Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-01-20:
La meg innledningsvis si at jeg setter stor pris på det engasjementet som har vært utvist i denne debatten, for det er i aller høyeste grad en viktig interpellasjon som ligger til grunn for den. Jeg er enig i at vi fortsatt har svært mye ugjort på dette feltet, og at vi kan løse mange av oppgavene bedre. Jeg ser på dette med stort alvor. Derfor har jeg også tatt flere initiativ overfor kommunesektoren for å få til en nærmere dialog. Etter min oppfatning dreier dette seg ikke bare om penger. Selv om kostnadsdekningen overfor kommunene er særdeles viktig, dreier det seg også om svært mange andre ting. Det dreier seg ikke minst om holdninger, det dreier seg om måter man organiserer dette på, og det dreier seg om å utveksle erfaringer mellom kommuner. Også mellom kommuner som er sammenliknbare, er det kolossalt store kostnadsforskjeller i forhold til bosettings- og integreringsarbeidet, rett og slett fordi man har organisert det veldig ulikt, fordi man har en svært ulik tilnærming til disse problemstillingene. Det er riktig at det er uenighet mellom kommunene og staten på noen punkter i beregningsgrunnlaget, og det er riktig at kommunesektoren ikke på alle punkter fullt ut får dekket sine kostnader i forhold til det grunnlag som Beregningsutvalget har kommet fram til i forbindelse med gjennomsnittsbetraktningene. Representanten Vidar Kleppe sier at gjennomsnittsberegninger ikke er godt nok. Det er for så vidt riktig, men etter min oppfatning fins det dessverre ikke noe bedre verktøy enn nettopp gjennomsnittsberegninger. For det første er det, som sagt, store variasjoner også mellom sammenliknbare kommuner. Det er ikke mulig – det tror jeg ingen mener – at man kan dele ut blankosjekker som skal dekke kostnader, uavhengig av hvordan kostnadsnivået i den enkelte kommune er. Det må selvsagt ligge inne noen incitamenter for å gjøre dette så godt som mulig innenfor en rimelig kostnad. Og når jeg sier så godt som mulig, gjelder det ikke bare økonomi, men også de resultatene man oppnår i forhold til å få flyktninger og asylsøkere raskt ut i arbeid. Det incitamentet må være med. Det ligger der i dag. Noen klarer å utnytte det veldig godt, andre klarer det ikke. Det er helt opplagt at det er riktig det som er sagt her, at f.eks. i Oslo er kostnadsnivået høyt. Men veldig mange av dem som kommer hit for annengangsbosetting, er mennesker som i utgangspunktet skal klare seg selv, og som også for en stor del klarer seg selv. Jeg er hjertens enig med representanten Hoddevik i at tilbakesendelsesmuligheter ikke er noe ønskelig verktøy å bruke. Men når det blir framstilt som om at alle flytter til Oslo, uavhengig av om de klarer seg eller ikke, og at Oslo ikke får dekt kostnadene sine, må jeg si at dette reguleres av staten. Det gis også muligheter til å komme med inngrep her, selv om det selvfølgelig ikke er noen ønskelig modell. Jeg har sagt at vi har mye ugjort, men jeg vil også til slutt få si at det føres en aktiv politikk på dette området for å bli bedre. Derfor har vi også omorganisert store deler av utlendingsforvaltningen, store deler av måten som vi løser oppgavene på, nettopp for å kunne føre en mer aktiv politikk på dette området.