trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2015-12-12:
Representanten Ketil Kjenseth sa i innlegget sitt at han meiner at vi manglar strukturar der ute for å få plass til den gode eldreomsorga, og at svaret på denne velferdsutfordringa er som i mange andre større strukturar. Det same uttalte statsråd Høie i Stortinget tidlegare i haust. Under behandlinga av primærhelsemeldinga uttalte statsråden at han såg på primærhelsemeldinga, som no er vedtatt av Stortinget, og kommunestruktursaka som siamesiske tvillingar, altså uskiljande, samanvaksne: Ein kan ikkje få til gode tenester der ute i kommunane utan større kommunar. Spørsmålet er: Er det sånn at ein berre kan få til ei betre eldreomsorg ved at ein får større kommunar? Kvar er eldreomsorga best i dag? Er ho betre i Bergen enn ho er i Radøy? Er ho betre i Oslo enn ho er i ein mindre kommune på Austlandet? Det har vi ingen svar på. Det er jo i dei minste kommunane folk er mest fornøgde. Eldreomsorg er eit offentleg ansvar. Ingen andre offentlege tilbod er vel meir lokale enn nettopp eldreomsorga. Der utøver ein tenester heilt inn på soverommet til folk. Ein ser til dei om natta, ein hjelper dei på badet med personleg stell. Regjeringa vil styrkja dette tilbodet ved å gjera ansvaret statleg. 171 mill. kr til dette vert prioritert på statsbudsjettet. Det er staten som skal gjera dette betre. Ein skal altså umyndiggjera kommunane i denne viktige lokale saka. Det er Senterpartiet sterkt imot. Det er klart at eldreomsorga må vera eit kommunalt ansvar. Da Stortinget behandla samhandlingsreforma i 2011, sa Venstre, Høgre og Framstegspartiet akkurat det same, dei sa at dette var heilt umogleg dersom ein ikkje fekk større kommunar. Ser ein på samhandlingsreforma og på kva for kommunar som var tidlegast ute med å implementera dei nye oppgåvene, var det jo dei små kommunane. Det var dei små kommunane som var best i å ta imot dei utskrivingsklare pasientane. Det var dei små kommunane som først oppretta plassar for akutt hjelp. Det var ingenting som tydde på at det var dei små kommunane som ikkje skulle klara dei nye oppgåvene – det er faktisk storkommunane som heng etter. Eg meiner vi frå denne talarstolen må slutta å snakka ned den kompetansen og den omsorga som er i dei små kommunane. Kommunestruktur kan vera svaret på noko, men iallfall ikkje på dette.
Abid Raja (Venstre), 2015-02-19:
Jeg har den store glede på vegne av meg selv å framsette representantforslag om å redusere klimagassutslippene for transport til, fra og på norske flyplasser.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-19:
Det er på vegne av flere enn meg selv. På vegne av representantene Tove Karoline Knutsen, Ruth Grung, Freddy de Ruiter, Karianne O. Tung og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om satsning på persontilpasset medisin i Norge.
Sigmund Steinnes (Arbeiderpartiet), 2015-02-19:
Som jeg sa i innlegget mitt, er det normal praksis både i private og offentlige virksomheter at man setter høyere krav enn rent flertall når viktige beslutninger skal tas. Det er en ordning som er akseptert, og som ikke skaper noe debatt. Jeg har personlig deltatt i forskjellige styrer, og hver gang jeg opplever at det kreves to tredjedels flertall, skjer det noe med skjerpingen til styrerepresentantene, og det betyr at det er viktige vedtak som skal gjøres. Jeg ønsker å stille to spørsmål til ministeren. Er ministeren enig i at i slike viktige avgjørelser er bidragene og perspektivene til de øvrige styremedlemmene viktige for å fatte veloverveide og gjennomtenkte vedtak? Neste spørsmål er: Hvilken vurdering har ministeren lagt til grunn når han ikke ønsker to tredjedels flertall i studentsamskipnadene i avgjørelser som bl.a. øker den økonomiske risikoen, sammenlignet med andre private og offentlige virksomheter, som faktisk har den regelen i dag?
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2015-02-19:
Forslagsstillerne trekker opp en debatt om økt lærertetthet på 1.–4. trinn. Etter mitt syn handler denne debatten i første rekke om hvordan en lykkes med tidlig innsats i skolen. Økt lærertetthet er en blant flere faktorer som kan påvirke det. Da blir spørsmålet om det er grunnlag godt nok for å innføre en nasjonal norm for lærertetthet. «Første skoledag er viktig, men første dag i barnehagen er selve starten. Når begrepet kunnskapssamfunnet skal gis innhold må hele utdanningsløpet innbefattes. Særlig viktig er det å inkludere barnehagene og de minste barnas læring. Det er der selve grunnlaget for læring legges.» Dette sitatet er hentet fra kronikken «Læring starter i barnehagen», som sto i Dagsavisen den 24. april 2014. Det var Marit Lambrechts i Espira og Håkon Haugli i Abelia som skrev dette. 97 pst. av foreldrene til femåringer velger barnehage som pedagogisk utgangspunkt for sine barn. Utdanningsløpet starter her. Læring er en selvforsterkende prosess, tidlig læring fostrer mer læring, sa Mari Rege på NHOs årskonferanse i fjor. Og hun la til: «På grunn av rentes renteeffekt er tidlig investering i små barns læring det mest effektive virkemidlet vi har for å gi norske barn likere muligheter for å lykkes i utdanning og arbeidsliv.» I den norske skolepolitiske utviklinga de siste årene er det særlig to forhold som jeg for min del er veldig glad for. Det ene er anerkjennelsen av at dagens barnehage er en del av det pedagogiske utdanningsløpet. Det andre er oppgjøret med begrepet «ansvar for egen læring» – som ble trukket altfor langt i mange sammenhenger. Når vi diskuterer tidlig innsats og eventuell norm for lærertetthet, berører det mange områder. Vi er enige om at ressursene må settes inn der elevene får mest igjen for det. Men er det i barnehagen, eller er det i de første årene i skolen? Handler det om fordelinga av ressurser til spesialundervisning og til ordinær undervisning, eller til språkfag og til mattefag? Eller handler det om en fast norm for antall elever per lærer? Mange kommuner har prøvd ulike modeller for å styrke den tidlige innsatsen og gjort ulike erfaringer med måter å bruke lærerkreftene på i klasserommet. Resultatene varierer, og det viser at det finnes ikke enkle fasitløsninger. Denne regjeringa har prioritert et gedigent kompetanseløft for lærerne. Slik jeg ser det, til tross for de gode intensjonene i forslaget, tror jeg det er klokt at vi nå konsentrerer oss om tiltakene i Lærerløftet, for å sikre at vi har nok kvalifiserte lærere i framtida. Det er tiltak som vi vet virker.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-19:
