trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Tidligere i dag gikk jeg på talerstolen med «Deilig er jorden» i ørene, fra dem som øvde utenfor her, og nå gikk jeg etter Ivar Kristiansen! For det første, til representanten Trældal: Jeg er glad for at jeg tilhører et parti som ser sammenhengen mellom jordbruks- og fiskeripolitikk og distriktspolitikk. For det andre vil jeg si angående innlegget til representanten Gullvåg at jeg støtter bekymringen når det gjelder torskebestanden langs Skagerrakkysten. Men jeg er helt sikker på at vår utmerkede fiskeri- og kystminister vil fortsette arbeidet med denne viktige saken. Representanten Gullvåg var i sitt innlegg også inne på bruken av kysten. Rundt 2 millioner mennesker bruker Skagerrakkysten til rekreasjon, og her er det både yrkesfiskere og fritidsfiskere som fisker på bestanden. Jeg er glad for de restriksjonene som vi har på turistfisket, spesielt med hensyn til kysttorskebestanden. Utlendinger som er turistfiskere lang kysten i Norge, har med tiden utviklet seg til å bli et viktig grunnlag for arbeidsplasser og næringsaktivitet langs kysten. Men over tid er vi også avhengig av at turistfiske skjer innenfor bærekraftige rammer. Fremskrittspartiet og Høyre framfører en rekke merknader og forslag i næringskomiteens innstilling. Fremskrittspartiet foreslår å oppheve forskrift om utførselskvote av fisk og fiskevarer fra sportsfiske, mens Høyre foreslår å heve den såkalte turistkvoten for fisk fra 15 til 25 kg. Det er helt nødvendig, etter mitt syn, med en begrensning av turistfisket.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-14:
Nå er ikke jeg så heldig å sitte næringskomiteen, som er en meget spennende komité, men jeg er veldig opptatt av skogpolitikk og næringspolitikk generelt. Nå er det sånn at forslaget om granplanting er veldig omstridt. Vi har kuttet i skogsbilveier i distriktene, og vi har kuttet når det gjelder granplanting. Jeg vet også at et parti som sitter i regjering nå, synes det med granplanting er problematisk. Selv kommer jeg fra Vestlandet, og jeg og mange med meg synes på ingen måte at det har vært en stor suksess med all granplantingen, som har gått ut over det biologiske mangfoldet, bl.a. på Vestlandet.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-14:
Først vil jeg si at jeg er helt sikker på at Lundteigen kan mye mer om skogplanting og landbrukspolitikk enn det jeg kan – enn så lenge, jeg leser meg opp! Så får vi ta den debatten om granskogplanting i forhold til SVs meninger og Senterpartiet og Arbeiderpartiet når den tid kommer. Når det gjelder vårt alternative budsjett innenfor næring, ønsker vi å stimulere til omstilling og nyskaping. Vi er veldig opptatt av akkurat det som Lundteigen nevnte, sosiale rettigheter for næringslivet. Derfor har vi faktisk bevilget en del penger i vårt alternative budsjett nettopp på den posten. Vi mener at man innenfor det private næringsliv skal ha de samme sosiale rettighetene som man har innenfor offentlige sektor.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-14:
Nei, på ingen måte – ikke hele næringspolitikken skal legges om. Men det vi vil, er at de ufødte bedriftene skal være liv laga. Jeg har god kontakt med potensielle gründere som ønsker å starte sin egen bedrift. De synes det er veldig skummelt å gjøre det akkurat i denne perioden, nettopp fordi man ikke har incentiver i Regjeringens politikk, slik som Venstre ser det. Vi har f.eks. KapitalFUNN, «Business Angels», som kan være med i startfasen, og SkatteFUNN, som var Bondevik II-regjeringens glimrende ordning. Heldigvis har ikke denne regjeringen trappet den ned. Den er også veldig viktig for nye bedrifter. Økte avskrivningssatser, økt aksjerabatt og fjerning av arbeidsgiveravgiften – det er mange ting jeg kunne ramse opp, og som kunne gjort det enklere for de ufødte bedriftene og de bedriftene som Venstre ønsker å støtte.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-12-14:
Mitt spørsmål går på velferdsordninger innenfor det private næringsliv. Etter hvert har vi fått mange gode ordninger for dem som er ansatt i det offentlige – det gjelder sosiale ordninger som sykelønn, det gjelder dekning av lønn ved barns sykdom, det gjelder pensjonssystemet og det gjelder innenfor skattesystemet. Så er det en gruppe som vi i Venstre mener blir nedprioritert, og det er de private næringsdrivende. Når vi leser Soria Moria-erklæringen, ser vi at selvstendig næringsdrivende og gründere er nevnt få ganger. Det viser hvilket fokus denne regjeringen har på dette. Jeg har to spørsmål til statsråden: Ønsker statsråden flere selvstendig næringsdrivende og flere gründere? Og dersom svaret er ja: Hva konkret mener statsråden må til for at vi skal få flere til å bli selvstendig næringsdrivende og gründere?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-12-14:
Det hadde vært en fordel om partiet Venstre hadde gått inn i de faglige forhold når det gjelder granplanting. Jeg skal ikke si så mye om det, men det er nok slik at der hvor det er god mark, eller god bonitet, som det heter på fagspråket, bør det med fordel plantes for å få den beste voksteren, og dermed den beste innsamlingen av karbondioksid og det beste miljøregnskapet. Men det var ikke det jeg ba om ordet for, det var Venstres generelle synspunkter på bedre rammebetingelser for næringslivet og vilkårene for de sjølstendig næringsdrivende. De sjølstendig næringsdrivende har i dag i forbindelse med sykdom ingen syketrygd de første 16 dagene og deretter bare 65 pst. Dette kan gjøres bedre på to måter, hvis man skal endre de 65 pst. opp til 90 pst.: enten ved å øke trygdeavgiften eller ved å øke bevilgningene over statsbudsjettet. Hva er Venstres valg i den saken?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-12-14:
Det var interessant å høre Fremskrittspartiet, som nå har skiftet over fra Storbritannia som forbilde til New Zealand, og jeg har lyst til å spørre statsråden i forhold til det. New Zealand er et av de viktigste eksportlandene i verden. Det er grasdekt over hele landet. Det beites hele året. Det er et prisnivå som er slik at verdensmarkedsprisen på skummet tørrmelkspulver har sin referanse i New Zealand, for det er den laveste prisen i verden. Spørsmålet mitt til statsråden er: Er det noen land i verden som ligger lenger vekk fra norsk jordbruks forhold enn New Zealand?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-12-14:
Jeg vil ta opp to punkter: eierskap i næringslivet og grønne næringer. Næringspolitikken kan prinsipielt utøves gjennom to ulike eierskap – ved begrenset ansvar, f.eks. aksjeselskaper, eller ved ubegrenset ansvar, f.eks. sjølstendig næringsdrivende. Det er svært mange sjølstendig næringsdrivende, ja, den største gruppen av næringsdrivende er sjølstendig næringsdrivende. Ett punkt som er svært avgjørende for om man tør å gå inn som sjølstendig næringsdrivende, er trygghet under sjukdom. Sjølstendig næringsdrivende har i dag 16 karensdager, og sjukepengene tilsvarer 65 pst. av inntekten etter 16 dager. For Senterpartiet er det svært sentralt å forbedre sjukepengene etter 16 dager, fra 65 pst. til om lag 90 pst., som et naturlig nivå. Dette kan finansieres som bevilgning over statsbudsjettet, jf. slik det er for lønnsmottakerne, eller, subsidiært, gjennom økt trygdeavgift på næringsinntekten. Det er et viktig spørsmål å ta fatt i. De grønne næringene må avløse olje- og gassepoken, og foredlingen av fornybare ressurser blir da sentralt. Jeg er glad for at næringskomiteen vil reise til Husøy på Senja og se på fiskerinæringas utfordringer. Det er en epoke som jeg er glad for at komiteen nå går inn i. Vi har diskutert mye omkring skogbruk og fornybart karbon. Det er svært gledelig at Regjeringa har bevilget 100 mill. kr øremerket til 2. generasjons biodrivstoff og til fornybart karbon, som også kan danne grunnlag for plastråstoff i biler til erstatning for olje- og gassbasert plastråstoff. Det som imidlertid er den store utfordringa, er utviklinga i landbruket. Forholdene i landbruket er i dag svært lik forholdene i 1970. Det er de mest standhaftige næringene som holder seg oppe og utvikler seg videre i et framtidshåp, lenge etter at foretaksøkonomien skulle tilsi at driften skulle vært avviklet. Høyre og Senterpartiet står i jordbrukspolitikken for diametralt forskjellige syn. Høyres politikk kan en se ved bare å se til Danmark, med et gjeldstynget industrilandbruk som nå er i en fundamental krise. For jordbrukets utvikling er det viktig å tørre å si hva som er virkeligheten – og virkeligheten er svært kritisk i store deler av landet. Derfor er det nå viktig å sette fokus på det som er det mest sentrale i klimaspørsmålet, nemlig bruk av areal. Arealer brukt til landbruk i Norge må økes, både innmarksareal og utmarksareal. Fruktbarheten i jorda må forbedres gjennom grøfting og kalking slik at det blir bedre vekstvilkår og dermed bedre utnyttelse av den gjødsling som foretas. Her ligger den store utfordringa. Arealene må økes, og fruktbarheten må forbedres. Dermed kan vi ta vårt ansvar ved at vi utvikler våre muligheter, gitt den topografi og de klimatiske forhold vi har, sett i en internasjonal sammenheng.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-12-14:
Fremskrittspartiets forbilde er New Zealand. Forholdet er slik at verdien av skummet melk-pulver produsert i New Zealand er nullnivået. All pris som er høyere enn det, er en statsstøtte. Alle forstår at det er et ekstremt eksempel. Det er lite interessant, ja det er unyttig å diskutere New Zealand i Norge. Høyres forbilde er Danmark. Hva særpreger Danmark? Jo, i tidligere diskusjoner var det grunnvannsforurensning. Nå er det et gjeldsnivå som er så høyt at kreditorene kommer inn på eiersida i landbruksenhetene. Det er bare å snakke med en alminnelig traktorselger i Norge, så kan han fortelle representanten Gundersen hvordan det står til. Det er ikke noe forbilde. I Norge har vi hatt noen som tror på samdrifter, overgang fra familiejordbruk til samdriftsjordbruk. Hva krever en samdrift? Jo, den krever full kapitaldekning på all innsatt kapital, full dekning av arbeidskraft – all arbeidskraft som er satt inn i bedriften – fordi du går inn i en bedrift, i motsetning til det som var tidligere, nemlig et familiejordbruk. Hvis denne salen hadde vært interessert i og gått inn i regnskapene til samdriftene, ville en sett at økonomien i det store norske jordbruket ved stordrift – sjølve stordrift – ikke er god nok til full kapitaldekning og å betale en lønn for det arbeid som er nedlagt. Derfor er samdriften i krise. Det som trengs, er en politikk som bygger på det som er den norske tradisjonen, nemlig familiejordbruket. Familiejordbruket har en robusthet i forhold til både det amerikanske og sovjetiske systemet som er helt overlegen. Dermed får du også inn en jordglede, du får inn en kjærlighet til jorda og forvalter den på en slik måte at den bevarer sin fruktbarhet, og at den kan utvikle seg som en sunn produksjonsfaktor. Det er også svaret når det gjelder klimautfordringene, nemlig å bruke arealene og større arealer bedre. Her ligger den store utfordringa, lønnsomheten ved å bruke arealene. Da må lønnsomheten i grasproduksjonen opp. Hvis en ikke får det, vil ikke de enorme grasarealene vi har i innmark eller utmark i Norge, bli lønnsomme å bruke. Det er det som skjer i dag. Derfor får vi en rekke tilskuddstilpasninger, som mange kaller for juks, som er et fullstendig feilaktig uttrykk. Årsaken til tilskuddstilpasningene er at prisene på melka og kjøttet ikke holder følge med hva som er kostnadsutviklinga ellers. Vi får helt abnorme foretaksøkonomiske tilpasninger. Det er interessant å gå inn i denne debatten. Den må bygge på familiejordbruket, jordglede og respekt for fruktbarheten i jorda. Forbildene ligger verken i USA eller i New Zealand.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-12-14:
Ivar Kristiansen sa det som det var: Høyres forbilde er Danmark – det er noe som alle vet. En skal ikke kopiere Danmark, for Danmark er jo flatt – sjølsagt er det flatt, og Norge er haugete. Dansk politikk er fornuftig, Danmark holder sysselsettingen oppe, veksten oppe, økonomien oppe – ja, det er riktig – og de har stor eksport. Men problemet for den danske landmannen er et jordbruk i krise som ikke fungerer økonomisk. Og det som nå skjer, er at den danske landmannen må gi fra seg deler av eiendomsretten til jord, det er det siste han har igjen etter å ha gitt fra seg alt annet. Vi står overfor en situasjon hvor vi må bygge på vårt grunnlag, nemlig bygge jordbruket på plogkjøl, ikke på skipskjøl. Det var det statsledere sa i Roma under FAO-toppmøtet, den ene etter den andre: Vi må utnytte fotosyntesens muligheter over hele verden, og da må vi bygge en politikk som er tilpasset våre forhold.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
For det første må jeg si at jeg liker godt Fremskrittspartiets engasjement for Innovasjon Norge, for det er jo ikke alltid man har vært like glad i de statlige ordningene for å legge til rette for næringslivet. Tvert imot hørte jeg tidligere i dag et ganske prinsipielt forsvar for den frie markedsøkonomien, som skulle være mest mulig uten statlige inngrep og støtteordninger. Men det engasjementet deler jeg. Jeg synes også Innovasjon Møbel er et godt prosjekt. I tildelingsbrevet til Innovasjon Norge kommer vi til å videreføre det prosjektet. Den nøyaktige beløpssummen må vi imidlertid komme tilbake til når tildelingsbrevet går. Men jeg skal forsikre om at det blir gode rammer også for Innovasjon Møbel, slik at denne delen av næringslivet også får den støtten som Innovasjon Norge kan bidra med.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Det er helt riktig at reiselivet også er en av de bransjene som merker finanskrisen godt, særlig fordi en del av de landene som har folk som kommer til Norge, er hardt rammet av finanskrisen – det er dårlige økonomiske tider, og en god del husholdninger i disse landene setter kanskje ned til sparebluss og reduserer dermed sin reisevirksomhet. Likevel får vi tro at den langsiktige trenden innenfor reiselivet er en kraftig vekst i årene som kommer, rett og slett fordi folk får bedre råd, og vi får mer tid og ønsker oss flere opplevelser. Innsatsen som vi skal gjøre innenfor reiseliv, er særlig knyttet til det å markedsføre Norge som reiselivsdestinasjon, heve kompetansen i næringen, sørge for at man får nettverk og samarbeidsordninger og utvikle nye reiselivsprodukter. Den rammen som vi har på 260 mill. kr, vil gå til å styrke disse områdene, i tett dialog med både NHO, HSH og andre som organiserer norsk reiseliv.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Jeg tror vi deler oppfatningen om at for verftsnæringen og leverandørindustrien har 2009 vært et ekstraordinært godt år. Det som er så paradoksalt for denne sektoren, er at 2009 blir «all time high» for veldig mange bedrifter. 2010 blir også et brukbart år for mange. Det blir kanskje det nest beste året for svært mange av disse bedriftene, men utover høsten 2010 går ordrebøkene tomme. Det er to avgjørende faktorer her. Den ene er offshoresektoren, gass- og oljesektoren – i hvor stor grad kommer de ulike utbyggingsklare feltene til bestilling, og gir oppdrag for verft og leverandørbedrifter? Den andre er hvordan ordretilgangen når det gjelder skip, blir utover våren 2010, og i hvor stor grad norske bedrifter klarer å konkurrere om dette. Når vi har svaret på det, vet vi hva vi må sette inn av tiltak i forhold til omstilling, bedriftsintern opplæring, permitteringstiltak og kanskje også offentlige bestillinger. Det vil vi komme tilbake til Stortinget med i den grad det er nødvendig, og på det tidspunktet vi ser er hensiktsmessig.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Alle eierskifter i bedrifter kan være krevende og utfordrende, men det er selvsagt spesielt krevende i familieeide eller små bedrifter som har en eier som også er aktiv i driften av selskapet eller virksomheten. 30 pst. av bedriftene opplevde eierskifte i løpet av de siste ti årene. Sannsynligvis vil 40 pst. oppleve det de neste ti årene. Så dette omfatter svært mange arbeidstakere. Jeg tror det er rundt en halv million arbeidstakere som har vært ansatt i en bedrift som har hatt eierskifte de siste ti årene. Dette er derfor svært viktig i næringsskapingen. Én ting er de økonomiske rammene rundt det, og dem kan vi diskutere kontinuerlig. Men jeg tror det også handler om kompetanse – om å ha et nettverk rundt seg når en ny generasjon skal overta, og ha mulighet for at Innovasjon Norge eller andre kan være rådgivere som er støttende, og som kan bidra med sine ordninger. Dette skal vi jobbe med i nær dialog med bedriftene selv. Jeg besøkte senest i forrige uke NHOs organ for familieeide bedrifter, og jeg vil fortsette den dialogen med bedriftene selv.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Svaret på spørsmålet er et soleklart ja. Vi ønsker flere gründere, vi ønsker dyktige gründere, og vi ønsker gründere som lykkes. Å legge til rette for entreprenørskap og skapende virksomhet er viktig for Regjeringen. Så vet vi at noen, særlig folk som kanskje starter opp en enmannsbedrift eller en liten virksomhet, får det mer utfordrende når det gjelder en del slike sosiale ordninger. Alt fra pensjon til fødselspermisjon og sykelønnsordning blir annerledes. Dette bygger på det enkle prinsipp at hvis du ikke betaler inn til folketrygden, får du heller ikke noe ut. Helgens oppslag om utenrikstjenesten – hadde jeg nær sagt – eller om folk i utenrikstjeneste forteller vel ganske godt hvordan dette er, fordi man da ikke deltar i fellesskapet. Det finnes jo kollektive ordninger, forsikringsordninger, som man kan betale inn til og dermed ordne seg. Men om vi fra statens side i enda sterkere grad, sammen med private aktører, kan legge til rette for slike kollektive ordninger, særlig for de små, er det en interessant tanke. Jeg opplevde dette også fra kultursiden, hvor mange har små enkeltmannsforetak og slett ikke samme lønn som kanskje advokater, leger eller hvem det nå er som har ganske bra lønn, så dette er en interessant tanke å videreutvikle. Her er vi mottakelige for gode innspill fra opposisjonen – som alltid.