trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Jeg skjønner at statsråden trekker i tvil den rapporten som ble utgitt av Herning og Leikvoll, men da vil jeg utfordre statsråden til å si noe om hvordan situasjonen nå er, etter de nye anbudsrundene. Har det blitt et større mangfold? Hvor mange ideelle har fått anbud? Stemmer det at Din Utvikling har 25 pst. av markedet, eller er det andre opplysninger som statsråden sitter på? Dette har vært tema i denne salen flere ganger. Vi har hørt om det – vi har hørt om bedrifter som har vært ganske fortvilet, fordi anbudene har vært utformet sånn at det bare er de største anbyderne som kan delta på dem. Da regner jeg med at statsråden har satt seg inn i hvordan situasjonen er, når hun så kontant avviser den rapporten som lite aktuell, fordi den ikke dreier seg om dagens anbudsrunde. Jeg ber statsråden forklare.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Jeg har to spørsmål til statsråden. Kristelig Folkeparti har tydelig oppfattet det sånn som veldig mange andre har, at slippen skulle sendes ut til dem som ønsket det. I sitt innlegg i salen nå sier representanten Wiborg at når det er endringer, kommer slippen i posten. Stemmer det? Det andre spørsmålet er: Er det sånn at mottakere av ytelser fra Nav ikke lenger er ansvarlig for at skattetrekket deres er riktig?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Statsråden svarte ikke på det som var mitt andre spørsmål, ansvaret for skattetrekket. Når man får årsoppgaven, vil den bestå av to ytelser som er forskjellige, for man har tatt trygdeoppgjør midt i året. Det framkommer ikke hvilket grunnlag man skal ha det månedlige skattetrekket på der. Da må en pensjonist på 90 år først finne den årsoppgaven, så klare å dele opp den riktig så man får den riktige månedsutbetalingen, deretter hente ut skattekortet sitt – som en kanskje har klart å få sendt ut i posten – og så skal man finne ut om man får beregnet riktig skattetrekk. Mener statsråden at det er et krav man må ha til pensjonister nå – at man skal kunne klare alle de operasjonene selv? Og hvordan mener statsråden det er med personvernet hvis foreldre, venner eller barn skal måtte gå inn og sjekke utbetalingene? Er det greit i henhold til personvernet at andre skal måtte ta ut den typen opplysninger for en?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Nå forvirrer statsråden enda mer i svaret sitt, for nå sier hun at når utbetalingene er identisk med måneden før, blir det ikke sendt ut noen slipp. Samtidig sier man at det gjelder ikke når det er gjort endringer i pensjonen. Nå må statsråden bestemme seg for om det kommer en slipp hvis det er blitt gjort endringer i pensjonen, eller ikke, for nå sier statsråden at den kommer bare når det er identisk med måneden før. Hva er det som er riktig?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Først en stemmeforklaring fra Arbeiderpartiets side. Vi kommer til å stemme for I i innstillingen. Vi mener riktignok det er helt unødvendig hvis man stemte for forslagene fra mindretallet i salen, men det er ingenting her i denne debatten som tyder på at noen har ombestemt seg og kommer til å støtte de forslagene, så derfor vil vi også stemme for det. Det er det dårligste av forslagene som er fremmet, men vi stemmer for. Så til forslaget fra Senterpartiet. Det er helt identisk med forslaget vi har som forslag nr. 2, med unntak av at man ønsker å vente til september. Vi kan gjerne vente til september, men vi mener det er helt unødvendig å vente til september. Systemet er der, statsråden forteller oss at årsoppgavene sendes ut til dem som ønsker det, så det er ingen grunn til å vente til september. Vi bevilger penger nå i revidert nasjonalbudsjett – 10 mill. kr. Det er bare å trykke på knappen og sette i gang. Subsidiært kan vi også støtte Senterpartiets forslag. Jeg er litt spent på hvordan Senterpartiet skal stemme mellom forslagene nr. 2 og 3, men det får vi sikkert en forklaring på. Så til det som er alvorlig i saken. I replikkvekslingen spør jeg nå statsråden om det representanten Wiborg sier, er riktig – at når det er endringer, så kommer slippen i posten. Det svarte statsråden bekreftende på i den replikkvekslingen vi hadde. Men i et brev til komiteen datert 15. mai står det som følger: «Arbeids- og velferdsetaten vil imidlertid alltid sende brev som «viktig melding» dersom ytelsen endrer seg utover reguleringer og satsendringer, og vil fortsatt sende årsoppgaven til brukerne.» Nå må statsråden forklare hvordan dette egentlig er: Blir det sendt ut etter trygdeoppgjøret i mai, og blir det sendt ut når skattekortet kommer, eller er det reguleringer og satsendringer som blir sendt ut, slik det står i brevet til komiteen? Nå må Stortinget bli opplyst om hva statsråden mener, og hva som er det riktige, for dette har skapt stor uklarhet. Vi vet ikke hva som egentlig er situasjonen, basert på det som statsråden nå har svart, og det hun har sendt i brev. Det er to helt forskjellige svar som er kommet i de to situasjonene.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Kva er eigentleg sosial dumping? Jo, det er når arbeidstakarar får vesentleg dårlegare løns- og arbeidsvilkår enn det som er vanleg elles i det norske arbeidslivet. Men det handlar også om mykje meir. Det handlar om korleis seriøse bedrifter kan svekkjast og freistast til useriøsitet når dei tapar kontraktar til useriøse aktørar. Det handlar om korleis vanlege norske arbeidstakarar dermed kan miste jobben eller få meir usikre og dårlege vilkår, korleis organisasjonane i arbeidslivet kan få mindre innverknad, miste medlemer og kome inn i dårlege sirklar, og korleis dette i siste instans kan svekkje det norske arbeidslivet og den norske samfunnsmodellen. Dersom uanstendige arbeidsvilkår får gripe om seg i den norske arbeidsmarknaden, vil det gå ut over både den vanlege arbeidstakaren i Noreg og dei seriøse bedriftene. Når vi veit at sosial dumping spreier seg som ringar i vatnet, er det alvorleg at regjeringa sviktar i arbeidet for eit