trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
Sjelden har behovet for internasjonalt samarbeid og solidaritet vært større enn nå, i en global pandemi. Martin Tranmæl sa at man skal ha beina plantet på norsk jord, men samtidig ha blikket vendt utover. Det er et blikk som denne regjeringen har. Norge har lenge vært en pådriver for internasjonalt samarbeid, og det arbeidet skal fortsette nå. Vårt viktigste verktøy for å bekjempe denne pandemien er vaksine. I Norge har vi en høy grad av tillit og en høy grad av vaksinerte. Disse tingene henger sammen. Vi har et åpent samfunn, tiltak baserer seg på fakta og oppdatert kunnskap fra helsemyndighetene, og det er demokratisk debatt, kontroll og styring. Vi har god økonomi, og fellesskapet ivaretas også når det står på. Vi er enige om å sette inn nødvendige kraftfulle tiltak, også for å ta vare på arbeidsplasser og bedrifter og vårt felles helsevesen. Samtidig ser vi at det vi gjør her hjemme, er mye mindre verdt om vi ikke lykkes ute. Det kommer nye mutanter som gir store konsekvenser. Sør-Afrika berømmes, med rette, for raskt å oppdage og varsle verden om omikronvarianten. Det viser oss hvor viktig det er med internasjonalt samarbeid, der vi deler erfaringer, for pandemien er et globalt problem som fører til store nasjonale konsekvenser, men løsningene er internasjonale. Tilgangen til legemidler, særlig vaksiner og medisinsk utstyr, er ulik, med langt dårligere tilgang til vaksiner i fattige land enn i rike. Å bedre tiltakene har vært kanskje noe av den mest omdiskuterte utfordringen under pandemien. Her har Norge et særlig viktig bidrag, sammen med Sør-Afrika, med å lede ACT-A, der man mobiliseres for å bidra. Det er særdeles viktig skal vi lykkes. Alle land må gjøre et krafttak, og regjeringen Solberg tok et aktivt grep for å lede an i dette og har gitt viktige bidrag også økonomisk. Derfor var det litt spesielt at det ikke var lagt inn midler til dette i budsjettet man la fram i høst. Jeg er veldig glad for at denne regjeringen i tilleggsnummeret la inn 2 mrd. viktige kroner som vil ha betydning for vaksineringen og den behandlingen man gir i resten av verden. Norge skal også dele på de vaksinedosene vi ikke trenger, og regjeringen går i bresjen for å få unntak på patenter for covid-vaksinen, som er utrolig viktig for produksjon av vaksiner. En helsekrise har blitt en sosial ulikhetskrise og en økonomisk krise. Her skal vår regjering fortsette å bidra for fellesskap og solidaritet.
Anette Kristine Davidsen (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
Mye av det Norge skal leve av og få inntekter av i framtiden, finnes i nord. Samtidig er det i nord at Norge møter resten av verden, og det er fortsatt Norges viktigste strategiske satsingsområde. Det er også vårt aller viktigste fredsprosjekt. Arktis er et geopolitisk tyngdepunkt både av ressursmessige, klimamessige og militærstrategiske årsaker. Vi ser at økt aktivitet og en endret sikkerhetspolitisk situasjon gir nye behov. Samtidig gir dette også nye muligheter for Norge, og ikke minst gir det et behov for å sikre våre egeninteresser og ta ansvar for en bærekraftig forvaltning av våre næringer, som får stadig større betydning for den norske økonomien. Men nordområdene er også folket. En ny, kraftfull satsing på nordområdepolitikken innebærer derfor også tiltak som betyr noe for vanlige folks hverdag. Her skiller Norge seg ut blant de øvrige. Vi er de som har størst befolkning nord for Polarsirkelen, og dette er noe vi er nødt til å ta vare på. Likevel har det på tross av økonomisk vekst vært en stor nedgang i folketallet i nord. Dette er en utfordring av mange årsaker, først og fremst fordi sikkerheten og suvereniteten vår henger nøye sammen med befolkningsutviklingen i landsdelen. Uten mennesker har vi heller ingen tilstedeværelse. For at vi skal ha aktivitet, utnytte ressursene og ha troverdighet overfor våre naboer, må det bo folk i Nord-Norge og på Svalbard. Regjeringens nordområdepolitikk illustrerer godt hvordan utenrikspolitikk og innenrikspolitikk møtes. Når vi sier at den negative befolkningsutviklingen i nord skal snus, er det både distriktspolitikk og sikkerhetspolitikk, all den tid vi vet hvem naboene våre er, og bruker tid på å føre full kontroll med våre områder i nord. Derfor har det vært behov for en ny giv i nordområdepolitikken som har større ambisjoner, som er nærmere folk, og som skal skape vekst og satse aktivt på en grønnere framtid. Der er Hurdalsplattformen tydelig. I en tid med mer spenning og militær aktivitet er et av regjeringens svar økt dialog og samarbeid. Derfor skal vi forsterke folk-til-folk-samarbeidet og snakke med naboen, selv om vi ikke er enig i alt. Det mest sentrale i nordområdepolitikken vil være å opprettholde dialogen med naboen i øst og fremme nye tiltak for å beholde nordområdene som et lavspenningsområde. Det ville være å bygge kunnskap, skape nye arbeidsplasser av ressursene våre og bidra til å løse klimakrisen. Lykkes vi med det, vil vi styrke nordområdenasjonen Norge.
