette standpunktet om at ein ønskte høgare pris. I Midt-Noreg har vi opplevd å leve under eit prisregime der høg pris skal vere eit verktøy for å redusere straumforbruket. Bakgrunnen for det kjenner vi alle. Pristiltaket har fungert, med pristoppar heilt opp i 12–14 kr per kilowatt-time. Dette har ført til betydelege permitteringar i smelteverksindustrien. Det har stansa ny industrietablering. Det har gitt eksportbedriftene store meirutgifter og ramma blindt dei med minst ressursar – sågar slik at dei har måtta gå inn på betalingsordningar med kraftselskapa fordi dei har hatt store problem med å klare å betale dei. Synest statsråden at erfaringane frå Midt-Noreg er så positive at dei bør kome heile landet til gode?
Siri A. Meling (Høyre), 2012-02-01:
Høyre ønsker å styrke forbindelsene til utlandet, både for å benytte oss av det mulighetsbildet vi har når det gjelder økt energiproduksjon, og for å øke vår egen forsyningssikkerhet. Der er Høyre helt på linje med fagbevegelsen og på linje med Industri Energi, Energi Norge og Norsk Industri. I forbindelse med at de la frem en felles plattform rundt disse spørsmålene i begynnelsen av desember, ble det også lagt frem en undersøkelse som viser at det å øke kapasiteten mot utlandet, som opprinnelig var planlagt, kun har moderate virkninger på pris. Mitt spørsmål til statsråden er om vi kan forvente en økt innsats utover det reduserte ambisjonsnivået regjeringen har hatt til nå, frem mot 2020, at vi virkelig får økt kapasiteten mot utlandet, til gode for produsentene og for norsk industri og norske arbeidsplasser.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-02-01:
Energiministeren trenger ikke være veldig forbauset over at det stilles spørsmål ved regjeringens holdning til utenlandsforbindelser. Vi trenger ikke gå til miljøvernministeren. Man kan jo bare se på energiministerens egne uttalelser i ulike sammenhenger om det spørsmålet, så vil man finne at det her kommer ulike signaler. Det er et faktum at vi gjennom det grønne sertifikat-markedet endrer vilkårene for kraftmarkedet i Norden betydelig, og det er nå en betydelig usikkerhet i bransjen for framtidige investeringer. Prisbildet er jo sånn at en del frykter at man får for lave priser til at man igjen våger å investere. Vi ønsker stabile, akseptable priser over hele landet, og da må vi ha stabile vilkår for dem som skal investere. Hvordan ser statsråden på de prognosene som i hvert fall enkelte fremmer? Det skaper stor usikkerhet om lønnsomhet i framtidige investeringer.
Erna Solberg (Høyre), 2012-02-01:
Vi får nå hver eneste dag gjennom nyhetssendingene mer og mer dystre rapporter om det som foregår i Syria, en situasjon hvor vi i løpet av de siste ti måneders lange opprør mot president Assad har sett at over 5 000 sivile menneskeliv har gått tapt. Vi har sett at det som startet som en fredelig, ikke-voldelig motstand og et forsøk på regimeforandring, nå er på vei til å ende opp i en relativt blodig borgerkrig. De siste dagene har det internasjonalt vært forsøkt å få til en felles blokk for å få president Assad til å trekke seg og få situasjonen endret i Syria. Den arabiske liga har gått i front ved først å sende observatører, men nå har de trukket dem ut på grunn av eskaleringen av volden. Informasjonene er dårlige, og de er relativt lite oversiktlige, bl.a. fordi journalister og observatører til Syria har begrenset mulighet til å følge hva som foregår. USA, Frankrike og Storbritannia har sammen med EU og Den arabiske ligaen lagt frem et forslag til resolusjonstekst. De har bedt om internasjonal støtte til å presse på for at Assad skal gå av. Mitt spørsmål til utenriksministeren blir: Når vi ser hvordan Russland og Kina nå motsetter seg at det skal fattes vedtak i Sikkerhetsrådet, hvilken mulighet har vi, sammen med likesinnede land, til å legge press både på regimet og på deres internasjonale støttespillere – Russland, Iran og Kina – og rett og slett få FN mer engasjert og sørge for at dette ikke ender opp i en total borgerkrig som kan komme til å bli veldig blodig?