velregulert og anstendig norsk arbeidsliv. Då Framstegspartiet hadde arbeidsministeren, gjekk det sport i å harselere med Arbeidarpartiets handlingsplanar. Det vart lova ei «framoverlent» haldning, og at det skulle takast grep, ikkje berre lagast planar. Vel, vi har sett lite av både grep og planar. Eg registrerer at den noverande arbeidsministeren ikkje tør å ha like høg sigarføring, men er litt meir audmjuk og – i motsetnad til leiaren i komiteen – evnar å leggje opp til eit anstendig og konstruktivt debattnivå som er denne nasjonalforsamlinga verdig. Det trur eg er klokt, særleg når vi no – svart på kvitt – har rapportane frå Riksrevisjonen, som dokumenterer den labre innsatsen frå dagens regjering. Arbeidarpartiet forstår at sosial dumping må takast på det største alvor, ikkje berre når det gjeld arbeidsinnvandrarar, men også når det gjeld alle andre arbeidstakarar og seriøse bedrifter. Det var nettopp difor Stoltenberg-regjeringa gjorde mykje for å kjempe mot sosial dumping og å fremje eit anstendig arbeidsliv. Regjeringa vår fremja tre handlingsplanar mot sosial dumping. Dette arbeidet har vi fortsett med i opposisjon, fordi vi dessverre aldri kjem heilt i mål med å få bort problemet. Tettar vi eitt hol i demninga mot sosial dumping, grev dei halvkriminelle aktørane nye hol i demninga. Difor er det så beklageleg at forslaga våre i dag ikkje får fleirtal. Det er heilt avgjerande å tette hola for lovlause tilstandar i delar av arbeidslivet. Det må vere det organiserte arbeidslivet og ikkje den organiserte kriminaliteten som set standarden i norsk arbeidsliv. Det er bakgrunnen for Arbeidarpartiets forslag, som vi diskuterer i dag, og som fleirtalet dessverre stemmer mot. Dermed vil kvileskjæret fortsetje, og dei einaste som tener på det, er dei useriøse aktørane.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Det er nesten rørande å høyre regjeringspartia sin indignasjon over rettmessig å bli kritiserte for sin manglande innsats på dette området. Men det er nok vanskeleg å forstå for høgresida at det finst andre som har høgare standardar, høgare ambisjonar for norsk arbeidsliv. Det ligg rett og slett ikkje i høgresida sin ideologiske portefølje å jamne ut forskjellar, setje skrankar mot lønskappløp mot botnen eller styrkje fagforeiningane. Det er ikkje i tråd med interessene til dei høgrepartia representerer, og då blir det einaste alternativet, slik vi ser i debatten her i dag, å tåkeleggje diskusjonen med personangrep, slik komitéleiar Kambe held på med, eller forsøkje igjen å feie dei djupe ideologiske skiljelinjene mellom venstre- og høgresida under teppet, som representanten Heggelund forsøkjer seg på gjennom kreativ retorikk. Men det nyttar ikkje, for motsetningane ligg der – opne i dagen – for alle som vil sjå. Dei ligg der. Ein kan sjå det gjennom stemmegjevingane i Stortinget gjennom mange år med diskusjon om sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Eg skjønar at angrep og tåkelegging her må vere det beste og einaste forsvaret, for lista over tiltak som høgresida har stemt imot, er lang og stygg, tiltaka som svekte det organiserte og seriøse arbeidslivet er det tilsvarande mange av, og lista over initiativ for eit seriøst og organisert arbeidsliv som Høgre og Framstegspartiet har fremja, er dessverre frykteleg tynn. Med det som bakteppe trur eg representanten Stein Mathisen må slutte å lure på kvifor så mange av fagforeiningane, spydspissane i det organiserte arbeidslivet, no ivrar for eit regjeringsskifte. Det er fordi dei representerer arbeidsfolk, og dei ser at regjeringspartia ikkje gjer det.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Den litt merkelege premissen til enkelte Høgre-folk er at organisasjonsgraden hadde gått i veret dersom berre fagforeiningane hadde drive litt meir med høgrepolitikk. Det seier seg sjølv at det fell på steingrunn. Fagforeiningane er demokratiske organisasjonar som gjev si støtte til dei partia som best representerer arbeidsfolk sine interesser. At høgrepartia ikkje er blant dei partia, må representanten Bente Stein Mathisen berre ta inn over seg og heller vurdere å endre sin eigen arbeidstakarfiendtlege politikk. Men det kjem aldri til å skje, for Høgre representerer heilt andre interesser, som er uforliklege med dei kjerneverdiane og politiske ideologiane som fagforeiningane står bak – og det er ein realitet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Statsråden sier at hun ønsker å samarbeide med arbeidslivets parter for å fremme deltagelse i det organiserte arbeidslivet. Det er bra, det, men hvordan? Det ligger et forslag på bordet nå om økt fagforeningsfradrag, men får det støtte fra statsråden og regjeringspartiene? – Nei. Står det noe i innstillinga om hva en i stedet vil gjøre for økt organisasjonsgrad? – Nei. I innstillinga sier flertallet at diskusjonen om et anstendig arbeidsliv bør være tverrpolitisk, og at dette er en debatt som i liten grad egner seg for partipolitiske polariseringer. Flertallet viser til den konsensus som har vært rådende på feltet. Den flertallsmerknaden inneholder én ting som jeg er enig i. Diskusjonen om et anstendig arbeidsliv burde vært tverrpolitisk. Og så inneholder den en ting som er direkte feil: at det er konsensus som har vært rådende. Da vi fremmet handlingsplan 1 mot sosial dumping i mai 2006, var det mot Høyre og Fremskrittspartiets stemmer. Handlingsplan 2 i oktober 2008 – de stemte fortsatt imot. De stemte mot tiltak som innsynsrett, mot allmenngjøring, mot solidaransvar, mot kollektiv søksmålsrett – som var noe av det første de fjernet i regjering – mot regionale verneombud, mot å innføre maks antall ledd i en kontraktkjede. Handlingsplan 3 kom i mai 2013 – de stemte imot – handlingsplan 4 i desember 2014 – de stemte imot. Statsråden viste den gangen til regjeringserklæringen, man skulle evaluere de rød-grønne tiltakene først, selv om Fafo hadde både evaluert og konkludert. Tiltakene virker der det er skolerte tillitsvalgte. Da vi foreslo tiltak mot uskodde trailere på norske