trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Takk for en god debatt blant dem som deltok. Jeg skulle gjerne sett at flere fant grunn til å delta i en såpass viktig debatt som dette faktisk er, for det handler om en helt grunnleggende forståelse av det ansvaret man har som folkevalgt for å sikre at ansattes ytringsfrihet er ivaretatt, og at det er muligheter for innsyn i viktige spørsmål, hvor man forvalter fellesskapets interesser. Det skulle jeg gjerne sett et større engasjement for, men jeg vil takke dem som har deltatt, særlig statsråden, som jeg opplever svarer godt på den utfordringen som gis, og som vi nå har forventninger til i det videre arbeidet for å sørge for at intensjonene, både fra debatten her og i lovverket, blir ivaretatt. Det er grunn til å merke seg at både den teknologiske utviklingen, som fører til nye medievaner, og at man forventer mye raskere informasjon, stiller større krav til offentlig forvaltning om både innsyn og tempo, noe som det er viktig å svare på og være klar over. Vi ser også en utvikling med en økende bruk av informasjonsmedarbeidere, på både lokalt og sentralt nivå, som kan føre til – hvis vi ikke er på vakt – et filter mellom innbyggere og offentlig forvaltning og mellom politikere og media. Det er en utvikling som vi har all grunn til å være på vakt mot. Vi har mange saker som kommer utover våren som gir grunnlag for optimisme når det gjelder det temaet vi diskuterer, både de grepene som statsråden varsler, dialogen som skal være på plass, og representantforslag som skal håndteres i dette huset senere i år, om varsleres vilkår. Vi har fra Arbeiderpartiets side gjennom vårt demokrati- og medieutvalg også tatt til orde for at alle offentlige instanser bør ta en gjennomgang av regelverk og måter å organisere virksomheten på for å sikre større åpenhet og mer offentlighet. Det gjenstår å se hvordan vi kan følge opp de konkrete forslagene når de kommer på bordet, men en av de viktigste oppgavene framover blir å få en bedring av kulturen lokalt, en koordinering av innsatsen, og at man både i dette huset og i regjering koordinerer innsatsen mellom de ulike fagkomiteene og fagdepartementene, som alle har et felles ansvar for å sikre et sterkere arbeid knyttet til åpenhet og ytringsfrihet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Jeg kan trygt si at jeg er veldig glad for statsrådens svar på interpellasjonen. Vi er vel 100 pst. enige om hvordan dette arbeidet er rigget. Jeg mener at legitimiteten til det nordiske samarbeidet som sådant hviler nettopp på denne type virksomhet. Hver gang noen spør om hva vi driver med i Nordisk råd, syns jeg det er naturlig å peke på dette arbeidet. Her har vi muligheter til å få resultater som betyr noe for folk flest, og hvor man ser umiddelbare fordeler med tettere nordisk samarbeid. Som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, bidrar dette til å stimulere til en annen type samarbeid. Sånn sett er dette veldig viktig. Men det er ingen grunn til å legge skjul på at vi står overfor en del utfordringer. Statsråden var inne på noen av disse. Særlig i perioder når Norge er attraktivt som arbeidsmarked, dukker det opp. Men det er grensehindre som vi har alt å tjene på sjøl, som også blir redusert. Så møter vi ofte at disse grensehindrene og reglene, som gjør det vanskeligere å få flyt enten av arbeidstakere, mennesker, pasienter, trygderettigheter eller hva det måtte være over grensene, har god begrunnelse. Derfor mener jeg at den strategien som er valgt med at man faktisk tar bort de grensehindrene som man ser at man ikke klarer å få bort, og opererer med pragmatiske lister, er veldig viktig. Det er et paradoks, som også statsråden var inne på, i disse tider at vi ser at man gjeninnfører i hvert fall identitetskontroll på grensa. Jeg vet ikke helt om befolkninga er klar over hva slags betydning det grenseløse Norden har hatt siden nitten-noen-og-femti, da man innførte passfriheten, og hva slags grunnlag det har lagt for samhandling særlig på handel mellom de nordiske land. Jeg er glad for at statsråden påpeker sterkt at dette er midlertidige regler. Vi må jo håpe at vi kommer oss over i normalposisjon så raskt som mulig. Jeg utfordret statsråden når det gjelder skatteavtalen mellom de nordiske land. Det er over 114 navngitte norske pensjonister som helt åpenbart er feilinformert om de reglene som gjaldt, og har kommet i en skvis skattemessig ved flytting til Sverige. De ble bl.a. fortalt at de ikke skulle betale skatt til Sverige på minst tre år, men skatte til Norge. Resultatet for mange av dem har blitt en massiv svensk restskatt, opparbeidet over flere år, som har rammet enkelte pensjonister svært hardt. Jeg forstår at det er vanskelig å ta dette på sparket i Stortinget, men jeg vil i hvert fall oppfordre statsråden veldig sterkt til å sette seg inn i dette komplekset og bidra overfor sin svenske kollega til å få til en politisk rimelig løsning overfor disse.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Jeg har lyst til å takke for svarene og dette anløpet til debatt. Vi er stort sett enige, men jeg oppfatter det som særs viktig at vi, særlig her i Stortinget og også i fagkomiteene, løfter blikket litt og fokuserer mer på den typen problemstillinger som vi nå stor overfor – først og fremst de konkrete grensehindrene. Jeg syns representanten Stein Mathisen kom med et veldig godt eksempel på hva et faktisk løsbart grensehinder kan være, når man betaler moms for en anleggsmaskin en liten periode i Norge. Det viser at hvis vi ser for oss en utvikling av det arbeidsmarkedet som er i Norden, hvor vi kan dra nytte av hverandres både økonomi og kompetanse, er det den typen problemstillinger som vi må få ryddet av veien, bokstavelig talt. Så det er et godt eksempel. I fagkomiteene og i Stortinget vil det være mange diskusjoner som vil være relevante inn mot dette. Jeg syns det er viktig at statsråden ikke blir stående alene i dette arbeidet, og at vi får et politisk press på det slik at man forstår at der hvor det kan være noen politiske grunner til å opprettholde en regel, vil det veie tyngre at vi faktisk fjerner den som et grensehinder, fordi vi verdsetter den aktiviteten vi har over grensene, mer enn det eventuelt politiske hensynet som ligger bak. Det er ett forhold rundt et grensehinder. Det andre er det arbeidet som jeg vet regjeringa jobber med, og som også institusjonene i Nordisk råd og Ministerrådet har vært engasjert i, nemlig hvordan vi for framtida kan forebygge at det dukker opp nye grensehindre. Vi står i en situasjon hvor samfunnene våre blir mer og mer regulerte, enten vi liker det eller ei, og vi står i fare for å bygge opp nye grensehindre hvis vi ikke har oppmerksomhet rundt denne problemstillinga. Derfor mener jeg at representanten Stein Mathisen også hadde et poeng i at vi må vokte oss vel når vi implementerer nye regler, og at vi gjør det så koordinert som mulig i Norden. Det er også viktig det samarbeidet som har vært på embetsnivå, mellom særlig justisdepartementene, som utformer sivillovgivning – lovsamarbeidet, som er sterkt og godt og har pågått i mange, mange år, og som har vært en forutsetning for at vi nærmest har felles arvelovgivning, mange felles strafferettslige regler og andre regler som har betydning for mennesker som krysser grenser. Det også å tenke forebygging når man jobber med politisk utvikling, knyttet til at man ikke bygger opp nye hindre, vil også for framtida være en særs viktig oppgave.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-01-12:
Til de konkrete grensehindringene som interpellanten var inne på: Når det gjelder disse norske pensjonistene som har flyttet til Sverige, har jo det, som også interpellanten var inne på, vært en gjenganger gjennom flere år. Men denne saken har det vært grundig jobbet med i Norge og i Sverige. Det er fra norsk side altså ikke avdekket konkret feilinformasjon til de pensjonistene som planla flytting til Sverige i årene 2008–2010. Det er heller ingen av de utflyttede pensjonistene som har klaget over ligningen i Norge for disse årene. Det foreligger derfor, slik vi ser det, ikke noe grunnlag for å endre det norske skatteoppgjøret for de personene dette angår. På bakgrunn av dette og de svar som den svenske regjeringen tidligere har avgitt om dette spørsmålet, er ikke dette et spørsmål der den norske eller den svenske regjeringen har signalisert at man vil iverksette ytterligere tiltak i anledning den rekommendasjonen som ble fremsatt av Nordisk råd. Så dette er en sak hvor vi mener at man har gjort det som gjøres kunne, og at man har undersøkt forholdene, og hvor man har konkludert med at det ikke foreligger feil i den forbindelse. Jeg har bare lyst til å kommentere noen andre områder hvor det beviselig er gjort viktige fremskritt i det året som har gått, når det gjelder grensehindringer. Det har til tider vært lang behandlingstid i saker, særlig på sosialområdet. Dette har det vært jobbet godt med. Det er gjort organisatoriske endringer som forhåpentligvis skal bidra til at vi får ned saksbehandlingstida på disse områdene. Det er funnet løsninger, under forutsetning av at Finland innrømmer gjensidighet, på det som skulle kunne gi erstatning for pasientreiser som omfatter nordiske borgere – eller finske statsborgere – som jobbet i Norge, og som da hadde et behov for å få dekket sine reiser i forbindelse med helsebehandling. Det er også ryddet opp i det som var en form for dobbeltbeskatning knyttet til skatteinnbetaling for reelle grensegjengere. Det er iverksatt nye rutiner i de norske reglene for arbeidsgivere, sånn at denne gruppen arbeidstakere ikke lenger trenger å betale skatt dobbelt, og at det grensehinderet som var i den forbindelse, er ryddet opp i. Det er også satt i gang prosesser for forenkling når det gjelder norske toll- og momsregler for nordiske foretak. Denne lille, korte opplistingen skulle bære bud om at det faktisk gjøres viktige fremskritt. Og den rapporten som Grensehinderrådet skal sluttbehandle på sitt møte om halvannen uke, vil ytterligere redegjøre for hva slags fremskritt som er gjort.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-01-12:
Takk til interpellanten og Bente Stein Mathisen for å delta i debatten og også bringe nye saker og perspektiver på banen. Det er klart at viktigheten av dette området understrekes av at statsministrene i fjor faktisk tok det opp som en av sine hovedsaker og laget denne statsministererklæringen om grensehinderarbeidet. Hele begrunnelsen for det er nettopp viktigheten av å ha et åpent og velfungerende felles arbeidsmarked, og at vi tror at dette er en stimulans til mer vekst og til å bygge økonomiene våre enda mer robuste i fremtiden. Det kan vi gjøre ved å samarbeide enda tettere på alle de områdene hvor det er et potensial for det. Så er det ingen tvil om at parallellitet i gjennomføring av direktiver osv. er svært viktig for å unngå at vi bygger opp nye grensehindre – enten det er midlertidige eller hva det måtte bli – og man må ha en god dialog om de tilpasningene man gjør i landene, sånn at man ikke skaper unødvendig friksjon på områder som man gjennom tettere samarbeid kunne ha unngått. Så er det heller ikke til å stikke under stol at vi har mange bedrifter som har Norden som sitt marked, som krysser både en og flere landegrenser, og hvor det er avgjørende viktig i deres hverdag at grensepasseringene kan skje så uhindret som overhodet mulig. Interpellanten nevnte også yrkeskvalifikasjoner og godkjenning av det, og vi vet også at det pågår et arbeid knyttet til gjensidig godkjenning av helsepersonell. Det siste har med pasientsikkerhet å gjøre, men det har også med at vi trygt skal kunne utveksle kompetanse og personell også på helsesiden. Men bare for å illustrere dette med yrkeskvalifikasjoner: Vi er i en situasjon hvor vi i Norge vel har dobbelt så mange statlig regulerte yrker som det man har f.eks. i Finland. Samtidig foregår det en prosess i EU hvor man også skal prøve å få til gjensidig godkjenning av yrkeskvalifikasjoner. Så her har vi utvilsomt et veldig viktig arbeid foran oss, med store muligheter for å trå feil hvis vi ikke er godt koordinert og samarbeider tett i den prosessen som vi står foran. Jeg har også merket meg det representanten Storberget nevnte om opphavsrettigheter. Jeg tar det med meg og skal spille inn til vår representant i Grensehinderrådet om det er en sak som de bør se nærmere på. Takk for debatten – en viktig sak, og jeg er helt sikkert på at vi ikke kommer til å bli arbeidsledige på dette området i årene fremover.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Det er en glede å fremme et forslag på vegne av representantene Ingunn Gjerstad, Torgeir Knag Fylkesnes og meg selv om urfolks rettigheter i retningslinjene for Statens pensjonsfond utland.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Jeg tror det er enighet om viktigheten av faglighet, at de ansatte har rammer for å gjøre en god jobb på Nav-kontorene. Men når Høyre snakker om et mer robust Nav, et større Nav, er det umulig å komme bort fra det faktum at det også innebærer et Nav lenger bort fra folk, lenger bort fra det arbeidsmarkedet man skal hjelpe folk inn i, lenger bort fra det lokalsamfunnet man skal hjelpe folk i. Vi deler målet om én felles dør til velferden, men det hjelper lite om den døra demonteres og blir borte. Derfor lurer jeg på om Høyre ser noen dilemmaer i det harde angrepet på de små kontorene og det gjentatte mantraet om at størst er best, og at mer robuste Nav-kontorer er veien å gå. Og hva har det å si for folk der ute i landet – som ser forskjellig ut?