Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-26:
I SV er vi fornøyd med at Arbeiderpartiet og sentrum har inngått et budsjettforlik. Det parkerer i utgangspunktet Høyre og Fremskrittspartiet på den politiske sidelinje der de hører hjemme, utenfor direkte innflytelse på bruk av kroner og øre for neste år i norsk økonomi. Men viktigere for oss er det at det endrer den politiske dagsorden på den måten at SV nå har et mer offensivt utgangspunkt til å utfordre politikken på områder der vi vet at mange både i Arbeiderpartiet og sentrum er enige med oss. La oss si det slik: Diskusjonen rundt kommuneøkonomien, hvordan velferdsoppgavene skal løses omkring i de mange kommunene, står nå langt mer sentralt i denne debatten i forhold til sist. Da gikk mye av diskusjonen på Høyres krav om at ingen, uansett hvor rike de var, skulle få en eneste krone i skatteskjerpelse. Vi er også fornøyd med at det kommer til å bety mindre spill i politikken. Det ser vi allerede i høst. Pressebenken synes det er litt kjedelig at ikke det er spill og spetakkel, slik at de kan dekke om Hagen er sur eller blid, eller hvor tøff Jan Petersen er. Men det gir en mulighet for at det kan bli større politisk interesse rundt politikken og ikke bare rundt spillet. Det tror jeg i hvert fall velgerne vil ha stort utbytte av. Når det er sagt, er SVs oppfatning at dette forliket ikke kunne ha vært mindre omfattende enn det som ble resultatet. Det er ikke mange kronene det er flyttet på. Det er ikke mulig å si at dette er en kraftig omlegging av den økonomiske politikken og en klar sentrum-venstreallianse. Vi oppfatter det som en sentrum-sentrumallianse, og at en eventuell venstredreining faktisk er avhengig av SVs deltakelse, utfordring og gjennomslag i politikken. Det er også med utgangspunkt i at det er et flertall i dette stortinget for kontantstøtten, og den kommer til å vare ut denne perioden. Men fra SVs side tror vi at når rapportene kommer om hvordan den faktisk fungerer, kommer det til å bli en ny diskusjon om kontantstøtten som system og om innretningen på den. Særlig tror jeg det er tungt for mange småbarnsforeldre som etter hvert har fått litt større barn og ser den fattigdommen som finnes rundt om i mange klasserom og i skolehverdagen, å oppleve at man bruker 3 milliarder kr til kontantstøtte, mens det så fort man kommer til de litt større barna, skolen og kunnskapssamfunnet, ikke er mulig å vri ut en eneste krone. Det er i tilfelle en utfordring som kommer til å gjenstå til neste stortingsvalg. Det SV synes er de viktigste av utfordringene, er at man må komme seg bort fra – hva skal man si – den oppsummeringsdebatten som denne finansdebatten har vært så langt, der det virker som om det som ligger Regjeringen mest på hjertet, er, med to stikkord, blokkuavhengighet og styringsdyktighet – ikke hva slags ambisjoner man har for den politiske utviklingen av Norge inn i et nytt århundre, der man tar utgangspunkt i de enorme mulighetene Norge har som ett av verdens rikeste land. I statsbudsjettet foreslås det at det skal avsettes 79 milliarder kr på oljefondet neste år. Vi får et overskudd på 79 milliarder kr, og enda større blir det fordi oljeprisen er på vei opp. Da er det ikke nødvendig å tråkke rundt i sentrum. Da er det rett og slett nødvendig å sette seg noen politiske målsettinger som er slik at resultatet av dem kan testes om 10 år, om 20 år – for å se om Norge faktisk har kommet noen skritt lenger. SVs første utfordring til den nye flertallskonstellasjonen av sentrum og Arbeiderpartiet er å ta kunnskap og kompetanse på alvor. Vi må rett og slett erstatte oljeavhengigheten i norsk økonomi med en framtidsrettet, grønn kunnskapsøkonomi. I SV forstår vi godt den skuffelsen som brer seg i klasserommene rundt om i det ganske land, blant foreldre, barn og lærere over at interessen for og fokuseringen på skole ikke har gitt noe større uttelling når det gjelder satsing. Fra SVs side følger vi opp det vi har lovet. Vi mener at det trengs et krafttak for skolen. Vi ønsker å begynne med ungdomsskolen. Og 2,5 milliarder kr ekstra hvert år over fire år til ungdomsskolen er ikke overbud. Det er rett og slett ikke en krone mer enn det som trengs! Det er heller litt for lite. Det mest ansvarlige skolebudsjett som er lagt fram fra