trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2009-12-09:
Brukerstyrt forskning er av mange omtalt som en god metode for å utvikle framtidsrettede løsninger. I de senere års budsjett har man sett tendenser til at regjeringspartiene styrer en større del av forsknings- og utviklingsavgiften mot om ikke politisk styrt forskning, så i alle fall i retning av at de offentlige forskningsinstitusjonene fritt disponerer mer av midlene. Mange av næringsorganisasjonene mener man må øke graden av brukerstyrt forsknings- og utviklingsaktivitet for å stimulere næringen til økt forskningsinnsats. Det er noe som kan gi oss mer framtidsrettede og robuste næringer. Mitt spørsmål til statsråden er: Synes statsråden det er greit at man inndrar store deler av de brukerfinansierte fondsmidlene for å finansiere den institusjonsstyrte forskningen?
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Utdanning er selve fundamentet i velferdsstaten vår, og like muligheter for alle har alltid vært og kommer fremdeles til å være Arbeiderpartiets mål. For det er først når vi sørger for at alle har like muligheter i utdanningssystemet at vi greier å utjevne sosiale forskjeller. Jeg kommer fra Oppland, et fylke som ligger nederst på statistikken over utdanningsnivået i Norge – ikke akkurat en statistikk å være veldig fornøyd med. Unge folk flytter fra fylket for å få høyere utdanning, og mange kommer ikke tilbake – en utfordring som Oppland deler med mange distriktsfylker. Det er viktig å huske på at mange sitter inne med viktig realkompetanse, og mange voksne har lyst til å fylle på med utdanning og kunnskap. Men vi vet at for mange er det vanskelig å flytte langt unna for å ta utdanning. De har familieforpliktelser og økonomiske forpliktelser som gjør at mobiliteten ikke er like stor som den kanskje er for ungdom som nettopp er ferdig med videregående. Derfor er det så utrolig viktig at vi har et desentralisert høyskoletilbud. Jeg er glad for at komiteens rød-grønne flertall vil øremerke 1 mill. kr i tilskudd til drift av Studiesenteret.no, fordi de spiller en viktig rolle for de desentraliserte utdanningstilbudene. Det er åpenbart god distriktspolitikk å sørge for mer kunnskap i hele landet. Ved Høgskolen i Gjøvik er det utført en undersøkelse som viser at 88 pst. av dem som fullførte desentralisert sykepleierutdanning i Oppland, fremdeles bor i Oppland. Det sørger for at stabil arbeidskraft blir værende i distriktene, samtidig som vi sørger for økt kompetanse. For det er ingen tvil om at kommunene kommer til å etterspørre mer kompetanse i framtiden. Barnehager og skoler trenger dyktige fagfolk, og nå når vi skal i gang med Samhandlingsreformen, stiller det også økte krav til kommunene. Derfor spiller også fagskolene en viktig rolle for å øke kompetansen til dem som allerede jobber i helsesektoren i dag. Tidligere måtte de som tok helsefag ved fagskolen, betale store egenandeler, mens de som tok tekniske fag, fikk det gratis. Det er noe grunnleggende urettferdig når det i kvinnedominerte yrker er egenandeler og ikke i mannsdominerte yrker. Helsesektoren er kvinnedominert, og i år sørget den rød-grønne regjeringen for at alle de kvinnene som ønsker faglig påfyll, ikke skal måtte betale for det. Det er en viktig likestillingsseier, og ikke minst er det viktig for å heve kvaliteten i helse- og omsorgstjenestene. I framtiden er vi avhengig av kunnskap, og de kloke hodene er vår rikdom. Da må vi fylle på med kunnskap både i bunnen og i toppen. Vi må sørge for å bekjempe frafallet i videregående utdanning blant de unge, men vi må også huske å sørge for å fylle på med kunnskap blant dem som ikke er fullt så unge. Det er sånn vi får en helhetlig politikk for mer kunnskap.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Bærebjelken for høy sysselsetting, lav ledighet og god verdiskaping er forskning og innovasjon. Over 22,5 milliarder kr skal brukes til forskning over statsbudsjettet for 2010, 1,7 milliarder kr mer enn i 2009. Ja, milliarder i pluss er fantastisk, det er en enorm styrking av området. Det er særlig næringsrelatert forskning innenfor miljø, teknologi, fornybar energi, marin bioprospektering og innovasjon i de maritime næringene vi nå ser vokser fram av den styrkingen som er nevnt, og som ligger i statsbudsjettet for 2010. Marin sektor ble nevnt spesielt av fiskeriministeren. Det er et viktig område. Marin bioprospektering er et strategisk satsingsområde der vi i Norge har gode muligheter til å hevde oss i den internasjonale konkurransen. Dette handler konkret om å utløse det store verdiskapingspotensialet som marin bioprospektering åpner for. Det er også et av de områdene som styrkes i budsjettet for 2010. Jeg vil også understreke en annen ting fiskeriministeren tok opp, å bygge kunnskap og få gode forskningsresultater knyttet til havbruks- og oppdrettsnæringens framtid, slik at de kan utvikle seg på en bærekraftig måte og i sameksistens med bl.a. villaksen. Det er viktige områder der forskning og kunnskap gir oss bærekraft og mulighet for god verdiskaping i tiden framover. Så er det slik at ordvalget fra opposisjonen når det gjelder forskningsinnsatsen, er blitt betydelig annerledes den siste tiden. Men når Tord Lien prøver å framstille forskningsinnsatsen i dette statsbudsjettet som kanskje noe svak, bl.a. med henvisning til BIA, blir jeg litt forundret. Det er ingen tvil om at BIA-programmet er økt med 25 mill. kr i 2010 sammenlignet med saldert budsjett 2009. Det var ingen som i utgangspunktet sa at de ekstraordinære midlene som ble lagt inn i BIA, skulle være der til evig tid. Så det er en formidabel satsing som ligger på forskning, og BIA er et av de programmene som styrkes, og som er særdeles viktig for å få med seg bredden i næringslivet. En utfordring kan vi likevel si at det er å få med næringslivet fullt ut når det gjelder forskningsinnsatsen. En eventuell tilpasning av forskningsinnsatsen eller en større grad av tilgjengeliggjøring, markedsføring, vil være viktig for å dra med seg næringslivet. Det neste er kommersialiseringsfasen. Gode forskningsresultater og god kunnskap som vi sitter på, må kunne la seg kommersialisere. Og det trenger mye oppmerksomhet i tiden framover. Et område vi er godt i gang på, Oslo Cancer Cluster, som er en klynge med kunnskap, sliter kanskje med kommersialiseringsfasene. Det skal vi ha oppmerksomhet på i tilknytning til et godt grunnlag for fortsatt styrking av forskningen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-09:
Utdanning og kultur henger sammen. Det var vel ikke for ingenting at disse to feltene ble drevet av samme departement, inntil Høyre opprettet det første kulturdepartement under Lars Roar Langslets ledelse. Men Utdanningsdepartementets budsjett er fortsatt viktig for en del enkeltsatsinger på nøkkelområder på kulturområdet. Og det er par felter som jeg synes det er viktig å trekke frem her, med utdanningsministeren til stede. For det første vil jeg peke på håndverksstipendiene for små og verneverdige fag. Det er et bitte lite område som administreres av Norsk handverksutvikling. Ja, det er lite, men du verden så viktig det er. Vi har ca. 30 utsatte håndverksfag i Norge. Hvis vi ikke greier å ta vare på den form for kunnskapsformidling – altså den håndbårne kunnskapsformidlingen – har vi tapt i mange sammenhenger som er av stor viktighet for kulturlivet, særlig i forhold til kulturarven. Jeg minner om at håndverk som f.eks. tørrmuring eller spesialisering innenfor lafting eller draktsøm faktisk er utsatt i vårt land. Jeg vil oppfordre Regjeringen til å gjøre stipendordningen permanent, slik at det blir mulig å planlegge i forhold til den, og at den også utvides en del. Det andre området jeg gjerne vil peke på, dreier seg om hvordan vi driver frem unge talenter i vårt land. Vi har hatt en god satsing på kulturområdet. Regjeringen har levert på kulturbudsjettet. Det resulterer i at vi innenfor mange områder har fått en fremvekst av en veldig spennende generasjon unge talenter. På musikkområdet ser vi at disse løfter seg frem. Med Barratt Dues musikkinstitutt i spiss leveres det nå – for å bruke et slikt uttrykk – fem kandidater til Menuhins konkurranse innenfor strykeinstrumenter. Det er en sensasjon. Det er ingen land i verden som leverer så bra. Så har vi felt innenfor dans og andre kunstarter der det er fryktelig vanskelig å nå frem, der det er fryktelig vanskelig å få den relevante undervisningen som må til hvis man skal greie å løfte seg inn på den internasjonale arenaen, hvis man skal greie å velge på øverste hylle. Lærerne er der, kapasiteten er der, men vi greier ikke å bringe de ganske få personer som vi snakker om – vi snakker om tre–fem–seks–ti i året – inn i disse sammenhengene. Her mener jeg at kunsthøyskolene har et særlig ansvar. Kunsthøyskolene ville med letthet kunne lage et opplegg som ville bringe disse personene inn i de nødvendige nettverk og gi dem de nødvendige lærekapasiteter. Dette bør departementet gjøre noe med. Dette er ikke dyrt.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-09:
Det skandinaviske språkfellesskapet er limet i det nordiske samarbeidet og en fantastisk ressurs som det er viktig å ta vare på. Det å ha en felles forståelse i Skandinavia er et kulturelt anliggende som åpner for samarbeid innenfor en bredde av samfunnssektorer, og det er et språkfellesskap som det er viktig å bygge videre på, ikke minst i forhold til en språklig og økonomisk strategi med hensyn til globaliseringen i verden. Skandinavia er i denne sammenheng en region som i utvidet forstand også omfatter det nordiske. Til den nordiske samarbeidsministeren vil jeg si at det er et godt tips for Regjeringen å gå tilbake til den nordiske språkdeklarasjonen for å minne seg selv om hvilke ambisjoner den legger opp til. Slik Regjeringen håndterer det nordiske språkarbeidet, later det til at man ser på dette som ensidig å være et anliggende for undervisningssektoren. Det er det ikke. Men undervisningssektoren er viktig, og skolen er viktig. Det er meg bekjent slik at det skandinaviske språk har falt ut av læreplanen for lærere. Det er et veldig dårlig utgangspunkt for å styrke skandinaviske språk i skolen. Jeg mener det vil være viktig i det videre arbeidet, også innenfor undervisningsdepartementets rammer, å stramme opp innsatsen med hensyn til svensk og dansk, når det gjelder – i det minste – å få det inn i læreplanen for lærerne, men også når det gjelder den undervisningen som faktisk gis i skolene og det arbeidet som ligger mellom skoler, som handler mer om å skape møtepunkter. Så har jeg lyst til å avlegge pilegrimstemaet en visitt. Regjeringen satser jo på pilegrimsvandring, og har gjort satsinger over kulturbudsjettet i forhold til det. Til kirkeministeren vil jeg si at man – når man arbeider med dette – ikke må glemme at pilegrimsvandring først og fremst er en metode i aktiv trosutvikling. Dette er ikke en kommersiell overskrift for en slags vandringsrute som først og fremst er rettet inn mot lokal overnatting og hotellbedrifter. Dette handler om mennesker som søker erkjennelse på en spesiell måte og i et trosperspektiv. Det må det tas hensyn til når man utvikler denne leden, med hensyn til hva det betyr når det gjelder priser, når det gjelder tilgjengelighet, når det gjelder åpningstider – hele dette bildet må ha sitt utspring i Kirken, ikke i et kommersielt prosjekt, som man kan få inntrykk av når man følger med i Regjeringens øvrige prioriteringer på det feltet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-12-09:
Mitt innlegg har særlig adresse til forsvarsministeren. Det var med forventing jeg konstaterte at Regjeringen i sin tiltredelseserklæring – Soria Moria II – konkret løftet frem en samling av Forsvarets IKT-tjenester på Jørstadmoen, og jeg siterer: «(…) i størst mulig grad samle IKT-ressursene i Forsvaret i tråd med langtidsplanen og innstilling S nr 318(2007-2008) (…) (2007-2008) Selv om dette ikke fullt ut imøtekommer Høyres mer forpliktende utgangspunkt om en full samling av IKT-tjenestene, med den styrking av IKT-arbeidet som dette ville bety, er det klart at det er et positivt signal vi vil følge med interesse i årene som kommer. Det er med bekymring jeg har notert at Forsvaret selv later til å bygge opp en parallell organisasjon under sjef INI i Oslo. Vi hadde en ganske opphetet debatt om dette i forbindelse med forrige budsjett, der Høyres utgangspunkt var, og er, at Regjeringen ikke fulgte opp det som var en enstemmig innstilling fra Stortinget i forbindelse med langtidsplanen. Jeg lar spørsmålet om Regjeringens manglende oppfølging i forbindelse med den saken ligge ved denne korsvei, men må påpeke at Forsvarets håndtering av saken fremstår som en kraftig ignorering av en klart uttrykt politisk vilje. Når Regjeringen nå tillegger denne saken så stor vekt at den konkretiseres i Soria Moria II, tar jeg det som et signal om at Regjeringen i alle fall vil følge opp med det, etter vår oppfatning, nest beste, nemlig en samling «i størst mulig grad». Spørsmålet som da melder seg, er selvsagt hva «i størst mulig grad» egentlig betyr. Uttrykket er temmelig uforpliktende og krever en utdyping. Jeg forventer at Regjeringen selv har en formening om hva det her blir snakk om, og at Stortinget vil bli informert om hvilken samling det legges opp til, og i hvilket tempo dette vil skje. Jeg håper statsråden kan kommentere dette i dag, dersom anledningen byr seg. Hvis ikke skal vi nok sørge for at det blir flere korsveier hvor vi kan diskutere dette spørsmålet, for så vidt som dette er en sak der det vil bli relativt stor oppmerksomhet fremover. Dette er en sak der Regjeringen har betydelig behov for å bygge tillit. Det krever klare målsettinger og politisk handling. På bakgrunn av denne sakens historie vil det også bli et politisk behov å ha et reelt innsyn i Forsvarets oppfølging og organisering av IKT-arbeidet. Det må være klart at vi fra Stortingets side ikke kan akseptere at man organiserer seg rundt det som er klart uttrykte politiske målsettinger. Høyres standpunkt er fortsatt full samling av IKT-tjenestene på Jørstadmoen, og en styrking av disse – og så får vi se hva Regjeringen får til.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Humankapitalen er innenfor de fleste sektorer den viktigste innsatsfaktoren for verdiskaping. Det å sørge for at denne kapitalen har de kunnskapene og ferdighetene som trengs, fra grunnskole til høyere utdanning og videre gjennom livslang læring, er grunnleggende viktig for at vi som nasjon skal lykkes i utviklingen av velferdssamfunnet, av kunnskapssamfunnet, og skape grunnlag for videre verdiskaping. For Arbeiderpartiet er en fortsatt satsing på en god offentlig skole der alle har like muligheter til læring og aktivitet, viktig for å oppnå dette. Norsk skole har de senere årene gjennomgått en rekke reformer. Nå er Kunnskapsløftet innført på alle trinn i grunnskolen, men det er viktig å understreke at det tar tid før vi ser resultatene av reformen. Derfor er det nødvendig at skolen får tilstrekkelig ro og ressurser til å få Kunnskapsløftet til å virke etter intensjonene. Regjeringen Stoltenberg har forsterket oppfølgingen av Kunnskapsløftet som Stortinget har vedtatt, og vi vil fortsette styrkingen av utdanning og forskning i denne perioden. Det viser det budsjettet som behandles her i dag, og også styrkingen av kommuneøkonomien – slik Regjeringen Stoltenberg har gjort de siste årene. Det grunnleggende er en grunnopplæring av høy kvalitet. Kvalitetsutvikling i grunnopplæringen prioriteres derfor høyt i budsjettet for 2010. Vi vil styrke elevenes kunnskaper og ferdigheter, og sikre den enkelte elev tilpasset opplæring. Den enkelte elev må bli sett og fulgt opp. For å klare dette trenger vi flere lærere og lektorer, og vi må frigjøre undervisningstid for lærerne. Det skal vi få til gjennom bl.a. flere studieplasser i lærerutdanningen, nasjonalt rammeverk for lærertetthet i skolen, mindre undervisningsgrupper, flere yrkesgrupper inn i skolen og ved å styrke læreres og skolelederes kompetanse gjennom fortsatt satsing på kompetanseutvikling. Dyktige og motiverte lærere er grunnleggende for kvaliteten i skolen. Vi har i budsjettet for 2010 også foreslått å bruke 241 mill. kr til å utvide antallet undervisningstimer og til gratis leksehjelp. Det fokuseres i økende grad både i skolen og i offentligheten på resultatene i skolen sett i forhold til score på ulike nasjonale og internasjonale tester. Slike tester kan være en god pekepinn på kunnskapsnivå, men kanskje mindre på ferdighetene elevene utvikler. Jeg setter spørsmålstegn ved dette til dels ensidige fokus på tester og prøver i skolehverdagen i arbeidet med kvalitetsutvikling, og ser fram til et mer helhetlig vurderingssystem, som departementet jobber med, som forhåpentlig kan gi den enkelte elev bedre tilbakemelding med tanke på å utvikle seg innenfor fagene, enn det de ensidige testscorene og karakterene gir i dag. Utviklingen av skolen er en kontinuerlig prosess, men vi er på rett vei. Det å gi alle like muligheter er noe av det viktigste vi kan gjøre for å styrke humankapitalen vår.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-09:
Komiteens leder sa det i sitt første innlegg: Klimakrisa er vår største utfordring. Det er nødvendig med tiltak som endrer alles hverdag; vi må gjøre ting på en måte som slipper ut mindre klimagasser. Men ikke bare det: Vi må gjøre andre ting. Vi må finne andre ting å leve av i framtida. Vi må altså gå fra en svart oljeøkonomi til en grønn kunnskapsøkonomi. Det er en utfordring, men det er også en kjempemulighet, særlig for de høyere utdanningsinstitusjonene våre. Mange har sagt det før: Nasjonalformuen er ikke i Nordsjøen, men den er i hodet og hendene til dem som bor her i landet. Derfor er det veldig bra at Regjeringa satser på høyere utdanning og forskning, og spesielt forskning innafor klimaområdet. Det er et område hvor det er behov for å forsterke satsinga ytterligere seinere. Vi står foran en kraftig vekst i ungdomskullene, og det er behov for flere tiltalls tusen nye studieplasser. Vi har merket oss kunnskapsministerens signal til universitetene og høgskolene om at de må forberede seg på å kunne ta opp flere studenter. Høgskolene og universitetene er i endring. Mange arbeider med planer om sammenslåing til sterkere enheter for å styrke faglig profil og institusjonenes samfunnsoppdrag mot regionene – en oppfølging av intensjonene i Stjernø-utvalgets utredning. Det er positivt at Regjeringa ønsker å støtte disse prosessene, også med økte tilskudd, som ligger inne i budsjettet. Det er ikke lett å gjøre høgskolene og universitetene tilfredse. Det er for så vidt også deres oppgave alltid å være kritiske. I årets budsjett får de kompensert for prisstigninga, men mange har et overheng fra før som sammen med økte pensjonsutgifter fortsatt gjør at økonomien er anstrengt for flere institusjoner. De fleste fikk tildelt nye studieplasser i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett tidligere i år, og i dette statsbudsjettet får de enda flere. De tidligere tildelte plassene blir videreført i 2010, og alle studieplasser er fullfinansierte. Fullfinansiert betyr i denne sammenhengen at de får økt basisbevilgning som utgjør 60 pst. av den beregna kostnaden. Det øvrige skal da komme som betaling for studiepoengproduksjon. Det siste har gjort at noen har hevdet at studieplassene likevel ikke er fullfinansierte. Men det ville være et brudd på finansieringssystemet å gjøre det på en annen måte. Det at de må forhåndsfinansiere de 40 pst. som først kommer om to år, kan bety en utfordring for noen institusjoner hvis det blir snakk om mange nye studieplasser. Jeg oppfordrer derfor Kunnskapsdepartementet til i samarbeid med institusjonene å finne løsninger som gjør at økonomien ikke setter grenser for en utbygging av nye studieplasser.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Arbeidsstyrken er vår viktigste ressurs – det har mange sagt i dag – og den største sløsing med ressurser er når vi har arbeidsledighet. Vi har lavest ledighet i Europa. Vi skal ikke bevege oss lenger ut av landet enn til Sverige før vi ser tre ganger så høy ledighet som i Norge. Det kanskje verste med ledigheten i Sverige er den høye ungdomsledigheten, som nå nærmer seg 30 pst. Hvert eneste av de tiltakene vi setter inn som forhindrer arbeidsledighet, er selvsagt svært viktig for den enkelte, både fordi det gir økt inntekt, og fordi arbeidslivet er en viktig arena for sosial integrering. Men yrkesdeltakelse innebærer også en avlasting av velferdsstatens langsiktige finansiering. Derfor er høy yrkesdeltakelse så viktig, for dette er med på å sikre bærekraften i velferdsordningene. Litt forenklet kan vi si at offentlige velferdsordninger blir betalt av dem som er i jobb, mens barn, ungdom og eldre er netto mottakere av offentlig finansierte ytelser. Når vi vet at det blir flere eldre i de nærmeste årene, samtidig som vi vet at det blir store ungdomskull, tilsier dette at vi får utfordringer. Det er framtidsrettet å investere i kunnskap på bred front for å møte den demografiske utfordringen med eldrebølge og ungdomsbølge og for å sikre den norske velferdsmodellen. Vi har de siste årene kontinuerlig utvidet skoledagen fordi det er behov for det. Dernest har vi satset på kvalitet i grunnutdanningen, både ved at Kunnskapsløftet er innført og senere videreforedlet gjennom St. meld. nr. 31 for 2007–2008, Kvalitet i skolen. Vi har satt fokus på læreren og lærerrollen, og endret lærerutdanningen. Vi har innført gratis læremidler i videregående skole, styrket rådgivningstjenesten og utvidet antall studieplasser. I tillegg har det aldri blitt bevilget mer penger til bygging av studentboliger, for å nevne noe. Noe av det viktigste vi kan gjøre, er å unngå utstøtingsmekanismene – unngå at noen ikke får seg en utdanning og havner utenfor yrkesdeltaking – unngå velferdstapet dette medfører. Vi setter inn tiltak i skolen for å unngå dette, basert på analyser gjort i forbindelse med St.meld. nr. 16 for 2006–2007, Tidlig innsats. Vi lager ordninger i arbeidslivet som legger forholdene til rette for at flere skal kunne etter- og videreutdanne seg, nært knyttet til arbeidsplassen, bl.a. gjennom program for basiskompetanse i arbeidslivet. Barn og unge bruker i hvert fall 13 år på skole. Det er en stor del av livet, og da er det viktig at vi har et system som fokuserer på seire istedenfor å skape tapere og nederlag. Derfor er det viktig at glede preger utdannelsen – gleden ved å gå på skole, gleden ved å lære, gleden ved å ha noe å strekke seg etter, gleden over å være sammen med andre – gleden ved livet og gleden ved å ha lyst til å lære mer, hele livet. Budsjettet legger til rette for dette.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2009-12-09:
Senterpartiet er opptatt av å stimulere til etablering av ny virksomhet for å sikre fornyelse og vekst i økonomien. For å få dette til er det svært viktig å stimulere til skaperlyst hos de unge og få fram gründerspirene blant dem. Senterpartiet er derfor tilfreds med at støtten til organisasjonen Ungt Entreprenørskap videreføres med 11 mill. kr. Bevilgningen skal bidra til å skape en kultur for entreprenørskap i skole og utdanning. Senterpartiet ser det som viktig at alle elever og studenter på samtlige utdanningstrinn får et tilbud om entreprenørskapsutdanning. Vi vil også understreke den betydningen entreprenørskap i opplæringen har for å bidra til mer likestilling i samfunns- og næringsliv. Jeg viser i denne sammenheng til Handlingsplan for entreprenørskap i utdanningen 2009–2014, som Kunnskapsdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet og Nærings- og handelsdepartementet sammen har utarbeidet. Jeg har sjøl erfaring fra satsing på entreprenørskap blant ungdom, og jeg har sett hvilken stor effekt dette arbeidet har for å inspirere de unge til å