Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-10-28:
I sin redegjørelse om WTO-forhandlingene går utenriksministeren langt i retning av å si at Norge kan oppnå mye, også på landbrukssektoren, innenfor den rammeavtalen som nylig er inngått. Kystpartiet mener at rammeavtalen har føringer som klart vil ramme norsk landbruk. Vi håper derfor at denne debatten kan munne ut i et krav fra Stortingets side til hvordan Regjeringen skal opptre i de videre forhandlinger. Først og fremst må vi være klar over at WTO-forhandlingene er av den største betydning for vårt land og for verden for øvrig. Det har sammenheng med at forhandlingene omfatter mye mer enn det man tradisjonelt har definert som handel. Vi skal også være klar over at det enkelte land på en del områder selv kan definere hvor langt man vil gå i ulike typer handelsliberaliseringer. Vi trenger ikke å følge med strømmen hvis vi ikke vil. Vi kan bygge allianser som kan ha betydelig innflytelse på sluttresultatet av forhandlingene. Utenriksministeren gir inntrykk av at Norges posisjoner i WTO totalt sett er det beste vi kan oppnå. Men Stortinget må passe på at våre forhandlere har en klar forståelse av hva de folkevalgte ønsker, ellers kan vi fort ende opp med handelsliberaliseringer som til forveksling likner på EU-tilpasning. Forhandlingene bør derfor føres etter grundige diskusjoner i Stortinget på basis av åpne og skriftlige meldinger fra Regjeringen, og ikke bare ut fra redegjørelser. Norge må kreve at åpenheten i selve WTO-systemet blir større. Vi må ikke la oss styre av sentrale aktører som USA og EU. De land som i forrige runde satt på gangen i viktige deler av forhandlingene, vil ha felles interesse av å hindre at dette gjentar seg. Regjeringen må legge større vekt på alliansebygging med de mange utviklingsland som ønsker beskyttelse av sine utsatte næringer. Bare på denne måten kan vi få aksept for at også vi trenger beskyttelse på enkelte områder, som f.eks. landbruk. Det må være mulig å etablere et klarere skille mellom landbruksproduksjon til eget hjemmemarked og til eksport. Vi må skape forståelse for alle lands rett til å ha en egen matvareproduksjon, av hensyn til beredskap, matvaresikkerhet, landskapspleie og behovet for å redusere unødvendig transport. Det vil likevel være stort rom for internasjonal handel med mat. En hovedhensikt med forhandlingene bør være å få slutt på de rike landenes dumping av eksportstøttede landbruksprodukter i utviklingsland. Slik dumping driver ikke Norge med. Enkelte krav på landbruksområdet bør være absolutte. Vi kan ikke på noen måte akseptere vage formuleringer om at man skal vurdere hvilken rolle et tolltak skal spille. En global maksimalgrense på hvor mye toll man kan ha på ulike landbruksprodukter, vil knuse flere av de berørte norske landbruksproduksjoner. Norge bør gå i bresjen for prinsippet om at bønder skal produsere matvarer. Forslaget om å koble landbruksstøtten fra aktiv matproduksjon ser vi på som et skritt på veien til full avvikling av landbruket i Norge. I det lange løp vil det være vanskelig å legitimere en omfattende økonomisk støtte til bønder som ikke behøver å gjøre annet enn å klippe gress og vedlikeholde bygninger. Kystpartiet ser lyst på utsiktene til å få bedre markedsadgang for fisk. Det er et økende behov for internasjonale fiskeprodukter og begrensede muligheter for produksjon. Norge skal være positiv til at fattige land bygger opp og beskytter egen fiskeindustri basert på egne ressurser. Den internasjonale havretten er et viktig instrument for å få en mer rettferdig fordeling av de økonomiske ressursene i verden. Kystpartiet ser også lyst på mulighetene for å få bedret markedsadgangen for norske industriprodukter. Vi bør imidlertid ha et nyansert syn på liberalisering av tjenester. Enkelte tjenester, som f. eks. internasjonal skipsfart, egner seg for liberalisering. Andre tjenester, som f.eks. offentlig velferd, skoler, vannforsyning, energi osv. – naturressurser generelt – egner seg mindre til liberalisering. Når det gjelder tjenester, må vi i Stortinget være svært påpasselige med å stille krav til våre forhandlere. Utenriksministerens redegjørelse gav lite konkret informasjon om tjenesteforhandlingene. Det høres bra ut at det foreløpig ikke vil bli forhandlinger om investeringer, konkurranse og åpenhet i offentlige innkjøp. Men hvor går grensen mellom disse områdene og liberalisering av tjenester? Her skal de folkevalgte være svært på vakt!