Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-11-22:
Enkel forskning har vist at ingen overlever uten mat. Historien viser at knapphet på mat har bidratt til store politiske omveltninger. Det er nok å peke på den franske revolusjonen og den arabiske våren, som kom i kjølvannet av høye internasjonale priser på korn. Brød er viktig. Norge er en liten nasjon, med marginal produksjon av mat. Likevel har det vært et politisk ønske om å produsere mat over hele landet, både av beredskapshensyn i betydning av bosetting og for å sikre tilgang på mat og matjord til egen befolkning så langt vi kan. Norge produserer mat i et krevende klima, med kort vekstsesong og kalde vintre. Vi er ikke sjølforsynte, vi produserer på om lag 2,8 pst. av landarealet vårt, og vi importerer over 50 pst. av det vi spiser. I tillegg produserer vi mat i et høykostland, der innsatsfaktorene er høye. Derfor er lønnsomhet i råvareproduksjonen svært viktig dersom vi fortsatt ønsker landbruk over hele landet. Dette er en av de viktigste forutsetningene for å øke rekrutteringa til landbruksutdanningene. Man kan ikke leve av trivsel alene. Likevel er det veldig viktig at gleden ved å være bonde formidles til den yngre generasjonen. Det er derfor godt å se i Aftenposten denne uken at det ser ut til å være flere som nå anbefaler sine barn å ta over gården, enn tidligere. Landbruks- og matmeldinga, som Stortinget vedtok i vår, har som mål at vi skal øke den norske matproduksjonen med 20 pst. de nærmeste 20 åra. Det er flere svar på hvordan vi skal klare dette, men en av forutsetningene er å øke kompetansen i landbruket og i den totale verdikjeden i matproduksjonen. Det å være bonde er et svært mangfoldig yrke. Man skal være bedriftsleder, økonom, agronom, ha teknologisk og teknisk kunnskap, og man skal være en god håndverker – kort sagt: Å være bonde krever god kompetanse på mange felt. I dag uteksamineres det færre studenter fra de tradisjonelle landbruksfagene, som plantevitenskap og husdyrvitenskap, fra universiteter og høgskoler enn næringa har behov for. Bonden har behov for rådgiving, for både å være mer effektiv og kunne produsere mer og for å få bedre kvalitet på produktene sine. Skal vi rekruttere godt til de landbruksfaglige utdanningene, må vi se på hele skoleløpet under ett. Løpet begynner faktisk i ungdomsskolen, før elevene skal bestemme seg for hva de skal velge i videregående. Videregående opplæring gir mulighet for å velge naturbruksskole eller studiespesialiserende linjer, for deretter å kunne gå på fagskole, høgskole eller universitet. Som vi har vært inne på tidligere i dag, er rådgiving veldig viktig for å rekruttere, også til landbruksfagene. Familien, særlig vi mødre, har stor påvirkningskraft, men det er også veldig viktig at rådgivingstjenesten i skolen har god kjennskap til hva slags muligheter opplæring i landbruksfag gir. Jeg er veldig glad for at mange ungdomsskoler prøver ut arbeidslivsfaget nå. Jeg håper også at faget blir obligatorisk fra høsten 2013. Erfaringene så langt viser at faget har blitt svært godt mottatt. Arbeidslivsfaget gir mulighet til å få en forsmak på hva naturbruk kan tilby. I tillegg gir de nye valgfagene mulighet for en forsmak på landbruksfag, både gjennom entreprenørskap og de nye læreplanene for faget, som kommer til høsten. I min nabokommune, Lunner, var det faktisk tre gutter som laget avløserring som elevbedrift. Dette er et godt eksempel på hvordan man kan trekke naturbruk inn i utdanninga. Både arbeidslivsfaget, valgfaget og entreprenørskap er viktig for å vekke interessen og sikre rekruttering fra ungdomsskolene. I likhet med mange andre, både i og utenfor skolen, er det nok mange rådgivere som ikke er oppmerksomme på hvilke muligheter som ligger i det å ta en landbruksfaglig utdanning. Ungdommen må bli gjort oppmerksom på at naturbruksutdanning gir mange muligheter, inklusiv muligheten til å ta de nødvendige realfagene for å gå videre til høgskole eller universitet. I dag gir naturbruksskolene mulighet for forskjellige utdanninger, der agronomen er grunnplanken. Men naturbruksutdanningene åpner også dører til tilstøtende utdanninger som anleggsgartner, hovslager, landbruksteknikk, energi og miljø, friluftsliv osv. I tillegg er det muligheter for kryssløp fra andre yrkesfaglige løp. I landbruks- og matmeldinga ble det åpnet for igangsetting av forsøk med fagbrev i naturbruk etter hovedmodellen, 2 år i skole og 2 år i lærebedrift. Det er også verdt å merke seg at det etter