trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André N. Skjelstad (Venstre), 2015-02-04:
Foregående representant peker på at det er mange paradokser i denne saken, ikke minst det vi pekte på, men det er også et paradoks når det blir påpekt at dette ikke fungerer, og at det er ulik praksis. Så viser statsråden seg å være fornøyd med å praktisere og administrere de rød-grønnes regelverk, som er mangelfullt. Dette synes både jeg og, ikke minst, lederen av Legeforeningen, som det har stått om i den senere tid, burde vært rettet på. Dette gjelder jo ikke bare gravide. Jeg ønsker også å følge opp dette: Vil statsråden nå være med på å sikre at alle med behov for akuttbehandling blir behandlet? Selvfølgelig krever fødende akuttbehandling, men det er flere ting som kan komme inn under betegnelsen «akutt». Den ulike praksisen i Norge i dag når det gjelder dette, gjør oss betenkt. Har statsråden tenkt igjennom dette?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-04:
Ideelle aktører har historisk sett hatt en viktig rolle i barnevernet. Det er ikke SV imot. Men for å skape gode tjenester trengs forutsigbarhet og ikke konkurranse. Derfor ønsker vi å fjerne anbudsordningen og innføre utbytteforbud. Når det gjelder konsulenttjenester, bør det etter vårt syn være mulig for kommunene å kjøpe inn det, men ikke å sette ut forvaltningsoppgaver. Det bør ikke være mulig å sette ut til private firmaer å fatte vedtak eller å legge grunnlag for vedtak. Når det kommer opp at det skjer i så stort omfang, viser det etter vårt syn behov for en regulering. Statsråden nevnte i sted at hun ser dilemmaet med at private firmaer kan ha dobbeltroller. Jeg lurer også på om statsråden ser det som problematisk at private foretar forvaltningsoppgaver – om det er behov for en regulering på det området.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-02-04:
Mitt tilleggsspørsmål er til statsråd Horne. Statsråden har sagt at hun er en hverdagsfeminist, og få ting er vel viktigere for hverdagen til godt voksne kvinnfolk enn hva slags pensjon man har. Kvinner er overrepresentert i helsesektoren generelt og blant hjelpepleierne og helsefagarbeiderne spesielt. Erfaringer med privatisering av sykehjem viser at det truer pensjonsbetingelsene til de ansatte – som i all hovedsak er kvinner. Mitt spørsmål til ministeren er: Er ministeren bekymret for pensjonen til helsevesenets helter, sånn som Karin Rones og Anne Karin Nilsen? Og hvordan tror ministeren at denne typen pensjonsdumping vil virke inn på de økonomiske forskjellene mellom kvinner og menn?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-02-04:
Eg merkar meg at statsråden meiner at me har ei god ordning ved at det er ei klagemoglegheit for dei fødande når rekninga på kanskje 50 000 kr fyrst har kome til den som er i barsel. Eg lurer på om statsråden har sett seg inn i saka og tenkt på enkeltmenneska, sett seg inn i situasjonen til denne kvinna, i eit framand land, som nett har sett eit barn til verda, ho er kanskje trøytt og sliten, ho skal ikkje få lov å vere i landet, ho har ikkje jobb, og me kan heller ikkje rekne med at ho har eit sterkt nettverk rundt seg. Har statsråden tenkt gjennom at dette handlar om enkeltmenneske? Og så kjem altså kravet på 50 000 kr, som sikkert er ein heilt enorm sum med pengar for henne. Kanskje finst det nokon som fortel ho at det er ei klagemoglegheit, kanskje prøver dei å forsikre henne om at saka vil løyse seg berre ho har tillit til at sakshandsaminga får gå sin gang, men ho møter stor uvisse. Meiner statsråden det er rimeleg at fødande skal måtte oppleve slike ekstra påkjenningar i Noreg? Er det nødvendig at nokon skal gå gjennom slike påkjenningar?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-02-04:
Når temaet er privatisering av velferdstenester, er forhandlingane om Tisa-avtalen eit aktuelt tema. Me ser av Noreg sine innleiingstilbod, såkalla «initial offers», at det på tenester som m.a. tannhelsetenester, veterinærtenester og fødestovetenester er opna for bedriftsetablering i Noreg for dei andre Tisa-landa, dei såkalla «commercial presence». Etter at forhandlingane no har pågått i over eit år, etter at desse «initial offers» vart lagde på bordet, er det grunn til å tru at det har skjedd vesentlege endringar i dei bindingane Noreg har forplikta seg til. Mitt spørsmål til helseministeren er difor: Har det skjedd endringar når det gjeld Noreg sine tilbod knytte til helsesektoren i forhandlingane om Tisa-avtalen?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Jeg vil også peke på den som er en uskyldig tredjepart i dette, nemlig barnet, som i dette aktuelle tilfellet også var norsk statsborger. Statsråden har selvfølgelig rett i at terskelen er lav for å få dekket disse utgiftene dersom det viser seg at man ikke sjøl har midler til det, men for mange som er i denne situasjonen – i alle fall for enkelte – kan omstendighetene rundt denne tilgangen kanskje ikke være fullt så innlysende. I dette tilfellet visste man at det lå an til keisersnitt. Familien var engstelig på forhånd, og det tyder på at regelverket og praktiseringa av dette ved de ulike sykehusene ikke er bra nok. Mitt spørsmål er: Hva tenker statsråden at man fra statsrådens og departementets side kan gjøre med tydelige forhåndsprosedyrer i slike tilfeller, slik at de familiene som kommer opp i dette, er klar over hva slags rettigheter og muligheter de har, så man ikke legger stein til byrden til den lille nye som kommer til verden?
