trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2008-04-07:
Jeg har lyst til å starte med å si at det er et viktig og interessant tema som diskuteres her i kveld. Det er etter mitt skjønn svært viktig med et internasjonalt fokus i det norske utdanningssystemet. Det er viktig fordi det har en egenverdi utover det å hente kompetanse og impulser utenfra, fordi vi selvsagt er en del av en stadig mer global verden, og da er vi nødt til å forstå den verden som vi lever i. Det er få andre måter å gjøre det på enn å oppleve den. Derfor er det ikke bra med et redusert antall utenlandsstudenter ute. Det er heller ikke bra at de reduksjonene vi har sett de siste årene, til dels har vært forholdsvis store. Statsråden sa at internasjonal mobilitet skal bety noe for alle, også for dem som er her hjemme. Det er jeg helt enig i, og jeg kan ikke forstå at det kan bety noe annet enn at vi også er nødt til å få flere utenlandsstudenter inn i Norge for å bruke våre utdanningstilbud. Internasjonalisering er nødt til å virke begge veier. Som sagt opplever vi vel alle sammen at kampen om den internasjonale kompetansen har hardnet. Spesielt for et lite land som Norge, som er så avhengig av å ha nøkkelkompetanse på en lang rekke områder, er det viktig å spille på lag med verden. Vi trenger impulser, vi trenger tradisjoner, vi trenger kunnskap, og vi trenger kultur. Dette tror jeg er helt avgjørende for at vi som samfunn skal lykkes i framtiden. Derfor blir det slik at noe av det viktigste vi kan gjøre nasjonalt, blir å få økt internasjonal fokusering. Men det betyr også at vi er nødt til å fokusere på økt egen attraktivitet; det er nødt til å være attraktivt å komme hit, like mye som det er attraktivt å dra ut. Der er det grunn til å uttrykke bekymring over utviklingen. Jeg har lært at i forhold til hvor mange som drar ut, er det færre som kommer hit. Vi ser også at i den grad norske læresteder er med på de internasjonale rankingene, går det nedover. Jeg har også lyst til å si at dette er nødt til å ha et bredere spekter enn bare universitetsnivå. Det har lett for å bli slik at det er universitetene og spisskompetansen vi diskuterer, men dette bør også være strategier som er svært viktige og sentrale for høyskolesystemet. Jeg har et generelt inntrykk av at vi som nasjon og med vårt eget utdanningssystem og den kompetansen vi besitter, av og til kan være nok hjemme alene, og for meg, som følger med i Adresseavisen til daglig, framstår det vel nærmest som en like stor overraskelse hvert år når nobelprisen innenfor en del disipliner deles ut, at ingen av dem havner i Trøndelag. Det burde de jo ha gjort. Derfor blir det slik at når vi diskuterer dette, må rammevilkårene være gode nok. Vi er nødt til å avstemme rammevilkårene etter de målene vi setter oss. Derfor ser jeg selvsagt fram til den stortingsmeldingen som Regjeringen kommer til å legge fram på dette området. Heller ikke jeg tror at diskusjonen om støtte eller ikke støtte til et «freshman year» er det som er utslagsgivende. Det er uansett en ordning som har vært slik i over 20 år. Det er mange som skal ha skyld her - hvis man skal fordele den - og det vil være synd, synes jeg, for denne debatten hvis det koker ned til det.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2008-05-27:
Først og fremst vil jeg på vegne av regjeringspartiene takke for de gode ordene som er kommet til oss. Det er vi selvsagt glad for. Som jeg var inne på i mitt første innlegg, mener jeg også at arbeidet i komiteen har blitt ledet på en god måte, at det har vært en god dialog. Jeg synes også at denne debatten har vist at det er rimelig stor politisk samstemthet om denne loven. Jeg vil derfor ikke bidra til å forlenge debatten veldig mye, men bare kort kommentere at jeg er litt overrasket over den kritiske omtalen som § § 28 og 35 har fått, særlig kanskje fra Høyre. Det gjelder altså paragrafene om adgang til å bruke biologisk materiale og helseopplysninger som er innsamlet i helsetjenesten, til forskning. Jeg tror det ble sagt at dette var vidtgående unntaksbestemmelser. Det vet jeg ikke om jeg kan være enig i. Jeg skal ikke gå tungt inn i den diskusjonen nå. Men det er i hvert fall slik at når det gjelder disse paragrafene, har vi kommet hverandre i møte i komiteen, og jeg synes det er viktig at det framgår av debatten at det er en samlet komite som når alt kommer til alt, fremmer disse paragrafene, selv om det har vært noe ulike tilnærminger til dem i utgangspunktet. De alternative forslagene som foreligger, angår § § 15, 16 og 27 i tillegg til § 17, som det er et forslag til fra regjeringspartiene. Det synes jeg det er viktig å presisere. For øvrig vil jeg bare si at jeg synes debatten her har gjenspeilet den dialogen vi har hatt i komiteen. Den har vært god.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-05-27:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til statsråden. Men først vil jeg takke statsråden for imøtekommelse i forbindelse med dette arbeidet. Jeg synes det har vært veldig konstruktivt, og jeg tror vi alle kan være enige om at vi faktisk har fått et bedre lovforslag. Spørsmålet mitt dreier seg om § 28 og innføringen av et såkalt passivt samtykke til forskning på biologisk materiale som er samlet inn i forbindelse med diagnostisering og behandling, og at man eventuelt skal opprette et reservasjonsregister. Skal vi få det til å fungere, er nettopp informasjonsplikten svært viktig, og at det vi informerer om, blir gjort på en skikkelig måte, slik at den pasienten som dette gjelder, får informasjon om disse tingene. Da vil jeg stille statsråden følgende spørsmål: Vil man nå sørge for at det her gjøres et grundig arbeid i forkant, som nettopp kan sikre at den informasjonen som gis, er relevant og forståelig for pasientene, slik at man vet hva man faktisk går inn i og hvilke rettigheter man har?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-05-27:
Det er mulig at mitt spørsmål vil ligge litt på siden av det vi nødvendigvis diskuterer. Vi er nå i ferd med å få på plass det jeg vil si er en god lov. Vi har fått samlet mange paragrafer, og vi gjør det mer oversiktlig og enklere å forholde seg til disse. Man gir klart uttrykk for prosedyrer for hvordan disse tingene skal gjøres, men jeg har et spørsmål knyttet til dem som faktisk skal bruke denne loven. Vi har sett en rekke oppslag knyttet til bl.a. leger i vitenskaplige stillinger, der man ser på den økonomiske biten, med bl.a. enorme variasjoner, på det å kunne rekruttere og å få folk til å stå i forskerstillingene. Spørsmålet mitt til statsråden er: Når vi i dag kommer til å få på plass en god forskerlov, vil man da gå videre og se på nettopp rammevilkårene til dem som skal drive med denne forskningen, slik at vi kan komme et steg lenger der? Hva kan vi forvente oss fra Regjeringen i tiden som kommer?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-05-27:
Som jeg var inne på i mitt hovedinnlegg, er vi glade for at regjeringspartiene har kommet oss i møte når det gjelder krav om samtykke fra foreldrene ved helseforskning på barn mellom 12 og 16 år. Vi ser på det som et viktig prinsipp at foreldrene eller foresatte som barnets nærmeste må vurdere om det er i barnets interesse å delta i slik forskning eller ikke. Barnet bør selvsagt ha krav på konfidensialitet når det gjelder opplysningene som formidles. Videre er det klart at barnet selv må ha rett til å si nei til å delta i forskning, selv om foreldrene samtykker. Mitt spørsmål er om statsråden kan redegjøre for hvilke typer helseforskning det er aktuelt å tillate uten at foreldrenes samtykke innhentes, og begrunnelsen for at foreldrene ikke skal få anledning til å takke nei til at barnet skal delta i slike prosjekter.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-05-27:
Det går vel egentlig på det samme, så kanskje det er mulig for statsråden å fullføre. Vi får se. Det gjelder dette med barn mellom 12 og 16 år, og om de skal kunne gi sitt eget samtykke. Begrunnelsen som er gitt fra regjeringspartiene, er volds- eller overgrepsproblematikk. Jeg likte bedre å lese det som stod i proposisjonen fra Regjeringen. Der relaterte man dette med volds- og overgrepsproblematikk som et punkt man ville komme tilbake til senere, altså at man ville utrede nærmere i hvilke tilfeller - og hvordan - dette eventuelt skulle gjøres. Jeg oppfattet i alle fall proposisjonen slik at man ville komme tilbake, muligens også til Stortinget, med hvordan dette eventuelt skulle håndteres. Nå er det lagt inn som et unntak. Jeg er veldig bekymret for dette, og kan tenke meg å spørre statsråden om hvordan hun tenker seg at dette skal gjøres, og hvem som skal være med på å lage disse unntakene. Slik det foreligger nå, omfatter det både sjeldne sykdommer, dette med vold og overgrep, og ungdomsundersøkelser.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-05-27:
Tilbake til min første replikk. Det jeg er veldig bekymret for, er at det gjennom et forskningsprosjekt avdekkes en del forskningsspørsmål, at barn kommer i en situasjon der kanskje skjulte opplevelser og traumer kommer fram, og at det skal medføre at en forsker eventuelt skal kunne melde saken til barnevernet eller politiet. Nettopp sånne sammenhenger tror jeg er utrolig vanskelige, og det er kanskje litt farlig at barn på egen hånd skal kunne spørres ut om så vanskelige spørsmål av forskere som ikke vil ha noen behandlingskompetanse, eller for den del krav om at de skal gjøre noe der og da annet enn å melde. Det er ikke godt nok.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-05-27:
Jeg tillater meg altså å forlenge debatten bitte lite grann, 3 minutter til, for jeg synes dette er så viktig. Det er det samme som jeg hadde replikk om, nemlig dette med samtykke fra barn mellom 12 og 16 år, som bekymrer meg fortsatt. Jeg ønsker vel egentlig med dette å sende med en del meldinger til statsråden når arbeidet skal gå videre i Regjeringen. Nå kommer jo dette unntaket, og det må virkelig jobbes iherdig med at det skal bli så smalt som overhodet mulig. Jeg skulle ønske at man endte opp med å si at vi gjør det likevel ikke, men det er vel å være for optimistisk. Grunnen til at jeg synes det er svært vanskelig, er også at det er gitt så ulike signaler fra regjeringspartiene og Regjeringen om hva som skal unntas, eller hva man skal legge til grunn for at barn skal kunne gi sitt samtykke. For i odelstingsproposisjonen fra Regjeringen er det nevnt at «strenge samtykkekrav kan føre til at det forskes lite på visse pasientgrupper ». Det er noe av bakgrunnen for unntak her. Man signaliserer altså at det kanskje dreier seg om sjeldne sykdommer. Samtidig er det også et eksempel som går på tilfeller der innsamling av sensitive personlige opplysninger i en ungdomsundersøkelse bør kunne være hjemmel for et sånt samtykke direkte fra barn. Og så har man altså fra regjeringspartienes side i forbindelse med behandlingen av odelstingsproposisjonen lagt inn at det kan dreie seg om vold eller overgrepsproblematikk, der foreldrene selvfølgelig i en del tilfeller kan ha en egeninteresse av at det ikke forskes. Der står vi altså i Stortinget og er veldig usikre på hva dette egentlig vil komme til å være. Derfor gjentar jeg at det ville vært ønskelig at man kom tilbake til Stortinget og vi fikk en diskusjon der flere av oss kunne få være med og på en måte bli trygge for at et slikt unntak, om det skulle komme, faktisk var meget, meget strengt, og ikke minst at disse barna/ungdommene det gjelder, vil bli tatt vare på på en god måte dersom man, slik det nå ligger an til, velger at de skal kunne gi sitt eget samtykke, uten at foreldrene kjenner til det.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2008-05-27:
Jeg forstår at en gjennom arbeidet med denne saken i komiteen har lyktes i å komme fram til en stor grad av enighet, noe som ikke var opplagt da lovforslaget ble lagt fram. Det er flere som har vært inne på det. Lovens formål er å fremme god og etisk forsvarlig medisinsk forskning og helsefaglig forskning. Historien viser at overgrep har forekommet i medisinsk forskning, også her i landet. Det er derfor nødvendig å ramme inn den medisinske og helsefaglige forskningen i et trygt lovverk for å beskytte mennesker mot fysisk og psykisk skade, og samtidig gi forskerne et klart og tydelig lovverk og sikre tilstrekkelig gode kontrollrutiner. Lovforslaget, med de endringer som framgår av innstillingen, vil bidra til at forskningen holder høy kvalitet og forenkle forskernes arbeid ved at medisinsk og helsefaglig forskning samles i én lov. Det er viktig at de råd og komiteer som vurderer forskningsprosjekter og godkjenner dem, er bredt sammensatt og har kompetanse innen både medisin, jus og etikk. REK, de regionale etiske komiteene, blir med dette lovforslaget tillagt nye oppgaver og får eneansvar for å foreta vurderinger som andre instanser tok. Det kreves derfor vid kompetanse når REK for hvert enkelt prosjekt skal foreta en forskningsetisk vurdering samtidig som lovens vilkår må prøves. Det er derfor avgjørende at de regionale etiske komiteene tilføres ressurser til å opparbeide den kompetanse og kapasitet som er nødvendig for å utføre oppgavene lovforslaget pålegger dem. Som jeg sa innledningsvis, har lovforslaget fra Regjeringen vært gjenstand for en prosess i komiteens arbeid. Et av de områdene der komiteen har foretatt en presisering og fremmer forslag, gjelder at hensynet til forskningsdeltagernes velferd og integritet skal gå foran vitenskapens og samfunnets interesser, og at § 5 om forsvarlighet må oppfattes som retningsgivende for hele loven.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-05-27:
For det første vil jeg slutte meg til at det har vært et veldig godt samarbeid. Nå er det vel ikke vanlig at statsråder roser komiteer, saksordførere eller for den saks skyld komiteledere, men jeg kan slutte meg til den rosen som komitelederen gav når det gjelder samspillet her, noe som jeg også syns har vært bra, og som han også gav saksordføreren for den gode jobben som er gjort i komiteen. Jeg er også enig med representanten Nesvik i at her har vi kommet fram til et godt resultat i en svært vanskelig sak. Så er det helt åpenbart - det kan jeg bare svare ja på - at i forkant av at dette nå trår i kraft, på bakgrunn av det vedtak som Odelstinget kommer til å gjøre i dag, kommer vi til å iverksette et grundig arbeid for å informere, slik at alle vet hva de har å forholde seg til, hva det innebærer, og hva en eventuelt går inn i. Så har vi utfordringer i de tilfeller hvor det ikke er mulig å innhente samtykke. Men jeg har sjølsagt fulgt nøye med på hva komiteen mener om det, og jeg oppfatter også at det er ganske brei enighet om hva som må til i de tilfellene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-05-27:
Jeg mener at det endringsforslaget som komiteen nå har foreslått i sin innstilling til Odelstinget, er et godt forslag, og det er fullt ut til å leve med når det gjelder forskning på barn mellom 12 og 16 år. Hovedregelen er, som representanten er veldig godt kjent med, at foreldre eller andre må samtykke hvis det skal forskes på barn i denne aldersgruppa. Når Regjeringa, regjeringspartiene og de partiene som støtter dette, har vært opptatt av at det også må finnes unntak fra denne hovedregelen, vil jeg for det første presisere at det vil være unntak, og at det vil være strenge regler og strenge vilkår. Det er for øvrig helt klart at det kan finnes spesielle tilfeller der foreldrene kan ha egeninteresse i at det ikke forskes på opplysninger som de ikke ønsker å oppgi. Det kan f.eks. handle om vold og overgrep. Så vil det neste spørsmålet være: Gitt at en forsker får greie på det - hva skjer så? Jeg hørte det ble reist i debatten, og det er et veldig forståelig spørsmål. Da vil det være slik at(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-05-27:
Jeg kan kanskje fortsette der jeg slapp i det forrige svaret, for jeg regner med det er av interesse også for representanten Dåvøy. Dersom det blir avdekket innafor en sterkt begrenset unntakshjemmel - det er det vi her snakker om, for dette vil ikke være det vanlige - at det er vold eller overgrep man står overfor, er det sånn at hvis en forsker er helsepersonell, har denne plikt til å melde fra til barnevernet. Det er også sånn at uavhengig av om forskeren er helsepersonell eller ikke, må man, hvis det er fare for gjentakelse, melde det til politiet. Det er ikke sånn at man bare blir sittende med en opplysning hvis et barn blir utsatt for vold eller overgrep. Det blir en meget begrenset forskriftshjemmel, altså unntaksvis, når det gjelder dette, og det ligger i sakas natur at dette ikke vil gjelde alt mulig. Det vil være meget smalt. Det er denne jobben vi nå skal gå i gang med. Vi skal følge opp det Odelstinget i dag kommer til å vedta, og vi vil sjølsagt legge vekt på det som er Odelstingets intensjon i forhold til det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-05-27:
Det er klart at representanten her reiser et viktig spørsmål, som jeg føler ligger litt på sida, men som sjølsagt er viktig for at vi skal greie å få gjennomført denne viktige lova. Regjeringa er opptatt av at vi greier å rekruttere bra til viktige forskerstillinger, men jeg kan ikke over bordet - for å bruke det uttrykket - svare helt klart på det representanten her spør om. Det vil være helt naturlig at vi i oppfølginga også av dette, og generelt i forhold til det spørsmålet representanten her tar opp, har nær kontakt med Kunnskapsdepartementet, som har et hovedansvar akkurat når det gjelder den problematikken. Men vi har det samme målet, nemlig at vi skal ha gode og mange nok forskere i denne typen stillinger.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-05-27:
Jeg forholder meg til det Odelstinget kommer til å vedta. Jeg hører at representanten Dåvøy er uenig i det sånn det ligger i innstillinga fra komiteen. La meg bare så sterkt jeg kan, understreke at det vi her snakker om, er en begrenset unntakshjemmel. Det er det vi skal gå i gang med å definere hva er. Vold og overgrep kan være et eksempel. Det er også veldig viktig å gjenta at det er forskere som er helsepersonell, og i de situasjonene har de plikt til å melde det til barnevernet. Men så ligger det også i bunnen her, som jeg hørte representanten Dåvøy sa tidligere, at vi sjølsagt har andre ordninger som skal legge til rette for å fange opp barn som på ulikt vis lider, altså barnehager, skoler, barnevern, skolehelsetjeneste osv., så det er ikke det fremste formålet den hjemmelen har. Men det er klart at får du en slik opplysning, må den også håndteres på skikkelig vis, sånn at de barna som trenger oppfølging, får nødvendig oppfølging hvis de ikke allerede har fått det. Det opplever jeg egentlig at vi er enige om at barn i sånne situasjoner skal få.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-05-27:
President! Jeg rakk ikke knappen i tide. Jeg ble distrahert av musikken ute.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2008-04-09:
På vegne av representantene Øyvind Korsberg, Kåre Fostervold og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om utarbeidelse av en handlingsplan for å gjøre Mattilsynet til en serviceetat.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-04-09:
På vegne av stortingsrepresentantene Elisabeth Røbekk Nørve, Gunnar Gundersen, Bent Høie og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om å fjerne markedsreguleringen på svin.