ville og tørre å skape sin egen bedrift. Erfaringene fra Ungt Entreprenørskap viser at det er langt flere blant dem som har vært med på etablering av ungdomsbedrift eller studentbedrift, som starter egen bedrift i voksen alder, enn blant øvrige. Det at elevene selv får gjøre denne erfaringen, bygger ned barrierene for å gå til det skritt selv å etablere egen virksomhet. I tillegg får alle de som deltar i ungdomsbedriftene, en forståelse av hva det vil si å drive næringsvirksomhet, uavhengig av om de selv starter bedrift. Dette er viktig, slik at vi stimulerer til en gründerkultur – kultur for entreprenørskap – og ikke bare en kultur med lønnstakere. Jeg er imponert over den innsatsen som gjøres ved mange skoler, både blant lærere og elever – og av mentorer i næringslivet. Motiverte og engasjerte lærere er viktig for å lykkes i satsinga på entreprenørskap i skolen. Det er Senterpartiet opptatt av. Vi er derfor positive til at departementet i 2010 vil lyse ut midler for å utvikle flere utdanningstilbud og styrke kompetansen til fagpersonalet, samt at satsinga på etterutdanning i entreprenørskap for lærere videreføres. Jeg vil anbefale Stortingets medlemmer å dra på NM for ungdomsbedrifter som arrangeres til våren, for virkelig å se hva elevene har klart å få til gjennom et år med ungdomsbedrift, og møte de unge gründerne og deres engasjerte lærere. Dette er framtidas gründere, og jeg kan love at det vil bli en inspirerende dag for alle som velger å ta veien dit, og kanskje kan vi også fra Stortingets side gi inspirasjon for videre satsing til unge gründerspirer.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Kompetanse er landets viktigste ressurs. Derfor er utdanning så viktig. Den norske enhetsskolen har mange kvaliteter. Det skulle bare mangle – vi bruker store økonomiske ressurser på skoleverket her i landet. Likevel ser vi også bekymringsfulle trekk når vi tar utgangspunkt i f.eks. PISA-undersøkelsene, som måler resultater i ulike fag i ulike land. Vi trenger ikke å bruke energi på om målingene er helt korrekte, det holder at vi ser til dels store forskjeller, ikke minst i leseferdigheten. Å lese er en grunnleggende ferdighet som er en forutsetning for all læring. Brist i leseopplæringa gir problemer i alle fag – problemer som vokser etter hvert som eleven kommer oppover i klassetrinnene. Hvis en foretok en undersøkelse på drop out-elevene i videregående skole, vil en overveiende del av dem som slutter på videregående skole, ha for dårlige leseferdigheter. For å bedre kvaliteten i norsk skole må leseopplæringa styrkes, ikke bare på småskoletrinnet, men gjennom hele grunnskolen. Ett er å knekke lesekoden, noe annet er det å forstå det du leser. Vi må ha en kontinuerlig leseopplæring gjennom hele grunnskolen. Elevene må lese mye mer enn de gjør i dag. I Vest-Finnmark har kommunene vedtatt en forpliktende leseplan, som angir hvor mye det skal leses på hvert trinn gjennom hele det tiårige skoleløpet. På sikt kommer det økt fokus på leseopplæring og lesingens verdi når det gjelder å gjøre våre elever bedre og mer rustet for framtidig kompetanseheving. Dette er et eksempel på kvalitetsforbedring i grunnskolen, som ikke trenger å koste mer, men som er en dreining av innsats mot et område som på sikt vil øke kvaliteten i norsk skole. Vi har mye god pedagogisk kompetanse i norsk skole. Målrettet innsats vil gi resultater. Det å bli sammenliknet med andre land kan aldri gi et helt sant bilde, men det gir oss en viktig tilbakemelding som vi må ta inn over oss, til elevenes beste.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Det er et tverrpolitisk ønske om å gjøre den norske skolen best mulig, og at hver enkelt elev skal få et tilbud som passer for han eller henne. Så langt er vi enige, men når det kommer til virkemidlene, er uenigheten stor. Vi i Arbeiderpartiet, i samarbeid med SV og Senterpartiet, bygger i hovedsak vår politikk på fellesrollen, mens privatiseringskameratene, dvs. Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet, vil ha et frislepp av kommersielle skoler. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti og de rød-grønne partiene inngikk privatskoleforliket i forrige stortingsperiode, noe som gjorde det mulig å stoppe den ukontrollerte veksten i kommersielle, private skoler, særlig på videregående skolenivå. Ikke nok med at Høyre og Fremskrittspartiet er opptatt av å legge til rette for mest mulig privatisering av skolesektoren, offentliggjøring av karakterer er enda et eksempel på hvordan de politiske forskjellene er tydelige på dette politikkområdet. Mens vi i Arbeiderpartiet er opptatt av en forsiktig grad av offentlighet omkring resultater og karakterer, vil Høyre og Fremskrittspartiet gå så langt som overhodet mulig i den frie konkurransens navn. Det blir ganske fornøyelig når en ser hvordan særlig Høyre og Fremskrittspartiet kjemper imot offentliggjøring av skattelistene. Karakterene skal være offentlige og offentliggjøres, men rikfolks inntekter og formuer skal ikke offentliggjøres! Ytterligere kommentarer er vel ikke nødvendige; synspunktene til Høyre og Fremskrittspartiet på dette området taler for seg selv. Konklusjonen blir derfor at høyresidens virkemidler i skolepolitikken, særlig i form av privatisering, rangering og konkurranse, bidrar til økte forskjeller og utstøting. Våre virkemidler, med fokus på kvalitet og innhold i fellesskolen, tidlig innsats og sosial utjevning, vil være langt bedre for å oppnå en god skole for alle. Helt avslutningsvis vil jeg også peke på viktigheten av ikke å snakke skolen ned. Jeg merker meg at noen representanter fra opposisjonen gjør det samme som i forrige stortingsperiode, nemlig å snakke skolen ned. Som gammel håndballspiller og håndballtrener er jeg vant til å fokusere på det positive. Det er mange som gjør en kjempejobb i norsk skole. Så la oss fokusere på det positive og at norsk skole har et utrolig utviklingspotensial, og at den i dag gjør veldig mye bra, istedenfor hele tiden å prøve å snakke norsk skole ned.