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Representanten Wiborg snakker i sitt innlegg om dem som «stanger hodet i veggen» i sitt møte med Nav. Tidligere har Fremskrittspartiet ment at nettopp derfor har det vært nødvendig med et Nav-ombud for å kunne hjelpe dem som i dag ikke får den hjelpen som de trenger. Tidligere arbeids- og sosialminister Eriksson gikk jo langt i å tegne opp et Nav-ombud som en del av framtiden for hvordan Nav skulle se ut, og da nevnte Eriksson var stortingsrepresentant, var dommen over de rød-grønne at man var «tafatt» siden det ennå ikke var på plass. Da undrer jeg meg over hvorfor Fremskrittspartiet i dag skal stemme imot SVs forslag om et Nav-ombud, og om Wiborg nå mener at folk heller skal stange hodet i veggen alene.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Det skal jeg.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Det er ingen tvil om at vi deler visjonen om mer frihet. Spørsmålet er hva man legger i begrepene. Det er krevende kun å peke på omdisponering som en mulighet i en tid da ostehøvelkutt og effektiviseringsspøkelset henger over etaten, for da er det ikke gitt at de pengene blir brukt på den måten man ønsker. Jeg mener et av problemene er at det dobbeltkommuniseres – at man på den ene siden sier at man skal ha større faglig frihet og myndighet lokalt, uten at man faktisk tar et reelt oppgjør med styringsmodellene, samtidig som man sier at man skal ha mer enhetlig praksis for reaksjoner og for aktivitetsforpliktelsene.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Jeg kan forsikre Høyre om at SV står fremst i kampen for meningsfull aktivitet for ungdom. Derfor ønsker vi en forsterket ungdomsgaranti for alle under 25 år, som skal gi rett til kvalifisering, arbeid og aktivitet innen tre måneder. Det jobber vi for. Det vi ikke går med på, er en blind aktivitetsplikt. Det handler rett og slett om at man i dag har mulighet til å stille krav om aktivitet, men man har ingen plikt til det. Vi må huske på at sosialhjelpen er den ytelsen en har mulighet til å motta når en er så skjelven på hånden at en ikke engang kan fylle ut et skjema. Det er den ytelsen. Da mener jeg at man er nødt til som en del av myndigheten, som en del av friheten man ønsker å gi Nav-kontorene, også å gi den faglige muligheten til vurdering: Hva er riktig i din situasjon? Hva er riktig aktivitet for deg? På den måten hjelper man unge mennesker til å komme i aktivitet, men først må de lære seg å stå oppreist.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Det er arbeidsfolk som skaper verdiene i dette samfunnet, og derfor er det viktig å legge til rette politisk gjennom flere arbeidsplasser og næringslivsetableringer. Derfor støtter vi ikke regjeringens linje om en passiv, næringsnøytral politikk. Vi vil ha en aktiv næringspolitikk. Derfor styrker vi de regionale fondene til fylkeskommunene. Derfor styrker vi matproduksjonen i dette landet. Derfor styrker vi den fornybare energien fordi vi ser et behov for å vri midler og satsing over i fornybar retning. Derfor ønsker vi å bygge landet og bruke de ledige hendene vi har i dag, på å ha folk i arbeid. Da må vi bruke statlige midler og muskler på å holde hjulene i gang og ruste opp der det trengs, istedenfor å leve med at folk lever i passivitet, sånn som regjeringen i dag gjør.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Jeg leste med stor interesse i VG i dag at Nav skal begynne å dra hjem til folk og oppsøke folk på arbeidsplassene, og det er det spennende å høre noen tanker rundt. Det vil gi en stor frihet og mulighet til å følge opp den enkelte på et veldig nært og presist vis, samtidig som det er noen utfordringer med tanke på sikkerhets- og trygghetssituasjonen. Vi vet at Nav-ansatte er blant volds- og trusselutsatte i arbeidslivet, at det er alarmer på Nav-kontorene av en grunn, og at alenearbeid i mange bransjer kan være utfordrende. Derfor lurer jeg på hvilke tanker statsråden har rundt de ansattes sikkerhet når de skal oppsøke folk hjemme. Jeg lurer også på hvilken brukergruppe man tenker på, og hvordan forutsigbarheten vil være for brukeren rundt når de kan få besøk av Nav.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Det handler ikke om å snu, det handler om å se hva som er etablert – hva er det vi har, og hva slags veivalg er det vi må ta nå? Det er jo det som er spørsmålet. Da er det viktig at vi våger å ta de reelle veivalgene opp i lyset. Det har jeg forsøkt på i mitt tidligere innlegg, for ett av de veivalgene vi må ta, er styringsprinsippene for velferden vår – for hele Nav. Hva er det som skal være fundamentet, ideologien i måten ledelse og ledelseskultur utøves på? I det spørsmålet ligger også noen veivalg når det gjelder markedsretting eller -styring. Uten å berøre de veivalgene blir slagord om både frihet og myndighet og hvem som gjorde ditt og hvem som gjorde datt, ganske hule. Så vil jeg si at det finnes spor av økonomiske liberalister i Nav-meldinga, og det finnes spor av økonomisk liberalisme i Nav. Det ser vi veldig godt på anbudspolitikken og også på hva slags konsekvenser den har fått, for vi fikk beskjed om at anbud måtte inn for at de tusen blomster skulle blomstre, for at mangfold og kvalitet skulle prege tilbud og tjenester. Men hva er det vi ser? Jo, vi ser en monopolisering. Vi ser en sentralisering. Vi ser at de små ideelle og lokale aktørene står igjen som tapere etter at Nav begynte med anbudsrunder for tiltaksarrangører. Og vi ser at en gjennomgang gjort av magasinet Velferd veldig tydelig peker på nettopp det – hvordan mangfoldet forsvinner når markedsprinsippene forsterkes. Så det er klart at vi ser spor av høyreliberalistene i måten Nav drives på. Et annet eksempel er synet på bruk av bemanningsbransjen og dens rolle i Nav. Og jeg sier ikke at det i Nav-meldingen legges opp til at man skal pålegge Nav-kontorene å samarbeide med bemanningsbransjen, men det er en veldig tydelig oppfordring, og det er en veldig tydelig retning at det er ønskelig. Da stiller jeg spørsmålet: Er det en bransje som baserer seg på løs tilknytning til arbeidslivet, som skal lede folk inn i arbeid? Nei, så klart det ikke er det – ikke hvis fast ansettelse er et mål, ikke hvis det er et mål å ha et arbeidsliv og en arbeidsformidling som jobber for at folk skal komme ut i arbeidslivet med begge bena plassert i det. Dette er viktige veivalg. Det er også veivalg der vi ser spor av at selv om vi vil ha velferd, så betyr frihet og myndighet ganske forskjellige ting for høyre- og venstresiden.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-17:
Sosialistisk Venstreparti vil støtte forslagene.