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Mitt tilleggsspørsmål går til helse- og omsorgsministeren. Skal vi ha gode pleie- og omsorgstjenester i framtida, må vi ha tilstrekkelig og god fagkompetanse i sektoren. Hvis vi ikke har det, nytter det ikke med lovfesting og rett til verken det ene eller det andre. Vi har noen erfaringer med hva som skjer når man privatiserer og kommersialiserer en arbeidskraftintensiv sektor som pleie og omsorg. Vi har omfattende forskning, bl.a. har NOVA presentert dette, som viser at både bruk av faglærte og kvaliteten går ned i de kommersielt drevne institusjonene, hvis man sammenligner med offentlige og ideelle. I Sverige, under den borgerlige regjeringa, overtok fire–fem store internasjonale helsekonsern all kommersiell drift av denne sektoren og hentet millioner av kroner ut av landet som utbytte. Mitt spørsmål er: Hvorfor i all vide verden vil regjeringa, herunder helseministeren, at vi skal ha mer av denne politikken – at det er et gode med privatisering og kommersialisering av en sårbar sektor?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2015-02-04:
Eg har eit spørsmål til olje- og energiministeren. I dag la regjeringa, Kristeleg Folkeparti og Venstre fram ein felles strategi for korleis Noreg skal bidra til å få ned klimagassutsleppa i verda. Som ein rik nasjon og ikkje minst som ein nasjon som har gjort seg rik bl.a. på å sleppe ut store mengder klimagassar, har vi eit stort ansvar for å hindre skadelege klimaendringar. Før vi kjem til det avgjerande klimatoppmøtet i Paris, har alle eit ansvar for å heve ambisjonsnivået. Det gjer Noreg no, ved å føreslå klimamål som er i tråd med tilrådingane frå FNs klimapanel. Einigheita som dei fire partia kom fram til, set ambisiøse mål om at Noreg skal bidra til utsleppsreduksjonar som svarer til minst 40 pst. fram mot 2030, og vi knyter oss endå sterkare til EUs klimasamarbeid, det mest ambisiøse i verda. Spørsmålet mitt til statsråden går på kva konsekvensar han ser for seg at det vi no har vorte einige om av ambisjonar og kutt, vil få for norsk energipolitikk framover. Blant anna er EU-landa no einige om nye forpliktande mål for produksjon av fornybar energi, som truleg også vil gjelde for Noreg. I Noreg har vi jo ei stolt historie når det gjeld å prute ned EUs krav på fornybarområdet, men vi får tru at det er noko som høyrer fortida til. EU arbeider dessutan med rimeleg ambisiøse planar om ein ny energiunion. Kor tett ser statsråden for seg at Noreg skal knyte seg til dette arbeidet? Ser han for seg at målet om 40 pst. klimakutt vil måtte føre til ei tydeleg heving av ambisjonsnivået for norsk fornybar energiproduksjon? Kva vil i så fall vere aktuelle verkemiddel for å oppnå det?
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2015-02-04:
Eg takkar for svaret. Éin ting er den fornybare energiproduksjonen i Noreg, ein annan den fossile olje- og gassektoren. Sjølv om det er ein sektor som gir viktige bidrag til norsk velferd og verdiskaping, gir han knapt veldig konstruktive bidrag til arbeidet med å bremse globale klimagassutslepp. Regjeringa har varsla at dei er villige til å la olje- og gassnæringa sleppe til endå lenger nord, i områda rundt den viktige iskanten, der det biologiske mangfaldet er svært sårbart, og der det uansett er så krevjande å drive utvinning at ein treng heilt andre oljeprisar enn dei vi ser i dag, for å forsvare aktivitet. Korleis meiner statsråden at ambisjonane om å sleppe til olje- og gassnæringa stadig lenger nord rimar med dei ambisjonane vi no kneset om ein stor reduksjon av norske og europeiske klimagassutslepp?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
La meg først gratulere representanten Rotevatn med den overenskomsten som i dag er blitt presentert. En av de største utfordringene vi i fellesskap må håndtere for den industrialiserte delen av verden og også globalt, for alle land, er klimautfordringene i tiårene som ligger foran oss. Det at vi har en romslig økonomi i Norge, kommer delvis som et resultat av mange års olje- og gassproduksjon på norsk sokkel. Det setter oss også i stand til å gjennomføre en svært ambisiøs klimapolitikk. Jeg har lyst til å trekke fram noen av de tingene Venstre, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet er enige om, f.eks. regnskogsatsingen, 1,6 mrd. kr til FNs grønne klimafond og nå overenskomsten i dag, som sier at vi skal ha like ambisiøse mål som EU. Det vi har lagt fram i dag, innebærer at det er mer krevende for oss, som er en ren fornybar kraftnasjon, å nå disse målene enn det er for EU. I det som nå er lagt fram, er det også sagt at man ønsker å øke produksjonen av fornybar energi i Norge for å bidra til en mer fornybar energimiks i Europa, både gjennom økt eksport av kraft og gjennom å legge til rette for økt eksport av kraftforedlede produkter fra Norge, f.eks. silisium og aluminium, som vi alle vet vil være en viktig innsatsfaktor når vi i tiden framover skal bygge mer energieffektivt og klimavennlig i Norge, i Europa og internasjonalt.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
I sitt første spørsmål var representanten Rotevatn opptatt av norsk energisamarbeid med EU. En av de tingene EU er opptatt av i sin energistrategi, er forsikringer fra norsk side om at vi kan legge til rette for fortsatt å eksportere gass fra norsk sokkel til Europa. Det er viktig for EU, og det er viktig for innbyggerne i Europa. Eksport av gass inn i den europeiske energimiksen bidrar også til at den energimiksen blir mer bærekraftig, mer klimaeffektiv, enn den ville ha vært hvis den samme energien hadde vært produsert med kullkraft, som tilfellet i stor grad er i dag. Så har jeg lyst til å minne om at det jobber et sted mellom 200 000 og 300 000 mennesker med olje og gass i Norge. Skal de menneskene ha jobb å gå til etter 2020–2025, er nye arealer helt nødvendig for den næringen.