Anette Kristine Davidsen (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
Noe av det aller beste med Norge er den høye tilliten vi har til hverandre, og det sterke fellesskapet som binder oss sammen. Men en økende ulikhet, sentralisering og privatisering av tjenester har over de siste årene ført til både en følelse av avmakt og økende frustrasjon i distriktene. Det tærer på både tilliten, tryggheten og samholdet. En reversering av domstolsreformen av 2021 er i den sammenhengen svært viktig. Den mellomløsningen som har vært nå, der antall tingretter og jordskifteretter ble redusert, men videreført som rettssted, er ikke et godt nok virkemiddel for varig å sikre den nødvendige balansen mellom å ivareta rettssikkerheten og det å opprettholde levende og livskraftige lokalsamfunn. Da reformen først ble gjennomført, høstet den av helt åpenbare grunner mye kritikk, av hensyn til både innbyggernes sikkerhet, rasering av offentlige tjenestetilbud i distriktene, rekruttering av advokater og tilstedeværelse, for å nevne noen poeng. I tillegg tapper den distriktene for juridisk kompetanse. Domstolsreformen har alltid vært, og er fremdeles, en dårlig idé – til tross for at enkelte argumenterer med at vi er nødt til å gi den ro. Tilhengerne av domstolsreformen argumenterer med at ingen tingretter faktisk er lagt ned, men at stedlig ledelse er flyttet eller delt mellom flere rettssteder. Det er feil. Et rettssted er ikke en tingrett. Endringen medfører derimot en reell fare for at de rettsstedene som ikke er hovedrettssted i den enkelte rettskretsen, nedprioriteres og vil dermed på sikt enten oppfattes som annenrangs eller stå i fare for å nedlegges. Å sentralisere slik reformen la opp til, vil også påvirke hvordan man prioriterer ressurser over tid. At det nå åpnes for å reversere denne reformen og gå tilbake til den desentraliserte organiseringen av rettsapparatet, har flere fordeler. Det gir befolkningen nærhet til rettssystemet, det gir kompetansearbeidsplasser i distriktene og aktivitet i lokalsamfunnene. Domstolpolitikken har nå som utgangspunkt at vi skal ha sterke, selvstendige domstoler over hele landet som klarer å ivareta innbyggernes rettssikkerhet på best mulig måte – både nå og i framtiden. Der er Hurdalsplattformen tydelig. Nå er vi nødt til å gjennomføre det tidlig, slik at vi deretter kan konsentrere oss om hvordan vi kan styrke domstolene på andre måter senere.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-12-15:
Statsråden var inne på beredskap. Det er mange viktige forhold som må ivaretas i norsk beredskap, også Sivilforsvaret. Jeg er enig med statsråden i det, men et av de aller viktigste er at etter de grusomme hendelsene som skjedde for ti år siden, var en av de viktige sakene som ble vedtatt og gjennomført under forrige regjering, å få på plass Politiets nasjonale beredskapssenter på Taraldrud og utstyre dem med beredskapsressurser som skal være tilgjengelige. Det var en forutsetning hele veien – hele veien – at vi har beredskapsressurser der som er tilgjengelige 24-7, 365 dager i året. Kan statsråden forsikre oss om at det er tilfelle i dag, at de nasjonale beredskapsressursene ved Politiets nasjonale beredskapssenter er tilgjengelige 24-7? Vil hun garantere at så også vil være tilfelle i 2022?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-12-15:
Det er helt klart at også IP3-funksjoner er viktige å ha der ute, og det er også en del av oppgaven som Politiets nasjonale beredskapssenter skal bidra med, nemlig å gi trening og øving til den delen av politiet der ute. Poenget er at det som har vært en forutsetning når Stortinget har behandlet saken, når forrige regjering har behandlet saken, og egentlig en enighet i denne sal, har vært at de nasjonale beredskapsressursene på Taraldrud skal være til stede 24-7, sånn at dersom det er påtvingende nødvendig å benytte beredskapstoppen, eller bombegruppen må gjøre en innsats, uansett når det er på døgnet, så skal de ressursene være tilgjengelige. Derfor gjentar jeg mitt spørsmål, for dette er særdeles viktig. Dersom dette ikke er tilfelle, kan vi havne i en situasjon der vi ikke har det innsatspersonellet som er nødvendig for å håndtere en terrorhendelse på norsk jord. Jeg spør igjen: Kan statsråden forsikre Stortinget om at disse ressursene er til stede 24-7?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-12-15:
Statsråden pekte i sitt innlegg på hvor viktig det er å styrke Sivilforsvaret. Det er jeg for så vidt veldig enig med statsråden i. Det som derimot ikke er så lett å se, er hvordan den nye regjeringen gjør det i noe særlig omfang av betydning. Fremskrittspartiet har lenge foreslått å styrke Sivilforsvaret, og vi mener i vårt alternative statsbudsjett det er behov for å gjøre det med nærmere 180 mill. kr. Det handler om utrangert utstyr, ubrukelig utstyr tilbake fra 1950-tallet, men også om å sikre trening og sørge for at man har det personellet og den beredskapen som er nødvendig. Da statsråden fikk spørsmål fra undertegnede om hun kan garantere for at Politiets nasjonale beredskapssenter er til stede 24-7 året rundt, tror jeg hun brukte begrepet «så vidt jeg er kjent med», eller noe sånt. Da vil jeg anbefale statsråden å gjøre seg kjent med det, for Stortinget må kunne være trygg på at Politiets nasjonale beredskapssenter er døgnkontinuerlig operativt. Det har vært en forutsetning hele veien, og når man har gjort de betydelige investeringene som man faktisk har foretatt på Taraldrud, er det også naturlig at man har driftsmidler nok til å kunne oppfylle det som var målsettingen med Politiets nasjonale beredskapssenter. Så er det litt underlig å høre argumentasjonen for å innføre kontrollkvitteringer, som politiet nå ser ut til å bli tvunget til i hovedstaden. Det mener Fremskrittspartiet faktisk er en gavepakke til gjengene, for det vil gjøre det vanskelig for politiet å utøve utstrakt kontroll med de enkeltpersonene som helt riktig er overrepresentert i miljøet. Det er lett for at rasismekortet blir trukket når enkeltpersoner blir kontrollert flere ganger. Dette gjør politiet dårligere i stand til å utøve sitt oppdrag, og det er svært beklagelig at man velger å gjennomføre SVs radikale politikk på dette området. Det er en misforståelse at det eksisterer en slags systematisk rasisme i norsk politi, noe som er tilbakevist opp og i mente. Det vil bare gjøre situasjonen vanskeligere for alle politikvinner og -menn der ute å utøve sitt oppdrag på vegne av samfunnet.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-12-15:
Det er svært interessant å registrere at dette er en debatt i justiskomiteen som handler om snøen som falt i fjor. Det viser at vi har et flertall på Stortinget – regjeringspartiene og SV – som ikke har noen visjoner om hvordan man skal videreutvikle justissektoren i Norge, og som ikke har noen visjoner om hva politiet skal være i fremtiden, og hva domstolene skal jobbe med fremover. Det eneste jeg hører, handler om å reversere, stoppe og kritisere snøen som falt i fjor – endog reversere ting som er tatt imot med åpne armer, og som folk der ute er fornøyde med. Jeg viser til forrige innlegg, som handlet om domstolsreformen, som Fremskrittspartiet helt riktig sørget for flertall for i Stortinget, men det var en reform som var svært annerledes enn den reformen som ble lagt frem av forrige regjering. Vi fikk på plass sikringer for å ivareta en god distriktsprofil som sørget for at vi har rettssteder over hele landet, og at man ikke får redusert bemanning i distriktene. Den var endog så tydelig at Stortinget skal involveres dersom det gjøres store endringer og endringer i strukturen. Det sørget Fremskrittspartiet for, og vi er stolte av at vi fikk på plass den domstolsreformen. Det var Fremskrittspartiets arbeid ene og alene som sørget for at vi fikk på plass en god løsning, som folk er fornøyde med der ute. Det er kun i Senterpartiet at den oppfattes som et problem. Det er veldig rart, men jeg skjønner kanskje hvorfor: Da Senterpartiet skulle forhandle med Arbeiderpartiet, måtte de selvfølgelig reversere et eller annet – også på justisfeltet – og de fikk selvfølgelig ikke lov å reversere politireformen, for det ville ikke vært særlig godt og fornuftig. Men hvorfor ikke ta den siste reformen, som man ikke helt hadde sett konsekvensene av på det tidspunktet? Det er altså domstolsreformen – som ingen har bedt om å reversere – Senterpartiet nå får gjennomslag for å reversere. Jeg skulle ønske at det nye flertallet i Stortinget hadde noen større ideer, noen større tanker, en høyere himmel for hvordan justissektoren skal utvikles i tiden som kommer, og at det ikke bare handlet om snøen som falt i fjor, og om reformer som man skal reversere – og som har vist seg å fungere ypperlig. La oss heller snakke om å justere politikken sånn at ting blir enda bedre, for det er ingen som sitter på fasiten alene. Også forrige regjering gjorde feil – det skal jeg være klar på: Det ble ikke prioritert nok politi i distriktene, men å svartmale situasjonen når man selv sitter med ansvaret, det begynner nesten å bli litt vittig.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-12-15:
Dersom vi har fått bekreftet noe gjennom debatten i dag – og det har vi til fulle – er det at Senterpartiets store prosjekt hva gjelder justisfeltet, handler om å stoppe en reform som er vellykket. Det som bekymrer meg langt mer, er engasjementet fra særlig SV på dette området, og det at SV har fått gjennomslag for å innføre en såkalt kvitteringsordning for personer som får politikontroll i hovedstaden. Det er i strid med det som politifaglig er tilrådelig. Vi i komiteen var på besøk hos politidirektøren for ikke så mange ukene siden, og jeg oppfattet at hun bekreftet at dette er utfordrende. Selv om jeg oppfattet at det politisk sett vil bli fulgt opp av Politidirektoratet – naturlig nok – var politidirektøren kritisk i sin omtale av det å innføre en kvitteringsordning. Det handler om avgrensing, og det handler ikke minst om hvordan dette i realiteten skal utføres. Det er heller ikke slik – dersom det vi er blitt forelagt, er riktig – at noen andre land i verden har en tilsvarende kvitteringsordning, hvor man får det på stedet. Når det da politifaglig advares så tydelig mot å innføre en ordning, og hvis hele – jeg holdt på å si – motivasjonen bidrar til å skape et inntrykk av at norsk politi er systematisk rasistisk, da har man i hvert fall alle gode grunner til å forhindre at man gjennomfører denne kvitteringsordningen fra SV. Det man kunne vurdere, som også politidirektøren har vært inne på, og som høres fornuftig ut – kanskje – er å innføre «bodycam», slik man har i en del land, som kan bidra til å opplyse saker, også når det kommer påstander om politivold på helt uriktig grunnlag. Det er trist at SV har fått dette gjennomslaget hos regjeringspartiene, at man innfører en kvitteringsordning som vil være, som jeg har sagt, en gavepakke til gjengene og gjengkriminaliteten i Oslo. Det er klart at for politiet vil det være svært problematisk. Den tredje, fjerde eller femte gangen man skal stoppe den samme personen, kommer beskyldningene om rasisme. Da vil man også oppleve i offentligheten at de beskyldningene kommer, og politiet står nok en gang tilbake som taperen som får beskyldninger mot seg som på ingen måte kan dokumenteres eller underbygges. Det er svært beklagelig at vi har en regjering som vil gjøre det vanskeligere for politiet å utøve sitt oppdrag.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2021-12-15:
Jeg ville egentlig bare takke komiteen for en god og engasjerende debatt. Det lover bra for den nye justiskomiteen hva gjelder fortsatt debatt når vi kommer på nyåret. Dette er siste saken vi behandler før jul, så det er kanskje grunn til i hvert fall å ønske komiteen en riktig god jul, og så regner jeg med at vi tar med oss dette engasjementet videre i debatter til neste år.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
