Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-26:
Kontroll- og konstitusjonskomiteen har reist sak om Helse- og omsorgsdepartementets eierstyring knyttet til nytt sjukehus i Nordmøre og Romsdal. Måten eierstyringa ble gjennomført på, skapte så sterke reaksjoner i Nordmøre og Kristiansund at over 10 000 mennesker gikk i fakkeltog mot det som skjedde. Dette er et så synlig bevis på at denne eierstyringa av de statlige sjukehusene ikke har tillit og legitimitet i befolkninga. Dette var bakgrunnen for at kontrollkomiteens flertall – alle unntatt Høyre og Fremskrittspartiet – besluttet å reise sak. Saken er, så langt jeg har oversikt over, enestående etter at helseforetaksloven ble vedtatt i 2001. Komiteens arbeid er derfor viktig for å belyse hvordan loven praktiseres. Spesialisthelsetjenesten er svært viktig for folk. Den er omfattende og krevende, og det bevilges store økonomiske ressurser for at alle skal få hjelp når de trenger det. Helseforetaksloven gjelder for spesialisthelsetjenesten – sjukehusene – og er en meget krevende lov. Helseforetaksloven skal legge lovgrunnlaget for trygghet blant innbyggerne, ikke minst når en trenger det ved akutt sjukdom og ulykke. Som saksordfører har jeg laget en grundig og omfattende innstilling. Spesielt Høyre og Fremskrittspartiet har også kritisert det. Det er derfor ikke mulig for meg som saksordfører å representere hele komiteen i denne innledninga. Etter min og Senterpartiets vurdering kan ikke denne innstillinga bli grundig nok fordi loven er så fleksibel for dem som er satt til å fatte vedtak etter loven. En kontrollsak blir derfor meget krevende. Det som til slutt er attesten på god eierstyring, er om beslutninga skaper tillit og legitimitet i befolkninga, og dette sjøl om utfallet av prosessen gir et vedtak som en er uenig i – men har respekt for – fordi arbeidet har vært tillitvekkende. Da må arbeidet skje i åpenhet, altså gi grunnlag for demokratisk kontroll, og være basert på grundig saksbehandling. Forvaltningsloven § 17 første avsnitt må altså følges, slik at saken skal være opplyst så godt som mulig før vedtak fattes. Statsråd Høies eierstyring i saken har ikke gitt tillit og legitimitet hos de berørte. Som saksordfører har jeg derfor arbeidet for å få en grundig og saklig belysning av lovens formål, virkemåte og praktisering i denne konkrete saken. Dette skulle gi respekt, uavhengig av hvilken mening en har til sakens utfall. Det vil jeg understreke. Så langt jeg har erfart, har heller ingen kritisert innstillinga for usaklig slagside eller feil. Arbeidet har vært meget krevende, for på en rekke punkt har eier – les: statsråden – ikke fulgt de krav som er stilt for god forvaltningspraksis i offentlig virksomhet. Det er åpenbart ulike oppfatninger av om organiseringa av spesialisthelsetjenesten etter helseforetaksloven har vært et vellykket grep. Det som i alle fall er klart, er at dette er en krevende styringsmodell. Denne saken har fått langt flere til å erfare dette gjennom den kunnskap og erfaring som saken gir. Svært mange i Møre og Romsdal har stilt spørsmål ved hvorfor det er brukt så store økonomiske ressurser i saken. Det er nevnt over 150 mill. kr, samtidig som det framstår for folk at beslutninga om tomtevalg var avklart på forhånd. Dette er etter min mening et berettiget og alvorlig spørsmål. Slik skal en ikke bruke offentlige penger. Siden innstillinga er omfattende og grundig samt preget av stor uenighet – hvor Fremskrittspartiet og Høyre gikk så langt at de mente det ikke var noen sak for komiteen – vil jeg bare berøre noen hovedpunkter i denne innstillinga. Jeg vil anbefale folk å lese innstillinga nøye for å få innsyn i sakens mange finesser som legges til grunn for de konklusjoner som er trukket i innstillinga. Statsråd Høie sa i brev av 23. desember 2014 at det er «misforståelser med hensyn til hvordan god eierstyring bør utøves», og at det er «naturlig og nødvendig at det er en løpende og tett dialog». I brev av 12. januar 2015 presiserte statsråden at «dialog, meningsutveksling og ulike former for signaler utenom foretaksmøtet er ikke i strid med helseforetaksloven». På bakgrunn av de mange ubesvarte spørsmål som disse skriftlige svarene fra statsråd Høie reiste, ble det reist sak, og komiteen besluttet i møte den 20. januar å gjennomføre en kontrollhøring i saken fredag den 13. februar. Først vil jeg slå fast: Offentlighetsloven gjelder for helseforetakene, jf. offentlighetsloven § 2 c. Forvaltningsloven gjelder for foretakenes virksomhet, altså at «forvaltningsorganet skal påse at saken er så godt opplyst som mulig før vedtak fattes». Denne kontrollsaken gjelder først og fremst statsrådens eierstyring etter helseforetaksloven. Helseforetaksloven ble vedtatt ved stortingsvedtak av 6. juni 2001. Det innebar at ansvaret for spesialisthelsetjenesten ble overført fra fylkeskommunene til staten. Med loven ble det etablert en ny styringsmodell der spesialisthelsetjenesten ble organisert i sjølstendige økonomiske og juridiske enheter, kalt helseforetak og regionale helseforetak. I lovens § 1 sies det: «Helseforetakenes formål er å yte gode og likeverdige spesialisthelsetjenester til alle som trenger det når de trenger det, uavhengig av alder, kjønn, bosted, økonomi og etnisk bakgrunn, samt å legge til rette for forskning og undervisning.» Eierstyringa etter helseforetaksloven framgår av § 16 i loven, om foretaksmøtets myndighet, hvor det heter: «Eiere utøver den øverste myndighet i foretak i foretaksmøte. Eier kan ikke utøve eierstyring i foretak utenom foretaksmøte.» I Prop. 120 L for 2011–2012, Endringer i helseforetaksloven, framgår det av kapittel 4, Synliggjøring av den nasjonale og politiske styringen av de regionale helseforetakene innenfor helseforetaksmodellen, at gjeldende rett har ført til at det i den offentlige debatten om helseforetaksmodellen har blitt argumentert med at det er for lite nasjonal styring og for lite politisk styring av spesialisthelsetjenesten. Det framgår av Prop. 120 L punkt 4.4 at etter høring om endringer i helseforetaksloven var departementets vurdering: «Slik helseforetaksmodellen er regulert i helseforetaksloven, er det en meget fleksibel modell. Staten kan velge å foreta eierstyring tett på foretakene, så tett at foretaket nærmest blir som et underliggende forvaltningsorgan, eller staten kan opptre som en meget tilbaketrukket eier og kun holde foretaksmøte når loven pålegger det.» Videre til åpne styremøter: Komiteens flertall – alle unntatt medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet – vil påpeke at helseforetaksloven med ikrafttredelse 1. januar 2002 ble endret gjennom lov om endringer i helseforetaksloven kunngjort 14. desember 2012, og ved denne behandlinga fikk loven en ny § 26a, Åpne styremøter, hvor det heter: «Styremøter i foretak skal holdes for åpne dører hvis ikke annet følger av lovbestemt taushetsplikt eller av vedtak etter annet ledd. Dersom det foreligger et reelt og saklig behov, kan styret vedta å behandle en sak for lukkede dører i følgende tilfeller:» Det framgår av punkt 2: «Orientering om sak som er på et forberedende stadium i saksbehandlingen i foretaket.» Det heter videre: «Vurderingen av om møtet eller deler av møtet skal foregå for lukkede dører, skal gjøres på møtetidspunktet.» I henhold til punkt 13.4.1 var departementets vurdering etter høring om endring i helseforetaksloven følgende: «Det har kommet frem i forbindelse med høringen at det avholdes lukkede styreseminarer der styresaker debatteres og i realiteten avgjøres. I den grad en slik praksis fører til at styremøtene i realiteten er lukket og hindrer allmennheten innsyn i behandlingen av styresaker, vil det være i strid med forslaget om åpne styremøter. At møter holdes for åpne dører, innebærer at alle som ønsker det kan være til stede og overhøre møtene, men uten tale-, forslags- eller stemmerett. Det er også alminnelig adgang til å referere fra åpne møter. Etter høringen er departementet blitt styrket i sitt syn på at lovfesting av åpne styremøter kan bidra til å understøtte tillit og legitimitet i foretakene.» Det har vært debatt om unntak fra hovedregelen om at styremøter skal være åpne, nærmere bestemt den type unntak som gjelder av omsyn til foreløpig orientering. Det heter i kapittel 13.4.2.3 i Innst. 