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg kan bekrefte overfor Venstre, de øvrige samarbeidspartiene og Stortinget for øvrig at jeg gleder meg til å diskutere energimeldingen i Stortinget. Energipolitikk er ikke et politikkområde som er egnet for bråe skifter avhengig av skiftende flertall i Stortinget. Derfor er det viktig at samarbeidspartiene finner en god måte å enes om de store linjene i den meldingen på, men det er også et mål for meg å få et bredest mulig flertall i Stortinget bak hovedlinjene i utviklingen i energipolitikken. Så har regjeringen store ambisjoner om å legge til rette for et mer fornybart samfunn, et lavutslippssamfunn, i tiden som ligger foran oss. Vi har allerede sammen med samarbeidspartiene sagt at når det gjelder stasjonær bruk av fossil energi, har vi tenkt å øke ambisjonsnivået ut fra det som har ligget til grunn tidligere. Så jeg vil si at her er vi allerede godt i gang.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Nå var representanten Arnstad innom det konstitusjonelle ansvaret til opptil flere andre statsråder. La meg først begynne med å si: Hva er det FN nå etterspør? FN etterspør nå et mål fra oss – hva vi fra Norges side skal levere inn mot de viktige forhandlingene i Paris til høsten. Det har regjeringen, sammen med samarbeidspartiene, i dag sagt noe om. Vi er som sagt like ambisiøse som EU, og det betyr at det kommer til å bli mer krevende å levere på det fra Norges side, som har ren fornybar kraftproduksjon som grunnlag for sitt energisystem. Når det gjelder spørsmålet om bioenergi, er det slik at vi har valgt overordnet teknologinøytrale ordninger for å fase inn ny fornybar energi i det norske systemet. Det har det vært bred politisk enighet om. Jeg tror at det er et klokt valg. I tillegg har vi sagt at Enova skal forvalte midlene fra Miljøfondet, og de midlene kan bl.a. brukes til å redusere utslippene fra norsk industri – og energiforbruket i norsk industri.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg vet bl.a. at etter definisjonen til de forskerne som representanten Lysbakken viste til, er jeg en av ca. en halv million nordmenn som er født i Arktis. Norsk Arktis ser helt annerledes ut enn Arktis i alle andre verdensdeler. Det er et helt annet klima, det er en helt annen samfunnsstruktur, og det er helt andre klimatiske og geografiske vilkår for petroleumsaktivitet i Nord-Norge – for det er Nord-Norge vi snakker om. Der har vi bl.a. sett at i valget har partier som har vært mest imot olje- og gassaktivitet, mistet muligens én stortingsrepresentant fra Nord-Norge, kanskje to – som kanskje til og med er fra partiet SV – så dette mener jeg vi har godt belegg for å jobbe videre med, med de rammene som SV selv ga sin tilslutning til i forrige stortingsperiode.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg kan begynne med å bekrefte at vi har for aktiviteten på norsk sokkel det klart strengeste klimaregimet noen industri noe sted i verden er utsatt for. Det mener jeg mange i denne salen har bidratt til. Det bidrar til at operatørene på norsk sokkel hver eneste dag jobber målrettet for å produsere mest mulig effektivt for å hente opp disse ressursene med lavest mulig klimagassutslipp. Det mener jeg vi alle sammen som har bidratt til å utvikle denne næringen, bl.a. i denne sal, skal være stolte av. Så vet vi at det er denne store veksten i kullforbruket som er den viktigste driveren for klimaendringer – det er det ingen som er uenig i. Jeg minner om at EU er opptatt av at vi skal fortsette å legge til rette for eksport av gass fra norsk sokkel til EU, også fordi det bidrar til lavere CO2-utslipp fra den europeiske energimiksen. Det er jeg opptatt av å legge til rette for.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg har lyst til å gjenta det jeg sa i stad: Sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre har vi allerede sagt at vi ønsker å gå mer kontant og raskere fram med utfasing av fossil energi i bygningsmassen, først med statlige og offentlige bygninger, deretter ved å legge til rette for at det kan skje også i andre deler av bygningsmassen. Vår energipolitikk er blant de mest offensive for elektrifisering og reduserte utslipp fra bilparken. Resultatet av årets budsjettforlik er bl.a. at langt flere kan kjøpe hybridbiler med lavere utslipp. Så her mener jeg at vi er godt i gang både med å øke produksjonen av fornybar energi, som etter mitt skjønn det nye flertallet har levert langt mer på i de et og et halvt årene vi har sittet, enn de rød-grønne klarte på åtte år, og når det gjelder å utfase fossil energi fra den norske energimiksen. Så får vi komme tilbake – vi har ikke rukket å bli ferdig med energimeldingen i løpet av ett døgn, som vi har hatt på oss.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg er glad for at Miljøpartiet De Grønne og store deler av miljøbevegelsen er opptatt av lønnsomheten til olje- og gassindustrien, og at det er det angrepspunktet man i den senere tid har lagt på bordet. Det er et tegn på at man etter hvert har skjønt at olje- og gassaktiviteten på norsk sokkel har strenge rammer for helse, miljø og sikkerhet, som ivaretar det ytre miljøet på en god måte, etter mer enn 40 års drift på norsk sokkel. Jeg har lyst å minne om at inntektene i 2014 til statskassen netto var på nærmere 300 mrd. kr. Det er mellom 200 000 og 300 000 mennesker som jobber i næringen. Dette er tall som etter mitt skjønn drukner altfor ofte. Dette er en kontantstrøm som har gitt oss 6 500 mrd. kr på bok – på bok. Historien har lært oss to ting: Næringen er syklisk, og man kommer styrket ut av krevende perioder. Det er ingen tvil om at oljeprisen på sikt vil stige fra dagens nivå og være på et nivå som gir grunnlag for lønnsom aktivitet på norsk sokkel i mange, mange tiår framover – også i vår nordligste landsdel. Regnestykket som representanten Hansson har hentet fra Bellona, etter eget utsagn, legger til grunn at det vil bli boret fem brønner i hver blokk i 23. konsesjonsrunde. Ja vel, men det har ikke jeg mye tro på. Det tilsvarer det totale antallet letebrønner i hele Norskehavet eller nærmere tre ganger flere enn antallet letebrønner i Barentshavet fram til nå, etter mer enn 30 år. 35 års aktivitet og leteboring i Norskehavet og rundt 30 år i Barentshavet: Denne