Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-23:
Når jeg sitter og hører på denne debatten, synes jeg egentlig det framføres bedre argumenter enn det argumenteres for i selve forslaget. Til argumentet om at noen som har strøket i ett eller to fag, ønsker å gå videre og studere f.eks. fra samme høst, er det ikke mulig å få det til. Uansett om man skulle arrangere ny eksamen i august, er det opptaket allerede gjort. Men det jeg synes er gode argumenter, gjelder motivasjon. På hvilket tidspunkt er man eventuelt motivert til å prøve å stå i et fag som man har strøket i? Er det lettere å få til det gjennom et sommerkurstilbud når nederlaget nylig har vist seg, eller er det slik at man blir mer motivert når man kommer til november/desember? Jeg tror det kan være argumenter, som har vært framført av flere, for at det er lettere å bli motivert i det øyeblikket man er på vei ut av videregående. Jeg vil tippe, hvis jeg skal vurdere dette litt på høyttenkning nå, at når det gjelder elever som vil ta fagbrev, som f.eks. har strøket i engelsk etter Vg2 er det ikke like vanskelig å ta opp det mens man er lærling, fordi det er to år til fagbrevet skal være ferdig. Men jeg vil tippe at for dem som går studieforberedende, som har strøket i et fag eller to, kan motivasjonen til å ta opp igjen den eksamenen umiddelbart etter at man har strøket og etter et sommerkurs, være større. Den motforestillingen jeg har mot å gjøre det i stort omfang – i tillegg til at det er ressurskrevende og praktisk utfordrende – er at det er klart at i løpet av et sommerkurs på en uke eller to, kan man klare å være i en studentmaskin som gjør at man ikke stryker og får en karakter og kan gå videre. Men vi ønsker jo ikke å oppmuntre til den type skippertak og slik svingdørskunnskap. Så jeg mener at hovedvekten for å få flere til å gjennomgå videregående opplæring må vi legge inn i forkant. Det er helt riktig at dette verken starter på videregående eller i ungdomsskolen. Grunnlaget for motivasjonen starter i barnehagen. Motivasjon og mulighet til å utvikle seg vet vi har stor betydning gjennom hele løpet. Som vi har tenkt om Ny GIV-tiltakene så langt, er det f.eks. lagt vekt på å ta tak i elever på 10. trinn ved juletider og sørge for at de som har de største faglige utfordringene i regning, skriving og lesing, får hjelp da, før de begynner på videregående. Hovedvekten på tiltakene i forhold til Ny GIV bør være der. Jeg er helt sikker på at forslagsstillernes intensjon med forslaget ikke er at det ikke skal gjøre noe for mange elever å stryke til avgående eksamen, etter tre års videregående opplæring, men være en liten sikkerhetsventil for dem som har strøket i et fag. Vi må i tilfelle klare å gå den balansegangen, slik at man ikke kan – la oss si – gange russetiden med to og så regne med at man kan slenge seg på et kurs i løpet av sommeren og likevel klare å hangle gjennom. Det undergraver veldig mye av motivasjonen i løpet av et år. En motforestilling til er at selv om norsk og engelsk er en utfordring, er det veldig vanskelig å begrunne at det f.eks. ikke skal være mulig å ta opp igjen matematikk, som også er et fag som mange stryker i, eller andre fremmedspråk. Så begrunnelsen for å begrense dette til noen fag synes jeg også er liten. Men etter debatten synes jeg at de argumentene som går på motivasjon, motivasjon til faktisk å klare å fullføre og få et vitnemål, fortjener at vi går en runde til med diskusjon, der vi avveier: Hvor store er de praktiske motforestillingene om hvordan dette kan gjennomføres? Hvor store er motforestillingene med hensyn til smitteeffekt når det gjelder innsats – tidligere, eller gjennom hele det videregående løpet? Og: Er dette en hensiktsmessig måte å legge til rette på? For min hovedintensjon med Ny GIV er at hovedinnsatsen vår skal settes inn før man kommer til eksamen tredje året på videregående. Men la meg se en runde til særlig på det som dreier seg om motivasjon rundt det å avslutte vitnemålet sitt.