vinterveier, sa Høyres representant at Arbeiderpartiet gjorde den saken til en ugrei debatt om sosial dumping. Vi har fremmet forslag om tiltak i luftfarten, i skipsfarten – blitt nedstemt. I dag når det gjelder handlingsplan nr. 5 – vi blir nedstemt. Torsdag neste uke når det gjelder strategi for norsk luftfart, etterspurt av NHO – vi blir nedstemt. Og apropos NHO: Når statsråden viser til at mye er gjort, protesterer altså Riksrevisjonen. NHO gjør det samme og etterlyser oppfølging av bransjeforslag. Byggmesterforbundet sier at problemene er økende, tiltakene er ikke tilstrekkelige. Entreprenørforeningen – Bygg og Anlegg støtter aktivt forslagene nr. 11, 12, 14, 15, 16, 21 og 24 i vår nye handlingsplan. Men de forslagene blir nedstemt. Jeg sitter med en epost fra Drammens Håndverk- og Industriforening på pulten. De har invitert offentlige etater til et samarbeid, men ikke fått respons. Så det er altså to måter å oppnå konsensus på: at vi slutter å fremme forslag – det kommer ikke til å skje. Den andre er at vi får større støtte fra regjeringspartiene for våre forslag, men det kommer vel kanskje heller ikke til å skje.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Bare en liten kommentar til representantene Heggelund og Stein Mathisen: Jeg tror jeg starter med å vende tilbake til NHOs brev til komiteen – og NHO er vel ikke en del av opposisjonen, ifølge verken Heggelund eller Stein Mathisen. Brevet er datert 24. mai, og det er to uker og to dager siden. Der sier altså NHO at problemene fortsatt er økende. Én av tre hovedårsaker de lister opp, er at det mangler helhetlige tiltak, og at en ikke i tilstrekkelig grad ser hvordan tiltakene ville virket i sammenheng. Jeg har lyst til å koble det til allmenngjøringsordningen, som de borgerlige var imot da vi innførte den, og se det opp mot kollektiv søksmålsrett, som de borgerlige har fjernet. Statsråden og flertallet ser ikke behov for å styrke allmenngjøringsordningen og stemmer imot forslaget om det. Statsråden viser i stedet til at det er innført et skjerpet straffenivå for brudd på allmenngjøringsordningen i 2015. Det er vel og bra, men det hjelper lite dersom lønnsforhold sjelden kontrolleres, som Riksrevisjonen påpeker. Sett i det lyset er det ekstra beklagelig at den kollektive søksmålsretten ikke fikk lov til å virke. Det er vel og bra å styrke tilsynene, men 60 000 skolerte tillitsvalgte ute på den enkelte arbeidsplass har flere øyne og flere ører enn det tilsynene kan stille opp med. At det er greit for en innleid arbeidstaker som utsettes for sosial dumping, å gå til sak mot egen arbeidsgiver, er det vel ingen som virkelig tror. Partshjelp i retten er vel og bra, men den rettssaken gjør at det antakeligvis er det siste man ser til den innleide arbeidstakeren på den arbeidsplassen. En sier at kollektiv søksmålsrett er i strid med grunnleggende prinsipper i vårt rettssystem, men det som burde vært et fremmedelement, er når internasjonale, organiserte kriminelle bander gjør sitt inntog, f.eks. på norske arbeidsplasser. Det regionale verneombudet i min kommune sa for noen få dager siden rett ut til lokalavisa at det faktisk er visse steder et regionalt verneombud ikke tør å gå inn på egen hånd. Da er det komplett uforståelig at vi ikke skal kunne bruke sterke virkemidler for å få has på det uvesenet dette er, men å tro at en enkelt innleid arbeidstaker som har merkelige kontrakter og er utsatt for sosial dumping, også lønnsmessig – også innenfor bransjer hvor det er allmenngjøring – skal klare den jobben på egen hånd, vil jo ikke skje.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Jeg må innrømme at jeg nok ikke er så harmonisk som foregående taler når vi diskuterer arbeidslivsspørsmål. Representanten Heggelund sier at 32 av 36 forslag er igangsatt, gjennomført, eller det foregår et arbeid i samarbeid med partene. Da er det veldig rart at NHO er så misfornøyd, og at andre sterke arbeidsgiverorganisasjoner også er så misfornøyd med resultatene som er oppnådd. Heggelund sier at vi her har en konsensustradisjon. Nei, det har vi ikke. Konsensus er sånt de driver med i utenrikskomiteen. I vår komité diskuterer vi hovedmotsetningene i norsk politikk. Vi har veldig ofte innstillinger delt i et flertall og et mindretall i komiteen. Den kosepraten som Høyre har lagt seg til, er bare et forsøk på å tilsløre virkningene av egen politikk og de motsetningene som faktisk ligger der, men de er åpenbare for de fleste, så jeg tror ikke det nytter.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Jeg merket meg at statsråden sa at hun mente det var urimelig å pålegge private pensjonsforpliktelser utover lov om obligatorisk tjenestepensjon. Da kan vi kanskje starte replikkordskiftet med å slå fast at med Høyre i statsrådsstolen kommer det ikke til å bli diskutert eventuelle forbedringer av obligatorisk tjenestepensjon i den perioden som kommer. Statsråden får korrigere meg hvis det er feil. Vi kritiserer regjeringa fordi man brøt drøftingene med de ansattes organisasjoner om tilnærming mellom offentlig og privat tjenestepensjon, for det er et spørsmål som egentlig haster, og som er overmodent. Det skjedde på et tidspunkt da man nesten var kommet fram til enighet, men vi har aldri helt fått greie på hva det var som gjorde at drøftingene brøt sammen. Kunne statsråden opplyst oss om det nå? Hva var det egentlig som lå til grunn da drøftingene ble brutt?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-09:
Takk for svaret. Der svarte egentlig statsråden på noe av det jeg lurte på i mitt neste spørsmål, men for ordens skyld: Det står i brevet til komiteen at statsråden tar sikte på å ta initiativ til en avsluttende prosess høsten 2017, men slik som statsråden svarte nå, virker det som om det initiativet allerede er tatt, og at prosessen er i gang. Da endrer jeg spørsmålet mitt til dette: Når tar statsråden sikte på å presentere en sak om dette for Stortinget? Så kan vi glemme at vi har et valg i mellomtida, for en planlegger vel for evigheten så lenge en sitter der.
