trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-05-30:
Eg registrerer at når statsråden vert pressa, så vert orda større. For denne saka er etter mitt syn ikkje veldig komplisert. Det er sånn at det som er viktig, må skje raskt. Den nye modellen vert implementert for nye  tilfelle, og derfor må han raskt på plass. Eg meiner at statsråden må kunna ta seg den tida som trengst for å kunna sjå korleis ein skal handtera dei som har innretta seg etter den gjeldande instruksen. Men instruksen skal endrast, og det bør av omsyn til førehandsberekning skje raskast mogleg. Eg vil understreka at eg, og Senterpartiet, er heilt einig i det både Venstre og Kristeleg Folkeparti har sagt om dette, og oppfattar at deira syn òg er relatert til dei som har innretta seg etter gjeldande instruks. Det som er litt spesielt i denne saka, er at me har eit forslag der fleirtalet har sagt at ein fryktar at dette kan gje negative langsiktige konsekvensar. Det er bakgrunnen for forslaget. Så er det sånn at alle parti, utanom Høgre og Framstegspartiet, støttar forslaget. Då finn eg det veldig spesielt at statsråden, frå talarstolen, sankar ein slags innbilt verbal støtte frå Høgre og Framstegspartiet, saman med Kristeleg Folkeparti og Venstre, for eit forslag og forståinga av eit forslag som verken Høgre eller Framstegspartiet er med på. Det må jo vera sånn at sidan denne saka er så viktig at Høgre og Framstegspartiet stemmer imot, må dei vera ueinige, og då skal det ikkje vera dei to partia som definerer korleis denne teksten skal forståast. Så mitt råd til statsråden vil vera: Sørg raskt for at dette gjerast gjeldande for nye tilfelle. Sørg for at dei som har innretta seg etter instruksen, får fleksible overgangsordningar. For det er nettopp det fleirtalet understrekar: Ein fryktar dei langsiktige konsekvensane, og ein ønskjer å sjå dette samla når ein skal behandla Eidesen-utvalets utgreiing.
Monica Mæland (Høyre), 2017-05-30:
Jeg hørte med interesse på representantens innlegg om å ha en aktiv reiselivspolitikk. Det var bare synd at ikke det ga seg utslag i resultater, for det er jo slik at reiselivet i Norge gjennom åtte rød-grønne år faktisk ikke hadde den veksten som reiselivet har nå under denne regjeringen. Vi bruker altså penger, og vi har rammebetingelser som virker, i stedet for å putte pengene på programmer som man ikke vet om virker, f.eks. de regionale utviklingsmidlene. Vi forholder oss selvsagt til Stortingets vedtak, og vi går i gang med arbeidet så snart Stortingets vedtak er besluttet.
Monica Mæland (Høyre), 2017-05-30:
Det er riktig at kronekursen var en annen. Det var også hele den økonomiske situasjonen. Så det faktumet at vi har hatt et reiseliv i vekst, skyldes jo at vi har ført en økonomisk politikk som har vært bra for reiselivet. Jeg er slettes ikke imot markedsføringsarbeidet til Innovasjon Norge, jeg er bare opptatt av at vi måler arbeidet. I motsetning til Arbeiderpartiet mener jeg at en aktiv næringspolitikk handler om å gi bidrag til programmer som virker. Derfor har vi tatt oss tid til, gjennom denne regjeringsperioden, å måle effekten av bidragene. Innovasjon Norge har altså fått økt sine rammer med 750 mill. kr bare over Nærings- og fiskeridepartementets budsjett. Det nyter veldig mange bedrifter innenfor reiselivet godt av, senest Skylift, som ble åpnet i Loen forrige helg, og som har fått bidrag på over 30 mill. kr av Innovasjon Norge.
Monica Mæland (Høyre), 2017-05-30:
Ja. En aktiv distriktspolitikk er helt avgjørende for reiselivet. Reiselivet betyr bedrifter i hele landet, i bygd og i by. Og en aktiv samferdselspolitikk er kanskje den beste og viktigste distriktspolitikken. Derfor er det veldig bra at regjeringen gjennom disse årene har økt samferdselsbudsjettet med 50 pst. Det betyr veldig mye for framkommeligheten i hele landet. Da er jeg ikke sikker på om motorveier er det aller viktigste, men å få oppgradert både fylkesveier og riksveier er selvfølgelig veldig viktig, og å få oppgradert jernbanen er veldig viktig. Dette er jo tilbakemeldingen fra reiselivet i hele landet når vi har reist rundt og fått innspill på hva som er viktig: Det er reduserte skatter og avgifter. Det er en satsing på samferdsel. Det er en satsing på forenkling.
Monica Mæland (Høyre), 2017-05-30:
Ja, kronekursen besluttes verken i Stortinget eller i regjeringen, det vet jo representanten veldig godt. Kronekursen er et resultat av en økonomisk politikk, og den økonomiske politikken har selvfølgelig betydning for hvordan næringslivet har det. Min replikk var et svar på Heggøs uttalelser om at det gikk bra i reiselivet på tross av regjeringens politikk, ikke på grunn av den. Det er jeg helt uenig i fordi jeg mener at rammebetingelser, skatt, samferdsel, forenkling, forskning og innovasjon selvsagt har stor betydning for reiselivet.
Monica Mæland (Høyre), 2017-05-30:
Det jeg sa, var at man ikke visste om det virket. Man brukte altså midler på noe man aldri undersøkte – med mindre representanten sitter på kunnskap jeg ikke har. Man undersøkte aldri effekten – effekten på innovasjon, effekten på verdiskaping, effekten på sysselsetting. Jeg sa ikke at ikke mange prosjekter fikk støtte. Spørsmålet var jo om den støtten førte til verdiskaping og innovasjon. Vi har nå gjort en grundig gjennomgang, en helt historisk gjennomgang, av programmer i Innovasjon Norge, i Forskningsrådet, for å se på hva som skaper innovasjon, hva som skaper verdier, og hva som skaper sysselsetting, og det er de programmene vi har prioritert i denne perioden. Derfor vil man f.eks. se at en ordning som SkatteFUNN, som er økt i hvert eneste statsbudsjett i denne perioden, nå gir et rekordstort bidrag til å drive med utviklingsarbeid, et rekordstort antall bedrifter som får skattefradrag for å drive utviklingsarbeid. Det er viktig, og det virker.