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-04-09:
Jeg vil stille landbruks- og matministeren følgende spørsmål: «De siste to årene har Mattilsynet avdekket om lag 25 såkalte dyretragedier i landbruket, hvor bønder utsetter husdyrene sine for vanskjøtsel, mangel på fôr og vann. Mange tilfeller oppdages ikke før hele besetningen er sultet i hjel eller må avlives av andre årsaker. Regjeringen har kommentert saken med at den vil legge fram en ny dyrevelferdslov til neste år. Hva vil Regjeringen foreta seg med denne uverdige situasjon i norsk landbruk på kort sikt, og hvilken effekt tror statsråden at lovforslaget vil kunne ha?»
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-04-09:
Jeg vil takke for svaret. Det er jo et uttrykk fra jordbruket som i denne sammenheng blir litt makabert, men som heter at mens gresset gror, dør kua. Situasjonen er at dette problemet med dyretragedier har vært omfattende i norsk jordbruk i mange år, og at det er en ganske stabil situasjon - dessverre. I dagens VG kan vi lese om en bonde i Nord-Fron som lot 128 sauer sulte i hjel etter at traktoren hans brøt sammen. I Nationen 28. mars - litt over en uke siden - står det om en bonde som lot 32 sauer sulte i hjel. Og i påsken strøk det med 38 storfe på en gård i Østfold. Statistikken viser at dette skjer ca. hver 14. dag. Hver 14. dag finner man en besetning som står og sulter i hjel på båsen. Ut fra at situasjonen er ganske stabil, er mitt spørsmål: Tror statsråden at noen av de tiltakene som han nå har lansert, og som kommer med denne loven, vil ha en merkbar effekt, slik at vi får en skikkelig nedgang på dette problemet i 2009?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2008-04-09:
Jeg er enig med statsråden i at et av problemene her er at folk ikke gir beskjed, og at økt medieoppmerksomhet fører til at flere bryr seg. Folk ønsker ikke å tyste på naboen - og kanskje er det fornuftige mekanismer i det norske folk som gjør at det er slik - men her er det behov for at folk varsler. Da er det interessant for meg å høre hva statsråden mener om ett mulig tiltak. Vi har jo såkalte varslingstelefoner på en del områder i samfunnet vårt. Kunne det vært en idé om Mattilsynet etablerte en varslingstelefon, og at denne ble markedsført i de medier som norske bønder og andre følger med på, slik at man gav et veldig klart signal om at her er det lav terskel, her bør folk ta kontakt hvis de er usikre, sende inn en bekymringsmelding hvis man tror at denne type hendelser finner sted på en gård? Det siste jeg vil spørre statsråden om, er: Er dette en typisk småbrukssak? Er dette en typisk konsekvens av at vi har for mange småbruk i Norge?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-04-09:
På vegne av representantene Per Sandberg, Bård Hoksrud og meg selv har jeg fornøyelsen av å fremme forslag om tiltak for å sikre fjerning av kvikksølv i ubåt U864 ved Fedje i Hordaland.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-04-09:
Spørsmålet til samferdselsministeren er: «I forbindelse med utlysing av ny anbudskonkurranse på Hardangerbrua varsler Skanska, entreprenøren som hadde det billigste tilbudet på bygging av tilførselsveier og tunneler til broen, at de vil kreve erstatning for utgifter til anbud og tapt fortjeneste. Også andre store prosjekter er stanset pga. kostnadssprekk. Hva gjør statsråden for å bedre både prosjektarbeid og kvalitetssikring og unngå anbudstabber og erstatningsansvar dersom prosjekter må behandles på nytt grunnet kostnadssprekk?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-04-09:
Takk for svaret. Både svaret og de bakenforliggende omstendigheter kjenner både spørrer og svarer, altså statsråden. Det som er nytt i denne saken, er at ett av de firmaene som har vært involvert i anbudsprosessen, registrerer at det ikke blir skrevet kontrakt. De sitter igjen med laveste pris, og de lurer på hva som skjer. Spørsmålet gjelder de to generelle forhold som berøres her, og som kanskje ble lite berørt i statsrådens svar, i hvilken grad staten og fagetaten har anledning til å si nei takk til innhentede anbud, om prisen blir for høy. Derfor er første oppfølgingsspørsmål: Hvordan mener statsråden at det kan gjøres og sikres på generell basis, og hvordan er det gjort i dette konkrete tilfellet? Iallfall er det åpenbart slik at entreprenøren ikke oppfatter det slik, men reagerer så kraftig at man faktisk vurderer å gå til sak.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-04-09:
Vel er det slik at Stortinget har et budsjettreglement. Men det er også slik at de som deltar i en anbudskonkurranse, har lover og retningslinjer å forholde seg til, bl.a. lov og forskrift om offentlige anskaffelser. Det vedkommende entreprenør er sterkt tvilende til, er om det faktisk foreligger saklig grunnlag for at man i dette tilfellet kan påberope seg å stoppe. Jeg spør konkret: Bør det gis innsyn i kalkylegrunnlaget for entreprenøren som har laveste tilbud? Det er det ene oppfølgingsspørsmålet. Det andre går på anslagsmetoden, som statsråden berørte. I dette tilfellet, i denne saken og i dette prosjektet, var det også, på samme måte som det er i en del andre store prosjekter, kritikk av den eksterne kvalitetssikringen både mot bruk av anslagsmetoden ved kalkulering, og for manglende sporing i kalkylene. Derfor er det fortsatt en del usikkerhet knyttet til Statens vegvesens egen metodikk når det gjelder å regne kostnader på store prosjekter.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-04-09:
På vegner av stortingsrepresentantane Lars Sponheim, Vera Lysklætt og meg sjølv vil eg leggje fram forslag om ein handlingsplan for å redusere tvang innan psykisk helsevern.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-04-09:
Sommarstenging av fødeavdelingar er noko som vi dessverre er blitt vande med. Seinast i dag i Bergens Tidende står det at «Føden» på Voss er i faresona. Og når eg høyrer statsråden i dag seie til desse andre spørsmåla at vi ikkje skal stengje meir enn nødvendig, må eg seie at det ikkje er særleg tillitvekkjande for gravide, spesielt i distrikta. Eg må jo òg seie at det er eit ganske overraskande svar frå statsråden, som har sagt at ein ikkje skal stengje på grunn av økonomi. Det er iallfall ingen garanti for alle dei fødande som no må reise lange vegar. Så mitt spørsmål til statsråden er: Kan statsråden forsikre at ingen fødeavdelingar blir stengde i sommar?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-04-09:
Vi høyrer i denne debatten at eldre blir kasteballar, eldre blir svingdørspasientar, og vi høyrer stadig om uverdige situasjonar. Og så er vi alle einige om samhandling - det er vi så einige om, og det er jo det store mantraet i denne debatten. Vi vil, vi vil, men vi får det altså ikkje til - vi får det iallfall ikkje til å fungere godt nok. Statsråden har i dag vore inne på forskjellige ting, men her må det vel nokre strukturelle grep og nokre sterkare incentiv til for å få til dette som vi alle er einige om skal skje. Så hovudspørsmålet mitt her er: Kva vil statsråden gjere for å få til ei reell samhandling mellom spesialist- og primærhelsetenesta, og få til verkeleg heilskaplege pasientforløp eller, som statsråden sjølv var inne på, ei verkeleg saumlaus teneste?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-04-09:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til helse- og omsorgsministeren. Til Dagbladet 31. mars 2005 uttalte stortingsrepresentant Brustad at hun var rystet over at sykehusene vurderte kutt i fødetilbudet, og sa at vi må sette foten ned, slik at pengemangel og sparetiltak ikke alltid rammer kvinner og barn. Helse- og omsorgsminister Brustad har nå hatt ansvaret for fødetilbudet i to og et halvt år, og vi ser at kutt i sykehusbudsjettene rammer kvinner og barn over hele landet. Ved St Olavs Hospital stenger en helt ny fødeavdeling halve døgnet og i helgene. Flere fødeavdelinger må stenge i sommer for å spare penger, og fødende kvinner i distriktene må reise i flere timer med båt og buss for å komme fram til fødeavdelingen. Jordmorberedskapen og følgetjenesten i distriktene reduseres eller kuttes helt. Dette skjer i en periode av året da det fødes flest barn. Nasjonalt råd for fødselsomsorg, som skal gi råd til statsråden om svangerskaps- og fødselsomsorgen, trakk seg i høst fra sine verv i protest fordi hun ikke fulgte opp faglige råd for å sikre et forsvarlig fødetilbud over hele landet. I to år har hun lovt en nasjonal plan for svangerskaps- og fødselsomsorgen, men den har kokt bort i kålen. Det ser altså ut som om statsråden har kapitulert og rett og slett gitt opp. Det som nå skjer ved mange fødeavdelinger og i kommunene, skaper stor uro og bekymring hos mange gravide og fødende. Og som tidligere jordmor er jeg opprørt over at mange fødende nå ikke får den nødvendige trygghet og forutsigbarhet og et forsvarlig tilbud. Vil helse- og omsorgsminister Brustad nå sette foten ned for å forhindre at sparetiltak rammer fødende kvinner og deres barn?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-04-09:
Jeg synes nå statsråden gjentar seg selv. Disse lovnadene har hun gitt i de to-tre siste årene uten at situasjonen har bedret seg. I motsetning til Brustad tror ikke Høyre at det er bare mer penger som er løsningen, men også en bedre organisering, strukturendringer, prioriteringer og et bedre lederskap. Høyre har alltid kjempet for bedre kvalitet i fødetilbudet, og det vet statsråden. Den situasjonen som nå er oppstått, kan hun ikke snakke seg bort fra. Hun må ta inn over seg virkeligheten slik de gravide og fødende opplever det, nemlig et dårligere tilbud, uforutsigbarhet og utrygghet. Det er jo bare å lese avisene. Gang på gang må det drives brannslokning. Nå har Brustad ansvaret, hun må slutte å skylde på andre. Høyre krever nå at hun tar ansvar og sikrer fødekvinner over hele landet et trygt og forsvarlig tilbud. Hva vil statsråden gjøre for å sikre en god, forsvarlig og trygg jordmorberedskap i kommunene og en god følgetjeneste?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-04-09:
«Det er positivt at Norge ønsker å utvide åpningstiden ved grensestasjonen på Storskog for å legge enda bedre til rette for kontakt og samhandel mellom Norge og Russland i nord. Er Politiet, Tollvesenet og Mattilsynet klare for en slik utvidelse, budsjettmessig og logistisk, og hvordan er dialogen med russiske myndigheter når det gjelder utvidelse av åpningstiden på den norsk-russiske grensen?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-04-09:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. I Finnmark er det naturlig nok stor utålmodighet når det gjelder en forenkling av grensekontroll og grensepassering på grensen til Russland. Dette er viktig både for folk til folk-samarbeidet og for å få mer fart på næringsutviklingen og handelen på tvers av landegrensene i nord. Det er betryggende å høre at det er god dialog, og at det jobbes med disse spørsmålene. Men er det mulig for utenriksministeren å være litt mer konkret med hensyn til når en utvidet åpningstid kan være en realitet?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-04-09:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg er glad for at det jobbes såpass godt som det gjør. Politiet i Kirkenes har jo også strukket seg langt for å yte best mulig service og bidra til en utvidet åpningstid på Storskog. Men så langt har politiet måttet dekke de vesentligste av merutgiftene innenfor tildelt budsjett. Mitt spørsmål er om utenriksministeren nå kan garantere at politiet og andre involverte statsetater, som tolletat og mattilsyn, vil få full kompensasjon for økte kostnader forbundet med lengre åpningstid, for å unngå et økt ressursbehov, som igjen går ut over andre viktige oppgaver.