trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Nei, jeg mener ikke det er et mål i seg selv at den norske strømprisen skal opp. Jeg mener derimot det er et mål i seg selv å skape trygge forutsetninger for både produsenter og forbrukere av kraft i Norge, sånn at vi får både kraftutbygging og også økt forbruk av elektrisitet for å legge til rette for arbeidsplasser og verdiskaping. Så føler jeg at en av premissene som representanten legger inn i sin problemstilling, er at økt overføringskapasitet til utlandet nødvendigvis vil føre til en høyere strømpris. Sånn er det ikke. Vi har hatt utveksling med Sverige siden begynnelsen av 1960-tallet. Det mener jeg har tjent begge land på en god måte. Jeg mener vi skal ha en pragmatisk tilnærming til utvekslingskapasitet med utlandet der det er samfunnsøkonomien som ligger i bunnen, og i det begrepet ligger selvsagt også både forsyningssikkerhet og pris.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Som jeg redegjorde for i mitt forrige svar, pågår det et betydelig arbeid for å øke utvekslingskapasiteten med utlandet. Det bygges nå en ny kabel til Danmark, det er under utredning en betydelig oppgradering av utvekslingskapasiteten med Sverige, og det er egne kabelprosjekter til både Tyskland og Storbritannia. Samlet sett vil dette representere en betydelig økning av vår utvekslingskapasitet med mange europeiske markeder. Det blir derfor helt feil å framstille dette som at regjeringen og departementet ikke ønsker en sånn utvikling. Jeg mener vi jobber for en fornuftig utvikling og en fornuftig utvekslingskapasitetspolitikk med de øvrige landene i Norden og i Europa.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Om det tenker jeg følgende: Uavhengig av et eventuelt framtidig fullskala CO2-håndteringsprosjekt på Svalbard, i Longyearbyen, er det viktig å møte de miljøutfordringene som skal adresseres der, nå. Det er i alle høve, mener jeg, fornuftig og riktig å rense de utslippene som skjer fra kraftproduksjonsanlegget i Longyearbyen. Jeg kan ikke se – og jeg deler heller ikke analysen knyttet til det – at en rensing av svovel- og NOx-utslipp fra kraftproduksjonen i Longyearbyen er det samme som å utelukke en eventuell senere oppskalering av et renseanlegg på Svalbard.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Jeg vil for det første understreke at det er Justis- og beredskapsdepartementet som har ansvaret for kraftforsyningen på Svalbard, og når det angår hva som konkret skal skje på Svalbard, er det riktig å forholde seg til Justisdepartementet. Som olje- og energiminister kommer jeg ikke til å ta initiativ overfor verken Justisdepartementet eller Klif for at de påleggene som er kommet for å rense utslipp i Longyearbyen, skal få utsettelse eller ikke bli iverksatt. Jeg deler rett og slett ikke analysen av at dette er et gjensidig utelukkende prosjekt.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Eventuelle tekniske utfordringer knyttet til en eventuell bygging av et fullskala CO2-håndteringsanlegg på Svalbard må vi komme tilbake til når Gassnova har lagt fram sin rapport, og når vi har fått tid og anledning til å vurdere det. Jeg mener i alle høve at både regjeringen og Stortinget plikter å adressere de utslippene som skjer her og nå, og den forurensningsproblematikken som allerede eksisterer på Svalbard, uavhengig av framdriften for et CO2-håndteringsanlegg.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Nå ble jeg litt spørrende til problemstillingen. Det regjeringen har foreslått, er at utslippene ved det eksisterende kullkraftverket på Svalbard skal renses, og at man eliminerer NOx og andre lokale utslipp knyttet til det. Det mener vi er det som ligger på bordet nå, og er det som det er nødvendig å ta stilling til i denne saken. Som jeg redegjorde for i svaret til representanten Astrup, mener jeg at det ikke er gjensidig utelukkende knyttet til et eventuelt framtidig fullskala CO2-håndteringsprosjekt i Longyearbyen.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-05-15:
La meg først bare få komme med en bemerkning: En uke etter at verdens største demonstrasjonsanlegg for fangst og lagring av CO2 sto ferdig på Vestlandet, på Mongstad, er det vel kanskje grunn til å reflektere over de store skrittene vi har tatt framover som nasjon knyttet til dette felles målet, også i Stortinget. Så selv om Gassnova skulle konkludere med at dette er et godt prosjekt, og selv om vi politisk skulle konkludere med at det er et godt prosjekt som vi ønsker å iverksette, vil det med de erfaringene vi har fra Mongstad, ta noe tid før et slikt prosjekt er realisert. Jeg mener i alle høve at det er viktig å stoppe de forurensningene som skjer på Svalbard og i Longyearbyen nå. Jeg kan ikke forstå hvorfor man prøver å skape et motsetningsforhold mellom det som kan være et godt fullskala CO2-håndteringsprosjekt på Svalbard, og en nødvendig opprydding av lokal forurensning i Longyearbyen her og nå.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
I forbindelse med den omfattende debatten som foregikk om Hardanger og mastene som skulle bygges der, opplevde jeg at statsråden, som da ikke var statsråd, var veldig klar og tydelig når det gjaldt samfunnets behov for å fremføre nett. Nå har vi en situasjon som er, om ikke av samme karakter, så ligner den litt: striden rundt nettet som skal bygges mellom Ofoten og Hammerfest. Det er trist dersom vi nå skal få utsettelse i årevis fordi det skal foregå rettssaker om det mellom reineiere og den norske stat. Derfor er det viktig å få en rask avklaring. Det er den nordnorske befolkningen og det nordnorske næringsliv som kommer til å lide dersom disse utsettelsene blir omfattende. Jeg etterlyser statsrådens engasjement i denne saken. Kan han gi den samme tydeligheten i striden som nå foregår i Nord-Norge, med tanke på den resolutte, klare tale han kom med i den forrige striden?