Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-05-26:
Som denne debatten har vist, er dette en utrolig komplisert sak i forhold til en krevende lov når vi skal behandle dette spørsmålet ut fra kontrollperspektivet. Det er stor usikkerhet om hvordan loven skal praktiseres, og derfor var det avgjørende viktig med en grundig gjennomgang. Det var avgjørende viktig å få fram helheten ved gjennomgangen av alle temaene som har vært oppe i debatten, og det faller meg litt tungt for brystet at en blir kritisert for å ha gjort en for grundig jobb, sett på bakgrunn av den manglende tillit som var bakgrunnen for saken, og de mange påstander som kom opp. Det var derfor for meg som saksordfører nødvendig å gå inn i de ulike påstandene og sette dem i det rette perspektivet. Jeg synes det er et perspektiv som ikke har kommet fram, verken fra Høyre eller Fremskrittspartiet, men heller ikke fra Venstre, i komiteens innstilling. Jeg merket meg at ingen har kritisert innstillinga for usaklig slagside eller for feil. Det setter jeg veldig pris på, for det er en utrolig krevende gjennomgang å sikre seg at det skal være så objektivt korrekt som mulig. Jeg har også merket meg i diskusjonen dem som var tilhengere av den beslutning som statsråden fattet. Når de har antydet at saksordføreren har gjort feil, har jeg bedt dem gå igjennom innstillinga, og etter at man har gjort det, har det ikke vært flere henvendelser om det, og det synes jeg er interessant. Helseforetaksloven har tre økonomisk og juridisk sjølstendige enheter, og det gir en krevende styringsmodell. Jeg tror denne diskusjonen til de grader har vist at en slik modell er utrolig krevende å styre etter. Vi har dyktige ledere, vi har dyktige styremedlemmer, vi har godt betalte folk – likevel opplever vi i prosess etter prosess at det skapes konflikter og en debatt i det offentlige rom som vi skulle vært foruten. Denne saken har derfor fått langt flere til å erfare hvilken kompleksitet som gjelder, gjennom den kunnskap og erfaring som saken gir. Jeg vil si at om vi nå har brukt en del timer her, er det vel anvendt tid til en positiv folkeopplysning, en bevisstgjøring. Men jeg stiller spørsmålet om debatten egentlig har ført til at ikke minst usikkerheten kanskje har blitt større for dem som skal forvalte og praktisere loven framover. For hva er etter denne debatten innenfor og utenfor lovens intensjon? Det er meget krevende å forstå. Jeg forstår at det kan være skapt større sikkerhet ved at en har ledere som vil være trygge på sin praksis, fordi de hele tida holder seg i nær kontakt med statsråden og vet hva statsråden mener, og de lederne vil jo kunne ha en større trygghet. Så noe av lærdommen her kan vel være at den usikkerhet som hele denne saken har skapt, fører til at stadig flere ledere tar kontakt med og belaster departementet med mange nødvendige og ikke nødvendige ting, fordi en hele tida skal være sikker på at en har statsrådens «bevågenhet», som det het i gamle arbeiderpartikretser i Gudbrandsdalen. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV har påpekt at sektoren omfattes av offentlighetsloven § 2c. Det gjelder for helseforetakene. Forvaltningsloven § 17 gjelder at en skal påse at saken er godt opplyst før vedtak er fattet, og videre er det sentrale paragrafer i helseforetaksloven, § 16, omkring styring – og den uformelle styringa. Det er ingen fra komiteen som har sagt annet enn at statsråden kan styre på en uformell måte så lenge det er kjent for offentligheten. Det som derfor skjedde i forbindelse med statssekretærens styringssignal når det gjelder sjukehuset på Tynset, er helt greit. Det førte til radikale endringer i innstillinga og videre prosess i Hedmark, men det er greit, for det er åpenhet. Men det som dessverre er blitt kulturen, er at det styres svært omfattende uten den åpenheten. Det er det som er kritikkverdig, og det er det som må debatteres videre. Når det gjelder § 26 og § 26a, om åpne styremøter, er det et greit prinsipp, men mange er kreative, og en omdefinerer «styremøter» til «seminarer», seminarer som da behandler saker på den måten at de i realiteten tar grunnleggende avgjørelser. Det er en omgåelse, og der må det en klar innstramming til dersom en skal få til en legitimitet av det hele. Det er uakseptabelt at det spørres om statsrådens syn for å tilpasse seg dette synet – og dette uten at statsrådens mening framgår av innstillinga fra administrasjonen. Det er i disse sakene som vi nå har fått opp, de ulike temaene på de ulike tidspunktene, et faktum, og det er ikke blitt fulgt at det har kommet fram, og det er etter min vurdering kritikkverdig. Flertallet, alle unntatt Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, mener at dersom det er en faglig uenighet mellom de ulike ansvarsnivåene, skal dette komme fram for offentligheten og ikke tilsløres, og at dette er en forutsetning for at styringa av spesialisthelsetjenesten skal være underlagt demokratisk kontroll, for å oppnå nødvendig legitimitet. Statsråden var inne på hva som skjedde med statsrådens inngripen når det gjelder styreleder i Helse Midt-Norge. Jeg sa det – og jeg gjentar det: Slik alle forhold tilsier det i den saken, er dette ikke noen personalsak. Det er ingen personalsak; det er en inngripen fra statsrådens side for å skape et nytt klimaskifte, som det til de grader også førte til. Paragraf 36 i helseforetaksloven er et temamessig unntak for hva statsråden kan gjøre – punktum, jeg vil si punktum. Men her flyttes det grenser, her etableres det en ny ukultur ved at statsråden også kan gripe inn på det punktet som det helt spesifikt er sagt at statsråden ikke skal gå inn på. Derfor er det helt klart at statsrådens opptreden innebærer lovbrudd, etter min vurdering. Det som er det vanskeligste, og det som er det alvorligste, er at statsrådens ulovlige inngripen overfor Marthe Styve Holtes ansvar førte til en destabilisering av hele organisasjonen, med den konsekvens at statsrådens tomtevalg i foretaksmøtet den 19. desember mangler tillit og legitimitet. Det som skjedde der, er altså en destabilisering i forbindelse med det. Men enda viktigere er det at det er en destabilisering framover, slik at organisasjonen i Møre og Romsdal ikke fungerer som den skal. Hvis ikke statsråden er villig til å endre sin opptreden og ta en helt annen form for sjølkritikk når det gjelder hva som er gjort, og peke på ledere som ikke har gjort jobben sin, tror jeg det vil være vanskelig å få organisasjonen i god rute igjen. Det vil føre til at det økonomiske grunnlaget for en så stor investering vil bli svekket. Den vil bli svekket, og muligheten for å realisere nødvendig investering vil bli svakere. Derfor vil jeg slutte meg til det sjølsagte som representanten Kolberg sa om at statsråd Høie og regjeringa bør vurdere om beslutninga har tilstrekkelig legitimitet, og det er som sagt avgjørende for det videre samarbeidet og den videre utviklinga av sykehusorganisasjonen. Dette må statsråden ta inn over seg. Det har ikke skjedd i dag.