Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-04-24:
Et av de oppdragene som jeg husker best fra min tid som president i Nordisk råd, var oppdraget om å reise langt inn i de finske skoger for å møte Nordens statsministre og overbevise dem om at vi trengte større politisk kraft bak grensehinderarbeidet i Norden. Jeg fortalte da om tidligere statsminister Poul Schlüter fra Danmark, som på oppdrag fra de nordiske statsministrene hadde en særskilt oppgave med å gå på ministrene i de forskjellige nordiske land og få dem til å gjøre noe med helt konkrete grensehindringer. Jeg husker som minister at jeg fikk brev fra Poul Schlüter med en liste – en kort, men viktig liste – med saker som jeg måtte gjøre noe med. Det var ikke nok med det; etter noen måneder kom Poul Schlüter på mitt kontor i Helsedepartementet og spurte hva jeg hadde gjort med det – han hadde dette i oppdrag fra de nordiske statsministrene, inklusiv den statsministeren jeg tjente den gangen. Jeg er overbevist om at et politisk trykk på dette nivået er nødvendig hvis man skal få gjort noe med grensehindringer, for et statsrådsliv er rimelig kort. Nå har jo noen statsråder sittet veldig lenge akkurat nå, men gjennomsnittet er et statsrådsliv rimelig kort. Det å prioritere arbeidet med grensehindringer gir ikke nødvendigvis den kortsiktige politiske uttelling, som jeg vel har noen mistenkt for å være opptatt av. Derfor er det nødvendig at det er et kontinuerlig trykk fra høyeste hold for å få dette gjort, for dette handler om folks hverdag, og det er viktig for oss som folkevalgte og regjeringsmedlemmer. Så ble dette grensehinderforumet etablert, med oppdrag fra statsministrene, så turen inn i de finske skoger hadde et visst utbytte. Jeg mener det fortsatt står mye igjen å ønske seg når det gjelder det politiske trykket på dette, men jeg er veldig glad for det politiske alvor som vår nåværende samarbeidsminister legger bak dette, og det sterke engasjementet som nå kommer til uttrykk i samtlige nordiske parlamenter. Det er noe jeg aldri har opplevd før at man har hatt ett og samme tema på dagsordenen så spisset som dette i løpet av en avgrenset tidsperiode. Det viser at dette ønsker Nordisk råd å få gjort noe med. Grunnen til det er ikke at man ønsker å fjerne alle mulige grensehindringer, for grensehindringer kan være politisk begrunnet, og ha en god begrunnelse. Min erfaring som statsråd var at grensehindringer hadde alltid en begrunnelse, byråkratisk og teknisk – sånn må vi ha det her – men det var ikke alltid en god begrunnelse, og det var ikke alltid en politisk begrunnelse. Det er de grensehindringene vi må til livs, de som f.eks. gjør at det er ulike regler når det gjelder trappehøyde, dørbredder og standard for baderom i de nordiske land, og som koster samfunnet mer enn 1,4 mrd. kr. Slike unødvendige grensehindre er for dyrt, selv i de nordiske samfunn som er så godt stilt som de er. Forskjeller i nasjonale byggeregler fungerer som grensehindre i Norden og begrenser husprodusenter som har import- og eksportaktiviteter. Det er ingen grunn til at det skal være sånn. Svakt begrunnede grensehindre skaper unødvendig plunder og heft for enkeltmennesker, som f.eks. hvis du er utdannet bilverksmester i Sverige, kan du ikke få tilsvarende jobb i Norge, men hvis du kommer fra Tyskland, går det greit. Hvorfor i all verden skal det være sånn? Det er ikke politisk begrunnet, og det bør man gjøre noe med. Jeg synes også det er grunn til å si at i den situasjonen vi nå er i, hvor de nordiske landene som er medlem av EU, og som har et modent forhold til det, og vi som ikke er medlem av EU, men EØS-land, bør samarbeide mye sterkere når det gjelder implementering av EU-direktiver. Det er altfor mange eksempler på at ulik implementering skaper nye grensehindringer og gjør dette grensehindringsarbeidet til et sisyfosarbeid – har du ikke før løst et problem, så er det skapt ti nye. Derfor vil jeg gjøre meg til en sterk talsmann for at man nå fortsetter det man har startet på i det nordiske samarbeidet, både i Ministerrådet og i Rådet, med å sette felles EU-interesser på dagsordenen. Det er nok av eksempler på der man ikke har felles interesser, men der man har felles interesser, bør man samarbeide for å unngå nye grensehindre påført oss fra Brussel.