Stefan Heggelund (Høyre), 2016-11-17:
Vi mener det er viktig å prøve dette fordi vi vet det finnes mye god kompetanse i kommunene. Det er lite grann overraskende at Arbeiderpartiet er så opptatt av hvilken budsjettpost et tiltak er på. Det er det denne debatten av en eller annen merkelig grunn har begynt å handle om – hvor i budsjettet noe skal ligge, om det skal ligge hos stat eller kommune, ikke hvorvidt brukerne skal få best mulig oppfølging. Vi har ikke bestemt hva som skal bli den endelige løsningen, men vi går inn for et prøveprosjekt med kommunalt ansvar. Jeg synes det er rart at man ikke engang vil se på erfaringene fra et slikt prosjekt.
Stefan Heggelund (Høyre), 2016-11-17:
Vi går ikke imot det, og vi er opptatt av at tjenestetilbudet til kommunenes innbyggere skal opprettholdes. Jeg legger for øvrig merke til at representanten Lundteigen fra Senterpartiet helt har kjøpt Arbeiderpartiets historiefortelling om den norske velferdsstaten. Jeg lurer på hva hans politiske forgjengere ville ment om en slik historieskriving – men la oss ikke ta det nå. Selvfølgelig skal man ha god tid på brukermøter, kunne følge opp brukerne på en skikkelig måte. Det er nettopp det vi legger til rette for i denne meldingen. Det er nettopp det vi går inn for. Og vi mener at vi trenger brede kompetansemiljøer på Nav-kontorene av den enkle grunn at brukerne skal få den tette oppfølgingen de trenger. Svaret ligger i meldingen.
Stefan Heggelund (Høyre), 2016-11-17:
Det ligger ingen angrep på små kontorer i denne meldingen. Det denne meldingen er et forsvar for, er at Nav skal kunne bruke de ressursene som Nav besitter, på en best mulig måte nettopp for å kunne følge opp brukerne best mulig, nettopp for å komme tettere innpå brukerne. Det er ikke slik at folk går i tog i gatene i dag fordi de er så utrolig fornøyd med brukermøtene i Nav. Det er ikke slik at folk går i tog i gatene i dag fordi de er så utrolig fornøyd med nærheten de har til sitt lokale Nav-kontor. Nei, vi ønsker tettere, bedre brukermøter, men vi ønsker også å være sikre på at brukerne blir møtt med den kompetansen som de trenger for å bli fulgt opp på en god måte. For å få til det må vi kunne frigjøre hvordan Nav bruker sine ressurser, slik at de kan bruke dem best mulig. Det overrasker meg at SV, som snakker om mer tillit til de ansatte, ikke ønsker å gi dem den tilliten.
Stefan Heggelund (Høyre), 2016-11-17:
Jeg synes dette er en veldig interessant debatt. Jeg skal knytte noen kommentarer til noen av innleggene. Representanten Dag Terje Andersen fra Arbeiderpartiet sier at det er blitt en strategi for Høyre å ligne mest mulig på Arbeiderpartiet. Det ville jo vært en veldig dårlig strategi. Jeg mener: Hvem vil vel ligne på Arbeiderpartiet? Hvor høye tanker er det mulig å ha om seg selv og sitt eget parti? Vi er i denne salen i dag og diskuterer hvordan vi skal utvikle Nav på grunn av bl.a. den rød-grønne regjeringens feilgrep. Så snakker han om de økonomiske liberalistenes frammarsj i Høyre. Ja, da er mitt spørsmål, i og med at vi diskuterer Nav-meldingen: Hvordan i all verden ser han de økonomiske liberalistenes frammarsj i Høyre i Nav-meldingen, der vi diskuterer hvordan brukerne kan få bedre oppfølging, og hvordan Nav-ansatte kan få mer fleksibilitet til å gjøre den jobben de er satt til å gjøre? Hva har dette med saken å gjøre? Ikke bare er det feil – Høyre er et konservativt parti – men det har ingen ting med det vi diskuterer i dag, å gjøre. Men det er Arbeiderpartiets strategi, å diskutere alt annet enn det som er saken, og komme med sin feilaktige historiebeskrivelse av utviklingen av velferden i Norge. Så gjentar representanten Dag Terje Andersen sin feil fra da jeg debatterte dette temaet med ham på Dagsnytt atten tidligere i uken, om aktivitetsplikt. Vi mener også at folk skal behandles individuelt, men vi mener at dette skal være et tilbud som gjelder i alle kommuner. Det er det debatten handler om, og det er det Arbeiderpartiet og representanten Dag Terje Andersen er imot. Så vil jeg at man lytter nøye – mellom linjene – til det som ble sagt av representanten Lundteigen. Han bruker den distriktspolitiske retorikken vi er så vant til å høre fra Senterpartiet, og kaller dette sentraliseringspolitikk. Jeg vil at alle som hører det innlegget, og som snakker om sentralisering i denne forbindelse, skal være klar over at det ligger ingen sympati for brukerne i en sånn retorikk. Det er bare spørsmål om hvordan man kan prøve på finurlig vis å angripe flertallets politikk på en måte som høres tilforlatelig ut for kjernevelgerne til Senterpartiet. Dette handler ikke om sentralisering, dette handler om hvordan Nav kan bruke sine ressurser best mulig for å hjelpe flest mulig brukere. Det er det vi burde diskutere.