Erna Solberg (Høyre), 2012-02-01:
Jeg er enig med utenriksministeren i at det er et nederlag for FN når man ikke klarer å samle seg i en sånn situasjon, gitt også at folkeretten er utvidet med et større ansvar når man har denne typen relativt store nedslakting av sivile som vi ser i konflikten i Syria. Én ting er å sørge for å få presset land som Russland og Kina til å tenke annerledes. Jeg tror at i dag er det ingen som klarer å se at utfallet på lang sikt kan bli noe annet enn at regimet må gå, for etter det som har skjedd de siste ti månedene, kan dette regimet bare bestå gjennom brutal undertrykkelse av store deler av sin egen befolkning. Men da er også spørsmålet hva vi kan gjøre når det gjelder å støtte opp om de opposisjonelle kreftene som er. I forrige uke var det en gruppe representerende opposisjonelle krefter – en stor regnbuekoalisjon – i Norge. Mitt spørsmål til utenriksministeren er: Har Norge en strategi for å støtte opp om de opposisjonelle kreftene, som bl.a. har basis i store deler av diasporaen fra Syria?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg deler representanten Solbergs omtale av denne svært alvorlige situasjonen: Flere tusen mennesker drept og en intern situasjon i Syria som minner om borgerkrigens. La meg bare kort si at Norge har konsekvent snakket med tydelig stemme i denne saken. Vi har vært pådriver i FNs mennskerettighetsråds behandling av saken i april, august og desember, og vi var medforslagsstiller i FNs generalforsamling da det ble lagt fram uttalelse der. Vår linje har vært å gi systematisk støtte til Den arabiske ligas initiativ, vel vitende om at de er nærmest til både å forstå og være i inngrep med situasjonen i Syria som er kompleks mot bakgrunnen av den volden som brukes. Den er kompleks fordi det i det syriske regimet er vanskelig å forstå hvor makten sitter, hvor sikkerhetsmakten sitter, hvordan dette landet av ulike minoriteter og majoriteter er styrt, hvordan balansene er, og med et mer uklart bilde når det gjelder opposisjonens identitet, enn i f.eks. Libya. Derfor har det vært vår linje at Den arabiske liga med sitt engasjement har vært nærmest til å forstå situasjonen og hatt de rette – etter vårt skjønn – verdiene som grunnlag for å drive på for en endring, altså en endring hvor de som sitter ved makten, oppgir den i en overgangsperiode mot det som kan minne om frie valg i Syria. Så har representanten rett i at dette nå er blokkert i FNs sikkerhetsråd som denne uken behandler saken. Jeg mener det er et paradoks for Russland å oppleve at de altså her står mot den arabiske verden, som sammen med land fra det vi kjenner som Vesten, har utarbeidet en balansert resolusjon, om jeg må si det sånn. Det er en resolusjon som ikke tar til orde for militær maktbruk, om russerne skulle være urolige for det. Vi vil fortsette å gi støtte til det arbeidet, og vi er tydelige på det også overfor land som Russland, Kina, Iran og andre og håper at det skal være mulig å få til en samlet resolusjon. Det er et nederlag for Sikkerhetsrådet at de ikke er i stand til å samles om et vedtak i en så alvorlig sak.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
La meg bare først få si, som en oppfølging av det forrige spørsmålet, at et dilemma her er at én av årsakene til at det er vanskelig å få enighet i Sikkerhetsrådet, er etterdønningene etter Libya, etter FNs sikkerhetsråds resolusjon 1970 og 1973 og striden om måten de ble gjennomført på. Det er også et tankekors hvordan man skal kunne beholde internasjonal konsensus i så viktige, store saker. Norge har kontakt mot de opposisjonelle kreftene i Syria. Jeg mottok selv representanter for det nasjonale rådet som var i Norge rett før jul. Vi forsøker å ha dialog med dem i diasporaen og særlig ut fra der hvor de har hatt sitt hovedsete i Frankrike. Jeg skal legge til at Norge også har gode kontakter i regionen og i Syria. Det er en ganske fragmentert bevegelse. Det er ikke en entydig samling om mål og retning for politikken. Jeg tror det igjen taler for at den overgangsfasen som Den arabiske ligaen har tatt til orde for – altså en prosess henimot frie og riktige valg – er den riktige veien å følge. Vi får håpe det er den veien det går, og at det ikke blir enda mer vold.