Monica Mæland (Høyre), 2017-05-30:
Som representanten sikkert vet, er ikke de regionale utviklingsmidlene mitt ansvar. Mitt ansvar er programmer gjennom Innovasjon Norge og Forskningsrådet, som vi har økt fordi vi nå vet at det virker, og det har vi brukt tid på å finne ut av. Noe av det vi gjorde ved inngangen til denne regjeringsperioden, var å flytte midler fra regionale utviklingsmidler til fylkesveier, som vi mener er mye mer treffsikkert for næringslivet i hele landet.
Monica Mæland (Høyre), 2017-05-30:
Vi har antageligvis verdens strengeste miljøkrav til mineralnæringen. Det kan faktisk være en av forklaringene på at vi har falt på den indeksen som representanten viste til. Vi jobber gjennom ulike fora – gjennom EU, gjennom våre avtaler knyttet til frihandel, hvor internasjonale rammebetingelser er viktig, knyttet til næringsvirksomhet generelt og miljøpåvirkning spesielt. Så dette fokuserer vi på i våre møter med EU – spesielt – og med land vi forhandler fram f.eks. frihandelsavtaler med.
Monica Mæland (Høyre), 2017-05-30:
For det første inneholder alle moderne frihandelsavtaler egne kapitler om miljø. Det er en del av de kravene vi framsetter når vi forhandler fram avtaler – og da er det miljøkrav knyttet til næringsvirksomhet generelt. Når det gjelder kartleggingsbevilgningen, er det ikke slik at kartleggingen stoppet opp. Dette er hovedarbeidet til NGU. Men det som er kuttet, er de ekstrabevilgningene man fikk inn i sin tid. Jeg skulle gjerne fortsatt den satsingen, men vi har altså vært utsatt for en helt spesiell situasjon knyttet til både flyktninger og det faktum at vi har måttet iverksette ekstra tiltakspakker som gir effekt på kort sikt, som skaper sysselsetting på kort sikt. Da er det de satsingene vi har måttet gjøre gjennom våre statsbudsjetter. Men vi er ikke uenig i at kartlegging er viktig, selv om jeg mener at noe av det aller viktigste vi gjør, er å tørre å ta avgjørelser i vanskelige saker. Det sier næringen også. Man må få avgjørelser på plass i vanskelige saker for å få forutsigbarhet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-30:
Jeg har lyst til å stille et spørsmål til statsråden angående regionale utviklingsmidler, for hun sier i salen her at de ikke virker. Jeg tok bare et lite søk på internett for å sjekke «regionale utviklingsmidler og reiseliv», og det er altså en hel rekke prosjekter innen reiseliv som har fått midler i form av regionale utviklingsmidler over hele landet. Det går på å bygge arbeidsplasser, det går på tilgjengelighet for turistene, det går på sikkerhet når det gjelder f.eks. å stå på Trollstigen og se utover der, på å bygge opp anlegg som faktisk utvikler og muliggjør reiselivet. Så jeg lurer på hvordan i all verdens land og rike statsråden faktisk kan si at dette ikke virker. Hva ligger det i å ikke virke?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-30:
Jeg hører jo at statsråden lar seg trekke opp av dette, og det er jo interessant når man nå snakker om regionale utviklingsmidler, som statsråden har ansvaret for, helt generelt, og ikke kun om dem som får midler knyttet til reiselivet. Jeg tenker i hvert fall at det er naturlig at statsråden har gått gjennom effektene av regionale utviklingsmidler, siden regjeringen stadig har redusert den potten. For det første har man kanskje ikke tillit til at fylkene skal ha den typen mulighet til regional utvikling. Og det ville være interessant å høre hvorfor man da har redusert flere hundre millioner i den potten, siden det faktisk virker. Har man redusert de midlene uten å vite om de virker eller ikke? Det kunne være interessant å høre fra statsråden.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-30:
Dette har vært en interessant debatt, og for å si det slik tror jeg alle i næringskomiteen er opptatt av at det går bra med reiselivsnæringen, og at det er viktig at vi har en politikk som bygger opp under den. Dette er jo en næring som er en av verdens raskest voksende næringer for tiden, og Norge har gode forutsetninger for å lykkes. Da skulle det bare mangle at vi ikke klarer å lykkes med den naturen som vi har i dette landet, og med de ressursene og kapasitetene vi faktisk har. Nå er det mange som har tegnet det bonderomantiske bildet, med vill og vakker natur, lokal mat, unik kulturarv, osv., så jeg tror at her har det faktisk vært viktig å satse på markedsføring i lang tid. Da vi satt i regjering, hadde vi fra 2005 til 2014 en økning fra 100 mill. kr til 270 mill. kr til det som går på markedsføring, og vi ønsker selvfølgelig å fokusere på at det er det viktig å få på plass. Men så har jeg lyst til å si at det settes faktisk nye rekorder for reiseliv i Norge for tiden, og det er vi veldig glad for – jeg tror alle her er glad for det. Det høres ut som om det er et sorgens kapittel at ting går bra, men det er det faktisk ikke. Så kan vi diskutere hva slags politiske rammebetingelser som har vært med og bidratt til det, eller ting som vi tror vi har gjort, som ikke har virket. Men jeg må bare få lov til å si til representanten Bjørnstads innlegg her at når det gjelder den økonomiske situasjonen, har vi vært bekymret med tanke på hvordan det skulle gå med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering, i og med at man ønsket å føre en politikk der man tar mye mer av oljepengene og begynner med sugerøret ned i honningkrukka for å klare å putte inn nok penger til det som skal være av velferd i dette samfunnet, og ikke minst med tanke på den skattepolitikken regjeringen har ført. Og det viser man også med denne reiselivsmeldingen. For vår del har det vært viktig å fokusere på helårs arbeidsplasser, og når vi ser hvor mange unge som møter arbeidslivet for første gang innenfor denne næringen, er det viktig at vi ser på både hva slags arbeidsforhold man møter, og hvilke spennende muligheter man faktisk har her. Mange ønsker kanskje å ha en deltidsjobb – og det er naturlig at man har det – men jeg tror mange etter hvert ønsker at det skal bygges kompetanse, at man skal ha helårs arbeidsplasser her, med innretninger som kan bidra til at steder man tidligere kanskje reiste til bare om sommeren, kan man reise til om vinteren og hele året. Det er det viktig å ta tak i. Så er det kanskje viktig å nevne at man kunne ha fått mer ut av en strategi for konferanser osv. rundt omkring i landet, men jeg tenker også at det er veldig mye bra her, og uenighetene ligger der, men samtidig er vi glad for at det går bra for reiselivsnæringen.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-30:
Jeg tror jeg bare sier at statsråden har svart i brev, og så får vi være enige eller uenige om det som ligger der. Jeg tar opp de forslagene som Arbeiderpartiet har sammen med andre partier.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-30:
I representantforslaget fra Arbeiderpartiet kommer vi med forslag til veldig mange forskjellige tiltak som vi ønsker å fokusere på. I svarbrevet fra statsråd Mæland viser hun til at regjeringen vil jobbe med internasjonale miljøkrav til mineralnæringen, og det er selvfølgelig veldig positivt at man er tydelig på det. Men jeg ønsker å høre fra statsråden hvilke konkrete saker man har tatt opp, overfor EU eller andre land, knyttet til miljøkrav, hva man har fokusert på i den dialogen, og hva man ser for seg at man kan lande på av samarbeid internasjonalt når det gjelder dette området.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-30:
Jeg er usikker på om jeg fikk et veldig tydelig svar, for man viste til hva man gjør i forbindelse med frihandelsavtaler. Jeg tenkte mer på konkrete ting man har lagt inn der. Hva har man eventuelt fått av gjennomslag når det gjelder å fokusere på miljøkrav? Vi har to frihandelsavtaler til behandling i Stortinget nå. Har vi fått noe resultat når det kommer til å fokusere på miljø der? Det er ett spørsmål. Jeg ønsker også å stille statsråden spørsmål om kartleggingen, som egentlig har stoppet opp i NGU, i forhold til det initiativet som ble tatt, og de pengene som ble bevilget da vi satt i regjering. Hvorfor har man stoppet den prosessen? Regjeringen svarte jo på det i forbindelse med 2016-budsjettet, ved å vise til at flyktningstrømmen ble krevende, og at man måtte finne penger. Men hva er egentlig svaret på spørsmålet om hvorfor man ikke har satset så langt i 2017, selv om det kommer noen få millioner kroner i revidert?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2017-05-30:
Jeg tegner meg sent fordi kommentarene fra Ove Trellevik kom sent. Det er viktig å få ned saksbehandlingstiden, for det har tatt veldig lang tid med ulike prosjekter. Æres den som æres bør for at ulike prosjekter faktisk er landet. Men det å si at vi har sittet og saksbehandlet Engebøfjellet i ti år – vi satt i regjering i åtte år, så ti år er i hvert fall vel drøyt. At søknaden kom mens vi satt i regjering, og at dagens regjering ferdigbehandlet den, er riktig. Men at de åtte rød-grønne årene har blitt til ti, det var nytt for meg.
Ove Trellevik (Høyre), 2017-05-30:
Eg fekk gleda av å presentera reiselivsmeldinga på Geilo, eg har delteke i ulike debattar om denne meldinga, og eg har besøkt mange ulike reiselivsbedrifter. Stortingsmeldinga har vorte teken svært godt imot, og ikkje berre sjølve meldinga, men også regjeringa sin næringslivspolitikk, anten det handlar om arveavgift, formuesskatt, selskapsskatt, Nasjonal transportplan, forbetringar i plan- og bygningslova eller forenkling og digitalisering og ei rekkje andre tiltak. Då vert det svært underleg å høyra representanten Ingrid Heggø her i dag, som tek til orde for at veksten må ha kome trass i heller enn på grunn av Høgre og Framstegspartiet sin politikk. Då har ho ikkje skjønt mykje av den økonomiske politikken i Noreg. Men heldigvis forstår dei fleste at Arbeidarpartiet berre er ute etter å svartmåla regjeringa sin politikk og sjølv ta æra for det dersom det går godt for regjeringa. Men til det viktige: Natur og kultur er kjernen i det norske reiselivsproduktet, og reiselivsnæringa må samarbeida på tvers med andre næringar. Regjeringa får mykje ros for at dei vil jobba vidare med kulturturisme og aktivitetsturisme i eigne strategiar. Det er òg eit ønske frå fleire at ein skal utnytta naturen betre og lage ein strategi for det. På side 13 i innstillinga er det ein fleirtalsmerknad der ein ber regjeringa vurdera korleis ein på ein betre måte kan driva turisme i verna område. Etter den merknaden er det òg ein fleirtalsmerknad, som Høgre og Framstegspartiet ikkje er med i, som peiker på at regjeringa bør laga ein strategi for dette. Høgre er ikkje imot nokon strategi, men det må vera opp til regjeringa sjølv korleis dei ønskjer å utvikla dette. Poenget mitt er at når ein først lagar ein aktivitetsbasert og ein kulturbasert strategi for turisme, er det kanskje naturleg også å laga ein strategi for korleis ein kan utnytta naturen betre til det beste for både naturen, turisten og reiselivsbedriftene. Me har over 3 000 bedrifter med naturbasert reiseliv, så dette er viktig for svært mange. Det er allereie laga ein merkevarestrategi for norske naturparkar, der verneforskriftene legg rammene for aktiviteten. Men dei er kanskje for stramme i enkelte samanhengar. I Meld. St. 18 for 2015–2016, som heiter Friluftsliv – Natur som kilde til helse og livskvalitet, seier me at me skal ha ei likebehandling av kommersiell og annan aktivitet. Slik sett kan kanskje ein strategi bidra til å synleggjera flaskehalsane for nettopp å oppnå dette målet.