Senterpartiet mener at det er et viktig prinsipp at studentene skal ha flertall i samskipnadene. Det har vært Senterpartiets holdning hele veien og et overordnet prinsipp helt siden etableringa av studentsamskipnadene. Med krav om obligatorisk medlemskap i en samskipnad har det hele tida ligget til grunn at studentene sjøl skal ha ansvar for styring av samskipnadene. Det betyr at studentene skal ha råderett over egen velferd og ansvar for økonomistyring og studentenes interesser. Vi mener at lovendringa i 2013 førte til et brudd med dette prinsippet, sjøl om intensjonen om å forebygge dårlig økonomistyring var god nok. Det er viktig at de som sitter i studentsamskipnadene, er veldig bevisst på det ansvaret de påtar seg på vegne av sine medstudenter. Det gjelder ikke minst økonomiske disponeringer. Opplæring i styrearbeid er derfor svært viktig også i studentsamskipnadene. Vi støtter derfor regjeringas forslag om å endre loven.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-19:
Jeg tror det er riktig sånn som statsråden sa i sitt innlegg, at det å arbeide mot tidstyver er et kontinuerlig arbeid, det er liksom ikke noe som man blir ferdig med. Den rød-grønne regjeringa sa at vi måtte tidsvurdere alle de vedtak som vi gjør, så jeg er glad for at statsråden nevnte det med tanke på den NOU-en som blir lagt fram om mobbing, at det blir en tidsvurdering av det. Jeg hadde lyst til å spørre statsråden om når han vil komme med en sak til Stortinget basert på det nye tidsbrukutvalget som han fikk overlevert rapport fra før jul, men så hørte jeg en nøling i statsrådens innlegg, der han var litt usikker på om det kom noen sak til Stortinget i det hele tatt, så derfor lurer jeg på: Vil tidstyver og hva som nå blir gjort, bli en sak som blir framlagt for Stortinget?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-19:
Jeg forstår at det kan være unødvendig byråkrati å hefte seg ved Stortingets meninger i den sammenheng. Men det er nå en gang sånn at dersom statsråden og regjeringa nå går i gang med f.eks. store endringer innenfor GSI, hva slags type endringer det nå er, eventuelt ønsker å gjøre nasjonale prøver om til utvalgsprøver eller andre typer prøver, altså større tiltak som dere kanskje ønsker å gjennomføre, ville jeg ha sett på det som naturlig at Stortinget fikk ta del i det i en egen sak. Om dere ikke presenterer det hele og en overordnet oversikt, håper jeg at statsråden kan bekrefte at dersom det er endringer som en mener at Stortinget bør ta del i, vil det komme en sak til Stortinget om den typen endringer.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-19:
Noen blir provosert. Jeg synes det er veldig interessant at representanter heller ikke tåler kritikk av sine egne forslag, for det var jo sånn, som statsråden sa, at bestillinga av det nye tidsbrukutvalget ble framsatt av den forrige regjeringa, og det ble varslet at det skulle legges fram før jul, og forslaget fra Venstre ble lagt fram i oktober eller november. Det er ikke noe som ligger i Stortinget, og så kommer det plutselig et tidsbrukutvalg overraskende på. Det burde i hvert fall ikke være slik. Så nevner representanten Skei Grande dette evalueringsrundskrivet, som var på veldig mange sider. Ja, det var det. Det var veldig mange rundskriv som kom i forbindelse med det nye kunnskapsløftet, og det var fordi det ble gjort veldig mange endringer. Og evalueringskriteriene burde statsråden eller regjeringa rett og slett gå gjennom, for det er et veldig omfattende system. Jeg tror kanskje det kan være en av de tidstyvene som vi i hvert fall kan se på, for der er det sånn at man skal måle måloppnåelsen i de ulike kategoriene i hvert enkelt fag – om man har hatt et foredrag eller levert inn en stil, eller hva man har gjort. Så der er det veldig mye som vi bør gripe fatt i. Vi bør i hvert fall gi noen signaler til skolene om en forenkling innenfor akkurat det med evalueringsrundskrivet. Så jeg vil ikke si at det var bortkastet, men det er klart at vi som myndigheter må forstå at når vi innfører nye reformer, som f.eks. Kunnskapsløftet, som L97, vil det bli merarbeid på den enkelte skole. Det ble det i hvert fall når det gjaldt Kunnskapsløftet, som ble en helt annen reform enn slik det var tidligere. Da måtte lærerne lage sine egne lokale læreplaner. Det gjør de og jobber de med fortsatt, og for hver endring vi gjør – utvidelse i timetallet, eller hva vi gjør – vil det bli mer jobb for den enkelte lærer på den enkelte skole.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-19:
Det var veldig interessant og klargjørende, en oppklaring fra lederen i Venstre som sier at vi faktisk skal sjekke lærerne – sjekke at jobben er gjort. Å ha kontrollmekanismer er det som ligger bak nasjonale prøver – i sterk motsetning til hva som ble sagt i innleggene som ble holdt her i salen da vi diskuterte de nasjonale prøvene. Der ble det lagt vekt på at de nasjonale prøvene var veldig viktige, for det var læringsstøttende prøver som skulle bygge opp under kunnskapen som elevene skulle tilegne seg. Så er det altså ikke dette, men kontrollmekanismene som er grunnlaget for de nasjonale prøvene. Vi skal sjekke at lærerne gjør den jobben de har, eller som vi mener de skal gjøre. Det var oppklarende.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-02-19:
Det er artig at vi er begeistret for det en gjør på Dovre. Det er ledet av en ivrig senterpartiordfører, så jeg synes jo det er et godt eksempel å bruke. Dovre har halvert behovet sitt for spesialundervisning på et par år fordi de satser på å møte elevenes behov tidlig, og her er det snakk om penger som i utgangspunktet ble bevilget under det rød-grønne kommunebudsjettet, og som er fulgt opp videre. De har et tolærersystem med ulike prioriteringer, alt etter fag, så dette er ikke alltid helt likt. De har kombinert det med kompetanseheving og undervisningsbasert opplegg i skolen, og resultatet der viser at det fungerer. Jeg lurer på hvordan statsråden vil forklare de gode resultatene fra Dovre kommune hvis det ikke har noe å si hvor mange lærere de er per elev.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-19:
Den 27. februar 2014 spurte jeg kunnskapsministeren, i et skriftlig spørsmål, om han ville reversere endringene i studentsamskipnadsloven som reduserte studentenes makt i styrene. Ministeren sa den gangen ja. Nå står vi her, nesten ett år etterpå, og reverseringen er et faktum. Venstre har hele veien vært imot den endringen som gjorde at man krevde to tredjedels flertall for enkelte beslutninger, for dette handler om tillit, og dette handler om demokrati. Og om man ikke tenker at dette er en viktig sak i hverdagen til studentene, så handler det om den tilliten vi viser dem, det handler om å si at det er de som står nærmest beslutningene, som best vet hvordan det bør forvaltes. Vi har notert oss at da den endringen ble gjennomført, var det til stor motstand både fra studentsamskipnadene, studentorganisasjonene og flere institusjoner, som var skeptiske den gangen det ble innført. Vi mener også i Venstre at denne endringen ikke har vært positiv for studentdemokratiet og den brukerstyrte studentvelferden, som flere har vært inne på. Jeg er derfor glad for at vi nå som det er et nytt flertall på Stortinget, kunne ta tak i denne endringen og reversere den, slik at studentene igjen kan føle at vi har tillit til dem, at vi tror på at det er de som sitter nærmest sakene, som best kan vurdere hva som er rett. Så er det riktig, slik som det er sagt her, at i de fleste sakene handler det om å få et bredt flertall. Det vil det fortsatt handle om. Det vil fortsatt være et mål at man skal styre sammen, til det felles beste, men tilliten som man den gangen tok fra studentene, får de nå tilbake igjen. De har også vært veldig tydelige på at dette er en ønsket reversering, og at de er veldig glad for det som skjer nå. Derfor synes jeg også det er veldig kjekt at det er såpass mange som står bak, og jeg synes det er noe underlig at Arbeiderpartiet velger å stå på det som de den gang gjorde, selv om de ser at det er et sterkt ønske blant dem det gjelder, om å få reversert endringene.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-19:
Jeg registrerer at statsråden er opptatt av å redusere byråkratiet og redusere tidstyvene, og det synes jeg er veldig bra. Statsråden skisserer også en del ting som han ønsker å ta tak i for å oppnå nettopp det. Allikevel oppfatter jeg at statsråden er negativ til å tallfeste et mål for hvor stor reduksjon vi skal ha i byråkratiet og i tidstyvene. Da lurer jeg på: Er det fordi statsråden ikke tror at vi kan nå et mål om 25 pst. reduksjon, og har statsråden noen oppfatning av hvor mye vi kan klare å nå ut fra det som statsråden planlegger å gjøre?
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-19:
Nå har vi nettopp hatt en debatt som gikk på det med økt rekruttering av lærere i skolen, og jeg oppfatter at vi er ganske unisone i ønsket om å få flere lærere i skolen. Som flere har vært inne på, både i denne debatten og i den forrige debatten, har vi 9 000 såkalte ikke-kvalifiserte lærere som jobber i skolen i dag, og vi har tall fra SSB som viser at vi vil ha betydelig lærermangel i årene som kommer. Jeg er oppriktig bekymret for at hvis vi innfører en norm, får vi flere ikke-kvalifiserte lærere inn i skolen – at dette blir en reform for ikke-kvalifiserte lærere i skolen, og det ser jeg på som svært uheldig. For vi vet, og her tror jeg vi alle sammen er enige, at lærernes formelle kompetanse har betydning for elevenes læringsutbytte, og derfor er det ikke ønskelig å fylle opp skolene våre med voksenpersoner som ikke har lærerkompetanse. I tillegg kan en slik norm få noen skjeve og utilsiktede konsekvenser som jeg synes Høyres Henrik Asheim har redegjort godt for. Men samtidig er jeg jo glad for den budsjettenigheten som vi kom fram til med regjeringspartiene og Venstre og Kristelig Folkeparti, der det ble lagt inn 200 mill. kr til forsterket lærerinnsats i 1.–4. trinn. Jeg håper at statsråden innretter den tildelingen på en måte som gjør at vi kan se hvorvidt de ekstra lærerressursene som kommer inn, faktisk er lærere, eller om det blir mange ikke-kvalifiserte som en følge av den forsterkningen, for det kan vi ta viktig lærdom av. Jeg håper også at vi etter en stund kan se hva som blir resultatene av en sånn forsterket innsats – av disse midlene som vi nå har bevilget. Er det bedre læringsutbytte for elevene? Er det gode lærere, og ikke ikke-kvalifiserte? Jeg tror vi skal stå bak den budsjettprioriteringen som er gjort, og se fram til de resultatene den eventuelt vil gi, men å fastsette et normtall nå tror jeg kan få veldig uheldige konsekvenser med tanke på den store lærermangelen vi har i dag, og som vi står foran i framtiden.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-19:
Jeg synes det har blitt luftet mange viktige moment i denne debatten. Forrige taler var inne på den infrastrukturen som i dag er ute i kommunene, og de verdiene som ligger der i dag, samtidig som det er store utfordringer med hensyn til oppgradering og utvikling av den infrastrukturen som vi har, og de utfordringene som kommunene har med å holde rør og systemer godt ved like. Jeg har vært så heldig at jeg nesten i åtte år har fått være styremedlem i et av de største VAR-selskapene i landet, og jeg har sånn sett blitt ganske god kjent med vannbransjen. Jeg må si jeg synes det er en veldig spennende bransje. Det skjer mye i den bransjen som jeg tror folk flest ikke tenker på. Man tar mye for gitt, men det er mye som skal skje før man får vannet sitt i springen. Det er mange bekymringer her, men en av de tingene som bransjen uroer seg for, er det som handler om rekruttering. Det er mange elever i dag som velger å gå på industriell teknikk og prosess i videregående skole, men likevel opplever vannbransjen at det er vanskelig å få lærlinger. Det samme kan man si om høyskolene. Det er få høgskoler som i sin ingeniørutdanning velger å satse på vannrelaterte fag. Det er varslet, og vi vet at det kommer en strukturendring innen høyere utdanning som vil endre måten våre utdanningsinstitusjoner skal organiseres på framover. Kunnskapsministeren har varslet at han vil se på hvorvidt departementet i større grad skal gå inn og styre hvilke fag de ulike institusjonene skal ha. Jeg kunne godt tenke meg å høre mer hva statsråden, Monica Mæland, tenker rundt dette med rekruttering til vannbransjen, for det er klart at utdanningsinstitusjonene, enten det er videregående, eller det er høyskoler og universiteter, har jo et oppdrag med å levere utdannede elever til næringslivet. Her kan det for det første være at vi ikke har nok utdanninger som har fokus på vannbransjen. Så står selvfølgelig vannbransjen i det samme konkurranseforholdet som alle andre bransjer og har nok over tid nå lidd litt under at oljebransjen henter inn mange av de flinke ingeniørene som utdannes i dag. Det er mulig at vi ser en endring på det nå, med synkende oljepris og færre investeringer. Men jeg vil gjerne høre statsråden knytte noen kommentarer til hva hun tenker rundt det med å utdanne kompetente folk til å jobbe i vannbransjen, en veldig viktig bransje for både landet og verden.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Som eg var inne på i mitt innlegg, er det framleis nokre utfordringar i studentsamskipnadene. Vi veit at det er nokre av samskipnadene som har utfordrande økonomi, og at det kan kome saker. Sidan vi har ein lov som regulerer dette, ligg ansvaret for å ha ein god lov med omsyn til å føresjå eventualitetar, hos oss. I den samanhengen er konkurs eit eksempel der loven ikkje er dekkjande. Kva skjer da? Har ministeren tenkt å fremje forslag i Stortinget som går inn på det?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
«Tidstjuv» er jo eit veldig negativt lada ord, og eg likar godt det omgrepet som blei etablert, fordi det stakar ut ei retning på kva vi skal jobbe med. Tidstjuv-rapportane som har kome, og utvalet som har sett på dette, har jo lista opp veldig mange ting. Når ministeren seier at han ønskjer å komme til livs alle tidstjuvane, vil det i så fall bety alle dei tiltaka som ligg i denne rapporten, og det blir jo ein veldig spennande situasjon. Eg reknar med det ikkje er slik ministeren meinte det. Det er nokre tidstjuvar vi faktisk vil ha, og veging av kva typar positive og negative tidstjuvar som finst der ute, er ein vanskeleg jobb, også politisk. Eg har eigentleg berre eitt spørsmål til ministeren: Kan ministeren seie eitt konkret tiltak som ministeren har gjennomført allereie – eitt konkret tiltak – som har ført til reduksjon i tidstjuvane – det viktigaste?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Eg var absolutt ikkje aggressiv – engasjert er vel det som er ordet her. Det å vere engasjert på vegner av elevane rundt omkring i landet her, håpar eg ikkje noko parti begynner å sjå ned på – det synest eg vi skal vere, og det merkar eg at komiteen er. Så viss representanten Skei Grande fortsatt skal vere i debattar i KUF-komiteen, trur eg ho vil oppleve det igjen. Når det gjeld innlegget til Skei Grande – når vi først har ein partileiar her – er den store elefanten i rommet i denne saka, den saka vi hadde for to–tre veker sidan. Det handlar om nasjonale prøver, som har ført til eit omfattande system rundt omkring i norske kommunar, der ein følgjer det opp med ulike typar kartleggingar, prøver og testar. Det rapporterer lærarane at er dei store tidstjuvane. Det medfører ikkje berre omfattande papirarbeid, det fører også til at lærarane må tilpasse undervisninga si til den testinga, dei prøvene og dei kartleggingane. Det hadde vore interessant å få eit innlegg frå partileiaren i Venstre som handla om det, og det hadde vore interessant dersom Venstre no kunne signalisere at dei kjem til å snu i saka, for dei stemte jo imot forslaget frå Senterpartiet og SV om å gjere nasjonale prøver til utvalsprøver, som verkeleg ville tatt bort tidstjuvar i norsk skule. Ein kan ikkje på den eine sida seie at ein er imot tidstjuvar og papirarbeid når ein berre nokre veker før har stemt imot eit forslag som verkeleg ville sabla ned den typen forslag. Det ville vore interessant å få ei utgreiing frå partileiaren i Venstre om kvifor dei ikkje støttar forslaget til Senterpartiet og SV om å gjere nasjonale prøver til utvalsprøver.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Eg vil takke leiaren i Venstre for svaret. Ein skal styre korleis jobben blir gjord. Det skal ein overlate til lærarane. Men er det noko som påverkar måten lærarar jobbar på, er det nettopp testinga. Det er det som formar måten ein underviser på. Når foreldre i Osloskolen fortel at ungane deira som går i 8. klasse, har 300 prøver – prøve på prøve – og kartleggingar i løpet av eit år, veit ein at det påverkar måten lærarane jobbar på, og måten papirarbeidet føregår på. Det svarte aldri Venstre-leiaren på. Eventuelt kan ein tolke henne i den retninga at dette er heilt greitt, at det berre er dokumentasjon på om naturfagsromma held, på helse- og miljøtilstand. Det skal ein slutte å dokumentere, men derimot skal ein styre undervisninga. Da forstår eg rett og slett ikkje Venstre sin utdanningspolitikk lenger.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Ja, eg tar opp forslaget frå Sosialistisk Venstreparti.