trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Jeg vet ikke om det er foreldrene eller lærerne som det er viktigst å ta opp her. Jeg rekker vel ikke å utdype dette noe særlig. Når det gjelder det representanten Sortevik tar opp først, nemlig foreldreretten, er det klart at dette er svært viktig for Kristelig Folkeparti. Det er derfor vi står sammen med Fremskrittspartiet om å tillate frittstående skoler – nettopp ut fra hensynet til foreldreretten. Vi er helt enig i at foreldre skal trekkes med i skolehverdagen, og dette minner stadig FUG oss på. De har gjort et flott arbeid med å utvikle FAU-ene rundt om på skolene, slik at de påviselig er blitt enda mer aktive, sies det, i skolesammenheng. Jeg er enig i at det her er noe som kan forløse et potensial ved at foreldre blir engasjert i skolehverdagen, og det er Kristelig Folkeparti absolutt for. Når det gjelder arbeidstidsordninger for lærerne, vil vi se videre på det som her er gjort av forsøk. Jeg ser også at vi kan komme tilbake til hvordan vi skal videreføre disse ordningene for lærerne.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Det er helt riktig at jeg er svært tilfreds med mye i norsk skole. Det har jeg god grunn til å si, som har vært der i over 20 år og har min nærmeste familie der til daglig. Det er mye å være tilfreds med. Men det er også ting å gjøre. Og nettopp det som representanten Skjælaaen nå påpekte, nemlig lærertettheten, er en ting som jeg ikke er tilfreds med – at det blir økt bruk av assistenter på bekostning av lærere. Økt bruk av assistenter er jeg klart for. Det trenger vi bl.a. fordi spesialundervisningen nå styrkes, og fordi mye av den tilpassede opplæringen har med assistentbruk å gjøre. Men det skal ikke gå på bekostning av lærertettheten. Jeg nevnte bl.a. dette med Skolepakke 2, der lærere selv har påpekt at når de skal undervise en time mer i uka, går dette ut over selve lærertettheten. Her er jeg enig med Skjælaaen i at dette må vi se nærmere på.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-11-27:
Tidligere i dag uttalte Søren Fredrik Voie at en del av opposisjonspartiene var veldig bekymret. Etter å ha hørt innleggene til Søren Fredrik Voie og Elsa Skarbøvik opplever jeg at hvis det er et ord som preger regjeringspartiene, er det tilfredshet. Lærertettheten går ned, og bruken av assistenter går opp. Spørsmålet til representanten Skarbøvik er følgende: Er representanten Skarbøvik, som også er pedagog, tilfreds med en utvikling der antall pedagoger går ned og bruken av assistenter i grunnskolen går opp?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-11-27:
I innlegget som jeg holdt, hadde jeg fokus på læreren som skolens viktigste ressurs. Jeg lurer på om statsråden kan si noe om hvordan hun tenker at de pedagogiske utdanningsinstitusjonene kan bidra i utviklingsarbeidet i skolen vår, altså være en ressurs for den utøvende lærer. Kan statsråden si noe om hvilke tanker hun har om disse institusjonene?
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-27:
Alle er opptatt av ressurser. Men jeg tror representanten Nielsen nå er den siste og den eneste som deltar i denne debatten, som tror at det er en så entydig og lineær sammenheng mellom ressursbruk og resultater som det hun gir uttrykk for. Det vi andre sier, er at det også er et spørsmål om hvordan man bruker ressursene. Lærerne er viktige, og lærertetthet er veldig viktig, men det er også viktig hva slags læringsarbeid man gjennomfører, og hva slags kompetanse lærerne har. Jeg tror man er inne på et veldig viktig område, som har vært nevnt her i debatten, når man snakker om klassedelingsregler, arbeidstidsavtale, fag- og timefordeling osv. Det innebærer at man pådytter skolen en ganske rigid organisering, som gjør det veldig vanskelig å få til en tilpasset og differensiert opplæring og få skolen til å bli en lærende organisasjon. Det kommer til å bli et viktig tema i forbindelse med meldingen til våren, og jeg føler at alle nå er ganske interessert i det, kanskje med et lite unntak for representanten Nielsen.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-27:
Når det gjelder hva slags type dokument vi skal komme med den årlige redegjørelsen i, har vi varslet at akkurat når det gjelder våren 2004, akter vi å se det i sammenheng med meldingen om Kvalitetsutvalgets innstilling. Det tror jeg også vil være hensiktsmessig for komiteens behandling. Så vil jeg, så lenge jeg sitter i denne stolen, legge frem en årlig redegjørelse. Men ettersom jeg vel må være forberedt på at jeg en vakker dag ikke sitter der, får mine etterkommere og fremtidige storting ta stilling til det. Men jeg tror som sagt at det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet på sikt kanskje kan bli en form for løpende redegjørelse om ressurssituasjonen og dens sammenheng med resultater. Når det gjelder skolebygg, ble et utvalg nedsatt på fredag, som representanten Skarbøvik nevnte i sitt replikkordskifte. Det utvalget er bedt om å avgi en delrapport – i farten greier jeg ikke helt å huske datoen, men det er relativt snart – som skal gi oss en status når det gjelder situasjonen på skolebyggsiden. Bakgrunnen for det er at det foreligger mange rapporter, men ikke alle er like pålitelige. Nå håper jeg at dette ekspertutvalget kan gi oss en statusrapport som er solid.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-27:
Jeg kan love representanten Reikvam at det er brukt mye tid og utredningsressurser i departementet for å finne ut om det kan være fornuftig, og om det er mulig. Grunnen til at vi ikke gjør det, er at vi ikke tror det er fornuftig, og det virker også veldig vanskelig. Representanten Reikvam har selv sagt at klassedelingsreglene faktisk ikke har noen betydning. Gjennomsnittlig ligger skolene 70 pst. over, hvis jeg husker riktig. Det er vanskelig. Man er nødt til å etablere veldig komplekse resurssikringsnormer for at de skal oppfattes som rettferdige. Det kan ha negative effekter i form av at de som bruker mer, begynner å justere seg ned mot normen. Det er veldig vanskelig å gjøre det hvis vi samtidig skal oppgradere statusen for tilpasset og differensiert undervisning, som betyr forskjellighet og ulikhet. Og det er selvfølgelig også en form for statliggjøring som kan lede til ansvarsuklarhet. Jeg synes i det hele tatt det er vanskelig å bedømme – vi skal ha læreplaner – hva som må være likt for at utdanningssystemet skal være likeverdig for elevene. Det er et tema vi er nødt til å drøfte grundig. Det må være mulig å begynne på skolen i Alta og fortsette i Oslo, men hva som skal til for at det skal være mulig, og for at vi skal være ett land, føler jeg ikke at vi har tatt en skikkelig debatt på. Jeg er slett ikke sikker på at ressurssikringsregler er svaret på det.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-27:
Det er et veldig interessant spørsmål, som krever ganske lang tid. Kilden til en forbedring i norsk skole er at vi greier å få til en kontinuerlig kompetanseutvikling og en god kunnskapsspredning av all den gode kunnskapen og erfaringen vi har. Så er spørsmålet hvordan vi skal få til det. Nylige undersøkelser og studier som departement har lagt frem i forbindelse med den såkalte Kompetanseberetningen, viser at undervisningssektoren paradoksalt nok er blant de sektorer hvor det foregår minst læring i det daglige arbeid. Man kan si at undervisningssektoren og skolen er blant de minst lærende og kunnskapsintensive organisasjonene vi har. Det betyr at vi står foran alvorlige utfordringer. Jeg tror at vi må begynne å tenke litt mindre tradisjonelt om etter- og videreutdanning og kompetanseutvikling, og mer tenke på hvordan skolen fungerer i det daglige, for at det skal være en utveksling av kompetanse og en erfaringsspredning. Det går på samarbeidsformer, arbeidsformer og undervisningsformer. Jeg vil igjen tilbake til stikkord som klassedelingsregler, arbeidstidsavtale og andre ting som etter min mening rammer inn skolen og medfører at vi kan få et ganske privatisert og ensomt yrke som ikke passer i kunnskapssamfunnet.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-11-27:
Bare la meg si som avslutning på mitt forrige svar at UH-sektorens kobling til den statlige utdanningsadministrasjon vil være svært viktig for å kunne utnytte den sektoren i forhold til skoleutvikling. Til Arbeiderpartiet: Jeg respekterer Arbeiderpartiets syn på ressurser, og at man er opptatt av ressurser og rammer og kvantitet osv. Men grunnen til at jeg og kanskje noen andre reiser spørsmålet, er at det forblir litt i mørke for oss andre hva Arbeiderpartiet mener om skoleutvikling, hvordan vi skal få til kvalitetsutvikling. Det ble stilt et spørsmål i et replikkordskifte tidligere her i dag om det var mulig for representanten Nielsen å reflektere litt rundt behovet for å løse opp i de rigide klassedelingsreglene, og jeg hørte ikke noe spesielt svar på det. Vi respekterer som sagt engasjementet når det gjelder ressursbruk, men vi etterlyser et engasjement når det gjelder innhold og kvalitets- og skoleutvikling, og det forblir litt i mørke hva Arbeiderpartiet mener om det. Det har jeg tillatt meg å si.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Tallene i St.meld. nr. 33 for 2002-2003 viser at det er en klar sammenheng mellom ressursomfang og utvikling av skolestruktur. Antallet små skoler og andelen elever som går i slike skoler, har sunket fra 1997 til 2002, mens antall skoler med mer enn 320 elever og andelen elever som går der, har økt. Forskningsrapporten fra Nordlandsforskning, «Det trengs ei hel bygd for å oppdra et barn», viser at innføringen av nytt inntektssystem for kommunene i 1986 har ført til en betydelig sentralisering av grunnskolen. Dette har først og fremst funnet sted gjennom nedlegging av udelte og todelte skoler. Videre konkluderer rapporten med at i de fleste tilfeller hvor skoler har blitt lagt ned, har økonomiske vurderinger spilt en avgjørende rolle. Ønsket om å beholde en desentralisert skolestruktur er bredt politisk forankret, både ut fra pedagogiske og ut fra lokalpolitiske hensyn. Samtidig som de fådelte skolene gir elevene en ofte svært god og tilrettelagt opplæring i nærmiljøet, har de også en avgjørende betydning for hvorvidt mindre steder, eller små lokalsamfunn, vil overleve og forbli livskraftige lokalsamfunn. Det manglende samsvar, eller fravær av samsvar mellom økonomisk politikk og skolepolitikk som rapporten avdekker, er alvorlig. Rapporten sier følgende: «Det synes å være en klar inkonsistens mellom den skolepolitiske retorikken om fådelte skoler og den kommunaløkonomiske virkelighet.» Fådelte skoler er generelt mer ressurskrevende pr. elev enn fulldelte, og inntektssystemet gjør at mange små kommuner med en desentralisert skolestruktur ser seg nødt til å legge ned skoler for å få til de innsparingskravene som kommer fra staten. En skoleutvikling som overveiende styres av økonomiske hensyn, er verken ønskelig eller i tråd med nasjonale utdanningspolitiske målsettinger. Når det gjelder stortingsmeldingen som statsråden skal legge fram til våren på bakgrunn av Kvalitetsutvalgets innstilling, vil jeg utfordre statsråden til å ha i tankene og spesielt se på de fådelte og udelte skolenes virkelighet, deres viktighet både for elevene, for foreldrene og for lokalsamfunnet, de konsekvenser nedleggelse av slike skoler har i sin helhet, og samtidig på den kvaliteten som de små skolene har å bidra med i kvalitetsutviklingen. Det blir ikke mer kvalitet i en skole der foreldrene og elevene tegner plakater og går i tog. Visst blir man god til å tegne plakater, og visst blir man god til å rope slagord, men det er ikke der utfordringen i distriktsskolen ligger framover.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Angrepet fra statsråden når det gjelder finansiering, viser vel ganske klart hvorfor SV gjorde som de gjorde. Denne salen har før sagt opp til 20 pst. kommunal finansiering og øremerking. Det som ble fremmet, var rammetilskudd uten lovpålegg. Det betyr, med den dårlige kommuneøkonomien vi har i dag, at flere krisesentre vil bli nedlagt. Så til spørsmålet: Det er kommet fram en berettiget kritikk i pressen de siste dagene mot meldinga. Meldinga fokuserer ikke på situasjonen til de enslige. Statsråden og komiteen, meg selv inkludert, har ikke gitt enslige en rettmessig plass i denne familiemeldinga. Det å være enslig er også å være familie. Vil statsråden ta ansvar for å rette opp dette, ved f.eks. å iverksette en levekårsundersøkelse for enslige?