trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2009-12-08:
Jeg hørte en sykehusdirektør fortelle om da et sykehus begynte å operere inn hofteproteser. En avis slo stort opp: Lange ventekøer for å få operert inn hofteprotese. Året før var det ingen ventekøer, men heller ingen hofteproteseoperasjoner. Ventetidene ved norske sykehus må ned. For mange må vente for lenge. Men bak de store gjennomsnittstallene skjules ulike pasientgrupper. Hvor lenge venter hver enkelt, og hvilke variasjoner er det innenfor gruppene? Regjeringen har ryddet opp i mye innen sykehusøkonomi: store pensjonskostnader, vekst i pasientbehandlingen finansieres fra 2008, midlene til investeringer har økt, og lån i private banker er omgjort til driftskreditter i Norges Bank. I 2010-busjettet følges Magnussen-utvalget opp, og det blir rettferdig fordeling mellom regionene. Mye er altså gjort, men mye gjenstår også. Et viktig område der vi har mulighet til å gjøre mer, er når det gjelder teknologi som kan gi kunnskap, informasjonsflyt og styringsverktøy. Stortinget vedtok i 2006 at Norsk pasientregister skulle bli et såkalt personidentifiserbart register, og forskriften trådte i kraft 15. april i år. Jeg håper registeret blir et nyttig styringsverktøy for å f.eks. sikre at de sykeste pasientene blir prioritert først. I dag vedtar Stortinget et godt budsjett, men et budsjettvedtak er også begynnelsen på et arbeid for å sikre at budsjettet blir brukt så hensiktsmessig som mulig. For pasienter som har fått en alvorlig diagnose, er det viktig å føle trygghet for at de får den beste behandlingen som fins. Selv om det bare er komplette helseregistre, som Kreftregisteret og Norsk pasientregister, som kan gi oss den fulle oversikten, vet vi allerede mye om hva god oppgavefordeling betyr. Innen f.eks. en del kreftbehandling vet vi at prognosene er bedre for de pasientene som blir behandlet av kirurger med god erfaring. Men i Norge er det mange sykehus som utfører kirurgi på færre enn ti pasienter i året med den samme krefttypen. Jeg husker at daværende statsråd, Sylvia Brustad, gikk hardt ut høsten 2007 og brukte som eksempel at det var 55 sykehus i Norge som opererte tykktarmskreft. Pasientenes beste tilsier at noen oppgaver bør desentraliseres, mens andre blir sentralisert. Mens eldre pasienter og kronikere har alt å tjene på å bli behandlet nært der de bor, kan kreftpasienter reise til andre sykehus hvis det gir bedre prognose. Jeg tror i hvert fall at det er viktig at de verktøyene vi selv har vedtatt, får lov til å virke, og at vi som politikere er åpne for å ta konsekvensene av den informasjonen de gir. Noen ganger ville det sikkert vært lettere å være politiker hvis verktøyene gav oss en annen informasjon enn det de gjør, men pasientenes beste må uansett ligge til grunn.
Janne Fardal Kristoffersen (Høyre), 2009-12-08:
Politikk handler om enkeltmennesker – i alle fall gjør Høyres politikk det. Jeg skjemmes når jeg ser hvordan vi behandler de rusavhengige i Norge. Mange av dem har en tøff fortid. De har dårlige levekår, psykiske problemer og få som bryr seg. Rusavhengige er blant dem som opplever størst økning i ventetid på nødvendig behandling. Ventetiden har økt med nesten to uker bare på de to siste årene. Tre og en halv måneder er faktisk gjennomsnittlig ventetid, både for akutt avrusning og behandling. I Helse Nord er ventetiden enda lengre, der må man vente i fire og en halv måneder før man slipper til. I verste fall er ikke den rusavhengige lenger blant oss den dagen det finnes et ledig behandlingssted. Jeg vil gjerne presisere at køen med rusavhengige som trenger hjelp, har økt med 4 300 under regjeringen Stoltenberg. Er det bare i valgkampen at Arbeiderpartiet skal ta seg av de svake, under mottoet «alle skal med»? Jeg vil påstå at Regjeringen møter de rusavhengige med en kald skulder – ikke et varmt fellesskap, som Regjeringen så ofte snakker om. Høyre har øremerket midler til rusavhengige i sitt alternative budsjett, og jeg er glad for det, men det undrer meg at regjeringspartiene alltid har stemt imot våre forslag. Nå sier statsråden at styringskravet skal presiseres. Hva innebærer det? Hvor mange rusavhengige skal stå i kø ved utgangen av dette året, og hvor lenge tenker statsråden at de skal vente? For de rusavhengige hjelper det lite med flotte festtaler fra Regjeringen. Og da er mitt spørsmål: Har de rød-grønne tenkt å gjøre noe konkret for å bedre tilbudet til denne pasientgruppen? Høyre vil inngå flere avtaler med private aktører som har ledig kapasitet, slik at pasientene kan får raskere hjelp og større valgfrihet. Mange private rusbehandlingsplasser er avviklet under regjeringen Stoltenberg, uten at tilbudet er styrket tilsvarende i offentlig regi. Jeg undrer: Er det viktigere for Regjeringen å ta hensyn til sin ideologiske allergi mot private behandlingstilbud enn å hjelpe den gruppen mennesker som sitter nederst ved bordet – hvis de sitter ved bordet i det hele tatt? Innenfor satsingen på rehabilitering vil Høyre øremerke 150 mill. kr utover Regjeringens forslag, for å sikre raskere og bedre behandling for rusmiddelavhengige og gi bedre oppfølging til deres barn. Jo tidligere barn av rusavhengige får hjelp, jo større mulighet er det for at de skal klare å mestre livet sitt. I stedet for å detaljstyre livet til enhver innbygger og overstyre folk som klarer seg utmerket selv, burde Regjeringen heller bruke ressurser på dem som virkelig trenger det.