I denne debatten er det helt tydelig at det absolutt er noen klare skillelinjer mellom høyresiden og venstresiden også når det gjelder justisfeltet. Dette får meg til å tenke på alle de debattene jeg var i i forrige periode, på Dagsnytt 18, Nyhetskanalen og her i salen, med representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet. Temaet var ikke overraskende – og ofte – kriminalitet. Sangen fra Høyre og Fremskrittspartiet var stort sett at nå må vi bli tøffere, vi må stramme til, vi må skru til, f.eks. når det gjelder gjeng- og ungdomskriminalitet. Resultatet ble f.eks. at barn ble plassert i høysikkerhetsfengsel for voksne mannfolk. Hjelper det? Betjentene sier at nei, de klarer ikke å skjerme barna fra de voksne. Vi står i en situasjon hvor barn blir mer kriminelle i fengsel. Ute på gata har det heller ikke blitt bedre. Men jeg registrerer at høyresiden fremdeles synger denne sangen. Jeg mener vi må ha en ærlig tilnærming til virkeligheten. Vi må ta inn over oss at vi som samfunn har satt oss i en situasjon der barn ned i 13-årsalderen er blitt alvorlig kriminelle. Det er et fellesskapsansvar, og vårt fellesskap har ikke vært sterkt nok. Da nytter det ikke hele tiden å gå inn med den skarpe enden. Vi må være der for det barnet når han eller hun er 4 år og trenger et tilbud i barnehagen, når det trenger et fritidstilbud som 10-åring, når det faller utenfor som 12-åring og på vei ut av skolen og inn i kriminalitet og rus som 16-åring. Her går det skiller mellom høyresiden og venstresiden. Høyre ser ut til kun å være opptatt av å fange og ta, å være hard i klypa og «tough on crime». Da må vi gjøre som representanten Gunaratnam sa i sted: Vi må være «tough on crime», men tøffere mot årsakene til kriminalitet. Det er å være smart på kriminalitet. Vi må se sporene i et menneskes liv, det som fører fra barn til kanskje voksen mann i fengsel. Så skal politiet være til stede – forebyggende og i aktiv håndtering. Politiet må samarbeide med kommunene, være til stede og forebygge kriminalitet – ikke kun agere når kriminalitet har skjedd. Derfor mener jeg regjeringens forståelse av politireformen er viktig. Det er et nært tilstedeværende politi der folk bor, vi trenger.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
Jeg ønsker å takke for debatten. Jeg kan godt forstå at representanten Amundsen fortviler over at sittende regjering endrer kursen på tiltakene og politikken til den forrige regjeringen, det skulle jo bare mangle, siden han var en av mange justisministere. At vi endrer kurs, at kanskje Høyre likevel ikke klarte å klemme ut så mye av tannpastatuben at vi ikke skulle få den tilbake, er jeg stolt av. Jeg er stolt av at offentlig sektor igjen skal styrkes, at vi skal ut av meningsløs målstyring, og at ansatte skal ha tid og tillit til å gjøre jobben. Så raskt til representanten Kaski: Nå får vi se hva Statsbygg legger fram. Kan kravene om å passe på skogen møte behovet for et nytt fengsel for kvinner og menn i Oslo, må da det være veldig interessant.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-12-15:
Jeg vil gjerne utfordre statsråden på noe hun ikke var inne på i sitt innlegg, nemlig koronastillingene i politiet. Da Høyre styrte i Justisdepartementet, sikret vi det største permanente bemanningsløftet for politiet i moderne tid, og i budsjettet for i år økte vi politibudsjettet med nærmere 0,5 mrd. kr for å omgjøre 400 såkalte koronastillinger til faste stillinger. Politiets fellesforbund kan nå fortelle at kontraktene til flere av dem som har hatt slik stilling, utløper om få dager – og det er problematisk både for politiet og ikke minst for dem som nå har en uavklart stillingsbetegnelse. Har justisministeren en plan for hvordan disse stillingene skal sikres i nær fremtid?
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-12-15:
Jeg konstaterer at man ikke har en plan for hvordan disse stillingene skal sikres. Men jeg har et annet spørsmål, som gjelder domstolsreformen. Høyre har ved flere anledninger stilt spørsmål rundt domstolsreformen og kriteriene for en reversering, som statsråden selv har garantert skal komme. I noen av svarene har det blitt pekt på at dersom det er lokal enighet, skal reformen reverseres, og dersom det ikke er lokal enighet, skal den ikke reverseres. Vi blir ikke helt kloke på hva som er svaret. Mitt spørsmål er: Hva skal til for at en domstolsreform blir reversert i en rettskrets? Er det slik at et flertall av kommunene må ville det, eller at et flertall av kommunene ikke må ville det? Må det være full enighet, eller er det nok at én kommune vil reversere – og så blir det reversert?
Ivar B. Prestbakmo (Senterpartiet), 2021-12-15:
Gjennom mine tidligere 14 år som ordfører i Salangen gjorde jeg meg mange erfaringer med tanke på viktigheten av lokal beredskap og ikke minst tilstedeværelse av lokalt politi med kunnskap og kjennskap til lokalsamfunnet. Det er utrolig viktig å huske på det når vi tenker på hva lokal tilstedeværelse faktisk er, hva det er snakk om. Det er en realitet at den forrige regjeringen ikke fulgte opp Stortingets vedtak fra 2018 om at alle gjenværende tjenestesteder skulle styrkes. Jeg har to eksempler fra Troms politidistrikt, som jeg selv kommer fra: Skjervøy og Ibestad. Så når representanter for opposisjonen snakker om frykten for tomme kontorer, vet man hva man snakker om. Regjeringspartiene, derimot, er opptatt av at vi skal ha en minimumsbemanning når vi skal gjennomføre opprettelsen av 20 tjenestesteder. Det er nok for meg å sitere siste del av Twitter-meldingen fra Troms politidistrikt fra september, som jeg siterte tidligere i dag også, nemlig at «Nærmeste politipatrulje er for langt unna til å kunne bidra med noe fornuftig, så vi kommer ikke.» Det var gjengitt i Troms Folkeblad og er et glitrende eksempel på behovet for lokal tilstedeværelse og regjeringens satsing på politi i dette statsbudsjettet. Det er noen som er bekymret for at man skal reversere domstolsreformen. Vel, da er det nok å huske et års tid tilbake. Da var det ikke noe flertall i denne salen for en domstolsreform, men i desember 2020 valgte Fremskrittspartiet å sørge for at den forrige regjeringen i løpet av et halvt år kunne gjennomføre en domstolsreform. Når representanter fra noen partier er bekymret for ro, for det har vært nok omstilling, er det noe med forhistorien som det kanskje kan være verdt å reflektere en smule over. Til slutt: Når det gjelder domstoler med spesialkompetanse og man peker på eksempelvis barnevernssaker og barnefordelingssaker, er jo det den vanligste typen saker en domstol har. Det er den typen saker de har i størst omfang. Kompetansen på de områdene er faktisk ganske god. I tillegg unngår man å ha en lengre reisevei enn høyst nødvendig, som også er en belastning når det gjelder den typen saker. Det kan til slutt være verdt å nevne at jeg i hvert fall er sikker på at regjeringen, på basis av Hurdalsplattformen og med et godt flertall i dette storting, er opptatt av å sikre et politi, en beredskap og domstoler som er til det beste for innbyggerne i hele landet.