Stefan Heggelund (Høyre), 2017-06-09:
Jeg synes representanten Lundteigens metafor om useriøse aktører som en bakterie som sprer seg, var god. Bakterier kan jo bli resistente. På samme måte ser vi at useriøse aktører er kreative, de snor seg unna regelverk. Det understreker viktigheten av en offensiv holdning herfra og en kraftfull politikk herfra, som er tverrpolitisk og forutsigbar. Vi leser og hører altfor ofte om arbeidsfolk som er utsatt for uanstendige lønns- og arbeidsvilkår, og det burde rive i sjela vår hver gang vi leser om dette. Sånn skal ikke norsk arbeidsliv være. Heldigvis er norsk arbeidsliv et av de beste i verden, og det skal det fortsatt være. I arbeidet mot de useriøse aktørene er samarbeidet med partene helt relevant. Fagbevegelsen har vært en formidabel kraft i utviklingen av Norge – heldigvis – og det skal den fortsatt være. Forrige taler sa at det ikke er sant at det er konsensustradisjon på dette området. Det er feil. Arbeiderpartiet ønsker å skape en polarisering her, sammen med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Faktum er at det er konsensus. Jeg gjorde en liten opptelling av de forslagene som ligger i innstillingen, for det er nå 36 forslag i innstillingen. 32 av de forslagene er om ting som er igangsatt, som er gjennomført, eller hvor det foregår et arbeid f.eks. gjennom dialog med partene – 32 av 36 forslag! Da kan man spørre seg: Hva holder vi på med nå? Hva er dette for noe? Jo, det handler om at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet skal prøve å late som om det er en stor uenighet på dette området. Men jeg gjentar: 32 av forslagene i innstillingen er igangsatt, er gjennomført – eller det foregår et arbeid f.eks. gjennom dialog med partene. Ett forslag ser vi ikke, og det dreier seg om å gjøre lønnsinndrivelse til en del av fri rettshjelp. Det har mitt parti i sitt partiprogram for neste periode. Man kan jo bare undre seg over hvorfor i all verden venstresiden ikke støtter et så viktig forslag i kampen mot de useriøse og for å sørge for at folk får den lønnen de skal ha.
Stefan Heggelund (Høyre), 2017-06-09:
Jeg takker representanten Lundteigen for gode ord, men så er det også slik at vi har hatt et veldig spesielt forhold etter den turen vi hadde sammen til Roma, da vi var på OECD-møte. Men jeg skulle jo ønske at Lundteigen hadde lyttet også til de innleggene posisjonen har holdt disse årene om arbeidslivskriminalitet, for det har vært innholdet i alle innleggene vi har holdt. Poenget er at de ulike partiene som sitter her på Stortinget, er ganske enige om virkelighetsbeskrivelsen når det gjelder bekjempelse av arbeidslivskriminalitet. Det er kjempebra, det er viktig, men da forsinker vi prosessen hver eneste gang man later som om man er veldig uenig. Til representanten Christoffersen: Hva er konsensustradisjon? For det første er det sånn at de fleste tiltakene mot arbeidslivskriminalitet som den rød-grønne regjeringen foreslo, stemte de borgerlige partiene for – ikke alle, det er helt riktig, men de aller fleste. Også dem som vi stemte imot, som satte seg som gode ordninger i arbeidslivet, har man beholdt. Det er konsensustradisjon; det er det det er. Én ting er vi riktignok uenige om, og har fjernet, og det er kollektiv søksmålsrett, fordi det bryter med noen helt grunnleggende prinsipper i rettsstaten. Men det andre har vi altså beholdt. Det er konsensustradisjon. Til representanten Christoffersen: Konsensustradisjon er at 32 av de 36 forslagene som ligger i innstillingen, i realiteten allerede er ivaretatt. Da er det rart å late som noe annet. Til Rigmor Aasrud, som er blitt veldig opptatt av attføringssektoren og anbudsutsettingen som var der: Det var jo ikke slik at det var bedre da det var monopol. Det var et ineffektivt system. Man hadde svake resultater på overgangen til arbeid. Tittelen på en av evalueringsrapportene var «Arbeidsmarkedstiltak i motbakke». Så registrerte jeg at Rigmor Aasrud i Klassekampen mente det var viktig at Nav måtte få gjøre mer i egen regi. Jeg er helt enig. Denne regjeringen sørget for det. Arbeiderpartiet forsøkte å stikke kjepper i hjulene for det ved at man ville at man skulle lage nasjonale retningslinjer for hva Nav skulle få lov til å gjøre. Helt til sist registrerer jeg at jeg fortsatt ikke har fått et svar på hvorfor de rød-grønne partiene er imot lønnsinndrivelse som en del av fri rettshjelp. Det hadde det vært fint om det var konsensus om.
Stefan Heggelund (Høyre), 2017-06-09:
Kampen for et anstendig arbeidsliv er viktig. I det arbeidet er det flere faktorer som er relevante. Noen av dem er følgende: Den første er godt samarbeid med partene i arbeidslivet. Det er helt avgjørende at man har et godt samarbeid med partene – dialog med partene når det gjelder utarbeidelse av nytt regelverk, men også den viktige jobben ulike fagforeninger selv gjør i å avdekke uanstendige lønns- og arbeidsvilkår. Det er uvurderlig. Den andre er et godt regelverk. Det krever også en offensiv holdning fra vår side, Stortingets side, for å sørge for at vi ligger i forkant av de useriøse aktørene og ikke lar dem ligge et hestehode foran oss for å ødelegge vårt felles arbeidsliv. Den tredje er gode offentlige tilsyn. Det er viktig med et sterkt arbeidstilsyn, som driver tilsyn mot useriøse aktører og sosial dumping. Den fjerde er et godt internasjonalt samarbeid. Hvorfor er det viktig? Jo, det er viktig fordi arbeidslivskriminaliteten kjenner ingen grenser. De useriøse aktørene – jeg holdt på å si – samarbeider på tvers av landegrenser. Kriminaliteten sprer seg mellom land, og da er det viktig med et godt internasjonalt samarbeid. Dessverre er det sånn at dette forslaget undergraver det siste punktet. Forslaget er: «Stortinget ber regjeringen gjennomgå norske lover, forskrifter og tariffavtaler med sikte på at disse er overordnet EØS-regler og EU-lovgivning på arbeidslivsområdet, og om nødvendig fremme lovforslag for å sikre dette.» Det er den vanlige tonen vi hører fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, at alt hadde vært så mye bedre hvis man bare hadde sluppet unna EØS. Ja, da hadde vi, ifølge disse partiene, ikke hatt noe arbeidslivskriminalitet å snakke om. Det er selvfølgelig feil. En annen ting vi ikke hadde hatt, er selvfølgelig en viktig avtale for norske eksportbedrifter og derfor også for norske arbeidsplasser. Det er jo en av grunnene til at partene i arbeidslivet støtter opp om EØS-avtalen. Snakk om rød-grønne partier som sier at høyresiden ikke lytter til partene. Senterpartiet og SV gjør det så definitivt ikke i dette spørsmålet. En annen nyanse som forsvinner med forslaget fra Senterpartiet, er at de reglene vi forholder oss til på grunn av EØS, er minimumsregler, hvor vi også kan gjøre nasjonale tilpasninger. Dette er et unyansert forslag, og det er et forslag som, hvis det hadde blitt vedtatt, ville gjort at man kunne risikere at man hadde undergravd viktig internasjonalt samarbeid mot de useriøse aktørene – tenk f.eks. bare på håndhevingsdirektivet. Til slutt, fordi jeg glemte å si det i begynnelsen, vil jeg takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken.
