Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-10-05:
Regjeringens trontale er med rette kritisert for å mangle visjoner og nye ideer. En regjering som har hatt sjansen i snart åtte år og tar sikte på å kjøre videre det samme løpet i fire nye år, må overbevise sterkere enn det vi har sett i disse dagene, for å sikre seg fornyet tillit. Hvilke visjoner er viktige for Norge, som sammenliknet med resten av Europa og store deler av verden er «et land som flyter av melk og honning»? For det første må vi ikke bli oss selv nok. «Rikdommen fra olje og gass skal fortsatt komme alle i Norge til gode», erklærer regjeringen i trontalen. Det er vel og bra. Men det er altfor snevert i en tid da massearbeidsledighet og sosial nød omgir oss på alle kanter. Det blir for smått i en tid da vi vet mer enn noen gang hvordan vi skal gjøre fattigdommen til historie. Norge er rikt velsignet fra naturens side med ressurser. Det er et enormt historisk ansvar denne generasjonen som vi hører til, har for å forvalte disse ressursene. Da blir det for stusselig bare å tenke nasjonal fordeling. Det snakkes mye om at Norge skal være et foregangsland i ditt og datt. Men hvis vi ikke er et foregangsland i global solidaritet, vil både samtid og ettertid med rette kunne felle en knusende dom over et land som i sin rikdom glemte sin egen nære fortid som et fattig land og ble seg selv nok. Trontalen var kjemisk fri for visjoner på dette området. Det beklager jeg. For det andre må vi ikke glemme hvor vi kommer fra. En nasjon uten bevissthet og kunnskap om eget verdigrunnlag kan tross sin materielle overflod være på vei inn i en åndelig og kulturell fattigdom som skaper utrygghet og forvirring. De rød-grønne har gjort sitt beste for å redusere kristendommens plass i skolen. Resultatene i form av kunnskapssvikt på disse sider av nasjonens identitet er allerede å spore. Forståelsen av hvordan språk og kultur er formet av Bibelens bilder og fortellinger, forvitrer. Uten kjennskap til hva tro betyr for flertallet av mennesker i verden, mister vi også viktige nøkler til å forstå og løse konflikter og til å leve sammen i et mangfoldig samfunn. Verdier som nestekjærlighet, tilgivelse og forsoning, respekt for liv og eiendom og uegennyttig omsorg vokser ikke fram av seg selv. De må plantes og dyrkes og hegnes om i hver eneste generasjon. Dette perspektivet var totalt utelatt i trontalen. For det tredje må vi ikke bli et samfunn som forakter det svake i den grad at vi systematisk sorterer det bort. Et samfunn som ikke lenger har plass for barn med Downs syndrom, blir et samfunn preget av menneskelig fattigdom. Det er konsekvensen dersom det åpnes for en systematisk jakt på sykdom eller funksjonshemming hos fosteret – sykdom som ikke kan helbredes eller behandles, men som det er mulig å leve med i et samfunn som inkluderer alle. Sterke krefter vil endre lovgivningen, slik at det ikke bare blir en rett til å velge om man vil ha barn, men også hva slags barn man skal ha. I stedet for å fokusere på barnets rettigheter står nå kampen om voksnes rett til å få barn – med ønskede egenskaper. Vi står ved et alvorlig veiskille i debatten om bioteknologi. Denne saken var heller ikke nevnt i trontalen. Jeg håper det betyr at regjeringen og vår nye helseminister har tenkt å bruke tid og tenke seg grundig om. For meg er det et stort paradoks at det partiet som vil at alle skal med, fører an i utviklingen mot et sorteringssamfunn. For det fjerde må vi som samfunn satse på familien som grunnmuren i trygghet og livskvalitet for både barn og voksne. Under rød-grønt styre er familiepolitikken nesten blitt borte. De fjernet familieministeren og familiedepartementet. De fjernet det meste av kontantstøtten, og et søk på ordet familie i trontalen gir null treff. Det er blitt mer og mer klart at der det før var et krav om at arbeidslivet tilpasset seg familiens behov, er nå kravet snudd trill rundt. Familiene må tilpasses samfunnets forventning om at barna plasseres i barnehage når ettårsdagen er passert. Foreldre som velger annerledes, straffes økonomisk og opplever ofte anklager om at deres valg ikke er til barnas beste. Folk flest ønsker mer tid sammen i familien. Men det de får av denne regjeringen, er institusjonsløsninger, slik at de kan bruke mer tid i arbeidslivet. Det er mulig at dette bidrar til både økt verdiskaping og produktivitet, slik at vi får flere penger til å bygge flere institusjoner, men det gir oss et fattigere samfunn, hvor hjem og nærmiljø tømmes for det levende livet, som er så viktig for trygghet og livskvalitet. Visjonene for Norge må være at vi skal være et land som leder an i solidaritet med dem som sliter med fattigdom, undertrykkelse og sykdom. Vi skal være en nasjon som kjenner sine røtter, og som er trygg i møtet med et økende mangfold, som inkluderer og ikke forakter svakhet, og som forstår å bygge familien som kilde til trygghet og livskvalitet. Da kan vi se våre barn og barnebarn i øynene med glad forventning.