Stefan Heggelund (Høyre), 2016-11-17:
Vi kjenner alle historien om hvordan Nav kom til, og det er ingen som rekker å gå igjennom den på tre minutter. Men historien om hvordan Nav kom til, kjenner vi. Historien om hvordan Nav-reformen ble implementert, kjenner vi. Arbeiderpartiet er nødt til å ta ansvar, sammen med Senterpartiet, sammen med Sosialistisk Venstreparti, for hvorfor det ble som det ble. Representanten Andersen viser fremdeles at han ikke har fått med seg hva vi diskuterer når det gjelder aktivitetsplikten. Representanten Andersen og Arbeiderpartiet er imot at det skal være aktivitetsplikt i alle landets kommuner for sosialhjelpsmottakere. Det stemmer han imot. Han har stemt imot det, og han kommer til å stemme imot det igjen. Det er det vi diskuterer – ikke om man skal få individuell oppfølging på denne aktivitetsplikten. Det er ikke diskusjonen. Alle er enige. Spørsmålet er om det er noe som skal gjelde i alle kommuner eller ikke. Så påstår han at Arbeiderpartiet adresserer ulike ting med sine forslag. Blant annet mener han at han adresserer noe med forslag nr. 3, om å «komme tilbake til Stortinget med resultatene av evalueringen av konkurranseutsettingen av arbeidsmarkedstiltak i skjermet sektor». Nei, Arbeiderpartiet adresserer ingenting med det forslaget, fordi regjeringen allerede har satt i gang evalueringen. Det står også i merknadene når vi kan forvente at denne rapporten kommer til Stortinget. Så det er ingenting som blir adressert fra Arbeiderpartiet i det forslaget. Så sies det videre at Arbeiderpartiet adresserer bemanningsbransjen med sitt forslag. Nei, Arbeiderpartiet adresserer ingen verdens ting med forslaget om bemanningsbransjen. Det står ingenting i meldingen om at det skal være noe sentralt pålegg om dette. Ergo er det heller ingenting som adresseres. Dette kommer klart fram av flertallsmerknadene, som forklarer hvorfor vi stemmer imot disse forslagene. Arbeiderpartiet adresserer heller ingenting når de sier at vi snarest skal «iverksette et arbeid for å kartlegge hvilke interne mekanismer i arbeids- og velferdsetaten som har bremset eller hindret den forventede gjennomføringen av Nav-reformen». Men hva tror Arbeiderpartiet at vi har drevet med nå, da? Hvorfor tror de at vi satte ned dette ekspertutvalget? Hvorfor tror de at vi har denne Nav-meldingen? Det er ingenting som adresseres med det forslaget. Vi snakker altså om det partiet som hadde flere tidligere statsråder som måtte møte i høring i kontroll- og konstitusjonskomiteen fordi restansene til Nav var så høye, og fordi Riksrevisjonen ikke kunne bekrefte Navs regnskap da partiet styrte. Så at de nå står her og presenterer seg selv om at de ligger våkne om natten og er bekymret for utviklingen i Nav, tøyer nesten grensene for anstendighet.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
En viktig del av norsk politikk er å gi personer med utviklingshemning samme tilbud og samme mulighet som andre innbyggere. Muligheten for en arbeidsplass er spesielt viktig for denne gruppen. Ordningen «Varig tilrettelagt arbeid» gir i dag gode arbeidsplasser for bl.a. personer med utviklingshemning. For tredje gang prøver regjeringen å overføre ansvaret for disse tiltakene til kommunene. Hvorfor mener Høyre det er riktig at arbeidsmarkedstiltakene for denne gruppen skal skilles fra den statlige arbeidsmarkedspolitikken?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
Representanten Wiborg bruker mange ord i sitt innlegg. Jeg vil be representanten Wiborg redegjøre for hvilke konkrete forslag i meldingen som gjør at vi får mer myndige Nav-kontor.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
Nav-reformen sammen med pensjonsreformen er den største reformen som er gjennomført i Norge i nyere tid. Etter en krevende start har Nav sakte, men sikkert utviklet seg til å bli noe brukerne i stor grad er fornøyd med. Det viser brukerundersøkelser, selv om de sjelden trekkes fram når Nav skal omtales. 2,8 millioner brukere, 3 millioner søkere, 19 millioner samtaler, 20 millioner brev årlig synliggjør størrelsen og kompleksiteten i organisasjonen. Det er ingen tvil om at Nav-etableringen har vært krevende, og hyppige evalueringer har synliggjort utfordringen. Det er grunn til å berømme de ansatte som har stått i stormen og gjort jobben, samtidig som organisasjonen har funnet sin form. Saken vi behandler i dag, viser at vi ikke er ferdig. Det er stor enighet om at vi må forsterke arbeidslinjen i Nav. Arbeid er viktig for den enkelte og for samfunnet, men med den høyeste arbeidsledigheten på 25 år har Nav større oppgaver enn det som er akseptabelt. Med en regjering som ikke sørger for tilstrekkelig virkemidler for å møte situasjonen, men som samtidig forsterker kravet om aktivitet for å få ytelser, kommer de ansatte i en uholdbar situasjon. En sterk vekst i arbeidsoppgaver knyttet til ledighet kommer i tillegg fordi virkemidlene i oppfølgingen er for svake. Saksordfører Heggelund snakket om arven fra de rød-grønne. Arven fra de blå-blå blir rekordhøy ledighet samtidig som oljepengebruken er rekordstor. I stortingsmeldingen sies det at målet med meldingen er å få flere fra trygd til arbeid. Det burde vært like viktig å få de ledige i arbeid. Selv om det er stor enighet om utfordringen som er beskrevet i meldingen, er det behov for flere tiltak for å få justert retningen. Det er forslag som er uakseptable. Forslaget om å la ansvaret for tilrettelagt arbeid skille lag med de øvrige arbeidsmarkedstiltakene er fortsatt dårlig og uakseptabelt. Kommunenes ansvar for de arbeidsmarkedsrettete tiltakene ble overført til staten i 1960, og det vitner ikke om nytenkning å flytte det tilbake. Forsøket bør legges i en skuff og ikke brukes mer. Et forsøk som ikke bør legges i skuffen, er ordningen med mer individuell jobbstøtte. Jeg er glad for at både Kristelig Folkeparti og Venstre støtter opp om det forslaget i dag, for det er jo en ordning som virker. Jeg synes det er merkelig at Høyre og Fremskrittspartiet ikke støttet opp om det forslaget da vi behandlet saken i komiteen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