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Jeg viser til representanten Harbergs innlegg, der han hevder at undertegnede har misforstått når det gjelder sammenligningen mellom karakterer og skattelister. Det har jeg selvfølgelig ikke. Jeg kunne nok kanskje vært enda mer nøyaktig i mitt innlegg og sagt «resultater av de nasjonale prøver», men resultater og karakterer går jo sånn noenlunde ut på det samme, men der kunne jeg kanskje vært ekstra årvåken. Men det er absolutt ingen misforståelse at vi ønsker å være varsomme med å offentliggjøre resultatene fra de nasjonale prøvene. At Høyre og Fremskrittspartiet ønsker full liberalisering og mest mulig adgang til å rangere, tror vi er negativt. Vi tror faktisk det kan føre til mobbesituasjoner på skolene og til at enkelte skoler – som vi dessverre har hatt litt mistanke til, og hvor det har vært spekulasjoner – holder enkeltelever borte fra de nasjonale prøvene osv. osv. Så det får konsekvenser. Jeg synes det er underlig, men jeg er fortsatt ikke overrasket over at opposisjonspartiene, og særlig Høyre og Fremskrittspartiet, synes det er viktig å få til mest mulig rangering, mest mulig offentliggjøring av dette, mens når man kommer til folk med god inntekt, skal skatten deres ikke offentliggjøres. Det skal være offentlig, men det skal ikke legges opp til offentliggjøring. Dette handler om ideologi. Det handler om menneskesyn. Det handler om veivalg. Her har vi forskjellige standpunkter, og jeg synes for så vidt det er greit å få fram de politiske forskjellene.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Det er positivt at Høyre nå signaliserer at de er skeptiske til rangering. Det synes jeg er et fremskritt, og det skal vi ta med oss. Så argumenterer Høyre med at det for å vite mest mulig er viktig at man har mest mulig offentliggjøring av resultatene, bl.a. av nasjonale prøver. Da lurer jeg på hvorfor en ikke overfører det resonnementet til skattelistene. Det må da være viktig å vite hvem som betaler skatt i dette landet og hvor mye de betaler, for på den måten å utarbeide en best mulig skatte- og avgiftslovgivning.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2009-12-09:
Vi må skape mer hvis vi skal fordele mer. Vi må styrke forskning og utvikling, slik at vi kan legge om fra fossil til fornybar energi, til energiøkonomisering, et grønnere næringsliv og ikke minst lengre verdikjeder. Kompetanse og forskning er avgjørende for at Norge skal kunne hevde seg i den internasjonale konkurranse. Kampen om de gode hodene går ikke bare mellom regioner i Norge, men vi konkurrerer også med andre land. Dette er et viktig innsatsområde for vår verdiskapings- og nyskapingsevne på sikt. Det er avgjørende at Norge er attraktivt som studie- og arbeidssted for de beste studentene og den internasjonale spisskompetansen. Det er også viktig at bedrifter på ulike måter oppmuntres til å videreutdanne arbeidsstyrken og utvikle kompetanse. I bunnen må det ligge et utdanningsløp fra grunnskole til universitet, som framhever betydningen av kunnskap, også den praktisk rettede kunnskapen, og der det stilles tydelige krav og forventninger. Næringsrettet forskning og kommersialisering av forskningresultater må gis prioritet. Vi må ha en sterk offentlig satsing på forskning, men samtidig dra med næringslivet i sterkere grad for å øke forskningsinnsatsen, særlig i små og mellomstore bedrifter. I tillegg må offentlig sektor utnyttes bedre til å fremme nyskaping. Offentlig sektor har stort potensial til å bidra til økt innovasjon gjennom sin virksomhet. Dette kan gjøres gjennom bevisst tenkning ved innkjøp og anskaffelser, økt konkurranse og anbud. De små og mellomstore bedriftene har ikke egne forskningsavdelinger, og den offentlige innsatsen mot næringslivet i forskningsøyemed må først og fremst rettes mot denne målgruppen. SkatteFUNN er et godt virkemiddel som kan videreutvikles, slik at flere kan ta ordningen i bruk, ikke minst de bedriftene som ikke greier å nyttiggjøre seg den så godt i dag, kanskje særlig de små bedriftene. Universiteter og høyskoler må i sterkere grad premieres for fruktbart samarbeid med næringslivet. Det må finnes gode og sterke forskningsmiljøer i alle landsdeler, hvor det stimuleres til samarbeid med bedriftene. I denne sammenhengen er de regionale forskningsfondene veldig viktige. Disse vil knytte lokalt næringsliv og høyere utdanning tettere sammen med forskningsmiljø. Jeg tror at framtidig verdiskaping i langt sterkere grad vil bli bygd på forskning. Derfor er jeg og Senterpartiet svært tilfreds med at vi fra nyttår har på plass 6 milliarder kr til regionale forskningsfond, i tillegg til øvrig forskningsinnsats, som også er styrket i dette budsjettet.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Alt henger sammen med alt, som vår kjære Gro Harlem Brundtland en gang sa. I går behandlet arbeids- og sosialkomiteen vårt budsjettområde her i salen. Det er et budsjett som øker enormt i år. Men i motsetning til når f.eks. utdannings- eller kulturbudsjettet øker, synes vi det er svært alvorlig med en økning på vårt budsjett. Vi har noen alvorlige økninger på trygdesiden. Bare i år øker vårt budsjettområde på arbeids- og sosialfeltet med 30 milliarder kr på utgiftssiden. Det er økning i antall uføre, og det er tall for forventet sykefravær som er svært alvorlig. Det er vår alles hovedutfordring framover. Vi kan ikke sitte stille og se på at så mange støtes ut fra arbeidslivet, og vi kan ikke se på at utgiftene til dette spiser opp handlingsrommet vårt på alle andre områder. Økningen på vårt område er alvorlig fordi det det handler om, er at bak statistikken og tallene befinner det seg folk, tusenvis av folk som av diverse grunner ikke er i stand til eller ikke får jobbe, men som kunne gjort det om de fikk bedre oppfølging og bedre hjelp. Derfor er økningen på vårt område og estimatene for sykefravær alvorlig for disse folkene. Det