Ivar B. Prestbakmo (Senterpartiet), 2021-12-15:
Hvis det skulle være noen som tilfeldigvis var i den villfarelsen at man tidligere verken hadde eller kunne ha effektiv bruk av dommerressurser, var det jo hjemmel for å bruke dommere i andre domstoler også før reformen. Så det er ikke noe nytt etter reformen. At man ikke valgte å bruke det aktivt, er ikke et argument i seg selv for en strukturreform. Og når det etterlyses mer himmel på dette politiske området, vil jeg bare vise til Hurdalsplattformen. Dette er ikke en debatt om snøen som falt i fjor. For å sitere Prøysen: «Du ska få en dag i måra som rein og ubrukt står»(…) (…)
Andreas Sjalg Unneland (Sosialistisk Venstreparti), 2021-12-15:
En rettsstat koster penger, og la det ikke være tvil om at forsvars- og bistandsadvokater i Norge får for lavt salær. Vi får gjort noe i budsjettenigheten, men det er fremdeles mye som gjenstår. Ett av kravene som har vært viktige i den aksjonen som nå pågår, også i landets høyesterett, er å sikre advokatene en reell forhandlingsrett. I forrige periode stemte Senterpartiet, Arbeiderpartiet og SV for et godt forslag. Det var faktisk helt i tråd med Advokatforeningens krav, der vi ble enige om å fremme forslag til ulike modeller for årlige drøftinger eller forhandlinger mellom staten og Advokatforeningen ved fastsettelse av den offentlige salærsatsen. Det som er fint, er at nå er det flertall blant disse partiene for nettopp å kunne få til noe sånt. Så mitt spørsmål til ministeren er om regjeringen jobber med et forslag om forhandlingsrett for advokater, eller om regjeringspartiene har endret standpunkt i denne saken.
Andreas Sjalg Unneland (Sosialistisk Venstreparti), 2021-12-15:
Politikk handler om prioriteringer, og det har vært tydelig hva høyresiden har valgt å prioritere de siste åtte årene. Hvert eneste år har de klart å finne penger til nye skattekutt til dem som har mest, og det har ikke manglet på kreativitet for å finansiere denne skattefesten med smålige kutt – hvert eneste år. Men penger til å ruste opp kriminalomsorgen har de ikke funnet – nei, der har de valgt å kutte. Penger til å styrke rettssikkerheten for dem som har minst, har de heller ikke funnet. Der har de også kuttet. Køene i domstolene vokste til et dramatisk høyt nivå, og advokatprisene gikk til himmels. I sitt siste statsbudsjett kuttet de også støtten til de frivillige organisasjonene som jobber med rettshjelp til rusavhengige, flyktninger, gjeldsslaver – folk som har ingenting. Men penger til nye skattekutt til dem på toppen, det fant Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre hvert eneste år de hadde makten. Politikk handler om prioriteringer. Sammen med regjeringen tar SV justispolitikken i en ny retning. Det vil til neste år bli ansatt flere embetsdommere der det i dag er få, noe som styrker domstolstilbudet i deler av landet som tidligere er blitt nedprioritert. Satsingen på digitalisering i domstolene økes, reisegodtgjørelsen til advokater og sakkyndige økes, bemanningen i fengselet økes, noe som styrker rehabiliteringen og ikke minst tar på alvor den kritikken Norge har fått for sin overdrevne bruk av isolasjon. Støtten til Statens barnehus økes, noe som vil gi barn som opplever forferdelige hendelser, bedre oppfølging. Politiet styrkes, påtalemyndigheten er styrket, exit-programmene styrkes, og fri rettshjelp får et etterlengtet løft. Og dette er bare på justisfeltet. Sånn er det nå på felt etter felt fordi velgerne har sagt tydelig ifra. Nå vil de ha mer, ikke mindre fellesskap. Vi omfordeler mer fra dem som har mye, til alle oss andre. Vi prioriterer ikke skattekutt til dem på toppen, men viser at det faktisk er mulig å bygge ut velferdsstaten. Økt skatt til de rikeste gir mer penger til å løse samfunnets utfordringer. Vi i SV er glade for at vi har fått et nytt flertall i Norge, at vi nå tar samfunnet i en ny retning, men dette er bare starten. Vi kommer til å brette opp ermene og jobbe hver eneste dag for en politikk for de mange, ikke de få på toppen.
Ingvild Wetrhus Thorsvik (Venstre), 2021-12-15:
Ja.
Ingvild Wetrhus Thorsvik (Venstre), 2021-12-15:
Justisministeren var i innlegget sitt inne på unge som både lovbrytere og fornærmede. Justisministeren nevnte også i VG i forrige uke at det skulle opprettes et pilotprosjekt med et exit-program for ungdom. Dette er allerede noe av det som det jobbes med i konfliktrådene, med ungdomsreaksjonene, som regjeringen og SV kutter i dette budsjettet. Konfliktrådene spiller en utrolig viktig rolle i å hente inn ungdom som har gjort kriminelle handlinger, og det er særlig viktig for ungdom som står på terskelen til gjentagende kriminalitet og andre utfordringer. Det er viktig at vi som samfunn stiller opp med et godt og tilpasset tilbud til den enkelte ungdom sånn at man kan forhindre ny kriminalitet. For at reaksjonene skal funke, er man avhengig av at ungdommen er motivert, og at oppfølgingen er individuelt tilpasset. Da er det veldig synd at man med dette kuttet mister den kompetansen som allerede ligger i konfliktrådene i dag. Er det sånn at statsråden tenker at dagens ungdomsreaksjoner ikke er egnet for å nå disse ungdommene som skal nås av exit-programmet?
