Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-29:
Vi i Venstre hadde egentlig sett veldig fram til denne meldinga, fordi helse er et viktig tema når det gjelder utjevning av forskjeller både nasjonalt og internasjonalt, men også fordi vi oppfatter at regjeringa har stått for et stort skifte på dette politikkområdet. Vi hadde forventet å få synliggjort de faglige vurderingene og prioriteringene som ligger bak det. Så ble vi egentlig litt skuffet over at det ikke er noe veldig av det. Vi savner litt en grundig analyse av det som jeg oppfatter som et skifte fra denne regjeringa, fra såkalt horisontalt delte prosjekter til mer vertikalt delte prosjekter. Her er det foretatt en reell omprioritering, mener jeg. Det kan godt hende at den er riktig, men jeg hadde ventet meg litt mer argumentasjon for den. Vi har tradisjon i Norge for å drive med horisontalt bistandsarbeid – jobbe opp helsesystemene i de ulike landene som vi jobber med. Under denne regjeringa ser vi mer og mer en dreining til vertikal intervensjon, der vi jobber mot spesielle sykdomstyper, f.eks. det som gjøres i forhold til vaksine. Det som vi har jobbet med tidligere, nemlig direkte støtte til fattige lands offentlige tjenester, er nesten totalt tatt ut av plakaten. Man går heller over til støtte til store, globale institusjoner. Mange av dem er preget av en mer kommersiell tankegang og er knyttet opp mot kommersielle interesser. Bondevik-regjeringa prioriterte først og fremst å bygge opp offentlige helsesystemer i fattige land og var faktisk litt kritisk til den kommersialiseringa av helsebistanden som de internasjonale vaksineavtalene, f.eks. GAVI, representerte. Vi i Venstre ser ikke bort fra at det kan være en fornuftig dreining som har skjedd, men når det kom en melding om helse og bistand, hadde vi ventet en litt mer eksplisitt drøfting av hvorfor dette var en riktig prioritering. Det fins noen små avsnitt her og der, til sammen tre–fire sider har vi klart å finne. Punktene 4.2.3 og 4.2.4 har noen sporadiske drøftinger av dette, som jeg oppfatter som et ganske stort skille. De vertikale prosjektene er helt klart mest effektive slik vi vurderer det, hvis en skal vurdere effektivitet krone for krone. Men det har også sine ulemper at man prioriterer slik. Det betyr at man i fattige land drar helsepersonell bort fra det daglige helsearbeid og over på disse prosjektene. Man drar helsearbeidere bort fra «basic» helsejobbing lokalt til f.eks. store vaksineprosjekter eller andre store prosjekter. Det mener jeg er en større prioritering av samfunnet utenfor bistandslandet enn det Senterpartiet snakker om når de snakker om «brain drain». Her går altså vi inn som internasjonalt samfunn og prioriterer hvordan helseressursene skal brukes i hvert enkelt bistandsland ved å drive støtten vår over på den typen prosjekter. I dag har ikke Norge medansvar for noen av helsesystemene i fattige land, sjøl om vi noen steder, slik som i Botswana, har brukt nesten 30 år på å bygge opp det helsesystemet som de har der i dag. Så det jeg savner, er en drøftelse i denne meldinga av hvorfor Norge ikke tar tak i de prioriteringene, og hvorfor man velger å gå inn og nærmest prioritere innad i de enkelte lands helseprioriteringer gjennom å støtte disse prosjektene. Det andre jeg også savner, er at man ikke har en litt mer kritisk holdning, slik Bondevik II-regjeringa hadde, til det å la kommersielle interesser gå inn og være med i den type prioriteringer. Så til de ulike sakene i meldinga. Jeg tror at nesten alle interessegrupper har fått sin del av meldinga. Det eneste jeg ikke kan finne, er mental helse, men kanskje vi kan finne det andre steder. Ellers har man gått gjennom alle de ulike helsetypene, men meldinga drøfter ikke de prioriteringene som man egentlig har valgt å gjøre. Skal man finne regjeringas prioriteringer, må man gå i budsjettproposisjonene. Da ser vi at WHO, UNFPA og UNICEF står på stedet hvil, mens man har gitt veldig store fullmakter til de enkelte prosjektene som går på enkelte sykdommer eller enkelte vaksineprogram. Så jeg hadde nok ønsket meg en stortingsmelding som hadde redegjort for de reelle vurderingene. I hvert fall når man lover penger til kunnskap og forskning, mener jeg at man også burde ha lagt fram her hvorfor dette er de beste måtene å støtte helsebistand på. Når vi også ser hvilke prioriteringer man har internasjonalt når det gjelder forskning og kunnskap, er også disse vaksineprogrammene de som er høyest prioritert, mens breddeprogrammene ikke er det. Så til slutt vil jeg også si litt til noe som Snorre Serigstad Valen nevnte, nemlig at det ligger mange store helseutfordringer i de store klimaendringene. Klimaendringer fører lett til urbanisering, og i Afrika bor i dag halve befolkninga i byer. Det gir enorme utfordringer innenfor matsikkerhet, søppel, vann og sanitære spørsmål. Det er en utfordring for norsk bistand, som tradisjonelt har konsentrert seg om rurale problemstillinger. Vi vet at klimautfordringene kommer til å sette mye av den gamle tankegangen vi har hatt knyttet til bistand, på prøve. Bistanden vil få helt nye utfordringer med klimautfordringa.