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Hvis den virkelighetsbeskrivelsen som Sonja Sjøli her forsøker å tegne, hadde vært sann, da hadde jeg virkelig vært veldig bekymret. Jeg kan forsikre representanten Sjøli om at denne saken ikke har kokt bort i kålen, denne statsråden har overhodet ikke gitt opp. Jeg er veldig opptatt av at vi skal sikre god kvalitet i fødetilbudet i hele landet. Når det gjelder St Olavs Hospital spesielt, har jeg bedt om en orientering om den situasjonen. Når det gjelder sommerstenging - det er for øvrig ikke noe som har startet under denne regjering, at folk må ha ferie på sommeren; slik var det vel også da Høyre var med i regjering, og slik har vært det i mange år - har jeg bedt om at vi må hindre at det blir slik at det ikke er nok følgetjeneste, om at det ikke stenges mer enn nødvendig, og om at det ikke skal stenges på grunn av økonomi. Jeg har i dag et møte om den saken i departementet for å forsikre meg om at det ikke stenges mer enn nødvendig, og at de gravide som må føde mens det er stengt, er sikret god oppfølging på andre måter. Så kommer denne regjeringa veldig snart tilbake med en egen plan for å gjøre fødselsomsorgen enda bedre i landet vårt. Vi bor i et av verdens tryggeste land å føde barn i, men vi skal bli enda bedre, for det skjer også uheldige hendelser hos oss. Det er en sak vi kommer tilbake til om ikke veldig lenge. Det nye nasjonale rådet for fødselsomsorgen er nå snart oppe og står. Jeg er helt sikker på at der kommer det inn veldig gode folk som har god peiling på hva de snakker om.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Denne regjeringa har i hvert fall ikke sagt at bare penger er løsningen. Det er tvert imot slik at det er veldig mange andre grep som må skje i denne sektoren, samtidig som man sjølsagt skal gi penger. Denne regjering har for inneværende år gitt det historisk høyeste sjukehusbudsjettet - betydelig mer enn under den regjeringa som Sonja Sjøli og hennes medrepresentanter var en del av grunnlaget for. Jeg er i likhet med representanten Sjøli særdeles opptatt av at gravide kvinner skal ha trygge, gode tilbud i hele landet, og at det skal være forutsigbarhet. Det gjelder fra man blir gravid og skal ha oppfølging i kommunen, og jeg mener at det må være en reell valgfrihet i alle kommuner, om man skal gå til fastlege eller til jordmor. Med andre ord, vi trenger flere jordmødre i flere kommuner. Det må også være slik at det er gode fødetilbud i hele landet. Det er det dessverre ikke i dag. Der kommer Regjeringa til å foreslå endringer, og vi kommer tilbake til det om ikke veldig lang tid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Jeg synes ikke det er noen god løsning at fødende når fødselen er i gang, skal bytte fra en avdeling til en annen. Det er helt åpenbart. Jeg har også tatt opp allerede med ledelsen i Helse Midt-Norge hva som egentlig er situasjonen ved St Olavs Hospital. Jeg har bedt dem om en orientering. Det ledelsen så langt har forsikret om, er at det ikke er riktig det som er skrevet og sagt om at det brukes hormoner for å framskynde fødsler. Det stoler jeg på at er riktig - og det skulle bare mangle. Så vil jeg, når jeg får den orienteringa fra St Olavs Hospital, sjølsagt gå inn i dette, fordi alle kvinner, også i Helse Midt-Norge, skal være trygge på at de får god, trygg og forsvarlig oppfølging når de skal føde barn. Derfor er jeg særdeles opptatt av den situasjonen. Og representanten vet sikkert også at fylkeslegen har gått inn i den saken.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Sommerstengninger skal ikke skje av økonomiske årsaker. Men at det må være en viss sommerstengning fordi folk skal ha ferie, er ikke noe nytt i år og var det ikke i fjor, og heller ikke året før der. Det er helt riktig - og jeg var også svært opprørt over noen av de tilfellene jeg så av sommerstengning i fjor, ikke minst på Narvik sykehus, hvor de gravide ikke var informert, hvor det ikke var etablert følgetjeneste, og hvor systemet ikke var satt opp slik at de gravide var sikret god og trygg oppfølging. Det har jeg tatt opp med helseforetakene, og jeg har i dag et møte i mitt departement for å forsikre meg om at man ikke gjentar det som en del helseforetak gjorde i fjor, og at alle gravide, også de som skal føde midt på sommeren, er sikret god kvalitet. Det betyr at i den grad det blir stengninger, må det være sikret god oppfølging, bl.a. med følgetjeneste. Det var dessverre ikke tilfellet f.eks. i Narvik i fjor.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Da jeg ble kjent med situasjonen i Narvik i fjor, grep jeg umiddelbart inn. Det er også en av grunnene til at vi har det møtet i departementet i dag - for å forsikre oss om at det er i orden ikke bare der, men også andre steder i landet. Det at det er besluttet fra UN at det skal stenges i fem uker, betyr ikke at det nødvendigvis kommer til å bli slik. En av grunnene til at jeg har møte om disse tingene i dag, er nettopp at jeg vil forsikre meg om at vi ikke skal oppleve på nytt den situasjonen som dessverre en del fødende opplevde i Narvik i fjor, for slik skal vi ikke ha det når det gjelder gravide og fødende i Norge.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Det kan jeg sjølsagt ikke gjøre. Men det jeg står på, er at det ikke skal stenges av økonomiske årsaker. Men at også folk som jobber på sjukehus, må ha ferie, det går jeg ut fra at vi alle sammen er enige om. Og da oppstår det et problem i noen uker i deler av landet, og jeg har stor oppmerksomhet på det - særlig når det gjelder de deler av landet der det er langt mellom sjukehusene. Derfor skal jeg ha det møtet i dag, og målet for det er å sikre at alle kvinner i hele landet skal ha god oppfølging og trygge tilbud også når de som jobber på sjukehusene - sjølsagt - skal ha ferie. Men vi skal gjøre stengningstida så kort som overhodet mulig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