Stefan Heggelund (Høyre), 2017-06-09:
Jeg takker saksordføreren for en god innledning og godt arbeid med denne saken. Representanten Lise Christoffersen begynte sitt innlegg med å si at det er et ideologisk skille i denne saken, med tanke på dem som ønsker at andre enn det offentlige også kan levere gode velferdstjenester. Det kan godt hende at representanten Lise Christoffersen og andre rød-grønne politikere ser på det som et ideologisk skille. Personlig må jeg innrømme at jeg ser på det mer som et praktisk skille. Det handler om hva man synes er viktigst. Er det kvaliteten på tjenesten man synes er viktigst, eller er det hvem som leverer den, man synes er viktigst? Det er det det handler om. De rød-grønne må gjerne kalle det en ideologisk forskjell, men det må være fordi de har sine ideologiske skylapper på i dette spørsmålet. Det er grunnen til at man ser at f.eks. i min hjemkommune, Oslo, jobber byrådet nå med å rekommunalisere vellykkede private institusjoner. Det har ingenting å si for det rød-grønne byrådet i Oslo hvorvidt tjenesten som blir levert, har høy kvalitet – det er det dokumentert at den har. Men det er et problem at den er privat – derfor skal man rekommunalisere den. Snakk om ideologiske skylapper. Så er vi også opptatt av at ved konkurranseutsetting av tjenester skal ansattes lønns- og arbeidsvilkår selvfølgelig ivaretas. Det sier seg selv. Det er riktig det Christoffersen sier i forhold til profesjonsbaserte tjenestepensjonsordninger – det vanlige har vært å la den enkelte virksomhet selv bestemme hvilken tjenestepensjonsordning de ansatte skal være omfattet av. Det mener vi er et viktig prinsipp. Samtidig er vi klar over at noe av problemet er forskjellen mellom offentlig og privat pensjon. Det er grunnen til at regjeringen jobber med å tilpasse offentlig tjenestepensjonsordning til pensjonsreformen. Det er et viktig arbeid. Jeg synes statsråden redegjør godt i sitt brev for framdriften i det arbeidet, og jeg ser fram til at man kommer lenger der, men å lage et inntrykk av at den rød-grønne siden er mer utålmodig enn den borgerlige siden i dette spørsmålet, er helt klart ikke riktig.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2017-06-09:
Ja, dette er et viktig tema. Et seriøst organisert arbeidsliv er det alle vi representanter i denne salen ønsker å ha. Det er stor tverrpolitisk enighet om å komme de useriøse aktørene til livs, og vi står sammen i kampen mot arbeidslivskriminalitet. Derfor blir det blitt underlig å stå her og prøve å overby hverandre om hvem som er best i klassen når det gjelder hvilke tiltak som skal til. Jeg er i likhet med representanten Dag Terje Andersen opptatt av at vi skal ha et anstendig nivå på debatten om arbeidslivskriminalitet, og det må også gjelde representanten Andersen selv. Representanten har ikke fasiten på hva som er rett, og hva som er bra, når det gjelder tiltak på dette området. Representanten viser hele tiden til forrige regjerings fortreffelighet og til alle de handlingsplanene som ble satt i gang. Men det var ikke slik at vi fikk bukt med dette problemet i de åtte årene de styrte, og det er ikke så rart, for dette er et veldig komplisert og veldig vanskelig område å komme til livs og er noe vi må jobbe kontinuerlig med. Det har denne regjeringen gjort og virkelig tatt fatt i med en gang. Det blir underlig når Arbeiderpartiet gjentatte ganger prøver å så tvil om regjeringens prioritering i kampen mot arbeidslivskriminalitet. Dette arbeidet hadde topp prioritet helt fra starten av. Til og med statsministeren og daværende arbeids- og sosialminister deltok på flere møter med partene i arbeidslivet i forkant av regjeringens strategi for å styrke arbeidet mot arbeidslivskriminalitet. Arbeidet er fulgt opp i budsjettene med bevilgninger, med økte kontroller og ikke minst med samlokaliseringssentrene mellom politi, Nav, skatteetaten og Arbeidstilsynet i de største byene, det er vel syv steder som har fått det nå. Arbeidet har båret frukter; mange useriøse aktører er avdekket, og aktører er også utvist fra landet. Representanten Rotevatn viste til økningen av lærlinger. Det har vi gjort i hvert eneste budsjett, ved lærlingtilskuddet. Vi har også skjerpet varslingsreglene. Men jeg har lyst til å kommentere punkt 1 i tiltakene fra opposisjonen: utfordringen med at færre organiserer seg i arbeidslivet. Jeg er enig i at det er en utfordring, og at det kan svekke trepartssamarbeidet på sikt. Så dette er et område man virkelig må se på, og der mener jeg organisasjonene har et særlig ansvar selv. Jeg er invitert til å være med i en debatt på FOs kommunalkonferanse neste uke, og jeg må si jeg fikk litt sjokk da jeg så programmet. Jeg lurte på om jeg var invitert til en kick-off-samling til Arbeiderpartiet og de rød-grønne for å få en ny regjering. Når man blir invitert til å organisere seg og nærmest samtidig får en innmelding i et parti, er det ikke rart at folk ikke ønsker å organisere seg. Jeg har selv vært leder og oppfordret folk til å organisere seg, men de kviet seg. Nå skjønner jeg hvorfor.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2017-06-09:
Det var representanten Holen Bjørdals visitt til meg som gjorde at jeg tok ordet. Han syntes ikke det var så rart at tillitsvalgte og fagorganisasjoner støttet en rød-grønn regjering – for de representerer arbeidsfolk. Det gjør faktisk denne regjeringen også. Vi er opptatt av arbeidsfolk, av at det skal være gode forhold i arbeidslivet. Min erfaring er faktisk at det er mange som velger å ikke la seg organisere, særlig de organisasjonene som er knyttet til LO, fordi det er et samrøre mellom politikk og fagforeningsarbeid. De vil ikke organisere seg, for de vil ikke være med og gi sin stemme til Arbeiderpartiet. Jeg kjenner mange som jobber som vernepleiere, som barnevernspedagoger og andre som gjerne skulle vært med i FO, men de vil ikke. De finner noe annet, eller så er de uorganiserte, for de vil ikke støtte og gi sin stemme til Arbeiderpartiet. Det samme gjelder mange som jobber offshore. Der er det også stor frustrasjon fordi det er tillitsvalgte som står opp for et politisk parti som de slett ikke ønsker å stemme på. Det er rart at ikke Arbeiderpartiet reflekterer mer over dette.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2017-06-09:
Jeg kunne ikke dy meg: Jeg mener selvsagt at fagforeninger må drive med fagforeningsarbeid. Jeg har selv vært medlem av en fagforening i over 30 år, Sykepleierforbundet, men de er ikke knyttet opp til noe parti, de er partipolitisk uavhengige og jobber med fagforeningsspørsmål. Det er det jeg sier. Jeg tror organisasjonsgraden vil gå mer opp hvis de som melder seg inn i en organisasjon, opplever at den er partipolitisk nøytral.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Sosial dumping er ekstremt lønnsomt, noe av det mest lønnsomme man kan drive med. Derfor må man også skjønne at når man skal bekjempe dette, må man ha sterke, kraftfulle tiltak. Jeg er blant dem som har sittet på Stortinget ganske lenge og vært med på at Høyre og Fremskrittspartiet har stemt mot de mest virkningsfulle tiltakene da de ble framlagt, én etter én. Under den første runden med dette skrev de jammen også begrunnelsen i innstillingen, for det sto at disse tiltakene ville hindre konkurranse på lønn. Og det er akkurat det dette handler om. Dette er partier som ønsker større forskjeller. Vi som ønsker mindre forskjeller, vet at tiltakene mot sosial dumping må være sterke og kraftfulle og må svi skikkelig på pungen. Og det er viktig å gjøre det raskt, mye raskere enn Høyre og Fremskrittspartiet vil. De har altså stemt imot disse tiltakene som kan virke. Et av de aller viktigste tiltakene er å øke organisasjonsgraden og gi organisasjonene kraftfulle virkemidler til å finne ut om det foregår sosial dumping. Og når det foregår sosial dumping, må de vite at når de går til Arbeidstilsynet, blir virkemidlene der brukt. Det viser Riksrevisjonens rapporter at de ikke gjør. Høyre og Fremskrittspartiet var også imot å innføre overtredelsesgebyr – det punktet som Riksrevisjonen sier, øverst i sin rapport, er det som kunne virket mest, om de hadde gjort det. For Arbeidstilsynet sier at når de går til politiet, har ikke politiet ressurser til å prioritere disse sakene, de blir lagt bort. Da hjelper det ikke å gå til politiet med sakene – hvis det ikke blir gjort noe med dem. Da hadde det vært enda viktigere å pålegge Arbeidstilsynet helt eksplisitt å bruke de virkemidlene de i alle fall har. Men det blir ikke gjort. Dessverre er det er ikke konsensus på dette feltet. Dette er et alvorlig problem, for det ødelegger for seriøse bedrifter i Norge. Det er kjeltringene som vinner. Det viser alle høringene til denne saken – og før – at her er det seriøse arbeidslivet på linje med oss og ikke på linje med regjeringen. Det å ha skikkelige lønns- og arbeidsvilkår i landet er det som har fordelt makt og penger mest rettferdig i dette landet. Det er fagbevegelse og organisering som har sivilisert oss og gjort oss til et land der det også går an å leve som en vanlig arbeidstaker, og der man ikke skal bli konkurrert ut i et arbeidsmarked preget av sosial dumping. Jeg mener at situasjonen er mer alvorlig enn det regjeringen later til å tro, at det nå gjelder flere bransjer, og at dette må stoppes.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Jeg hører på hva som blir sagt her. Den lange rekken av tiltak som representanten Heggelund ramser opp, som de har stemt for, er greit, men det viktige er at de stemte imot de virkemidlene som virkelig kan gjøre en forskjell, og at de har fjernet det virkemidlet som kanskje er det aller viktigste, nemlig kollektiv søksmålsrett. For der sosial dumping brer seg mest, er der arbeidslivet er minst organisert. Hvis det er noen som er organisert på en arbeidsplass, og det leies inn folk som utsettes for sosial dumping, er man passe naiv hvis man tror at det er mulig for en slik arbeidstaker å ordne opp i dette sjøl og få det man har krav på. Jeg skjønner at alle er enig i at man har krav på norske lønns- og arbeidsvilkår. Spørsmålet er hvordan man sikrer det. Jeg vet ikke hvor mye vi skal bemanne arbeidstilsyn og ulike etater for å kunne gjøre den jobben som tillitsvalgte og organiserte kan gjøre hvis de har innsynsrett – som Høyre og Fremskrittspartiet har vært imot, men nå tydeligvis har skjønt at de må ha – men også kollektiv søksmålsrett. For problemet her er at de som er kjeltringer, må tas. Og det er veldig rart, synes jeg, når Fremskrittspartiet er så «hard on crime» på absolutt alle saker, særlig når det er utlendinger og man kan sette det stempelet på dem, men i denne saken er de altså så «pusete». Jeg har ikke hørt et eneste godt forslag fra Fremskrittspartiet i disse sakene. Og her er det virkelig penger å tjene, penger å stjele og arbeidsfolk og vanlige folk å plage. I neste runde er det jo dette vi nå ser når det gjelder det norske lønnsnivået, at de som har de laveste lønningene i Norge, har stått stille, forskjellene øker, nettopp fordi det blir et press på lønns- og arbeidsvilkårene fordi vi ikke klarer å stoppe den sosiale dumpingen. Da må vi ha tiltak for et mer organisert arbeidsliv, og vi må bruke de virkemidlene som ligger der. Vi må sikre at Arbeidstilsynet bruker f.eks. overtredelsesgebyr, slik at det virkelig svir, for det er penger dette handler om. Hvis man tjener voldsomt på å gjøre noe ulovlig, må det være sånn at den smekken man får når man blir tatt, er sånn at det ikke lønner seg. Og så må politiet også prioritere disse alvorlige sakene, for dette er i ferd med å ødelegge mulighetene for seriøse, solide norske bedrifter, og det ødelegger lønns- og arbeidsvilkårene for dem som skal jobbe i Norge.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
