trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-10-25:
Senterpartiet dekker aldeles ikke over at vi var for DAB-innføringen i 2011. Derimot dekker representanten Wold over at han og hans parti stemte mot vårt forslag i 2016 om å utsette slukkingen til et mye bedre tidspunkt å gjøre det på, og jeg mener egentlig at det fortsatt ikke burde vært gjort. Representanten Pettersen mener at dekningen er så god nå at selv om dekningen ikke er så god i grisgrendte strøk, gjør ikke det noe. Det er jo ganske typisk Høyre-politikk. Han påstår at jeg bare er opptatt av å komme meg tilbake til gamle dager. Nei, jeg er opptatt av beredskapen nå. Det var kjempebra å ha både FM og DAB, sånn som alle andre land fortsatt har det, og sånn som det kommer til å være en god tid framover – og heller satse på internett, men ha FM analogt som backup. Så sier statsråden at det kommer til å bli veldig dyrt å opprette FM-infrastruktur igjen. Jeg vet ikke om hun har tatt inn over seg den teknologiske utviklingen som har vært når det gjelder FM-system nå for tiden – det er jo verdensstandarden. Så jeg tror nok at det blir langt billigere enn hun påstår. Så har vi dette med mediemangfoldet. Statsråden sier også at folk ikke vil lete fram gamle FM-radioer. Jeg minner om at man kan høre FM på DAB. I tillegg opplever alle lokalradioene som bare sendes på FM, et stort lytterløft. Det er mange folk som fortsatt hører på FM, og jeg ønsker at enda flere skal høre på radio. Når det kommer til dette med lokalradio, som også representanten Wold var inne på, så håper jeg at statsråden, hele komiteen og Stortinget kan se på den situasjonen som lokalradio er i, på nytt, for de har konsesjon på FM bare ut 2021. Jeg kan love salen at vi i Senterpartiet kommer til å jobbe for at de skal få forlenget konsesjon, sånn at de i større grad kan klare å holde seg på beina – det er for dyrt for mange av dem å koble seg på DAB – og også for å sikre mediemangfoldet, som vi i Senterpartiet opplever at lokalradioen nå i stor grad sørger for at vi har i Norge. Jeg er veldig spent på om statsråden kommer til å ivareta lokalradioene og sørger for at de får fortsette å sende på FM, sånn som vi i Senterpartiet vil.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-10-25:
Vi kan ikke bare mene, vi må også vite. Det er mange fakta, og de er godt tilgjengelige. For kort tid tilbake hadde vi et åpent møte med hele lokalradiobransjen på mitt kontor. Det var et åpent møte. Alle medier var til stede. Der ble også dekningstallene og de faktiske målingene lagt fram, som viser at det er større dekning nå, bl.a. i distriktene, enn hva det var med det tidligere FM-nettet. Det måles nøyaktig. Det er klart at opplevd dekning for det første handler om at man må ha et radioapparat. Det er fortsatt færre DAB-apparater enn det var FM-radioer i Norge. Det er ikke så rart ettersom vi akkurat har innført en ny teknologi. Det er nok også en annen forskjell: Med FM kunne man oppleve en skurrende, fjern lyd, der man kanskje kunne skjelne noen ord, mens med DAB har man enten god lyd eller ingen lyd. Det fører til at noen lengter tilbake til den gamle skurringen, men vi ønsker jo at flest mulig skal ha god lyd. Jeg kan informere om at det koster rundt 270–360 mill. kr å opprette dette; det må også bygges nytt i alle tunnelene våre – tunneler hvor det i dag er dekning. Man kan alltids drømme seg tilbake til en tid der alle hørte på radio, ingen lastet ned podkaster, og ingen hørte på radio via mobiltelefonen sin, men vi må være faktabasert når det gjelder utviklingen. Det er ikke sånn at man tar inn FM på mobilen. Man tar heller ikke inn DAB. Man tar inn digitale signaler på mobilen. Det er en del påstander her som ikke har noe med de virkelige tallene å gjøre. Vi er ikke imot at man teller lyttere. Det har Medietilsynet også gode tall på. Det er en del av den offentlige debatten: Hvor går utviklingen for radio? Men jeg tror ikke løsningen for bedre beredskap i Norge er å bruke mange hundre millioner kroner på å bygge opp et system for å sende en kanal som bare rundt 20 pst. hørte på før den ble slått av – og tro at sånn redder vi beredskapen. Da har jeg mye større tro på at også å bruke de andre teknologiene som når borgerne i Norge, som f.eks. mobiltelefon, er en bedre løsning for å sikre beredskapen enn bare å tro at det er den gamle FM-kanalen P1 som løser beredskapsutfordringene i Norge.
