Sigmund Kroslid (Kristelig Folkeparti), 2005-06-03:
I september vil verdens ledere samles på et toppmøte i New York for å diskutere utviklingen for tusenårsmålene. Alle FNs medlemsland har sluttet seg til disse. I de siste 25 år har vi sett en stor nedgang i antall fattige. Likevel har mange land blitt fattigere. Mer enn én milliard mennesker lever i dag på under 1 dollar om dagen. Halvparten av verdens befolkning lever på under 2 dollar om dagen. Fattigdom, sult, sykdom og analfabetisme påvirker dagliglivet til milliarder av mennesker. Hvert år dør tre millioner mennesker av hiv/aids. Elleve millioner barn dør før de har fylt ett år. Vi ser en tendens til at kløften mellom rike og fattige land øker. Vi har ressurser og teknologi til å endre dette. Vi kan snu den negative utviklingen. Alle land har sluttet seg til tusenårsmålene. Nå må de også vise vilje til å oppfylle dem. Målene kan nås, men da må vi øke innsatsen. Nå må verdens ledere vise at de står ved sine forpliktelser. Om vi ikke øker innsatsen, vil mange land ikke nå tusenårsmålene. Dette gjelder særlig de fattigste landene sør for Sahara, i Andesfjellene og i Sentral-Asia. Det er på bakgrunn av dette at SV har fremmet forslag der de ber Regjeringen utrede internasjonale skatter som alternative og supplerende inntektskilder til FN, og hvordan disse skal utformes i praksis. Kristelig Folkeparti er enig i at det trengs mer midler for å bekjempe fattigdom. Vi tror imidlertid ikke at SVs forslag er den mest farbare vei, slik situasjonen er nå, med særnorske utredninger og direkte finansiering av FN. Det vi trenger, er et globalt, felles initiativ for å øke finansieringen til utviklingsformål. Forslaget fra SV tilhører gårsdagens debatt. Det som diskuteres nå, er en mulighet til å vinne fram og få flertallets støtte. Derfor må vi være med i denne diskusjonen og støtte positive og realistiske forslag som fremmes nå. Man har i de siste årene sett en interessant utvikling i spørsmålet om innovative finansieringsmekanismer. Den internasjonale diskusjonen er nå mye mer pragmatisk og konstruktiv. Det er nå en levende internasjonal diskusjon om teknisk gjennomførbare, juridisk mulige og politisk realistiske tiltak. Mange aktører engasjerer seg aktivt, også Verdensbanken og IMF. Temaet vil stå sentralt i Finansiering for utvikling-toppmøtet denne måneden og også på FNs toppmøte i september. Diskusjonen dreier seg ikke lenger om global skattlegging, heller ikke om direkte finansiering av FN. Det som diskuteres nå, er nasjonalt baserte avgifter som gjennom klassisk, mellomstatlig samarbeid kanaliseres til utviklingsformål. Det betyr ikke at nye institusjoner eller byråkratier skal etableres. Midlene skal gå gjennom eksisterende kanaler, som FN-organisasjoner, multilaterale banker og institusjoner som GAVI og Global Fund. Målet er å sikre at tusenårsmålene nås. Det er svært viktig at Norge er aktivt med i disse diskusjonene, inkludert internasjonale utredninger. Selv små skatter og avgifter vil kunne innebære avgjørende forskjeller. Kofi Annan understreker betydningen av å bruke nye og innovative finansieringsmekanismer i rapporten «In Larger Freedom». EUs finansministere ble nylig enige om en frivillig skatt på flybilletter. Midlene skal brukes til utviklingshjelp i fattige land. Skatten blir sett på som en mulighet rike land har til å øke bistanden til Afrika og verdens fattigste. Det var Frankrike og Tyskland som stod bak forslaget. Et annet forslag, om skatt på flybensin, ble avvist. Dette er et frivillig bidrag, men hvert enkelt land kan gjøre det obligatorisk. Det er ventet at skatten blir obligatorisk i Belgia, Frankrike og Tyskland, mens Malta, Kypros og Irland vil gjøre skatten frivillig. EUs finansministere diskuterer nå hvordan de videre skal øke utviklingshjelpen, slik at de kan presentere en helhetlig pakke med forslag som kan fremmes på FN-toppmøtet i september. Utviklingen i EU og diskusjonen om disse spørsmålene viser at det er mulig å komme til enighet om felles tiltak som kan brukes i kampen mot fattigdom. Det er helt sentralt at dette kommer i tillegg til den offentlige bistand. I debatten om finansiering for utvikling må ikke diskusjonen om innovative finansieringsmekanismer flytte oppmerksomheten bort fra behovet for økt utviklingsbistand og økte utenlandsinvesteringer. Hadde alle industrilandene fulgt opp sine forpliktelser om å gi 0,7 pst. av BNI, ville vi nådd tusenårsmålene. Vi må derfor arbeide for at industrilandene holder sine løfter om bistand. Det er positivt at flere land har tatt forpliktelsene fra Monterrey-konferansen om finansiering for utvikling og fra Johannesburg-toppmøtet om bærekraftig utvikling seriøst. Det er et steg i riktig retning at EU og USA har økt sin bistand. Det er ingen uenighet om at FN må styrkes finansielt. Finansieringen av FN i dag skjer gjennom kontingent og frivillige bidrag fra medlemslandene. FNs finansielle situasjon er ikke prekær, men organisasjonen har fremdeles sesjonspregede likviditetsproblemer på grunn av manglende eller sen innbetaling av pliktige bidrag fra medlemslandene. Medlemslandene hadde ved årsskiftet en samlet gjeld på 2,964 milliarder US dollar. USA var det landet som skyldte mest penger, men også land som Japan, Tyskland, Storbritannia og Kina skyldte FN penger. FN er uunnværlig som vår mest universelle og representative organisasjon. Alle FNs medlemsland må derfor være med på å styrke FN økonomisk og politisk, slik at FN fortsatt kan være vårt viktigste redskap i kampen mot fattigdom.