Jan Petersen (Høyre), 2009-06-08:
Det er for så vidt ikke så mye jeg vil legge til det innlegget saksordføreren holdt på vegne av komiteen. Det er enstemmighet i komiteen om de aller fleste viktige spørsmål. De dissensene som forekommer, forekommer i forbindelse med odelstingsproposisjonen. Når jeg allikevel ønsket å ta ordet, var det dels fordi også jeg gjerne vil slutte meg til ordene om anerkjennelse av den innsatsen veteranene har gjort ute. Det er ingen tvil om, som det er sagt av begge talerne før meg, at dette er en viktig del av norsk sikkerhets- og utenrikspolitikk. Det er heller ikke noen tvil om at de som reiser ut – for noens vedkommende – må bære en ganske tung byrde. Det er derfor viktig å understreke at den oppgaven som er utført, er noe det norske samfunnet kjenner stor takknemlighet for. Jeg tror det er viktig at vi innretter vårt arbeid for veteranene på en slik måte at denne anerkjennelsen får et uttrykk. Nå er det slik at den meldingen som er fremlagt, er av en mer generell karakter, så generell at noen i høringen i komiteen nok ønsket at saken skulle utsettes eller tilbakesendes. Jeg tror imidlertid at meldingen har fått en riktig form, og jeg tror det er viktig at de nærmere detaljene utarbeides i form av en handlingsplan, slik det også legges opp til. Derfor synes jeg det er viktig at denne meldingen behandles nå i dag, og at arbeidet, som sikkert kommer til å skje i nært samarbeid med veteranenes organisasjoner, får et så stort trykk som det er mulig å sette på det. Jeg har for så vidt bare en liten detalj jeg har lyst til å legge til i den nå så berørte innstillingen, og det er det faktum at veteranproblemstillingen er noe vi nå åpenbart møter i svært mange NATO-land. Alle har noenlunde parallelle problemstillinger å ta stilling til. Derfor synes jeg det hadde vært fint om det hadde vært mulig å få til et internasjonalt samarbeid hvor man satte seg ned og utvekslet erfaringer, og kanskje også kom frem til en felles håndtering. Blant enkelte av veteranorganisasjonene er det stor interesse for dette, og jeg tror det er viktig å prøve å samle så mye felles politikk som overhodet mulig. Siden jeg ikke er medlem av Odelstinget, så la meg bare nevne to ting om det som er mer kontroversielt i forbindelse med odelstingsproposisjonen. Sakene henger jo nøye sammen. Det ene er: Hvor lenge skal Forsvarets ansvar foreligge? Her får vi en diskusjon om det skal være i ett år eller fem år. Under enhver omstendighet er jo ettårsfristen et godt skritt fremover, fordi det gir et ansvar og en klarhet i ganske lang tid etter tilbakekomst. Jeg mener at Regjeringens forslag om ett år er det riktige, gitt at det praktiseres med den nødvendige mykhet. At plikten ikke varer i mer enn ett år, tror jeg det er riktig å fastsette. Hvis noen imidlertid skulle trenge veiledning og hjelp etter den tid, er jeg sikker på at Forsvaret kommer til å yte dette, men den videre oppfølgingen vil da skje på den sivile siden, det være seg i helsevesenet eller hvor behovet måtte være. Jeg tror vi skal prøve oss litt frem, i den forstand at det etter noen år kan være nødvendig å trekke erfaringer fra dette. Skulle det da vise seg at vi har foretatt et feil valg, er det sikkert mulig å gjøre det om igjen. Når det gjelder erstatningsordningen, er jeg glad for at vi nå får et system som tar vare på ikke bare dem som skades fremover, men også mange av de sakene som ligger der. Det er helt klart at her har vi et behov for å kvittere ut. Jeg har merket meg at Regjeringen har forandret standpunkt fra høringsrunden og til det endelige lovforslaget, og det er sikkert mange gode grunner for det. Men jeg må si at etter å ha sett nøye på det, er jeg kommet til at det å ha én ordning vil være det riktige, og jeg vil anbefale Høyres medlemmer å stemme i overensstemmelse med det. Det blir også på mine vegne fremmet et forslag om det når man kommer til Odelstinget, og det gir uttrykk for et ønske om å ha den samme ordningen for alle sammen, slik som det opprinnelig også var tenkt.