Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-29:
Jeg vil også benytte anledningen til å takke interpellanten, som gir en varamann på kort visitt en mulighet til å understreke SVs krigsmotstand, som vi deler med store deler av det norske folk, om ikke flertallet. Norge har nå vært i Afghanistan dobbelt så lenge som vi sjøl var okkupert under den andre verdenskrigen. Det er også lenger enn Vietnam-krigen varte, som ble skjellsettende for mange, sikkert også for denne forsamlinga. Kostnadene har vært enorme, og de er økende. I 2010 brukte amerikanerne like mye som i de fem første årene alene. Per 22. november var antallet drepte soldater fra okkupantene 2 740, inkludert norske falne. Når det gjelder antallet drepte sivile, er anslagene mer omtrentlige og varierer mellom 17 000 og 37 000. Det er ingen av de foregående talerne som har nevnt antall falne. Begrunnelsen for vår deltakelse var at vi skulle bidra for å hindre framveksten av internasjonal terrorisme, sikre fred og stabilitet, bidra til utvikling og hindre nød. Ikke bare er målene ikke nådd, men det har altså kostet titalls tusen mennesker livet, og vi har brukt ressurser som ved alternativ bruk kunne ha reddet flere titalls tusen menneskers liv. Anders Romarheim, som i dag er forsker ved Institutt for forsvarsstudier, analyserte i sin hovedoppgave i 2005 hvordan det propaganderes for å starte en krig. Han påviser at de to vanligste propagandavirkemidlene som følger krigen mot terrorisme, er å skape frykt og å overføre denne på en situasjon som ikke er relevant – og det var å svare på 11. september-angrepet med å starte krig mot Afghanistan. Frykten er også målet for terroristene. Dermed ender befolkningen i en kryssild av frykt, skapt av både terrorister og okkupanter. Britisk etterretning uttalte eksempelvis under Irak-høringen i fjor at krigene i Irak og Afghanistan har økt faren for terror. Krigen i Afghanistan har bidratt til økt oppslutning om radikale islamister og forsterket «oss mot dem»-problematikken. Sjøl om flere områder er roligere enn før, er neppe fred og stabilitet begreper lokalbefolkningen vil bruke for å beskrive Afghanistan i dag. Soldatene tvinges til å gjemme seg i sine forlegninger og kan knapt beskytte seg sjøl, og de er sterkt utsatt om de beveger seg ute blant dem de skulle hjelpe. Antall veibomber og andre bombeangrep har økt. Oppslutningen om Taliban er sterk – som følge av krigen. Forskningsdirektør Arne Strand ved Chr. Michelsens Institutt uttalte nylig at Afghanistan er et godt bilde på hvordan krigen mot terror har gått de siste ti årene. Det er ingen lystig analyse. Det parlamentariske systemet i Afghanistan er preget av nepotisme og er i kaos. Blant innbyggerne er det sterke etniske spenninger, og det er en enormt stor frykt for borgerkrig. Det er langt flere usikre områder i landet nå enn for ti år siden. Det blir et stadig større spørsmål hvordan menneskerettighetssituasjonen vil utvikle seg, sier Arne Strand, ifølge universitetsavisa På Høyden. Når det gjelder målet om utvikling, har det skjedd positive ting innenfor skole og helse. Situasjonen for kvinner er også bedre, men flere kvinnefiendtlige vedtak av parlamentet viser at internasjonalt press ikke påvirker dette politikkområdet. På grunn av målsettingen om å lindre nød er det mange som har fått det bedre etter at Taliban ble svekket. Samtidig er svært mange berørt av de mange tusen sivile livene som har gått tapt i krigen. Når det gjelder utvikling – eller manglende/feil utvikling – er det kanskje også et poeng å peke på opiumsindustrien, som gjør at Afghanistan er storlangeren til Norge, de har over 90 pst. av markedet. Afghanistan er et langsiktig utviklingsprosjekt som ikke kan demokratiseres gjennom en kortsiktig militær kampanje, sier norsk antropologis nestor, Fredrik Barth, som har forsket mye på Afghanistan. Man måtte da forsere en utvikling som har tatt flere hundre år andre steder, og det er et fåfengt prosjekt. Det stråler av tradisjonell vestlig etnosentrisme, sier den sikkerhetspolitiske rådgiveren Øystein Steiro. I dag er de fleste enige om at det ikke finnes noen militær løsning i Afghanistan. Vi må svare på tre spørsmål: Var det riktig å gå inn? Er Norges innsats noe vi kan stå for i dag? Og er det riktig å trekke seg ut? SV mener at det var galt å gå inn. Vi mener vi ikke kan stå for å være i Afghanistan, og vi bør være pådrivere for en så rask som mulig tilbaketrekking.