Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-09:
Det er mulig Senterpartiet har slåss, men jeg tror de har kommet i dårlig selskap. Og de er dømt til å tape de kampene. Hvis de ikke kommer seg ut av det dårlige selskapet, kommer de til å bli slått gule og blå, og de får ikke resultater ut av det, og det ville være ille. Jeg har også lyst til å gi en liten kommentar til representanten Oddvard Nilsen, da han i sin svarreplikk til meg sa at SV har så mye mer penger enn Høyre. Når det gjelder samferdsel, stemmer i alle fall ikke det, for i det opprinnelige budsjettet hadde Høyre mer penger enn SV til samferdsel, sjøl om vi hadde mye til jernbanen. Og i det budsjettet vi diskuterer i dag, har vi nøyaktig samme ramma, på øret, men vi har en annen prioritering enn Høyre. Vi må holde oss til rammer vi også. I fjor unnskyldte sentrumsregjeringa seg med at de ikke fikk vist hva de dugde til, de hadde arvet et budsjett etter Jagland. Først nå i høst skulle de lage et budsjett på egen kjøl. Dersom erklæringa fra Voksenåsen er kartskissen av det forjettede land, da er de allerede kommet ut av kurs. De har overlatt rorkulten til Hagen og Petersen, og med flau høyrebris i seilene ser de sitt Voksenåsen-land forsvinne i horisonten – akterut. Hvor var det de skulle i samferdselspolitikken? Det er dagens tema. Med kollektive løsninger i byer og sentrale strøk skulle de ut i distriktene med en infrastruktur som skulle legge til rette for næringsliv og bosetting. Distriktspolitikk og miljø var honnørordene. Eller som de sa det i Voksenåserklæringa: Utbygging av infrastruktur er en hovedpilar for livskraftige lokalsamfunn som «skal bidra til å redusere avstandskostnadene og gjøre næringslivet i distriktene konkurransedyktig.» Og hva opplever vi? Jeg har gått gjennom statsbudsjettene fra 1986 og fram til neste års. De to dårligste er 1998 – årets – og forslaget for 1999 for den landsdelen jeg kommer fra, Nord-Norge. Når det gjelder Nord- Norge, ligger jernbanen konstant på et promillenivå. Det kan vanskelig bli mindre. Men på vegsida har vi opplevd en nedtur som er dramatisk, fra at Nord-Norge i siste del av 1980-tallet hadde 25 pst. av veginvesteringsmidlene, er det gått gradvis nedoverbakke, og nå er andelen halvert til ca. 13 pst. Nedturen startet under Arbeiderpartiet og fortsetter nedoverbakke med sentrumsregjeringa. Det var ikke det de sa i vegplanen, i valgkampen og i Voksenåserklæringa. Her skulle det komme et løft, men så var det løftene som falt. I kommunaldebatten i går forsøkte regjeringspartiene å selge distriktspakka. Ja, men når pakkene fram til distriktene når infrastrukturen ikke fungerer? Der ute er det vinterstengte veger, rasutsatte veger, veger med dårlig bæreevne, hvor vogntogene ligger velta i grøfta fordi de må ut på kanten når de møter biler, og kanten holder ikke. Der ute i distriktene foregår det vareproduksjon – i fiskeriene, i treforedling og i industrien. De har avstandsulempene. Avstandene kan vi gjøre lite med, men framkommeligheten må vi gjøre noe med. For oss i SV er det viktig med en distriktsprofil i veginvesteringene. Derfor er det sørgelig at spesielt Nord-Norge er blitt den store taperen. Både vårt primære budsjett og innafor de rammene vi er tildelt, har SV omfordelt vegpenger fra sentrale strøk til distriktene. Vi har likeledes fulgt opp våre løfter om satsing på rassikring, med prioritet på Hardanger og ytre Lofoten. Når vi beveger oss i distriktene, er det over lange avstander. Det betyr ofte at det ikke er noe annet alternativ enn fly, ja faktisk innafor eget fylke blir det nødvendig å bruke fly. For næringsliv, offentlig sektor og privatreisende betyr det store kostnader. De største kostnadene har de som må bruke både kortbanenettet og stamrutenettet. Det har vært bredt flertall i denne sal for å bruke offentlige kjøp for å få rimelige priser. Men mener virkelig sentrumspartiene og Arbeiderpartiet at det er rimelige priser i dag? I så fall overrasker det meg. Neste år skal det regionale rutenettet legges ut på anbud. Det er et politisk spørsmål hva som skal ligge i anbudsgrunnlaget, bl.a. hvilket prisnivå det skal være. Men ingen andre partier enn SV vil mene noe om det. Og da må jeg spørre, for det har ikke vært tatt opp før, så kan jo de som tar replikk på meg, hvis de ikke har noe annet å ta opp, svare på spørsmålet: Mener Arbeiderpartiet det de sa om rimelige priser da vi behandlet statens engasjement i det regionale rutenettet, og er det rimelige priser nå? Jeg skjønner ikke at Arbeiderpartiet er så opptatt av denne seteavgifta som fordeles over hele landet. Egentlig blir det meste av den tatt inn mellom Oslo og Bergen og mellom Oslo og Trondheim – og ubetydelig i Distrikts-Norge. Mener man at det er så viktig? Der man har de store kostnadene, er der man har de lange avstandene og man må kombinere kortbanenettet og stamrutenettet. Der kunne man