Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-03-06:
La meg starte med å støtte interpellanten i hans engasjement for å konkretisere nordområdepolitikken og videreutvikle det grenseregionale samarbeidet mellom Norge og Russland. Jeg vil også si meg glad for utenriksministerens konstruktive tilnærming til interpellasjonen. Interpellasjonen fokuserer på konkrete utfordringer i grensesamarbeidet mellom de to land. Det er imidlertid viktig å forstå disse utfordringene i lys av det større politiske bildet i Vest-Europas møte med Russland. De storpolitiske hensyn virker inn på samarbeidsklimaet og viljen til å finne praktiske løsninger som kan lette samkvemmet mellom folkene i grenseregionene. Et lite land som Norge – med felles grense med Russland – har interesse av å beholde et godt forhold uavhengig av det storpolitiske klimaet mellom Vest-Europa og Russland. De sikkerhetspolitiske vurderingene har tradisjonelt hatt stor betydning for norsk russlandspolitikk. Selv om vi i øyeblikket opplever en økende selvbevissthet i Russland om deres rolle og muligheter, skal ikke denne nasjonaliseringen av russisk politikk og styre forhindre oss i å lete etter konkrete, praktiske løsninger på utfordringene i det grenseregionale forholdet til landet. Det er nettopp i denne situasjonen at kontakten og samarbeidet må bygges på flere områder. De sikkerhetspolitiske perspektivene må balanseres mot behovet for folk til folk-samarbeid, næringsutvikling, kompetansebygging og -utveksling, et godt miljøsamarbeid, bedrede forhold innen helse og velferd og tilrettelegging for urfolkenes kontakt og utvikling. Jeg legger merke til at det skjer en økende sentralisering i russisk politikk. Makten samles hos presidenten i et forsøk på å få bedre kontroll og mer effektiv styring. Konkret betyr det at beslutningsmyndighet flyttes fra regionene på Kola til Moskva. Det betyr mindre fleksibilitet og lengre tid på beslutninger, kanskje også mindre lydhørhet for lokale og regionale behov. Men også i Norge må vi vurdere kritisk om vår politikk og våre systemer byråkratiserer og hindrer det grenseregionale samarbeidet. Det gjelder mulighetene for visum til Norge, russernes tilgjengelighet til norske myndigheter, Schengen-avtalens bestemmelser om grensekontroll osv. Og det gjelder vår vilje til å legge til rette for økt næringssamarbeid. Jeg er kjent med ønskene om å bruke Varangerfjorden som omlastingssted for fisk og olje, og at det trekker ut med svar fra norske myndigheter. Jeg mener Norge har interesse av å finne praktiske løsninger i forhold til Russland. Skal vi lykkes, blir det viktig å bygge direkte kontakt med den russiske presidentmakt for å skape en felles forståelse for mulighetene og utfordringene i denne regionen. Den dialogen må omfatte mer enn bare fisk, energi og olje. Målet må være å bygge ut et bredere næringssamarbeid ut fra regionenes muligheter og behov. Jeg ser også behov for en sterkere dialog med russerne rundt klimaendringer og klimatilpasning i nord, en sterkere fokusering på bærekraftig forvaltning av naturen og redusert forurensning, bl.a. fra Nikel. Et større næringssamarbeid vil kreve smidigere ordninger for grensepassering og øke mulighetene for større samarbeid om kultur, urfolk, helse og velferd. Jeg tror ikke det mangler økonomiske ressurser for en spennende utvikling i Barentsregionen. Vi trenger å fokusere mer på det juridiske rammeverk for å lette kontakten og gjøre investeringer forutsigbare, og vi trenger økt politisk vilje til praktiske løsninger for å videreutvikle regionen. Det kan vi få til gjennom en konstruktiv dialog med Russland om en felles forpliktende visjon for denne regionen. For å få det til må vi også skape informerte og innsiktsfulle alliansepartnere i Norden, i EU og i USA. I den forbindelse vil jeg nevne konferansen om EUs nordlige dimensjon som en del norske parlamentarikere deltok på i Brussel i forrige uke. Det er helt åpenbart blitt en ny giv i arbeidet med EUs nordlige dimensjon etter at EU og Russlands, Norges og Islands regjeringer ble enige om en felles erklæring om det videre samarbeidet i november i fjor. Denne nye giv gir seg også uttrykk i et økt engasjement blant parlamentarikerne. Jeg vil understreke betydningen av at også denne kontakten brukes til å utvikle vår dialog med Russland, og til å dra inn i denne dialogen informerte og innsiktsfulle partnere, som vi har i de andre nordiske land, som vi har gjennom EUs fornyede og forsterkede engasjement nordover, og som vi også har i det arktiske samarbeidet, der både USA og Canada er med i dialogen. Jeg tror det er mye å hente gjennom å spille også på disse parlamentariske organer i samarbeidet.