20 L for 2011–2012 følgende: «På denne bakgrunn mener departementet at regelverket bør åpne for at styret kan vurdere å lukke styremøter av hensyn til orienteringer om saker som er på tidlige og forberedende stadier i saksbehandlingen.» Da vil jeg si: Dette er vedtak som i tilfelle må gjøres på møtetidspunktet og ikke unnlates å ta stilling til. Det er interessant å merke seg at både Høyre og Fremskrittspartiet mener at dette poenget ikke har relevans for saken. Når det gjelder spørsmål om daglig leder, het det i den tidligere loven – det var nedfelt i § 37: «Foretaket skal ha en daglig leder som tilsettes av styret, som også fastsetter daglig leders lønn. Styret treffer vedtak om å si opp eller avskjedige daglig leder.» I Ot.prp. nr. 66 for 2000–2001, merknad til § 37 – som var daværende paragraf, nåværende er 36 – står det følgende: «Bestemmelsen fastsetter at både regionalt helseforetak og helseforetak skal ha en daglig leder. Daglig leder tilsettes, sies eventuelt opp og avskjediges av styret. Det er ikke adgang til å ta inn i vedtektene at foretaksmøtet skal ha denne myndigheten. Dersom daglig leder skulle ansettes av foretaksmøtet, kunne det oppstå uklarheter omkring styrets overordningsforhold til daglig leder. «Daglig leder» er lovens betegnelse på den som har ansvar for den daglige ledelsen av foretaket. Loven er ikke til hinder for at det i praksis brukes andre betegnelser, så som sykehusdirektør i helseforetak hvor dette er aktuelt.» Som sagt, det er også formuleringa i dagens § 36 i loven. Når det så gjelder helseforetak og helseforetaksmodellen, er den krevende. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, viser til kontrollhøringa den 13. februar. Flertallet hadde besluttet at høringa skulle omhandle, men ikke begrenses til, spørsmålet: Er eierstyring knyttet til nytt sykehus i Nordmøre og Romsdal i overensstemmelse med helseforetaksloven? Flertallet hadde også besluttet at eierstyringa skal vurderes på alle nivåer: Helse Møre og Romsdal, Helse Midt-Norge og Helse- og omsorgsdepartementet. Flertallet viser til at det vi behandler, er et juridisk felt. Helseforetaksloven har ikke vært oppe i Høyesterett, og det foreligger derfor ikke slike autoritative rettsavgjørelser. Blant annet derfor innkalte komiteen professor emeritus Jan Fridthjof Bernt ved Universitetet i Bergen til høringa. I forkant av høringa hadde professor Bernt oversendt sitt notat: «Styringskompetanse og ansvarsforhold etter helseforetaksloven». Flertallet, unntatt Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Miljøpartiet De Grønne, mener at dette notatet gir grunnlag for bedre å kunne forstå problemstillingene som knytter seg til hvorvidt eierstyring i denne saken er i overensstemmelse med helseforetaksloven. Professor Bernts notat dels bekrefter og dels presiserer den forståelse som det er redegjort for i merknadene der loven gjennomgås, og ikke minst klargjør notatet de overordnede intensjonene og systematikken i loven og særlig dens modell for organisering. Flertallet, unntatt Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Miljøpartiet De Grønne, vil påpeke at valget av organisasjonsmodell for spesialisthelsetjenesten er uttrykk for et bevisst valg fra Stortingets side om å skille mellom de tre typene ansvar: det helsepolitiske ansvar, det forvaltningsmessige ansvar og det operative ansvar. Med loven har Stortinget ønsket å etablere en formell struktur