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Når man lytter til enkelte representanter fra regjeringspartiene, kan det høres ut som at man har litt store visjoner når det gjelder norsk utveksling av strøm til Europa, altså at man ser for seg denne visjonen om Norge som Europas såkalte grønne batteri. Noen av oss er jo litt mer opptatt av å forsyne Europa med gass enn med elektrisitet, men la nå det ligge. Når man lytter til en del av de argumentene og uttalelsene som kommer, virker det nesten som om det er et mål i seg selv at strømprisen i Norge skal øke. Det er riktignok en helt naturlig konsekvens dersom man bygger ut nettet til Europa raskere enn man bygger ut kraft i Norge. Spørsmålet er: Deler statsråden dette synet? Mener statsråden at det er en målsetting i seg selv at norske forbrukere og norsk næringsliv skal betale høyere strøm, all den tid det er en knapp ressurs, eller er han av en annen oppfatning?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Jeg ønsker å henlede statsrådens oppmerksomhet på et viktig punkt, som går på de virksomhetene som får 100 pst. vederlagsfrie kvoter, altså innenfor bransjer som anses for å være utsatt for karbonlekkasje. Det er noen bedrifter som kommer dårlig ut i benchmarking, rett og slett fordi det historiske nivået blir for lavt i forhold til den produksjonen de har per tid. Dette er viktig, dette kan i prinsippet bli et problem for flere virksomheter og norske arbeidsplasser i sin ytterste konsekvens. Hva vil statsråden gjøre for å ivareta disse virksomhetene, sånn at de ikke taper i internasjonal konkurranse?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Takk, president! I forbindelse med behandlingen av petroleumsmeldingen var det et veldig klart og tydelig, samlet storting – også representanter fra statsrådens eget parti – som vektla betydningen av at vi faktisk kan få en høyere utvinningsgrad på eksisterende felt, dvs. haleproduksjon, altså at vi får hentet opp mer av den oljen som er der. Det er tidskritisk. Når man da varsler økt CO2-avgift på norsk sokkel, betyr det også dårligere økonomi i de marginale prosjektene som vi her snakker om. Jeg oppfatter at man i petroleumsmeldingen kommer i strid med Stortingets vilje når man øker CO2-avgiften, noe som vil ramme disse marginale feltene, og vi kan da risikere at oljen ikke blir tatt opp på grunn av at det nødvendigvis blir mer CO2-utslipp på de marginale feltene. Ser statsråden den problemstillingen, og vil han eventuelt imøtekomme den med noen gode tiltak, slik at vi kan få det beste av begge verdener?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Hvis man vil misforstå, så klarer man alltids å gjøre det. Poenget i mitt innlegg – da jeg viste til benchmarking på virksomheter som historisk sett kanskje har en lavere produksjon enn de har i dag og i tiden fremover – er jo nettopp å illustrere at dette er virksomheter som vil få en større kostnad knyttet til sin produksjon som en følge av kvotedirektivet. Det er et faktum, og det betyr at man også er villig til å betale med arbeidsplasser dersom en ikke gjør noen grep for å møte den problemstillingen. Det er et faktum, det er en realitet, og jeg har selv snakket med bedrifter som har tatt opp dette spørsmålet. Jeg oppfordrer alle fra komiteen til faktisk å gjøre det samme. Når det gjelder haleproduksjon, er det et spørsmål om hva prisen blir. Vi har nettopp hørt en debatt hvor alle har tatt til orde for en høyere kvotepris, og samtidig øker man CO2-avgiften. Hvor dette slår ut, er høyst usikkert. Det er nettopp derfor jeg tar opp den problemstillingen – vi må ikke stille oss i den situasjonen at marginale felt ikke blir utbygd i tråd med Stortingets vilje fordi kostnadene i forhold til CO2 blir for høye. Det er hele poenget, og det er ikke spesielt vanskelig å oppfatte. Når det gjelder de 85 prosentene, er det nettopp for å demonstrere og vise at det er greit nok at man vedtar dette direktivet. Men at man knytter implementeringen av de lovvedtakene vi fatter i dag, til et krav overfor EU, synes jeg ikke er urimelig, for det har altså noen konsekvenser for norske virksomheter. Dersom EU, sammen med Sveits og Norge, nå gjennomfører denne type tiltak, strammer til på dette, får det konsekvenser for norske virksomheter. Da må man kunne ta et forbehold om at vi i hvert fall ikke kan praktisere de strengeste reglene i verden, dersom ikke EU – som er vår konkurransepartner – gjør det selv. Det er det forutsetningen bygger på, altså at vi har like kjøreregler som våre nærmeste konkurrenter. For øvrig er Fremskrittspartiet enig med øvrige medlemmer i komiteen om direktivet. Vi stiller oss bak det, men vi ønsker altså å understreke ekstra viktigheten av at norsk industri, norsk næringsliv, ikke får unfair konkurranse. Vi kan komme i den situasjonen – og jeg kjenner til flere bedrifter som kan havne der – dersom man ikke gjør noe for å kompensere, ikke minst det jeg nevnte om negative utslag av benchmarking. Man får velge – skal man ta vare på norske arbeidsplasser, eller er man villig til å ofre norske arbeidsplasser på klimaets alter? Vel, det er i alle fall ikke Fremskrittspartiet med på.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Jeg tar opp problemstillingen, jeg reiser problemstillingen i forhold til de virksomhetene som kommer negativt ut i forhold til benchmarking. Det er en realitet, og det må også komiteen ta inn over seg. Jeg, og Fremskrittspartiet, lanserer ikke noen systemer, vi utfordrer regjeringen til faktisk å ta ansvar for de bedriftene dette kommer til å ramme, for det kommer til å skje, og det vil få konsekvenser for norske arbeidsplasser. Når det gjelder CO2-avgift, gjenstår også det å se. Men det er en advarende pekefinger fra vår side mot hvor man kommer til å legge seg, om man eventuelt bør ha noen egne regler i forhold til marginale felt. Jeg mener det må være lov å stille denne type spørsmål, for dette er veldig viktig. Jeg registrerer at man kan diskutere økonomi så mye man vil, men i saken står det altså at beregninger som er gjort av økonomiske konsekvenser for Norge, er usikre. Nettopp usikkerheten er det jeg vil til livs.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2012-05-15:
Høgre har lenge etterlyst ei nettmelding som kunne leggje tilhøva til rette for ei raskare utbygging av straumnettet, og der ein på same tid tek omsyn til dei negative konsekvensane nye kraftlinjer har for miljø og nærføring til busetnad. Ein viser til dei store konfliktane som har vore kring bygging av nye kraftlinjer i sentralnettet dei siste åra, og det er viktig å ta lærdom av dei erfaringane ein har frå utbygginga av både nye 420 kV-linjer i Hardanger og Ørskog–Sogndal. I meldinga blir det peika på at det skal vurderast visuelle verknader og påverknad på naturmangfald, verneområde, kulturminne, friluftsliv og reindrift ved bygging av nye kraftlinjer. Kraftlinjer har også store konsekvensar ved nærføring til busetnad, og desse omsyna må vegast opp mot kvarandre ved bygging av nye linjer. Bygging av nye kraftlinjer gjennom verna område kan ha store konsekvensar for verneverdiane og vernegrunnlaget. I Ålfoten i Sogn og Fjordane blei grunneigarane nekta å byggje nokre hundre meter med skogsveg, men Statnett fekk planleggje ei gigantisk kraftgate gjennom same området. Høgre meiner spørsmålet om vern må takast opp til ny vurdering dersom ein vel å byggje linjer gjennom verna område, og at vernet må opphevast dersom utbygging fører til at vernegrunnlaget fell bort. Dersom ein vel å leggje nye kraftlinjer inn til busetnad, er det viktig å leggje til rette for å redusere ulempene for dei som bur i desse områda. Det kan t.d. vere å leggje jordkabel på kortare strekningar eller å trekkje linja lenger vekk frå busetnaden. Kraftnettet skaper også stor uro og frykt for konsekvensane av elektromagnetisk stråling. Det er viktig å gjere tiltak som reduserer faren for elektromagnetisk stråling ved bygging av nye linjer og legging av jordkablar. Dette gjeld særleg ved nærføring til skular og barnehagar og område der barn og unge oppheld seg. I Eikefjord i Flora kommune blei den nye 420 kV-linja mellom Ørskog og Sogndal flytta nærare busetnaden og skulen ved klagehandsaminga. Innbyggjarane og kommunen protesterte kraftig på dette og bad om at det blei føreteke nye målingar av strålingsfaren. Det fekk dei ikkje lov til. Det skaper frykt, usikkerheit og frustrasjon, og slik skal det ikkje vere. Høgre meinar at det må føretakast målingar av elektromagnetisk stråling ut frå normallast og maksimal last av linja eller jordkabelen, i tillegg til dagens gjennomsnittsmålingar, for å skape tryggleik for dei innbyggjarane som får desse anlegga inn til sine nærområde. Vi har dei siste åra sett store protestar mot utbygging av straumnettet mange stader. Dette kjem av at det ikkje har vore tilstrekkeleg tillit mellom offentlege styresmakter og dei som desse linjene vedkjem. Det er viktig å arbeide aktivt for å skape tillit, og då er dei nye tiltaka når det gjeld konsesjonshandsaming, ein god reiskap til det.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Et solid og stabilt strømnett er av den største viktighet i dagens samfunn. I så måte har vi blitt veldig sårbare. Hele samfunnet blir helt handlingslammet hvis strømmen faller ut. Vi som har levd en stund, og som vokste opp i Bygde-Norge i 1950- og 1960-årene, husker helt andre forhold. Da var det ganske vanlig at det oppsto strømbrudd, og at det kunne vare i lang tid. Kvaliteten på strømleveransene var heller ikke noe å rope hurra for. Jeg husker godt at min mor måtte steke brød og kaker om natten, når forbruket var så lavt at dette var mulig, og slik at ikke bedriftene skulle få problemer. Dette er noe å tenke over når folk roper etter mer strøm til sine elektriske apparater, men ikke vil se en eneste mast eller kabel i landskapet. Strømnettet har gradvis blitt bedre, men samtidig har jo også forbruket eksplodert. Det brukes nå strøm til mange gjøremål – privat og i bedrifter – som for få år siden var utenkelig. Vi må alle være tilfreds med at regjeringen nå tar sterke grep for å øke kapasiteten og for å bygge om deler av nettet. Når vi vet at dagens nett ble bygd på 1950-tallet og fram til 1980-tallet, forstår vi at det er behov for betydelige reinvesteringer. Uten en skikkelig strømforsyning kan viktige verdier i hele samfunnet stå på spill. Vi gjør lite med ny fornybar energi dersom den ikke når ut dit der verdiene skapes, og der folk bor. I Nord-Norge har vi store naturressurser, og vi har et stort potensial for fornybar kraftproduksjon. Vi har store muligheter for småkraft, vi har masse vind, vi har bølger, og vi har tidevann. Jeg er en av dem som har tro på en kraftig økning i petroleumsaktiviteten i nord, og jeg forventer stor aktivitet knyttet til framtidig gruvedrift. Dette vil skape store ringvirkninger – skape grunnlag for mye annen næringsvirksomhet i landsdelen og for økt bosetting. Til dette trenger vi kraft, og da må kraften føres fram.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Stortinget skal nå behandle et representantforslag om etablering av kullkraftverk med fullskala fangst og lagring av CO2 på Svalbard. Vi er alle kjent med de store utfordringene som er knyttet til utslipp av klimagasser og til de miljøtruslene som dette fører med seg. Derfor har også regjeringen som hovedmålsetting å utvikle fremtidsrettede og effektive teknologier for CO2-håndtering, og jeg er glad for at en samlet komité støtter denne hovedmålsettingen. På Svalbard er det nedlagt et betydelig arbeid for å se på hvordan et eventuelt nytt kullkraftverk i Longyearbyen også kan brukes som et demoprosjekt for fangst og lagring av CO2. Dette er noe en samlet komité ser med stor interesse på. Det er liten tvil om at kull i overskuelig framtid er den eneste realistiske energikilden for produksjon av kraft og varme på Svalbard. Dagens kullkraftverk i Longyearbyen er nå 30 år gammelt og trenger utvilsomt en oppgradering for å kunne sikre framtidig varme- og kraftproduksjon. Vi er også kjent med at dette kraftverket har fått pålegg fra Klima- og forurensningsdirektoratet om å bygge et nytt renseanlegg. Derfor ser en samlet komité med interesse på forslaget om å kombinere denne oppgraderingen med etablering av et demoprosjekt