Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2012-02-16:
Jeg ønsker å bruke min taletid på å kommentere situasjonen i Myanmar – eller Burma. Utenriksministeren peker på de klare tegn på positiv utvikling som vi har sett den senere tid, som er svært lovende for befolkningen i Myanmar. Samtidig vet vi at politiske fanger er frigitt med klare betingelser om at de, dersom de begår de samme fornærmelser mot regimet, vil måtte sone ferdig den straffen de allerede er dømt til. Vi vet at det inntil nylig har foregått og fortsatt foregår grove overgrep mot etniske minoriteter fra regimet, og vi vet heller ikke om regimet faktisk er villig til å gi fra seg makten den dagen folket benytter sin frihet. Likevel er det ingen tvil: Myanmar er inne i en utvikling som knapt noen av oss hadde våget å håpe på for bare få måneder siden. Det lover svært godt, og tegnene er klare, tegnene er tydelige: Her går det med relativt raske steg i riktig retning. Da er spørsmålet: Hvordan kan Norge og det internasjonale samfunn bidra til at utviklingen mot demokrati og menneskerettigheter fortsetter, lengst mulig? Svaret på det er ved fortsatt å bruke gulrot og pisk, og det er et spørsmål om dosering og timing av de virkemidlene vi har. Det er to viktige forhold vi da må ha in mente. For det første må vi anta at referansene for president Thein Sein og regimet når man driver denne prosessen framover, ikke nødvendigvis er norske og skandinaviske demokratier, men at det heller kanskje er naboer og venner i ASEAN-området, med andre ord land som er tilstrekkelig åpne til at man kan handle med omverdenen og ha normale forbindelser til omverdenen, men som likevel begår grove brudd på menneskerettighetene hver eneste dag. For det andre må vi ta inn over oss at store deler av det internasjonale samfunnet nærmer seg Myanmar med store, tunge geopolitiske interesser og økonomiske interesser, som driver de store internasjonale aktørene i deres forhold til Myanmar. Begge disse to forholdene peker i retning av at man nå relativt raskt kan se at situasjonen stabiliserer seg, og dermed må det internasjonale samfunnet slippe trykket når utviklingen har kommet dit hen at man er på et sted noenlunde i nærheten av flere av de andre nabolandene i området, der naboland og land med store interesser kan gå inn, handle og ha både økonomiske og geopolitiske fortjenester av det. Utenriksministeren nevner også at valget 1. april er en viktig test som kan utløse fjerning av sanksjoner på nytt, og at det er den rådende holdningen i EU og i USA. Ja, vi må også sammenligne vår virkemiddelbruk og vår politikk overfor nabolandene i ASEAN og tilsvarende land andre steder i verden med tanke på brudd på menneskerettighetene. Samtidig er det én viktig forskjell på de andre landene og Myanmar, der vi er nå, og det er at Myanmar er i bevegelse. Nå er det en prosess i gang som gir oss en historisk mulighet til å drive denne utviklingen framover. Da er det viktig at vi ikke slipper taket for tidlig, for målet må være frihet, demokrati og menneskerettigheter for det burmesiske folk. Med hensyn til spørsmålet om videre lettelse av sanksjoner peker utenriksministeren på rådende holdninger i EU og USA. Samtidig peker han på at Norge har fått en særskilt rolle i forholdet til Myanmar på grunn av de disposisjonene vi har gjort. Da er det viktig at vi benytter den rollen til å jobbe for demokrati og menneskerettigheter, og ikke slipper taket av hensyn til de tyngre interessene som andre kan være drevet av.