aktiviteten har gitt oss funn som har skapt store verdier for hele landet og sysselsetting langs hele kysten. Jeg kan forsikre representanten Hansson om at hvis det ikke gjøres lønnsomme funn i dette området som er omfattet av 23. konsesjonsrunde, vil det heller ikke, under noen omstendighet, bli boret fem brønner i hver blokk. Det vil selvfølgelig ikke være lønnsomt for noen. Skulle vi derimot være så heldig at vi ender opp med det tallet letebrønner som representanten Hansson legger til grunn for sitt regnestykke, vil det også bety at det vil bli skapt enorme verdier utenfor kysten av Nord-Norge. Denne virksomheten har gitt Norge enorme inntekter, tusenvis av arbeidsplasser og bidratt til en enorm vekst og en enorm motstandskraft mot nedgangskonjunkturer i verden rundt oss. Nye, attraktive leteområder er helt nødvendig for at denne næringen også i framtiden skal utgjøre en viktig pilar for norsk industri og verdiskaping.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Som etnisk nordlending, som er født i den landsdelen som disse forskerne som har publisert den artikkelen i Nature, kaller «Arktis», vil jeg påpeke at de sammenligner arktiske strøk i alle deler av verden. I Nord-Norge er det født og oppvokst en halv million innbyggere. Norsk Arktis, altså Nord-Norge, er noe helt annet enn alle andre arktiske strøk i verden. Golfstrømmen gjør at de klimatiske forholdene i Nord-Norge er helt annerledes enn i andre arktiske regioner i verden. Det vet jeg at representanten Hansson er utmerket godt klar over. Disse klimatiske forholdene gjør det også helt annerledes å drive utvikling av olje- og gassressurser utenfor Nord-Norge enn i andre deler av verden som ligger på samme breddegrad. Jeg har full tillit til at vi vil finne lønnsomme metoder å produsere også ressursene utenfor kysten av Nord-Norge, som vi har gjort utenfor kysten av Sør-Vestlandet.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Det korte svaret på det spørsmålet kunne vært et ubetinget ja. Men la meg likevel si hvorfor jeg mener at svaret bør være ja. Det som representanten Hansson viser til, er leterefusjonsordningen. Den må ses i sammenheng med at vi har satt sammen et strengt petroleumsskattesystem på norsk sokkel. Få andre steder betaler noen industri en så stor andel av verdiskapingen sin tilbake til statene de driver med aktivitet i, som aktørene på norsk sokkel gjør. Det er jeg glad for. Det er derfor vi får så store inntekter til statskassen, som bl.a. kan finansiere den offensive klimasatsingen som jeg vet at Rasmus Hansson er opptatt av. Jeg har lyst å si at samtidig som vi har et strengt skatteregime, er vi nødt til å lage systemer som likevel gjør det attraktivt å investere på norsk sokkel. Leterefusjonsordningen er en sånn ordning, og den har bidratt til et stort mangfold og økt verdiskaping på norsk sokkel i tiden som ligger bak oss, og det vil også være tilfellet i tiden framover.
Iselin Nybø (Venstre), 2015-02-04:
Dagens avtale er ikke bare en gledelig avtale, men også en avtale som er utrolig viktig for klimaet. Men det stopper ikke i 2030 – vi må også se videre. Regjeringen har varslet at det i 2015 kommer en stortingsmelding som ser energi, klima og næringspolitikk i sammenheng. Det er bra, men det er enda viktigere at det er en grønn tråd mellom det som man i dag er enig om, og det som presenteres i denne meldingen. Etter Venstres syn må en slik melding gjøre det tydelig at vi skal bygge det vi trenger av fornybar energi og strømnett for å erstatte all norsk fossil energibruk fram mot 2050. I tråd med dagens gladnyhet mener vi også at vi må peke på noen klare mål for 2030, bl.a. at fossil energibruk skal være redusert med 50 pst. i forhold til 2012-nivået. Kan ministeren bekrefte at han deler disse helt nødvendige ambisjonene?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-02-04:
Vi har i dag fått presentert et forlik med et mål for 2030. Det er klart at det er viktig, men debatten om tiltakene framover blir enda viktigere, og den vil ikke minst handle om norsk energipolitikk. Da er det jo synd at en senest i går stemte ned et forslag i Stortinget fra Senterpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne om bl.a. å sette et fornybarmål for 2030–2050 og også sette et mål for energieffektivisering. Norge har også mulighet til å gjøre svært mange ting innenfor bioenergi. Det er mulig – vi bruker ofte å si at en kan gå over fra svart karbon til grønt karbon – å erstatte kull med biokull. Det er mulig å erstatte naturgass med biogass. Det er mulig å gå fra fossil fyringsolje til bioenergi. Det krever imidlertid at en også har en skogsatsing, og at en har en satsing knyttet til å foredle det som en kan lage bioenergi av. Spørsmålet er: Er det en del av forliket?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-04:
Som både representanten Rotevatn og representanten Lysbakken har vært innom, innebærer den nye klimastrategien som regjeringen i dag presenterte, at kvotepliktig sektor gjør seg til del av et EU-mål på 40 pst. kutt på en eller annen måte som vil framgå senere. Men i sine svar i dag har statsråden gjort det helt klart at det ikke vil være rimelig å vente at dette vil ha noen effekt på olje- og gassvirksomheten i Norge. Kan statsråden bekrefte at en av de første avklaringene som vi nå har fått etter denne morgenens framleggelse av en ny klimapolitikk, er at den klimapolitikken ikke vil ha effekt på aktivitetsnivået i olje- og gassvirksomheten?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-04:
Spørsmålet til olje- og energiministeren lyder: «I forbindelse med 23. konsesjonsrunde har 40 selskaper søkt om å delta. Av disse var det bare 11 som betalte skatt til Norge i 2013. Det betyr at 29 av selskapene vil få nesten 80 prosent av sine kostnader direkte utbetalt ved boring av tørre brønner eller ikke drivverdige funn. De 11 siste vil kunne trekke fra disse utgiftene via skatten. Bellona hevder at med en letekostnad på 800 mill. kr per brønn og et anslag på 5 letebrønner per blokk risikerer staten et direkte tap på 150 mrd. kr–200 mrd. kr. Er dette riktig?»