For det første er det slik at de penger som sjukehusene i år har fått stilt til disposisjon, utgjør det beste oppgjøret noensinne i norsk historie. Så er det riktig at en del sjukehus har omstillingsutfordringer for inneværende år. Det handler i all hovedsak om at en del sjukehus ikke har forholdt seg til Stortingets vedtak, men har brukt mer penger enn det de har fått stilt til disposisjon. Det må vi ha slutt på, for hvis en ikke har kontroll på økonomien, greier en heller ikke å gi best mulig behandling og ha riktig prioritering for dem som faktisk trenger hjelpen. Lønnsoppgjøret skal ikke jeg mene noe om nå. Vi har lagt inn det som representanten Nesvik her sier, i budsjettopplegget for inneværende år, og jeg kommer ikke til å mene noe om lønnsoppgjøret eller forskuttere verken det ene eller det andre. Så er jeg og Regjeringa svært opptatt av at det må gjøres endringer i norske sjukehus, ikke minst for å få en bedre kvalitet. Vi må funksjonsfordele enda bedre. Vi er nødt til å sentralisere noe av den mest krevende kirurgien innenfor alvorlige sjukdommer. Så det kommer til å bli endringer. Men jeg mener at med de pengene som norske sjukehus har fått for inneværende år, er det fullt mulig å lage et godt og likeverdig helsetilbud for pasienter i hele landet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Tilbudet til norske pasienter skal bli svært godt også for inneværende år. Representanten Nesvik vet veldig god at jeg verken kan eller bør mene noe om lønnsoppgjøret og eventuelle forhold rundt det. Vi har lagt inn penger til å håndtere lønnsoppgjørene også for sjukehus i budsjettet for inneværende år. Så må lønnsoppgjøret få gå sin gang, og det skal ikke jeg mene noe om.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Man skulle jo tru at det var kjempestor armod når det gjelder sjukehusene i dette landet. Det er faktisk ikke tilfellet. Når jeg er ute og går, eller når jeg får brev, mailer og telefoner, får jeg faktisk også mange henvendelser om hvor flott folk synes vårt helsevesen er. Det er klart at det er utfordringer, men den virkelighetsbeskrivelse som Fremskrittspartiet her prøver å framstille som et generelt bilde av sjukehusvesenet i Norge, at det er dårligere pasienttilbud, er da ikke riktig! Vi kan behandle mange flere sjukdommer og mange flere folk enn vi noensinne har gjort, f.eks. folk med hjerteinfarkt, som det før ikke var en bestemt aldersgrense for operasjon av, men som en ikke kunne opereres for oppe i en viss alder på grunn av teknologien - i dag er det faktisk ingen aldersgrense - eller døve, som før måtte forbli døve, men som en i dag kan operere inn en liten dings bak øret på. Det er jo bra, og det gjør at folk kommer i kø. Det er heller ikke riktig at ventetidene har økt noe voldsomt, det er bare en liten justering på to-tre dager. Det mener jeg er helt normale svingninger. Så er det galt at vi har satt en stopper for all bruk av privat virksomhet(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Det er ingen endring i de valgløftene, og Helse Midt-Norge har mer enn noen annen region i landet fått penger til å investere, bl.a. fordi vi der er i gang med Norges største landbaserte byggeprosjekt ved St Olavs Hospital, som kommer til å bli et framstående, flott sjukehus. Det planlegges for et nytt sjukehus i Molde. Det kommer. Det planlegges også for en ny barneavdeling i Ålesund. Det kommer. Men Helse Midt-Norge har de rammer de har, til disposisjon, som alle andre regioner i dette landet, og de har prioritert St Olavs Hospital som nr. 1, to DPS-er som nr. 2 og så Molde og Ålesund. Så det kommer. Det er ikke stopp i planlegginga av sjukehuset i Molde.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
For det første vil jeg si at svært mange av de private ideelle sjukehusene vi har, gjør en veldig stor og flott jobb, og vi er avhengige av dem. Veldig mange pasienter er avhengige av den jobben de gjør. Når det så gjelder spørsmålet om pensjonsutgifter, har jeg sagt tidligere, som representanten kjenner til, at Regjeringa jobber også med det, og vi kommer tilbake seinest i revidert nasjonalbudsjett. Det er om en måneds tid, og jeg har ikke noe svar utover det i dag. Når det gjelder lønnsoppgjøret, vet også representanten Dåvøy, som har vært på begge sider også når det gjelder lønnsoppgjør, både i regjering og i fagforening, at det er noe som statsråder verken kan eller bør svare på i den tida vi nå er inne i.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Eldre mennesker skal ikke være kasteballer i vårt helsevesen. Jeg er klar over, som representanten Dåvøy, at det dessverre finnes eksempler på det. Jeg trur en av de aller største utfordringene vi står overfor i helsetjenesten, er at vi greier å få til samhandlinga mellom primærhelsetjenesten, fastlegene, sjukehjemmene og sjukehusene. Jeg er opptatt av at folk sjølsagt ikke skal skrives ut før de bør skrives ut. Men det er heller ikke sånn at eldre pasienter trenger å skrives inn hvis de ikke må det. I dag er det en situasjon hvor jeg er helt sikker på at mange eldre pasienter som ligger på sjukehjem og er svært sjuke, en god del kanskje også døende, blir lagt inn på sjukehus når de heller burde ha fått lov til å avslutte livet sitt på sjukehjemmet, og fått behandling og en verdig oppfølging der. Jeg synes Akershus universitetssykehus er et godt eksempel på hvordan det kan gjøres. De har opprettet en kontakttelefon som alle sjukehjem i Akershus kan ringe til og si f.eks.: Harry Hansen, 89 år, er nå så sjuk, hva skal vi gjøre? I svært mange tilfeller kan pasientene bli liggende på sjukehjemmet og slippe å bli kjørt inn til Ahus, med de følger slike forandringer fører til for eldre mennesker. Så jeg trur det også ligger veldig mye i å greie å behandle og hjelpe særlig eldre mennesker på sjukehjem og i kommunene der de hører hjemme. Det er denne samhandlinga vi er nødt til å få enda bedre til. Regjeringa har, som representanten sikkert kjenner til, inngått en avtale med Kommunenes Sentralforbund på nasjonalt plan. Vi forutsetter at det skjer også på lokalt plan i alle fylker og ved alle sjukehus og med alle kommuner. Man må finne praktiske løsninger som gjør at vi ikke opplever slike situasjoner som i det eksemplet som representanten Dåvøy her har. Det er vi helt enige om.