Ove Trellevik (Høyre), 2017-05-30:
Samfunnsrolla til mineralnæringa kan ikkje undervurderast, og det er viktig at mineralressursane vert forvalta slik at dei bidreg til vekst og utvikling på ein bærekraftig og god måte til stor nytte for samfunnet. Det er ei målsetjing at næringa skal vera verdsleiande og ta i bruk miljøvenlege og framtidsretta løysingar. Næringa sjølv er framoverlent og har laga eit vegkart for at me alle skal kunna forstå næringa og framtidsutsiktene, der dei også peikar på ei rekkje tiltak som regjeringa alt har imøtekome på ein god måte. Dokument 8-forslaget som me i dag behandlar, peikar på ei rekkje av dei gode tiltaka som alt er iverksette. Ei rekkje førekomstar er kartlagde, men skal mineralnæringa veksa og utvikla seg, trengst det òg løyve frå det offentlege. Dette har kanskje vore næringas største flaskehals før regjeringa Solberg overtok. Regjeringa har difor gjeve løyve til både Engebø, Nussir og Nasafjellet. Mineralnæringa konkurrerer i krevjande og dynamiske globale marknader. Ei effektiv og kompetent mineralnæring er eit konkurransefortrinn som me må utnytta. Det finst knapt eit produkt som fungerer utan mineral som nødvendig innsatsfaktor. Det er vanskeleg å sjå for seg både måling, papir, solceller og nye batteri utan auka bruk av mineral – ja, kanskje nye kneprotesar for den del. Den vestlege verdas levesett og det faktum at ein stadig større del av verda er i ferd med å ta del i denne velferda, aukar behovet for mineral. Og fjellandet Noreg er rikt på mineral. Antakeleg er det også tilfellet for det fjellet som ligg under vatn, altså ute på havbotnen vår. I mange delar av Noreg kan utvinning av mineral føra til auka aktivitet, auka verdiskaping og lønsame og gode arbeidsplassar. Høgre vil derfor leggja til rette for auka mineralverksemd i Noreg, også av distriktspolitiske omsyn. Dei miljømessige måla for mineralnæringa må visa til at ressursuttaket ikkje er ein fornybar ressurs, og at ein må ta særskilde omsyn til økosystema rundt verksemda. Det er satsa på eit forskingsprosjekt for perioden 2014–2019 som skal bidra til meir kunnskap om deponering og korleis sjødeponi kan kombinerast med annan næringsverksemd, som f.eks. sjømatnæringa. Per i dag er 50 pst. av landarealet i Noreg kartlagt. Her ligg fleire førekomstar med gode moglegheiter. Når det er sagt, herskar det liten tvil om at det også er behov for vidare mineralkartlegging, både på land og på havbotnen. Det er viktig for at mineralnæringa skal utvikla seg på ein god måte. Næringa er i god utvikling. Regjeringa har sett i gang både evaluering av minerallova og fleire andre tiltak som styrkjer denne viktige næringa. Fleirtalet meiner såleis at det ikkje er behov for ei stortingsmelding om mineralnæringa no.
Ove Trellevik (Høyre), 2017-05-30:
Eg tek ordet fordi representanten Else-May Botten saknar betre og meir effektiv saksbehandling, og Omland tek til orde for at regjeringa har manglande handlekraft. Eg vil berre minna om prosjektet Engebøfjellet. Det offentlege fekk søknaden i 2007, og det måtte ei ny regjering til. Ti år med saksbehandlingstid brukte altså den førre regjeringa utan at det vart resultat av det. Det er merkeleg å høyra på argumentasjonen til Arbeidarpartiet i dag om at ein saknar både meir effektiv saksbehandling og handlekraft når ein til dei grader har vore fråverande i saka om Engebø, som eg sjølv kjenner svært godt. Statsråden tek til orde for at viktige endringar i plan- og bygningsloven har hatt ein god effekt for mineralnæringa. Eg vil minna om at Arbeidarpartiet valde i forbindelse med Innst. 181 L for 2016–2017 å stemma imot det meste som me føreslo der. Desse endringane hadde òg mineralnæringa hatt god nytte av. Det er langt mellom det Arbeidarpartiet seier i denne saka i dag, og det dei faktisk gjer. Fasiten er vel at det er mange år sidan det har vore ført ein så god politikk for mineralnæringa som denne regjeringa har vist. Tusen, tusen takk.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
«Opplev Norge – unikt og eventyrlig» er ein god tittel på ei stortingsmelding som beskriv det vakre og storslåtte landet vårt på ein måte som viser alle dei fantastiske reiselivsmoglegheitene vi har og kan utvikle vidare, og politikk for det. Dette landet, som gir oss skiftande opplevingar når det gjeld vêr og vind, passar som hand i hanske når ein ser at mange ønskjer ein aktiv opplevingsferie framfor ei passiv tilskodaroppleving. Moglegheitene er mange i dette frodige og vakre landet vårt. Ja, faktisk ser vi at vi enkelte plassar må begynne å tenkje på å redusere belastninga. Vi har det meste – frå urørt natur til verdas brattaste gondolbane i Loen, som også statsråden beskreiv. Alternativa er mange og dekkjer både by og distrikt på ein god måte. Sjølv bur eg i inngangen til Storfjorden, der vi dagleg ser store, flotte, kvite cruiseskip segle forbi på veg innover mot Geiranger- eller Hjørundfjorden, der 750 000 turistar fyller desse cruiseskipa, som gjennom sommarhalvåret besøkjer desse to fjordane, som er blant dei vakraste vi har. Besøksrekordane blir annonserte nærast dagleg og står i underleg kontrast til påstanden frå Arbeidarpartiet om for lite for seint. Utfordringa går i hovudsak på å utvide scullersesongane, slik at også vinterhalvåret kan gi rike opplevingar. Dette arbeidet ser vi at reiselivsnæringa er godt i gang med, jf. nordlyssafari, snøskutersafari og andre tilbod som vi ser at dei reisande set pris på. Då er det med undring eg høyrer Arbeidarpartiet sin kritikk av flyseteavgift og moms på overnatting. Det faktiske forholdet er at Arbeidarpartiet støtta momsauken i budsjettet sitt og også støttar flyseteavgifta. Flyseteavgifta er ei historie for seg sjølv. Først var dei for henne, så var dei imot henne, så var dei for henne, og så var dei imot henne, for så å seie at nei, vi skal ha ei miljøavgift i staden. Kva ein kallar det, har vel mindre betydning. Faktum er at det er ei avgift som ville ramme like mykje som den flyavgifta denne regjeringa var med og innførte. Det viser at Arbeidarpartiet er meir opptatt av å kritisere enn av å kome med konstruktive forslag for å løfte ei næring som er viktig både for distrikt, by og land.