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-04:
Som statsråden nok skjønte, var ikke hovedpoenget akkurat tallene i regnestykket, men spørsmålet om hvilken risiko man løper ved videre oljevirksomhet i nord i den situasjonen som Norge og klimautviklingen er i nå. Og dette er skattebetalernes penger, for å bruke Fremskrittsparti-terminologi. Samtidig som regjeringen utlyste 23. konsesjonsrunde, ble det publisert en stor studie i tidsskriftet Nature, som slo fast at nettopp utvinning av olje og gass nord for Polarsirkelen ikke er forenlig med togradersmålet. Selv om det ikke bekymrer statsråden, bekymrer det stadig flere andre investorer – det er i hvert fall sikkert. Johan Castberg-prosjektet har for tiden store utfordringer, og FNs klimasjef, Christiana Figueres, har nettopp uttalt at begrepene «stranded assets» og «karbonboble» ikke lenger er teori – det er noe man ser i praksis. Så spørsmålet til statsråden som ansvarlig for norsk petroleumspolitikk blir: Begynner denne problemstillingen med «stranded assets» å bekymre statsråden?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-02-04:
Jeg tror nok statsråd Lien er en smule ute og sykler når han tror at klimaeffekten av norsk oljevirksomhet i nord kan bortforklares ved hjelp av Golfstrømmen. Det som er poenget, er at vi har et skattesystem som flytter veldig store deler av kostnadene ved oljeleting over på staten, i en forventning om at man skal få de pengene tilbake når det gjøres drivverdige funn. Det har vært en fornuftig ordning så lenge det har vært lite klimaspørsmål knyttet til olje- og gassvirksomheten. Mener statsråden at dette er en fornuftig måte å fordele risiko mellom selskaper og staten på, i en framtid hvor risikoen ved oljevirksomhet i nord nødvendigvis vil øke, eller er statsråden villig til å diskutere f.eks. endringer i skattesystemet, slik at fellesskapet tar en mindre del av risikoen i en eventuell(presidenten klubber) oljeframtid? (presidenten klubber)
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Etter uker med miljøkrangling med sine støttepartier får vi vel gratulere regjeringen med i dag å ha kommet fram til en enighet og et forlik, og så ser vi i Arbeiderpartiet fram til å gå inn og se hva denne enigheten innebærer. Vi skal i løpet av de neste tiårene skape lavutslippssamfunnet, som er et ganske annet samfunn enn det vi lever i i dag. Da er det viktig at debattene om mål ikke står i veien for de veldig viktige debattene om hvilke tiltak vi gjør i dag og i morgen. For det er nå vi skaper lavutslippssamfunnet. Selv om det er mange tiår fram, er det de valgene vi tar i dag, som er avgjørende for det. Der har olje- og energiministeren definitivt et stort ansvar. I går vedtok Stortinget at det skal legges fram en sak om hvordan vi skal erstatte fossil energi med fornybar energi, energimiksen i Norge. Jeg lurer på hva slags sak ministeren ser for seg, og hvilket ansvar han ser for seg å ha i den viktige jobben med å erstatte fossil energi med fornybart.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Mitt spørsmål går til likestillingsministeren. Statsråden har det overordnede ansvaret for likestilling i regjeringen og har på den måten også et ansvar for å påse at andre statsråder gjør likestillingsmessige konsekvensutredninger i det arbeidet de utfører. Derfor var det bra at statsråden sendte et brev til arbeidsministeren og påpekte det helt opplagte forholdet at mer midlertidighet i arbeidsmiljøloven rammer kvinner særskilt, fordi kvinner i større grad enn menn rammes av midlertidighet. Dessuten har kvinner en svakere tilknytning til arbeidslivet, og som det ble påpekt i statsrådens brev, er det grundig dokumentert. I brevet ba statsråden om at det ble gjennomført en likestillingsmessig konsekvensutredning av de forslagene som ble lagt fram, slik utredningsinstruksen forutsetter. Hvilke svar fikk statsråden på den konsekvensutredningen?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende det likestillingsministeren nå svarer, for her bekrefter man altså at man ikke har fått gjennomslag for å gjennomføre en konsekvensutredning av likestillingsmessige forhold knyttet til de endringene som nå er foreslått i arbeidsmiljøloven. Jeg synes det er ganske spesielt at likestillingsministeren mener at flere midlertidige ansettelser vil være bra for kvinner. Det føyer seg bare inn i en rekke saker der likestillingsministeren ikke har fått gjennomslag i regjeringen for de saker som har med likestilling å gjøre. Det hørte vi bl.a. nå i det forrige svaret, der heller ikke det med ulikhet i pensjonsvilkår og lønns- og arbeidsvilkår mellom kvinner og menn anses å være en sak for likestillingsministeren. Når statsråden ikke får gjennomslag når hun først tar tak i en reell sak, er det da bare for å sende et brev til ministeren, og ikke sørge for at det faktisk skjer en utredning, sånn som ministeren har påpekt og bedt om?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Ordet «gravide» er nevnt kun tre ganger i to proposisjoner som omhandler arbeidsmiljøloven. Fødselstallene er på vei ned, og kvinner er allerede overrepresentert når det gjelder midlertidige ansettelser, så jeg har et ja- eller nei-spørsmål: Er gravides rettigheter ved økt bruk av midlertidige ansettelser et av de spørsmålene statsråden i henhold til sin høringsuttalelse mente var for dårlig utredet?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
På Grini i Bærum, rett ved den gamle fangeleiren fra annen verdenskrig, har tidligere fanger over tid bygd opp et lite museum. Museet gir et unikt innblikk i hvordan livet som fange var under krigen. Fram til nå har museet vært drevet på frivillig basis av dem som satt på Grini. Mange av dem har gått bort eller begynner å bli såpass gamle at fortsatt drift snart er historie. Kan statsråden gi sin vurdering av hvordan Norge i framtiden kan sikre dette viktige historiske materialet og framtidig drift av museet?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Takk for et bra svar. Jeg synes vi fikk vite en god del om hvordan kulturministeren og Kulturdepartementet vurderer Grini-museets plass i norsk krigshistorie. Men nå begynner det å haste litt – det er det som er utfordringen – fordi tidsfristene begynner å bli gamle, kombinert med at det er en økt interesse rundt krigshistorikk. Blant annet ble interessen vekket til live av «Kampen om tungtvannet» – TV-serien som har gått på NRK. Samtidig vet vi at det er flere steder i Norge hvor dette er en problemstilling. Vi har også fått en diskusjon om Nord-Norges plass i vår hukommelse fra hva som skjedde, om det er forsket nok på krigshistorien derfra, og om det er godt nok ivaretatt med institusjoner der. Ser kulturministeren for seg å ta et større grep med et helhetlig perspektiv, altså en nasjonal plan for kulturhistorien rundt annen verdenskrig?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Takk for det. Det finnes en del institusjoner i Norge, som jeg var inne på. Vi har Narviksenteret, vi har Falstadsenteret, vi har HL-senteret på Bygdøy, som er mer kjent som Holocaust-senteret, vi har Grini-museet, som ble tatt opp spesielt her, vi har Arkivet i Kristiansand, og det finnes også flere enn dem jeg nå nevner, rundt omkring i Norges land. Som mangeårig stortingsrepresentant vet jeg at hver høst kommer det mange representanter fra disse flotte institusjonene og ber om mer penger, gjerne 500 000–1000 000 kr, som de ønsker at vi skal legge inn i budsjettene. Det som savnes i den sammenheng, er å sette dette i et større perspektiv og se en helhet i det: Hvordan kan man fordele arbeidsoppgavene, hvordan kan man strukturere det bedre, hvordan kan man se alle disse sentrene i en større, strategisk sammenheng? Hva tenker statsråden om det?