er alvorlig for bedriftene som mister arbeidskraft, og det er alvorlig for staten og samfunnet som helhet. Vi må ta det på største alvor. Når vi ser på hvem som skjuler seg i økningen i statistikken, ser vi noen bekymringsfulle tegn. Det er én gruppe som er overrepresentert, og som øker mest, og det er gruppen unge. Det er unge jenter og unge menn i bygg og anlegg. Når ungdomsledigheten øker, er det ekstremt bekymringsfullt. Vi vet at unge som går ledig tidlig, har større risiko for å havne permanent utenfor arbeidslivet. Tidlig ledighet og det å bli tidlig langtidssykmeldt er en port til uførhet blant ungdomsgruppen. Vi fikk nye tall i forrige uke som viste at antallet unge uføre øker dramatisk. Vi vet at sykdomsbildet når det gjelder ungdomsgruppen, dreier seg om lettere psykiske lidelser. Det burde ikke overraske oss, all den tid vi vet at køene i ungdomspsykiatrien er dobbelt så lange som i voksenpsykiatrien. Men det er ett annet fellestrekk for denne ungdomsgruppen. Det er at svært mange av dem har droppet ut av videregående skole. Her må vi sette inn en enorm innsats. Tidlig innsats mot drop-out i skolen er kanskje et mer relevant tiltak mot langtidsledighet og uførhet blant unge enn mye annet. Jeg er veldig glad for at Regjeringen her har økt fokuset på drop-out i skolen og setter inn tiltak. I et velferdssamfunn som Norge er det helt uakseptabelt å se på at så mange unge faller utenfor arbeidslivet. Derfor må vi fullt ut fokusere på drop-out i skolen. Vi har rett og slett ikke råd til noe annet. Det er en helt nødvendig investering i vår viktigste ressurs – den unge arbeidskraften vår, de som i framtiden skal sikre verdiskapingen og framtidens velferd i Norge.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Når vi lytter til debatten om det som er Fremskrittspartiets tilsynelatende krav til faktorer som skal være til stede i mottakerlandene av bistand når det gjelder grad av demokrati, antikorrupsjon og respekt for menneskerettighetene, høres det ut som vi i framtiden, for å være på den sikre siden, bør begynne å yte bistand kun til Sverige og Danmark – og det bare kanskje. Bistand er i seg selv et risikoprosjekt, men bistand virker. Det store paradokset i bistandsverdenen er nettopp det at de folkene som trenger utviklingsarbeidet vårt mest, er de folkene som bor i de landene med de regimene som er aller minst demokratiske, som ofte er verstinger når det gjelder å bryte menneskerettigheter, og når det gjelder korrupsjon. Jeg synes det er utrolig flott at det er dagens regjeringspartier som tør å ta de tøffe diskusjonene om hva som skaper utvikling, samt å komme med de nye grepene for å bidra der vi best kan bidra. Vi har aldri hatt så mye debatt om innretningen på og effekten av norsk bistand som de siste fire årene. Alle som er opptatt av effektivitet og bistand, bør merke seg Paris-erklæringen, og hva den sier om bygging av statsstrukturer og lokalt eierskap, og hva den peker på av effektive virkemidler i bistandspolitikken. Da sikter jeg til det punktet som Fremskrittspartiet i år igjen har brukt mye merknadsplass på å kritisere – budsjettstøtte. Budsjettstøtte er et viktig virkemiddel for nettopp å ansvarliggjøre mottakerlandenes myndigheter, slik at de tar ansvar for egen utvikling. Den er viktig fordi den støtter opp under landenes egne prioriteringer. Den involverer parlamentene, og når den virker – og det gjør den som oftest – fører den til mer åpenhet rundt budsjettforvaltningen som følge av de kravene man stiller sammen med støtten. Det budsjettstøtten gjør, er nettopp å sørge for at utviklingslandene selv har hendene på rattet i arbeidet med fattigdomsbekjempelsen. Internasjonale evalueringer viser også at budsjettstøtten er risikabel, men den virker. Den har store positive effekter. Derfor er det et paradoks at de partiene som her hevder at effektivitet er viktigere enn mengde bistand, samtidig kutter og avviser et av de viktige midlene for å oppnå nettopp lokal forankring, ansvarliggjøring og langsiktig utvikling. Det er resultatene av bistanden som teller. Derfor er jeg også glad for at det er dagens regjering som tør å prioritere, som tør å satse på de virkemidlene som internasjonale evalueringer sier at har stor effekt.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Verda blir stadig mindre. Orienteringa i samfunnet blir stadig meir internasjonal. Dette heng m.a. saman med bruken av informasjonsteknologi, endringar i verdshandelen, og at folk reiser mykje meir enn før. Det gamle slagordet om at kunnskap er makt, gjeld framleis. Faktisk har det aldri vore meir openbert enn i dag, vil eg påstå. Eg er klar over at den enkelte sine føresetnader for å tileigne seg kunnskap vil vere ulike, men likevel må me alle vere klar over at utdaning og kompetanse er sjølve grunnlaget for at den enkelte får seg arbeid og trygge kår. Den makta som ligg i kunnskap, bør også føre med seg eit ansvar. Unge menneske som startar eit utdaningsløp, har ressursar, er kreative og har ulike eigenskapar og interesser i eit stor fagleg spenn, som dei unge må utnytte. I alle samfunn finn me eit vondt «virus», nemleg «hetsviruset». Det slår ut når me minst ventar det, både i form av mobbing og rasisme. Derfor må me vaksinere oss mot det – me må førebyggje. Det viktigaste våpenet mot «virus» er kunnskap. Me kan gjere dei rette vala dersom me har innsikt. Har ein kunnskap, er det lettare å forstå og lettare å tolerere. Utan kunnskap kan ein ikkje like lett skilje mellom det som er rett og gale. Kunnskap er grunnlaget for sunn fornuft. Derfor er òg kunnskapen den sterkaste samfunnsomformande krafta. Med den rivande teknologiske utviklinga som vårt samfunn opplever og står overfor, og med til dels dramatiske endringar i familie- og samfunnsliv, er kanskje utdaningspolitikken det aller viktigaste politiske verktøyet me har både for å motverke ulikskap, som følgje av nye rammevilkår, og ikkje minst for å skape arbeid og tryggleik for alle. Kunnskap