som skaper en viss grad av armlengdes avstand mellom det helsepolitiske ansvar ved statsråd, det forvaltningsmessige nivå og det operative, tjenesteytende nivå. Dette flertallet kan ikke se det annerledes enn at formålet med dette grepet har vært å styrke det lokale, regionale nivå som ansvarlige beslutningsarenaer og forhindre at departement og statsråd blir trukket inn og gjort ansvarlig for ulik svikt og kontroversielle avgjørelser på det forvaltningsmessige og det operative tjenesteytende nivå. Komiteens flertall, alle unntatt Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, vil understreke at dette er en krevende styringsmodell. Sjølve inndelinga med et utøvende nivå som skal forholde seg til forvaltningsmessig styringsnivå, som igjen skal gjennomføre politiske valg og strategier som er besluttet på nasjonalt nivå, er i seg sjøl velkjent for ulike typer offentlig tjenesteyting. Det som kompliserer saken, er at Stortinget har valgt å gjøre dette ved en selskapsrettslig konstruksjon. Virksomheten er ikke forankret i en tradisjonell modell for offentlig forvaltning, men i stedet knyttet opp til en selskaps- og foretaksmodell, der samhandlinga ikke skjer mellom ulike nivåer innen en hierarkisk forvaltningsmodell, men mellom tre juridisk sett sjølstendige ansvarsenheter. Det er et flertall i komiteen, alle unntatt Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, som sier at statsråden skal forholde seg til helseforetakets styre og ikke til enkeltpersoner. Dermed får alle styremedlemmer det samme beslutningsgrunnlaget når saken behandles i foretakets styre, og man unngår at det skapes inntrykk av at statsråden har noen form for direkte instruksjonsmyndighet overfor styreleder, styremedlemmer eller direktør, eller krav på personlig lojalitet fra disse. Etter dette flertallets mening må det derfor være rutiner for at dersom et styremedlem eller en daglig leder mottar informasjon eller styringssignaler fra statsråd eller embetsverk, skal dette straks nedtegnes og formidles videre til de andre styremedlemmene, slik at det blir en del av det felles beslutningsgrunnlaget for styrets saksbehandling. Det samme gjelder om en styreleder går inn i samtaler med utvalgte styremedlemmer for sammen med daglig leder å komme fram til et felles standpunkt. Spesielt er det viktig at slik uformell kontakt ikke skjer i en form som undergraver saksbehandlingsprosesser der helseforetak skal gi en innstilling som skal danne grunnlag for avgjørelser som skal treffes av foretaksmøte eller storting. Styringssignaler fra statsråden eller det regionale helseforetaket skal være legitime og viktige når det gjelder hvilke alternativer som skal utredes og vurderes, men hvis de får karakter av å være bestillinger til personer eller styrer om hva de bør mene og si, innebærer det at innstillingsprosessen blir undergravd. Det samme flertallets mening er at det ikke må skje noe på det enkelte trinn i saksbehandlinga som fører til at innstilling og vedtak i større eller mindre grad framstår som bestillingsverk. En slik innstilling må være en sjølstendig meningsytring fra styret i vedkommende foretak, avgitt på grunnlag av det mandat som er gitt. Verken styre eller direktør må gå inn i eller foregripe de politiske vurderingene som statsråden skal foreta, som et forsøk på å imøtekomme styringssignaler eller oppfylle uformelt formidlede forventninger fra statsråden. Hvis en innstilling likevel er påvirket av mer eller mindre uformelle styringssignaler fra statsråd til styreleder, eller fra styreleder til direktør, må dette komme til uttrykk som et uttalt premiss for innstillinga. Hvis dette holdes skjult for foretaksstyret eller offentligheten, er det en alvorlig svikt i beslutningsgrunnlaget når statsråden treffer sitt vedtak i foretaksmøtet. Det vil kunne ses på som et forsøk på å skyve viktig uenighet mellom statsråd og foretak, mellom ulike foretak