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-02-04:
Takk til representanten Marianne Aasen for et godt spørsmål. Det er ingen tvil om at Grini-museet i Bærum representerer et unikt kulturminne fra krigen, og at det også er viktig historie som knytter seg til dette stedet. Grini fangeleir var den største leiren for politiske fanger i Norge under annen verdenskrig, med i alt mer enn 20 000 fanger. I 2015 er det 75 år siden annen verdenskrig startet i Norge, og 70 år siden landet vårt ble fritt. Kulturminnemyndighetene har krigens kulturminner som hovedsatsing i 2015, og kommuner og fylkeskommuner i denne sammenheng anmodes om å engasjere seg. I lys av dette er det naturlig, og også betimelig, at det stilles spørsmål vedrørende Grini-museet. Siden museets åpning i 1996 har stiftelsen Grinimuseets Venner lagt ned et omfattende arbeid i å sikre dokumentasjon om fangelivet på Grini for framtidige generasjoner. Dette er et privat initiativ, der det er nedlagt mye og god frivillig innsats. Et særlig viktig resultat er at stiftelsen har fått tilbakeført den eneste gjenværende originale fangebrakken til Grini. Denne brakken har utvilsomt mye å si for muligheten for å få formidlet til nye generasjoner livet på Grini under krigen. Jeg er kjent med at Grini-museet i flere år har arbeidet med å etablere et dokumentasjonssenter i Grini-brakken. Det planlegges videre å etablere et auditorium for mottak av skoleklasser og andre besøkende. I tillegg foreligger det planer om å etablere et museumslokale i tillegg til det nåværende, for å få mer plass til å formidle historien om fangelivet på Grini. Museet fikk støtte bl.a. fra Bærum kommune og Forsvarsdepartementet til flytting og istandsetting av brakken, men det er fortsatt udekte behov når det gjelder både dokumentasjonssenter, nytt auditorium og nytt museumslokale. I 2010, i forrige stortingsperiode, søkte Grini-museet Kunnskapsdepartementet. De overførte søknaden til Kulturdepartementet, som valgte å sende søknaden videre til Norsk kulturråd, som på det tidspunktet ikke prioriterte tilskudd til dette formålet. Å formidle vår krigshistorie er en viktig del av kulturarven som bør ivaretas, også for kommende generasjoner, og Grini-museet har omfattende planer for det. Jeg kan derfor forsikre om at en søknad om statlig støtte vil få en grundig behandling i den ordinære budsjettprosessen. Og så har jeg lyst til å tilføye at ettersom dette i museumssammenheng dreier seg om en svært liten enhet, kunne det kanskje være tjenlig om Grini-museet vurderte muligheten for å knytte seg til et større museum.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-02-04:
Som jeg sa i svaret mitt, er dette et veldig viktig tiltak. Det er viktig for de kommende generasjonene at det blir tatt vare på historien, slik at den formidlingen er tilgjengelig. Dette er åpenbart noe vi vil se på, men det er klart at dette har budsjettmessige konsekvenser, og at vi må behandle det i forbindelse med budsjettet.
Thorhild Widvey (Høyre), 2015-02-04:
Jeg synes det er mange gode innspill som kommer, og det har vært en stor diskusjon også i media de siste ukene omkring dette. Som jeg sa, er dette en viktig del av vår historie å ta vare på. Det er noe som vi vil se nærmere på, men til syvende og sist er det også økonomiske konsekvenser, og det må vi se på i den budsjettmessige sammenhengen.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til klima- og miljøvernministeren: «Klima- og miljødepartementet varslet 23. desember 2014 at de ville fastsette en midlertidig forskrift for videreføring av skuterløyper for de syv kommunene som har hatt skuterløyper siden 2001, og en forskriftstekst ble sendt på høring. Den 23. januar i år endret KLD sin rettsoppfatning og mener nå at det ikke er hjemmel for å fastsette en slik forskrift som departementet selv har skrevet utkast til. Hvilken aktivitet etter høringsmøtet den 6. januar er forklaringen på den høyst overraskende, og for kommunen særdeles problematiske, endringen av saken?»
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Man skal selvfølgelig ikke bryte loven, og være forsiktig med å strekke den for langt, men det er merkelig at man ikke avklarer det før man setter i gang en stor og omfattende prosess. Som sagt ble kommunene invitert til høringsmøte 6. januar, der departementet presenterte dette forslaget til ny forskrift, og uten innvendinger fra noen av deltakerne mot at forsøkskommunene skulle få beholde sine skuterløyper inntil ny lov var på plass. I tillegg til dette stilte kommunene dispensasjonssøknadene sine i bero. Departementets snuoperasjon har satt kommunene i en svært vanskelig situasjon overfor sine innbyggere og brukere. Oppfølgingsspørsmålet mitt blir da: Dersom hjemmelsgrunnlaget var tvilsomt, hvorfor avklarte ikke departementet dette før det ble sendt ut et utkast til forskrift og innkalt til høringsmøte, som både skapte forventninger og pådro de berørte kommunene kostnader?