SV og Senterpartiet er helt enige om dette, og det er fordi norske tariffavtaler og måten vi har regulert dette på, er av de viktigste fordelingsmekanismene av makt og penger i samfunnet. Det er dette som har bygd det norske samfunnet. Representanten Rotevatn henviser til internasjonale avtaler og tvisteløsningsmekanismer. Da har jeg lyst til å minne om at når det gjelder handel, er det sanksjonsmuligheter, og det skjønner jeg at det må være. Det ønsker SV også – handelsavtaler og selvfølgelig tvisteløsningsmekanismer og også mulige sanksjoner. Men når det gjelder arbeidstakerrettigheter, f.eks. ILO-konvensjonene, er det eneste som skjer på de områdene, «shaming and blaming». Det finnes ikke en eneste mekanisme som kan straffe et land som til og med bryter helt grunnleggende ILO-konvensjoner, altså rettigheter for arbeidstakere og beskyttelse av dem. Det viser hvordan denne ubalansen er helt gjennomgående også i internasjonalt avtaleverk, der arbeidstakeres interesser ikke er beskyttet av noe annet enn politikernes vilje, styrke og evne til å ha dette som et grunnleggende prinsipp og ikke øve vold på det, mens handelen er beskyttet av sanksjonsmuligheter mot myndighetene. Da er ubalansen sterk. Det ser vi også når vi ser interessen nå for å «spekkhogge» – eller i hvert fall gnage – på norske arbeidstakerrettigheter. Det har vi sett på flere områder. Noe av det rareste er også at noen prøver å si at vi er helt avhengige av EØS-avtalen for f.eks. å ha sterke regler mot bruk av vikarbyråer og bemanningsbyråer. Vi trenger ikke det. Vi kan innføre alle de sanksjonene vi vil sjøl på dette området. Problemet er når disse avtalene hindrer oss i å gjøre det vi vil og beskytte det som norske arbeidstakere har forhandlet fram i frie forhandlinger, og som politikerne har vært med på å støtte opp om fordi vi mener at dette er så avgjørende viktig. Nå har vi diskutert sosial dumping før her. Ja, skal vi la dette regelverket hindre oss i å stoppe den alvorlige kriminaliteten som ødelegger seriøse bedrifter, og som ødelegger lønns- og arbeidsvilkår for arbeidstakere i dette landet? SV mener nei. Det er grunnen til dette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Denne saken handler om politiske verdispørsmål. Derfor har jeg to spørsmål til statsråden. Mener statsråden at offentlig ansatte – hjelpepleiere, helsefagarbeidere, renholdere og renovasjonsarbeidere – har for høy pensjon og bør gå ned i pensjon? Og mener hun det er viktigere at skattepenger blir brukt til investeringsfond som er plassert i skatteparadiser? Det er der pengene til kutt i pensjonen havner.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Jeg fikk ikke svar på spørsmålet mitt. Politikk er også å bidra til fordeling av penger – og jeg spør igjen: Mener statsråden at ansatte hjelpepleiere, renholdere, renovasjonsarbeidere, folk som jobber i offentlig sektor og er sliterne i helsevesenet, har for god pensjon? Er det viktigere at internasjonale investeringsselskaper som er plassert i skatteparadiser, får utbytte av norske skattepenger og velferd i Norge?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Denne saken handler om et veldig viktig verdispørsmål. Kommersialisering av velferdstjenester gir økte forskjeller, og det er SV imot. Lavtlønte ansatte får mindre, mens eiere og sjefer får mer. Det mener SV bidrar til økte forskjeller, og det er vi imot fordi vi vet at økte forskjeller ikke er et gode for samfunnet eller for de enkelte. Man må stille seg de to spørsmålene som jeg nå forsøkte å stille statsråden, og som hun ikke ville svare på, nemlig: Mener vi at heltene i omsorgen – hjelpepleierne, helsefagarbeiderne og renholderne – har for god pensjon? For det er jo dette det går an å konkurrere på når kommersielle aktører kommer inn. Kommersielle aktører er kommersielle, butikk er butikk, og det er greit. Driver man butikk, skal man tjene penger. Man er ute etter å minimere utgiftene sine. Og da handler det om pensjon og til dels også lønn. Mange eksempler har vist det. Så er det noen her som sier at det er noen eksempler som er annerledes. Ja, det er det, men om man hadde vedtatt det forslaget som her foreligger, ville ikke det være et problem, for man vil jo fremdeles kunne gi noe bedre. Spørsmålet handler om å legge et golv man ikke skal gå under. Dette er dårlig fordeling av penger. Det andre spørsmålet er: Dette er skattepenger vi har betalt inn. Skattepengene vi betaler inn og bevilger til barnevern, eldreomsorg og offentlig virksomhet, skal gå til virksomheten. Dette er ikke butikk, og det er den ideologiske skillelinjen mellom SV og Høyre og Fremskrittspartiet, som mener at alt kan være butikk. Da går det ut over de ansatte. Jeg har spurt før om noen av dem som mener dette, vil være med meg bort på sykehjemmet og se hjelpepleierne i øynene og si at de tjener for mye og har for god pensjon. Foreløpig er det ingen som har villet det. Vi har et stort behov framover for å få mange fornuftige, dyktige, omsorgsfulle mennesker til å ville velge å jobbe i eldreomsorgen, til å ønske å bidra til renhold i samfunnet og de viktige samfunnsoppgavene som skal løses i offentlig sektor. Takken til dem skal ikke være at de får kutt i pensjonen og en knyttneve fra anbud. Vi trenger å ta vare på våre ansatte, og vi trenger å rekruttere mange flere. SV er for mindre forskjeller, derfor er vi imot kommersialisering av velferdstjenester, og dette forslaget er med på å gjøre noe med det, hvis man skal kommersialisere, i hvert fall med hensyn til likeverdige forhold for de ansatte.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Det har vært mye usikkerhet rundt det statsråden har sagt i denne saken. For det første lovet hun i Stortinget at de som hadde behov for slippen, skulle få det. Det viste seg ikke å være sant. Og nå får ikke representanten Aasrud noe klart svar på spørsmålet hun har – hvis det er endringer i pensjonsreguleringen, blir det da sendt ut slipp? Det er alle disse usikkerhetsmomentene som gjør at denne saken blir ekstra vanskelig. Det er mange eldre som er flinke på PC, men ifølge SINTEF er det altså 820 000 nordmenn som er hjelpeløse på nett. Mange av dem vi snakker om nå, hører også dårlig, så det er ikke så mye hjelp i å kunne ringe et telefonnummer. Ikke alle har pårørende. Mener statsråden at vi skal ha et offentlig system som i sin konsekvens kan bety at jeg som enkeltperson må be mine barn ha innsyn i min økonomi for å kunne ha kontroll på den selv? Ville statsråden hatt et sånt system for seg?