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg tror det veldig mange er enige om, er at en leder og en ledelse som skyter militært mot sitt folk, mister legitimitet. Utfallet i den arabiske verden har vist at den type ledere faller. Derfor er det stor grad av sannsynlighet for at det også skjer med dette regimet. Samtidig har Den arabiske liga vært varsom med å be om regimeendring som sådan. Den teksten det nå arbeides med, tar ikke til orde for det, selv om Russland mener det er det som ligger implisitt. Nå kan man si at når man spår et regimes fall, har man åpnet for regimeendring, men det er altså ikke en agenda å sette inn et annet regime. Det er en av utfordringene i Syria, at det ikke umiddelbart er klart hvem som vil overta det. Derfor er Den arabiske ligas forslag fornuftig fordi det peker på en prosess som burde gå i retning av noe syrerne selv kan velge. Den prosessens mulighet til å overleve er selvfølgelig vanskelig og blir vanskeligere dag for dag som følge av den voldelige oppstanden. Jeg tror fortsatt at vi skal ha det som hovedspor at vi støtter det fordi, som representanten Skovholt Gitmark sier, det har noe med legitimitet og nærhet til konflikten å gjøre.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg mener man har tatt i bruk ganske tøffe virkemidler nå. Sanksjonene mot Syria rammer. Valutareservene krymper, og dette regimets overlevelsesevne er ikke bare utfordret internt i form av sviktende støtte hjemme, men også fordi det er satt under et voldsomt press utenfra. Det tror jeg merkes. Jeg finner det svært lite sannsynlig at Norge vil støtte bruk av militærmakt – hvis det er det representanten Høglund mener – som ikke er hjemlet i FN. Jeg mener at det ikke må være noe vi åpner for nå når vi har en debatt om at Sikkerhetsrådet må ta ansvar. Tvert imot må Sikkerhetsrådet nå få tydelig beskjed om at det er det øverste organet til å vurdere bruk av sterke virkemidler. De må ta sitt ansvar. Det er ikke bra verken for FN eller for verdens organisering at Sikkerhetsrådet fremstår som handlingslammet. Jeg tror da også at de på et eller annet tidspunkt kommer til et vedtak. Så er det ikke slik at militære løsninger her er en rask løsning for å få resultater i en så uoversiktlig situasjon som det er i Syria. Det er heller ikke noe Den arabiske liga her har ønsket eller gått inn for – i kontrast til hva de gikk inn for i forhold til Libya.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Det er klare likhetstrekk i form av overgrep mot folk. Faktisk er flere drept av regimet i Syria enn i Libya. Samtidig tror jeg det er en vedvarende pedagogisk oppgave å forklare at det er ulikheter mellom situasjoner i land. Libya hadde en annen sammensetning av konflikten. Det var situasjonen rundt Benghazi, det var spørsmål om et flyforbud, og man kunne intervenere ganske klare skiller mellom en opprørsbevegelse og et regime. Det er mer komplekst i Syria. Syria inngår også i mange flere sammenhenger med nabolandene i en høyspentregion, som gjør bruk av militære midler til noe man skal tenke meget grundig igjennom. Det tror jeg faktisk det er mulig å forklare. FNs menneskerettighetskommissær har sagt at dette handler om forbrytelser mot menneskeheten. Det er slått fast internasjonalt. Jeg er ikke helt enig i beskrivelsen at det er et tafatt internasjonalt samfunn. Det er kraftig lut som nå brukes overfor Syria. Det tror jeg også bidrar til at regimet er så presset som det er. Men derfra til å si at man skal bruke militær makt uten å ha en klar plan og oversikt for det, det er et langt stykke.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg takker for representanten Skei Grandes tiltro til Norges påvirkningskraft i utenrikspolitikken! Jeg kan bekrefte at dette er et tema vi tar opp med Russland når vi har møter med dem på politisk nivå – senest for få dager siden. Vi konstaterer at det her er ulikheter i syn. Russland har gjennom mange år, fra før Russland ble Russland også – i Sovjetunionens tid – hatt Syria som et veldig viktig brohode i Midtøsten. Det er en vedvarende interesse Russland legger vekt på både for deres nærvær, for havnetilgang osv. Det er forhold som veier tungt inn for dem nå. Jeg tror ikke det er noen tvil om at russiske myndigheter ser den politiske situasjonen landet er i ferd med å komme i, hvor de altså verner regimet i Damaskus mot at det blir truffet vedtak i FNs sikkerhetsråd. Nå er ikke denne debatten over. Det pågår drøftelser om en tekst. Jeg velger å tro at man kommer til en tekst, for det å ta ansvaret for å hindre en tekst i forbindelse med det som skjer i Syria, og bli sittende med det ansvaret, er ikke noe jeg tror noe land egentlig ønsker.