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Deltakerne på møtet oppfattet veldig tydelig at man skulle finne en løsning. Departementet har også hemmeligholdt sin begrunnelse for snuoperasjonen. Både kommunene og USS har bedt om innsyn for å få se begrunnelsen. Men la nå det ligge, for nå ser det ut som om det kan være mulig å få en snarlig løsning. I går ble det levert et representantforslag i Stortinget, som skal behandles i morgen, så langt jeg forstår det. Dette forslaget åpner for at de berørte kommunene, Hattfjelldal, Fauske, Vinje, Sirdal, Stor-Elvdal, Lom og Røros, kan bruke snøskuteren ut denne vintersesongen. Dette er bra, og det vil ha stor betydning at dette kan iverksettes omgående, da flere av disse kommunene har dispensasjonssøknader som ligger på vent. I tillegg ser vi næringsaktører som dette har stor betydning for, som vurderer både innsigelser og permisjoner. Jeg lurer derfor på når kommunene kan få iverksette dette om Stortinget gjør et positivt vedtak når det gjelder dette forslaget.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-04:
Klima- og miljødepartementet inviterte 22. desember 2014 til et høringsmøte for å få høringsinstansenes syn på en midlertidig forskrift om bruk av snøscoooterløyper i de tidligere forsøkskommunene Sirdal, Vinje, Lom, Stor-Elvdal, Røros, Hattfjelldal og Fauske ut vinteren 2014/2015. Mitt departement ga i høringsbrevet klart uttrykk for at en slik forskrift krever lovhjemmel, og for at det var argumenter som talte mot at det er en slik hjemmel i eksisterende regelverk. Vi ga likevel uttrykk for at vi mente motorferdselloven § 4 annet ledd ga tilstrekkelig hjemmel. Vurderingen av hjemmelsgrunnlaget er et spørsmål med vanskelige juridiske avveininger, og etter en ny vurdering kom departementet til at hjemmelsgrunnlaget er så uklart at motorferdselloven neppe gir tilstrekkelig hjemmel for å åpne for ren fornøyelseskjøring, slik det er snakk om i de aktuelle kommunene. Vi ønsket ikke å risikere lovbrudd, og besluttet derfor ikke å fastsette en slik forskrift. Jeg er lei meg for de ulemper dette medfører for de berørte kommunene. I lys av denne sakens forhistorie, der departementet bl.a. ble anklaget for lovbrudd i anledning det nå avviklede forsøket etter lov om forsøk i offentlig forvaltning, står jeg likevel fast ved at det var riktig å ikke strekke loven lenger enn vi er helt sikre på at det er grunnlag for. Jeg er sikker på at presidenten er enig med meg i at departementet skal følge norsk lov.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-04:
Departementet lovte ikke en løsning. I høringsbrevet inviterte vi til møte for å få høringsinstansenes syn på en midlertidig forskrift. På høringsmøtet lovte vi en rask avklaring. Jeg vet at avklaringen kom noe senere enn noen av høringsinstansene håpet, men avklaringen kom likevel bare to og en halv uke etter høringsmøtet. Som jeg sa i mitt forrige svar, saken medførte vanskelige juridiske vurderinger, som tok tid. Men vi mente at slik loven er, var dette utenfor loven.
Tine Sundtoft (Høyre), 2015-02-04:
Dersom Stortinget vedtar en midlertidig lovbestemmelse som gir den hjemmelen som ikke finnes i dag, slik at de berørte kommunene kan bruke løypene sine, er jeg glad for det, og vi bør finne en rask avklaring på det hvis Stortinget vedtar det.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «I Oslos bydeler driver politiet et godt arbeid for å forebygge radikalisering og rekruttering til voldelige ekstremistiske nettverk. De som jobber med dette, har imidlertid pekt på at taushetsplikten mellom etater som skole, barnevern, helse, Nav mfl. og politiet skaper problemer i det konkrete samarbeidet for å forebygge. De mener et godt personvern kan sikres selv om man lovhjemler bedre mulighet for å utveksle opplysninger. Hvordan vurderer statsråden behovet for å gjøre lovendringer på dette området?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Jeg takker for et godt og interessant svar, som også er imøtekommende på at dette er et reelt problem. Den forståelsen jeg har, og den beskrivelsen jeg har fått bl.a. fra politifolk som jobber med dette, er at en nok har et bilde av at man rundt i de etatene man skal samarbeide med, er gode på taushetsplikt, men ikke så gode på unntaksbestemmelsene og mulighetene for å utveksle informasjon, og at man er mindre kjent med mulighetene for å gjøre unntak fra taushetsplikten – den kunnskapen er altfor svak. Det er nok også sånn at i deler av politiet selv er den lite kjent, den mer offensive forståelsen av disse unntaksbestemmelsene. Jeg er glad for at statsråden ser at dette er et reelt problem og vil gå inn i det. Jeg bare spør: Kan det være mulig å lage en veileder om hvordan taushetsplikten skal forstås i disse sammenhengene?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2015-02-04:
Takk for en god oppfølging. Jeg tror det er en god idé å lage en veileder knyttet til de nye problemstillingene som vi ser nå, særlig forebygging av radikalisering, hvor det kan være vanskelig for dem som jobber med det, å se hvordan de skal bruke de gjeldende unntaksbestemmelsene. Jeg kan bare sitere f.eks. fra sosialtjenesteloven, som gjelder en del av de tjenestene som skal samarbeide, § 44 tredje ledd, hvor det står: «Opplysninger til andre forvaltningsorganer, jfr. forvaltningsloven § 13(…) kan bare gis når dette er nødvendig for å fremme kommunen i arbeids- og velferdsforvaltningens oppgaver, eller for å forebygge vesentlig fare for liv eller alvorlig skade for noens helse.» (…) Jeg tror nok at hvis man sitter og jobber i en etat og leser dette, er det vanskelig å forstå det direkte som at man kan utveksle informasjon om personer som kan være i faresonen for radikalisering. Så jeg synes det er fint at man vil se på noen av disse lovbestemmelsene og se hvor man kan presisere ting, også utover å lage en veileder.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