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Den kommer, og det vil også komme både flere og, jeg vil si, bedre styringsgrep for å få til samhandlinga enn det som er tilfellet i dag. Jeg synes noe av det beste eksemplet vi har i tillegg til måten Ahus har gjort det på - og vi har mange andre gode eksempler også - er Søbstad i Trondheim, som jeg er helt sikker på at representanten Dåvøy kjenner til. Mange eldre pasienter får god oppfølging og behandling der, som gjør at flere overlever og får en mer verdig behandling enn det de ville ha fått på sjukehus. Jeg trur vi trenger flere sånne steder, og Regjeringa ser nå også på hvordan vi kan lære av det og få flere sånne ellers i landet. Så vil jeg bare gjenta at det å bruke den innsatsstyrte finansieringa ned på avdelingsnivå, slik det har skjedd ved noen sjukehus, ikke er i tråd med regelverket. Det blir skjerpet inn overfor sjukehusene. Og sjølsagt er det sånn at eldre pasienter som alle andre skal få veldig god og likeverdig behandling og slippe å være kasteballer. Men der har vi en utfordring.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Jeg kan bekrefte at vi sjølsagt står ved det forliket vi har inngått bl.a. med Kristelig Folkeparti, og jeg er veldig glad for det. Det gjelder også på dette punktet. Regjeringa jobber med det akkurat nå, så jeg kan ikke i dag si nøyaktig dato, men vi skal komme så fort vi overhodet er klar for det. Så til det eksemplet som representanten har om den 90 år gamle personen. Igjen: Det er sjølsagt ikke slik det skal være. Det må være helt klart. Derfor er det også så viktig det tilskuddet som Regjeringa foreslo, og som Stortinget har gitt sin tilslutning til, for å bygge flere sjukehjem og også flere korttidsplasser. For det virker ganske åpenbart, uten at jeg kjenner det eksemplet, at vedkommende - i den grad en ikke heller kanskje burde ha blitt behandlet i kommunen, men hvis en måtte på sjukehus - i hvert fall burde vært utskrevet til et sjukehjem, eventuelt en korttidsplass, og ikke blitt sendt hjem til et tomt hus. Det betyr at vi trenger flere korttidsplasser, og flere langtidsplasser, og derfor er det nye tilskuddet som kommunene kan søke på, også et veldig positivt tilskudd for å få det på plass.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Jeg kan bekrefte at vi nå ser på mange ulike forslag og ordninger for å få til det vi kaller det sømløse tilbudet, slik at pasientene ikke skal merke om de er her eller der, hadde jeg nær sagt, men at vi sikrer gode tilbud i alle ledd, og at samhandlinga går smertefritt. Så er jeg helt enig med representanten Nesvik - jeg trur en av de største utfordringene vi har på dette området, er at det er for mange eldre som havner på sjukehus som burde ha blitt behandlet på sjukehjemmet og i kommunen. Da trengs det kompetanse, og det er helt klart - og det vet jeg også vi er enige om - at legetjenestene i sjukehjem må styrkes. Derfor har vi nå bedt om å få en oversikt fra alle fylker og kommuner over hvordan det står til, hvilke grep vi bør gjøre for å få flere leger inn der, slik de har fått til på Røde Kors-sjukehjemmet i Bergen - fantastisk opplegg. Det bør vi ha mer av i hele landet, og får vi til det, og får vi til en bedre link med sjukehusene - og jeg er optimistisk der, igjen eksemplet med Ahus - vil vi også greie å sørge for både en mer verdig situasjon og bedre behandling for de eldre, der de slipper å bli dratt ut og inn av sjukehus, slik situasjonen er for veldig mange i dag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Jeg vil heller ikke på dette punktet uttale meg om lønnsspørsmål, bortsett fra at jeg vet at det er en utfordring. Så har de gjort noe veldig interessant i Helse Vest, for det har jo vært en situasjon hvor flere sjukehus har ansatt bl.a. flere leger enn det de har hatt penger til, og vi har også sett at en del ikke har forholdt seg til de nasjonale rammer for hvor mange leger som skal ansettes i sjukehus. Det er nå strammet inn i Helse Vest. Det har medført at en har fått fylt opp mange ledige fastlegehjemler, bl.a. i Sogn og Fjordane, som før stod tomme. Så vi jobber nå med å få strammet inn ved sjukehusene, få flere ut i kommunene og flere inn i sjukehjem. Jeg trur også at ett grep av flere på dette området er det som det nå er gitt tilslutning til, nemlig at leger i turnustjeneste også må ha praksis på sjukehjem. Vi håper og trur at det også vil være ett av mange bidrag for at flere skal finne arbeidsoppgavene der interessante.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2008-04-09:
Jeg er nok litt mer optimistisk enn representanten Ludvigsen, for jeg vil si at vi skal få det til. Men vi er ikke helt i mål i dag, og derfor mener jeg at det også må være mer trykk på det. Det er derfor vi nå går gjennom ulike ordninger for å se på hvordan vi kan gjøre dette enda bedre, og også på det området kanskje kan styre noe mer. I tillegg til det som mange nå allerede har vært inne på, å styrke kompetansen i kommunene, som jeg mener er noe av det viktigste vi kan gjøre, ønsker Regjeringa også å styrke innsatsen med mer ambulante team. Vi ønsker å få flere distriktsmedisinske sentre som er nærmere der folk bor. Det vil også hjelpe eldre pasienter, og vi mener også at våre lokalsjukehus, som vi har mange av - og alle de skal bestå - i større grad bør ta seg av eldre pasienter enn det som er tilfellet ved noen sjukehus i dag. Men det helt grunnleggende, trur jeg, på dette området er at vi må sørge for at de som trenger hjelp og behandling, og i dette tilfellet eldre, sjuke mennesker, får god behandling der de er, slik at de slipper å flytte så mye inn og ut fra sjukehus.