Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-24:
Det denne saken dreier seg om, er jo å gi Medietilsynet en mer uavhengig rolle, og sånn sett er jo dette et skritt i riktig retning i den forstand at avstanden mellom den politiske makt og tilsynet av mediene blir større. Så jeg stiller meg litt uforstående, faktisk, til Fremskrittspartiets utgangspunkt for vurdering av denne saken. Det opplegget som regjeringen har presentert, og som Høyre vil støtte i dag, er helt i tråd med tilnærminger som Høyre har hatt tidligere for å skape en større integritet rundt Medietilsynet og rundt de beslutningsprosesser som er knyttet til konsesjonstildelinger i særdeleshet. Det er kringkastingsfeltets uavhengighet som her er det bærende hensynet. Debatten i denne saken mener jeg kan ligge på litt andre punkter enn akkurat det: Er det behov for noen unntak? For det er lagt opp til ett unntak knyttet til riksdekkende konsesjoner. Ryggmargsrefleksen skulle tilsi at det kanskje ikke var noen grunn til å unnta akkurat dem. Når Høyre allikevel støtter regjeringens opplegg, er det ut fra en konkret vurdering av hvilke konsesjoner vi snakker om, og hva som faktisk er tilfellet. Det knytter seg altså til to radiokonsesjoner hvis skjebner vil komme opp i en større sammenheng i forhold til digitaliseringen av radiomediet, og der er jo vårt håp at vi ikke skal behøve å ha noen konsesjoner i det hele tatt. Så kommer vi dit, blir dette en diskusjon om pavens skjegg, rett og slett fordi konsesjonene forsvinner. Da står vi tilbake med én konsesjon, og det er TV 2-konsesjonen. Den er jo en ny oppfinnelse i den forstand at den ikke lenger er en konsesjon i betydningen fordeling av et knapphetsgode. Det er en tilrettelegging som ligner mer på et privilegium, og selv om det ikke akkurat er et ord vi liker så godt i denne sammenhengen, er det tross alt det det er. Man har altså lagt opp til en forpliktelse hos kabeleierne til å formidle TV 2 – på gitte markedsmessige betingelser, riktignok – men det er ikke noen tvil om at det der ligger en fordel for ett tv-selskap, som altså da har fått dette, om man definerer det som en konsesjon. Det er en ganske krevende vei inn i det, og jeg har forståelse for at det er vanskelig å bryte kontakten med de parter konsesjonen er inngått mellom, i den avtalen som ligger der, og plutselig skulle flytte deler av forståelsen av dette over til en annen instans. Riktignok under noe tvil så har vi kommet frem til at departementets forslag er en ganske god løsning i forhold til det praktiske liv. Det andre temaet som bør være gjenstand for litt nærmere diskusjon, er spørsmålet om listing av idrettsarrangementer. Det er noe Høyre synes er en god idé. Vi synes det er flott at sentrale, viktige nasjonale arrangementer skal være tilgjengelig for alle uten at det skal behøve å koste noe. Vi hadde den debatten i forbindelse med kringkastingsplakaten. Når det er sagt, tror jeg det er et ganske viktig poeng ikke å ta for mye Møllers tran i forhold til hvilke forventninger man skal ha for å få dette til, og jeg tror man skal ha en ganske strategisk inngang med ikke å være for grådig i utgangspunktet. Det ligger tross alt en inntektsside hos idrettsarrangører i dette som er ganske betydelig; vi snakker om tv-rettigheter som medfører store beløp. Vi kjenner jo til at når noen skal avholde store idrettsarrangementer i vårt land, er ikke veien lang til staten i forhold til garantier eller tilskudd, eller hva det nå skulle være. Så det er et spørsmål om å finne et balansepunkt som gjør at dette blir håndterlig. Det vil være viktig å koordinere seg med andre land i forhold til hvordan de håndterer dette, men jeg tror også at det vil være fornuftig å gå tilbake til den avgrensningen vi tenkte oss i forbindelse med debatten om kringkastingsplakaten, der dette var knyttet til noen relativt få sentrale arrangement. Så vil jeg i et senere innlegg komme litt mer tilbake til akkurat dette punktet, og jeg vil også nærmere kommentere spørsmålet om Medietilsynet i forhold til Konkurransetilsynet.