er ikkje lenger berre ein innsatsfaktor, den er i høgste grad blitt ein rein konkurransefaktor. Lat meg avslutte med å snakke litt om forsking. Med den næringsstrukturen me har i dette landet, er offentleg finansiert forsking heilt nødvendig, både for å lyfte den kunnskapsutfordringa me står framfor, og for å utløyse auka verksemd i næringslivet. Forsking er viktig for næringslivet, fordi dette skaper både nye produkt og nye arbeidsplassar. Ikkje alle bedrifter er i stand til å prioritere slikt utviklingsarbeid. Derfor kan det ta tid å omstille næringslivet. Dersom me er villige til å intensivere enda meir næringsretta forsking, vil også små og mellomstore bedrifter ha store moglegheiter i den harde internasjonale konkurransen. Kunnskapsutvikling basert på forsking av høg kvalitet er verdifullt i seg sjølv, samtidig som det er ein føresetnad for den vidare utviklinga i samfunnet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2009-12-09:
Kirken er en del av denne debatten. I Arbeiderpartiet er vi opptatt av å ha en åpen og inkluderende folkekirke. Det har vært mange viktige og lange prosesser for å strekke seg mot et slikt mål, og det er sterke følelser i sving når slike prosesser settes i gang. Kirken er Guds hus, og Kirkens folk har som oppgave å formidle Guds ord. I Kirken skal man også kunne få Guds velsignelse. Det blir derfor skremmende for meg når man ser hvordan noen prester i dag opererer fritt med diskriminerende holdninger i sitt virke. Jeg tenker da spesielt på oppslagene denne uka rundt presten i Borgund kirke på Sunnmøre som ikke ville døpe et barn fordi det har lesbiske foreldre. Jeg tror ikke Den norske kirke er tjent med at man har prester som ekskluderer folk fra å være Guds barn. Jesus møter alle typer mennesker på en inkluderende måte og med stor nestekjærlighet. Slik jeg ser det, skjuler denne presten seg bak sin egen smålige holdning. Den norske kulturarven tilhører den kristne tro. Men en av årsakene til at det er en økende gruppe som melder seg ut, kan nettopp være at det finnes eksempler på prester som dette, der ansatte i Kirken tydeligvis har problemer med å ha respekt overfor det folket man skal tjene. I Arbeiderpartiet har vi vært opptatt av at alle får like muligheter. Det må også gjelde i Kirkens rom. Jeg mener det er svært kritikkverdig at konservative, fordømmende prester skal kunne drive på en måte som ligner mer et privatpraktiserende foretak enn en statskirke. I dagens samfunn er folk godt opplyst og finner seg ikke i slike overtramp. Ut fra en teologisk begrunnelse straffer man altså barnet for noe man mener de voksne gjør feil. Den saken er nok en god grunn for å få på plass et system som kan sørge for sanksjoner som bidrar til at denne type handlinger ikke lenger kan forekomme. Jeg er medlem i Den norske kirke, og nettopp derfor forbeholder jeg meg retten til å si fra når jeg oppdager kritikkverdige forhold i Kirken. Denne saken viser at det fortsatt finnes prester i statskirken som er i utakt med utviklingen i det norske samfunnet for øvrig. Det er viktig at folk ikke opplever å bli satt flere tiår tilbake i tid når man går inn kirkedøra. Heldigvis er dette unntakene, men det er et eksempel som viser at vi fortsatt har en jobb å gjøre for at Kirken skal være en plass for alle.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-09:
Eg kunne hatt lyst til å kommentere siste talar, men eg skal halde meg til manus. Regjeringa fremmar eit offensivt forskingsbudsjett, og det er veldig mange sider av det forskingsbudsjettet som det kunne ha vore interessant å kommentere, ikkje minst satsinga på grunnforsking, som er basisen for all høgare utdanning og forsking. Men som medlem av næringskomiteen vil eg ta opp ei sak som eg synest er spesielt viktig for utvikling av norsk næringsliv og samfunnsliv, og det er satsinga på forskingssenter for miljøvennleg energi. Programmet blei starta i inneverande år, og no er det etablert åtte geografisk distribuerte senter for fornybar energi, energiøkonomisering og CO2-fangst. Sentra representerer det fremste innan norsk forsking på sine område. Gjennom dette programmet har Regjeringa og Forskingsrådet klart å samle forskingsmiljøa til eit felles krafttak for klimaet og for framtidsretta næringsutvikling. Forskingsmiljø i ulike delar av landet samlast om felles problemstillingar og felles mål. Det skaper forskingsmiljø med større tyngd enn det kvar enkelt institusjon kan klare å skape, og det lyfter oss i den internasjonale konkurransen. Eg har sjølv hatt gleda av å vere med på oppstarten av eit av desse sentra, og eg har sett den entusiasmen som programmet har skapt på tvers av institusjonsgrenser og geografiske avstandar. Sentra har etablert tett samarbeid med dei fremste internasjonale forskingsmiljøa på aktuelle område. Her har Noreg teke eit grep som kan gi oss ein leiande posisjon innan miljøteknologi og på sikt gjere oss uavhengige av oljeøkonomien og av oljenæringa. Forskingssentra for miljøvennleg energi har også brei oppslutning frå næringslivet. På Sørlandet har både leverandørindustrien, prosessindustrien og energiverk engasjert seg sterkt. Det er slik samhandling vi treng om vi skal klare å utvikle ein framtidsretta, kunnskapsbasert næringspolitikk. Godt og tillitsfullt samarbeid mellom industrien og forskingsmiljøa er viktig for framtida og for å få gode resultat. Derfor er det viktig at vi har eit sterkt teknologisk forskingsmiljø i dei delane av landet der vi har eit sterkt og framtidsretta næringsliv. Sentra satsar også på forskarutdanning, som er ein føresetnad for å bygge framtidige forskingsmiljø. Dermed knyter vi den viktige alliansen mellom grunnforsking og anvend forsking, noe ein ofte har lett for å gløyme når ein snakkar om anvend forsking. Stortinget har grunn til å glede seg over at det la grunnlaget for denne satsinga gjennom klimaforliket. Og Regjeringa har grunn til å glede seg over at dei har implementert programmet på ein veldig vellykka måte.