Trine Skei Grande (Venstre), 2018-10-25:
Hvis man går inn i arkivene i dette huset og finner det siste innlegget jeg holdt om dette temaet, handlet det om at en avgjørelse faktisk er tatt, og at man forholder seg til det, sjøl om man kan være kritisk til ulike grep ved innføringen. Som statsråd må jeg også forholde meg til at denne salen faktisk enstemmig vedtok å gjøre dette. Så har både Fremskrittspartiet og Senterpartiet etterpå, med ulik argumentasjon og med ulike innfallsvinkler, vært kritisk til måten vi innfører det på. Det er klart at man i ettertid kan diskutere om vi skulle ha hoppet over et utviklingsledd, men det var bransjen som tok dette initiativet, og spesielt NRK har vært en pådriver for å få det til. Vi må innse at vi samles ikke lenger rundt radioen, som Morten Wold beskrev i fortellingen om sin barndom – jeg også husker de meldingene han fortalte om her – på samme måte som vi heller ikke samler oss rundt tv-program som vi gjorde før. Noen hørte på skøyteløp, jeg vokste opp med at hele familien samlet seg når det var radioteater, for det var det nærmeste man kom teaterforestilling i min barndom. Men det er noen ugjendrivelige fakta som man bare må ta inn over seg. Tilbudet er bedre, det når flere – det når flere også i grisgrendte strøk. Så det går ikke an å lage et bilde av at vi ikke bryr oss om folk på bygda. Folk på bygda har et bedre tilbud nå, med flere kanaler som når lenger ut. For bare å si det sånn: Det er også teknisk bedre det som ligger der. Jeg oppfordrer alle dere møter, å melde inn hver gang DAB-en ikke rekker fram, eller man mener at det er brudd på sendingene. Det vi merker oss, er at det bare er en åttendedel så mange klager i måneden hittil i år som det var i 2017. Så antallet klager raser. Det er færre og færre som melder fra. Så min oppfordring er at folk må melde fra når de mener at noe er dårlig, for det er da vi kan ta tak i det. Det er bygd mange hundre flere sendere på bakgrunn av folks tilbakemeldinger. Folk må gi tilbakemelding, for da kan vi også bli bedre. Så kommer jeg tilbake til lokalradioene i mediemeldinga, som jeg håper intenst at jeg får lov til å legge fram. Oppsummert ut fra denne interpellasjonen: Vi må ha blikket rettet framover. Vi kan ikke drømme om fortida. Vi må se på beredskap i en bred tilnærming, og da mener jeg at det å løfte opp én radiokanal, P1, ved å bygge opp et helt nytt system igjen, ikke vil bidra til å styrke beredskapen. Men jeg har mange andre gode ideer å bruke noen hundre millioner på for å styrke beredskapen i Norge.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-10-25:
Jeg er glad for at statsråden og departementet tar dette problemet på alvor, og jeg er også spesielt glad for at han nå gir et tydelig signal om at bekjempelse av spredning er hovedregelen og hovedmotivasjonen for en handlingsplan, slik at næringsinteressene ikke skal være førende. Når det er sagt, så oppfatter jeg det slik at det ofte er en litt falsk, eller unødvendig, konflikt mellom næringsinteresser og ikke-spredningstiltak, for det kommer til å være villsvin nok til alle. Denne kunstige konflikten tenker jeg vi kan dempe ved å ha fokus på tematikken, slik vi har i denne salen i dag, og den tiltaksplanen som skal komme, må også se på et mer effektivt jaktregime med hensyn til bekjempelse. Så må man selvfølgelig alltid se jaktregimet opp mot etikk. Når man sier fra Vitenskapskomiteen for mat og miljø at det må innføres drastiske tiltak, kan jo det stride mot etikken. Så det jeg gjerne ville høre fra statsråden, er om han, når man etterspør «drastiske tiltak», vil levere på det? Og hvilke drastiske tiltak ser han for seg? Når det gjelder villsvin, venter vi, i motsetning til når det gjelder f.eks. rovdyrproblematikken, at villsvinet vil spre seg langs kysten. Da er det også viktig at handlingsplanen tar inn over seg at det er langs kysten opp til Trøndelag som er spørsmålet, og ikke nødvendigvis det samme arealet som har rovdyrproblematikk i dag. Så pleier jeg å si, litt på spøk, at vi burde hatt bedre pedagogikk på disse dyrene – vi burde lære opp ulven opp til å spise villsvin og villsvinet til å spise brunsnegler. Jeg må innrømme at vi kanskje kommer til å slite litt med det, så i mangel av en slik plan vil det være veldig fint å få den handlingsplanen som statsråden signaliserer. Men jeg vil gjerne ha litt mer detaljer med hensyn til hvilke drastiske tiltak han ser for seg, og også hvordan dette kan utarbeides for også å ivareta etikken oppe i det hele. For det kommer til å bli et kjempeproblem. Vi ser bl.a. at noen har foreslått også å skyte sugger med unger for å ta ungene ut.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-10-25:
Jeg føler her at Senterpartiet er i ferd med å hisse opp til en helt unødvendig konflikt. Uansett hva vi gjør, og det var selvfølgelig mitt hovedpoeng, kommer vi til å ha villsvin i Norge. Men vi må ha drastiske tiltak, og vi må ha handlinger for å holde populasjonen under kontroll. I Sverige er den ute av kontroll. Det er derfor statsråden og representanten Jacobsen kanskje strides litt om hvor mange villsvin det er i Sverige – man vet kanskje ikke hvor mange det er, fordi det dobler seg annethvert år. Er det 200 000, er det 300 000, kommer det til å bli 400 000 eller 500 000? Det vet vi ikke. Det eneste vi vet med sikkerhet, er at det kommer til å være villsvin i Norge uansett hva vi gjør. Når man lager en konflikt om en forvaltningsplan, er det veldig viktig å understreke at det handler om forvaltning for å bekjempe. Her er det to grøfter å gå i. Den ene grøfta er den strutsepolitikken som regjeringen og departementet har ført til nå, nemlig å gjøre ingenting. Da blir ikke problemet borte. Den andre grøfta å gå i, som Senterpartiet nå inviterer til, er å tro at man kan bekjempe, tro at man kan fjerne villsvinet helt fra Norge. Når det etter hvert blir 500 000 villsvin i Sverige, er det slik at uansett hva vi gjør, kommer det til å være villsvin i Norge. Derfor er det viktig å fokusere på tiltak som handler om samarbeid med grunneiere, som handler om å få dette under kontroll, og som handler om mer effektive jaktmetoder. Jeg inviterer statsråden til å se på hva vi har fått til i Østfold. Der har vi etablert en forvaltningsplan som fungerer godt, så jeg inviterer statsråden ned til Østfold for å lære mer om hvordan det fungerer der, og hva som gjøres for å bekjempe villsvinbestanden i Østfold, med en organisering på kommunalt nivå og med et bedre samarbeid med alle parter. For det er viktig å dra inn både grunneierinteresser og skogbruksinteresser, slik at man lokalt er enig. Jeg opplever at i Østfold er det ikke store konflikter rundt hva man skal gjøre. De fleste kommunene i Østfold adopterer fylkeskommunens forvaltningsplan, som er et effektivt middel til å holde bestanden nede. Så Ola Elvestuen er veldig velkommen til Østfold for å lære mer om dette som et grunnlag for en nasjonal handlingsplan.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-10-25:
For å begynne med det siste: Jeg mener at selv om villsvin er en fremmed art, må vi holde på de dyreetiske grensene, og at man ikke skal åpne for å skyte sugge med unger. Allerede i dag kan du jo skyte ungene hele året, men jeg mener det er en grense der som vi ikke skal gå over, at vi skal holde de dyreetiske prinsippene. Ellers er jo situasjonen i dag at vi er litt der som Sverige var på 1980-tallet, gjennom at vi har en bestand. Bestanden er vel anslått til ca. 1 000 dyr, men det kan øke voldsomt, som vi har sett i Sverige. Og særlig med den svenske situasjonen – villsvin anses å være en del av svensk fauna – vil det jo være villsvin i Norge i årene framover, og det vi nå diskuterer, er hvordan vi skal håndtere den situasjonen. Der vi er nå, mener jeg at vi har virkemidler. Vi har åpnet opp for å ha jakt hele året, med den ene begrensningen som vi diskuterte. Men grunnen til at vi nå må ha en handlingsplan, er at vi må være forberedt på en situasjon der antallet kan øke eksplosivt. Jeg tror vi skal vente på de faglige rådene, men man må i handlingsplanen nettopp se på de ulike virkemidlene man kan ha for å stimulere til jakt, som det er nærliggende å tro at vi trenger. Det vil helt sikkert også være en diskusjon om man har behov for mer effektiv jakt, og da vil også jaktmetoder kunne være en del av det. Vi må passe på at det ikke er noe ulovlig fôring av villsvin. Det har det også vært eksempler på. Så vi må ha en helhetlig politikk. Statens naturoppsyn – deres rolle – vil det også være nærliggende å ha med inn i en handlingsplan. Men der vi er nå, har vi en villsvinpopulasjon, den er fortsatt begrenset, og vi er på riktig tidspunkt for å få fram en handlingsplan. Og dette er en handlingsplan som både Mattilsynet og Miljødirektoratet ønsker å utarbeide, slik at vi kan møte den situasjonen som vil være der. Villsvin er noe vi kommer til å ha også i årene framover, og dette handler om hvordan vi skal håndtere den situasjonen.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-10-25:
Nå skal jeg en hel dag til Østfold om ikke så veldig lenge. Nå rakk jeg ikke å finne akkurat datoen, og det er ganske tett program, men vi får se om det er mulig å få noen innspill også til dette. Ellers er jeg enig med interpellanten i at når politikken og situasjonen er som den er i Sverige, må vi forholde oss til at det kommer til å være villsvin her, i norsk natur, så dette handler om hvordan vi skal håndtere det. Vi følger Artsdatabankens definisjon av villsvin som en fremmed art og som en skadelig art i norsk natur. Og vi venter ikke. Vi legger inn økte midler for bekjempelse av fremmede arter i forslaget til budsjett for neste år. Det er en betydelig økning, til 36 mill. kr. Vi har fri jakt, med den ene dyreetiske begrensningen som gjelder sugge med unger, og den synes jeg vi skal beholde. Fôring er forbudt. Så har vi de to tiltakene – både en generell bestilling på tiltaksplan mot fremmede arter som sådanne og en egen bestilling av en handlingsplan mot villsvin. Jeg mener at ut fra der vi er, kommer den på helt riktig tidspunkt. Vi er, som det er sagt av flere, i samme situasjon som Sverige var i på begynnelsen av 1980-tallet, og nå er det riktige tidspunktet for å se hva vi må gjøre. Da vil jeg vente på forslaget til handlingsplan. Det er der vi må ta stilling til om det er riktig å ha en forvaltningsplan, og det er der vi må ta stilling til hva vi skal gjøre for å stimulere til mer jakt. Det er viktig å si at også i dag kan man jo lokalt gå sammen og organisere jakt av villsvin, akkurat som man går sammen og organiserer elgjakt. Og så må vi ha med oss noen prinsipper inn i denne diskusjonen. At en grunneier har enerett til jakt på sin eiendom, er et prinsipp vi har i Norge, og grunneiere kan nekte jakt, også på villsvin. Det er et viktig prinsipp. Å gå bort fra det ville kreve en lovendring og er en mye større sak enn akkurat dette temaet. Jeg tror vi har forstått hvor vi er, hvilken risiko det innebærer hvis vi får en eksplosiv økning av villsvin. Vi har virkemidler som er viktige ut fra den situasjonen vi nå er i, og vi har igangsatt en handlingsplan for å gjøre mer etter som situasjonen krever det.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Jeg vil gjerne på vegne av Lene Vågslid, Maria Aasen-Svensrud, Jonas Gahr Støre og meg selv framsette et representantforslag om tiltak mot kriminelle gjenger og organisert kriminalitet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Utenriksministeren startet sin gode redegjørelse med å snakke om viktigheten av et regelstyrt internasjonalt samarbeid, multilateralt samarbeid og en internasjonal rettsorden. På dette området er de fleste EU-land våre viktigste allierte. Før var de alle det. Men den liberale rettsordenen er under økende press, også blant EU-land. Rafto-prisen til den polske ombudsmannen og menneskerettskommissæren Adam Bodnar er en påminnelse om hvordan grunnleggende rettsstatsprinsipper angripes også her i Europa. De to landene hvor vi først så endringer i det kommunistiske systemet, Polen og Ungarn, leder i dag an i å utfordre det liberale demokratiet. Etter min mening fordrer dette mer, ikke mindre samarbeid med EU. Vi må forholde oss til verden slik den er. Vi har de internasjonale organisasjonene vi har. Det nytter lite å drømme om at de organisasjonene skulle vært perfekte. Med de endringene Trump-administrasjonen har gjennomført i amerikansk utenrikspolitikk, har Norges forhold til EU blitt enda viktigere. EU er en garantist for en regelstyrt internasjonal rettsorden. EU er vår viktigste handelspartner. I en urolig verden rokker vi ikke ved fundamentene for vårt internasjonale samarbeid. Det handler om NATO. Det handler om EØS. Men det handler også om å styrke internasjonalt samarbeid om bl.a. migrasjon. Og det handler om å bidra