Janne Fardal Kristoffersen (Høyre), 2009-12-08:
Norge har et urimelig høyt sykefravær. Derfor ønsker Høyre å sette inn tiltak for å få flere mennesker inn i arbeidslivet. Hundretusener på ulike støtteordninger er en av de største utfordringene i det norske samfunn. Det er grenser for hvor lenge Norge kan ha verdens beste sykelønnsordninger, dersom dette fraværet fortsetter å stige. Derfor er jeg rett og slett stolt av Mandal kommune, med sine 1 200 ansatte. Der tok et enstemmig bystyre tak i problemet med høyt sykefravær. De fikk tillatelse fra Arbeidsdepartementet til å starte et tillitsprosjekt for sine ansatte. De har fått lov til å likestille egen- og legemeldinger som dokumentasjon for sykefravær i inntil 365 dager. Prosjektet startet i juli 2007, og resultatene er fantastisk gode. Mandal kommune har et fravær i tredje kvartal på 6,1 pst., mot Kommune-Norge, som ligger på ca. 10 pst. I 2003 hadde de 9,5 pst. – Mandal kommune er altså 50 000 arbeidstimer friskere nå enn de var i 2003. Det synes jeg det står respekt av. Dette tillitsprosjektet blir grundig fulgt opp av både Universitetet i Agder og Agderforskning, som driver følgeforskning. Mandal har fått ekstremt mye oppmerksomhet i media på grunn av de oppsiktsvekkende resultatene – Redaksjon EN, Dagbladet, NRK P2 – og det må være lov å spørre: Hvor er statsråden, og hvor er Arbeidsdepartementet? Har de ingen interesse av prosjektet? Ikke en eneste gang har de tatt kontakt med kommunen for å lære og høre hva de har gjort for å få så gode resultater. Mange andre kommuner og bedrifter har fattet stor interesse for dette tillitsprosjektet, og enkelte, som f.eks. Overhalla kommune, har tatt kontakt med departementet med spørsmål om å få lov til å sette i gang en prøveordning. Svaret de fikk, var nei: Kom tilbake med en søknad høsten 2011! Hvordan kan statsråden tillate at kommuner som ønsker å legge ned et betydelig arbeid i å jobbe for å redusere sykefraværet, får nei til svar? For meg er det helt umulig å forstå. Sykefraværsdebatten er glødende. I velferdsstaten Norge har vi et betydelig antall syke, og interessen for gode prosjekter som dette er altså lik null. Jeg er iallfall utrolig glad for at Høyre, som eneste parti på Stortinget, har tatt kontakt med Mandal og vil få i stand et møte for å lære mer om det kommunen har gjort. Høyre er for alle gode tiltak som kan redusere sykefraværet. Det burde de rød-grønne også være.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Helseministeren meddelte tidligere i dag at hun har vært mye på reise i Norge siden hun tiltrådte. Jeg mener at hun også burde koste på seg en rundreise til enkelte andre land her på det europeiske kontinent. Det er mange land hvor det ikke er helsekø. I 1993 var jeg på en befaring som gjest hos helsevesenet i Paris. Der var prinsippet at når diagnosen var stilt og behandling skulle gis, så var det opp til pasienten å velge hvilket sykehus han ville bli behandlet ved, eller han kunne overlate til legen å ta den avgjørelsen. Køer, fortalte informasjonssjefen ved sykehuset til oss som var på besøk, det hadde de hatt, men siste gang de hadde det, var da de mottok 500 000 sårede soldater fra slaget ved Somme i 1916. For sykehusene i Norge er en pasient noe som forverrer sykehusets økonomi. I Frankrike er det omvendt. I Frankrike og andre land er helsevesenet stykkprisfinansiert. Å behandle pasienter er altså lønnsomt for sykehuset. Staten betaler for pasientbehandlingen ut fra hvilken diagnose som er stilt, justert for eventuelle avvik under behandlingen. Finansieringsmodellen er den samme, uansett om det dreier seg om et offentlig eller et privat sykehus. Og – som med det meste som er økonomisk lønnsomt – det blir gjort uten ventetid. Pasienten blir helbredet, fornøyd og kan gå tilbake til jobb. Jeg merket meg at helseministeren også advarte mot å komme i en situasjon der det ikke er ventetid, siden det vil medføre en betydelig overkapasitet. Hva slags menneskesyn er det? Hun mener, så vidt jeg forstår, at det er bedre at folk går rundt – eller rettere sagt ligger – og har det vondt enn at de blir behandlet. På den måten mener helseministeren at en overkapasitet i helsevesenet er den verste situasjonen man kan komme i. For Fremskrittspartiet er det annerledes, vi mener at det er pasienten som skal få stå i fokus. Her er den største forskjellen mellom Fremskrittspartiet og de rød-grønne når det gjelder helsepolitikk.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2009-12-08:
For 2010 styrkes bevilgningene til drift av sykehus med nesten 1,5 milliarder kr utover pris- og lønnsvekst. Det kommer oppå en dobling av bevilgningene på 103 milliarder kr i perioden 2002–2009. Det er mye penger. Desto viktigere er det å få mest mulig helse for hver krone. Utgifter til sykehus presses i været av mange grunner. Samhandlingsreformen tar tak i noen av dem: Endret sykdomsbilde med flere eldre, flere kronikere, manglende forebygging og finansieringssystemer som ikke inviterer nok til samhandling til beste for pasient og samfunn. Noen sykehus er gått ut på dato, er tungdrevne og med unødig høye driftsutgifter på bekostning av penger til helse. Sykehuset Buskerud i Drammen er ett av dem. Deler av bygningsmassen er fra 1887, påbygd på 1960- og 1970-tallet, preget av dårlig vedlikehold og tilfredsstiller ikke kravene til et moderne sykehus. Det er den somatiske delen. Psykiatrisk avdeling i Lier ble bygd i 1926 og er i meget dårlig forfatning. VG kalte det i 2004 for Lille Murmansk. Resten