noe parti, er SVs forslag. Vi ønsker oss en moderne kunnskapsskole. Det er en skole som må jobbe på nye måter – dvs. så nye er de vel egentlig ikke. Jeg har hørt om lærere som er utdannet for mer enn både 30 og 40 år siden, som lærte å jobbe slik som arbeidslivet nå jobber, med samarbeid, med prosjektarbeid, med å koble kunnskapen til den virkeligheten som barna kjenner, for det er da man lærer, og på en slik måte at man kan bruke kunnskapen, for det er da den sitter. Det er noe helt annet enn den høyrepolitikken som predikes for skolen, som i veldig stor grad legger vekt på pensum, tester og karakterer. Vår oppfatning er at Høyres skolesyn er en fare for konkurranseevnen. Barna lærer rett og slett ikke det de trenger mest for fremtiden. Jeg er helt uenig med Jagland når han i sitt innlegg sier at SVs forslag med hensyn til skole bidrar til at det blir «helt håpløst» når det gjelder statsfinansene. Det er en urimelig kritikk. SV bruker i sitt alternative statsbudsjett 2 milliarder kr mer enn det stortingsflertallet gjør. Alle andre forslag har vi dekket inn gjennom omfordelinger innenfor budsjettrammene. De 2 milliardene bruker vi først og fremst på skoleområdet til investeringer i det vi skal leve av i fremtiden, og det er mer ansvarlig enn Arbeiderpartiets forslag. Det er rett og slett ikke en utgiftspost, det er en investeringspost. Det står bare på politisk vilje om vi skal klare å få den opprustningen i skolen som framtiden trenger. SV har egentlig en gang før klart å få stortingsflertallets oppmerksomhet rettet mot en sektor. I valgkampen i 1987 lovte vi en eldremilliard. Da ble vi skjelt ut land og strand rundt for overbud. Den ene eldremilliarden ble etter hvert til 30 eldremilliarder – en helt nødvendig opprustning av eldreomsorgen i Norge. Nå må SV gjøre den samme jobben en gang til, og denne gangen må det være for å ruste opp skolen. Vår andre utfordring til det nye flertallet er at vi må gjøre noe med den store forskjellen som er en kontrast for de fleste av oss hver eneste dag, nemlig forskjellen mellom hvilken standard det er i offentlig sektor, og hvilken standard det er i privat sektor. Fra 1993 og fram til nå har veksten i det private forbruket vært større enn veksten i det offentlige forbruket. Derfor lyser det av kjøpesentrene og ikke av skolene. Vår utfordring til Arbeiderpartiet og sentrumspartiene er at vi må sette oss en politisk målsetting slik at vi for framtiden snur. Jeg husker hvilket ramaskrik det ble i 1993, da Kristin Clemet i Høyres programkomite foreslo at den offentlige andelen av økonomien ikke måtte være større enn halvparten av bruttonasjonalproduktet. Det falt Høyre-ledelsen tungt for brystet å bli utfordret på dette. Det ble et voldsomt kjør om hvor de skulle kutte for å klare å nå den målsettingen. Men det som har skjedd etter 1993, er at Høyre har fått gjennomslag for det Kristin Clemet foreslo den gang, nemlig at nå legger offentlig økonomi – skole, omsorg og helse – beslag på mindre enn halvparten av BNP, og det har blitt redusert. Vi klarer ikke å gjøre noe i kommunene, med helsevesenet eller med skolene hvis ikke vi snur det. Den tredje utfordringen fra SV er: Når forskjellsmeldingen – som SV regner som en stor politisk seier, fordi vi i mange år i opposisjon har lagt fram en forskjellsmelding som Regjeringen nå har fulgt opp, og lagt fram for Stortinget – skal behandles, må man ikke ta utgangspunkt bare i noen småpuslerier for å redusere forskjellene. Da må man rett og slett sette seg et så ambisiøst mål i et av verdens rikeste land at fattigdommen i Velstands-Norge skal avskaffes. Det er et overkommelig mål i Norge. Vi har penger og muligheter til å gjøre det, og den fattigdommen som folk opplever når det er kjøpefest for de andre, slik som mange av dem som har minst å rutte med, kommer til å oppleve denne julehandelen, er tung å bære. Den kommer til å bli tung å bære for dem som ikke vet hvor de skal bo neste år, når de som har god råd, kan skyte raketter opp slik at de daler litt ned på dem også. Å bekjempe fattigdom krever en helt annen innsats i boligpolitikken enn det stortingsflertallet har vært villig til. Bolig kommer til å være en nøkkel i forhold til velstandssamfunnet framover, og stortingsflertallet har ikke tatt det skikkelig på alvor.