Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Arbeidet for likestilling og mot diskriminering handler om å sikre menneskerettighetene. Det handler om respekt og selvrespekt, om samfunnsverdier, om likestilling og om like muligheter for alle. Ingen skal bli diskriminert. I SV er vi stolt av at regjeringa vi er en del av, har innført diskriminerings- og tilgjengelighetsloven. Den er en milepæl. Den gir et helt nødvendig diskrimineringsvern for personer med nedsatt funksjonsevne. Å tilrettelegge for et universelt utformet samfunn, et demokratisk fellesskap, er å gjøre samfunnet likeverdig og mer effektivt. Alle mennesker har nytte av et slikt samfunn – mange flere enn de som er direkte berørt her og nå. Norge var et av de første landene til å signere FN-konvensjonen om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne. Det skjedde i mars 2007. Fylkesmennene har fått nye stillinger og vil være klar til å håndtere vergemålssaker fra juli 2013. Da ligger det an til at vi også kan ratifisere FN-konvensjonen. Stortingets engasjement for denne konvensjonen er jeg veldig glad for å se. Organisasjonene for funksjonshemmede gjør et meget viktig arbeid for sine medlemmer og som samfunnsaktører. Likemannsarbeid er viktig, og det frivillige engasjementet kan aldri erstattes av et offentlig eller kommersielt system. Det er gledelig at mange ulike organisasjoner for personer med nedsatt funksjonsevne kan støttes av tilskuddsordninga som vi har. I 2002 fikk 107 organisasjonsstøtte. I 2011 hadde dette økt til 127. Samtidig er det behov for å se nærmere på hvordan regelverket fungerer, og hvordan dette kan bli bedre og mer rettferdig. Departementet arbeider med saken i nær dialog med organisasjonene. Organisasjonene ønsker en bred og grundig prosess. Jeg mener det er viktig å bruke god tid på dette, slik at alle synspunkter blir vurdert. Et nytt regelverk vil først bli innført fra 2014. En stor og viktig satsing for likestilling av personer med nedsatt funksjonsevne er regjeringas handlingsplan for universell utforming og økt tilgjengelighet. Dette er et samarbeid mellom 15 departementer. I den opprinnelige planen fra 2009 var det beskrevet 60 tiltak. Mange av disse er gjennomført eller er under gjennomføring. I tillegg er det kommet til mange nye. Over 200 tiltak er nå registrert innenfor planens prioriterte områder, som er uteområder/planlegging, bygninger, transport og IKT. Det er en svært positiv utvikling på alle de prioriterte innsatsområdene. Så har det vært etterlyst forskrift om IKT til diskriminerings- og tilgjengelighetsloven. Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet har nå sendt forskriften på høring. Samtidig forbereder Direktoratet for forvaltning og IKT seg nå på de tilsyns- og informasjonsoppgavene som de vil få når forskriften trer i kraft. Det ligger til rette for at dette vil skje i 2013. I 2013 vil vi også komme med en egen stortingsmelding om utviklingshemmedes levekår. Selv om vi på mange områder har oppnådd mer frihet og mer likeverd for personer med utviklingshemning, ser vi også utviklingstrekk som ikke går i riktig retning. Dette dreier seg om bolig, arbeid og fritid. Viktige temaer for denne stortingsmeldinga er rettssikkerhet, bolig, arbeid, fritid og helse. Jeg vil også si litt om barnefattigdom. Barnefattigdom i Norge handler ikke primært om at barn mangler mat – men det er det en del unger som faktisk også gjør. Samtidig handler det om at ungene mangler mye annet som er like viktig som mat, for å kunne leve et godt liv. Derfor er den diskusjonen litt ufruktbar, syns jeg. Det kan f.eks. handle om penger til å være med der andre barn er på fritida, det handler om tilgang til sosiale fellesskap og dermed mulighet til å få venner og få utvikle seg som andre barn. Det kan handle om at de har foreldre som verken har overskudd eller helse til å gi god og nær omsorg, f.eks. på grunn av økonomiske problemer og altfor lav inntekt. Det kan handle om følelsen av å være – eller faktisk å være – annerledes. For et barn er dette langt verre enn f.eks. ikke å ha varm mat hver dag. Jeg jobber fra mitt departement langs flere linjer, ved bl.a.: å styrke barnevernet i samspill og samarbeid med de andre som kan gjøre en forskjell i barns liv. Det er bare ved tidlig og helhetlig innsats at vi virkelig kan få snudd den utviklinga. å sikre at barn blir hørt, og at vi har respekt for barna. Sosialtjenesten, helsevesenet, barnevern og skole må snakke med barna – virkelig! Nav må f.eks. ta barnas situasjon med i sine vurderinger, noe annet er helt uakseptabelt. å få til rask bosetting og bedre integrering helt fra starten av. Kvinneperspektivet er svært viktig, og det må tydeligere inn i systemene våre. Jobbsjansen – oppsøkende arbeid rettet mot hjemmeværende mødre som dessverre har vært altfor lenge hjemme med kontantstøtte. Arbeid er nøkkelen til valgfrihet. å se på hvordan vi kan nå de familiene som i dag kun har rett til engangsstønad. Vi vil slå ring om overgangsstønaden og barnetrygden. Jeg registrerer den debatten som har vært i dag, og jeg syns ikke det er verdig å ta 1 mrd. kr fra disse fattige barnefamiliene for så å late som om man bøter på deres situasjon ved å strø det tynt utover andre steder.