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Det er ingen grunn til å forlenge denne debatten her vesentlig, i og med at vi kommer tilbake til dette i sin fulle bredde når vi har gjennomgått den evalueringen som er satt i gang. Den skal ta for seg perioden fra Innovasjon Norge ble opprettet i 2004, helt fram til i dag. I utarbeidelsen av evalueringsoppdraget ble Riksrevisjonens funn og komiteens merknader fra den debatten som man hadde i mars i år, bygd inn. Et hovedformål med evalueringen er å vurdere om og hvordan Innovasjon Norge oppfyller de mål og føringer som er lagt for selskapet. Blant annet skal det gis en vurdering av sammensetningen av selskapets tjenester, tilgjengelighet for brukerne og samfunnsøkonomiske effekter av selskapets virksomhet. I tillegg skal selve organiseringen av selskapet vurderes, herunder både effekten av sammenslåingen av de fire tidligere organisasjonene og dagens organisering av selskapet. Innovasjon Norges samarbeid med andre sentrale aktører skal også gis en bred omtale. Til slutt inngår det i evalueringsmandatet også en analyse av framtidige utfordringer for utvikling av selskapet. Evalueringen skal etter planen være ferdigstilt høsten 2010. Det viser at vi er opptatt av de langsiktige perspektivene for selskapet. Men la meg si at vi også har satt i gang en evaluering av SIVA, som skal foreligge våren 2010. Samlet sett vil dette gi et godt grunnlag for den helheten som det offentlige virkemiddelapparatet skal inneha, og hvordan framtidige oppgaver og organisering skal løses. Med denne redegjørelsen tror jeg de fleste av synspunktene og innspillene fra de ulike partiene nå i denne debatten er dekket. I tillegg kan det sies at denne evalueringen helt sikkert vil bli gjenstand for bred offentlig debatt, muligens ulike høringer osv., før vi legger fram en egnet sak for Stortinget med innholdet av evalueringen og de ulike tiltakene som vi foreslår i etterkant. Dette får vi god og rikelig anledning til å komme bredt tilbake til.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-14:
Jeg vil innledningsvis si at jeg er fullstendig uenig i at det er riktig å føre en politikk som innebærer full fristilling i norsk landbruk, slik det har skjedd i New Zealand. Bakgrunnen for det er selvsagt at en slik politikk vil innebære en fullstendig omlegging av norsk landbruk, i disfavør av hele landbruket i Distrikts-Norge. Det vil innebære enorme strukturendringer, det vil innebære en samling av landbruket på noen få områder, og ikke minst vil det innebære at vi eksporterer ut norsk næringsmiddelindustri – den største delen av norsk industri i dag. Det som er grunnlaget for dette forslaget, er selvsagt at Fremskrittspartiet er helt enig i den samme politikken. Det som vil skje ved at Fremskrittspartiets politikk blir gjennomført i Norge, er at vi sitter igjen med en marginalisert matproduksjonsnæring i Norge – en næring som ikke har den betydning i distriktene som den har i dag. Det tar jeg sterk avstand fra.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-14:
Statsråden kjenner selvsagt til at det er diskusjoner rundt prisreguleringsmekanismen i landbruket, og det har ikke minst bakgrunn i at både Fremskrittspartiet og Høyre er sterkt uenig i at vi skal ha en prisregulering av landbrukseiendommene. Jeg har lyst til å understreke at når vi har en slik prisregulering, er det med bakgrunn i at vi ønsker en samfunnsmessig forsvarlig pris på landbrukseiendommer, noe som kan bidra til å realisere målene i landbrukspolitikken. Målet med denne landbrukspolitikken, og også priskontrollen, er å sikre rekrutteringen til landbruket og legge til rette for et eierskap som gir grunnlag for god og langsiktig ressursforvaltning. I motsetning til Fremskrittspartiet er vi fra Senterpartiets, og Regjeringens, side mer opptatt av dem som skal inn i næringen, enn av dem som skal ut av næringen. Vi er ikke minst opptatt av at de som skal inn, skal ha mulighet til å leve med en pris som gjør at de kan overleve i framtiden.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-14:
For det første toucher representanten Gundersen en sak som nå skal opp i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Jeg skal da etter beste evne prøve å levere et så godt svar som mulig, og jeg tror det vil være en fordel å komme tilbake til alle aspektene i denne saken i den forbindelse. Men jeg har lyst til å understreke at her snakker vi antakelig både om tilpasning i forhold til et regelverk og i enkelte tilfeller om omgåelse av regelverket, noe jeg selvsagt tar sterk avstand fra. Jeg er også enig med representanten Gundersen i at diskusjonen mellom Fremskrittspartiet og Senterpartiet viser to helt ulike ideologiske ståsteder, og jeg er veldig glad for at Høyre i alle fall er nærmere Senterpartiet enn Fremskrittspartiet er i sin liberalistiske inngang til landbrukspolitikken. Når det gjelder diskusjonen om hvordan vi skal videreutvikle denne næringen, ser jeg fram til å få lov til å jobbe med en landbruksmelding i det kommende året. Det vil bli mange gode anledninger til å diskutere dette med Høyre, Fremskrittspartiet og de andre partiene i Stortinget.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-14:
For det første har jeg lyst til å understreke at jeg er enig i den beskrivelsen som representanten Andersen Eide påpeker her, at det er en stor grad av enighet mellom den landsbrukspolitikken Regjeringen fører, den landbrukspolitikken Senterpartiet fører, og det Kristelig Folkeparti har gitt uttrykk for de siste årene – og tidligere. Vi har jo et utgangspunkt i dag i St.meld. nr. 19, som ble utarbeidet i tidligere landbruksminister Kåre Gjønnes’ funksjonstid, og som er et godt utgangspunkt for å drive landbrukspolitikk. Når det gjelder spørsmålet om kommunale næringsfond, er det i utgangspunktet en ordning som er innrettet på andre næringer enn landbruket, som har sine ordninger gjennom landbruksavtalen. I den grad det skal endres på det, må det tas opp i jordbruksavtaleforhandlingene, og så må det også avklares i forhold til annen virkemiddelbruk. Det er en sak som jeg ser for meg at vi skal se på framover.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-14:
Jeg er jo enig med representanten Lundteigen i at det er interessant å se på forskjellene mellom Storbritannia og New Zealand. Begge landene har i utgangspunktet en liberalistisk jordbrukspolitikk. Samtidig er det ikke til å underslå at det i Storbritannia foretas endringer med dagens regjering, og det er faktisk slik at Storbritannia i dag har en høyere selvforsyningsgrad enn Norge, ca. 60–70 pst. Det ble opplyst av statsråden i et møte med undertegnede for et par uker siden. Når det gjelder forholdene sammenlignet med New Zealand, kan det hende at det er land som har en politikk som i sin grunnleggende karakter er mer forskjellig fra Norge, men jeg greier ikke å identifisere det. Jeg tror vi kan si det slik at i New Zealand har man utnyttet sine naturmessige utgangspunkt for å drive jordbruk, men de har organisert det slik at markedet får råde grunnen fritt. Det betyr selvsagt at man har en sentralisert politikk, man har ikke en politikk som omfatter hele New Zealand – en politikk som er det motsatte av hva vi ønsker i Norge.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2009-12-14:
Representanten Andersen Eide spurte i en replikk om landbruket kunne benytte seg av kommunale næringsfond. Jeg var da litt uklar om sakens fakta og har derfor sjekket den saken i etterkant. Det er slik at fylkeskommunene har ansvaret for tildeling av midler fra kapittel 551 post 60 til kommunale næringsfond. Det er også fylkeskommunene som i tildelingsbrev til kommunene skal legge regionale føringer for bruken av midler. Fra Kommunal- og regionaldepartementets side er det ingen spesielle regler for bruken av kommunale næringsfond, utover det regelverk som gjelder for alle utviklingsmidler. Midlene skal gå til formål som er i tråd med de regionale og distriktspolitiske målene. Det er selvsagt begrensninger i støtten til enkeltbedrifter for å sikre at næringsstøtten er i tråd med konkurranseregelverket. Det statlige regelverket er næringsnøytralt, men det kan selvsagt tenkes at fylkeskommuner og kommuner ut fra sine egne utviklingsstrategier har vektlagt bestemte næringer. Så svaret på spørsmålet er at det er den enkelte fylkeskommune som avgjør om landbruket kan benytte seg av kommunale næringsfond. Det er ikke slik at landbruket er utelukket entydig gjennom statlig regelverk. Så har jeg lyst til å kommentere representanten Trældals treminuttersinnlegg nettopp. Han sa at det kun er Fremskrittspartiets politikk som kan stoppe Regjeringens nedbygging av landbruket. Fremskrittspartiet har foreslått å fremme bondens næringsfrihet, de har foreslått fri etablering i alle produksjoner, friest mulig konkurranse, og de har foreslått å avvikle de fleste statlige reguleringer av næringen bl.a. begrunnet med at næringen har vært gjennom store omveltninger de siste 20 årene med halvering av antall produksjonsenheter. De fremmer en rekke forslag som etter min mening fortoner seg som en ren selvmotsigelse, bl.a. om å kutte jordbruksavtalen med 7,5 milliarder kr, avvikle omsetningsloven og markedsregulering, avvikle husdyrkonsesjonsregelverket, fremme fri omsetning av melkekvoter, fjerne kvotetak, avstandsbegrensning, antallsbegrensning og fri etablering av alle produksjoner. Det som er poenget, er at landbruk er en langsiktig næring som er helt avhengig av stabile rammebetingelser. Landbruk skiller seg helt fra mye annen næringsvirksomhet ved at det ikke er mulig å endre produksjonen eller prioriteringene når man først har investert i en produksjonslinje. Fremskrittspartiets forslag kan umulig være seriøst ment, dersom de har noe som helst mål om å opprettholde jordbruket i Norge. Kuttforslagene i støtte, kombinert med de andre forslagene, vil etter en konkursbølge sentralisere landbruket i Norge rundt de største byene, mens det neppe er mulig å opprettholde noe landbruk i resten av landet. Da rinner det meg i hu – helt avslutningsvis – et vers av Jon Leirfall i forbindelse med EF-kampen i 1972, jeg har skrevet det litt om: Tenkt burde «Torgeir» gjort før han tala, Trugsmål om tvang vil tvilen auke, trygt eg stoler på tenksame trælar.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-12-14:
Den første replikkrunden viste at norsk landbrukspolitikk og -debatt blir ganske polarisert mellom Fremskrittspartiet og Senterpartiet og den rød-grønne regjeringen. Jeg tror nok Fremskrittspartiets kutt vil være nokså dramatisk, men jeg synes også det er ganske dramatisk at landbruksministeren ikke tar den reelle utviklingen i næringen inn over seg. Vi har nå en næring hvor bonden lever av 40 pst. leieareal, og vi har hatt en lengre artikkelrunde i Nationen om «postkassebønder», og om at statistikken kanskje er for dårlig til å gjenspeile den reelle utviklingen. Jeg vet at landbruksministeren og Riksrevisjonen vil komme tilbake til det med statistikken, men jeg synes det er underlig at ikke landbruksministeren tar inn over seg at politikken slås litt mot vindmøller her. Alle ønsker en god inntektsutvikling, men da må man også ta virkeligheten inn over seg. Ser ikke landbruksministeren at det her er behov for at politikken kommer à jour med den reelle utviklingen i næringen?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-12-14:
Vi er alle spente på om den verktøykassen kommer til å innholde noe annet enn ord, men det får vi jo se. Når jeg tok ordet, var det fordi jeg, når jeg hører næringskomiteens leder, Aasland, snakke om skatt, blir ganske skremt. Han må ha lest Høyres program særdeles dårlig hvis han mener at det bare er skatt vi snakker om. Men skatt er definitivt en viktig del av det å skape en målrettet og sterk vekst i Norge. Hvis han leser statsbudsjettet – sin egen regjerings statsbudsjett – står det der at det er masse dynamiske effekter i skattesystemet som modellene ikke tar hensyn til. SSB har gjennomgått de skattelettelser som ble gitt i forrige regjeringsperiode, og de kom ganske kjapt tilbake inn i statskassen, det aller meste av det. Det må jo være noe av målet med politikken – å ha en målrettet politikk, sånn at man lager kaka litt større for neste generasjon. Det er faktisk ikke bare å fordele den, man må også tenke litt på hvordan kaka skal bli større. Så synes jeg også det har vært noen bemerkelsesverdige innlegg på landbruk. Jeg hører ikke én rød-grønn representant som tar fatt i norsk landbruks utfordring. Jeg har hørt noen snakke om New Zealand, og jeg har hørt Lundteigen snakke om Danmark, og jeg hørte nå landbruksministeren ha et så defensivt og så pessimistisk uttrykk for norsk landbruk at man skulle tro man egentlig bare kunne legge ned alt sammen med en gang. Jeg skulle ønske at man hadde litt offensivitet i tankene. Når Lundteigen snakker om Danmark: Jeg har ikke greie på dansk landbruk, men jeg vet at Danmark har et ganske aktivt landbruk, de har et eksportrettet landbruk, og de har en meget stor næringsmiddelindustri basert på landbruk, og de har heller ikke oljepenger å støtte seg på. Da måtte det gå an i hvert fall å innse at de kanskje gjør noe riktig der nede, før man bringer det inn i norsk debatt. For øvrig synes jeg det mest interessante er å diskutere norsk landbruk ut fra norske premisser og norske forutsetninger, og da er det ingen tvil om at vi har noen utfordringer å ta tak i. Statistikken er begredelig. Når det gjelder New Zealand, har jeg heller ikke mye erfaring med newzealandsk landbruk, men jeg driver og jakter litt. Jeg jaktet i en uke sammen med en newzealender, som drev med landbruk. Jeg spurte hva som skjedde i New Zealand når de la om landbrukspolitikken, og da svarte han, etter å ha tenkt seg litt om, «all the wannabe farmers disappeared». Det var det første som skjedde. Kanskje noe av det landbruksministeren også har bruk for, er å rydde opp litt i statistikken.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2009-12-14:
Nå tok jo representanten Kristiansen opp det med Danmark, men det må være i Senterpartiets program det står at vi har Danmark som forbilde. Lundteigen snakket om samdrifter. Å gjøre det til kun et spørsmål om stordriftsfordeler synes jeg er underlig. All forskning tyder på at det norske familiebruket er en sosialt isolerende arbeidsplass, og de fleste som er ute etter å drive samdrifter, er ute etter ordnede arbeidsforhold, sosialt miljø og kanskje et kompetanseutviklende miljø å jobbe i. Det er de viktigste drivkreftene bak samdrift, og effektene er ganske gode. Det å jobbe mot det synes jeg er å ha framtiden bak seg, for å si det sånn. Så var det litt til dette med kaka. Hvis man leser Regjeringens eget statsbudsjett, er det åpenbart at kaka blir større gjennom målrettede og riktige skattelettelser. Det er en del av Høyres løsning, men det er langt mye mer den løsningen også inneholder.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
På bakgrunn av den informasjonen som vi satt med når det gjelder lakselussituasjonen på kysten, besluttet jeg at vi skulle utsette avgjørelsen om kapasitetsøkningen i 2010. Inntektsbevilgningen på 360 mill. kr knyttet til vederlag for økt MTB er ikke foreslått redusert eller tatt ut. Det skyldes at det i første omgang var snakk om å utsette beslutningen til våren 2010 for å forsikre oss om at innsatsen for å bekjempe lakselus gir de nødvendige resultater, før vi tar stilling til kapasitetsøkningen i 2010. Dersom situasjonen ikke skulle komme under kontroll og det ikke er grunnlag for hele eller eventuelt deler av kapasitetsøkningen, vil Regjeringen måtte komme tilbake til Stortinget på egnet måte.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Til det siste først: Vedrørende situasjonen i Nord-Troms og Finnmark har representanten helt klart rett. Der er ikke luseproblemene store. Der er situasjonen den at det er stor tilgang på MTB. Den er langt fra utnyttet i dag, så jeg har ikke hørt noe samlet rop fra nord om å få gjennomført MTB-utvidelsen nå. Så er det jo sånn at i praksis kan den uansett ikke tas i bruk før det skal ny smolt i havet. Jeg har ingen saker innenfor mitt budsjett tilsvarende MTB-saken. Det er beslutningen som er utsatt, og hvis det skulle vise seg at vi må endre på den, vil jeg selvsagt komme tilbake til Stortinget på egnet måte. I tillegg hører jeg vel at det er et spørsmål om prosess. Dette er børssensitive saker, som gjør at jeg vil behandle det i henhold til Børsens regelverk knyttet til MTB-utvidelsen. Men jeg skal komme tilbake til Stortinget på egnet måte hvis det skulle vise seg at vi ikke gjennomfører den som planlagt.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Jeg er også veldig tilhenger av stabile rammevilkår for alle, inklusiv havbruksnæringen. Når det gjelder tidspunktet for når det er fornuftig å vurdere spørsmålet på nytt igjen, tror jeg nok næringen er veldig klar over det. Det har sammenheng med når de har oversikt over om de tiltak som er iverksatt, har hatt effekt. Det viktigste for meg er å sikre meg at når de ville lakseungene skal ut fra elvene og ut i havet, kan de passere en kyst uten å bli lusebefengt. Så er det jo også slik, som jeg sa i mitt forrige svar, at havbruksnæringen har sykluser. Det er knyttet til når smolten går i havet. Jeg antar at det er det som er tidspunktet for når oppdrettsnæringen er mest opptatt av å få avklart den eventuelle MTB-utvidelsen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Når det gjelder spørsmålet om habilitet knyttet til fiskeri- og kystministeren, viser jeg til svaret fra Lovavdelingen i Justisdepartementet, som sier at fiskeri- og kystministeren i all hovedsak er habil til å vurdere generelle politiske spørsmål knyttet til fiskeri- og havbruksnæringen. Unntaket er selvsagt saker som er direkte knyttet til det selskapet som her er nevnt. Da vil jeg erklære meg inhabil, og settestatsråd Trond Giske vil overta. Det kan også skje i noen enkeltsaker, på enkeltområder, innenfor den tradisjonelle fiskerinæringen, med bakgrunn i tidligere styreverv. Jeg må bare si at jeg for egen del i hvert fall er veldig glad for at jeg har den bakgrunnen jeg har. Det oppleves som vesentlig enklere å sette seg inn i de utfordringene som er på kysten, og jeg skal da skjøtte mitt verv på beste måte ut fra det.