Ingvild Wetrhus Thorsvik (Venstre), 2021-12-15:
Politiet er samfunnets førstelinje i håndheving av rettsstaten og demokratiet. Venstre har i og utenfor regjering bidratt til at politiets driftsbudsjett har økt med over 4,2 mrd. kr, og for første gang har man oppnådd målet om to polititjenestepersoner per tusen innbyggere. Norge har dermed fått den sterkeste politibemanningen i moderne tid, og antall årsverk i politiet har økt med over 3 600. Politirollen er en annen i dag enn den var for noen år siden, og utviklingen i saker som overgrep på nett, miljøkriminalitet og økonomisk kriminalitet har gitt politiet nye utfordringer. Det krever mer spesialisering, fagsamarbeid og målrettet innsats på spesifikke områder. Regjeringen og SV ønsker å starte arbeidet med å opprette 20 nye polititjenestesteder i 2022 og øke bevilgningen med 200 mill. kr. Venstre mener at dette er feil pengebruk. Man kan godt åpne en politistasjon noen timer noen dager i uken, men det er ikke sikkert det er da kriminaliteten skjer. Hvis man er utsatt for et lovbrudd, spiller det ikke noen rolle at man har en politistasjon i bygda. Det man trenger da, er en politiperson som kan bistå en eller forhindre ytterligere lovbrudd. Hvis man er fornærmet i en straffesak under etterforskning, vil man at det skal være nok etterforskere med kompetanse på plass til å kunne foreta en effektiv og grundig etterforskning. Om etterforskningen skjer fra en politistasjon i nabolaget, er mye mindre viktig. Politiets Fellesforbund har uttrykt at de ønsker at budsjettøkningen brukes på flere politistillinger framfor på nye politikontorer. Det er den nye regjeringen uenig i. De vil prioritere å opprette 20 politikontorer framfor å sikre nødvendig bemanning og kompetanse. Det er synd, for det foreligger ikke politifaglige analyser eller anbefalinger om opprettelse av 20 polititjenestesteder, ei heller om at det vil føre til styrket beredskap. Ved å bruke midler på å opprette nye tjenestesteder risikerer man å skape en falsk trygghet framfor å bruke ressursene der de faktisk monner – på politipersonell.
Ingvild Wetrhus Thorsvik (Venstre), 2021-12-15:
Jeg vil ta tak i noen av de påstandene som har kommet fra tilhengerne av reversering av domstolsreformen. Det blir ikke noe lengre reisevei, sakene behandles fortsatt som hovedregel ved det nærmeste rettsstedet, f.eks. der den kriminelle handlingen har blitt begått. Det er dommerne som flytter på seg. Dette er ikke en sentraliseringsreform – tvert imot. Barnesaker krever spesiell kompetanse, det understrekes av Barneombudet med flere. Særdomstolsutvalget i 2017 anbefalte at barnesaker skulle samles i utvalgte domstoler, nettopp fordi den spesialiseringen er så viktig. Mindre tingretter står derfor for 30–40 pst. av alle barnesakene. Jeg mener at denne reformen har reddet flere av de mindre stedene, fordi såpass mange saker ville falt bort dersom man hadde opprettholdt det sånn som det har vært. Jeg har selv arbeidet som advokat, og jeg har sett hvor vanskelig det er for folk å måtte vente på at saken deres skal komme opp, om det er som part i en sivil sak, fornærmede eller tiltalte i en straffesak. Domstolsreformen er god på alle områder.
Odd Harald Hovland (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
Som eg sa i det første innlegget mitt, er det viktigaste å sørgje for at kriminalitet ikkje skjer. God førebygging handlar om å bruke mange verktøy samtidig. Å vere til stades og å ha lokalkunnskap er viktig. Samtidig krev det utstrekt samarbeid med andre etatar, både statlege og kommunale. Det å samordne dei tverretatlege ressursane er avgjerande for å oppnå god førebygging og effekt over lang tid. Det inneber med andre ord at politiet må ha kapasitet til å vere til stades lokalt, og at ein er til stades digitalt. Så klarer me likevel aldri å førebyggje alt. Kriminalitet førekjem, straffbare forhold skjer. Det er òg eit førebyggjande element at straffbare forhold vert følgde opp og faktisk vert etterforska, at forhold vert oppklarte, og at gjerningspersonar vert stilte til ansvar. Det er viktig at offer for kriminalitet vert følgde opp, og at sakene deira får ei god og forsvarleg behandling. Dette gjeld særleg den alvorlege kriminaliteten, spesielt vald i nære relasjonar og seksuallovbrot, og det gjeld gjennom heile straffesakskjeda, ikkje berre i etterforskingsfasen. Me er avhengige av god og grundig etterforsking, gode og forsvarlege påtaleavgjerder og deretter domstolsbehandling innan rimeleg tid. Så må me konstatere at det er utfordringar knytte til dette. Riksadvokatembetet og statsadvokatembeta gjennomførte i 2020 den andre nasjonale kvalitetsundersøkinga av politiets etterforsking og påtalebehandling av prioriterte valdtektssaker. Resultata viste ei betring sidan 2016, men likevel er det utfordringar, også på dei høgst prioriterte sakene. Bl.a. er oppklaringsprosenten for vald og seksuallovbrot for låg, og behandlingstida er òg for lang. For mange av dei fornærma i denne typen saker betyr lang behandlingstid at livet vert sett på vent. Det er særdeles uheldig dersom fornærma opplever ei sånn tilleggsbelasting. Det er heller på ingen måte positivt at ein gjerningsperson må vente lenge på domfelling. Ei effektiv straffesakskjede utan unødig liggjetid er utan tvil til gagn for både offer og gjerningsperson. Difor er det avgjerande viktig at me så langt som mogleg fjernar såkalla flaskehalsar i straffesakskjeda. Per i dag er det kapasitetsutfordringar i påtalemyndigheita i politiet. Samla sett er saksbehandlingstida i politiets straffesaksbehandling for lang, og den samla oppklaringsprosenten er ikkje tilfredsstillande. Regjeringa føreslår difor i tilleggsproposisjonen å auke løyvingsforslaget med 26,3 mill. kr til påtalemyndigheita i politiet, samanlikna med Gul bok. Det vil auke kapasiteten og kvaliteten i påtalemyndigheita i politiet. Saman med auken på 200 mill. kr til politiet vil dette bidra til eit viktig løft. Dette er eit viktig bidrag i å prioritere den alvorlege kriminaliteten, bl.a. vald i nære relasjonar og seksuelle overgrep.