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Jeg har også sitater fra statsråden som absolutt kan tolkes som at de som trengte det, skulle få det. Statsråden må nok innrømme at hun har uttrykt seg rimelig upresist i denne saken. Poenget her er at dette er en stor omlegging. Statsråden gjentar og gjentar at her må folk tilpasse seg det offentlige. Jeg hadde kanskje ventet en litt annen holdning fra Høyre, om at det offentlige også skulle legge til rette for folk. Her snakker vi om noen få veldig gamle mennesker. Jeg kjenner 95-åringer som er ganske syke, og som aldri har brukt en PC, men som er veldig opptatt av at dette skal være korrekt. Det er de menneskene vi snakker om. Jeg er også sikker på at de fleste vil ha dette digitalt ganske raskt, men jeg tror statsråden må skjønne at systemet man har etablert nå, ikke er fleksibelt nok til å dekke behov som er helt legitime for mange eldre mennesker som ønsker å ha kontroll på dette selv, og som man ikke kan forvente skal klare å ta steget inn i den digitale verdenen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Digitalisering er veldig fint, og når det gjøres, må det gjøres sånn at man ikke skaper digitale klasseskiller, aldersskiller eller geografiske skiller. Men dessverre er det sånn at de tre tingene nå er i ferd med å skje på mange områder, og dette er ett av dem. Jeg hører flere si at eldre «føler» seg sånn, osv. Men dette er en sak der de eldre er oversett og ansett som uviktige. Det er en alvorlig situasjon for det offentlige, og disse systemene skal være til for folk og ikke omvendt. Og det blir en moralisering om at de eldre – og nå snakker vi om veldig gamle eldre, som til og med ofte er syke – må tilpasse seg dette systemet, eller så må de la noen andre få innsyn i sin privatøkonomi. Så sier statsråden: Ja, det er opp til den enkelte. Nei, systemet skal ta hensyn til at den enkelte skal kunne ha full kontroll på dette selv og ikke trenge å blande inn noen privatpersoner. Jeg er sikker på at hvis man gjør dette, og hadde gjort dette med en litt klokere tilnærming enn det som har skjedd nå, hadde man sluppet mye av dette bråket. Hvis man hadde åpnet opp helt fra starten for at de som trengte å reservere seg i en periode, eller trengte det resten av livet, hadde fått det, hadde man sluppet mye av dette. Dette er en dårlig måte å fremme digitalisering på i offentlig sektor, og jeg vil minne statsråden om at vi har forpliktelser når det gjelder universell utforming, f.eks. Vi skal nå lage et samfunn som passer for alle, og det kommer til å ta lang tid før alle er digitalisert. Utviklingen går så fort, president. Jeg tror du og jeg er omtrent like gamle, og jeg kan kanskje garantere at du er som meg, at av og til går dette for fort for oss også, Det er vanskelig, og når viktige ting blir digitalisert, er det viktig at det gjøres slik at vi kan opptre som ansvarlige, autonome mennesker i dette. Så er det til og med noen som begynner å trekke opp at dette er en del av finansieringen av velferdsstaten og framtida. Nei, vi skal ha en offentlig sektor som er til for folk, og som server dem på en måte som funker. Og hvis man er opptatt av problemene med finansieringen av velferdsstaten i framtida, ber jeg om at man bruker en millimeter energi på å ta de store tjuvene – på skattejuks, økonomisk kriminalitet og den type ting. Det er hundrevis av milliarder å hente. Det er altså ikke gamle pensjonister som får lønnsslippen sin i posten, som kommer til å velte det norske statsbudsjettet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
SV kan også subsidiært stemme for I og Senterpartiets forslag med disse endringene, men i likhet med representanten Aasrud vil jeg si at Senterpartiet heller burde stemme for forslag nr. 2, for det er bedre. Så vil jeg støtte representanten Aasrud i det hun sier. Det er bare å slå opp i innstillingen og lese brevet fra arbeidsministeren. Der står det nettopp det representanten Aasrud nå refererte: «dersom ytelsen endrer seg utover reguleringer og satsendringer». Det betyr at det kan være endringer uten at man får beskjed om det. Det vil gjøre at denne regningen man må gjøre sjøl på slutten av året, blir veldig vanskelig. Jeg vet ikke hvordan det er med statsråden, men jeg må nok innrømme at jeg ikke sitter og finregner på dette på hver lønnsslipp, men jeg kjenner noen eldre som gjør det, nettopp fordi de er redde for at noe skal bli feil. Det er en æressak for mange, at de skal ha kontroll på dette. Da er det i hvert fall viktig at de får riktige opplysninger. Får de melding når det er en endring, også når det er reguleringer og satsendringer, eller får de det ikke?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-09:
Det skulle vært registrert én stemme til for forslagene.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2017-06-02:
I vedlegget, svarbrevet fra statsråden, skriver han: «Vi må sikre at aupairordningen brukes for kulturutveksling og forhindre misbruk. Det er derfor viktig at vi følger med på praktiseringen av ordningen og ev. foretar nødvendige justeringer, slik at den fungerer best mulig.» Hvilke to–tre viktigste justeringer er det statsråden tenker på?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2017-06-02:
Det er bra at man innser at det her er ting som overhodet ikke fungerer slik det burde. Men det har også vært en diskusjon om ILO-konvensjon nr. 189. Hvilke utfordringer kan statsråden se ved at Norge eventuelt ratifiserer den ILO-konvensjonen?