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Det at vi ikke lyktes i å få på plass en avtale med EU, innebærer at norske fiskere må fiske i norsk sone, og EUs fiskere må fiske i EUs sone. Det tror jeg faktisk ikke det er norske fiskere som har mest å tape på. Men når det er sagt, vil jeg si at Fiskeri- og kystdepartementet vil fastsette makrellkvoter for 2010 i tråd med tilsvarende opplegg for 2009, selvfølgelig justert etter kvoterådgivningen fra ICES. Vi vil også ta med det som ikke ble fisket i fjor, og overføre det til neste år. Vi har hatt med fiskeindustriens organisasjoner hele veien i diskusjonene, og det som vi legger til grunn nå, støttes fullt ut av næringsorganisasjonene. I tillegg sier industrien at de mener at mottakskapasiteten ikke vil være begrenset selv om kvotene økes i 2010.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Av Fiskeridirektoratets høringsnotat om forvaltningen av kysttorsk i Sør-Norge går det fram at situasjonen for torskebestanden på Skagerrakkysten er kritisk. Bestanden er ikke bærekraftig forvaltet. Gytebestanden er under kritisk nivå. Her heter det: «Tallrikheten av 1 år gammel og eldre torsk, målt ved hjelp av strandnottrekk, har blitt meget sterkt redusert i siste tiårsperiode, og har aldri vært lavere.» De tre siste årene har næringskomiteen i Stortinget uttrykt bekymring for torskebestanden på kysten av Skagerrak. Vi har vist til forskernes klare advarsler og behovet for tiltak som kan bidra til at torskebestanden gjenopprettes før det er for sent. Det er snart ikke mulig å henge ut et håndsnøre i fjordarmene på Østfold-, Vestfold- og Telemark-kysten med rimelig håp om fangst. Lokale fiskere forteller at torsken simpelthen er borte, og det er ikke særlig tvil om årsaken: et betydelig overfiske gjennom flere år pluss en sterk vekst i bestanden av skarv og sel. Det er ikke så mange som lever av fiske på denne kyststrekningen lenger. I norsk sammenheng har det naturligvis ikke særlig stor betydning, men verdien av dette fisket er kanskje større enn den rent næringsmessige betydningen av det. Det er nemlig to millioner mennesker som bruker denne kyststrekningen som rekreasjonsområde, og jeg tror ikke framtidige generasjoner vil se i nåde til oss om vi nå steller oss slik at torsken blir borte fra våre områder for evig og alltid. Forskerne er klare i sine anvisninger. Her trengs restriksjoner på både yrkes- og fritidsfiske – alt fra redskapsbegrensninger til innføring av verneområder og verneperioder. Dessuten må vi bli kvitt det ødeleggende lysfisket etter brisling langt inn i fjordarmene, der lysfiskerne fjerner matfatet for andre fiskeslag. Forskerne vil nå ha forbud mot lysfiske på dybder under 100 meter, og det er et godt forslag. Men framfor alt må vi nå skaffe oss et oppsyn som er i stand til å kontrollere fisket i våre fjorder, enten det nå gjelder torsk, hummer eller ål. Det har vi hatt før, og jeg skjønner egentlig ikke at dette trenger å ta så lang tid. La meg også få minne om at næringskomiteen ved behandlingen av strukturmeldingen åpnet for samfiske – ikke fordi vi ønsket en gjeninnføring av driftsordningen, men fordi vi av hensyn til sikkerheten ønsket å la fiskerne fiske sammen i de minste fartøygruppene. Norges Fiskarlag fremmet i sin tid et utmerket forslag til samfiskeordning som i det minste fortjener å bli forsøkt.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
I Soria Moria-erklæringen sier Regjeringen at det skal legges til rette for et nyskapende, kunnskapsbasert og miljøvennlig næringsliv. I så måte er ikke de typiske distriktsnæringene fiskeri og landbruk noe unntak. Det er heller ikke noe gammeldags og uvesentlig i den næringspolitiske debatten. Dette er næringer som det er svært viktig å ta vare på og forvalte på en god og forsvarlig måte. I lys av de siste års globale matkriser tror jeg flere og flere innser at yrkesutøverne i disse næringene har noen av verdens viktigste jobber. Jeg synes det er bekymringsfullt dersom det blir konstruert motsetninger mellom disse to næringene her til lands. Selv om fiskerinæringen eksporterer store deler av sin produksjon og landbruksnæringen produserer mest for det nasjonale marked, har disse næringene svært mye til felles. Begge næringene er fortsatt avgjørende viktige for den samlede matproduksjonen og for bosettingen her til lands. Dette er noe av det viktigste å sikre for framtiden. Når høyrepartiene i dag synes å være mer opptatt av mindre styring og mer næringsnøytralitet også for disse næringene enn for matsikkerhet og bosetting i distriktene, sier dette mye om hva denne politikken egentlig står for. For Norge må det være viktig å balansere politikken slik at Norge kan være verdens fremste sjømatnasjon, samtidig som vi bl.a. har en variert flåtestruktur, en bærekraftig oppdrettsnæring og levende kystsamfunn. Samtidig skal vi opprettholde et levende landbruk over hele landet, med variert bruksstruktur og med et kulturlandskap som er i hevd. Uten denne kombinasjonen hvor de stedbundne næringene står helt sentralt, vil ikke målsettingen om å beholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret kunne holdes, og det vil heller ikke være liv laga for andre næringer i distriktene. Vi kan jo f.eks. tenke oss reiselivsnæringen – en tur langs norskekysten med Hurtigruten, hvor turistene bare får se gjengrodde kulturlandskap og døde fiskerisamfunn. Hva slags framtid ville reiselivsnæringen da ha i landet vårt? Derfor er det så viktig at fiskeri- og landbruksnæringen også er med i en næringspolitikk som er nyskapende, kunnskapsbasert og miljøvennlig. Jeg er glad for at vi har en regjering og et stortingsflertall som har slike målsettinger. Dette budsjettet bærer også bud om det.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2009-12-14:
En av de største skillelinjene mellom opposisjon og posisjon i Stortinget finner vi når det kommer til landbrukspolitikken. Fremskrittspartiet kutter over 6 milliarder kr i en allerede framforhandlet avtale, mens Høyre kutter 2 milliarder. I hele valgkampen sa Fremskrittspartiets lokale representant i Oppland at det ikke var snakk om et så voldsomt kutt på ett år – det skulle tas etter at overgangsordninger var på plass. På Bondelagets hjemmesider kan vi den 26. juni lese: «Det vart sagt av fleire at Frps program for landbruket «ikkje må takast for bokstaveleg!»» Dette sa man da bøndene møtte Fremskrittspartiets representanter på sommerleir i Telemark. Videre står det: «Enkelte medga også at dei var med i FrP trass i, og slettest ikkje på grunn av, den landbrukspolitikken som er programfesta. Stortingsgruppas forslag om å halvere den økonomiske støtta til landbruket over natta vert oppfatta som uspiseleg blant dei som skal fronte Frp utover i landet.» På samme nettsted kan vi se at representanten Eriksson i valgkampen sa at han verken ville styrke eller svekke importvernet. «Det går ikke an å fjerne hele importvernet. Da får vi ikke markedet til å fungere. Først må vi liberalisere det innenlandske markedet, ellers bryter alt i hop,» sa Eriksson på et besøk i Trøndelag. Etter å ha sett Fremskrittspartiets budsjettforslag for 2010 kan jeg ikke skjønne annet enn at Fremskrittspartiets landbrukspolitikk er akkurat det som flere av delegatene i Telemark mente den var: uspiselig. Dette er ikke annet enn en total og radikal endring av landbrukspolitikken – ikke over lang tid, men rett over natta. Ikke bare kutter Fremskrittspartiet glatt 6 milliarder kr, men de kutter også erstatning til rovviltskader. Er det slik at representanten Bredvold fra Fremskrittspartiet for alvor mener at det han beskrev som de vakre distriktene i Hedmark, vil bli vakrere og ha mer å tilby turister med Fremskrittspartiets politikk ved at man går inn for å kutte over 129 000 kr pr. årsverk i landbruket for 2010? Har representanten Bredvold regnet på konsekvensene for sitt eget fylke? For meg, med mitt kjennskap til f.eks. Hedmark fylke, vil det være en helt naturlig konsekvens at dersom man kutter så drastisk i landbruksstøtten som det her legges opp til, vil til og med de største brukene langs Mjøsa gå dukken. Men det er iallfall ett lyspunkt: Dersom det ikke blir gårdsbruk igjen i Østerdalen, i Trysil, i Glåmdalen eller på Hedmarken, skjønner jeg at det er fristende å kutte på utbetalingene for rovvilterstatning. Det er jo ikke så farlig om det er rovdyr hvis det ikke bor folk der, eller hvis det ikke er annet å spise enn elg. Fremskrittspartiet gjentar sine budsjettkutt for landbruket, sjøl om grasrota sjøl tydeligvis mener landbrukspolitikken ikke må tas alvorlig, og betegner budsjettet som «uspiselig». Jeg hadde satt pris på om Fremskrittspartiet kunne svare på om budsjettforslaget for landbruket er å anse som et lekebudsjett som ikke må tas for bokstavelig, slik grasrota i Fremskrittspartiet tydeligvis mener.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-14:
Næringspolitikk er dessverre ikkje blant dei politiske sakene som fengjer mest i befolkninga. Og slik bør det absolutt ikkje vere. Aktiv næringspolitikk skal og bør vere noko av det viktigaste me jobbar med. Det krev at politikarane tør å vere aktive. Det var lettare før, fordi dagens regelverk betyr ei anna politisk rolle enn før, med mindre politisk styring og mindre statsstøtte. Men me har framleis verktøy. Det må utviklast og brukast. Jo sterkare og meir open den internasjonale konkurransen er, dess viktigare er det at me bruker dei verkemidla me har. Derfor må me få til eit godt samspel mellom marknaden og det offentlege, mellom bedriftene og staten. Me må sjå på moglegheiter og vere kreative. Regjeringspartia vil at styresmaktene skal delta aktivt i nærings- og distriktsutviklinga saman med bransjen og bransjens organisasjonar. Næringspolitikk handlar om svært mykje. Ser me stort på det, kan me seie at barnehagepolitikk, skule- og utdaningspolitikk, likestillingspolitikk osv. – ja, all velferdspolitikk – det er næringspolitikk. Det er ein samanheng mellom det å skape og det å dele. Land som er flinke til å skape, blir òg flinke til å dele. Og trygge menneske er skapande menneske. Det kan kanskje høyrast kjedeleg ut, men eg må starte med orda: orden i økonomien. Det er nemleg ikkje alle som skjøner innhaldet av desse orda. Ein stabil kronekurs, låg inflasjon, låge renter og forsvarleg budsjettpolitikk er avgjerande for lønsemda i norske bedrifter. I tillegg må me styrkje både privat og offentleg forsking og innovasjon, slik at me har bein å stå på også etter oljen. Innovasjonsmeldinga, som Stortinget behandla i vår, legg eit godt grunnlag for dette. Derfor er det viktig at tiltaka i meldinga blir følgde opp. Kompetanse må vere ein drivande faktor i arbeidet for omstilling, fornying og nyetablering. Våre naturressursar er, og skal framleis vere, drivkrafta i verdiskaping over heile landet. Innovasjon Norge er eit viktig instrument som må ha både pengar og rett kompetanse til å hjelpe næringslivet når behovet er til stades i ein sårbar oppstartingsfase. Innovasjon Norge er no under evaluering, og det blir spennande å sjå resultatet av dette arbeidet. Staten må ta ansvaret for å sikre ein effektiv infrastruktur. Det må vere ein heilskapleg og effektiv samferdselspolitikk med investeringar og midlar nok til drift, og vedlikehald av vegar og breiband må sikrast til alle delar av landet. Norsk industri må vidare vere sikra nok energi til ein konkurransedyktig pris. Og me må vere villige til å ta gassen meir i bruk i Noreg. Me skal vidare vere best på miljø i verda. Det er det viktig å formidle no når heile verda er samla i København for å diskutere klimautfordringane. Best på miljø er det mogleg å vere samtidig som me utnyttar oljen og gassen til industrielle formål.