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Jeg deler ikke representantens syn på at det å være tilhenger av ekteskapet, er for lite nyansert. Det framkommer veldig sterkt i familiemeldingen, hvor vi sier at ekteskapet er mer forpliktende, og det varer lenger. Det dokumenteres også gjennom en del forskning. To til tre ganger så mange samboerskap som ekteskap går i oppløsning. Når vi spør de unge, har de tro på ekteskapet. De ønsker faktisk å gifte seg. Det er bakgrunnen for at vi med stor frimodighet sier at ekteskapet er den beste rammen om barnas oppvekst. Når det gjelder separasjonstiden, har vi kommet til at vi ønsker å beholde denne. Det er faktisk slik at en del par finner tilbake til hverandre i separasjonstiden. De får en mulighet, hver for seg, til å tenke gjennom sin situasjon i fred og ro. Så fra Regjeringens side mener vi det er viktig å beholde separasjonstiden.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Først vil jeg gjenta at familiemeldingen har et gjennomgripende fokus på barna. Det som er best for barna, er den røde tråden i meldingen. Og vi har sett at i en del samboerskap der, for å ta et eksempel, en av foreldrene dør, har den gjenlevende av og til måttet gå fra hus og grunn fordi man ikke har vært gift og hatt den juridiske trygghetspakken det er å være gift. Nettopp av hensyn til barna har vi innført en del nye rettigheter, spesielt med fokus på dette. Så skal vi heller ikke glemme at det i forslag i familiemeldingen også ligger en del plikter som vi tilfører samboere, igjen av hensyn til barna.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Det er riktig at vi, spesielt fra Regjeringens side, ikke har gått inn på helheten når det gjelder de ensliges kår, selv om de enslige også er nevnt i familiemeldingen som én familietype. Bakgrunnen for det er at vi har valgt en familiemelding der fokus hele tiden har vært på barna. Det er det denne familiemeldingen hovedsakelig dreier seg om. En del enslige har gitt uttrykk for at de ønsker at man ser nærmere også på deres situasjon. Pr. dags dato må jeg si at Regjeringen har ingen spesielle planer om å gå inn og se på de ensliges situasjon. Det er mulig at det heller ikke vil tilligge familieministeren å gjøre det, det tilligger kanskje like mye sosialministeren. Men jeg tar i hvert fall ønsket med meg videre, uten at jeg her og nå kan love at jeg kommer veldig raskt tilbake til det. Men jeg tar det med meg som et innspill.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Jeg tror representanten Faldet kjenner iallfall mitt partis syn på denne saken. Jeg har lyst til å minne om at det i utgangspunktet i barneloven er slik at det offentlige har en plikt til å fastsette farskap for barn, fordi det regnes som et gode for barna å ha etablert en juridisk forbindelse til begge foreldrene. I den senere tid er det også vedtatt flere lovendringer i denne salen som legger avgjørende vekt på hensynet til den biologiske tilknytningen mellom far og barn. Da tenker jeg selvfølgelig på opphevelsen av anonym sæddonasjon og adgangen til å reise farskapssak med pålegg om DNA-analyse for alle som er i tvil om farskapet. Det er faktisk slik at i tilfeller hvor partneren får barn, kan man også ha en situasjon der det er fedre som ønsker å delta aktivt i barnets oppvekst og også inneha juridiske forpliktelser og rettigheter. Det er jo ikke i alle «partnerfødsler» at det ikke er en far. Det er ett problem. Så ulike tilfeller trenger ulike løsninger. Jeg tror den løsningen vi har valgt, med stebarnsadopsjon, og som Stortinget har vedtatt tidligere, er den beste for barna, altså at man har individuelle vurderinger i hvert tilfelle.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-11-27:
Det blir vel nærmest en gjentakelse, men jeg må påpeke at i familiemeldingen har vi poengtert veldig sterkt at ekteskapet er den beste ramme rundt barns oppvekst. Like fullt mener vi at mennesker i dag må få lov å velge samlivsform. Grunnen til at vi likestiller eller gir samboere flere både rettigheter og plikter, er at barna i slike forhold skal være bedre juridisk sikret enn de er pr. i dag. Jeg synes at det er et ganske klart svar.
Afshan Rafiq (Høyre), 2003-12-11:
Jeg skulle egentlig ikke tatt ordet, men representanten Faldet ville forlenge denne debatten med ytterligere 3 minutter. Jeg viste i mitt innlegg til evalueringen av kontantstøtten, som faktisk regjeringen Stoltenberg la frem. Det var også på bakgrunn av denne evalueringen at representanten Faldets egen regjering besluttet å frede kontantstøtten inntil videre. Jeg synes derfor det blir litt underlig med den kritikken Faldet nå kommer med i forhold til kontantstøtten. Det er jo slik at 74,6 pst. av barn i aldersgruppen 1–3 år deltar i denne ordningen, noe som viser at det fortsatt er en populær ordning. Jeg deler representanten Faldets syn på at barn har godt av å gå i barnehage, men i motsetning til representanten Faldet mener jeg at det må være opp til foreldrene å bestemme hvor lenge, hvor mye og når deres barn skal begynne i barnehage. Det forstår jeg at representanten Faldet ikke har noen forståelse for. Jeg synes dette rett og slett er mistillit til småbarnsforeldre.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-11:
Saka om Statskonsult inneheld minst tre forhold. For det fyrste spørsmålet om direktorat eller AS etter 1. januar 2004. For det andre: I tilfelle AS, kva oppgåver skal det nye Statskonsult ha? Og for det tredje prosess og rettar i forhold til dei tilsette. Senterpartiet meiner at staten framleis skal ha eit eige uavhengig fagorgan for effektivisering, organisering, leiing, IT mv. Statskonsult fyller denne rolla i dag på ein god måte. Administrasjonsdepartementet sin eigen budsjettproposisjon gir ein utfyllande rapport om kva ekspertise Statskonsult til no har medverka til. Eit nyleg frigitt notat frå Justisdepartementet viser at Justisdepartementet frårådde omdanning. Det heitte bl.a.: «Statskonsult har etter vårt syn mestret balansegangen mellom å samarbeide med forvaltningen og å være tilstrekkelig utfordrende til at det har utløst konstruktive forbedringstiltak i vår organisasjon.» Dei ber om fagleg grunngjeving for omdanninga. Dei etterlyser konkret oversikt over kva oppgåver AS-et skal ha. Justisdepartementet påpeikar òg bl.a. den store ressursbruken anbodskonkurransar krev i forhold til eit Statskonsult etter dagens modell. Senterpartiet registrerer med undring at det heller ikkje i proposisjonen presist blir gjort greie for kva oppgåver det nye selskapet skal ha. Vi finn det relevant å minna om at Riksrevisjonen har påpeikt departementa sin omfattande og kostnadskrevjande konsulentbruk, og at OECD har vist til erfaringar om auka byråkrati, ineffektivitet og dyre løysingar på grunn av konkurranseutsetjing. Regjeringa bør ikkje nøya seg med ein prosess der det er uvisse både om budsjettforhold og om dei tilsette si framtid og status. Saka burde ha vore send tilbake for nærmare utgreiing. Vi beklagar at Arbeidarpartiet ikkje tok dette opp og sette hardt mot hardt i budsjettforhandlingane. Så gav statsråden i eit replikksvar tidlegare i dag nærmast kommunalkomiteen skulda for at dei tilsette sine forhold ikkje var avklara på dette tidspunktet. Eg må be han bekrefta at grunnlaget i Ot.prp. nr. 5 er ein del av budsjettbehandlinga, og at det var fyrst i open høyring den 8. desember, med påfølgjande korrespondanse 8. og 9. desember, det kom ei avklaring frå statsråden på det viktige punktet venteløn for dei av dei tilsette som vel ikkje å gå over i det nye selskapet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-11:
Det kjennest litt underleg når representanten Per Sandberg fyrst anbefaler alle å leggja ned sverdet, og så slår han sjølv i både aust og vest! Han kjem med eit angrep på Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet og meiner at desse partia i denne saka brukar alle moglegheiter til å kjempa mot modernisering og effektivisering, mens han sjølv representerer eit parti som heilt ukritisk går inn for AS-ifisering, uansett dei motførestellingane som måtte koma. Lat meg berre seia at Senterpartiet òg framover kjem til å stemma for det vi er for, og mot det vi er mot. Vi går mot konkurranseutsetjing på område der det er klare råd om det motsette. Så refsa Sandberg utsegnene frå Trond Giske. Han kan forsvara seg godt sjølv. Det veit eg. Men lat meg likevel seia at det som Trond Giske sa, var: «I kommunalkomiteen er det etter hva jeg forstår, et flertall som bruker uttrykket «villedende» om statsrådens informasjon til Stortinget.» Det er ikkje tvil om at både Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet har bruka det uttrykket i media. Dei partia har altså fleirtal i komiteen, om dei ikkje har det i salen. Så eg synest ikkje det er noko å gjera så stort nummer av. Det som likevel er ganske viktig, er at vi her behandlar ei sak som er lagt fram av den statsråden som meir enn nokon skulle kjenna til regelverk og omstillingsprosessar, som sjølv har skrive under på ein eigen avtale om omstilling, som har sagt i Stortinget at moderniseringsarbeidet må forankrast hos dei tilsette: «Gode offentlige tjenestetilbud forutsetter entusiasme og pågangsmot hos dem som yter tjenestene. En prosess som de ansatte i verste fall er imot, og i beste fall bare halvhjertet er med på, vil ikke føre til målet. Vi vil derfor» – altså på vegner av Regjeringa – «legge stor vekt både på å lytte til de ansattes organisasjoner og å trekke dem sterkt inn i arbeidet.» Det som fyrst og fremst bekymrar Senterpartiet i denne saka, er at vi frå denne statsråden har sett lite engasjement og lite omsorg i forhold til dei tilsette, som er inne i ein særs vanskeleg prosess, og at den prosessen er så tidkrevjande, krevjande på alle vis, fordi han er så kort.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-11:
Statsråden omtalte den føreslåtte endringa som ei litt anna fordeling av dei frie inntektene. Det er altså snakk om at 13 fylke avgir 330 mill. kr, og at av desse går 100 mill. kr i minus for dei tre nordlegaste fylka! Statsråden prosederer nokre faglege råd som eg synest ho kan gjera lite greie for, og ho er meir lågmælt enn ho brukar å vera i denne samanhengen. Ho anbefaler oss å vera ærlege. Eg er einig i at vi skal vera ærlege alle saman. Eg vil òg anbefala statsråden å vera ærleg og seia: Meiner ho det er noko som tilseier at Skien, Haugesund, Fredrikstad og Kristiansund ut frå dei utfordringane dei har, skal ha millioninntekter mindre til neste år enn dei har i dag?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-11:
I motsetning til statsråden, som ikkje ville svara på mitt spørsmål, skal eg svara på hennar spørsmål til meg. Eg var oppteken av om statsråden synest det er rett at Skien, Haugesund, Fredrikstad og Kristiansund til neste år misser millioninntekter som dei har i år. Berre for desse fire kommunane dreier det seg altså om 26 mill. kr. Ho stiller Bergen opp mot desse fire kommunane. Lat meg då seia: Eg har hatt større høve enn mange til nettopp å setja meg inn i utfordringane på rusfeltet, både i Bergen og i Oslo. Det er ikkje tvil i mi sjel om at Bergen og Oslo treng auka midlar til sine utfordringar. Så når ho spør om eg meiner at Bergen treng mindre pengar, er svaret heilt klart nei. Eg reknar med at ho ikkje kan ha unngått å registrera Senterpartiets engasjement for ein betre kommuneøkonomi – vi føreslår 4 milliardar kr meir til neste år enn det som er Regjeringas opplegg – for restrukturering av gjeld, for ein opptrappingsplan som skal gå over fleire år for å retta opp ubalansen, og eit engasjement for å sikra meir midlar for å få dette til, t.d. ved å innføra skatt på aksjeutbytte. Berre det aleine ville medført fleirfaldige milliardar, med ei heilt anna fordeling og satsing på fellesskapen enn i dag. Senterpartiet sa i vår at vi på den eine sida var med på å senda denne saka tilbake, men at vi på den andre sida ikkje såg bort frå at det kunne bli så vanskeleg å finna rette kriterium på akkurat dette feltet at det mest korrekte og det mest rettferdige framover ville vera eit hovudstadstilskot og eit storbytilskot – eit storbytilskot direkte til utfordringane på det sosiale området. Eg synest debatten i dag har bekrefta at det kan vera meir rettferdig å gjera det på den måten enn det kriteriet som Regjeringa no føreslår, der statsråden litt lågmælt viser til faglege råd – faglege råd som ho veit at vi alle kan så tvil om, fordi faginstansane gjer det sjølve. Ho er noko meir høglydt overfor Arbeidarpartiet. Eg har stor forståing for at Sylvia Brustad svarte på eit slikt spørsmål at det var vanskeleg å innføra eit slikt rettferdig kriterium.