Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-07:
I energi- og miljøkomiteen valgte regjeringspartiene å danne flertall for budsjettet sammen med Arbeiderpartiet, og jeg har i den sammenhengen lyst til å uttrykke min glede over at budsjettkompromisset i komiteen ikke medførte at Arbeiderpartiet fikk flertallet med på sine merknader om statlig subsidiering av gassrøret til det konvensjonelle gasskraftverket på Skogn. Dette betyr at regjeringspartiene ikke har sluttet seg til Arbeiderpartiets tolkning av Sem-erklæringen på dette punkt, og det finner vi i SV svært gledelig. Vi i SV ønsker nemlig ikke at staten skal subsidiere et forurensende gasskraftverk på Skogn. Men gleden skyldes også at den kontinuerlige manipuleringskampanjen som har blitt drevet, tilsynelatende ikke har ført fram. For omtrent to år siden avdekket Adresseavisen et hemmelig gassnettverk i Trøndelagsfylkene. Nettverkets uttrykte målsetting – slik det stod å lese i protokollen fra oppstartsmøtet 29. november 1999, – var å «sikre politisk tilslutning i Stortinget for gassrørledning inn Trondheimsfjorden». Bak dette arbeidet stod selvfølgelig utbyggeren, Industrikraft Midt-Norge, samt NHO. Men i tillegg fant man også sentralt plasserte byråkrater i så vel Trondheim kommune som i Sør-Trøndelag fylkeskommune. Som primær målgruppe for påvirkningen var medlemmene i energikomiteen på Stortinget blitt blinket ut, samt «andre sentrale stortingsrepresentanter med vekt på Trøndelagsbenken». Arbeidet var planlagt organisert gjennom en «kommandosentral» – etter modell av den som alt var etablert hos Industrikraft Midt-Norge, med en plan for informasjons- og påvirkningsarbeidet. Organiseringen er kanskje ikke så oppsiktsvekkende i seg selv, men når gruppen i et referat omtaler seg selv som «en ikke-eksisterende gruppe» som bør være «forsiktige med å profilere gruppen i media» blir det hele en smule mer pikant. I en svært god analyseartikkel har Adresseavisen nylig omtalt disse avsløringene som pinlige. Men enda mer pinlig mener avisa det er at det finurlige spillet til utbyggeren etter avsløringene faktisk bare har fortsatt: «Vi er vitne til et drama fra virkelighetens verden som overgår all verdens «realityfjernsyn». Regien står maktmennesker for. De som har ett overordnet mål; å få sin vilje gjennom på egne premisser. Vi har sett at de bruker de virkemidler som anses tjenlig, inkludert forsøk på manipulering av opinionen og brutalt press på myndighetene. I deres øyne er målrettet bruk av medier en rettighet. I kulissene applauderer lokalpolitikerne heftig.» Her står en forhenværende fylkespolitiker fra Sør-Trøndelag som ikke har applaudert. Og jeg har stor forståelse for at olje- og energiministeren i forrige uke ble indignert over at direktøren i Industrikraft Midt-Norge gjennom direkte press forsøkte å tvinge fram løfter om statlige subsidier. Jeg har selv mange ganger latt meg provosere av de metodene som er blitt tatt i bruk, og det skitne spillet som er blitt drevet for å få realisert dette prosjektet. Det faktum at Arbeiderpartiet opptrer som villige lakeier for kapitalkreftene, i dette tilfellet også et av USAs største energiselskaper, Mirant, er beklagelig, og jeg synes at Arbeiderpartiet burde gå litt i seg selv i denne saken og stille seg spørsmålet: Er det virkelig verdt prisen? Arbeiderpartiets miljøpolitikk er en skandale, og mange har forlatt partiet av den grunn – meg selv inkludert. Dersom industrilobbyen skulle lykkes, vil det bety at utslippene av klimagasser bare på Skogn vil øke med 2,2 mill. tonn CO2 årlig. Jeg synes det er på sin plass å illustrere hvilke mekanismer og motkrefter som faktisk må overvinnes dersom vi skal klare å redusere utslippene av klimagasser. Og jeg er ikke så naiv at jeg tror at historien om lobbyarbeidet for gasskraftverk på Skogn er enestående i norsk sammenheng. Det spesielle med denne historien er at den ble offentlig kjent. Det tegner seg et bilde av «en oppsiktsvekkende mangel på forståelse for demokratiske prosesser – inkludert åpent spill». Det er i lys av dette at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiets merknader om statlig støtte til gassrørledning til Skogn bør leses. Vi som er opptatt av å redusere klimagssutslippene, kan konstatere at denne gangen gikk det bra. Men nå spørs det om statsråden i fortsettelsen klarer å stå imot Arbeiderpartiet og de amerikanske kapitalkreftene. I så fall vil mange av dem som verden over rammes av klimaendringer, ha grunn til å være takknemlige.