behandlinga i Stortinget ble vedtatt at det skulle åpnes for muligheten til å utprøve en LAF-ordning, altså landbruk og allmenne fag, etter modell av den mer kjente TAF-modellen, tekniske og allmenne fag. Det vil gi naturbrukselevene en bredere plattform på veg mot universitets- eller høgskolestudier. Etter en uformell høringsrunde jeg har foretatt hos fylkeskommunen, har jeg fått bekreftet at det praktiseres en rekke varianter i utdanninga. Noen tilbyr fordypning i realfag i programfagene, slik at elevene oppnår studiekompetanse underveis i det treårige agronomløpet. Andre fylkeskommuner har mer tro på fagbrev, etter 2+2-modellen. Noen fylkeskommuner kunne tenke seg å forsøke en landbruks- og allmennfaglig utdanning over fire år. Jeg mener det er viktig å få prøvd ut både hovedløp, påbygging i etterkant, 2+2-modellen og fordypning i agronomutdanninga. Jeg vil derfor oppfordre kunnskapsministeren til å ta initiativ til å hente inn de erfaringene som nå gjøres i naturbruksskolene, slik at vi får det beste ut av dette spesielle skoleløpet, i tråd med næringas behov for kompetanse og elevenes mulighet for fleksible utdanningsløp. I dag tar enkelte naturbruksutdanning rett etter ungdomsskolen, men mange velger annen utdanning og karriere først, for så å gå inn i næringa seinere, når de er 40 eller 50 år. Som nevnt innledningsvis, skal skolene også rekruttere dem som skal være rådgivere for næringa seinere. Disse elevene skal videre til universitet og høgskoler. Vi vet at det er ønskelig å rekruttere flere studenter til universitets- og høgskolestudier innenfor landbruksfagene, både innenfor landbruksteknikk og de tradisjonelle fagene jeg tidligere har nevnt. Jeg er derfor glad for at Universitetet for miljø- og biovitenskap på Ås nå gjeninnfører sivilagronomtittelen. Jeg tror det er positivt for rekrutteringa til en av de tre høgskolene som tilbyr høyere landbruksfaglig utdanning. Jeg opptatt av at vi må rekruttere til universitets- og høgskolestudiene i større grad via naturbruksskolene enn vi gjør i dag, fordi jeg mener det er viktig å ha med den grunnleggende landbruksfaglige bakgrunnen for et høgskolestudium. Flere naturbruksskoler har lett etter flere bein å stå på for å styrke skolen sin. En stor gruppe som har utdanningsbehov, er dem som skal overta gård i voksen alder, som jeg har nevnt tidligere. Flere fylker, deriblant Oppland, har hatt svært godt hell med å tilby modulbasert voksenagronomkurs. Det har faktisk blitt mer populært enn forventet. Jeg var akkurat på avslutningskonferansen for RULL-prosjektet, Rekruttering, utdanning og likestilling i landbruket, i Oppland, og jeg fikk høre vitnemål fra svært fornøyde voksenelever som var stolte over snart å være ferdigutdannet som agronomer. Den eldste deltakeren var faktisk 66 år gammel. Som jeg har sagt, er den gode bonden helt avhengig av god rådgiving. Det gjelder både på kommunenivå og i de ulike faglagene som melke- og kjøttsamvirkene, fjørfelagene, skogselskapene osv. De beste rådgiverne er ofte dem som har noe praktisk erfaring bak seg. Skal vi øke matproduksjonen og gjøre bonden god, er vi avhengig av god forskning. Norge er veldig gode på flere områder med hensyn til landbruksforskning. Spennende forskning på poteter og planter skjer f.eks. hos Bioforsk Øst på Apelsvoll og hos Geno på Hedmarken, som driver med avlsforskning. Jeg tror det er veldig få utenfor næringa som vet at det fins egne kataloger for hva slags okse du kan krysse kua di med for å få fram de egenskapene som vil øke kvaliteten hos neste kalv. Denne ligger også tilgjengelig på nett for dem som er interessert. På grunn av de klimatiske endringene vi kjenner, med et våtere, villere og varmere vær, vil planteforskning være svært viktig framover. Hvilke gras-, korn- og potetsorter passer for de ulike typer jord? Hvordan påvirker maskiner jorda, og hvordan sikrer vi godt vekstskifte? Hvilke tiltak skal gjøres for å få mest energi i fôret, best kvalitet på kornet og de beste potetavlingene? Jeg ser fram til stortingsmeldingene som kunnskapsministeren skal fremme til våren – ikke fordi vi skal gjøre en revolusjon, men jeg tror vi har en sjanse til å rette oppmerksomheten mot en del av utdannings- og forskningspolitikken som sjelden skaper de store overskriftene i riksmedia. Å diskutere rekruttering til naturbruksutdanningene gir en mulighet til å se nærmere på et fagområde som er et av de mest kritiske for oss. Skal vi få gode matprodusenter, må vi også ha god utdanning.