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Jeg har også studert rapporten fra Human Rights Watch med interesse. La meg først bare si at det understreker viktigheten av at organisasjoner som Human Rights Watch gjør dette arbeidet og får fram informasjon, slik også Amnesty og andre gjør. Det er slik at Eritrea er av de mest lukkede land, minst tilgjengelige land å forstå, både den interne utviklingen og den rollen landet spiller i en region som er preget av store spenninger. Vi er nok i en slik posisjon at vi kan forstå litt mer enn andre fordi vi har nærvær der. Vi har ganske lange tradisjoner med folk til folk. Det er mange med eritreisk bakgrunn i Norge, så vi følger den situasjonen med en spesiell interesse. Situasjonen for mennesker i Eritrea er vanskelig. Det er den også for mange andre i den delen av Afrika. Det er store problemer knyttet til tørke, og det er store problemer knyttet til utvikling fra naturens side, vanskeliggjort av et autoritært regime i måten de organiserer landet på, og et regime som i høy grad er militarisert, som ligger i konflikter og spenninger med andre land i regionen, og dermed tar fokus bort fra helt nødvendig utviklingsarbeid for sitt folk. Det gjenspeiler seg også, som representanten sier, i det militæres sterke stilling: tvang og militærtjeneste, dødsstraff for ikke å gjennomføre militærtjeneste, en menneskerettssituasjon som er kritikkverdig, og et regime som er monolittisk og knyttet til én person. Dessverre er ikke dette et enkelttilfelle i dagens verden. Det finnes slike regimer, og det går dårlig for menneskene som lever i de landene. Norge vil bruke – og bruker – de anledninger vi har, stat til stat. Vi bruker de anledningene vi har i regionen. Igjen: Vi snakket tidligere om Den arabiske liga fra araberverdenen, Den afrikanske union når det gjelder denne delen av Afrika, og de multilaterale kanalene, der vi kan ta opp og sette dagsordenen og forplikte land. Det er de strategiene Norge kan bruke, og bruker aktivt.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Det tror jeg jeg kan svare ja på, fordi det er en lang tradisjon, og mange land vet og kjenner igjen Norge på det at når det kommer fram slik informasjon fra kilder som vi har grunn til å knytte troverdighet til, bruker vi det i vårt materiale når vi har kontakt med et lands myndigheter. Det vil vi gjøre også her. Det er naturlig å be om vurdering, forklaring, på de funnene som gjøres, og holde land ansvarlig for det, både i den tosidige kontakten – den er viktig, men der er altså pressmidlene, kan vi si, relativt begrenset – og i det å være med og sette dette på en internasjonal og regional dagsorden på en måte som gjør at de får påvirkning også fra andre land, som kan bidra, forhåpentlig, til forandringer.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-02-01:
Som ivrig tipper kan jeg godt svare på det spørsmålet. Prinsipielt vil jeg si at jeg går ut fra at grasrotmidlene blir delt ut etter de reglene som er vedtatt for disse, og at reglene følges. Et annet faktum vi må leve med, er at det i organisasjonssamfunnet vårt finnes meninger og holdninger som vi ikke alltid kan være helt enig i, og som vi kan ha ulike holdninger til. Det må vi antakeligvis vise stor toleranse for. Det har opp gjennom tidene vært ulike politiske bevegelser i Norge som har vist støtte og sympati til regimer i utlandet som har stått langt fra det som har vært normalen av de verdiene vi står opp for, så jeg kan ikke her i dag stå og si at det nødvendigvis er feil. Men spørsmålet er hvilke kriterier som ligger til grunn for at man kan gi slik støtte, og hva organisasjonene må stå for. Så lenge de følger norsk lov og er på innsiden av den, mener jeg det må være en høy terskel for at de kan ha de meningene de måtte ønske.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-02-01:
Qatars statsminister al-Thani slo i går fast at Syrias drapsmaskin går for fullt. Det er det belegg for å si. Bare siden opprøret startet i mars i fjor, er 5 400 mennesker – minst – blitt drept. Generalsekretæren i Den arabiske liga, el-Araby, oppfordret Sikkerhetsrådet i går til «å ta grep raskt». Det denne situasjonen viser, er det gledelige i at det er Den arabiske liga som er pådriver for forandring i Syria. Det er samtidig også viktig å merke seg at det er våre tradisjonelle allierte, sammen med Den arabiske liga, som nå er forkjemperne for et regimeskifte i Syria og en demokratisk framtid for Syria. USAs etterretningssjef sa i Kongressen i går at al-Assad umulig kan bli sittende, og hans fall kommer. Det hadde vært interessant å få noen korte kommentarer til det, sammen med Den arabiske ligas fredsforslag, som nå er under behandling.