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Vi registrerer et stadig større reklamepress og kjøpepress, særlig rettet mot barn og unge. Vi mener at det er en offentlig oppgave å hjelpe forbrukerne i kampen mot denne massive påvirkningen. Dette må vi gjøre gjennom både lovverket, bevisstgjøring av barn og unge og ikke minst foreldrene. Vi bør bidra til å få fram markedsføringens virkemidler og hensikter, og vi må bidra til økt innsikt og forbrukerinnflytelse. Gjennom den offentlige forbrukerinformasjonen må det jobbes for en forbrukervennlig utvikling og for å bedre forbrukernes stilling. Er det så behov for rettledning, informasjon og hjelp? Det ser det ut til. Vi ser at Forbrukerrådet har hele 137 000 henvendelser i året, og det er ganske stabilt. Jeg er også blitt kjent med at det å ringe Forbrukerrådet betyr ikke at du kommer gjennom på første forsøk. Det som kan bli spennende å se i framtiden, er jo også om reduksjon av antall kontorer betyr en reduksjon av tilbud og service, eller om de klarer å opprettholde det nivået de har hatt før. Det skal også bli spennende å se hvordan antall henvendelser til kontoret, som i fjor var på hele 20 000, kommer til å utvikle seg videre. Omfattende endringer i markeder og markedsplasser, markedsføringsmetoder og kanaler, gjør det mer og mer komplisert for forbrukeren å orientere seg på egen hånd. Dette gjelder både med hensyn til pris og kvalitet på varer og tjenester, og med hensyn til hvilke rettigheter man har, og hvilken hjelp man kan få. De største nettstedene for såkalt forbrukerinformasjon tilhører ofte internasjonale konserner og er et ledd i salget av varer og tjenester. Derfor må forbrukerinformasjon inngå i et internasjonalt samarbeid. Her er Forbrukerombudet og Forbrukerrådet viktige aktører. Forbrukerinformasjon blir i framtiden et sentralt virkemiddel for å skape aktive og bevisste forbrukere i et stadig mer komplisert marked, og det vil samtidig være en viktig forutsetning for en positiv styring av forbrukersamfunnet. Vi i SV ønsker å gjøre noe med dette ved å styrke Forbrukerrådet, Forbrukerombudet, Statens institutt for forbruksforskning – SIFO – og Positiv miljømerking. En slik styrking vil sammen med økte bevilgninger til forbrukerpolitiske tiltak, være viktige bidrag i kampen for at hver enkelt forbruker skal kunne gjøre unna en handletur, i et kjøpesenter eller på nettet, uten å være redd for å bli lurt.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Jeg trekker forslag nr. 23.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-11:
Mitt utgangspunkt for å ta ordet i denne debatten var ikke å gå inn i den grunnleggende behandlingen av denne saken. Det har vår representant Knudsen gjort. Men underveis i debatten fikk jeg likevel behov for å ta ordet, for det begynner å tegne seg et bilde i denne saken og den saken vi har til behandling i kommunalkomiteen, som for meg i ettertid er med og gir inntrykk av at her har det blitt skapt storm i et vannglass. Det er klart at når engasjementet fra tidligere statsråd – nå stortingsrepresentant – Trond Giske blir så høyt at han må stå på Stortingets talerstol og lekke fra innstillingen i kommunalkomiteen, som vi faktisk ikke har avgitt ennå, er det klart at det kanskje er en annen agenda som ligger til grunn for den støyen som har kommet rundt denne debatten. Når det er sagt, legger jeg også merke til at statsråd Victor D. Norman i debatten prøver å pålegge kommunalkomiteen et visst ansvar for trenering av saken. Jeg ber om at kanskje alle parter skal gi hverandre en julepresang. La oss nå prøve å legge ned sverdene, rett og slett av hensyn til de ansatte og dem som er direkte involvert i denne saken. Jeg tror ingen er tjent med dette. Selv om jeg er klar over at Arbeiderpartiet og SV, og Senterpartiet også, har et sterkt engasjement for å jobbe mot all form for effektivisering og modernisering av offentlig sektor, synes jeg vi gjør de ansatte i Statskonsult en bjørnetjeneste ved å bruke dem som et eksperiment i en slik sak. Vi kjenner alle til deres engasjement i forhold til dette. Disse partiene kjenner også veldig godt til Regjeringens engasjement her, og de aller fleste kjenner til Fremskrittspartiets engasjement i forhold til modernisering og effektivisering av offentlig sektor. Jeg synes, uten å forespeile noe av det kommunalkomiteen skal avgi i kveld, at alle parter har behandlet denne saken klønete, som også vår representant Knudsen gav uttrykk for tidligere i dag. Det gjelder statsråden, det gjelder departementet, men det gjelder også Stortinget. Å videreføre en heksejakt eller lete etter skyldspørsmål i denne saken nå, tror jeg bare er å trenere saken enda mer, og det vil gjøre forvirringen og usikkerheten enda større for de ansatte. Nå må vi få en avklaring på bordet. Det blir nå gjort når det gjelder omdanning, og så håper jeg at kommunalkomiteen senere i kveld kommer fram til en innstilling som også avklarer de spørsmålene som går på rettighetene til de ansatte.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-12-11:
Nå trekker jeg ut debatten, men jeg greier ikke å unngå det. Jeg holdt på å skulle foreslå en omstillingsprosess for tidligere statsråder som skal gå fra å være statsråd til å bli stortingsrepresentanter. Da kan jo representanten Giske bli den første! Det er klart det er statsrådsfakter som fortsatt eksisterer, når Giske prøver å påstå at Sandberg ikke kan prosedyrene i forhold til å behandle saker i komiteen. Nå vet jeg det er flere i komiteen som har reagert på Giskes utspill tidligere i dag. En ting er at Giske lekker fra komiteen, og på vegne av Arbeiderpartiet må han gjerne gjøre det. Men meg bekjent snakket han om et flertall i komiteen da han uttalte seg tidligere i dag. Da uttaler han seg på vegne av flere, og Arbeiderpartiet har meg bekjent ikke flertall alene i komiteen. Det er i hvert fall den prosedyren vi har lagt oss på i kommunalkomiteen. Giske sier i sitt innlegg: «Det dreier seg om de ansattes rettigheter». Nei. Den saken vi behandler her i dag, handler om en omdanning. Saken om de ansattes rettigheter er fortsatt til behandling i komiteen. Det er det tidligere statsråd Giske ikke greier å forstå. Det er den faktiske situasjonen. Hvis jeg skulle lekke noe fra den prosedyren som vi har i komiteen, om hvor langt vi har kommet i forhold til innstillingen, diskuterer vi fortsatt. Vi har nettopp mottatt siste utkast. Det kom i hylla vår for 5 minutter siden. Da er det direkte ødeleggende at representanten Giske står her og prosederer ut fra den innstillingen. Jeg synes Giske skal la representantene i kommunalkomiteen ta seg av den saken. Vi vet også at Giske ved å behandle denne saken i sin komite faktisk har vært inne på vår behandling i form av å stille spørsmål til departementet osv. Det er uheldig. Jeg skjønner det ikke, men jeg forstår det slik at representanten Giske er veldig hårsår i førjulstider. Jeg håper jo at han også, når saken er avklart, prøver å få litt mer julestemning istedenfor å komme med sarkasme og arroganse i forhold til rundstykker osv. Det er selvfølgelig en helt annen sak. Den som prøver å trekke denne saken ned på et lavt nivå, må i tilfelle være representanten Giske, som begynner å snakke om rundstykker.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Denne debatten kunne i hvert fall ha vært tre minutter kortere, men etter Afshan Rafiqs innlegg er det noe som må presiseres atter en gang. Jeg minner for det første Afshan Rafiq om at den stramme budsjettrammen som nå har avstedskommet den store lykke i vårt samfunn, var det faktisk bred enighet om. Innenfor den rammen er vi svært uenige. Det får så være, slik er det bare. Men når Rafiq idylliserer valgfriheten og sier i samme åndedrag at kvinner også skal ha mulighet til å bruke sin utdannelse, da snakker vi altså om valgfrihet. Det er faktisk sånn at det ikke er alle som kan velge. Det boligmarkedet som er i dag, skaper faktisk behov for at begge foreldrene i mange tilfeller må jobbe – og da er det ikke noen valgfrihet. Og det er innført et nytt prinsipp: Folk skal få betalt for å la være å kreve barnehageplass. Afshan Rafiq vet bedre enn mange andre i denne salen hvor viktig det er ikke minst for barn med minoritetsbakgrunn å være sammen med norske barn for å lære norsk kultur og språk. Sosialistisk Venstreparti, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet snakket også om valgfrihet da vi jobbet med å få til barnehageforliket. Da hørte vi ikke så veldig mye om behovet for kontantstøtte, barnehageplass og valgfrihet. Da måtte faktisk regjeringspartiene trekkes litt etter håret for å få til dette forliket. Nå er vi alle glade for at vi har fått dette. Men jeg synes vi skal ha respekt for at noen av oss har en tiltro til at barn har godt av å lære solidaritet og fellesskap i samhandling med andre. Og så må vi ha respekt for at kontantstøtten ikke er like populær i alle leire i samfunnet.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Jeg har stor forståelse for veldig mange grupper. Det er ikke det om å gjøre. Jeg tror denne debatten kommer til å fortsette. Jeg bryr meg ikke om en evaluering. Jeg snakker om folk som har behov for barnehageplass, og som har behov for et reelt valg. Når jeg nå tar ordet, er det for å gi Sonja Sjøli en hilsen. Det var synd hun ikke fulgte med da hennes egen statsråd, statsråd Norman, hadde ordet og snakket om respekt for hverandres syn i Statskonsult-saken. Jeg vil si her fra denne talerstol at det er noe med denne saken som er veldig vanskelig for Arbeiderpartiet. Vi er imot omgjøring til et AS. Det sved noe svinaktig fælt for oss i Arbeiderpartiet å måtte gå inn for denne avtalen. Da synes jeg representanten Sonja Sjøli skal være svært forsiktig med å kritisere Arbeiderpartiet, fordi vi var faktisk med på å hjelpe denne regjeringen til å holde seg på beina.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-11:
Representanten Afshan Rafiq kom med en del påstander rundt kontantstøtten som jeg ønsker å gå imot. Hun sier at det ikke er flere kvinner som er utelatt fra arbeidslivet, altså at like mange kvinner er i arbeid, og at man får litt mer tid med barna. Det var Rafiqs ord. Det er klart det er to ting som henger sammen med det at SV sier at denne ordningen ikke har vært vellykket, for vitsen var jo at man skulle være mer hjemme med barna sine. Kontantstøtten har ført til mer deltid for kvinner, mens menn i Norge med barn jobber mer overtid enn andre menn. Det vi setter fokus på, er at vi mener at kontantstøtten har segmentert et ikke likestilt samfunn. Det at menn jobber mer og kvinner mindre, er det motsatte av det Kristelig Folkeparti har sagt tidligere her i dag, at de ønsker at menn skal få lengre svangerskapspermisjon for å få til et likestilt foreldreskap. SV fremmet allerede i familiemeldingen en utvidelse av pappapermisjonen fra fire til åtte uker, så vi er glad for det Kristelig Folkeparti signaliserer nå, for da blir det kanskje etter hvert flertall for at også menn får en lengre svangerskapspermisjon. Når det gjelder omstilling i offentlig sektor, høres det ut på regjeringsflertallet og statsråden som om det ikke har skjedd en omstilling i offentlig sektor. Jeg har selv vært ansatt i offentlig sektor i 25 år, og det har også lederen av denne komiteen vært i mange år – og det har skjedd en kontinuerlig omstilling siden 1970-årene. Det viser seg at dårlig kommuneøkonomi over flere år har ført til redusert drift og kontinuerlig omstilling. Kommuner og fylker har dårlig økonomi, samtidig som oppgavene har økt. Det er flere oppgaver for det offentlige. Det er flere eldre, det er mer psykiatri, det er mer rus, det er mer barnevern – det har vi vært inne på før i dag – det er mer familieproblematikk, som gjør at det offentlige trenger mer ressurser. I sitt svar til meg på min replikk etter statsrådens innlegg sa han at han har tatt kritikken fra OECD innover seg, og han viser til sin redegjørelse. Det har jeg også gjort. Jeg har pekt på noe av det positive som statsråden har i sin redegjørelse. Men det som er problemet, er at statsråden ikke følger sin egen redegjørelse. Han har ikke tid til å utrede, han har ikke tid til å kostnadsberegne, og han har ikke tid til å samarbeide med de ansatte. Det er derfor man ikke har tiltro til den omstillingsprosessen som nå skjer i Arbeids- og administrasjonsdepartementet.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-12-11:
Igjen vil jeg få takke komiteen for en ryddig debatt. Avslutningsvis vil jeg gi Arbeiderpartiet honnør for at de tar ansvar og følger opp budsjettforliket. Jeg har – iallfall innenfor anstendighetens grenser – forståelse for at representanten Giske verbalt gir uttrykk for sine primærstandpunkter, for det viktigste er ikke hva man sier, men hva man faktisk gjør. Jeg har med tilfredshet registrert at representanten Giskes retorikk i debatten i dag har vært betydelig dempet. Det tror jeg var en klok strategi, tatt i betraktning at Arbeiderpartiet faktisk skal stemme for denne omstillingen. Jeg tror det nå er svært viktig å få ro rundt Statskonsult. Nå er det viktig å fokusere på mulighetene i det nye selskapet. De ansatte besitter en svært viktig kompetanse som nå må brukes i hele den offentlige sektor, ikke bare i den sentrale statsforvaltningen. En omdannelse til AS er viktig for å få en bedre brukerretting, mer konkurranse om tjenestene slik at de blir bedre og flere, og mer effektiv bruk av offentlige ressurser. Igjen vil jeg uttrykke tilfredshet med at Arbeiderpartiet vil stemme for denne viktige omdanningen, og også gi støtte til Regjeringens viktige arbeid med å modernisere og effektivisere offentlig sektor. Helt avslutningsvis vil jeg fremme et forslag fra Arbeiderpartiet og regjeringspartiene som inneholder å øke rammeområde III kap. 320 post 73, som føres opp med 211,3 mill. kr. Dette har å gjøre med et flertallsforslag om å bevilge 10 mill. kr til igangsettingen av romaniavdelingen ved Glomdalsmuseet. Det kom fram i budsjettforhandlingene mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene i komiteen. Det var derfor ikke tidligere satt opp i Regjeringens opprinnelige forslag. Dette forslaget vil bli omdelt senere.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2003-12-11:
Jeg tror det må være en åpenbar misforståelse fra representanten Faldets side. Jeg gav faktisk honnør til Arbeiderpartiet for at de tok ansvar, til tross for at de var imot denne saken. De tok ansvar og var med på å stemme for denne viktige omdanningen, selv om de altså var imot. Når det gjelder respekt, er forståelse og respekt for andres synspunkter ikke det som har vært det mest påfallende fra Arbeiderpartiets side i denne debatten.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Det som fikk meg til å ta ordet, var et forholdsvis spesielt innlegg fra representanten Sandberg. Han mener at diskusjonen rundt Statskonsult nærmest er en uverdig debatt. Tatt i betraktning at han representerer et parti hvis parlamentariske leder er i en stadig krangel med Victor Norman om rundstykker med hvitost og paprika, får vi høre på råd fra den kanten om hva slags debatter man skal legge ned sverdene på! Dette dreier seg om noe mye større. Det dreier seg om de ansattes rettigheter i Statskonsult. Jeg kan rett og slett ikke forstå den kritikken Per Sandberg retter mot Stortingets håndtering av denne saken. Hadde det ikke vært for at Stortinget gjennom vår komite og kommunalkomiteen hadde tatt opp spørsmålet om de ansattes rettigheter, hadde vi, ved å underskrive på Victor Normans forslag, fratatt dem vesentlige rettigheter. Da hadde premissene i Victor Normans proposisjon blitt stående som forarbeid til den loven kommunalkomiteen vil gå inn for at vi skal vedta. Da hadde man kategorisk slått fast at man ikke har rett til ventelønn fordi man har sagt nei til «annet høvelig arbeid». Vi mener faktisk at dette skiller seg vesentlig fra andre omdanninger. Det er det som er vårt hovedpoeng, fordi det i proposisjonen varsles en vesentlig nedbemanning. Det kan ikke nøyaktig tallfestes, som også representanter fra regjeringspartiene har sagt her tidligere, men man antyder i budsjettproposisjonen opp til halvparten av de ansatte. Det vil si at halvparten kommer til å gå, og da er spørsmålet: Er det «annet høvelig arbeid» å komme i en situasjon hvor man har en veldig stor sjanse for at det arbeidet som man da er tilbydd, er borte om ganske kort tid? Da sikrer man selvsagt gjennom den loven som kommunalkomiteen sannsynligvis kommer til å gå inn for at vi skal vedta, at man får de rettighetene man hadde fra før, i det nye selskapet. Men «annet høvelig arbeid» er det jo ikke å bli oppsagt. Så er det spørsmål om dette ordet «villede». Nå er Per Sandberg litt fornærmet over at det partiene gjør i kommunalkomiteen, varsles før innstillingen er avgitt. Nå er det ikke noe nytt at partiene forteller om sine standpunkter, og Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet mener at man har villedet. Hva Fremskrittspartiet mener, og om man vil si det før innstillingen avgis, er opp til Fremskrittspartiet. Slik er reglene her i huset, og det trodde jeg Per Sandberg kunne etter så pass mange år. Jeg må bare si at jeg synes det nesten går over stokk og stein når representanten Per Sandberg begynner å snakke om de ansattes rettigheter og de ansattes forhold, at det er det som nå er hensynet. I Fremskrittspartiets eneste merknader om dette, i vår innstilling i hvert fall, er hovedpoengene: Det ene er at egenkapitalen i det nye selskapet er for høy. Den kapitalen som skal sikre at selskapet kan tære på den og bli konkurransedyktig når man må igjennom en stor nedbemanning, skal reduseres. Det andre poenget er at selskapet skal privatiseres og kastes ut til ulvene sammen med de andre konsulentene. Da synes jeg man må slutte å snakke om de ansattes forhold!