for fangst og lagring av CO2. Komiteen har også merket seg at et slikt demoprosjekt har fått støtte lokalt på Svalbard av UNIS, Bydrift Longyearbyen og Lokalstyret, og at prosjektet også støttes av SINTEF, Bellona og Zero mfl. På grunn av Svalbards særstilling når det gjelder miljømessig sårbarhet, er dette forskningsarbeidet av særlig viktighet. Derfor er det her flere spørsmål som må utredes nærmere når det gjelder dette prosjektet. Det gjelder både energibehov, teknologi og klimapotensial. I brev til komiteen av 6. mars i år har statsråden på en god måte redegjort for dette. Statsråden mener i denne forbindelse at søknaden om en forstudie bør kunne vurderes gjennom CLIMIT-programmet. Det er også ønskelig å avvente Gassnovas utredning om mulighetsrommet for realisering av fullskala CO2-håndteringsprosjekter før det tas endelig stilling til enkeltprosjekter av denne karakter. Den langsiktige planleggingen av energiforsyningen er i denne sammenheng meget viktig. Derfor er det nå viktig og nødvendig å komme i gang med en helhetlig utredning som omfatter både energiforsyning og rensekrav når det gjelder Svalbard-samfunnet. Jeg vil tro at dette også er viktig for å kunne bevilge midler fra det såkalte CLIMIT-programmet. Jeg har stor tro på dette tiltaket, men her er det viktig å gjøre tiltakene i riktig rekkefølge. Når det gjelder de øvrige merknader og forslag fra mindretallet, regner jeg med at dette blir begrunnet av de partiene som står bak dette.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Jeg merket meg at representanten Utsogn fra Fremskrittspartiet sa at det var bra at jeg mente at kull i uoverskuelig framtid er den eneste realistiske energikilden for produksjon av kraft og varme på Svalbard, selv om vi skulle ha gått imot merknaden. Jeg forstår at det er vanskelig å komme inn som vararepresentant i en sak som er under arbeid, og måtte gå inn i debatten. Så jeg skal nøye meg med bare å understreke det som representanten Astrup sa, at det var en samlet komité som sto bak den merknaden. Jeg ser ikke de store motsetningene i Stortinget i denne saken. Det eneste som skiller her, er at opposisjonen vil igangsette prosjektet her og nå. Jeg tror både prosjektet og vi her i Stortinget vil stå oss på å ta tingene i riktig rekkefølge. Jeg har stor tro på dette prosjektet, og jeg har tro på en realisering av dette prosjektet. Jeg er ikke i tvil om at departementet og fagetatene vil samarbeide godt med Svalbard-miljøet for å finne en løsning som er tjenlig for alle parter – ikke minst for miljøet på Svalbard. Vi vet at dagens kraftverk i Longyearbyen er over 30 år, som det har blitt sagt her, og det gjør også at det er viktig å holde dette arbeidet i gang slik at man kan komme videre. Jeg er enig med statsråden i at forslaget fra opposisjonen er konstruktivt, og jeg er sikker på at det vil bli løsninger som alle er tilfreds med. La meg til slutt bare bekrefte det representanten Astrup sa i sitt innlegg, at saken skal vedlegges protokollen, noe som i praksis betyr at dette er en sak som det skal arbeides videre med.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Det reviderte kvotedirektivet utvidar og forbetrar EUs kvotesystem. Direktivet gjeld for komande periodar på åtte år, frå og med 2013. Direktivet byggjer vidare på det eksisterande kvotesystemet, men er på fleire område betydeleg endra. For det første vert systemet utvida til å omfatte fleire sektorar og fleire klimagassar. For det andre vert ambisjonsnivået auka ved at den samla kvotemengda vert sett lågare. For det tredje vert graden av harmonisering større, m.a. for å sikre like konkurransevilkår i Europa. Eg ønskjer å understreke kor bra dette systemet er for miljøet ved at det vert sett eit tak for dei samla utsleppa frå verksemder i heile Europa, og kor viktig det er at Noreg er med på det frå oppstarten. Norsk deltaking i EUs kvotesystem er eit av våre viktigaste verkemiddel for å redusere utsleppa av klimagassar. Auken i den felleseuropeiske kvotemengda som følgje av Noregs deltaking i systemet vert vurdert til å vere på 145 millionar kvotar over perioden 2013–2020. Norske utslepp er forventa å verte høgare enn det. Noregs deltaking i kvotesystemet vil bety at dei årlege utsleppa innanfor systemet vert lågare enn dei ville ha vore om Noreg ikkje deltok. Dersom utsleppa frå norske kvotepliktige verksemder vert som forventa, vil Noreg i 2020 bidra til at dei samla årlege utsleppa frå Noreg og EU vert om lag 11 millionar tonn lågare enn dei ville ha vore om Noreg ikkje deltok i dette systemet. Samtidig vil Noreg arbeide for å gjere systemet betre. Prisen på kvotar ligg no på eit svært lågt nivå. Regjeringa vil derfor arbeide for at EU skal stramme inn på den samla mengda kvotar. Det er fleire måtar å gjere dette på. Eg merkar meg med interesse at spørsmålet om innstramming no vert diskutert ganske breitt i EU. Når det gjeld andre delar av kvotesystemet, t.d. reglane for tildeling av vederlagsfrie kvotar, har norske myndigheiter ønskt å følgje EU. Noreg og EU- kommisjonen har òg ønskt at prosessen for tildeling av kvotar til norske verksemder skal følgje same tidsskjema som i EU. Det bør vere eit klart mål at direktivet vert gjennomført i norsk rett tidsnok til at Noreg kan gå inn som ein integrert del av det felleseuropeiske systemet. Eg er oppteken av at norske verksemder skal få tildelt kvotar samtidig med verksemdene i Europa, m.a. for å sikre like konkurransevilkår. For at dette skal vere mogleg, vil direktivet måtte gjennomførast i norsk rett før det er innlemma i EØS-avtalen. Eit lovforslag til gjennomføring av det reviderte kvotedirektivet har alt vore på offentleg høyring. Høyringsinstansane er i all hovudsak positive til at direktivet vert innlemma i EØS-avtalen utan at det vert gjort spesielle unntak for Noreg, og det har ikkje kome vesentlege innvendingar mot lovforslaget. Dei foreslåtte endringane i klimakvotelova vil gje rettsleg forankring for ei rekkje prosessar som må vere ferdigstilte før sommaren 2012. Takk vere Stortingets raske behandling av saka skal det no vere mogleg for Noreg å verte ein del av systemet allereie frå starten av.