Representanten Heggelund driver med feil historieskriving når det gjelder hvorfor vi har kommet dit vi er i velferdssamfunnet. Jeg ber om at representanten har større ærlighet om den striden som har ført til den velferdsstaten og det velferdssamfunnet som vi har. Representanten refererte til ekspertgruppen, Nav kunne bli bedre, en var like flink til å få folk i arbeid som før reformen, altså dårlig. Nei, det er verre. Det mener ekspertgruppen. Ved de store såkalte robuste kontorene har det gått fra vondt til verre. Representanten bruker store, feite ord om at det nå skal rettes opp, at det skal bli mer arbeidsrettet, at det skal bli et enklere Nav. Jeg ber om at språkbruken reduseres noe, for dette er meget komplisert. Vi kan ta ett spørsmål. Ved arbeids- og sosialkomiteens innstilling som ble avgitt 19. mai 2016, var det en enstemmig komité som skrev: «Departementet må derfor påse at Nav-kontorene i hver kommune har nødvendig tid og personell til å bistå folk som trenger praktisk hjelp med utfylling av søknader for å få sine rettmessige ytelser.» Hvorfor går Høyre imot det i dag?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
Representanten Wiborg sa at det var gode tanker om «en dør inn» som ikke ble fulgt opp, og at det var en regjering som forsvarte det etablerte. Nei, det er nok enda mer alvorlig. Det som var innholdet i reformen om «en dør inn», ble noe annet enn det som var Stortingets intensjon. Reformen tok en annen vei enn det som mange ønsket. Det førte i 2008 til at det ble flyttet flere tusen fra de lokale Nav-kontorene til spesialenheter. På Senterpartiets vegne vil jeg ta sjølkritikk på at det kunne få lov til å skje under den rød-grønne regjeringa, for det svekket det hele. Nå er det «en ny tid – for arbeid og aktivitet» – meldinga regjeringa har lagt fram. Wiborg mener her at en skal ha mer makt og myndighet. Men hva med fagfolk i bydelskontorene, i de kommunale kontorene, slik at en kan gjøre jobben? Går Fremskrittspartiet inn for nå å flytte fagfolk fra spesialavdelingene til de lokale kontorene for å realisere de store ord som her er sagt?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
Det har vært mye fokus på å få flere i arbeid, som representanten sa. Den kunnskapsbaserte evalueringen viser at de store kontorene har dårligere resultater. Det er noe som Senterpartiet legger vekt på, jeg håper det også gjelder Kristelig Folkeparti. Vi går derfor inn for å flytte folk fra spesialavdelingene til bydelskontorene og de kommunale kontorene, og vi ønsker at det skal være tilstrekkelig med fagfolk på de lokale kontorene, slik at de kan bistå dem som virkelig trenger det mest der, ved å se dem i øynene. Mitt spørsmål handler om bemanningsgarantien og romertallsvedtaket. Der sa representanten at han er glad for at det står at det skal være god lokal dialog. Så er det et spørsmål om hva det betyr. Det er en kontrakt mellom kommunene ved ordfører og staten som er hele konstruksjonen i fellesskapet Nav. Ligger det i det representanten nå sa, at god dialog innebærer at kommunestyret kan beslutte om det skal være en slik bemanningsgaranti eller ikke?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
Senterpartiet er veldig sterkt for å ha en ungdomsgaranti som er utformet sånn at det lokale Nav-kontoret har den nødvendige fleksibiliteten til å gjøre det som er best for den enkelte ungdommen. Det skal ikke føre til at de svakeste blant ungdommen kommer dårligere ut. Aktivitetsplikt er vi for, og det er det etter dagens lovverk mulighet til for dem det er rett å bruke det overfor. Samtidig: Skal det bli noe dreis på aktivitetsplikten, bør den kombineres med en aktivitetsrett – altså at ungdommen har en rett til aktivitet – slik at det ikke bare blir et honnørord uten at noe endres i virkeligheten.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
Jeg kan understreke at mange folkevalgte lever fjernt fra brukerne. Derfor er det veldig befriende, det Ivar Aasen i sin tid sa: «Ein finn ikkje noko før ein kjem der det er.» Derfor er det – for meg i hvert fall – veldig nyttig å snakke med dem som er eksperter på hvordan Nav-systemet fungerer, nemlig de som sliter. Så er det spørsmål om å stole på. Det er dessverre sånn at ikke bare departementet, men også underliggende etater, i stadig større grad blir politisk instruert. De representerer dessverre i for stor grad det politisk korrekte. De har for liten forankring i den virkeligheten folk lever i, og det ønsker Senterpartiet å medvirke til en endring i.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
Igjen får vi veldig mange gode ord om flere i arbeid. Det er påfallende at en da ikke ser på hva som har fungert, og hva som har fungert mindre godt i tida som har gått. Det er lagt fram kunnskapsbaserte utredninger som viser disse forholdene, som viser at det fungerer dårligere på en rekke større kontorer fordi oversikten er for liten, kunnskapen om arbeidsmarkedet er for svak – en må ha den lokale oversikten for å greie å koble dem som trenger jobb, med dem som har arbeid å tilby. Men mitt spørsmål er til romertallsvedtaket om den statlige bemanningsgarantien, hvor representanten fra Kristelig Folkeparti sa at i god lokal dialog lå det at det måtte være et samtykke lokalt. Kan representanten fra Venstre slutte seg til den forståelsen av hva som ligger i det romertallsvedtaket? Det vil være avgjørende for om Senterpartiet kan støtte vedtak II.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