av psykiatrien er spredt rundt i fylket, mens forskning viser at 30–50 pst. av pasientene på somatiske avdelinger også trenger behandling for psykiatrisk sjukdom, og omvendt. Ett av mange eksempler: Kvinne, 60 år, innlagt for manisk psykose, utagering og stort omsorgsbehov, kjent diabetes, hjertelidelse, stoffskiftesykdom, urinveislidelse og nevrologisk lidelse. Behov for omfattende psykiatrisk og somatisk medikasjon, og samordning av vurderinger fra en rekke ulike spesialiteter. I dag fraktes pasienter som henne fram og tilbake mellom de to sykehusene i ambulanse eller taxi. Det gir neppe det beste – og heller ikke det billigste – behandlingstilbudet. Behovet for nytt sykehus har vært kjent i nesten 30 år. Planen var et nytt, samlokalisert sykehus i god tid før helsereformen i 2002. Men slik gikk det ikke. Siden har saken vært på en ørkenvandring, helt til nå. I budsjettet for 2010 settes det av inntil 250 mill. kr i investeringslån til kjøp av tomt på Gullhaug i Lier. Flertallspartiene i komiteen sier at dette er en god måte å synliggjøre på at nytt sjukehus på Gullhaug er et prosjekt med politisk støtte, og det er vi i Buskerud utrolig takknemlige for. Det er et tydelig signal til Helse Sør-Øst om å få en kjøpsavtale på plass uten unødig opphold. Komiteen er opptatt av at dette ikke skal forsinke andre planlagte prosjekter i regionen. Det er heller ikke meningen. Berørte fylkesordførere har god dialog. Forrige helseminister sa at oppstart i Østfold skal skje før oppstart i Buskerud. Det står ved lag. Så helt til slutt: Dette handler ikke bare om Buskerud. Et nytt hensiktsmessig sykehus i Buskerud er også det beste utgangspunktet helseministeren kan få for en vellykket samhandlingsreform i en folkerik del av Østlandsområdet.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Selv om statsråden har vært på talerstolen nettopp, håper jeg at hun kan tegne seg igjen, for jeg har et par–tre konkrete spørsmål til henne. Jeg stilte et tilsvarende spørsmål under finansdebatten – det gjelder Aker sykehus. Jeg vet at det har blitt stilt et spørsmål til statsråden også tidligere – et spørsmål som hun ikke svarte på. En tverrpolitisk oslobenk har argumentert for at driften ved Aker sykehus videreføres. Absolutt alle partier – inkludert Arbeiderpartiet – ønsker det. Det er noe pasientene ønsker, og det er noe de ansatte ønsker. Hvis man flytter driften fra Aker sykehus, fjerner man også mye av den ekspertisen som finnes innenfor en rekke felt ved dette sykehuset. Statsråden sier at hun vil avvente prosessen, og se hva som skjer. Men det er nå prosessen skjer, det er nå helseekspertisen ved Aker sykehus søker seg bort fra sykehuset, fordi Helse Sør-Øst gir signaler om at driften der ikke skal videreføres. Det nytter ikke å avvente en prosess samtidig som ekspertisen søker seg til andre sykehus – og tro at man etterpå kan skru på en bryter og få ekspertisen tilbake. Slik fungerer det ikke, og det tror jeg statsråden er klar over. Derfor burde dette bekymre statsråden. De politiske signalene må jo komme i forkant av beslutningen – og ikke i etterkant, etter at den er blitt fattet. Alle de andre endringene som gjøres i hovedstadsområdet når det gjelder sykehus, er jo avhengige av hvor vidt driften på Aker sykehus videreføres. De politiske signalene må komme nå, ikke i januar eller februar – eller når det passer Regjeringen. De konkrete spørsmålene til statsråden er: Dersom Helse Sør-Øst beslutter å legge ned Aker sykehus, vil Regjeringen overprøve den beslutningen og videreføre driften ved Aker sykehus – i tråd med ønsket fra arbeiderpartipolitikere, senterpartipolitikere og SV-politikere i hovedstadsområdet – eller vil den ikke? Vil de rød-grønne fortsette sin politiske retorikk om opprettholdelse, som i politisk realitet betyr nedleggelse? Hva mener egentlig statsråden selv om driften ved Aker sykehus? Det går an å ha en selvstendig mening – eller er hun helt uten mening i denne saken?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Det var for så vidt representanten Hagebakken som fikk meg til å ta ordet etter den skyllebøtta, eller påstanden, som representanten kom med. Jeg skal prøve å bruke litt tid på herr Hagebakkens innlegg. Som Hagebakken helt korrekt sa, har vi aldri brukt mer penger i helsebudsjettet, og det kommer sikkert bortimot alle helseministre – også etter den nåværende – til å kunne si, for utviklingen i samfunnet generelt sett gjør jo at pengebruken øker, år for år. Men det som burde bekymre representanten Hagebakken, er det vi får igjen for pengene vi bruker. For det er klart at når vi sier at vi aldri har brukt mer penger, er det et illevarslende signal at ventelistene øker, at ventetidene øker, og at antall rusmisbrukere som venter på behandling, øker. Det står snart 4 500 mennesker i kø og venter på livsnødvendig behandling for å komme seg ut av rushelvetet. I tillegg ser vi at når opptrappingsplanen er ferdig og ansvaret overført til de enkelte helseforetakene – ikke minst til kommunene – har man begynt å kutte. Man har begynt å kutte innenfor psykiatrien faktisk før man har fått måloppnåelse i henhold til opptrappingsplanen. Man er ikke i mål når det gjelder antall psykiatere, man er ikke i mål når det gjelder antall psykologer ute i kommunene, og man er ikke i mål når det gjelder behandlingsplasser. Da er det jo underlig at man først avslutter opptrappingsplanen og i tillegg aksepterer at kommunene kan begynne å stramme inn og redusere. Det er et problem. Så til det