Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-02-28:
UDI er blitt systemet som alle elsker å ha og elsker å kritisere. Og det er ikke lett å leve med slikt, verken for dem som jobber der, eller for dem som skal ha ansvaret for det. Jeg tror vi må ta den selverkjennelsen innover oss, vi som sitter i Stortinget, at vi på mange måter har skapt kryssende forventninger til denne virksomheten. Stortinget er av og til meget flinke til å be om at alt skal prioriteres – og det ender som oftest i forstoppelse. Samtidig har vi ikke ryddet opp i gapet mellom veldig sterk vektlegging av rettssikkerhetskrav og det å produsere resultater fort. Nå er ikke det spesielt for UDI, men det er noe vi ofte ser i Norge. På den ene siden går ikke ting fort nok, og på den andre siden blir vi veldig bekymret hvis noe av det som går fort, ikke går slik som vi vil ha det. Jeg er helt overbevist om at hvis vi skal ha raskere resultater gjennom UDI-systemet, må vi godta mer skjønn, og vi må godta mindre formalkrav til sider av rettssikkerheten. Blant annet må man vurdere hvor mange ganger man skal kunne klage på en sak. Man må inn på alle disse vurderingene, fordi begge deler går ikke opp. Hvor skjæringspunktet ligger, det skal ikke jeg tore å ha en mening om nå, annet enn at jeg oppfattet statsråden slik at hun – for å bruke mine ord – skal foreta en systemkritisk endevending av systemet. Det oppfatter jeg er den rette måten å tenke på. For her er ikke poenget å finne syndebukker, men poenget er å produsere gode systemorienterte løsninger som gjør at de som søker jobb i Norge, kommer hit på en bra og minst mulig byråkratisk måte – og jo lettere vi gjør det å slippe inn folk til jobb, jo mindre press vil vi få på asylinstituttet, her tror jeg det er en sammenheng – og at de som søker asyl, får en mest mulig fair behandling. Så tror jeg nok vi skal ta innover oss, som jeg har sagt i en debatt her tidligere, at når det gjelder visse sider av dette med menneskelige hensyn – må i hvert fall jeg si, med min erfaring – har vi generelt ikke vært flinke til å fange opp den situasjonen som en del kvinner ender i. Det sier jeg ut fra ettertanke, og fordi jeg i noen sammenhenger har svidd meg på fingrene, bokstavelig talt. Noen ganger er jeg blitt lurt, men noen ganger har jeg rett og slett måttet erkjenne at jeg ikke skjønte landskapet. Statsråden har fått den hilsenen fra flere, også fra meg her før, men jeg gjentar det, for jeg synes dette er veldig viktig. I Bondevik-regjeringen la vi inn at vi skulle gi støtte til folk som ble forfulgt på grunn av kjønn. Jeg synes ikke vi har vært flinke nok til å gi det et praktisk innhold. – Nå skal jeg ikke si mer om det. Jeg har et hjertesukk til slutt. Det er en sak jeg kjenner ved en tilfeldighet, fra Valdres, hvor man har et mottak, og hvor man da har hørt statsrådens parole om at hvis folk begår tjuveri i asylmottak, skal man ha en rask behandling. Her har politiet handlet raskt, men ikke UDI. Og det skaper ikke den tilliten som man trenger lokalt, for når politi- og lensmannskontoret kaster seg rundt, må UDI også kaste seg rundt når det gjelder å sørge for å ha tolker og avhør. Jeg tar det opp som en liten case, fordi jeg vet at statsråden har vært opptatt av å sortere unna disse sakene raskest mulig. Venstres oppsummering er: konstruktiv, kritisk systemgjennomgang og endevending for å lage bedre resultater for de menneskene som denne forvaltningen skal tjene.