Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-06-03:
Beredskap mot det uventede, enten det kommer fra naturens side eller fra menneskenes side, er viktig, men krevende. Vårt samfunn er sårbart. Våre forventninger til at hverdagen forløper som vi er vant til, nesten uavhengig av vær og føreforhold, er blitt store. Det øker også kravene til beredskap og en rask løsning når problemer oppstår. Arbeidet med samfunnssikkerheten hviler på ansvarsprinsippet og nærhetsprinsippet. Det betyr at den som har ansvaret når det går normalt, også har ansvaret når det går galt. Slik må det være. Den som kjenner virksomheten, er best rustet til å takle også det uventede og uvante. Men i et samfunn - om ikke alt henger sammen med alt, så er det mye som henger sammen - er det behov for samordning og samspill, både når det gjelder beredskapsplanlegging, og når uhellet eller ulykken er ute. Det ansvaret er politisk plassert hos Justisdepartementet. Dermed er vi i et klassisk dilemma. Et ansvar som deles, kan fort pulveriseres. På papiret er alt fordelt og klart. Men det framgår av Riksrevisjonens rapport at noen som sitter med det operative ansvaret, både for planlegging og utføring ut fra ansvars- og nærhetsprinsippet, likevel har en forventning om at samordningsansvarlige skal trå mer hjelpende til. Dessuten viser erfaringen fra Oslo-øvelsen, som også saksordføreren berørte, at virkeligheten oppleves ulikt, hvilket heller ikke er noen stor overraskelse. Riksrevisjonens rapport viser med andre ord at det er grunnlag for forbedringer. Dette er et felt hvor det ikke er noen politisk uenighet om viktigheten, selv om det kan være noen forskjeller i hvilken organisering man tror er mest effektiv. Fremskrittspartiet mener at Statsministerens kontor skal ha samordningsansvaret. Det vil ikke fjerne dilemmaet mellom ansvarsprinsippet og nærhetsprinsippet. Det vil bare flytte ansvaret. Dessuten tror jeg vi skal holde fast ved prinsippet om at det er Regjeringen som organiserer sin egen virksomhet. Fordi det er bred enighet om betydningen av dette, burde det ligge til rette for en konstruktiv behandling av den stortingsmeldingen justisministeren allerede har oversendt Stortinget - St.meld. nr. 22, Samfunnssikkerhet. Den ble godkjent i statsråd 9. mai, altså en drøy uke etter at kontrollkomiteen avgav innstilling i foreliggende sak. I meldingen er det bl.a. tatt utgangspunkt i de svakheter Riksrevisjonens undersøkelse avdekket. Justisdepartementet vil igangsette en revisjon av de gjeldende retningslinjer for samordningsrollen for å tydeliggjøre og avgrense denne rollen. Det er nødvendig når noen av de som samordningsrollen skal være en hjelpemotor for, forveksler hjelpemotoren med hovedmotoren. Ett av problemene i dette bildet er jo at justisministeren, som samordner og tilsynsfører overfor sine regjeringskolleger, ikke har noen instruksjonsmyndighet. Men kollegene gjør klokt i å sørge for at de gjør noe med de mangler som tilsynet, dvs. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap, påpeker. For går noe galere enn det kunne gjort fordi ansvaret ikke er tatt på forhånd, er det de og ikke justisministeren som må svare for seg her i salen. Nå er allerede Departementenes samordningsråd for samfunnssikkerhet etablert, noe som burde bety at samordningen fungerer som det er ment på dette nivået. Det er viktig og bør lette styringssignalene utover i departementenes ulike etater på dette området. Det viktigste nå er at Stortinget har muligheten til å videreføre arbeidet med å styrke vår samlede beredskap gjennom sin behandling og bidra til at Riksrevisjonen neste gang den ser på dette området, kan komme med en revisjonsrapport som er uten alvorlige anmerkninger. La meg bare legge til at hvis vår samlede samfunnsberedskap skal være uten alvorlige svakheter, må også alle andre aktører ta inn over seg sitt ansvar - kommunene, næringslivet og den enkelte av oss.