eller mellom direktør og styre under teppet. Det vil også kunne ses på som forsøk på å svekke motstanden mot det alternativet som staten ønsker ved å framstille standpunkter som i vesentlig grad er påvirket av politiske valg, som rent faglige vurderinger. Dette vil da måtte anses som en vesentlig feil ved saksbehandlinga, i strid med prinsippet i forvaltningsloven § 17 første avsnitt, om at en sak skal være opplyst så godt som mulig før vedtak fattes. Det vil også være i strid med de grunnleggende forutsetninger for forholdet mellom de tre styringsnivåene, som er knesatt i helseforetaksloven og i strid med allmenne etiske prinsipper for god forvaltningsskikk ved utredning og saksbehandling. Komiteens medlemmer fra Høyre og Fremskrittspartiet konstaterer de synspunkter jeg nå har kommet med og mener de ikke har relevans for saken. Det viser at det er en grunnleggende uenighet, og det er viktig å få avklart hva regjeringspartiene mener med det de sier om at dette vil innebære en tettere eierstyring, og at det vil sette bestemmelsen om eierinstruks gjennom foretaksmøtet helt ut av kraft. Gjennom idéfasen går det fram av innstillinga at det her har skjedd en endring mens arbeidet i Møre og Romsdal har foregått. Kontrollkomiteen behandlet tidligere, på basis av en rapport fra Riksrevisjonen, hvordan slike prosjekter ble gjennomført. Det kom sterk kritikk av det, og det kom fram at undersøkelsen viste at det faktiske valget ved utbyggingsalternativ i stor grad skjer før utredninga og analysene av de alternative løsningsforslagene i konseptfasen foreligger. Så ble det vedtatt en ny veileder for dette, og den saken vi nå behandler, er den første saken etter den nye veilederen. Det går klart fram i den nye veilederen hvordan en skal gå fram. Det er ganske spesielt at statsråden ikke har fulgt veilederen i dette spørsmålet. Det er en meget spesiell sak, siden det er en ny veileder, og det er bl.a. et resultat av Riksrevisjonens og kontrollkomiteens kritikk av tidligere praksis etter den veilederen som var fra 2006. Det bør vekke oppmerksomhet at Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre ikke finner det relevant for saken at beslutninga skal fattes etter vedtatte prinsipper. Dette må følges opp videre. Når det så gjelder gjennomføring av sentrale tema og uttalelser, er ett sentralt tema det som går på fortrolighet. Gjennom høringa kom det klart fram at fortrolighet er en del av det som skjer i utpreget grad i hele forvaltninga etter helseforetaksloven. Statsråden sa følgende, ifølge høringsreferatet, side 83: «Jeg kan prøve med et eksempel for å illustrere hva jeg mener med dette: En styreleder kan ta kontakt med meg og si at en vurderer om en skal igangsette en prosess med nedleggelse av en fødeavdeling på et sykehus. Alle som sitter her, vet at det å starte sånne prosesser er ekstremt krevende. Det skaper mye uro i egen organisasjon. Det ville hatt stor betydning for deres lederes autoritet, ikke minst hvis det er sånn at en vet at en sånn prosess uansett ville ende f.eks. med at jeg i foretaksmøtet stoppet prosessen, eller at Stortinget ville pålegge meg å stoppe en sånn prosess. Det må være mulig for en styreleder, f.eks. før en starter den typen vanskelige prosesser, å ta kontakt med meg som statsråd og si: Hvis jeg starter en sånn prosess, vil det være et helt håpløst politisk prosjekt, eller er det mulig å gå videre med det? Det er å utøve godt lederskap. Jeg må kunne svare styrelederen på det uten at jeg nødvendigvis må informere Stortinget om en sånn kontakt, for da vil den måten å lede på, å sørge for at politiske rammer rundt foretakene fungerer, ikke være mulig å håndtere.» Å utøve ledelse i fortrolighet er et prinsipp som har gyldighet ved privat eierskap, men her dreier det seg om statlig eierskap i et demokrati. Her er det tale om utøvelse av makt over svært viktige avgjørelser, og med det følger offentlig