Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-10-15:
Spørreren er godt kjent med at det er begrensninger i min myndighetsutøvelse i denne type saker, for jeg kan ikke instruere verken regjering, riksadvokat eller påtalemyndighet med hensyn til de etterforskningsskritt man foretar seg, og de tvangsmidler man bruker. Så det er vanskelig å kommentere den enkeltsaken. Men den reiser et veldig viktig spørsmål i forhold til våre politifolks beskyttelse ute. På generelt grunnlag vil jeg derfor understreke at det er et høyt prioritert arbeid for Regjeringa å bekjempe kriminalitet og sørge for en forsvarlig og effektiv straffeforfølgning. Det er i denne sammenheng helt avgjørende at personer som utsettes for kriminalitet, og publikum i sin alminnelighet, har tillit til straffesaksarbeidet, selvfølgelig også når det er lovens håndhevere som sjøl rammes. Dette gjelder i særlig grad saker av stor alvorlighetsgrad, som i voldssaker – som vi her står overfor, og som er grunnlaget for spørsmålet. Det arbeides kontinuerlig med å forbedre elementer som kvaliteten på etterforskningen, saksbehandlingstid og oppklaringsprosenten. Samtidig er det et ufravikelig krav at straffesaksbehandlingen holder en slik kvalitet at man sikrer riktige avgjørelser og ivaretar den enkeltes rettssikkerhet på ethvert trinn av saken. Det må også gjelde i denne type saker. Polititjenestemenn skal ha og har et særskilt strafferettslig vern. Vi har flere alminnelige bestemmelser med straffesanksjoner mot hindring av politiets arbeid og mot forulemping av polititjenestemenn. Under utøvelsen av politimyndighet har polititjenestemenn et spesielt strafferettslig vern bl.a. etter straffeloven § 127, vold mot offentlig tjenestemann, § 128, bruk av trusler for å få en tjenestemann til urettmessig å foreta/unnlate en tjenestehandling, § 132 a, motarbeiding av rettsvesenet, og § 326, hindring av offentlig tjenestemanns tjenesteutøvelse. Dertil kan naturligvis de alminnelige bestemmelsene i straffeloven, eksempelvis til vern mot legemskrenkelser, også være anvendelige. Hvordan bruker domstolen disse bestemmelsene? Jo, rettspraksis i saker som gjelder vold mot offentlig tjenestemann, er gjennomgående streng, og straffeutmålingen vil ofte i disse sakene være ubetinget fengsel. Ut fra de refererte bestemmelser i straffeloven og gjeldende straffeutmålingspraksis er jeg av den oppfatning at politiet generelt har et godt strafferettslig vern. Når det gjelder varetektsfengsling, er vilkårene for dette strenge. Det er viktig å understreke at varetektsfengsling ikke er straff, men et tvangsmiddel som benyttes i sikringsøyemed, helst umiddelbart når saken er oppstått. Det gjelder her ingen spesielle regler når overtredelsen har rammet en polititjenestemann. Saken skal bedømmes etter de alminnelige regler, og det er flere vilkår for fengsling, bl.a. at det må foreligge skjellig grunn til mistanke. Så må man ha spesielle fengslingsgrunnlag. Det kan være unndragelsesfare, gjentakelsesfare, fare for bevisforspillelse, eller man kan også fengsle på bakgrunn av straffeprosessloven § 172, som altså hjemler en mulighet for å holde i varetekt hvis en løslatelse ville støte allmennheten og virke krenkende i så måte. Straffeprosessloven § 172 gir adgang til fengsling når det aktuelle lovbruddet kan gi minst ti års fengsel, eller at det foreligger omstendigheter som i særlig grad styrker mistanken om forbrytelse mot nærmere angitte lovbrudd, de mest alvorlige legemskrenkelsene som ikke har en strafferamme på minst ti års fengsel. Som tidligere nevnt, er varetekt ikke straff. Reaksjonen på at det er utøvet vold eller annen utilbørlig atferd mot en polititjenestemann, skal komme ved idømmelsen og utmålingen av den reaksjonen som kommer.