La meg først få takke for et godt og viktig spørsmål fra representanten Bøhler. Blant annet i tiltaksplanen «En god barndom varer livet ut», som er en tiltaksplan for å bekjempe vold og seksuelle overgrep mot barn og ungdom 2014–2017, har man under Tiltak 14 tatt opp den problemstillingen som representanten tar opp knyttet til taushetsplikt og opplysningsplikt i forvaltningen og hvordan det skal følges opp. Målet er å komme frem til en entydig forståelse som kan erstatte eksisterende veiledere og eventuelt føre til endringer i gjeldende bestemmelser. Selv om denne tiltaksplanen i hovedsak berører andre temaer enn de temaene som representanten Bøhler tar opp, vil selve tiltaket også være svært relevant for bekjempelsen av radikalisering og rekrutteringen til ekstreme miljøer. Så er det to sentrale sider som jeg tror det er viktig å ha med seg inn i den diskusjonen. For det første er det ikke alltid at problemet nødvendigvis er knyttet til selve hjemmelsgrunnlaget eller reglene og utformingen av dem. Flere fagpersoner på ulike felt har uttrykt at gjeldende regler, herunder regler om taushetsplikt, i stor grad er tilstrekkelig for å sikre nødvendig informasjonsutveksling mellom ulike tjenester og etater. Det kom bl.a. til uttrykk i en rapport om temaet fra NOVA våren 2013. Problemet er ifølge rapporten ofte heller knyttet til kjennskapen til og praktiseringen av regelverket. Ofte kjenner man ikke til hva slags informasjon man kan dele, og hva slags informasjon regelverket faktisk åpner for at man bør dele med andre etater og organer, og ofte er det viktig å bekjentgjøre reglenes rammer og fortolkninger i ytre etater, snarere enn nødvendigvis å ha nye regler. Det er viktig å skape en entydig forståelse av regelverket, og det må sikres at denne regelforståelsen både gjøres kjent og følges opp blant de andre etatene, og at en ikke er belemret med en kultur der deling av informasjon i utgangspunktet ses på som noe negativt. For det andre er det selvfølgelig viktig å se på de relevante lovrammene. Det kan være behov for visse lovendringer for å klarlegge hvor langt taushetsplikten går – og for så vidt også opplysningsplikten – og når man bør bringe opplysninger videre. Et viktig mål med det arbeidet som regjeringen nå vil gjøre fremover, vil selvfølgelig være å bruke de eksemplene som bl.a. representanten Bøhler nå drar frem, og andre eksempler, for å se om det er nødvendig å gjøre regelendringer. På noen områder er regjeringen allerede i gang med et helt konkret endringsarbeid, og vi vil komme tilbake til Stortinget på relevant måte for å følge opp det.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Mitt inntrykk er i stor grad i samsvar med det inntrykket som representanten Bøhler nå formidler, at det ofte er sånn at etater som har opplysninger som er beskyttelsesverdige, og som det i utgangspunktet er taushetsplikt knyttet til, er veldig gode på de bestemmelsene, men det kan også bidra til at de over tid bygger en kultur som gjør at man er tilbakeholden med deling av informasjon, og at bevisstheten rundt mulighetsrommet som faktisk ligger i eksisterende regelverk, ikke er god nok. Derfor er det helt avgjørende at vi jobber for å lage f.eks. en veileder for å sammenstille hva slags rammer en skal forholde seg til i praksis. Det er en del av det arbeidet som vi nå følger opp, i tillegg til at vi ser på om det også er nødvendig å justere noen lovrammer. Men jeg tror, i hvert fall basert på både det inntrykket representanten Bøhler formidler, og rapporten fra NOVA i 2013, at det er mye som kan gjøres med relativt enkle midler når det gjelder det å dele informasjon og hvilke rammer en skal forholde seg til.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg tror representanten Bøhler og jeg er ganske enige om hvordan en bør se på disse problemstillingene. Det kommer regjeringen også til å følge opp. Men uansett hva slags regelverk en vil ha, vil en måtte ende opp i en vurdering fra de enkelte som besitter informasjonen i hvert konkret tilfelle. Da er det viktig at en har en felles oppfatning av hva en faktisk bør dele, hva en kan dele, og hva en ikke kan dele, og hvor grensene normalt går. Der vil det være nødvendig med en bedre gjennomgang eksempelvis gjennom bruk av en veileder eller annen type informasjon, i tillegg til at vi må klargjøre regelverket der det er behov for det, i den utstrekning regelverket er utydelig. Som jeg nevnte i mitt hovedsvar, har vi allerede identifisert noen potensielle utfordringer, som vi vil komme tilbake til Stortinget med på egnet måte.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-02-04:
Jeg vil takke representanten Hagaseth for spørsmålet. I likhet med representanten er regjeringen veldig opptatt av at vi skal sikre nok soningsplasser. Vi har store utfordringer med kapasiteten i dag. Det er derfor også viktig å sikre at vi bruker de mulighetene og det handlingsrommet som er. Dette arbeidet må imidlertid skje med et helhetlig blikk på behovet og mulighetene for hele landet. Derfor har regjeringen også lagt frem en melding til Stortinget med en utviklingsplan for kapasitet i kriminalomsorgen. Den ligger til behandling i Stortinget nå. Der er det lagt opp til en prioritering av visse områder hvor behovet er størst. Ett av de områdene er naturligvis Østlandet. Østlandet og Vestlandet og områdene rundt de store byene blir prioritert. Agderfylkene prioriteres også. I tillegg er det lagt vekt på å prioritere tiltak som kan realiseres raskt, rett og slett fordi behovet er veldig stort akutt. Eksisterende fengselskapasitet skal utvides der det er hensiktsmessig, og i meldingen peker regjeringen bl.a. på utbygging i Agderfylkene og fengslene i Halden, Skien, Åna og Bergen. Prioritering på lengre sikt vil måtte tas over tid, men det pågår nå en konseptvalgutredning for hele østlandsområdet, hvor Telemark, Vestfold, Buskerud, Oslo, Akershus, Østfold, Hedmark og Oppland er berørt. Spørsmålet som representanten tar opp, vil være en del av det, og en eventuell utvidelse av det som heter Vestoppland fengsel, avdeling Valdres, som på folkemunne blir kalt for Slidreøya fengsel, vil bli vurdert nøye. Det er også et mål for straffegjennomføringen at tilbakefallet til ny kriminalitet blir lavest mulig. Derfor er det også nødvendig å ha et variert fengselstilbud med ulike typer soningsanstalter for å lykkes med å forebygge tilbakefall. Det å ha en utslusing av personer som har vært inne til soning, er viktig. Derfor må vi også legge opp til å ha fengsler med ulike sikkerhetsnivåer. Så vil jeg helt til slutt få lov til å gi ros for innsatsen som ansatte og innsatte fra Vestoppland fengsel, avdeling Valdres, gjør. Jeg er kjent med at fengselet bl.a. har en egen støttegruppe som står på for å skape gode tilbud og rammer for de innsatte. Jeg har selv hatt gleden av å snakke med noen av dem som arbeider i fengselet, og få en mer direkte – riktignok kort, den gangen – orientering om hvordan de jobber, og jeg synes det er et veldig spennende arbeid.