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Dette er ein kunnskapsdebatt – la oss halde oss kunnskapsbaserte. Representanten Asheim påstår at viss dette forslaget blir vedtatt, må rektor inn i klassen og hente ut lærarar – viss det er for mange. Kva delar av forslaget har representanten ikkje lese? Ingen av forslaga seier at dette skal vere på klassenivå – ingen. Det er i denne salen ein bevisst feilinformasjon om kva forslaget faktisk handlar om. Forslaga frå Kristeleg Folkeparti og frå SV er om skulenivå, og i tillegg er forslaget frå Senterpartiet og Arbeidarpartiet om kommunenivå. Ingen i denne salen har tatt til orde for innføring av nye reglar for klassedelingstal. Den debatten blei avslutta i 2002–2003 og har heller ikkje av Arbeidarpartiet blitt reist i denne salen. Det er forlate, det er altså ingen som skal hente nokon ut frå noko klasserom. Dette handlar om, som det står i forslaget frå SV, «gjennomsnittlig gruppestørrelse» på skulenivå . – Dette er altså feil. Vidare står det «gjennomsnittlig gruppestørrelse» – på skulenivå –«i ordinære timer». Kva betyr det? Det betyr at det ikkje er spesialundervisning eller andre målretta tiltak i klassen som skal takast ut. Det er ikkje det gjennomsnittet. Dette er ordinære timar. Alt som kjem i tillegg, skal ikkje gå inn i denne gjennomsnittsberekninga. Det er også ei veldig viktig avklaring. Dette vil altså ikkje gå ut over nokon som får spesialundervisning, på nokon som helst måte. Det dette forslaget heilt enkelt går ut på – no håpar eg vi kan vere så kunnskapsbaserte at vi held oss til det – er at vi ønskjer å setje ein ny standard for klassestorleik og for skule. Da kan skulane sjølve vurdere kor mange dei vil setje inn i dei ulike klassane. Dei kan vurdere om ein kanskje skal ha mange i enkelte klassar og færre i andre, men vi ønskjer rett og slett eit nytt nivå på talet på lærarar i skulen i dag. Forsking sprikjer i alle retningar – det er det fleire som har sagt. Nei, det er nettopp det som er merknaden i innstillinga. Forskinga frå National Education Policy Center har nettopp gjennomgått det som er av tilgjengeleg forsking på området, og da på området «Impact of Class Size». Det er altså ikkje berre éin forskingsrapport, det er hundrevis. Eg har her med meg ein lengre referanse som eg kan gi til ministeren og andre som trur at det ikkje er belegg for å seie at klassestorleik har betydning. Det er arven frå Malcolm Gladwell vi framleis diskuterer i Noreg i dag – utan å halde oss til forslag. Det var han som sa at klassestorleik var «thing we are convinced is such a big advantage [but] might not be such an advantage at all». Det håpar eg at vi kan begynne å forlate, og at også kunnskapsministeren held seg til tilgjengeleg forsking.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Dette har utvikla seg til å bli ein litt snodig diskusjon. Den forskinga som det blir vist til i innstillinga, er jo ei forsking av forsking – det er ein gjennomgang av ulike studium frå heile verda. På same måten som Hattie, som gjorde eit metastudium av forskinga på utdanning, har også denne forskinga gått gjennom tilgjengeleg litteratur, ikkje berre data, men også kvalitativ forsking på området. Og når det gjeld bruk av Hattie: Hattie viser at det er ein samanheng – mindre klassestorleik har betyding for dei svake elevane. Likevel får Asheim seg til å seie at det har ingen som helst samanheng. Det trur eg berre viser litt av kva omgang Asheim har med tilgjengeleg forsking. Viss berre forskarane hadde sett oss no, tenkte eg da vi sat der nede. GSI viser at det er blitt fleire elevar per lærar i skulen i dag. Det er litt rart at det er noko som berre bekymrar nokre i salen, mens dei som sit i regjering, ikkje bekymrar seg over dette i det heile. Ein kan spørje seg: Kva er akseptabel storleik på ein klasse? Viss klassestorleik ikkje har noko å seie, treng ein vel knapt lærarar i klassen. Det går heller ikkje representantane inn på. Til slutt: Endeleg skjønte representanten Asheim at det ikkje var lærartettleik på klassenivå desse forslaga handla om – det handla om lærartettleik på skulenivå eller på kommunenivå. Da blei eksempla plutseleg endra. Da måtte ein snakke om at dersom Oslo hadde litt for mange i éin skule fordi dei hadde spesielle tiltak der, måtte rektor hente dei ut frå skulen, dei blei flytta frå klassen til skulen – men nei, feil igjen. Som sagt, dette er ordinære undervisningstimar. Det handlar altså ikkje om dei spesielle undervisningstiltaka, som f.eks. spesialundervisning, som ein skal innføre på skular som har spesielle utfordringar. Ok – eg håpar vi kanskje kan få nye eksempel, for dette illustrerer omgangen med forslag og forslagsteksten. Omgangen med tilgjengeleg forsking viser at dette handlar berre om prioritering. Ein ønskjer faktisk ikkje å bruke pengar på å styrkje lærarstanden i skulen. Ein ønskjer ikkje å ta dei stega. Det synest eg er heilt ærleg, men la no det vere argumenta i debatten – ikkje skjule seg bak forsking som ein ikkje set seg inn i, eller argument som ikkje heng saman med forslag som er fremja i denne salen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Thomas Nordahl seier at viss lærarane fortset å undervise på nøyaktig same måte som før, med færre elevar i klassa, ja, da har det ingen effekt. Det er jo ei grei innsikt, det er det jo. Men poenget her er at dersom ein får færre elevar å halde seg til, kan ein faktisk endre metodane ein tar i bruk i klassen, ein kan altså ha ei mykje meir tilpassa undervisning. For å seie det slik: Den utviklinga som har vore i metodebruk i pedagogikk, er ikkje berre tull og tøys – ho har effekt, ho er forskingsbasert. Det å opne opp for at meir av den rikdomen som finst i pedagogikken, kan brukast fordi lærarane får meir tid, får mindre grupper og kan tilpasse undervisninga mykje meir, er jo det vi legg opp til i våre forslag her. Eg registrerer at representanten Asheim ikkje går vidare med sine eksempel, og det synest eg er godt. Eg håpar vi kan avslutte her og no – ein gong for alle – at det er nokon i denne salen som ønskjer nye klassedelingstall på klassenivå. Ingen tar til