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Det er riktig at det har vore ein omfattande prosess både i EU og i Noreg om korleis ein skulle utforme kvotesystemet, korleis ein skulle setje såkalla benchmarking, altså grunnlaget for å berekne kvotar og kva bedriftene skulle ta med seg. Eg trur ein må kunne seie at nesten uansett korleis ein måtte ha gjort det, er det utruleg vanskeleg å finne eit system som er heilt rettferdig og rimeleg for alle. I alle fall er det vanskeleg å finne eit system der alle kjem godt ut. Derfor er eg òg merksam på at bedrifter kjem ulikt ut av den metoden som er vald. Det første å seie er at det at ein får vederlagsfrie kvotar, er eit bidrag inn i det. Det andre som det er verdt å vere merksam på, er at i den proposisjonen – ein av dei som nettopp vart overleverte her – skriv regjeringa at vi vil ta i bruk den såkalla karbonpriskompensasjonsmekanismen, som ein no arbeider med i EU, og at vi vil kome tilbake til ei innramming, for å ta den indirekte kostnaden som er. Eg vil likevel vektleggje at industrien har vore veldig positiv til EUs kvotesystem, trass i dei utfordringane.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Det som eg iallfall veit er Stortingets vilje, gjennom omfattande vedtak, og som òg er regjeringas vilje, er at vi skal redusere norske og globale CO2-utslepp. Grunnen til at vi i klimameldinga har foreslått for Stortinget å auke CO2-avgifta, er at vi veit at dette er eit viktig bidrag til å redusere klimagassutsleppa frå norsk offshorenæring, frå petroleumsnæringa. Så er det òg slik at vi for tida har ein svært låg kvotepris – langt lågare enn det ein rekna med og la til grunn for få år sidan. Sist eg sjekka, for nokre dagar sidan, var han nede på 40 kr. Det kan vere litt annleis akkurat i dag, det har eg ikkje sjekka. Så det nivået på samla kvotepris og avgift som vi no legg opp til, er likevel ikkje høgare enn det vi hadde i mange år tidlegare. Men vi må opp på det nivået for at det skal bite, og næringa har gjeve uttrykk for at det er handterleg for dei. Eg ser fram til den dagen Stortinget vil vedta dette. Stortinget vil då få moglegheit til å seie om dei er einige i regjeringa sin politikk på dette området.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Eg fekk berre lyst til kort å påpeike noko som eg trur er viktig for at eit anna inntrykk kan setje seg: All mi erfaring frå arbeid med norsk industri, men òg alt det materialet vi har frå høyringsrundane, peiker eintydig i ei retning. Det er at norsk industri er tilhengar av ein velfungerande europeisk kvotemarknad og av å få ein meir velfungerande kvotemarknad som harmoniserer regelverket betre. Norsk industri meiner dei godt kan handtere konkurransen på like vilkår med andre europeiske land. I den grad dei har noko å utsetje, er det at den marknaden ikkje er større, og at ein i størst mogleg grad ønskjer å få liknande system som er endå breiare enn i EU. Så eg trur at dette er eit verkemiddel som fungerer for norsk industri, fordi dei er konkurransedyktige. Det er derfor dei gjev så tydeleg støtte og tydelege signal om det. Det trur eg òg er grunnen til at ein i all hovudsak gjev full støtte til at vi deltek i kvotemarknaden i den oppdaterte versjonen frå no av.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Det bør vere eit mål at vi kan gjennomføre rettsakter i eit rimeleg tempo her i Noreg. Eg vil ikkje karakterisere det som eit generelt samfunnsproblem at Noreg brukar spesielt lang tid på å gjennomføre rettsakter. Tvert imot viser europeisk gjennomgang som har vorte gjord, at vi er spesielt dyktige til å implementere rettsakter, viss ein ser generelt på det breie biletet. Så vil eg òg peike på at i dette tilfellet, som representanten sikkert høyrde av gjennomgangen, gjekk det mest tid frå Noreg melde det EØS-relevant og alle EFTA-land hadde meldt det EØS-relevant, til det vart behandla i EØS-komiteen. Så det er riktig at det har gått nokre månader etter EØS-komiteens behandling før vi har lagt det fram, men det er ikkje den vesentlege tida her. Det er dei åra som er imellom, frå vi behandla det som EØS-relevant, og til EØS-komiteen vedtok det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Dei siste vekene har lært meg at representanten Astrup er særs oppteken av at saker tek lang tid og når dei vert lagde fram, meir enn å kritisere innhaldet i dei, så eg skal førebu meg godt i framtida på dei spørsmåla om tidsperspektivet. No trur eg at eg nøyer meg med å seie at det var ukjent for meg at ei sånn beskriving låg ute, så det har eg ikkje lyst til å kommentere før eg har fått gått inn i det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Ja, eg er oppteken av at vi skal gjennomføre EØS-rettsakter i Noreg i eit rimeleg tempo. Men igjen vil eg vektleggje at når ein samanliknar land i Europa, er jo det som kjenneteiknar Noreg, at vi er relativt dyktige til å gjennomføre det i eit rimeleg tempo, og i all hovudsak innanfor gjeldande fristar. Så skal eg sørgje for å ha vanleg oppmerksemd på at òg Miljøverndepartementet følgjer opp dette. I den grad det kan bidra, vil eg seie at denne replikkrunden nok vil få meg til å minnast dette spørsmålet i framtida.