Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2014-11-04:
Representanten Bollestad tar opp et veldig vanskelig og sårt tema. Det er sårt fordi det er en uhyre vanskelig og stressende situasjon for foreldre som får vite at barnet som skal bæres fram, er alvorlig sykt, og kanskje så sykt at det ikke er forenlig med liv. Bollestad spør hvordan regjeringen vil sikre god veiledning og oppfølging når man venter et sykt barn, et barn man kanskje ikke kan forvente lever lenger enn ett eller to år etter fødselen. Hvordan kan man unngå å utsette foreldre for et press med hensyn til abort, og hvordan kan man være med på å støtte det valget som foreldrene tar? Det er noe av det denne debatten dreier seg om. Jeg har lyst til å henvise til avisen Dagen, som 15. oktober fortalte om Felicia, en jente på ett år og syv måneder. Felicia fikk en tøff start på livet. Hun har trisomi 18, en alvorlig kromosomfeil, som førte til pusteproblemer etter fødselen og en hjertefeil som truet med å ta livet av henne. Foreldrene fikk vite om diagnosen i uke 31 i svangerskapet, og mor sier: «Jeg fikk sjokk, rett og slett. Først tenkte vi begge å ta abort, fordi legen sa at det var lov(…)(…) (…) (…) Historien forteller om hvor vanskelig en god dialog kan være mellom foreldre og lege eller jordmor, men den forteller også om foreldrenes tvil, håp og ikke minst enorme styrke. Jeg er veldig glad for at ministeren opplyser at dette tas på alvor i sykehusene, og at det legges vekt på å finne en løsning i samarbeid med kvinnen og hennes partner, og ikke minst at de støttes i det valget de tar. Når ultralyd og andre undersøkelser i svangerskapet avdekker alvorlig sykdom hos fosteret, skal foreldrene ha grundig informasjon. De må få vite hva diagnosen innebærer, også med tanke på overlevelse, behandlingsmuligheter og livskvaliteten til barnet dersom det skulle overleve. Men det er et stykke fra retningslinjer og intensjoner om god dialog til praktisering i møte med pasientene. Det er der sannhetens øyeblikk er. Jeg synes derfor det var godt å høre at professor i pediatri ved Oslo universitetssykehus, Ola Didrik Saugstad, sier at vi må slutte å operere med alle diagnoselistene og heller fokusere på det enkelte barn og barnets behov. På et seminar på Stortinget i regi av helsepolitikere nå i høst la han stor vekt på individuell behandling og oppfølging av barn og foreldre. Han la også vekt på at barna skulle ha samme behandling som andre barn. Det tror jeg det er uhyre viktig at disse foreldrene får vite. Situasjonen må avgjøre hvilken type behandling som gis. Han sa videre at han tror mange av kollegaene må jobbe med egne holdninger, slik han selv hadde gjort. Den som gir veiledning, har altså et stort ansvar fordi loven gir en mulighet til å avbryte svangerskapet når det er påvist alvorlige feil hos fosteret. Så når noen foreldre forteller at de har opplevd abortpress, må sykehuset forsikre seg om at dette ikke skjer igjen. Det er ingen abortgrense for en tilstand som er uforenlig med liv. Det er derfor viktig, både av hensyn til kvinnen og til fosterets rettsvern, at det ikke skal være noen tvil om at et foster anses å ha en tilstand som er uforenlig med liv. Det er viktig at foreldrene får informasjon om støttetiltak etter fødselen, og ikke minst at kommunene legger til rette for det. Det er godt å høre at ministeren forteller at Helsedirektoratet har vurdert opplysningene fra Medisinsk fødselsregister om fostre som ble abortert etter utgangen av 22. svangerskapsuke, og konkluderer med at de aktuelle abortene er innvilget i overenstemmelse med gjeldende rett. Det fjerner usikkerheten.