Prosjekt 2 i modernisering av IKT i Arbeids- og velferdsetaten ble grundig behandlet både i kontrollkomiteen gjennom to høringer og i arbeids- og sosialkomiteen. Da arbeids- og sosialkomiteen behandlet dette, var det en enstemmig komité som sa: «Departementet må derfor påse at Nav-kontorene i hver kommune har nødvendig tid og personell til å bistå folk som trenger praktisk hjelp med utfylling av søknader for å få sine rettmessige ytelser.» Slik jeg forsto statsråden, står hun fortsatt inne for det sitatet, men jeg vil ha en bekreftelse på det. Punkt to: Statsråden sa at det var viktig å ha lokal enighet i partnerskapet mellom kommune og stat. Det forsto jeg var helt tydelig når det gjaldt lokalisering av Nav-kontorer, for det er helt essensielt; det er også en kommune som har sine aksjer i det. Det andre spørsmålet mitt er knyttet til romertallsvedtak II i innstillingen, der det står i forbindelse med opphevelsen av bemanningsgarantien at det må være «lokalt forankret og basert på god lokal dialog». Står statsråden inne for det, at det også er basert på lokal enighet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
Det er dessverre ingen oversiktlig innstilling det vi nå drøfter. Den er heller ikke klargjørende. Jeg ber folk lese sjøl, så kan en vurdere om det jeg nå sier, er rimelig dekkende. Den er også for svak på kunnskapsbasert systemkritikk. Den er for svak på hvorfor vi har kommet dit vi nå er, mens de fleste har sagt at vi skulle vært på et helt annet sted. En må gå inn i historien og ta lærdom av historien for å komme på rett sted i framtida. Det er også etter min vurdering reelt større uenighet om veien videre for Nav enn det som kommer fram. Det sies mye om at en skal gi ansvar og myndighet og bemanning til førstelinja, men det blir i veldig uklare formuleringer fulgt opp. Det er dessverre sånn at regjeringa sentraliserer også på dette området. En tømmer mindre lokale kontorer for oppgaver, og kommunene kommer i dilemmaer: Hva i all verden skal en så gjøre? Senterpartiet har sammen med SV forslagene nr. 15 og 16, hvor vi gir noen klare føringer om hvordan en skal endre ressurstildelingen. Dersom de forslagene skulle falle, vil Senterpartiet stemme subsidiært for Arbeiderpartiets forslag nr. 14. Når det så gjelder romertallsvedtakene, stemmer vi imot I, og vi stemmer subsidiært for III. Når det gjelder II, kan vi subsidiært stemme for det når nå statsråden har sagt at det skal være en lokal enighet på det punktet, og statsråden refererte til hva som hadde skjedd på Lillehammer og i Gausdal, at det der var kommunestyreflertall som lå til grunn for den prosessen. Jeg forsto det sånn at det gjaldt også på bemanningsnormen. Hvis jeg har mistolket statsråden på det punktet her nå, ber jeg om at statsråden klargjør det. Altså, når det gjelder II, forstår jeg statsråden sånn at det skal være en lokal enighet, at det skal være et kommunestyreflertall som går for det. Med den presiseringen støtter Senterpartiet det forslaget subsidiært. Ellers er det en rekke konkrete punkter som er behandlet i innstillinga, hvor Senterpartiet har klargjort sine standpunkter. Det gjelder f.eks. bruk av bemanningsbyråer, hvor Senterpartiet er imot at en sentralt skal få et pålegg om å utvide det eksisterende samarbeidet med bemanningsbransjen. Det gjelder f.eks. kommunalt ansvar for varig tilrettelagt arbeid, VTA. Det er arbeidsmarkedspolitikk, og det er et nasjonalt ansvar, ikke et kommunalt ansvar. Vi sier også at vi er uenig i Arbeiderpartiets forslag om forskrifter og retningslinjer som skal trekke opp grensene for hva Nav sjøl skal kunne utføre i egen regi, og hva arbeids- og inkluderingsbedriftene skal utføre. Vi ønsker ikke en slik avklaring, fordi det er ulike forhold rundt omkring i landet, og dermed vil forholdene være forskjellige, og det vil være forskjellige tiltak som er rett.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-17:
En kort merknad til representanten Heggelund: Det blir en sterkere og sterkere motsetning mellom sentralisering og desentralisering, mellom Høyre og Senterpartiet. Høyre tør ikke å si det, men folk opplever det. Representanten sa at Senterpartiet har ingen sympati for brukerne. Jeg snakket ut fra erfaring i store kommuner i Buskerud – fra samtaler med rusmisbrukere. Jeg snakket ut fra egen erfaring når det gjelder å hjelpe ungdom som ikke har full arbeidsevne. Jeg snakket ut fra erfaring når det gjelder å ringe til Nav-kontoret og få kontakt. Jeg snakket ut fra erfaring når det gjelder å ringe til callsenteret, hvor det skal være kjapt, og de fleste skal ikke komme videre. Derfor, ut fra de negative erfaringene, fremmer Senterpartiet forslag som går ut på at man skal ha flere folk lokalt som kan snakke med folk, se dem i øynene og gjøre en god jobb ifra starten. Det er Senterpartiets linje.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
Som representanten Bente Stein Mathisen er inne på i sitt spørsmål, er Arbeiderpartiet ikke imot aktivitetskrav – vi har selv vært med på å innføre den bestemmelsen som ligger der nå. Vi har til og med selv vært med på å vurdere bestemmelsen på nytt for å se om det var nødvendig å stramme til litt mer. Vi valgte ikke å gjøre det, fordi vi mener at den typen beslutninger bør tas lokalt, hvor de kjenner de mulighetene som faktisk foreligger. Vi har også vært i Drammen og sett. Der praktiseres aktivitetskrav helt i tråd med lovverket etter lokale beslutninger, og det fungerer bra. Hvis vi skulle vært med på en diskusjon om endring av den paragrafen, ville vi heller ha snudd perspektivet og vurdert å innføre en aktivitetsrett, for det er vel det det ofte skorter på, at en ikke har meningsfylte aktiviteter å tilby dem som faktisk hadde trengt det, Det var det jeg var inne på i mitt innlegg: Med gode individuelle planer faller dette på plass.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