orde for det, alle snakkar om skulenivå eller kommunenivå. Den diskusjonen vi hadde i 2002, er forlate. Vi er no inne i ei ny tid, ein ny diskusjon og nye ambisjonsnivå. Så vil eg berre seie til det siste argumentet, om kor desse lærarane kjem frå. Det er jo nettopp det som er situasjonen vi har i Noreg i dag: Altfor mange lærarar forlèt yrket. Enten forlèt dei yrket før dei begynner som ordinære lærarar, eller så forlèt dei yrket veldig tidleg i karrieren sin, eller så forlèt dei yrket veldig seint, altfor tidleg i yrket. Utdanningsforbundet har rekna ut at det er nær 40 000 ferdig utdanna, ranke lærarar som har gått ut av skulen. Det er ikkje mangel på lærarar i det norske samfunnet, det er berre mangel på lærarar i den norske skulen. Derfor er vi i den paradoksale situasjonen at vi treng ein standard med fleire lærarar for å få fleire lærarar . Altså: Det som er den største uroa for norske lærarar, er at dei har for lita tid til å vere lærar. Viss vi gjev dei betre rom til å vere det, så blir det meir interessant å vere lærar. Fleire lærarar gjev rett og slett fleire lærarar. Eg vil berre nytte anledninga til slutt til å takke for ein grei gjennomgang av forslaga. Dette er vel område og saksfelt som vi kjem borti meir i åra som kjem.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
Det blei ikkje registrert at eg stemte for.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-19:
SV skal stemme for subsidiært.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Studentsamskipnadenes virksomhet ble første gang regulert gjennom Stortingets vedtak av lov om Studentsamskipnaden i Oslo av 16. juni 1939. I den første lovgivningen ble bl.a. studentsamskipnadenes samfunnsoppdrag definert til å være: «Studentsamskipnaden har til oppgave å hjelpe frem studentenes økonomiske kår og deres kulturelle og kroppslige utvikling under studiene.» Det er vakkert formulert. Under den forrige regjeringens periode ble det gjennomført en lovendring som medførte begrensninger i studentenes muligheter til fullt ut å bestemme over studentsamskipnadenes drift og struktur. Studentene mistet sin suverene posisjon til å bestemme over hvordan studentsamskipnadene skal jobbe for å fremme «deres kulturelle og kroppslige utvikling under studiene». Studentsamskipnadene forvalter store verdier, og de har et viktig samfunnsoppdrag. Der er derfor avgjørende at de er organisert og styrt på en måte som sikrer en forsvarlig og best mulig forvaltning av disse ressursene. Ved forrige endring i loven ble det gjennomført flere andre grep som hadde til hensikt å styrke studentsamskipnadene og kontrollen med virksomhetene. Det mener jeg var viktige og riktige grep. Jeg opplever også at sektoren selv er opptatt av å drive profesjonelt og effektivt, og ser at dette er satt tydelig på dagsordenen i de fora hvor departementet møter samskipnadene. Jeg er glad for at komiteen avgir en innstilling i tråd med regjeringens forslag om å oppheve dagens § 6 syvende ledd i studentsamskipnadsloven, hvor det er stilt krav om at beslutninger om større låneopptak, oppstart av ny virksomhet, utvidelse av eksisterende virksomhet som har et kommersielt formål, eller større endringer i studentsamskipnadens interne organisering, krever tilslutning fra to tredeler av styrets medlemmer. Jeg merker meg at det er noen partier som har endret mening om saken – SV og Senterpartiet – og det synes jeg er fornuftig. Til Arbeiderpartiet, som fortsatt er bekymret: Jeg kan berolige med at vi vil løpende vurdere om studentsamskipnadsregelverket inneholder tilstrekkelige sikringsmekanismer for å ivareta samskipnadenes evne til å produsere god studentvelferd over tid. Som sagt mener jeg at mange av endringene og sikringene som også kom på plass ved lovendringen, var riktige og derfor må beholdes, og gjør også at det er enklere å kunne fatte vedtaket vi fatter i dag. Sikring av god og likeverdig studentvelferd i hele landet vil også bli vurdert spesielt i sammenheng med den pågående prosessen rundt struktur i universitets- og høyskolesektoren. Studentenes medvirkning og styring av egen studentvelferd har vært et helt sentralt element i studentsamskipnadsordningen. Dagens krav om tilslutning fra to tredeler av styrets medlemmer i enkelte saker undergraver etter min mening studentenes brukerstyring, og derfor bør den også fjernes.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Vurderingen av to tredjedels-regelen i andre virksomheter har jeg vel stort sett – bortsett fra dem som er i vår sektor – verken makt eller myndighet til å gjøre noe med, og det er helt sikkert fornuftige regler og skranker å ha. Det som er spesielt med studentsamskipnadene, er nettopp at de fra første stund har vært studentenes egen virksomhet. Som representanten Knag Fylkesnes påpekte, er det mulig at studentene lokalt finner ut at de f.eks. skal ha en ikke-student som styreleder eller på andre måter pålegger seg selv begrensninger, men det mener jeg at studentene selv må kunne bestemme. Til svar på spørsmål nr. 2: Jeg mener at flere av de regelendringene som har kommet, bl.a. med krav til styrets kompetanse, ivaretar dette på en god måte. Selv om det har vært problemer i noen studentsamskipnader, mener jeg ikke at de problemene har vært så store at denne regelen må til.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
