Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-12-17:
Jeg skal holde innlegget til saksordføreren, Elisabeth Røbekk Nørve, i hennes fravær. Vi skal behandle innstilling til St.meld. nr. 32 om de fiskeriavtalene Norge har inngått med andre land for 2007, og om fisket etter avtalene for 2005 og 2006. Etter FNs havrettskonvensjon av 10. desember 1982 har kyststatene suverene rettigheter til å utnytte ressursene i havet innenfor de økonomiske sonene. Kyststater som deler en eller flere fiskebestander, skal samarbeide om regulering og vern. Norge har i tillegg inngått ulike avtaler om utenlandsk fiske i norske havområder. Næringskomiteen står i år, som i tidligere år, samlet bak innstillingen, og tar redegjørelsen til orientering. Dette er likevel blitt en litt merkelig innstilling. Regjeringspartiene kommer uten grunnlag med beskyldninger om at opposisjonen ønsker å bryte inngåtte internasjonale avtaler. Regjeringspartiene har i tillegg laget egne merknader gjennom hele innstillingen, selv om man i mange spørsmål trolig er helt på linje med de merknader som saksordføreren har lagt inn, og som opposisjonen står bak. Opposisjonen tilbakeviser i en særmerknad påstandene fra regjeringspartiene om at man tar til orde for å bryte inngåtte avtaler, og slår fast at Regjeringen som vanlig har Stortinget bak seg i eventuelle reforhandlinger for å bedre vilkårene for norske fiskere. Jeg antar at noen fra regjeringspartiene vil gjøre rede for sine merknader. En samlet opposisjon legger stor vekt på arbeidet mot ulovlig, urapportert og uregulert fiske, såkalt UUU-fiske. Her er det bare å gi statsråden ros for å ha fulgt opp det omfattende arbeidet som fiskeriminister Svein Ludvigsen iverksatte. Dette krever fokus over tid, og det er viktig at vi har kontrollregimer som er gode nok. Bedre kontroll har avdekket et overfiske i stort omfang, særlig i Barentshavet. Problemet er synliggjort av profilerte enkeltsaker, men også av at det har kommet på plass avtaler som følge av godt arbeid over mange år. Det gir grunn til en viss optimisme at Fiskeridirektoratet anslår en nedgang i svartfisket på 23 pst. fra 2005 til 2006. Dette er selvfølgelig ingen presis vitenskap, for det er tross alt snakk om å beregne omfanget av en aktivitet som er ulovlig. Det kan selvfølgelig være tilfeldige endringer fra år til år. Uansett om vi har en nedgang, er det alvorlig med de dimensjoner dette problemet har. Regjeringen anslår i brev til komiteen verdien på overfisket i 2006 til å ligge mellom 1,3 og 1,8 milliarder kr. Det er med andre ord snakk om store tap for norsk fiskerinæring. Når det gjelder fiskeriavtalen med EU, peker opposisjonen på at EU over flere år har overfisket makrellkvoten. Utfordringen i avtalen med EU er fordeling og forvaltning av makrellbestanden. Her er det viktig å få etablert et forskningsprosjekt for å kartlegge makrellbestandens tilhørighet. Et sentralt tema er da hvorvidt det faktisk finnes en sydlig makrellbestand, slik EU har lagt til grunn. Her mener opposisjonen at Norge må gå mer offensivt til verks, øke forskningsinnsatsen og eventuelt stå uten makrellavtale for å forsøke å løse opp i situasjonen. Fiskeriminister Svein Ludvigsen fikk presset gjennom en endring av vanntrekkbestemmelsen som gav EU store, og urimelige, fordeler. Det er viktig at det er et politisk press i slike saker, for her får Norge selvfølgelig ingenting gratis i forhandlinger mot andre nasjoner. Ved inngåelse av Smutthullavtalen mellom Norge, Island og Russland i 1999 uttalte utenrikskomiteen at det ved revisjon bør være et mål å få til en bedre balanse mellom den kvote som islandske fartøy kan ta i norsk sone, og den kvote norske fartøy kan ta i islandsk sone. Fiskebåtredernes Forbund tok initiativ til reforhandling av avtalen både i 2002 og 2006. Dette er en avtale som kan reforhandles hvert tredje år. Komiteen ber Regjeringen ta initiativ til å reforhandle denne avtalen ved neste mulighet, eller orientere Stortinget om årsaken til at man ikke gjør det. Når det gjelder rammebetingelser, er det viktig å sikre mest mulig like tekniske reguleringsbestemmelser. Et eksempel er bestemmelsen om vanntrekksprosenten. Andre eksempler er at flåten fra ulike land bruker ulike omregningsfaktorer, det brukes ulik maskevidde, ulikt minstemål osv. I spørsmålene om Smutthullavtalen, avtalen med EU og rammebetingelser gir regjeringspartiene uttrykk for stor frustrasjon over at disse i det hele tatt blir omtalt i merknadene til innstillingen. En mer likegyldig holdning til sentrale rammebetingelser for norsk fiskerinæring skal man lete lenge etter. Det forteller litt om situasjonen i norsk fiskeripolitikk at synspunktene til Arbeiderpartiets fiskeripolitiske talsmann, Steinar Gullvåg, i dagens Fiskaren blir rost opp i skyene av islandske fiskebåtredere. Regjeringspartiene bør ta inn over seg at dette, i likhet med NOx-avgift og strukturspørsmål, er saker av stor betydning for norske fiskere. Dette er nok en sak hvor opposisjonen må legge press på Regjeringen for å ivareta norske fiskeres interesser.