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Det finst knapt eit produkt som fungerer utan mineral som nødvendig innsatsfaktor, og det er vanskeleg å sjå for seg plast, papir, solceller og nye og betre batteri utan auka bruk av mineral. Fjellandet Noreg er rikt på mineral. Antakeleg er det også tilfellet for det fjellet som ligg under vatn – på havbotnen. Dersom mineralnæringa skal vekse og utvikle seg, er det viktig at ressursane blir kartlagde og nødvendige løyve gitt til gruvedrift, og at ein legg til rette slik denne regjeringa har gjort gjennom endringar i plan- og bygningslova. Komiteen har også fått brev frå næringsministeren, datert 1. mars 2017, der det går fram at regjeringa har vedteke å setje i gang ein heilskapleg og grundig prosess med å evaluere minerallova. Så registrerer eg at det frå opposisjonen kjem kritikk på at det er brukt 25 mrd. kr i skattelette framfor å kartleggje mineralførekomstar. Spørsmålet er kor mange gonger ein skal bruke desse 25 milliardane. No er det slik at kartlegging ikkje nødvendigvis gir ønskt aktivitet, og ein kan berre konstatere at det under den førre regjeringa var betydeleg vedtaksvegring. Under dagens Høgre–Framstegsparti-regjering er det gitt løyve til gruvedrift i Engebø, i Nussir og i Nasafjellet, og denne regjeringa har i betydeleg større grad enn den førre gitt medhald til kommunale planar som har fått innvendingar frå Fylkesmannen, som igjen har opna for ønskt mineralutvinning. Denne regjeringa har opna for at næringa kan deponere avfallsmasse i sjøen under streng miljøovervaking. Det er gjort grundige og nøye vurderingar rundt denne miljøproblemstillinga, og ho vil bli følgd med argusauge framover. Eg føler meg trygg på at dette blir løyst innanfor berekraftig og framtidsretta regime. Det er eingong slik at all menneskeleg aktivitet vil skape avtrykk, og vi kan ikkje som eit moderne samfunn forvente at andre land og regionar skal ta den miljøbelastninga det inneber å gjere krav på og bruke dei minerala eit moderne land treng. Venstre og SV peiker på at gruvedrift ofte medfører ulemper for lokalsamfunna det gjeld, og vil gi kommunar som dette får følgjer for, kompensasjon gjennom ei ressursavgift. I tillegg vil dei setje av nødvendige midlar på fond som skal dekkje opprydding. Til dette er det berre å seie at viss ein skal spesialtilpasse slike avgifter til alle dei ulike næringane, det vere seg støy frå verft, støv frå steinbrott, osv., blir det i alle fall ikkje enklare å drive forretning og næringsverksemd framover, og det blir i alle fall ikkje færre byråkratar som skal leggje til rette og sørgje for kompensasjon.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Eg må også seie at eg undrar meg litt over korleis denne debatten utviklar seg. Fyrst vil eg seie nokre ord om dette med utanlandske eigarar. Det har dobla seg i løpet av ein sju–åtte år, opp til no 118 utanlandske eigarar som har båt. Så har statsråden forklart i samband med EU/EØS-påverknaden det kan ha, men vi tar altså imot ifrå 3 000 til 30 000 utanlandske borgarar årleg, som desse partia jublar for, og det er klart at med eit så stort tal utanlandske borgarar der slett ikkje alle vel å bli norske statsborgarar, men likevel kan vere fiskarar, har det blitt eit problem at dei no tar ein tradisjonell norsk levemåte og inntektsmåte. Eg må seie at eg blir berre forundra over at dette er eit problem, og dei som skaper problem av det, det er nettopp dei partia som er ivrigast når det gjeld å seie ja til at vi skal bli fleirkulturelle. Men eg er einig i det statsråden seier. Ein skal bu i Noreg, og det må sjekkast jamleg. Så til instruksen: Her begynner ein nærmast å piske på plass ei ordning der nokre har gjort investeringar og har tatt omsyn til instruksen slik han ligg føre etter førre vedtak i komiteen, og etter at statsråden gjorde instruksen sin gjeldande. Så har dei handtert dette deretter og gjort investeringar, betydelege investeringar, vi har ungdomar som er i næringa og har satsa på det sidan dei gjekk ut av ungdomsskulen – no skal altså desse på plass. Representanten frå SV seier at nei, det er klart at dei som har gjennomført prosessen eller er i prosess, ikkje skal rammast. Altså, korleis tolkar ein «er i prosess», eller er det dei som har gjennomført? Korleis skal ein handtere dette viss ein ikkje er villig til å seie at her må vi i alle fall bruke fornuftig tid, eller at vi lèt det gå ut på høyring og lèt dei få bidra med synspunkt, dei som dette gjeld – inkludert fiskeriorganisasjonane? Det ville vere den fornuftige måten og den pragmatiske og gode løysinga på ei sak som vi er i ferd med å lage eit problem av no, som ikkje er eit problem. Eg må seie at eg forventar og ventar – eg ser at Venstre også skal på talarstolen og halde eit innlegg no. Kristeleg Folkeparti var jo veldig tydeleg. Høgre er veldig tydeleg. Framstegspartiet er veldig tydeleg. Så det er eit politisk fleirtal for at dette må sjåast på på ein pragmatisk måte, og eg vil håpe og tru at også Venstre – og for så vidt også andre parti – vil sjå på dette på ein måte som er tenleg for næringa og enkeltpersonar i næringa.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Eg forundrar meg over representanten Heggø, som går på talarstolen her – og eg høyrde veldig godt kva representanten Heggø sa. Ho nemnde ein statsråd som søkjer eit knappast mogleg fleirtal. Det er no eingong slik at denne regjeringa har eit relativt knapt fleirtal dersom ein får med seg samarbeidspartia. Og eg trudde det var det demokratiet som vi alle hegnar om – eit fleirtal er eit fleirtal, om det er knapt, eller om det er stort. Så å skulde ein statsråd for å søkje eit knappast mogleg fleirtal er ein underleg påstand. Så registrerer eg til slutt at det er vondt for SV å måtte krype til korset når eit fornuftig fleirtal her i salen i dag beskriv situasjonen slik at dette må handterast på ein måte som er hensiktsmessig, som er fornuftig, som tener næringa, som tener enkeltpersonar innanfor næringa, og at det ikkje blir ei politisk sak som er skapt av SV, og som ikkje burde fått – og heldigvis heller ikkje får – ein slik ende som SV ønskjer.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2017-05-30:
Arbeiderpartiet ønsker gjennom dette Dokument 8-forslaget å kunne få Stortinget med på å løfte fram mineralnæringen. Denne industrien har stor mulighet for å bli en vekstnæring som kan bidra til næringsutvikling over hele landet. Arbeiderpartiet er et industriparti, og for oss har bergindustrien en naturlig plass i diskusjonen om hva Norge skal leve av i framtiden, også i forhold til det grønne skiftet. Dette er en næring som Stoltenberg-regjeringen løftet fram ved å vedta en ny minerallov, som avlastet fem andre lover, og en egen mineralstrategi samt at vi startet opp omfattende programmer for kartlegging i både Nord- og Sør-Norge. I framtiden blir det helt avgjørende å få tilgang til viktige mineralressurser for å utvikle ny industri. Derfor må en raskt få kartlagt hvilke ressurser som finnes, og hvordan disse kan utvikles og utvinnes på en bærekraftig måte. NGU har – som vi har hørt – beregnet at påviste og antatte ressurser i bakken representerer verdier for 2 500 mrd. kr. Derfor er det svært beklagelig at regjeringen de to siste årene årlig har kuttet 25 mill. kr som var tiltenkt de programmene i Nord- og Sør-Norge, og viktig kompetanse er i ferd med å gå tapt i den forbindelse. Det er også skuffende at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen ikke ser viktigheten av å være med på forslagene i dag, der vi ber regjeringen legge fram en stortingsmelding om et nytt krafttak for mineralnæringen. Vi adresserer hva denne meldingen bør inneholde gjennom åtte viktige punkter som vil være med på å løfte næringen – og det vil i framtiden være avgjørende å få tilgang til viktige mineralressurser for å utvikle ny industri. Heller ikke ser de nødvendigheten av å iverksette en 21-prosess for en samordnet FoU-strategi mellom myndigheter, næring og forskning. Denne regjeringen har uttrykt i sin regjeringserklæring at denne næringen er et satsingsområde, men næringen har kommentert at de fortsatt venter på konkrete tiltak. Dette vitner om en regjering med liten handle- og gjennomføringskraft. Det kommer klart til uttrykk gjennom den såkalte Fraser-indeksen, som hvert år rangerer over hundre land etter hvor attraktive de er for mineralnæringens internasjonale investormarkeder, og som statsråden uttrykte viktigheten av. Norge har falt fra 10. plass til 19. plass i denne rankingen. Det taler etter mitt skjønn for at regjeringen ikke har lyktes med den satsingen som kom til uttrykk i regjeringserklæringen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Foredlingskravet ligger fast i forhold til det som er sagt tidligere, men utgangspunktet mitt har hele tiden vært å gi fleksibilitet også for dem som ikke kan benytte seg av det interregionale biomasseuttaket. Det gjelder altså de små og mellomstore bedriftene. Og jeg trodde, med all respekt, at Stortinget var opptatt av at de små og mellomstore oppdretterne også skulle få forhold som gjorde det mulig når man skulle inndele i produksjonsområder. Nå blir det mulig for de små å flekse mellom et område på begge sider, altså to, mens de som har foredlingskrav, kanskje kan få lov til å ha fleksibilitet utover to produksjonsområder. Min oppfordring er selvfølgelig, og vi ser det også, at de små og mellomstore ser på ulike samarbeidsformer for å skaffe til veie og kanskje legge til rette for betydelig mer foredling. Vi er i alle fall helt enige om og opptatt av alle sammen, at det å foredle i mye større grad hjemme, er noe vi skal legge til rette for.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Nå har jeg svart på dette med fleksibiliteten, som jeg mener er uhyre viktig for at vi skal ha et mangfold av selskaper som driver med oppdrett. Og jeg har sagt at vi alle sammen er enige om at vi skal legge til rette for mest mulig foredling hjemme. Når det gjelder branngater, eller buffersoner, er det kanskje ikke så enkelt som man i utgangspunktet tenker seg, for EØS-avtalen forutsetter fri bevegelse av varer og tjenester. Levende fisk og brønnbåter omfattes av dette. Hovedregelen er derfor at levende fisk uten klinisk tegn til sykdom skal kunne transporteres og omsettes fritt – gitt at kjent helsestatus ikke utgjør en trussel for helsestatusen på mottakerstedet. Tilsvarende kan heller ikke myndighetene forby en brønnbåt å ta oppdrag på Vestlandet og i Nord-Norge. Så lenge det er tillatt å flytte fisk, og aktørene utnytter denne muligheten, vil en heller ikke kunne få effektive branngater og buffersoner, for fleksibiliteten og lovverket sier at man kan gå utenfor disse buffersonene uansett. Myndighetenes minimumskrav er imidlertid ikke til hinder for at næringsutøverne selv kan gjøre dette.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Noen fasit har man ikke på det, men man kan kanskje tenke seg at når man utvider EU, slik Arbeiderpartiet var med på, med mange nye land, blir det flere land, og det blir flere innbyggere, som har en mulighet til å fiske i Norge. Det burde man kanskje ha tenkt på som konsekvens den gang man ukritisk lot EU utvide seg på denne måten og lot enda flere EU-borgere få mulighet til både å fiske og annet i Norge. Jeg ser noen påstår at jeg er ubekymret i forhold til dette. Nei, det er jeg ikke. Problemstillingen er at skal man drive med fiske i Norge, og når vi har et nasjonalitetskrav, skal man bo i Norge, og kontrollregimet som er på det området, bør vi absolutt styrke – at man faktisk har bosted i Norge og driver fiske ut fra det.