å behandle pasienter på sykehus. Det er klart at incitamentet til å behandle flere pasienter er tatt helt bort, fordi Regjeringen gjennom omleggingen av innsatsstyrt finansiering og basisfinansiering gjør hver enkelt pasient i dette landet som skal inn på sykehus, til en utgiftspost, og ikke en inntektskilde, slik det er bl.a. i Frankrike, som representanten Peter N. Myhre viste til. Vi kunne til og med lese i dag, knyttet til en undersøkelse som er gjort i det norske helsevesenet, om at Norge er på topp når det gjelder antall ansatte, altså helsepersonell i sykehus. Ja, vi er også nærmest på topp når det gjelder bruken av helsekroner pr. innbygger. Da er det ufattelig at vi ikke klarer å løse flere av problemene som faktisk er der ute. Og det må Regjeringen ta inn over seg. Det som er problemet, er ikke legene. Det som er problemet, er heller ikke annet helsepersonell i sykehusene. Det er heller ikke mangel på muligheter for behandling. Men mangelen er på ledelse, og den øverste lederen sitter i Regjeringen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
For det første står det veldig grundig i vårt alternative budsjett hvordan Fremskrittspartiet har tenkt å gjennomføre sin politikk. For det andre: Når det gjelder å få ned trygdeutbetalingene, har vi gått nøye gjennom Soria Moria-erklæringen. Vi er enige i mange av de målsettingene Regjeringen har nedfelt, om at vi må få ned trygdeutbetalingene. Men det som er problemet til regjeringspartiene, er jo at man ikke klarer å komme med tiltak som fungerer, som får ned disse utgiftene. La meg ta ett eksempel. Statsministeren har tidligere i høst sagt at for 2010 har han en ambisjon om å redusere sykelønnskostnadene med 10 pst. Når Fremskrittspartiet følger opp med tiltak som vil redusere med i underkant av 7 pst., er det nærmest en skandale. Betyr også det, blir nesten mitt spørsmål tilbake til Arbeiderpartiets representant, at han ikke har tro på Regjeringens egen politikk og på de virkemidlene som står i Soria Moria-erklæringen for å kunne få den måloppnåelsen som bl.a. statsministeren sikter til? Fremskrittspartiet har konkrete forslag nå til hvordan vi kan behandle flere, bl.a. i helsevesenet, og vi har fått ned sykehusbetalingene og trygdeutbetalingene.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
For det første har Fremskrittspartiet en offensiv politikk for å få ned veksten i antall uføre. Vi ser at antallet øker med 30 000 hvert eneste år. Vi tror faktisk det er viktigere å få et system på plass som klarer å følge opp den enkelte uføretrygdede, noe som bl.a. Nav ikke har klart å få til så langt, og som ville ha redusert antallet og også fått ned kostnadene. La meg nevne at da finansministeren forrige måned ble intervjuet i forbindelse med at Fremskrittspartiet ble utfordret av media på disse tallene, gikk finansministeren langt i å si at dette var anslag. Fremskrittspartiet baserer sine beregninger på anslag på samme måte som Regjeringen og alle de andre gjør når man lager et budsjett.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Fremskrittspartiet tar sikkerheten til dem som jobber ute på norsk sokkel, veldig på alvor og er veldig opptatt av den. Det kom også fram i forslagene og merknadene våre sist gang vi, i forrige periode, behandlet HMS-meldingen for bl.a. nordsjøarbeiderne og offshore. Jeg har tro på en sammenslåing, og at man kan få hentet ut effektiviseringsgevinster – få et mer oppegående tilsyn, få et bedre tilsyn og få et større tilsyn som kan gjøre en bedre jobb. Da er det også muligheter for å hente ut effektiviseringsgevinster. Det har tidligere omstillingserfaringer fra sammenslåinger av etater i både kommune og stat vist er mulig. Hvorfor skal det ikke være mulig på dette området? Jeg er ganske overbevist om at man kan hente ut effektiviseringsgevinster uten at det skal gå ut over sikkerheten, og uten at det skal gå ut over kvaliteten på det tilsynet som skal gis.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Regjeringen har tidligere sagt at et av de viktigste satsingsområdene for å redusere fattigdom er kvalifiseringsprogrammet – også et av de viktigste tiltakene for å få flere inn i arbeidslivet. Når vi ser på Riksrevisjonens undersøkelse fra 2008, ser vi at fire av åtte besøkte Nav-kontor ikke har gjennomført arbeidsevnevurdering før deltakerne fikk vedtak om kvalifiseringsprogram. Manglende kompetanse til å foreta en sånn vurdering oppgis av mange som årsaken. Videre kommer det fram at ingen av kontorene kan dokumentere at valgte tiltak var individuelt tilpasset deltakernes behov, og seks av åtte kontor kan ikke dokumentere at individuell plan er tilbudt deltakerne. Kan statsråden nå forsikre Stortinget om at man har sikret god nok kompetanse i Nav til å sørge for at man får på plass, og at alle blir tilbudt, individuell plan, og at man har kompetanse til å foreta riktig arbeidsevnevurdering for de deltakerne?