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Jeg tar herved opp mindretallsforslaget fra Arbeiderpartiet og SV i sak nr. 2.
Victor Norman (Høyre), 2003-12-11:
Det handlet vel i hvert fall om brunost, men jeg tror det handlet om noe mer. Det tror jeg er noe representanten Hagen og jeg kan ta opp oss imellom, og som jeg ikke behøver å bry Stortinget med akkurat nå. Jeg bad egentlig om ordet for å kommentere innleggene til representantene Per Sandberg og Magnhild Meltveit Kleppa. Jeg har lyst til å si først og fremst at jeg vil slutte meg fullt ut til det Per Sandberg sa. Jeg tror det er viktig av hensyn til de ansatte at det i hvert fall nå blir ro rundt saken og ro rundt spørsmålet om rettigheter. La meg i den forbindelse også presisere at det ikke var min mening å kritisere kommunalkomiteen for dens behandling av saken. Jeg kan uten videre bekrefte det Magnhild Meltveit Kleppa bad meg om å bekrefte. Mitt anliggende har hele tiden vært å sørge for at de ansatte i Statskonsult får et realistisk bilde av de valgene de har, og konsekvensene for hver enkelt av dem av de valgene. Det er altså vår vurdering – og det kan vi komme tilbake til i debatten om kommunalkomiteens innstilling – at de tilbys «annet høvelig arbeid» i Statskonsult AS. Det tror jeg er veldig viktig hvis så er tilfellet, at de får det bildet. Så håper jeg nå, i likhet med Per Sandberg, at alle, hver på sin måte, kan bidra i hvert fall til å sørge for at de ansatte som berøres av denne omdanningen, får et fullstendig og realistisk bilde av de valgene de har, og de konsekvensene det har for dem. Så til innlegget til May Hansen, som sa vi ikke hadde tid til å utrede, ikke tid til å kostnadsberegne og ikke tid til å samrå oss med de ansatte. Jeg føler meg ikke truffet av den kritikken. I saken om Statskonsult har vi hatt meget god tid til å utrede og har utredet en rekke forskjellige alternativer. Vi har hatt tid til å kostnadsberegne, og det foreligger detaljerte kostnadsberegninger. Vi har hatt tid til å samrå oss med de ansatte, både ved at Statskonsults ledelse har samrådd seg med organisasjonene i Statskonsult, og ved at vi har hatt en særskilt prosess med hovedsammenslutningene i staten. At en del av dem vi har samrådd oss med, ikke er enig i de konklusjonene vi trekker, er en annen sak. Men det hører nå en gang hjemme i demokratiske prosesser at flest mulig skal høres. Men ikke synspunktene til alle som høres, kan reflekteres i det forslaget som fremmes. Det ville bare skje hvis alle faktisk var helt enige om alle saker. Jeg må personlig si at i Statkonsult-saken skjønner jeg godt argumentene mot omdanning og har stor respekt for dem. Vi er kommet til en annen konklusjon. Jeg tror vi må forlange like stor respekt for vår konklusjon. Gjennom en høringsprosess skal alle synspunkter komme frem og høres, og så skal noen trekke en konklusjon. Det har Regjeringen gjort i forslaget til Stortinget, og det ser det ut til at Stortinget vil gjøre i dag.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Statsråden valde å snakke mykje om metodikk. Ho snakka ikkje om at det faktisk er slik at halvparten av dei kommunane som er omfatta av storbytilskotet, taper på den kostnadsnøkkelen som Regjeringa har foreslått. Skien blir ramma aller verst, med eit inntektsbortfall på 10 mill. kr i året. Storbyane fekk det nye tilskotet for 2003 nettopp for å kompensere for høge rus- og psykiatrikostnader. Det skal no fasast ut. Regjeringa vil altså etablere eit system som i praksis rammar brukarane av kommunale tenester i desse storbyane. Regjeringa vil forverre økonomien i Fredrikstad, Drammen, Skien og Kristiansund. Spørsmålet mitt blir derfor: Er statsråden tilfreds med at desse storbyane blir ramma økonomisk av den systemendringa som no skal innførast?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2003-12-11:
Eg lytta med interesse til representanten Per Sandberg sitt innlegg. Han kom inn på mange viktige tema for kommunesektoren. Han sa m.a. at ei rekkje, kanskje eit fleirtal, av kommunane har fått for mykje i overføringar. Det er eit ganske oppsiktsvekkjande synspunkt når den same Sandberg så seint som i juni månad i år i Stortinget foreslo at kommunesektoren burde styrkjast med 1,5 milliardar kr for 2004 utover Regjeringa sitt forslag. Eg føler at dette viser at det ikkje er konsistens i Framstegspartiet sin politikk på dette området. Representanten Sandberg sa òg at saka om endring av inntektssystemet, som vi no debatterer, er ei vanskeleg sak, og han prøvde å gi ei meir samtidshistorisk forklaring på det skiftet som han og hans parti har gjennomgått under behandlinga av denne saka. Han hevda m.a. at han allereie i juni varsla frå denne talarstolen at han i hovudsak var på line med statsråd Solberg og dei grunngjevingane ho hadde for sitt syn. Eg vil derfor gjerne få sitere kva representanten Sandberg sa til Kommunal Rapport den 30. oktober i år etter at St.meld. nr. 6 var lagd fram og teken under behandling. Då gjer representanten Sandberg det klart at «regjeringen ikke får Frps støtte til å innføre en ny kostnadsnøkkel som bare storbyene tjener på».Den same representanten seier vidare: «Den nye kostnadsnøkkelen gir voldsomme økonomiske utslag på relativt kort tid. Dette er en like stor omlegging som oppfølgingen av Rattsø-utvalget.» Eg føler at dette til fulle viser at Framstegspartiet har kasta seg frå standpunkt til standpunkt i ei og same sak på kort tid, utan at det ligg føre eit sakleg grunnlag for eit slikt hamskifte som dei har gjennomgått.