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Saksordføraren brukte mesteparten av tida si på å fokusere på den tida som har gått før direktivet blei lagt fram for Stortinget. Eg skal ikkje kommentere det. Eg vil berre vise til det svaret statsråden tidlegare har gitt på spørsmål frå komiteen, og statsråden skal jo òg ha eit innlegg seinare, så eg reknar med at han i så fall vil kommentere det. Elles sluttar eg meg til det saksordføraren sa om innhaldet i direktivet. Som saksordføraren sa, er det ein einstemmig komité som innstiller på å samtykkje til EØS-komiteens avgjerd om å innlemme EUs fjerde luftkvalitetsdirektiv i EØS-avtala. Det er bra og nødvendig at både Noreg og EU er opptekne av kvaliteten på den lufta som vi alle skal puste inn. Partiklar eller svevestøv er svært skadeleg, kanskje særleg for dei som er plaga av astma og allergi – ofte er det kanskje òg ein årsak til at ein får astma og allergi. Ein ser i mange storbyar rundt omkring at folk går, joggar eller syklar med munnbind. Eg må seie at det er ille at vi har stelt oss slik at utslepp frå biltrafikk, oppvarming, fyring og andre ting gjer at det er helsefarleg å ferdast ute. Det er heldigvis ikkje så ille i Noreg som i mange store byar rundt omkring. Men jammen merkar ein det òg her, iallfall i periodar. Det er derfor god grunn til å helse velkommen alle tiltak som kan betre luftkvaliteten. Om dette direktivet òg bidreg til det, er det veldig bra. Iallfall er det det som er målet med direktivet, slik det er skissert, nemleg å betre helsa til folk i område med mindre god luftkvalitet. Direktivet regulerer diverse stoff som kan vere helseskadelege å puste inn. Så langt har Noreg i tur og orden innlemma dei ulike luftkvalitetsdirektiva i EØS i forureiningsforskrifta sidan rammedirektivet kom i 1996. Det er veldig bra at det er gjort. Direktivet som vi no innlemmar, er først og fremst ei samanslåing og ein revisjon av dei førre direktiva, men det er nye mål og krav til små partiklar. Elles får det etter det eg kan sjå, ikkje dei heilt store konsekvensane. Forureiningsforskrifta har jo allereie krav til større partiklar. For å få gjort noko, for å få redusert utsleppa, trengst det overvaking. Det blir lagt opp til styrkt overvaking. Som saksordføraren var innom, blir kostnadane tekne over dei årlege budsjetta. Dette er positive og nødvendige tiltak. Det er gode grunnar for å innlemme dette direktivet.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Det er en enstemmig komité som understreker viktigheten av at den helhetlige tilnærmingen som hospicefilosofien bygger på, med omsorg, omtanke, pleie og behandling til alvorlig syke og døende personer med pårørende, er viktig å bygge videre på og implementere i helsevesenet og samfunnet generelt. Hospice er et begrep og et tiltak som i dag er fjernet i Nasjonal handlingsplan med retningslinjer for palliasjon i kreftomsorgen. Vi hører statsråden fortelle at det nå arbeides med en ny veileder, som har vært ute til høring. Hvordan ser statsråden for seg at hospice som begrep og tiltak skal kunne revitaliseres i tråd med komiteens ønsker?
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Jeg fikk et par spørsmål fra representanten Dåvøy. Det ene gikk på at vi ikke hadde nevnt dette før – referansen til Omsorgsplan og Kompetanseløftet. Det mener jeg positivt er feil. Det står i innstillingen, med henvisning til brevet fra statsråden, at vi slutter oss til det brevet. I de planene vi henviser til, står det ganske utførlig omtalt. Det andre spørsmålet var: Det koster også penger for regjeringspartiene, og hva har vi fått til? Jeg kan bekrefte at det koster penger – det er ganske dyrt, rett og slett. Fra 2005 til 2011 var det en økning på 22 000 årsverk i helse- og omsorgssektoren. Det koster penger. Da vi gikk inn og sjekket, var det i 2011 i det store og hele en årsverksøkning av ansatte med helse- og sosialfaglig utdanning. Vi bevilger årlig 300 mill. kr til kompetansetiltak gjennom Kompetanseløftet 2015. Det har ført til at 14 000 ansatte i perioden 2007–2011 har gjennomført grunn-, etter- og videreutdanning. Så langt i år er 8 700 under opplæring gjennom de tiltakene. Vi har etablert en egen kompetansesatsing innen lindrende behandling og omsorg, som vi her diskuterer, som årlig får 16 mill. kr til å utvikle kompetansehevende tiltak ute i kommunene, gjerne knyttet til utviklingssentrene i hvert fylke. Mange av de sentrene jobber veldig konkret med lindrende behandling og omsorg ved livets slutt. Det fokusskiftet som har vært bare de siste årene på det feltet, er ganske imponerende. Jo, vi gjør mye. Det som er litt overraskende, er at dette ikke har like stort fokus fra forslagsstillerne, all den tid dette er en konsekvens av forliket med Kristelig Folkeparti og Venstre for noen år tilbake. Det var jo det som var noe av byggesteinen for Kompetanseløftet 2015. Vi er i gang, vi leverer år for år, og målet er at planen i denne runden skal være sluttført i 2015, både Omsorgsplan og Kompetanseløftet.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-05-15:
Høyre er opptatt av å få bygget opp kompetansen ute i kommunene og også innen denne omsorgen. Vi peker jo på i innstillingen at undervisningssykehjemmene har en særlig viktig rolle i dette kompetansebyggende arbeidet, sammen med den kompetanseoppbyggingen som vi har i palliative enheter. Akkurat undervisningssykehjemmene har en viktig rolle også i kommunehelsetjenesten og i omsorgstjenester generelt. Mitt spørsmål er om statsråden har noen planer om, eller om hun vil sørge for, at det etableres flere undervisningssykehjem.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-05-15:
Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet og flere pasientorganisasjoner mener det er uheldig at pasienter med behov for rehabilitering ikke har et system som sikrer dem valgfrihet, da dette kunne gitt både bedre kvalitet og raskere behandling. Jeg må si at jeg synes statsråden er ganske bastant i sin avvisning av forslagene her, og jeg har også registrert det hun sier i brev til komiteen, at valg av tilbud i private opptrenings- og rehabiliteringsinstitusjoner ikke sikrer pasientene helhetlige og tilpassede habiliterings- og rehabiliteringstjenester. Jeg må be om veiledning fra statsråden om hvor hun kan finne denne dokumentasjonen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2012-05-15:
Jeg fikk ikke svar på spørsmålet mitt, og derfor ønsker jeg å gjenta det: Hvor kan vi finne dokumentasjon på at fritt rehabiliteringsvalg ikke sikrer pasientene et godt tilbud?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-05-15:
Jeg har vært på en rekke avdelinger for hospice, spesielt i sykehus, ikke fordi vi har veldig mange av dem – jeg tror jeg har vært på dem vi har. Det er helt riktig det som representanten Kjersti Toppe tok opp. Jeg skal ikke gjenta det, men i hvert fall samtlige steder jeg har vært, sier man at stykkprisfinansieringen slik den er utformet, ikke ivaretar godt nok – skal vi si – økonomien i det å behandle døende pasienter, fordi de ofte trenger svært, svært lange behandlingsløp, i alle fall når de er inneliggende på sykehus. Jeg har lyst til å henvise til forslaget vårt, som ikke nødvendigvis sier at vi skal fjerne stykkprisen verken i dag eller i morgen, men få en vurdering av den. Mitt spørsmål er egentlig om statsråden kunne tenke seg å gå litt mer inn i dette, i og med at også Stortinget som helhet har vært opptatt av dette tidligere, og se om det finnes andre løsninger.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-05-15:
Da takker jeg representanten Thomas Breen for en god gjennomgang av noe av det som vi fikk frem i forliket vårt i 2007 – det er veldig bra. Jeg har et ønske om å si litt om palliasjon og barn. Barn som har alvorlige og livstruende sykdommer og livsbegrensende tilstander, har også et stort behov for lindrende behandling i vårt samfunn, noe en samlet komité påpeker i innstillingen. Saksordføreren var òg inne på dette. Komiteen viser til at barn som er døende, og dør, kan være et av de vanskeligste temaene i helsevesenet. Det kan gi langvarige sår også før barnet dør. Organisasjonen Ja til lindrende enhet og omsorg for barn gjør en formidabel innsats for å få en helhetlig og nødvendig palliativ omsorg for barn og unge. Lindrende behandling for barn må ses på helt spesifikt. Ja til lindrende enhet og omsorg for barn sier følgende: «En aktiv og total(...) tilnærming til lindrende omsorg for barn starter fra diagnosen eller anerkjennelsen om livstruende sykdom(…)(…)(…) gis fra dager, måneder til år.» (...) (…) (…) (…) De sier videre: «Palliativ behandling og omsorg verken fremskynder døden eller forlenger selve dødsprosessen, men ser på døden som en del av livet, og gir liv til et liv.» Internasjonalt har det skjedd en del de siste årene når det gjelder palliativ omsorg til barn. En rekke land er kommet langt i sitt arbeid. I 2005 ble The International Children’s Palliative Care Network etablert. Den norske organisasjonen som jeg nevnte, er med i denne organisasjonen. Det anslås at i alle fall tusen barn i Norge har behov for lindrende omsorg. Palliativ omsorg for barn krever både kompetanse og standarder, eller retningslinjer, for arbeidet. Statsråden var òg inne på at det nå utarbeides retningslinjer for palliativ omsorg til barn. Til nå har vi manglet det her i landet. Det er veldig positivt at det arbeidet nå er i full gang, og at statsråden sier at disse retningslinjene vil være ferdige i 2013. Disse vil være kunnskapsbaserte anbefalinger som vi virkelig trenger. Jeg har lyst til å avslutte med å takke statsråden for å ha satt i gang dette viktige arbeidet relatert til barn.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-05-15:
Det pågår et arbeid – ikke i Helsedepartementet, men statsråden er kjent med det – når det gjelder samfunnskontrakt opp mot de ideelle, og der skal det skapes forutsigbare rammer, også for rehabiliteringsinstitusjoner. Mitt spørsmål til statsråden er egentlig om dette arbeidet snart er ferdig og finner sin løsning. Bakgrunnen for det er, som jeg sa i mitt innlegg også, at det er en del rehabiliteringsinstitusjoner, non-profit, som i disse dager faktisk går for halv maskin, og som er meget bekymret for om de klarer å overleve dette året. Så spørsmålet er om man kommer i havn med dette i løpet av kort tid. Jeg føler av og til at statsråden er i ferd med å si at vi overtar for de private og bygger opp nytt i det offentlige. Jeg håper det ikke er det som skjer.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2012-05-15:
Høgre foreslår i denne saka at ein skal innføra fritt rehabiliteringsval i Noreg, der personar med rett til rehabilitering fritt kan velja mellom kvalitetssikra institusjonar innanfor eit transparent system med offentleg finansiering. Senterpartiet vil understreka at private rehabiliteringsinstitusjonar er ein viktig ressurs i rehabiliteringsarbeidet, at dei er eit viktig supplement til det offentlege helsevesenet, og at dei framleis skal ha ein sentral plass. Statsråden har i sitt svarbrev til komiteen på ein veldig god og klar måte gjort greie for at habilitering og rehabilitering er ein prosess der det er viktig at ulike aktørar deltek, også andre aktørar i andre sektorar enn helsesektoren, eksempel er opplæringsetaten og Nav. Det skjer rehabilitering både i kommunehelsetenestene og i spesialisthelsetenesta, det skjer gjennom ambulante team, og det skjer gjennom lærings- og meistringssenteret bl.a. Kva slags tiltak som er nødvendige i kvart enkelt tilfelle, må vurderast i kvart enkelt tilfelle. Vi kan vera einige om at mykje kan og må gjerast for å styrkja rehabiliterings- og habiliteringsområdet ytterlegare, men vi er ueinige i at det er hensiktsmessig å innføra ei ordning med fritt val av tilbod for å klara dette. Det er òg ei utfordring i forhold til ei utvikling med ytterlegare rettsbaserte helsevesen i staden for å sjå på kva slags behov som finst, og laga tilbod som dekkjer det. Riksrevisjonen sin rapport som kom om rehabilitering, viste kva slags utfordringar vi har, og ein av dei tinga som kom fram der, var at det i dag er veldig stor variasjon mellom regionane når det gjeld talet på pasientar som får rett til fysikalsk medisin og rehabilitering. I 2010 fekk 1 pst. av pasientane innan fysikalsk medisin og rehabilitering ved Sykehuset Telemark rett til nødvendig helsehjelp. Til samanlikning fekk 90 pst. av pasientane ved Helse Førde slik rett. Dersom ein på eit slikt grunnlag skal innføra rett til fritt rehabiliteringsval, vil det slå veldig skeivt ut. Fritt rehabiliteringsval er jo å kopiera ordninga med fritt sjukehusval. Vi har nettopp hatt ein riksrevisjonsrapport på den òg, og han viser at ordninga har sine klare svakheiter. Det er ei ordning som favoriserer ressurssterke pasientar, og ho favoriserer pasientar med høg inntekt og utdanning som kan det å klaga. Det som Høgre foreslår, kan vera eit steg på vegen mot eit endå meir byråkratisk helsevesen, der det er dei pasientane som kan det å klaga, som vinn fram. Derfor er eg veldig einig i svaret frå statsråden, at det er på andre måtar vi skal styrkja rehabiliteringsfeltet enn å gi ytterlegare klagemoglegheiter til pasientane.