sette pengene målrettet inn i stedet for å kutte på seteavgifta. Hva med sentrumspolitikerne? Er man fornøyd med kostnadene som næringslivet og beboerne i distriktene har til flytransport? Hvorfor er man ikke med og legger premisser for anbudsrunden? Hvorfor støtter man ikke SVs forslag som innebærer reduksjon i priser på kortbanenettet? Og så en liten sak. Vi har fått et slags spleiselag. Det ble sagt av representanten Ringstad at hun var glad for den økte kapasiteten på kortbanenettet med de to flyene, men jeg kan ikke skjønne at det spleiselaget skulle være slik at brukerne av de flyene nå får en dobbel prisøkning. De får ikke bare det som ligger i det opprinnelige anbudsgrunnlaget, de får en ekstra prisøkning fordi de har fått økt kapasitet. Er det god distriktspolitikk? Jeg spurte representanten Nilsen fra Høyre om hva han syns om det. Han svarte ikke i replikken, men kanskje han kan svare senere. Syns han at det er riktig med dobbel prisøkning for folk i Sogn og Fjordane og Helgeland fordi de har fått den kapasiteten de trengte? Men la meg nå forlate distriktene og ta toget inn mot sentrale strøk. Jeg er ikke imponert over togsatsinga til sentrumsregjeringa. I forrige stortingsperiode gikk sentrumspolitikerne og jeg opp etter tur og kjeftet på Opseth – som forresten står bak i salen her – for manglende togsatsing. I innstillinga til jernbaneplanen er det harde ord fra sentrum om Arbeiderpartiets jernbanepolitikk. Nå er sentrum dårligere enn Arbeiderpartiet. Et hovedsatsingsfelt var krengetogene. Her gjorde vi vedtak om å bruke 1,6 milliarder i løpet av fire år. Et vedtak er vel fortsatt en rimelig sterk forpliktelse i denne sal, vil jeg tru. Når voteringa i dag er over, er dette vedtaket oppfylt med ca. 35 pst., og da er vi midt i perioden. Hvordan skal man nå greie å skaffe resten av midlene i perioden slik at vi får disse togene skikkelig på sporet? NSB har bestilt mye nytt materiell som skal slynge seg fram på middelalderens spor og vente på kryssende tog. Burde ikke Gardermobanens suksess inspirere til et løft? I stedet blir Vestfoldbanen og Østfoldbanen liggende som evige anleggsområder med framdrift på sparebluss, mens nye firefelts motorveger konkurrerer om passasjerene. I Voksenåserklæringa heter det: «En sentrumsregjering vil gå inn for en sterkere satsning på og en effektivisering av jernbanen for å få en mer miljøvennlig transport. Det er viktig å legge til rette for at jernbanen kan bli mer konkurransedyktig.» Ja, hvis en ønsker det, må en gjøre noe, da må en prioritere. Og da vil jeg si til representanten Kofoed-Larsen, som sa at Kristelig Folkeparti og SV sikkert var enige om jernbanen: Ja, vi er kanskje det, men hvis Kristelig Folkeparti ikke kommer seg ut av det selskapet de er i, blir det ingen satsing på jernbane. Da blir det kutt og kutt og kutt. Hvis Kristelig Folkeparti skal sitte og forhandle med Høyre og Fremskrittspartiet, blir det verken jernbane eller noe skikkelig storbytilskudd som gjør at man kan få løftet miljøet i storbyene. Dere er i dårlig selskap! Etter et sentralt nattforlik og et kveldsforlik i komiteen kutter man jernbaneinnsatsen med 65 mill.kr. I tillegg fjerner man 20 mill. kr fra storbymidlene, midler som skulle brukes til å få et bedre bymiljø gjennom økt kollektivsatsing. Det som skulle være en økning, ble en reduksjon. Det å samarbeide med høyresida blir det verken distrikts- eller miljøpolitikk av, og det er klart at representanten Oddvard Nilsen har grunn til å smile. Nå har samferdselsministeren presentert sitt budsjett som ei kollektivsatsing, men det er flere biter det har vært taust om. Den ene biten er disse 54 mill. kr som dras inn på rammetilskuddet med den begrunnelsen at bruk av anbud kan medføre innsparing. Hvorfor er sentrum nå for å inndra midler, mens de var mot det da Arbeiderpartiet regjerte? Og ville det ikke vært bedre om eventuelt innsparte midler kunne gi et bedre tilbud? Enda mer forundret blir jeg når jeg ser hva som skjer med det som kalles full refusjon av autodieselavgift, og her vil jeg gjerne spørre de andre partiene: Dersom det viser seg at full refusjon ikke blir det, er man da villig til å si at da skal vi rette det opp når vi har det på bordet? For det har man ikke vært villig til i innstillinga fra komiteen. SV er for å styrke kollektivtrafikken, ikke strupe den, og hvis det vi har av tall nå, stemmer, kan det bli 70 mill. kr mindre enn det som er full refusjon. Og hvis man tar de 54 mill. kr på anbudssida til overføringer på rammen, er det over 120 mill. kr som man nå kutter på kollektivsatsing, og mesteparten er jo buss. Neste års budsjett er elendig; dårlig distriktsprofil og skuffende miljøprofil. Ettersom sentrum inngår stadig flere bindende avtaler med høyresida, er det liten grunn til forhåpninger framover også. Med Petersens og Hagens grep om rorkulten ligger Voksenåslandet fjernt i disen akterut.