i militære operasjoner i regi av EU, NATO eller FN. De nye signalene fra Washington fordrer sterkere militært samarbeid med EU-land, både bilateralt og gjennom EU. Vår felles sanksjonslinje overfor Russland viser en styrke ved det europeiske samarbeidet for å bevare den internasjonale rettsordenen. Parisavtalen om vårt felles klima og atomavtalen med Iran er to andre områder hvor vi står sammen med EU for en internasjonalt regelstyrt verden. Atomavtalen er nå alvorlig truet fordi amerikanerne bruker sin økonomiske makt til å tvinge internasjonale selskaper ut av Iran. Da svekkes mer liberale og reformorienterte krefter i dette landet. Derfor er det etter min mening en mangelfull analyse å hevde at vi ikke skal være så opptatt av hva amerikanerne sier, men se på hva de gjør. Når det gjelder Iran-avtalen og Parisavtalen, gjør de nøyaktig som de sier. EØS-avtalen har i sum tjent Norge godt. Arbeiderpartiet står samlet bak EØS-avtalen. Men når arbeidstakernes rettigheter og derigjennom trepartssamarbeidet settes under press, står vi på arbeidstakernes side. ILOs kjernekonvensjoner må få forrang, slik at det blir klart hva slags internasjonal rettsorden vi aksepterer. EØS-avtalen trues fra mange hold. Én trussel kommer fra de kreftene som bruker EØS-avtalen til å føre politiske omkamper om saker som er avgjort i det norske demokratiske beslutningssystemet – altså nærmest å anke avgjørelser en ikke har fått gjennomslag for i Norge. Da undergraves legitimiteten og grunnlaget for EØS-avtalen som et nasjonalt kompromiss i den norske befolkningen. Ja, da trues virkelig EØS-avtalen, en avtale vi ikke må glemme faktisk nyter stor oppslutning i vårt land.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-11-13:
I dagens debatt er arbeidslivet og det norske regelverket, som har trygga norske arbeidstakarar, og som no vert sett under press, eit viktig tema. Me har sett at fleire dommar i EU-domstolen har ført til svekte rettar, me har sett at EØS-avtalens overvakingsorgan, ESA, pressar for å endre norske lover og forskrifter, og me ser at det på område etter område vert vanskelegare å sikre eit godt arbeidsliv gjennom lov og regelverk. Arbeids- og sosialministeren sa i si utgreiing i denne saka: «Våre arbeidslivsregler blir likevel noen ganger utfordret i møte med EØS-avtalens regler om fri bevegelse for arbeidstakere og tjenesteytere.» Mitt spørsmål er: Er utanriksministeren samd i Hauglies uttale?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-11-13:
Eg les av svaret at utanriksministeren er samd i arbeids- og sosialministeren si uttale. Då vil eg gå litt vidare på det same feltet. Årsaka til at eg spør utanriksministeren om dette, er at då EØS-avtalen vart inngått, var det store debattar og difor òg ei EU-avstemming i 1994. Under ein direktesend debatt i 1994, altså før EU-avstemminga, uttalte dåverande statsminister Gro Harlem Brundtland: «Her sitter Anne Enger Lahnstein og sier at det blir svekkede faglige rettigheter. Det er feil. Det er feil. Det går ikke an.» Dåverande partileiar i Senterpartiet sa då: «Ja, det står i de økonomiske retningslinjene, statsminister.» Anne Enger Lahnstein vart latterleggjord av ja-sida for bl.a. å påpeike dette. No ser me at ho fekk rett. Er statsråden samd i at haldninga som Senterpartiets leiar og Senterpartiet hadde, faktisk er det som er rett i dag, og at Gro Harlem Brundtland tok feil?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-11-13:
Det er vel ikkje så stor verdi for norske arbeidstakarar å ha den eksporten om det ikkje også er norske arbeidstakarar på den arbeidsplassen, og om dei heller ikkje har inntekt og eit trygt regelverk som gjer at dei har ein trygg arbeidsplass. Sidan eg då fritolka statsråden og ho ikkje vil vere tydeleg, stiller eg rett og slett eit ja/nei-spørsmål, som er veldig enkelt å svare på: Er utanriksministeren samd i Hauglie si uttale om at våre arbeidslivsreglar likevel vert utfordra nokre gonger i møte med EØS-avtalen sine reglar om fri bevegelse for arbeidstakarar og tenesteytarar? Det er eit enkelt spørsmål – ja eller nei.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-11-13:
Nei.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-11-13:
Det har vore interessant å lytte til debatten i dag. Sjølv om han til dels går langs kjende linjer, kan ein, som representanten Kolberg òg seier, ane ei viss endring i haldninga til EØS-avtalen og ei viss flytting av frontlinjene, om ein kan seie det slik. Det er interessant. Det vert òg eit interessant år framover – for å sjå om fleire vil gjere som avdeling 5 i Fellesforbundet på Vestlandet, som her går føre som eit godt føredøme og seier tydeleg frå om kva ein meiner om utviklinga av arbeidslivet og kva EØS-avtalen har ført til. På eitt eller anna tidspunkt må den erkjenninga òg gå opp for fleire i denne salen. Senterpartiet har hevda dette lenge. Me har hatt fleire forslag, og representanten vår i arbeids- og sosialkomiteen har jobba intenst for å få opp den forståinga som heldigvis no er i ferd med å breie seg både i større delar av det politiske miljøet og – ikkje minst – blant dei fagorganiserte. I innlegget sitt hevda utanriksministeren at ingen frå Høgre har stilt spørsmål ved at eit svekt NATO gjer at eit norsk EU-medlemskap må på dagsordenen igjen. Vel, i sommar, den 20. juli, gjekk representanten Heidi Nordby Lunde ut i Dagsavisen og sa at Noreg må vurdere medlemskap i EU på nytt på grunn av at me kanskje ikkje lenger kan stole på NATO. Så vidt eg veit, er Nordby Lunde stortingsrepresentant for Høgre. Ho er òg leiar i Europarørsla, men det vil forundre meg stort om representanten Nordby Lunde seier noko anna som leiar i Europarørsla enn ho kan seie som stortingsrepresentant for Høgre. Eg vil tru at det er nokolunde samanfallande. Då kan sjølvsagt utanriksministeren avklare om Nordby Lunde er heilt på kollisjonskurs med sitt eige parti eller ikkje. For å sitere det utanriksministeren sa i innlegget sitt: Alle andre EU-land arbeider no for å byggje det som må karakteriserast som ein forsvarsallianse, og som går langt ut over samarbeid innan FoU, innkjøp av forsvarsmateriell, investeringar osv. Det er interessant å vite om utanriksministeren og forsvarsministeren vil vurdere å kome tilbake til Stortinget med ei eiga sak om dette. Kva skjer eigentleg no innanfor EU? Kva skjer i høve til NATO? Generalsekretæren i NATO har òg uttrykt ei viss bekymring dersom vi her får ei duplisering av, ikkje minst, system som må fungere, som me no såg i Trident Juncture. Ein må ha kommandosystem som fungerer, og som ikkje vert dupliserte, slik at ein får forviklingar. Det er interessant å høyre om ein vurderer å kome tilbake til Stortinget, slik at me kan få drøfte dette nøyare i denne salen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2018-11-13:
Eg må ta eit lite innlegg til Heidi Nordby Lunde. Alle trugsmåla som representanten Nordby Lunde ramsa opp, handlar om NATO. Hittil har ein brei norsk politisk kvardag og eit breitt politisk fellesskap funne saman ved at dei har vore i NATO. Det nye som Heidi Nordby Lunde tok til orde for i det store innlegget i Dagsavisen, var nettopp å bruke det saman med verdifellesskap og handel som ei grunngjeving for at regjeringa må ta opp medlemskap i EU på nytt. Så kan ein snakke seg bort frå det, men det vil bety at ein ikkje har den tilliten til at NATO-alliansen skal kunne vere den styrken me treng i ein krisesituasjon. Så sa også Heidi Nordby Lunde at ho tvilar på at ho klarer å overtale sitt eige parti til å ta opp kampen for norsk EU-medlemskap. «Det ville krevd en modig regjering, og jeg skulle ønske den var min», sa Nordby Lunde.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-13:
Jeg klør litt i fingrene etter å ta opp tråden fra de to siste replikantene, men jeg kan ikke gjøre det. Jeg er kjent med at Norge, sammen med flere vestlige land, har deltatt i et samarbeid for ikke å liberalisere kabotasjeregelverket i mobilitetspakken. Det er jeg glad for, og det velger jeg å stole på at statsråden gjør. Men da er spørsmålet mitt til statsråden: Hvilke konkrete krav har regjeringen fremmet her i denne – skal vi kalle det – vestalliansen? Er det status quo, slik det er nå? Er det noe liberalisering? Eller er det en innskjerping som burde ha skjedd når vi ser de oppslagene som har vært i pressen om sosial dumping og omgåelse av dagens regelverk vedrørende kabotasje, senest i en reportasje i dag tidlig i NRK Radio?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-13:
Aller først til representanten Helge Orten, som sier at anbudsutsettelsen på Sørlandsbanen er et bevis på at konkurranse fungerer. Det er vel å selge det berømte bjørneskinnet før bjørnen er skutt. Vi må vel se an hvordan dette går. EØS har selvfølgelig enorm innvirkning på det norske samfunnet, på den norske uavhengigheten og på nasjonale lover og regelverk. Det ser alle. Da EØS-avtalen trådte i kraft i januar 1994, inneholdt avtalen 256 rettsakter, dvs. forordninger, direktiver og dommer fra EU-domstolen. I dag er det mer enn 13 000 av dem. EØS-avtalen har gjennom årene blitt kraftig utvidet og er noe helt annet i dag enn den var i 1994. De som mente at EØS-avtalen var et slags nasjonalt kompromiss i 1994, må virkelig ta den opp til ny vurdering og få seg et nytt, blankpusset standpunkt. De fire frihetene gjelder, og det er først og fremst friheter som gjør at kapitalen vil yngle. Det skal være lettere å tjene penger, ikke for de mange, men for de få. EØS-tilhengerne har en sterk tendens til å se bort fra at det er nettopp dette medlemskapet som gjør at vi strever med sosial dumping i arbeidslivet, med en slags villvest av utenlandske transportører på norske veier, og som gjør at selve grunnvollen i den nordiske velferdsmodellen vakler akkurat nå. Hvorfor kan ikke EØS-tilhengerne i hvert fall innrømme dette? Det er de enorme skyggesidene av EØS-medlemskapet som gjør at vi nærmest er medlemmer, men uten rettigheter til å påvirke i særlig grad. EUs vedtak tres nedover oss nesten daglig, og det er bl.a. to utslag av dette som er oppe til debatt i dag, nemlig EU-forordningene om transport og arbeidsliv. Så vil selvfølgelig tilhengerne si at SV ikke ser fordelene ved medlemskapet. Det er en naturlig replikk. Jo, selvfølgelig ser vi fordelene i markedstilgangen for mange viktige norske produkter. Men vi får jo aldri sett om sånne handelsavtaler som vi peker på, hadde gjort akkurat samme nytten. Vi får aldri prøvd det. Mest morsomt er det å henvise til Sveits i denne sammenhengen. De er ikke EØS-medlemmer, de har mange handelsavtaler med EU, og det ser ut til at de klarer seg ganske bra. De har til og med en stor offentlig eid jernbane – det er interessant akkurat her i dag – Bundesbahnen, som har ansvar for både tog og skinner. De skilte lag i 1996 i Norge. Togene der går like presist som de sveitsiske klokkene deres gjør.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-13:
Jeg vil først takke representanten Kolberg for et oppsiktsvekkende godt og oppklarende innlegg, ikke bare om Arbeiderpartiets holdning, men også om situasjonen på arbeidsmarkedet i Norge i dag. Så må jeg oppklare en misforståelse som jeg har gjort meg skyldig i i flere år. Jeg har faktisk trodd at det var på grunn av tilgang på billig arbeidskraft, de fire frihetenes muligheter, at Høyre var for EØS. Og så hører jeg representanten Vetle Wang Soleim som sier at det er på grunn av solidaritet. Beklager, jeg tar det inn over meg – jeg har misforstått i mange år.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-13:
Ministeren snakker om den store støtten til regjeringens EU-politikk. Og ja, i den politiske eliten er EU-lojaliteten massiv, og villigheten til å underlegge seg ethvert diktat fra Brussel er nær komplett. Men i befolkningen er det ikke sånn. Flertallet har stemt nei til EU to ganger – til Høyres store sorg, men det er nå sånn det er. Og til motstanden fra befolkningen og fra Rødt mot bl.a. ACER, og motstanden mot det som nå skjer med reise, kost og losji og overkjøringen av inngåtte tariffer i Norge: Det er jo ikke av prinsipp at vi er imot dette, det er fordi det er ødeleggende for Norge at vi er imot det. Så egentlig er mitt spørsmål: Skjønner utenriksministeren at EØS-motstanden faktisk er ganske godt begrunnet både når det gjelder ACER, og når det gjelder hva som skjer i arbeidslivet – eller skjønner hun det ikke?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-13:
Ja.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-13:
I 2015 sa Ketil Solvik-Olsen at de ansatte skal beholde rettighetene de har. I 2018 sier Jon Georg Dale at han ikke kan love de Go-Ahead-ansatte at de får beholde lønn og pensjon. Så står den samme Dale på talerstolen i Stortinget og savner en mer redelig debatt og etterlyser mer fakta i debattene i Stortinget, etter at partiet hans har servert en blank løgn og ført folk bak lyset over flere år. Det er ikke rart det blir mer politikerforakt når vi har statsråder som opptrer slik. Det er også interessant at Fremskrittspartiet, som later som om de forsvarer norske verdier, er 100 pst. servile og lojale overfor ethvert diktat fra EU og Brussel. Vil Jon Georg Dale beklage løgnen hans parti serverte om privatiseringen av Sørlandsbanen, eller ikke?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-13:
Bløff, da.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-13:
Det prinsipielle spørsmålet når det gjelder reise, kost og losji, er jo hvem som til syvende og sist skal ha beslutningsmyndigheten her. Saken har versert, som ministeren sier, i norsk rettsvesen. Norsk høyesterett slo ring rundt bestemmelsen og avviste det EU har anført, nemlig at det var såkalt konkurransevridende egentlig å sikre likebehandling ved at man også må betale for hjemreisen, fordi en kommer fra Øst-Europa. ESA, som er EUs overvåkingsorgan, har altså kommet til omvendt konklusjon, og så har Tariffnemnda, som er et uavhengig forvaltningsorgan, valgt – mot LOs stemmer – å legge ESAs fortolkning til grunn. Det som er sprengkraften her, er jo at vi ser at norsk høyesterett og norsk arbeidstakerside blir overkjørt ved hjelp av ESA. Ser statsråden at dette er årsaken til at flere fagforeninger nå vender seg mot EØS-avtalen?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-13:
Forskjellene mellom dem som har mest, og resten, øker dessverre stadig i Norge, og i møte med de økende forskjellene er nettopp universelle velferdsordninger blant de viktigste virkemidlene vi har. Det er veldig urettferdig at noen barn mister det sosiale fellesskapet de har hatt, fordi foreldrene ikke kan betale for dem. Rødt er glad for at denne saken kommer opp i Stortinget. Det er en sak som vår lokalpolitiker i Bergen har jobbet lenge med, sammen med andre i Bergen bystyre. Der kan de melde om at antallet barn som vokser opp i fattigdom i Bergen, har økt med over 35 pst. de siste ti årene, og at tall fra 2015 viste at 268 barn mistet plassen sin i SFO på grunn av utestående betaling. Dette betyr at barn i fattige familier straffes fordi foreldrene har dårlig råd. Sånn vil vi ikke ha det i Norge. Vi vet at bystyret i Bergen omgjorde deler av vedtaket fordi det var i strid med den lovfestede retten til barnehageplass. Så barnehagebarna fikk innfridd retten sin, men poenget er at barna i SFO ikke har en tilsvarende sikring, og de har dermed heller ikke en oppfølging tilsvarende den barnehagebarn får. Det er etter vårt syn helt riktig at man ikke skal kunne frata en treåring plassen i barnehagen på grunn av foreldrenes betalingsmislighold. I stedet må kommunen og barnehageeieren ta i bruk de ordningene som ellers brukes i samfunnet vårt når noen ikke betaler regningene sine, og altså ikke – etter vårt syn – straffe barna for dette. Det samme prinsippet bør gjelde for SFO, slik vi ser det. Vi har merket oss at Høyre skriver ganske fornuftige ting om SFO på nettsidene sine. Høyre skriver at de ønsker å ha «en skolefritidsordning med god kvalitet som har fokus på lek, kultur- og fritidsaktiviteter og læringsstøttende aktiviteter som leksehjelp». Spørsmålet er om det skal være sånn at barn i familier med dårlig råd ikke skal få benytte seg av en SFO-ordning med god kvalitet, slik Høyre beskriver det. Hvis de mener alvor med de for så vidt fagre ordene om SFO som de skriver på nettsiden sin, bør regjeringen slutte å skyve ansvaret fra seg og heller bli med på å støtte forslagene, som faktisk kan løse problemet og sikre at ingen barn mister plassen sin i SFO fordi foreldrene har dårlig råd. Rødt kommer til å stemme for mindretallsforslagene i saken, og så vil vi sekundært stemme for komiteens innstilling.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-13:
Vi fremmer et løst forslag til saken: Lovvedtaket bifalles ikke.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
De mer detaljerte spørsmålene knyttet til hvordan dette stiller seg for norsk arbeidsliv, kommer jeg til å overlate til arbeids- og sosialministeren, som også er her, og som skal ha ordet like etter meg. Til det generelle spørsmålet, om utviklingen i EU, er min veldig klare oppfatning at det vi nå ser av utvikling i EU, til tross for brexit – eller kanskje delvis på grunn av brexit – er en konsolidering av samarbeidet, der det er et sterkt ønske om å stå sammen. Det betyr at man på en del av de større områdene, som representanten Kolberg er inne på, også selvfølgelig søker å finne felles regler. Så er jeg uenig i premisset om at EU beveger seg i en liberalistisk retning. Jeg tror at noe av det viktigste vi nå kan gjøre for å bidra til å hegne om og styrke EU-samarbeidet gjennom EØS, er nettopp å støtte opp om de felles europeiske verdiene som både EU-samarbeidet og Norge bygger på.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Regjeringa klarer å ha to tanker i hodet samtidig. USA er vår nærmeste allierte. Vi har et bilateralt samarbeid med USA som fungerer veldig godt, og vi har – om noe – også sett at etter at president Trump tok over, har det blitt et bedre og sterkere nærvær og tilstedeværelse fra USA i Europa. Det er en utvikling vi ønsker velkommen, og jeg opplever også at det er bred tilslutning til det her i Stortinget. Så til noen av de avtalene og samarbeidene som USA har trukket seg ut av. Når det gjelder WTO, redegjorde jeg for det i innlegget mitt, men vi jobber tett sammen med EU for å se hvordan man kan bidra til å redde atomavtalen med Iran. Vi har gitt klart uttrykk for at vi er dypt uenig med USA i deres beslutning. Vi har også gitt klart uttrykk for at vi er dypt uenig med USA i deres beslutning om å trekke seg ut av Parisavtalen. Der skal det riktignok sies at samarbeidet med ulike amerikanske delstater på miljøområdet går svært godt, selv om USA som nasjon har trukket seg ut av Parisavtalen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Nå har nok ikke den amerikanske presidenten så mye innflytelse på EØS-avtalen, men vi har gitt tydelig og klart uttrykk for, både i denne sal, utad, overfor amerikanske myndigheter og i internasjonale fora, at vi er dypt uenig i de beslutningene USA har tatt. Det er litt overraskende at representanten Kolberg ikke har fått det med seg. Den linja vi har lagt oss på, som i stor grad samsvarer godt med den linja sentrale EU-land har, er jo nettopp at det forpliktende internasjonale samarbeidet ikke bare tjener de små statene – som oss – det tjener også de store statene, som USA. Derfor har vi vært veldig klare på det, samtidig som vi ønsker, og også gjør, en fordypning av det bilaterale samarbeidet med USA. Det er derfor jeg har vært opptatt av ikke bare å følge presidentens Twitter-feed, men også se på hva amerikanerne gjør, på godt og vondt. På godt handler det om et økt nærvær i Europa, som er bra for norske sikkerhetspolitiske interesser, på vondt handler det om uttrekk av sentrale avtaler som vi tillegger mye vekt internasjonalt.