Ingunn Foss (Høyre), 2021-12-15:
I representanten Rødbys innlegg kunne det høres ut som om vi ikke hadde fullverdige domstoler i hele landet lenger. Den nye domstolstrukturen har ført til at vi har domstoler i hele landet – vi har fullverdige domstoler i hele landet. Og nei, stedlige fagmiljøer har ikke forvitret. Tvert imot: De er blitt sterkere. Nå kan f.eks. Lista tingrett i Farsund trekke på kompetansen fra både Kristiansand og Arendal. Dette betyr at den lille tingretten kan behandle krevende saker som krever spesialisering, f.eks. i barnesaker, noe som var utfordrende i den gamle strukturen, og folk som skal i retten, trenger ikke reise noe lenger enn de trengte før. Som jeg sa i et tidligere innlegg: Dette er kanskje historiens minst sentraliserende reform. Igjen er det oppsiktsvekkende at regjeringen ikke ser ut til å ville lytte til dem som vet hvor skoen trykker i denne sektoren.
Kamzy Gunaratnam (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
Da jeg begynte på videregående skole i Oslo vest og sa jeg var fra Groruddalen, var det første spørsmålet jeg ble møtt med: Hva? Bærer du pistol der du kommer fra? Spørsmålet var sjokkerende. Likevel endte jeg opp med å le, for det var så fjernt fra virkeligheten. Men det er jo politikk som skaper holdninger, og igjen holdninger som skaper politikk. Se f.eks. til Oslo: Vi innførte sommerjobber, og da meldte politiet at dette var de roligste somrene de hadde opplevd i nyere tid. Vi hadde en omfattende barnehageutbygging, og da halverte vi kontantstøttebruken. Satser man på yrkesfag, er det flere som velger yrkesfag. Basert på hva vi satser på, får det gitte konsekvenser. I Oslo har 97 pst. av ungdommen aldri hatt noe med politiet å gjøre. Det er også en konsekvens av politikk. Vår ambisjon må være at politikken helst ikke fører en til vårt bord: justisfeltet. Ambisjonen bør være at det er barnehage, fellesskole og barnevern, en arbeidsplass eller Nav som fanger en opp. Men ulike vendinger i livet fører til at vi mennesker likevel må forholde oss til justisfeltet. Da må våre instanser ha nok penger til både å forebygge og reagere. Begge deler må til. Ungdomskriminalitet har dominert mediebildet en del. Politiske ledere som kun roper etter politi, tar bare en reaktiv rolle og ikke noe ansvar i en forebyggende rolle. Begge deler må til. Derfor er det viktig at vi nå går inn med 200 mill. kr ekstra til politidistriktene, hvorav 40 mill. kr er øremerket til Oslo. Dette styrker det forebyggende arbeidet. Gutta på Holmlia så vel som jentene på Frogner skal ha de samme folkene, vise ansikt og bygge tillit. Politiet må få ressurser til kompetansearbeid over tid, bl.a. med gjengkriminalitet, og ikke iverksette tiltak på jojo-vis de gangene temaet dominerer i media. Med dette budsjettet setter vi også i gang de første exit-programmene. Jeg ser fram til disse pilotene, som bl.a. vil føre til at Forandringshuset kan sette i gang piloter som jeg ønsker dem masse lykke til med. Helt til slutt: kriminalomsorgen. Vi styrker kriminalomsorgen med 50 mill. kr. Kriminalomsorgen er omsorg og ikke oppbevaring. Mennesker skal kunne komme ut med flere og bedre verktøy enn det de kommer inn med. Da må vi ha nok ansatte til å følge det opp. Særlig unge innsatte er avhengig av et skikkelig rehabiliteringsarbeid og ikke minst muligheten til å få besøk av familie og venner. Mange gir uttrykk for at nettopp dette er en viktig del av tilbakeføringen. Politikken må være tøff mot kriminalitet, men enda tøffere mot årsakene til kriminalitet.
Kamzy Gunaratnam (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
Det ble slengt med leppa om Oslo, og da føler jeg for å svare på det. Jeg har i min korte tid som justispolitiker fått reist litt rundt i Oslo med temaet hvordan vi forebygger ungdomskriminalitet. Det er egentlig ingen som roper politi på første punkt, og det er ingen som sier at fordi man er fra Oslo, har man større sannsynlighet for å bli kriminell, eller at det er større sannsynlighet for å bli kriminell fordi man har innvandrerbakgrunn. Det folk ber om, er flere lærere, flere miljøarbeidere, flere helsesykepleiere – omfattende elevtjenester som kan forebygge at flere faller ifra. Vi pleier å si at velgerne får de politikerne de fortjener, men på mange måter får vi også befolkningen vi fortjener. Det vi investerer i, og de vi investerer i, gir også konsekvenser. I bydelen Stovner har de aktive team der ute, for å forebygge blant ungdom. I bydelen Grorud har de utviklet noe som heter nærmiljøskoler, som bruker hele nærmiljøet som ressurs for å forebygge kriminalitet blant ungdom. I bydelen Bjerke har de utviklet et eget opplegg for å nå ut til de ungdommene de er bekymret for. På Bjørnholt videregående skole i bydelen Søndre Nordstrand har de utviklet den mest omfattende elevtjenesten jeg noensinne har vært borti. I Oslo er det tusenvis, om ikke titusenvis, av mennesker som gjør en stor innsats for å forebygge ungdomskriminalitet og at ungdom faller utenfor, og da bør vår jobb som stortingspolitikere være hvordan vi kan gi dem de beste verktøyene for å fortsette det flotte arbeidet – ikke å slenge med leppa om en hel by. Ingen hadde tålt det hvis jeg hadde gjort det om en annen kommune eller en annen by, representert i denne sal.