I prinsippet kan samskipnader gå konkurs, men det er klart at i realiteten, hvis situasjonen skulle oppstå, vil det være svært vanskelig rett og slett å godta. Så sa jeg også i mitt innlegg at vi hele tiden må vurdere om de reglene vi har, er tilstrekkelige og gode nok for å sikre oss mot f.eks. den type eventualiteter. Det er en vurdering som departementet gjør, og hvis vi kommer frem til at det trengs endringer, f.eks. for å gjøre noe med problemstillingen som representanten beskriver, vil vi selvfølgelig komme tilbake til Stortinget med det. Men jeg kan ikke her og nå si at det er en konklusjon vi har trukket, det kan jeg ikke.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Takk for spørsmålet. For det første er jeg veldig glad for at vi ikke endte i en situasjon som i Danmark i Norge. I Danmark var det regjeringen, den sosialdemokratiske regjeringen, som med Folketingets – det er vel det det heter i Danmark – flertall bak seg gjennomførte og innførte en ny arbeidstidsordning som mange lærere reagerte veldig sterkt på. I Norge skjedde ikke det. Det tror jeg var fornuftig, og det gjør at konflikten, som var hard, allikevel endte med en situasjon som begge parter kunne leve med. Det tror jeg var viktig. Så til det kontinuerlige arbeidet for tillit, for å fjerne tidstyver og byråkrati, som jeg har redegjort litt for i mitt innlegg: Hvis vi skal klare dette, kan vi ikke bare jobbe med de overordnede prosjektene for læringsmiljø, skolemiljø, bedre lag på skolen, selv om det også er fryktelig viktig. Vi må også rett og slett gå kritisk gjennom og adressere og identifisere enkeltregler og så fjerne dem etter hvert hvis begrunnelsen ikke er god nok til å opprettholde dem.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Når det gjelder Grindheim-utvalget, som KS, kommunenes organisasjon, og Kunnskapsdepartementet sammen har bestilt en rapport fra – for øvrig bestilt under den forrige regjeringen – er arbeidet med å følge den opp i gang. Det er ikke noen grunn til at det skal bli en egen sak for Stortinget om det, det vil både ta ekstra tid og være unødvendig siden det er en sak som departementet har bestilt. Vi kommer tilbake med løpende orienteringer om hvordan vi jobber med dette i budsjettdokumenter, f.eks., men det er ikke noen planer fra min side nå om en samlet, overordnet sak om tidsbruk i skolen, nettopp fordi jeg oppfatter at det er veldig stor enighet i denne salen om at dette arbeidet må prioriteres, det må jobbes med, det må jobbes med systematisk, og det er det departementet er i gang med.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Det er vel i politikken som det er i skolen, at det er ikke alt som tar tid, som er en tidstyv. Det er aldri unødvendig byråkrati at man skal ha det riktige forholdet mellom storting og regjering, og det er helt naturlig at departementet f.eks. i budsjettdokumentene, både i revidert nasjonalbudsjett som kommer og i budsjettdokumentet for høsten, redegjør for hva vi jobber med, og hvordan vi jobber med disse problemstillingene, og da har jo også Stortinget muligheten til å si sin mening om saken. Det gjør for øvrig også Stortinget gjennom de sakene som vi behandler nå, f.eks. dette Dokument 8-forslaget. Enten man vedlegger det protokollen eller gir uttrykk for sitt syn gjennom flertallsmerknader, er det signaler fra Stortinget som vi selvfølgelig tar med oss. Det betyr at Stortinget vil ha god anledning til på helt vanlig måte både å diskutere og gi sine meninger om dette. Så oppfatter vel jeg at det er ingen i denne salen som er uenig i at dette arbeidet er viktig og må gjøres, og det arbeidet er vi godt i gang med, vil jeg si.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Det er ikke av frykt for prosenter generelt at jeg er bekymret for å tallfeste et mål, men det er rett og slett fordi jeg mener at det vil være fryktelig vanskelig å fylle det med et reelt innhold. Hvis man tar f.eks. det nasjonale regelverket, vil det være veldig vanskelig – hva er 25 pst. reduksjon i byråkratiet der? Hvis man skulle pekt på 25 pst. reduksjon for den individuelle lærer, så er det store forskjeller fra skole til skole, nettopp fordi veldig mange av det vi nå kaller for tidstyver, har opphav enten i den enkelte kommune eller i regelanvendelsen eller i praksisen på den enkelte skole. Så jeg tror rett og slett ikke – selv om det er en veldig god ambisjon, og det er bra å være konkret – at det er en spesielt hensiktsmessig måte å angripe problemstillingen på.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Jeg skal ikke bruke tid på alle de andre oppleksingene som representanten Giske har gjort det til en vane å ha, annet enn å si at jeg er selvfølgelig uenig i det. Jeg kan nevne et par av de andre tingene som vi også gjør. For eksempel har vi sagt at vi skal gjennomgå tilsynsvirksomheten. Det er et av de klare rådene fra Grindheim-utvalget. Jeg mener også at det er grunn til å vurdere at det i 1. klasse på videregående skole er en obligatorisk kartleggingsprøve. Det er ikke sikkert det er hensiktsmessig å ha den der, rett og slett fordi man har eksamensresultatene fra grunnskolen som man kan forholde seg til, og ved siden av har man karakterinntak på videregående skole. Det er en annen konkret sak. Dessuten er det også flere andre endringer i regelverket som det er mulig å gjøre, men de holder vi nå på å vurdere. Jeg er helt sikker på at representanten Giske med sitt falkeblikk vil få det med seg når vi kunngjør dem også.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Jeg hadde en oppleksing i min tale, jeg kan jo gjenta det. Noen av disse lovendringene er jo på vei. Regelverk for vurdering av elevenes faglige prestasjoner, det er forskriften til opplæringslova § 3-1 – for å forenkle den. Når det gjelder GSI, altså Grunnskolens informasjonssystem, kan det være mulighet for forenklinger. Dessuten å frafalle dagens krav om kartlegging og dokumentasjon av norskferdigheter for barn og unge. Dessuten nevnte jeg også i svaret til Giske at vi vurderer kartleggingsprøven på første trinn. Vi har sagt at vi skal gjennomgå tilsynene. Og det er bare en begynnelse. Denne rapporten kom til oss like før jul. Vi følger den opp ved å gå igjennom alle statlige krav, statlige retningslinjer, se på hvordan de fungerer, og se om det er noe som kan tas bort etter en avveining, hvis det er mindre nødvendig. Det som taler mot å ta det bort, er hvis man bruker mer tid på det enn man reelt sett får tilbake av informasjon – da er det unødvendig å gjøre. Vi har også sagt at dokumentasjon av halvårsvurdering, skriftlig dokumentasjon av at det er gitt, også er et krav som kan bortfalle.