Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2007-06-06:
Ny nasjonal strategi for å utjevne sosiale helseforskjeller er blitt et omfattende dokument som inneholder veldig lite forpliktelser for Regjeringen. På de fleste områder er denne stortingsmeldingen ikke noe annet enn en virkelighetsbeskrivelse. Mye er bra innenfor norsk helse, men mye kan også bli bedre. Vi ynder å sammenligne oss med andre, og da skal vi huske på at få land, om noen, har så gode økonomiske betingelser for å gi sin egen befolkning et sosialt godt fordelt helsetilbud som det vi har i Norge. Da blir det litt forunderlig når den norske versjonen av sosiale helseforskjeller påpeker den store viktigheten av vår skatte- og avgiftspolitikk som et helsegode, og når årlig overskudd er på nærmere 400 milliarder kr, samtidig som en kunnskapsoversikt laget av EU konkluderer med at de sosiale helseforskjeller i alle europeiske land, inkludert Norge, hovedsakelig skyldes forskjeller i materielle, psykososiale og adferdsrelaterte risikofaktorer. I motsetning til regjeringspartiene mener Fremskrittspartiet at de sosiale helseforskjeller som finnes i Norge, foruten psykososiale og atferdsrelaterte faktorer, i stor grad er forårsaket av den politikken som har vært ført, særlig under sosialistiske regjeringer, gjennom innvandringspolitikken, hvor vi ikke evner å integrere det altfor store antallet som kommer hvert år, gjennom boligpolitikken, gjennom familiepolitikken, gjennom skatte- og avgiftspolitikken og ikke minst gjennom helsepolitikken. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at skatte- og avgiftspolitikken og bruken av høyere egenandeler i helsevesenet har ført til at mange av de sosiale forskjellene meldingen viser til, særlig rammer minstepensjonister, kronikere, uføre og funksjonshemmede, som ikke har økonomi til å prioritere helse, medisiner og andre helsebringende tiltak. Når de rød-grønnes egenandeler på medisiner stiger og stiger – siste år med 140 mill. kr – og det videre er en økning når det gjelder fastlege på 5 pst. fra 1. juli, sier det seg selv at dette rammer sosialt skjevt og de svakeste i samfunnet. Det er også slik at vi har et varierende sykehustilbud i landet. Mennesker med høy utdannelse og god økonomi har mulighet til å kjøpe helsetjenester og kan unngå helsekø. Det kan ikke de som har midlere eller lave inntekter. Med andre ord: Dagens system tilrettelegger for sosiale helseforskjeller så lenge vi har køer, og køene eskalerer under dagens regime. Det er også et stort problem at det er økonomien ved helseforetakene som styrer pasientrettighetslovgivningen. Fremskrittspartiet har ved en rekke anledninger fremmet forslag om en styrking av rettighetene i disse lovene, slik at norske brukere skal ha en ubetinget juridisk rett – og jeg gjentar: en ubetinget juridisk rett – til helsehjelp og omsorg ved behov, en rett som kan etterprøves av domstolene dersom den ikke blir fulgt opp. Den manglende tilrettelegging og svekkelsen av familiepolitikken i Norge er etter vårt syn en annen viktig årsak til sosiale helseforskjeller. Andelen av aleneboende generelt og skilte spesielt fortsetter å stige. Dette utgjør et økende folkehelseproblem. Vi mener at familiepolitikken må endres, slik at ekteskap og man i stabile samboerforhold får mulighet til å utøve de sosiale rammer som støtter opp om både barn, unge og voksne. Det er meningsløst at en familie på fire må betale 300 000 kr mer samt dobbel forsikring for den samme bilen som en enslig herre må betale. Dette kaller sosialistene sosial utjevningspolitikk. Dette er en politikk som er direkte undergravende for en småbarnsfamilie som allerede løper mellom arbeid, barnehage og hjem, og som har for liten tid til hverandre. Bilen til 600 000 kr, som kunne ha kostet 300 000 kr, skal jo betales. Det beste ville være å redusere disse avgiftene, slik at familien faktisk blir gitt mulighet til å opparbeide gode, trygge, sosiale rammer, med mer tid til hverandre. Skal det gjøres noe med skatte- og avgiftssystemet i Norge, må løsningen bli å redusere eller fjerne avgifter. Først da klarer vi å være inkluderende. Har ikke befolkningen tilgang til godene eller økonomi til å få godene, har det liten hensikt å øke avgiftene, for da blir avstanden enda større. Det burde være innlysende for de fleste, men når dagens skolesystem, som også sosialistene i all hovedsak står bak, har en «drop-out» på nærmere 25 pst. i videregående skole, og OECD etter evalueringen av PISA-undersøkelsen konkluderer med at 17 pst. av de norske elevene som deltok i undersøkelsen, hadde så store problemer at det kan hindre dem i deres videre utdanning, vil skole- og læretilbudet i seg selv – med dagens standard – slå veldig sosialt skjevt ut og skape altfor mange tapere. Kunnskapsløftet må følges opp: Fokusering på kunnskap og læring, og vi må ha læreplaner med klare kompetansemål, en sterk vektlegging av grunnleggende ferdigheter som lesing, skriving og regning, metodefrihet og et historisk kompetanseløft for lærerne, fysisk aktivitet, gjerne én time hver dag, frukt og grønnsaker, ingen toleranse for mobbing, og orden og disiplin må prioriteres. Tilnærmingen til sosial utjevning innen skolesektoren vil med vårt syn være at alle individer skal ha reelle like muligheter. Vi ønsker ikke å redusere avstanden mellom høyt utdannede og lavt utdannede ved å iverksette tiltak som begrenser den enkeltes mulighet til å utnytte sine evner eller sine talenter. Det er slik at vi er ikke alle like, men vi er alle unike. Videre må både rådgivning og skolehelsetjenesten prioriteres. Skolehelsetjenesten må bli mer tilgjengelig og bli et fast tilbud som likestiller fysiske og psykiske helseplager. Meldingen viser til store helseproblemer relatert til innvandringsmiljøer i Oslo øst. Generelt er dette en konsekvens av en naiv og feilslått innvandringspolitikk gjennom mange år. Denne politikken, som i all hovedsak sosialistene har stått for, har ført til at vi i dag har en sosial underklasse i Oslo som, selvsagt, med Regjeringens politikk har større psykiske og fysiske helseplager og lavere levealder. Dagens gettodannelser må motvirkes med andre tiltak. Mer spredt bosetting, norsk språkundervisning og undervisning i norsk samfunnsfag må komme på plass. Det må stilles krav til innvandrere om deltakelse i arbeidslivet, og det må bli forbud mot at søskenbarn kan gifte seg med hverandre og 24 års aldersgrense ved henteekteskap, slik at dette opphører. Danmark har allerede gjennomført dette med gode resultater. Foruten holdningskampanjer for å styrke sunnere ernæring og fysisk aktivitet generelt, og i Oslo øst spesielt, må det settes i gang tiltak overfor den delen av befolkningen som har påvist langt høyere forekomst av diabetes. Fremskrittspartiet har fremmet forslag gang på gang om å styrke diabetesplanen, forskning og kurativ behandling. Det samme har vi gjort vedrørende kols. Dessverre er det ingen av de andre partiene som har støttet våre forslag. Vi har også fremmet forslag om et ADHD-grunnforskningssenter lagt til Universitetet i Oslo. Dette er også et økende problem, men det er ingen som har gitt oss støtte. Vi har også fremmet forslag om å styrke tannlegespesialisttjenesten. Dessverre blir Regjeringens politikk her, som på så mange andre områder, en svulstig retorikk, men helt uten økonomiske oppfølginger.