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Det er flere av innleggene som fikk meg til å ta ordet. Men la meg begynne med representanten Henriksen, som nærmest omtaler Fremskrittspartiets politikk som å være en elle melle-politikk når det gjelder uføretrygd og uførepolitikken. Ja, det er riktig som Henriksen har observert, at Fremskrittspartiet ønsker en arbeidsevnevurdering av dem som er uføretrygdet. La meg minne om hva som står i Soria Moria-erklæringen. En av målsettingene er å få flere uføre tilbake til arbeid. Her snakker vi om personer som allerede er uføre, og som man ønsker å få tilbake til arbeidslivet. På hvilken måte skal Regjeringen klare det hvis det er slik å forstå at man ikke skal foreta arbeidsevnevurdering? Det kunne jeg tenkt meg at enten statsråden eller representanten kan klarlegge. Jeg klarer ikke helt å se for meg hvordan man skal klare målsettingen uten en arbeidsevnevurdering av personene det gjelder. Så har jeg lyst til å skryte litt av regjeringspartiene for det som skjer på området alderdom. Jeg er kjempeglad for at man nå får fjernet avkortingen for dem mellom 69 og 70 år. Jeg synes det er et etterlengtet tiltak. Fremskrittspartiet har kjempet for dette gjennom flere år og er blitt nedstemt av de sittende regjeringspartiene flere ganger. At man nå får gjennomført dette, ser jeg på som at regjeringspartiene har kommet Fremskrittspartiet i møte på et viktig politisk område for oss. I tillegg er jeg glad for at man øker minstepensjonen til 2 G. Det jeg ikke er glad for, er at man kun gjør det for de enslige. Jeg kunne godt ha tenkt meg at man hadde gjort dette for alle sammen. Det som nå skjer, er at man får en økt inntektsforskjell mellom de enslige og dem som er gift med en som har inntekt eller alderspensjon over 2 G. I tillegg kunne jeg også ha ønsket meg – jeg håper det er det neste vi kan få medhold i og støtte fra regjeringspartiene til – å få fjernet avkortingen for gifte og samboende pensjonister. Så har jeg lyst til å si noen få ord når det gjelder det som representanten Trettebergstuen var inne på i sitt innlegg. Ja, det er riktig at Fremskrittspartiet ikke er imot kvalifiseringsprogrammet, men imot stønaden. Hvorfor skal det være sånn at 9 600 av sosialhjelpsmottakerne i 2010 skal få en ekstrastønad, når vi vet at det er rundt 110 000 andre sosialhjelpsmottakere i tillegg til disse? De bør ha det samme kravet og de samme forventningene om å bli fulgt opp, for å få mulighet til å komme tilbake til arbeidslivet. Jeg skjønner ikke helt den retorikken, at man nærmest skal slippe disse personene som en lotto-ball for så å trekke ut de heldige. Det blir i alle fall feil i henhold til vår politikk. Derfor ønsker vi at man skal ha et kvalifiseringsprogram og normerte sosialhjelpssatser for alle, og at alle skal få det samme tilbudet. Jeg håper det var klargjørende.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende å høre det som kommer fra representanten Gullvåg, at det nærmest er Fremskrittspartiet – det eneste partiet som ikke har sittet i regjering – som har skylden for den høye arbeidsledigheten, ikke bare i Norge, men i hele Europa. Det får da være grenser for hvor stor innflytelse et opposisjonsparti i lille Norge har. Det må i så fall bety – hvis det er Fremskrittspartiets politikk som har sørget for dette – at de sittende regjeringene og flertallet har gjennomført Fremskrittspartiets politikk. Det er jo den eneste logiske måten å kunne dekke opp det resonnementet på. Det er nok ikke tilfellet, det er nok ikke riktig. Men derimot har Gullvåg helt rett i at Fremskrittspartiets politikk – og det er meget nøye observert av representanten Gullvåg – ville ha ført til lavere ledighet og mindre sykepengeutbetaling fordi vi ville ha behandlet flere folk ut av helsekøen, noe som ville ha ført til kortere sykefravær, og ikke minst ønsker vi å foreta en gjennomgang av uføretrygden for å få flere av de uføretrygdede ut i arbeid. Når vi hører på mange av de unge som har stått fram i media denne høsten, så sier de at det verste som skjedde, var å bli satt på passivisering. De skulle heller ha ønsket seg aktivisering, noe som kunne ha ført til at de hadde vært i arbeidslivet framfor på uføretrygd.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Jeg skal være lynende kort. Jeg skal bare ta opp det forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet, og som er inntatt i innstillingen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-12-08:
Jeg skal iallfall prøve å ikke forlenge debatten, men gjøre den litt kortere. Først vil jeg vise til det innlegget jeg hadde i budsjettdebatten som vi nettopp er ferdig med. Jeg er, som jeg sa der, veldig glad for at vi nå opphever inntektsgrensen også for denne aldergruppen, 67–69 åringer. Dette har jo våre venner i både Høyre, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet fremmet forslag om hvert år i forrige periode, og Fremskrittspartiet har fremmet forslagene mange ganger før den tiden også. Som sagt er jeg veldig fornøyd med at regjeringspartiene nå støtter opp om et forslag som opposisjonen har fremmet flere ganger, og at man kanskje ser nytten av å lytte til opposisjonen. Jeg håper at regjeringspartiene har den evnen også i flere saker som kommer i framtiden. Da tror jeg nok vi skal få gode løsninger for folk flest ute i det norske samfunn. Med det tar jeg opp de forslagene vi har i innstillingen.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-12-08:
Vi har nettopp hørt komitélederen servere en rekke løsaktige påstander om tilstanden på arbeidsmarkedet. Fremskrittspartiet har derimot denne høsten gitt oss en leksjon i det som er en nokså ukjent øvelse for regjeringspartiene, nemlig det jeg vil kalle hypotetisk budsjettering, bygd på den underliggende hypotesen at Fremskrittspartiets økonomiske politikk ville ha ført til at folk flest ble mindre syke, at arbeidsledigheten ville synke, og at et sted mellom 60 000 og 130 000 mer eller mindre uføre ville finne tilbake til arbeidslivet. Dette trenger selvfølgelig en nærmere forklaring. Jeg vil faktisk be representanten Eriksson forklare oss hvordan mer av den politikken som førte oss rett inn i finanskrisen, kan redusere trygdebudsjettet med hele 9 milliarder kr i løpet av 2010.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-12-08:
Jeg skal ikke invitere til noen mannjevning om hvilke partier som står bak ulike sosiale reformer. Jeg har i og for seg aldri tvilt på Venstres sosiale samvittighet. Og husker jeg ikke feil, så var det også slik at Bent Røiseland i sin tid proklamerte at det egentlig var en Venstre-mann som fant opp hjulet. Men jeg savner ett element i den 5 minutter lange redegjørelsen som representanten Grande kom med, og det er vektleggingen av utdanning i kampen både mot fattigdom og mot arbeidsledighet. Og mitt spørsmål er om representanten Skei Grande og Venstre vil slå lag med oss i arbeidet for en videre- og etterutdanningsreform, som kan gjøre terskelen til fattigdom langt høyere og terskelen til arbeidslivet langt lavere.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-12-08:
Når Fremskrittspartiet kutter opp mot 9 milliarder kr i trygdebudsjettene, har vi fått høre at det verken er trylling eller triksing. Trylleformularet er at det kommer av seg selv – helt naturlig. Da er det faktisk nødvendig å se på hva som kommer av seg selv på en helt naturlig måte. For eksempel: Når man kutter i trygden for uføre, betyr det at i underkant av 60 000 helt eller dels uføre må være i jobb fra dag én, altså fra 1. januar 2010, for at Fremskrittspartiets budsjettkutt skal gå i hop – eller med halvårsvirkning, det doble antall. Det betyr at sykefraværet må være kraftig redusert, og representanten Eriksson henviste til 10 pst. i et replikkordskifte med meg. Sykefraværet må altså være redusert med 10 pst. fra dag én – fra 1. januar 2010 – dersom Fremskrittspartiets kutt skal gå i hop. Er det da slik at Fremskrittspartiet ikke har tid til å vente på at de utredningene som skal gjøres av partene med derpå følgende forhandlinger om en ny IA-avtale, skal kunne gi resultater? Men det er begrunnelsen for disse trygdekuttene som er så famøs, nemlig den at Fremskrittspartiets økonomiske politikk ville ha ført til lavere ledighet, lavere sykefravær og færre uføre, som er så oppsiktsvekkende – altså mer av den politikken som har skapt arbeidsledigheten over hele den vestlige verden. Den politikken er det som skal gi de tidligere refererte naturlige virkningene. Dette henger ikke i hop. Så til representanten Røe Isaksen som tillot seg å mene at de uføre og arbeidsledige ikke stolte på Arbeiderpartiet. Vi har nylig avholdt et valg som viser at det var nettopp det de gjorde. Det var derfor de stemte på Arbeiderpartiet.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-12-08:
Jeg synes at det er ganske naturlig at en mann i min alder tar ordet i en sak som omhandler en så vidt viktig reform for seniorene i samfunnet som akkurat denne, og som altså innebærer, med dette vedtaket som vi gjør i dag, at hele aldersgruppen mellom 67 og 70 år som ønsker å arbeide etter oppnådd pensjonsalder, nå kan tjene så mye de vil uten at pensjonen reduseres. Det forhold at man allerede har opphevet inntektsprøvingen for 68- og 67-åringer, har allerede ført til at flere eldre nå står i arbeid lenger, hvilket selvfølgelig er hensikten med denne lovendringen. Rent bortsett fra at det av mange grunner er ønskelig å gi eldre anledning til å stå i arbeid lenger, er det også av hensyn til bærekraften i pensjonssystemet nødvendig å gjøre det mer lønnsomt å arbeide lenger. Ja, økningen i utgiftene til pensjoner, uføretrygd, sykepenger og arbeidsledighet er faktisk en trussel mot vekstkraften i norsk økonomi i årene som kommer. Men framfor alt er den lovendringen som nå finner sted, god seniorpolitikk. Vi har bruk for seniorene i arbeidslivet, deres kunnskap og deres erfaringer. På enkelte områder er vi faktisk i ferd med å miste en kompetanse som ikke lett lar seg erstatte over natten. Typiske ingeniøretater som Statens vegvesen og Jernbaneverket vil eksempelvis merke at noen tusen ingeniører som ble utdannet på slutten av 1960- og i begynnelsen av 1970-tallet, når pensjonsalderen i løpet av de nærmeste årene. Det kan få som konsekvens at infrastrukturplanleggingen i samfunnet stopper eller blir redusert i løpet av de neste tiårene, dersom ikke disse etatene setter i verk seniorpolitiske tiltak som får pensjonistene til å stå lenger i arbeid. Det er en diametralt motsatt situasjon enn den politikken som rådde i årene rundt og etter årtusenskiftet, da statlige virksomheter hadde det travelt med å kvitte seg med eldre arbeidskraft som ledd i hardhendte omstillinger. Utgiftene til ventelønn, som årlig er gjenstand for en viss oppmerksomhet i disse statsbudsjettider, er nettopp et resultat av dette. Det er og blir arbeidsgiverne, både i privat og offentlig sektor, som har ansvaret for en fornuftig seniorpolitikk. Men de er selvfølgelig ikke upåvirket av rammebetingelsene. Derfor er det så viktig at vi legger til rette for en best mulig kombinasjon av trygd og arbeid, slik at arbeidslivet kan dra nytte av seniorenes kunnskap og kompetanse. Det betyr også at vi i fellesskap må innrette oss slik at det blir mulig for arbeidstakerne å trappe ned arbeidsinnsatsen gradvis. Det gjelder for øvrig ikke bare eldre, men alle som av ulike grunner føler at de ikke er i stand til å yte 100 pst., men som fortsatt ønsker å bidra i arbeidslivet – ikke minst fordi arbeidslivet er en viktig sosial arena for de aller fleste av oss. Ja, ikke minst det!