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Det er dessverre ikke noe nytt at noen kommuner velger å redusere skolebudsjettene sine. Jeg var nylig i arbeiderpartistyrte Skien, som både representanten og jeg kjenner godt. Der har de også redusert antall stillinger i skolen de siste årene. Da er det viktig å ha et kommuneopplegg som er ansvarlig, og som er godt for kommunene. Det vil fortsatt være slik at lokalpolitikerne må prioritere, de må velge mellom forskjellige gode hensyn og må også prioritere ressurser til skolen. Men det er en beslutning som jeg i likhet med Arbeiderpartiet mener at kommunepolitikerne må ta. Jeg mener også at kommunebudsjettet som vi har levert for 2015, sammen med samarbeidspartiene, er godt. Det er på linje med det kommuneopplegget som har vært de siste årene fra de rød-grønne, og som gjør at kommunene kan prioritere skole, men det er selvfølgelig ingen garanti for at alle kommuner gjør det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Svaret på spørsmålet om kommuneopplegget er godt nok til at man kan prioritere skole, er ja. Det er godt nok til det. Men det betyr ikke at man ikke må prioritere lokalt. Man må selvfølgelig foreta vanskelige avveininger mellom forskjellige gode tiltak. Man ser også at selv om rådmennenes forslag kan innebære kutt i skole, er det flere kommuner hvor de folkevalgte sier at nei, vi ønsker heller å redusere på andre områder. Det er ikke noe nytt at man har tøffe prioriteringer lokalt. Sånn var det også de aller fleste årene under de rød-grønne. Og det kommuneopplegget vi har levert, er ikke sånn at man har råd til alt man ønsker seg, og ikke behøver å prioritere. Men det er godt på linje med det opplegget som kommunene har fått de siste årene. I Kommunal Rapport ble det til og med fremhevet at Jan Tore Sanner var en av de mer beskjedne statsrådene, som kanskje underkommuniserte at opplegget hans var enda bedre enn det som kom frem.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Vi har en oversikt over klassestørrelse, som jeg henviste til. Men det er også riktig at da Stortinget i 2003 fattet et vedtak om at klassedelingstallene skulle bli tatt ut av loven, sa man samtidig at de tidligere klassedelingstallene skulle ligge til grunn som minstenivå for ressurstildeling. I 2013 kom det en ny § 8-3 i opplæringsloven, der departementet fikk hjemmel til å fastsette forskrifter om forholdstallet mellom lærer og elever. Det betyr at vi må ta en ny juridisk vurdering, som vi nå er i gang med, og hvis det er ny informasjon der, må selvfølgelig også Stortinget få beskjed om det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Det er ikke sånn at det ikke har noe å si hvor mange lærere man er per elev, eller – det er lettere å si – hvor mange elever man har per lærer. Hvis man har veldig store klasser, f.eks. 35–40 elever, begrenser det veldig sterkt hva slags undervisningsmetoder læreren kan bruke. Men det er veldig få elever som går i ordinære undervisningsklasser på over 25 elever – veldig få elever gjør det. Jeg tror at suksessen i Dovre skyldes at de har tenkt systematisk. De har tenkt: Hvorfor har vi så høy grad av spesialundervisning? Er det flere av dem som har spesialundervisning, som kunne fått tilrettelagt opplæring i det ordinære klasserommet? Så har de klart å trekke ned spesialundervisningen, og samtidig har de beholdt ressursene i skolen og lagt på lite grann ekstra. Det synes jeg er veldig fornuftig. Jeg er enig i det som flere har påpekt her, at vi fortsatt har noen store problemer i spesialundervisningen i Norge. Det kom en stortingsmelding under de rød-grønne, som nok ikke løste problemene, for å si det sånn.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
For det første er det helt riktig at Arbeiderpartiet var imot å fjerne klassedelingstallene. Det var noe den daværende Bondevik-regjeringen fikk flertall for, sammen med SV, hvis jeg ikke husker feil. Jeg mener at det var riktig, og jeg legger merke til at det heller ikke er blitt reversert de siste åtte årene. Selvfølgelig kan antall lærerstillinger også ha noe å si for tidsbruk og for hvor mye tid man har til den enkelte elev. Men det er flere elementer her. For det første peker forskning på at det aller viktigste er hva slags kvalitet læreren har. Det er det aller viktigste. Hvordan man bruker flere lærerstillinger, er også viktig. Reduserer man antallet elever i klassen generelt, eller trekker man f.eks. noen elever ut for å gi forsterket opplæring i perioder? Det er nok sannsynligvis en bedre idé. Representanten Giske sier at Arbeiderpartiet har vært for å vurdere en norm. Det er godt mulig, de er det åpenbart i dag – i Arbeiderpartiets program står det det stikk motsatte! Nå er det lov å tenke nytt i forbindelse med kommende programmer, men at man plutselig nå, halvannet år etter valget, har ombestemt seg, synes jeg er litt påfallende.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-02-19:
Når det gjelder muligheten for en norm på kommunenivå, kan jeg heller ikke se noen dekning for det i Arbeiderpartiets program, men det får man ta internt i Arbeiderpartiet. Som sagt er det lov å diskutere frem mot et nytt program, men at man tilsynelatende endrer mening, eller i hvert fall kommuniserer to meninger samtidig, halvannet år etter et valg, er pussig. Når det gjelder en norm på kommunenivå, mener jeg at det avgjørende argumentet der må være tilliten til lokalpolitikerne og det lokale selvstyret. Det er ikke noe vanskelig å forstå at de som er opptatt av noe på et område, ønsker en norm, en tallfesting, flere øremerkede midler. Problemet er at summen av alt dette gjør at det lokale handlingsrommet blir veldig lite. Hvis man er misfornøyd med det som skjer i en kommune, er det tross alt forskjell på den lokale ordføreren og kunnskapsministeren. Den lokale ordføreren møter folk i butikken. Jeg er mye ute og reiser, men jeg klarer ikke å møte alle velgerne i alle Norges kommuner på butikken hver eneste lørdag. Det er et viktig argument for lokaldemokrati.