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Som sagt har vi arbeidsministeren til stede her, og hun kan få svare på mer detaljerte spørsmål rundt dette. Men som jeg har sagt både i min hovedinnledning og for så vidt også her i dag, er det klart at vi opplever på alle områder at det er å gi og ta når vi inngår i internasjonale avtaler – også EØS. Summen av det er likevel at etter vår oppfatning har EØS-samarbeidet også tjent norsk arbeidsliv og norske arbeidstakere på en veldig god måte. Man kan sikkert være uenig om enkeltsaker, men summen av det – også på dette området – er at det tjener norske interesser og norske arbeidstakeres interesser.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Like lite som jeg skal sette meg inn i diskusjoner som foregikk for mer enn 25 år siden mellom daværende partiledere, syns jeg representanten Navarsete skal fritolke mine svar. Jeg sa at det vil sikkert være mulig å se at man på noen områder må gi og ta, men at summen av det vi har fått ut av og får ut av EØS-avtalen og EØS-samarbeidet for norske arbeidsplasser og norske arbeidstakeres rettigheter, er positivt. Jeg syns også det er viktig å understreke at for norske arbeidstakeres jobbtrygghet er den markedsadgangen vi har gjennom EØS-avtalen – som det ikke finnes noen gode måter å erstatte, og som vil gi oss den samme markedsadgangen, samme felles standard, samme felles regelverk og like vilkår som f.eks. Tyskland og Sverige – en så stor verdi for norske arbeidsplasser og norske arbeidstakere at det også må med i regnestykket.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Det har jeg nå svart på to ganger, og det er ikke et gitt …
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Takk! Jeg har nå svart på det spørsmålet to ganger, og det er fordi det ikke nødvendigvis er et ja/nei-spørsmål. Man må se på helheten i det vi og norske arbeidstakere får ut av det. Det er det regjeringa også gjør. Jeg syns det er litt merkelig at representanten Navarsete snakker om norske arbeidstakere og norske arbeidsplasser som om norske arbeidstakere knapt har egne arbeidsplasser i behold. Hvor ville norsk eksport vært hvis vi ikke hadde EØS-avtalen? Jeg er ikke villig til å prøve det eksperimentet. Derfor er jeg også veldig glad for at det med enkelte få unntak i denne sal er breid enighet om at EØS-avtalen tjener norske interesser på en svært god måte.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Man kan gjerne i denne sal snakke om den politiske eliten – det er selvfølgelig alltid veldig fristende. Men spør industriarbeidere langs kysten hva de tenker om EØS-avtalen …
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Spør eksportbedrifter hva de syns om EØS-avtalen, og hva alternativet ville vært. Spør dem som har sitt daglige virke innen eksport av fisk hvordan ting ville vært uten EØS-avtalen. Utfordringen med Rødts argumentasjon er at Rødt setter likhetstegn mellom folket og seg selv og sin ene representant på Stortinget. Man kan jo i og for seg forstå at man når man kommer inn på Stortinget, ønsker å skaffe mest mulig oppslutning om sin egen politikk, men realiteten er altså at folket har valgt sine representanter hit til Stortinget basert på bl.a. at disse representantene støtter EØS-samarbeidet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
Det har vært en lang og tidvis også veldig god og interessant debatt, men det er et par ting det er nødvendig å svare på. Det ene er at representanten Lundteigen sa at jeg ikke ville si at EØS påvirker arbeidstakerrettighetene, og at det ikke var tillitvekkende. Jeg syns det er en grunnregel at man må lytte til det som blir sagt. Jeg aksepterte ikke premisset til Senterpartiet om at dette var et ja/nei-spørsmål, men jeg sa at dette selvsagt påvirker norske arbeidstakerrettigheter, men at totalen er at det kommer positivt ut. Videre har Martin Kolberg beskrevet at jeg skulle ha sagt at jeg var meget overrasket over at han ikke hadde forstått. Det sa jeg heller ikke. Jeg sa at jeg var overrasket over at han ikke hadde fått det med seg. Det er noe helt annet. Jeg tenker vi sier det sånn at representanten Kolberg begynner å gjengi meg korrekt, og så tror jeg at jeg selv bestemmer hvilken debattform jeg vil ha i Stortinget. Til det jeg sa i replikken til Kolberg om liberalistisk retning i EU: Jeg opplever at det ikke er en liberalistisk dreining i EU, og det mener jeg er et politisk standpunkt det går an å diskutere. Det er strenge budsjettregler. Vi ser at det strammes til mot brudd på grunnleggende europeiske rettigheter og menneskerettigheter, vi ser felles løsninger på felles utfordringer, som f.eks. klima og migrasjon, og vi ser at europeisk fagbevegelse støtter f.eks. ELA, mens arbeidsgiversiden er mer skeptisk. Til representanten Navarsete: Jeg er helt enig i poenget om at kommandostrukturer eller militære strukturer for øvrig ikke må dupliseres, og det har også vært hele utgangspunktet for regjeringas holdning i saken. EUs eventuelle oppbygning må komme som et supplement til og ikke som en erstatning for NATO eller konkurrere med NATO. Og når regjeringa begynner å nærme seg en beslutning eller konklusjon, vil selvfølgelig Stortinget også bli konsultert om det. Helt til slutt til Svein Roald Hansen: Det er jo sånn, i det som nå ligger foran oss, at vi har samarbeidet og samarbeider veldig tett med både Storbritannia og EU-siden. Det er nettopp for at de avtalene som inngås, skal speile den avtalen som Storbritannia og EU inngår. Det er for at så mye som mulig skal være så likt som mulig det det er i dag, og det er nettopp derfor vi har ført de diskusjonene og samtalene parallelt. Så til spørsmålet om artikkel 127 og den diplomatiske konferansen: Det er noe vi forsøkte sterkt å få til, men det var altså ikke politisk vilje i EU eller Storbritannia, særlig ikke i Storbritannia, til å diskutere dette – rett og slett ut fra argumentet om at de uansett skulle ut av EØS, og de ønsket ikke å komplisere en vanskelig forhandling ytterligere. For dette handler jo om å ha en konferanse om eventuelle endringer i EØS-avtalen som følge av en uttreden. Så lenge de skulle helt ut av EØS, var vurderingen deres at de ikke ønsket det.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-11-13:
I tillegg til å takke for debatten vil jeg bare opplyse om en ting jeg glemte å si i stad, som jeg hadde planlagt å si. Det var at jeg har invitert klima- og miljøminister Ola Elvestuen til Europautvalget den 30. november for å snakke om disse klimaspørsmålene som flere kom med. Vi er begge av den oppfatning at det er noe som er viktig for Stortinget å være både orientert om og konsultert om, men det er i tillegg selvfølgelig noe som er viktig for Norge. Så klima- og miljøministeren er tiltenkt å komme til Europautvalget den 30. november.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Det er helt tydelig for alle at Arbeiderpartiet står bak EØS-avtalen. Vi er enig med regjeringen og utenriksministeren i at den har stor betydning for den økonomiske utviklingen i Norge, og at den har hatt det gjennom flere tiår. Men vi ser også at EU nå prioritererer det jeg kaller en liberalistisk økonomisk utvikling, på veldig mange områder, og at arbeidstakere i hele Europa betaler en veldig høy pris for dette. Vi ser også mer og mer at avtalens forskjellige bestemmelser undergraver et godt norsk arbeidsliv. Avdeling 5, som nettopp ble nevnt, har brutt ut av dette, og jeg vil advare utenriksministeren mot ikke å forstå at dette kan undergrave hele legitimiteten til avtalen også i Norge. Derfor er problemstillingen i denne debatten: Vil regjeringen nå mye mer aktivt bruke avtalens handlingsrom for å stanse denne utviklingen også i norsk arbeidsliv?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Da passer det godt å følge opp det utenriksministeren nå sier, med å peke på betydningen av internasjonalt samarbeid. For vi er også enige om at det er meget vanskelig å tenke seg at nasjonalstatene på selvstendig grunnlag skal håndtere en god, sivilisert utvikling og rettsorden nasjonalt. Da kommer vi til det punktet som jeg synes utenriksministeren går for lett forbi: USAs president hyller jo brexit, og han trekker USA ut av en rekke internasjonale avtaler som har stor betydning for en sivilisert utvikling ikke bare i Europa, men i hele verden – altså det motsatte av det utenriksministeren sa nå i denne replikken, men også fra talerstolen for noen minutter siden. Hun henviste til hva regjeringen gjør med toll, og det er bra. Men spørsmålet i denne sammenhengen er: For å opprettholde legitimiteten til internasjonalt samarbeid er ikke tiden da inne for at regjeringen virkelig markerer politisk avstand til den retningen som Trump-politikken representerer internasjonalt?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
Jeg har også to tanker i hodet samtidig. Det er ingen tvil om at USA er en viktig alliert, og det er ingen tvil om at det er nødvendig å ha et godt bilateralt samarbeid med USA. Men det var ikke det som var spørsmålet. Utenriksministeren svarte ikke på spørsmålet. Spørsmålet var: Er ikke tiden inne for at regjeringen gjør en tydelig politisk markering av at den internasjonale linjen som USA nå følger, er i strid med hele intensjonen om et sivilisert internasjonalt samarbeid og rettsorden, når den amerikanske presidenten aktivt – politisk og retorisk – profilerer en helt annen linje enn det som regjeringen i hvert fall gjør rede for som argumentasjon for sitt aktive engasjement i EU og for EØS-avtalen i denne salen?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2018-11-13:
I debatten vi har, tror jeg det er nødvendig å erkjenne at det selvsagt er slik at EØS-avtalen reduserer norsk selvstendighet på en rekke områder, det er klart at den gjør det. Alle internasjonale avtaler gjør til en viss grad det. Det som er nødvendig å si – særlig når vi hører representanten Moxnes fra Rødt kalle dette for en husmannskontrakt – er at alt dette med økonomien og hva det har betydd for økonomien, er vi enige om, og det har vi jo sett. Men det er også det å spørre seg om: Hva er alternativet til et internasjonalt samarbeid? Er det noen som kan tro at nasjonalstatene i Europa – alle nasjonalstater, da, i tilfelle – alene skal greie å håndtere dette på en bedre måte? Jeg regner med at en ikke vil ha EU, og ikke bare at vi ikke skal være med, en må regne med at ideologien må være at alle skal være selvstendige stater. Det er helt illusorisk og helt umulig å begripe, vil jeg si. Og det vil i alle fall ikke bli bedre, det er ganske åpenbart. Det er dette som er grunnlaget for Arbeiderpartiets standpunkt og støtte til EØS-avtalen. Det å si at det er en husmannskontrakt, tar jeg avstand fra. Men når jeg har sagt det, er det et annet problem som jeg merker at høyresiden og regjeringen ikke respekterer tilstrekkelig i denne debatten, og derfor varer og varer den lenger enn mange ganger før når vi har diskutert EØS-saken. Jeg merket meg at utenriksministeren avviste min påstand om en liberalistisk utvikling i Europa, og hun har lagt seg til en debatteknikk – som jeg synes hun burde venne seg av med – med å si at hun er meget overrasket over at representanten ikke har forstått dette og dette, eller sier at det er litt merkelig at representanten ikke har forstått dette og dette. Det burde hun venne seg av med å si. Men jeg kan si at jeg synes det er litt merkelig at utenriksministeren ikke har sett den liberalistiske utviklingen i Europa, som altså handler om en betydelig forskjellsutvikling hvor rikdommen samler seg på færre og færre hender, og hvor vi får en overnasjonalitet som trigger EØS-avtalens legitimitet. Det burde bekymre høyresiden betydelig. Når det gjelder ESA-dommen nå, jernbanepakken og transporten, reiser det for Arbeiderpartiets vedkommende store spørsmål ved om dette går bra for framtiden. Fagbevegelsen er i ferd med å si nei, og da bør regjeringen virkelig begynne å reagere. Det er litt merkelig at de ikke ser det på en annen måte enn ved å avvise det, slik de gjør i denne debatten. Det er meget alvorlig for EØS-avtalens framtid hvis legitimiteten blir oppspist, slik den er i ferd med å bli.