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Det er ganske oppsiktsvekkende å høre Fremskrittspartiets kritikk av Nav i de årene Nav hadde det som verst, når vi vet at Fremskrittspartiet nettopp i de årene kuttet i Navs driftsbudsjett, som hadde tilsvart 1 000 stillinger. Men la nå det ligge, og la oss heller se på hvordan Fremskrittspartiet budsjetterer, for de har en veldig kreativ bokføring. Den bokføringen er så kreativ at de har ikke tort, så vidt jeg kan se når jeg har undersøkt, å få sine egne tall kvalitetssikret. De påstår at med Fremskrittspartiets budsjett er det mulig å spare 4,7 milliarder kr på uføre. Det betyr altså at ca. 25 000 uføre 1. januar skulle ha gått rett ut i arbeidsmarkedet, som nå er veldig tøft, for at dette budsjettet skulle gått sammen. Da vil jeg spørre Fremskrittspartiet, siden de ikke har fått noe svar fra Finansdepartementet på dette eller tort å spørre noen andre, er det slik at dette bare er tall som Fremskrittspartiet sjøl har kokt i hop i sin egen gruppe?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Røe Isaksens innlegg viser en av de virkelig store forskjellene på SV og Høyre, nemlig at Høyre tror at fattigdom bekjempes med større lønnsforskjeller og større forskjeller blant folk, mens SV tror at vi gjør det best med mindre forskjeller. Vi fikk også høre at oppmuntring til å jobbe skulle være det som holder folk ute av fattigdommen. Da skjønner jeg også litt mer av Høyres holdning til de tiltakene mot sosial dumping som Høyre har vært imot i forrige periode, og som de signaliserer nå. Begrunnelsen for det er kanskje det aller mest oppsiktsvekkende, for vår velstand bygges jo ikke bare på hardtarbeidende nordmenn, den bygges faktisk også på ganske mange hardtarbeidende utlendinger som er her. Høyre vil altså at de nordmennene som har de minst trygge jobbene med lavest lønn, som konkurrerer med disse utlendingene, skal finne seg i å konkurrere mer på lønn. Det står det i dette budsjettet og har gjort det mange ganger. Det betyr å gå ned i lønn, det. Da må jeg spørre Høyre: Hvor langt skal stuepiker, snekkere og renholdere ned i lønn før Høyre er fornøyd?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Jeg er helt enig med representanten Giltun i at det er et bekymringsfullt trekk at antallet søknader har gått ned, for det rimer jo ikke med det antallet som trenger tilrettelegging, og som står og venter. Det er en av grunnene til at Regjeringen nå har varslet i proposisjonen – og vi har gitt Regjeringen støtte til det – at man bør vurdere å lage en sysselsettingsstrategi for mennesker med funksjonsnedsettelser. Der vil det være helt naturlig å gå gjennom alle tiltakene som må på plass for at dette skal fungere smidigere enn i dag. I tillegg til det er det også nedsatt et stort utvalg som skal se på hele hjelpemiddelområdet. Alle de tiltakene vi nå har på dette området, må samsvare med arbeidslinja og være på plass, slik at folk faktisk får den hjelpen de skal, og at arbeidsgiverne også får den støtten de skal. Jeg tror at mange vil tilrettelegge, men er litt bekymret – ikke for den utgiften de får, men kanskje litt fordi de ikke helt vet hvordan de skal håndtere dette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Først vil jeg slå fast at jeg er dypt uenig med Høyre hvis de mener at uføretrygd er uverdig. Uføretrygd er verdig. Man er like god deltaker og innbygger i samfunnet om man har uføretrygd, om man er syk eller om man er i arbeid. Jeg mener det er feil at man ikke følger opp ungdom og andre nok. Det er det som er uverdig. Uføretrygd er et samfunns adelsmerke fordi det verner mange som er syke, mot fattigdom, og det kommer jeg til å slåss for med nebb og klør så lenge jeg kan. Når det gjelder sykelønnsdebatten, har jeg fulgt ganske godt med på hva de gjør i Sverige. Forrige uke var det store oppslag i norsk presse knyttet til nettopp det forslaget som jeg skjønner Høyre er veldig begeistret for, nemlig at man skal ha en fast sykmeldingstid for ulike diagnoser, som forplikter mennesker til å bli tilvist arbeid hvor som helst i arbeidsmarkedet etter 180 dager, og som viser at svært syke mennesker blir presset til å si opp en fast jobb for å ta en midlertidig jobb hvor som helst i arbeidsmarkedet. Det er SV imot.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Jeg setter også stor pris på Kristelig Folkepartis engasjement for fattigdom. Det deler vi. SV er også utålmodige. Jeg har jo nå litt erfaring både fra posisjon og fra opposisjon, og vet at jeg har fått til atskillig mer i posisjon enn det jeg gjorde i opposisjon, da Kristelig Folkeparti satt i regjering. Det gjelder bl.a. løftet i bostøtten og i de laveste ytelsene i folketrygden som vi har fått til nå, som faktisk er et milliardløft for de aller fattigste. Det er viktig. Men vi skal jobbe videre med nye tiltak. Spesielt når Regjeringen nå skal gå gjennom Fordelingsutvalgets innstilling, er det kjempeviktig å få på plass flere tiltak. For det er behov for det. SV skal være drahjelp for disse tiltakene, og inviterer også til samarbeid om det når vi skal jobbe fram store, mer strukturelle tiltak og enkelttiltak i forbindelse med behandlingen av Fordelingsutvalgets innstilling.