ansvar. Statsrådens maktutøvelse må komme offentligheten i hende. Offentlig politikks maktutøvelse kan ikke foretas i det skjulte. Statsråden gjør krav på å kunne følge prinsippet om at maktutøvelse kan skje i det skjulte. Det er dette Stortinget må ta stilling til. Senterpartiet er skarp motstander av at helseforetaksloven praktiseres på denne måten. Arbeidet med idéfaserapporten var ansvaret til Helse Møre og Romsdal. Det var meget krevende, med svært ulike meninger. Arbeidet hadde pågått i lang tid og hadde etter forholdene – og jeg vil understreke: etter forholdene – tillit blant ansatte, folkevalgte og innbyggere. Dette ble radikalt endret ved konsekvensene av brevet av 9. oktober 2014 fra Akademikernes samarbeidsutvalg og det som så skjedde. Brevet ble sendt til departementet ved ekspedisjonssjef Frode Myrvold. Brevet fra Akademikernes samarbeidsutvalg førte til telefonsamtaler gjennom helga 10. oktober til 12. oktober mellom statsråd Høie og styreleder Styve Holte i Helse Midt-Norge. Saken ble fulgt opp i kontrollkomiteens høring, og Martin Kolberg stilte følgende spørsmål: «Det neste er en sak vi skal belyse senere i dag, at en styreleder ble instruert om å si opp en direktør.(…) Er det, etter din mening, et tydelig brudd på loven?» (…) Professor Bernt svarte: «Ja, slik som statsråden selv refererer dette i sitt svar, så ser jeg det som et klart brudd på loven.» Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Høyre og Fremskrittspartiet, viser til det som framgår i høringa, også av referatet, når det gjelder hva Marthe Styve Holte sa. Hun ble spurt av undertegnede: «Holte, du har nå beskrevet det som har skjedd. Det som var ditt hovedpoeng, gikk på at bare ett organ kunne ha mynde – altså § 36. Så sa du at du gjennom den helga hadde diskusjon med statsråd Høie, og dere var ikke enige.» Styve Holte svarte – og nå kommer et veldig viktig poeng: «For å være helt konkret: Jeg sikter til det som skjedde med at statsråden ber meg sitte som styreleder, men likevel vil bestemme inn på styrets vesentlige arbeidsoppgaver. Det ble det umulig for meg å forholde meg til, og derfor sluttet jeg.» Statsråd Bent Høie utdypet så dette etter spørsmål fra Martin Kolberg: «Som jeg nevnte i et tidligere svar, er det helt klart at helseforetaksloven § 36 regulerer hvem som kan tilsette eller avsette administrerende direktør, ikke om eier kan ha meninger om hvorvidt foretaket er godt nok ledet eller ikke. Det er dermed klart at rent formelt er det utvilsomt sånn at det er styret som etter loven både tilsetter og avsetter administrerende direktør. Jeg mener på den annen side at det også er relativt klart at jeg som eier kan be styreleder om konkrete tiltak som ikke ligger til meg å beslutte i foretaksmøtet. Jeg må som øverste ansvarlig være sikker på at styreleder og styret ivaretar sine oppgaver ved å ha en god og forsvarlig ledelse av helseregionen. Jeg har i denne saken, som loven krever, forholdt meg til styreleder, og jeg har bedt henne om å gjennomføre tiltak som sikrer en forsvarlig ledelse av helseregionen.» Det går gjennom dette klart fram at statsråden har intet at angre, for å si det på den måten. Siden dette er et avgjørende punkt i denne saken om statsrådens utøvelse av eierstyring, vil jeg gå nærmere inn på dette. Faktum er klart: Statsråd Høie ba styreleder Holte avsette administrerende direktør Trond Michael Andersen. Hun skulle fortsette i styreledervervet. Det skulle skje uten at brevet som utløste statsrådens beslutning, ble sendt styret til behandling. Alt skulle skje raskt. Det betyr: Et brev som ble sendt til departementet 9. oktober, og som fører til statsrådens dramatiske opptreden 10. oktober, må være gjennomtenkt over noe tid. Det har ikke kommet noen informasjon til komiteen som belegger at dette er en personalsak. Tvert imot har administrerende direktør Trond Michael Andersen fått anerkjennelse for sitt betryggende