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Anmodningsforslaget var i dette tilfellet at Stortinget ba meg vurdere, og hver eneste dag har jeg vurdert hvordan situasjonen har vært. Det er altså et parti som var med i denne flertallsinnstillingen, som mente at jeg skulle følge opp dette og gjøre endringer hvis det ble dramatiske forflytninger. Det har det altså ikke blitt. Det er nesten sånn at en ikke kan se noen endring før og etter instruksen. Og med forslaget som ligger på bordet nå, blir det en innstramming i forhold til det som faktisk forelå før endringen av instruksen 12. januar 2016. Det er derfor jeg sier at det nå er nødvendig å gjennomføre en høring av mulige overgangsregler for dem som i god tro – etter ulike vedtak i Stortinget – har innrettet seg etter dagens praksis. Nå viste jeg til ett tilfelle, men det kan være flere. Da kan det være nødvendig at Fiskarlaget også må gå inn og se på de utfordringene som er, og konsekvensene som kan komme i kjølvannet av å endre instruksen nå.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Jeg gjentar: Med bakgrunn i dette mener jeg det er nødvendig å gjennomføre en høring for dem som er i prosessen. Jeg registrerer at representanter i komiteen også sier at man skal ta hensyn til det. Det er sagt tidligere i dag, og det tar jeg som en støtte for at man vil ha en prosess for å se på hvilke konsekvenser dette kan ha for dem som er inne i ulike prosesser og har forberedt seg ut fra instruksen sånn den foreligger. Jeg mener helt ærlig at det kanskje også burde være til det beste for alle politikere og politiske partier at man får lagt til grunn hva konsekvensene vil være for alle dem som er inne i prosesser, som har hatt store investeringer, og som har planlagt. Så skal man stoppe dem. Jeg tror det vil få noen konsekvenser som heller ikke representanten fra SV ønsker seg.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Svaret mitt gjaldt hva jeg tror kan være årsaken. Og jeg sier at det ikke finnes noen fasit. Men det er lett å tenke seg at hvis flere får adgang til å fiske i Norge gjennom at flere land blir medlemmer i EU, og dermed har en EØS-avtale og på den måten kan unngå deltakerloven, er det naturlig at flere kommer inn. Økningen kom fra 2009 og fram til i dag – da har det doblet seg. Men før det har det vært veldig stabilt. Det har gått veldig opp og ned, faktisk. Det har vært under 30, og det har vært over 30. Så det var mitt svar. Det kan tenkes at det er en av årsakene, men det er ikke en fasit. Jeg må lete etter hvorfor det er blitt en dobling fra 2009 til 2013, altså under de rød-grønnes regjeringsperiode. Det har jeg ikke svaret på. Det finnes ingen fasit på det, men én av årsakene er at hvis flere får tilgang til kaka, vil også flere forsyne seg av kaka.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Først må jeg svare ferdig på spørsmålet fra replikkrunden – jeg tror også jeg har svart på det tidligere – når det gjelder fleksibilitet innenfor havbruk. At Arbeiderpartiet ikke ønsker fleksibilitet for de små oppdretterne, er overraskende i seg selv. Men den eneste årsaken til at jeg har gjort denne vurderingen, er for å skape fleksibilitet også for de små når man inndeler i produksjonsområder, sånn at en ikke blir låst inne. Nå får altså de som driver med foredling, fleksibilitet på tre produksjonsområder. Så det vil alltid være en fordel med fleksibilitet for dem som er pålagt foredling. Jeg er veldig glad for at både Kristelig Folkeparti og Venstre, i hvert fall, er blant de partiene som forstår at man må ha noen prosesser her for å sikre en reversering av instruksen. At Arbeiderpartiet og SV ikke har ønsket å ta hensyn til disse små aktørene som ønsker å bygge seg opp og skaffe arbeidsplasser – og ikke minst økonomisk sikkerhet og sikre arbeidsplasser – er også overraskende. For hva er en prosess? Hva er en prosess? Det er derfor jeg ber om det, det vil være nødvendig nå å få innspill fra næringens organisasjoner – også Fiskarlaget, faktisk – om hvilke typer tilfeller som kan være aktuelle eller uaktuelle for overgangsregler, og hvilke overgangsregler det eventuelt måtte være. Eksempler på dette kan være aktører som allerede har signert kontrakt om nytt fartøy – svære investeringer – eller det kan være dem som har investert eller gjort andre grep med tanke på kjøp av nytt fartøy, eller dem som har brukt tid og ressurser på interne overveielser og strukturendringer, med ulike planer, ikke bare med bakgrunn i instruksen, men også med bakgrunn i enstemmighet i næringskomiteen og flertallsvedtak som har sagt at man ønsker fleksibilitet og at man får større frihet til fartøyutforming. Det er sagt, og aktørene der ute har tatt det inn over seg. Jeg sier heller ikke at Fiskebåt har noe krav – det har jeg ikke sagt. Fiskebåt sier imidlertid at rederier som allerede har gjennomført splitting av kvoter og utskifting av fartøy i henhold til instruksen, vil klart nok være vernet mot en eventuell innstramning – og dette er en betydelig innstramming. Men det er ikke en innstramning som vil ha noen praktisk betydning framover, for det er ikke noen større endringer nå med denne instruksen enn det var før instruksen, bare det at da var det dispensasjon og ulik skjønnsvurdering fra sak til sak. Det var like mange tilfeller før som det er nå. Men jeg er glad for at Kristelig Folkeparti og Venstre gir en tilslutning til at man får prosesser som sikrer rettssikkerheten, og at man i hvert fall sikrer dem som har forberedt seg på denne instruksen sånn som den foreligger.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2017-05-30:
Jeg tror jeg sa i mitt tidligere innlegg at selvfølgelig skal undertegnede og regjeringen følge opp de vedtak som Stortinget gjør. Og så kommer jeg med noen tilleggsbekymringer knyttet til dette, fordi saksordføreren sa at dette skal gjennomføres raskest mulig. Da tenkte jeg: Hva er raskest mulig? Det er altså slik nå, heldigvis, at det er flere som slutter seg til at dette kanskje ikke kan gjøres raskest mulig. Det er ulike hensyn å ta, med tanke på de mange som har gjort forberedelser. Og forslaget til vedtak her nå er «ved første anledning». Og så kan jeg si: Ja, ved første anledning skal jeg gjennomføre Stortingets vedtak. Men hvorvidt det er neste søndag, eller om det er neste søndag igjen, er litt vanskelig å si nå, for jeg må ha noen vurderinger med hensyn til konsekvensene. Det har jeg fått støtte til i Stortinget, og det er jeg veldig fornøyd med. Jeg skal følge opp vedtaket – selvfølgelig skal jeg det. Så må jeg få lov til å kommentere det med knappe flertall. Ja, nå er situasjonen den, som også representanten Grimstad repliserte, at det er mange knappe flertall. Slik har det alltid vært i det norske stortinget. Men det er klart at det er mindre sjanse for å få til bredere forlik og få større flertall bak sine forslag når det største opposisjonspartiet, som tidligere var et seriøst parti, lukker seg helt inne og ikke vil være med på å bidra til å skaffe flertall. Men det er også demokrati. Jeg har sittet i Stortinget i opposisjon i 18 år, så jeg vet akkurat hvordan det fungerer, og det er med rette at det er slik det gjøres av alle partier. Men det å bli, liksom, mistenkeliggjort fordi jeg ikke vil følge opp Stortingets vedtak, vil jeg – med all respekt – ha meg frabedt, for den respekten jeg har for dette huset, er ikke bare vesentlig; den er svær. Så er vi uenige om løsningene, og jeg kan tillate meg her å si at jeg fortsatt er uenig i at denne instruksen, slik som den foreligger nå, er til skade. Den er til beste for næringsutvikling, for å skaffe til veie gode, sikre arbeidsplasser som er lønnsomme, mens den gamle instruksen og det som nå skjer når det gjelder innstramming, faktisk vil føre til det motsatte. Der er vi uenige. Framtiden vil vise.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-02-14:
Verdens helseforsamling vedtok i mai 2016 et mål om at virushepatitt skal elimineres innen 2030. I Folkehelseinstituttets utkast til nasjonal strategi for arbeidet mot hepatitter fra 2015 ble det foreslått å sette et overordnet mål om at hepatittrelaterte dødsfall skal elimineres fullstendig i Norge innen 2025. Helse- og omsorgsdepartementet la i juni 2016 fram en nasjonal strategi for arbeidet mot hepatitter uten en slik definert visjon eller målsetting. Hvorfor ikke det, statsråd?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-02-14:
Statsråden fanget ikke opp nyansene her mellom Verdens helseforsamling, som har et mål om at virushepatitt skal elimineres innen 2030, og Folkehelseinstituttet, som ønsker å sette et overordnet mål om at hepatittrelaterte dødsfall skal elimineres fullstendig i Norge innen 2025. Kanskje jeg var forvirrende i min spørsmålsstilling, men hvorfor har ikke den nasjonale strategien som statsråden eier, en målsetting om å eliminere hepatittrelaterte dødsfall i Norge? Mener han at det er en internasjonal problemstilling som det ikke er mulig å nå nasjonalt?
Sveinung Stensland (Høyre), 2017-02-14:
Når en ikke stemmer for en handlingsplan, viser en ikke politisk vilje – slik er det blitt. Som statsråden var inne på, gikk en her rett til handling. Vi gikk rett til handling for å sette i gang et viktig arbeid for en gruppe som – som representanten Toppe sier, med rette – er en forsømt gruppe. Hvorfor er den forsømt? Jo, det er fordi den ikke har vært prioritert tidligere. Så blir det bortimot raljert over innsatsen på rusfeltet og innen psykiatrien som denne regjeringen står for. Jeg minner om at Opptrappingsplanen for rusfeltet – 2,4 mrd. kr – er det største løftet som noen gang er gjort for denne gruppen. Jeg lurer på om representantene fra Senterpartiet og SV kan vise til noen regjering som har gjort tilsvarende for denne gruppen tidligere. Til SV, som for øvrig snakker om prioritering, og ikke prioriterer å være i debatten lenger enn til en har holdt innlegg – og går: Det var en del ting vi kunne diskutert videre, som dette med den gylne regelen, som er et svært viktig politisk signal, som viser politisk vilje – noe som representanten Toppe etterlyser – til å satse på de svakeste pasientgruppene. Jeg stilte spørsmålet i mitt hovedinnlegg: Kan noen representant peke på noen gruppe som har fått større økning i innsats når det gjelder både kroner og antall pasienter de siste årene? Når det kommer til forebygging, er det en rekke tiltak innenfor spesielt opptrappingsplanen og handlingsplanen mot overdosedødsfall som retter seg mot nettopp denne gruppen, som er mest smitteutsatt. Det må legges til at skal en utrydde hepatitter, nytter det ikke å gjøre det bare i Norge, det er en global utfordring. Disse virusene reiser gjerne med dem som reiser. Svært mange nordmenn reiser til Det fjerne østen, der det er mye mer hepatitt enn i denne delen av verden. Så er det interessant å se at det pekes på at kommunene ikke gjør det vi vil. Det er en interessant debatt innenfor dette med kommunalt selvstyre. I hvor stor grad skal Stortinget detaljstyre kommunene? Ønsker vi sterke kommuner, som kan gjøre sine egne prioriteringer? Det er interessant at en kommune som er styrt av bl.a. Senterpartiet, Venstre og SV, har som mantra «godt nok», og ikke prioriterer å bruke de økte rammene vi har gitt, til forebyggende helsearbeid. Jeg snakker igjen om min hjemkommune, Haugesund, som har over 100 mill. kr i overskudd, og som aktivt – aktivt – bestemmer seg for ikke å bruke alle de pengene som vi har satt av i rammene til kommunene, til forebyggende helsearbeid.