Kamzy Gunaratnam (Arbeiderpartiet), 2021-12-15:
Jeg hører det er veldig mye kritisk tankegang rettet mot kvitteringsordningene. Jeg tenkte jeg bare skulle be salen tenke litt på at vi har en svekket tillit fra ungdom mange steder, og det burde bety noe for oss som sitter her. Det er ofte unge gutter med minoritetsbakgrunn, usikre i sin kropp og hudfarge. Det burde bety noe for oss at de ikke opplever en tillit til politiet. Dette er en pilotordning. Det er en pilotordning, og vi har mulighet til å forme den sammen med våre fagpersoner og forsøke den ut, så vi kan komme en vei med tilliten blant ungdom. Kan vi ikke prøve ut dette?
Else Marie Rødby (Senterpartiet), 2021-12-15:
Denne regjeringen legger til rette for målrettet styrking av domstolene. Tilgang til rettstjenester handler om grunnleggende rettssikkerhet. Det er klart at det betyr noe, slik Senterpartiet og Arbeiderpartiet ser det, at vi har domstoler spredt over hele landet, og at disse har rammer som sikrer selvstendighet, høy fagkompetanse og stedlig ledelse. Vi har et mål om at alle skal kunne kreve sin rett uansett hvor man bor, eller hvem man er, og da må domstolene være der folk er. Det er dette som står på spill etter at den forrige regjeringen valgte å svekke domstolene ved å fjerne stedlig ledelse og gjøre dem til avdelingskontor, som ikke er det samme som en tingrett. Fullverdige domstoler i lokalsamfunnene er viktig for tillit og tilgjengelighet til rettssystemet. Regjeringen bruker nettopp derfor midler på å ansette flere dommere ved de minste domstolene og rettsstedene. Det vil, som statsråden var inne på, redusere sårbarheten til de enkelte domstolene og bety en styrking av tilbudet i deler av landet som tidligere har blitt nedprioritert. Erfaring har vist at når man legger ned tingretter, medfører det at stedlige fagmiljø forvitrer, og det har følger for rettssikkerheten til privatpersoner, næringsliv og offentlig sektor lokalt. Det øker selvfølgelig også faren for at andre tilknyttede kompetansearbeidsplasser også sentraliseres. Regjeringen styrker også det viktige digitaliseringsarbeidet i domstolene. Der enkelte partier de siste årene både gjennom ord og handling har prøvd å gjøre det til en sannhet at et digitalisert samfunn må bety et mer sentralisert samfunn, har vi et motsatt syn. De stadig nye digitale verktøyene vi har tilgang på, legger til rette for at vi kan styrke fagmiljøene på tvers av geografi, samtidig som domstolene er nær folk i en fornuftig og desentralisert struktur. Sånn kan jordskiftedommere som jobber f.eks. med beiterett, enten det er i Tana eller på Tynset, enkelt diskutere fag seg imellom, mens domstolene i Bærum eller Egersund f.eks. kan samarbeide om de utfordringene som ligger til større tettsteder og byer. Det er flere i denne sal som nå bruker tid på å prøve å undergrave det arbeidet regjeringen har begynt med knyttet til gjenoppretting av domstoler over hele landet. Som statsråden allerede har sagt: Det klare utgangspunktet er at man gjeninnfører den gamle strukturen med mindre det er enighet mellom lokale aktører om noe annet. Domstolene har sin plass i lokale fagmiljø og er en del av lokale samfunn over hele landet. Det kan ikke løses som en fjernstyrt tjeneste helt uavhengig av geografi. Derfor er det godt med et domstolsbudsjett som gjør arbeidet med desentralisering mulig, og som tar domstolene inn i framtiden med en tydelig digital satsing.
Else Marie Rødby (Senterpartiet), 2021-12-15:
Kriminalomsorgen har et stort samfunnsansvar. De skal balansere hensynet mellom en straffegjennomføring som virker allmennpreventiv, og som samtidig skal sette domfelte i stand til å møte samfunnet ved endt soning. De skal hjelpe dem som skal gå fra straffedømt til å bli den gode naboen vår, og det har de de siste årene gjort innenfor svært knappe ressurser. Det er derfor et så viktig grep at regjeringen nå øker bevilgningen på dette området betydelig. Det store antallet frivillige aktører knyttet til kriminalomsorgen gjør inntrykk på meg som ny justispolitiker – fra dem som gir gratis rettshjelp, til dem som ikke har råd selv, de som lager innhold og aktivitet i soningshverdagen, og ikke minst de som står på utsiden og venter på dem som skal tilbake til livet. De hjelper dem av oss som har falt utenfor, til å få en fot innenfor. I Norge vokser mange tusen barn opp med at far, mor eller søsken sitter i fengsel. Det er det mye skam knyttet til. Derfor kan det være vanskelig både å håndtere det og snakke om det. Litt tilfeldig ble jeg kjent med at det finnes et eget tilbud gjennom Kirkens Bymisjon som hjelper barn og unge til å holde kontakten med sitt familiemedlem som sitter i fengsel, som hjelper til med å bygge bro mellom soning og det livet og de menneskene man skal tilbake til. Det er et utrolig viktig arbeid, når vi vet hvor krevende den overgangen er for mange. Dette representerer noe av bredden i det som ligger under kriminalomsorgens område. Kriminalitet forårsakes av utenforskap, og kriminalitet skaper utenforskap. Selv om det er mye godt å si om det arbeidet som gjøres hver dag i kriminalomsorgen, må målet være at de skal ha ansvar for færrest mulig mennesker. Når et viktig politisk mål er å bekjempe kriminalitet, er selvfølgelig årsakene til at kriminalitet skjer, og forebygging, en viktig del av det. Politiets hovedstrategi er forebygging, men å forebygge kriminalitet er ikke bare politiets ansvar, det går på tvers av sektorer. Det arbeidet som gjøres av f.eks. Kirkens Bymisjon i fengselstjeneste, er viktig forebygging. Styrking av kriminalomsorgen, godt tilbud og aktivitet under soning, slik denne regjeringen har forpliktet seg til, er også forebygging av ny kriminalitet. Samlet sett gir regjeringens budsjettforslag ny retning, en retning for at folk uavhengig av geografiske eller sosiale skiller har tilgang til rettshjelp. Vi får et synlig og tilgjengelig politi i hele Norge, slik at de av oss som trenger det, får den hjelpen som er nødvendig, og de forholdene som gjør at veien fra utenfor til innenfor blir litt lettere.