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Jeg har sett gode hospicetilbud som det står all respekt av – både de som jobber der, og måten de har innrettet tilbudet på. Det som er viktig for meg, er at de som har behov for det, får en god palliativ omsorg som er bygget på kompetanse, og som er bygget på en organisering som passer den enkelte, enten det skjer hjemme, i sykehjem eller i sykehus. Det er slik at 95 pst. av de pasientene som får palliativ behandling, f.eks. på sykehus, er kreftpasienter. Derfor er det jeg har vært opptatt av at dette må tas med også i den nye kreftstrategien.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Slik jeg har forstått det fra oppstarten av, har det vært meningen å ha ett i hvert fylke. Det viktige med disse utviklingssykehjemmene, som tidligere var undervisningssykehjem, er nettopp at de skal kunne utvikle gode tilbud og drive kompetanseoverføring til andre sykehjem. Det har jeg også sett mange gode eksempler på, men jeg har lyst til å understreke at det er ikke det eneste stedet hvor man kan bygge opp kompetanse. Jeg nevnte at vi har satt av egne penger på budsjettet til kompetanseoppbygging. Jeg synes det er veldig viktig å få til en kompetanseoverføring til andre på bakgrunn av det gode arbeidet som gjøres i palliative enheter, og også satsingen på ambulante team, som er en satsing mellom sykehuset og kommunen, og som er viktig for at man skal ha en større fleksibilitet i tilbudet til dem som har behov for og ønsker det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Det kan godt hende at det er klokt å se på finansiering innenfor mange ting, kanskje innenfor dette området også. Hvis årsaken er at man ikke får et godt nok tilbud, så er det veldig alvorlig. Jeg har sett flere av disse tilbudene. Vi har alle våre erfaringer og opplevelser, men jeg har aldri opplevd at det har vært snakk om økonomi når man har hatt behov for et godt palliativt tilbud på et av sykehusene våre, heller ikke når det har vært et av de ideelle sykehusene, som for alle praktiske formål er en del av det offentlige helsevesenet. Det som er viktig, er at vi finner den gode kvaliteten på dette tilbudet, den riktige kompetansen, den riktige organiseringen, slik at det tilfredsstiller den enkelte og de pårørende på en god måte og også imøtekommer den enkeltes ønske om hvor de vil avslutte livet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Det som regjeringen er opptatt av, er at rehabiliteringen skal være en del av en prosess. Det skal være basert på medisinskfaglige anbefalinger og kriterier. Det er nettopp derfor vi mener at når noen er vurdert for rehabilitering, skal det være en del av den prosessen som spesialisthelsetjenesten ivaretar. Så må jeg si at mye rehabilitering skjer i kommunene. Jeg var senest i går på Aker, som har fått et fantastisk flott rehabiliteringstilbud, kommunalt, som kommunen og spesialisthelsetjenesten skal samarbeide om. Det er veldig viktig, det er et veldig bra tilbud for mange pasienter, og denne typen mer lokale tilbud er det viktig også å satse på fremover.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Når jeg sier at det i dag er bevilget 200 mill. kr til private og ideelle institusjoner – og det er en lang rekke av dem – for å betale pensjonskostnader, er det fordi vi satser på denne typen institusjoner. De er – for alle praktiske formål – et veldig viktig supplement til det offentlige helsevesenet, som vi er opptatt av å ivareta. Men vi er uenig i det forslaget som fremmes her, når det gjelder måten å gjøre dette på. Det høres tilforlatelig og veldig greit ut med fritt brukervalg, men skal du klare å ha kontroll over både kapasitet, kvalitet og kostnader, er man nødt til å ha dette som en del av hele det medisinske opplegget, og da er vi opptatt av at det skal det være, og det skal også være forhåndsgodkjent når det gjelder kvalitet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Det kan godt gi pasienter et godt tilbud. Mitt poeng var at rehabilitering er en del av en behandlingsprosess. Det er en av mange deler. Habilitering og rehabilitering er en svært viktig del. Det mener jeg er best ivaretatt ved at det er et forløp på det – at spesialisthelsetjenesten kan henvise til det tilbudet som er riktig når det gjelder den aktuelle diagnosen eller sykdommen. Jeg er veldig redd for at et fritt brukervalg av rehabiliteringstjenester – som høres veldig fint ut – vil gi overkapasitet noen steder og vil i hvert fall ikke ivareta en del av disse institusjonene og vil gi større uforutsigbarhet til en del av de institusjonene som vi er opptatt av å ivareta.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Bare en kort merknad. I det utvalget som har utredet funksjonsfordeling mellom primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten når det gjelder rehabilitering, har det vært flere brukerorganisasjoner med. Utvalget konkluderer med at vi nå må ha mer rehabilitering i primærhelsetjenesten. Store pasientgrupper vil tjene mer på å ha rehabilitering nært der de selv bor – ikke minst gjelder det kronikere, som vi nå har satt et større fokus på gjennom Samhandlingsreformen. Representanten Høie snakker om hvem som vet best hva som fungerer. Alle som vet noe om rehabilitering, sier at vi vet for lite, men det vi kan konkludere med, er at vi trenger mer rehabilitering i primærhelsetjenesten. Jeg mener også at forslaget om fritt rehabiliteringsvalg, som vi her har diskutert, kan gjøre det mye vanskeligere for rehabiliteringsinstitusjoner – ikke minst i den landsdelen hvor jeg bor – og føre til at de kommersielle vil vokse på bekostning av de ideelle, som statsråden også var inne på. Det synes jeg at forslagsstillerne også skal ha i mente.