Først til det som representanten Wiborg startet med, at jeg sa at jeg kunne holdt samme innlegg. Nei, jeg sa ikke det, jeg sa at jeg holdt samme innlegg, for det var avskrift av det jeg sa i 2006. Vi gikk ikke til valg i 2013 på at Nav var perfekt. Tvert imot har vi innsett hele veien at den største forvaltningsreformen i Norges historie, hvor en skal bygge sammen to kulturer, tar tid. Vi var ikke ferdig. Vi startet med å forenkle regelverket, og vi var ikke ferdig med det. Så til det siste spørsmålet, hvorfor vi ikke er med på en felles merknad om å prioritere unge. Det er rett og slett fordi vi valgte å gå helt ut av alle merknadene til saksordføreren. SV og Senterpartiet valgte å gjøre det litt annerledes. Vi har våre egne merknader, og vi har også merknader når det gjelder unge. Vi ønsker å styrke ungdomsgarantiene og har en litt annen løsning enn den regjeringa foreslår. Vi synes det forslaget var litt uklart, og vi kommer tilbake i budsjettet med en økning når det gjelder penger til å styrke ungdomstiltakene.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
Jeg synes at når en skal vurdere i hvilken grad Nav er tilgjengelig for alle innbyggere, enten det er i en kommune eller i et fylke, bør alle relevante myndigheter på tvers kunne ha såpass god kontakt at alle får lov til å være med og ha et ord med i laget. Utdanningssektoren, videregående skole, f.eks., er jo en opplagt samarbeidspartner for Nav – og vice versa. Så jeg synes at det bør legges til grunn en ganske grundig og omfattende diskusjon, som også omfatter det regionale nivået. Det at vi sier det, har egentlig sitt utspring i den diskusjonen som pågår i de nordligste fylkene akkurat nå, hvor Finnmark føler at en blir mer og mer en salderingspost, og sakte, men sikkert plukkes fra hverandre. De forslagene som Rotevatn nevner som flertallets forslag, er jo en lettere omskrivning av forslag som opposisjonen opprinnelig fremmet, men de har valgt å ta ut noen elementer. Og de samiskspråklige tjenestene i de fylkene og kommunene der dette er relevant, mener vi det er relevant å diskutere på tvers av offentlige nivå.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
Når vi har hørt på debatten her i dag, kan det jo tyde på at det er et flertall i denne salen som er imot at varig tilrettelagt arbeid, VTA, skal overføres til kommunene. Det var også sterk motstand i Stortingets høring om Nav-meldinga rundt det temaet, bl.a. fra de berørte, ikke bare fra vekst- og attføringsbedriftene, men også fra representanter for brukerne – dem det gjelder – Norsk forbund for utviklingshemmede. Når det ser ut til at det er et flertall i denne salen mot overføring av VTA til kommunene, vil statsråden da revurdere forsøket og heller bruke pengene på noe annet?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
I Norge har vi et lovverk som forbyr diskriminering av personer med nedsatt funksjonsevne. Jeg lurer på om statsråden har vurdert om det å planlegge for en arbeidsmarkedspolitikk som skal gjelde for alle grupper, bortsett fra personer med psykisk utviklingshemming, rett og slett kan være i strid med antidiskrimineringsforbudet. Hvis hun ikke har vurdert det, vil hun ta initiativ til å få en slik vurdering på bordet?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-17:
Det er noe jeg føler behov for å kommentere. Stefan Heggelund sier at Arbeiderpartiet diskuterer alt annet enn det som er saken. Det kan jeg ikke skjønne, så jeg inviterer gjerne til en gjennomgang av referatet fra dette møtet på mitt kontor når det referatet foreligger. Så kan vi sortere ut hva som er relevant, og hva som ikke er det. Det blir også sagt fra Fremskrittspartiets side at Arbeiderpartiet satt i regjering og gjorde ingenting. Vel, vi innførte jo Nav. Det var en ganske stor jobb. Og vi var ikke interessert i evaluering av Nav mens vi satt i regjering? Nei vel – vi igangsatte ganske mange følgeevalueringer, også forskningsbaserte, og vi ga aldri inntrykk av at Nav var noe man gjennomførte med et knips. Det er en kontinuerlig prosess, både når det gjelder kritisk blikk på regelverk og arbeidsmetoder, for det må hele tida tilpasses de brukerne en skal betjene, og det må hele tida tilpasses det lokale arbeidsmarkedet og situasjonen der. Vi har vært med på å fremme 14 forslag her i dag. Vi bare kritiserer, ble det sagt. Nei, vi har sagt at vi er enig i det meste, men det er noe vi er imot. Så har vi rettet en advarende pekefinger – og dette synes jeg posisjonen burde ta seg tid til å lytte til – mot det med bare å fatte de samme vedtakene om igjen uten å spørre seg hva som gjorde at ting ble annerledes enn man trodde. Et eksempel på ting som bare skjer, er at vi signaliserte her i Stortinget at vi ventet en vekst i antall uføre etter innføring av arbeidsavklaringspenger. Den kom ikke, og vi var meget forundret – helt til den første fireårsperioden var over, og det brast en demning. Det er opplagt at noe ikke helt har fungert sånn som Stortingets intensjon var. I denne meldinga står det at arbeidsmarkedstiltak tidligere var forbeholdt avgrensede målgrupper, men ble tilgjengelig for alle med arbeidsavklaringspenger. Men så står det – og jeg lurer på om det bare er jeg som har reagert på det – at det senere er innført fire kategorier brukere som er bestemmende for hvilket arbeidsrettet tiltak den enkelte kan få: standard innsats, situasjonsbestemt innsats, særlig tilpasset innsats og varig tilpasset innsats. Det minner meg veldig om en regel, men vi har ikke vedtatt den. Vi har sagt at alle tiltak skal være tilgjengelige for alle, både når det gjelder arbeidsavklaringspenger og kvalifiseringsprogram. Vi har også sagt at utdanning er et viktig tiltak, for det er det eneste som hjelper, og vi ser at bruken av utdanning ved enkelte Nav-kontor er blitt begrenset. Og hvor kommer den begrensningen fra? Den kommer ikke fra oss. Så det er viktig at en følger med på hva slags mekanismer det egentlig er som fungerer internt, og som gjør at vi ikke kommer dit vi vil. Da begynner tida mi å nærme seg slutten, så jeg rekker ikke å gå inn på de enkelte forslagene. Men jeg har helt til slutt bare lyst til å si: Det foregår mye positivt i Nav. La ikke denne debatten overskygge det. Det er masse flotte, dedikerte ansatte som oppnår resultater, og dem skal vi heller ikke glemme. Vi skal lære av dem.