arbeid fra departementet kort tid før dette brevet ble sendt. Det må være opplagt at statsråden var klar over at det å avsette administrerende direktør Trond Michael Andersen ville destabilisere Helse Midt-Norge rett før en vanskelig beslutning om tomtevalg i Helse Møre og Romsdal, dette når også styreleder ga klar beskjed om at slik eierutøvelse fra statsrådens side ikke ville bli akseptert, og at hun ville fratre. Framgangsmåten for den eierstyringa som vi nå behandler, ble da også helt annerledes etter at nestleder Ola H. Strand tok over styreleders ansvar og Daniel Haga ble konstituert som administrerende direktør 18. oktober. Det ble nå gjennomført en rekke møter. Som det framgår av innstillinga så langt: De har vært offentlig kjent. Kort fortalt resulterte dette i at administrerende i Helse Møre og Romsdal ikke fikk lagt fram sin innstilling i saken før Helse Midt-Norge offentliggjorde sin tilråding. Det ble gjennomført en rekke møter for å unngå at uenighet kom fram. Flere styremøter var ikke offentlig kjent, og det foreligger ikke referat. Administrerende direktør i Helse Møre og Romsdal fikk beskjed om at dersom en sto i stillinga til over nyttår og sluttet med egen begrunnelse som pyntet på fakta, ville muligheten for en bedre sluttavtale styrkes. Min konklusjon: Statsrådens ulovlige inngripen overfor styreleder Marthe Styve Holtes ansvar førte til en destabilisering av hele organisasjonen, med den konsekvens at statsrådens tomtevalg i foretaksmøtet 19. desember mangler tillit og legitimitet. Det som derfor er klart, slik konklusjonen kommer fra Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV, er at helseforetaksloven § 36 sier at det er styret som alene har ansvaret for tilsetting og avsetting av daglig leder. Statsrådens opptreden innebærer lovbrudd. Videre viser komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, til at Helse Møre og Romsdal hadde fått i oppdrag å utrede idéfasen om nytt sykehus i Nordmøre og Romsdal. Saksgangen skal være at helseforetakene avgir en utredning og gir sin innstilling på faglig og økonomisk grunnlag, som et råd fra helseforetaket til regionhelseforetaket og statsråden. Regionhelseforetaket mottar et faglig, økonomisk råd fra helseforetaket. Med utgangspunkt i dette rådet og sine egne vurderinger skal regionhelseforetaket gi sitt råd til helse- og omsorgsministeren om den beste løsninga. Med utgangspunkt i disse rådene foretar helse- og omsorgsministeren sin sjølstendige beslutning. Flertallet viser til at loven forutsetter at disse råd og beslutninger skal skje i åpenhet og være offentlige. Flertallet viser til at styret i Helse Midt-Norge og styret Helse Møre og Romsdal valgte å forsøke å komme til enighet i lukkede arrangementer, før Helse Møre og Romsdal var klar med sin utredning og innstilling til styret. Flertallet konstaterer at helseforetaksloven § 26 om styremøter og § 26a om åpne styremøter ikke er oppfylt. Flertallet vil også peke på at det er uakseptabelt at det i denne fasen underhånden spørres om statsrådens syn, med det formål å tilpasse seg dette synet. Videre heter det til slutt i vår konklusjon, som alle, unntatt medlemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, står bak, at vi mener at dersom det er faglig uenighet mellom de ulike ansvarsnivåer, så skal dette komme fram for offentligheten og ikke tilsløres. Dette flertallet mener at dette er en forutsetning for at styringa av spesialisthelsetjenesten skal være underlagt demokratisk kontroll og for å oppnå legitimitet i befolkninga. Dette flertallet kan ikke akseptere prosesser der de underliggende nivåers vurderinger ikke kommer fram, og der det søkes å skape enighet når vurderingene er ulike. Til slutt: Dette er en meget alvorlig sak for statsråd Høie. Det er en sterk gjennomgående kritikk, hvor Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV står sammen gjennom hele innstillinga.