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Jeg vil følge opp det spørsmålet litt, for kanskje en av de største overraskelsene i denne innstillingen er at Kristelig Folkeparti – på tross av at de er med på felles merknader om at de skal beholde arbeidstakernes rettigheter i sykelønnsordningen – faktisk foreslår tiltak som vil svekke arbeidstakernes rettigheter, der de under gitte vilkår vil miste noe av sykelønnen. Jeg tror vi trenger en avklaring fra Kristelig Folkeparti på om de i den jobben vi går inn i nå, mener at arbeidstakernes rettigheter knyttet til sykelønnsordningen skal være ubeskåret, eller om de er åpne for kutt i sykelønnsordningen. I så fall er jo Kristelig Folkeparti det eneste partiet som går inn i det arbeidet vi har foran oss nå, med det som utgangspunkt, kanskje med unntak av Venstre. Jeg vet ikke hva Venstre mener – de har ikke fått sagt hva de mener i denne innstillingen, så det får Venstre svare for sjøl. Jeg er litt overrasket over at det nettopp er Kristelig Folkeparti som velger den tilnærmingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Det blir muligheter til å følge opp det, for det som Ropstad sier nå, er det jo ingen uenighet om, dialogmøtene, oppfølgingen av den IA-avtalen som gjelder i dag, at Nav, kanskje også primærlegene og arbeidsplassene har fulgt for lite opp, er det ingen som er uenig i. Det som er mer oppsiktsvekkende, er at Kristelig Folkeparti i et av sine punkter velger å si at hvis dette ikke gjøres, er det arbeidstakerens sykelønn som skal reduseres – hvis jeg ikke leser forslaget til Kristelig Folkeparti helt feil. Det betyr jo at Kristelig Folkeparti åpner for kutt i sykelønnsordningen som en del av strategien i arbeidet for å få ned sykefraværet. Det er det jeg tror jeg må bore litt mer i. For de punktene som Ropstad nå tar opp, er det jo ikke noen uenighet om. Det er mange forslag vi skal diskutere nå. Men komiteen og Regjeringen har vært veldig nøye med å si at arbeidstakernes rettigheter ikke skal røres, og det er der vi trenger en tydeligere avklaring fra Kristelig Folkeparti.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Jeg vil åpne med å si at jeg synes det hadde vært fint om Venstre også hadde vært i komiteen, for jeg tror Venstre har mye å bidra med på mange av disse områdene. Men jeg vil gi Venstre muligheten til å svare på dette spørsmålet om sykelønn, om Venstre ønsker, i likhet med Regjeringen og flertallet, at man ikke skal gå løs på arbeidstakernes rettigheter i sykelønnsordningen i den jobben vi nå skal gå inn for å få ned sykefraværet, få vekk sykdom og få folk tilbake til arbeidslivet. Og det andre spørsmålet jeg har lyst til å stille Venstre, er dette: Både SV og Venstre er partier som er veldig opptatt av at folk skal kunne flytte på seg over landegrensene og jobbe i ulike land, men en av tingene som vi er veldig opptatt av der, er tiltakene mot sosial dumping. Vi ser at andre borgelige partier er imot disse tiltakene, fordi de hindrer konkurranse på lønn – altså at rengjøringsarbeidere og snekkere skal gå ned i lønn for å beholde jobben sin når det kommer billige, utenlandske arbeidstakere. Er Venstre enig i det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Jeg tror representanten Kjønaas Kjos må sette seg litt bedre inn i den innstillingen som ligger her, for der står det faktisk om Prosjekt servicehunder. Vi ber om at retningslinjene for det planlagte prosjektet vurderes på nytt. Det skal i gang, og brukerne skal være med i planlegging og evaluering av ordningen. Så der har det skjedd endringer i komiteen. Det tror jeg man skal kikke på. Så er det vel slik: Jeg hørte heller ikke at Fremskrittspartiet reiste rundt i valgkampen og forklarte velgerne sine om kutt f.eks. i uføretrygden, noe som de nå presenterer. Diskusjonen om hvor mye penger man har, kan være vond og vanskelig. Men det er klart at det er mulig for noen partier å sette opp budsjetter som ikke er beregnet – og problemet med Fremskrittspartiets budsjett er jo at det ikke er kalkulert. Man har beregnet hva de tiltakene man legger inn, koster, men man har sjøl funnet på hvor mye man sparer på det. Man har funnet på ganske mange milliarder, og da har man ganske mange milliarder å strø ut over mange gode ting. Jeg skulle ønske det var slik, men slik er det altså ikke! Alle partier har fått sine budsjetter beregnet av Finansdepartementet. Det har SV gjort så lenge jeg har sittet på Stortinget, og da må vi forholde oss til ordentlige tall. Dette er ikke ordentlige tall, og da blir dette et liksombudsjett som det er vanskelig for andre å forholde seg til. Det har vært snakket litt om arbeidsevnevurdering her, og det er noen som prøver å spre et inntrykk av at når vi innfører arbeidsevnevurdering, skal det ikke gjelde alle. Jo, det skal det. I loven, i forarbeidene og i det vi jobbet med i forrige periode, er det slik at det skal gjelde alle. Men det vi ikke gjør, men som Fremskrittspartiet gjør, er å tvinge folk som går på uføretrygd, til å gå til Nav og bli arbeidsevnevurdert, og f.eks. miste trygden hvis det viser seg at de har en liten restarbeidsevne. Hvor er det arbeidslivet som vil ta imot alle disse tusen uføretrygdede som Fremskrittspartiet med et pennestrøk i sitt budsjett har sagt skal ut i arbeidslivet? Det arbeidslivet fins ikke. Vi ønsker at folk med uføretrygd skal kunne komme til Nav og be om å få hjelp og tiltak for å kunne komme ut i arbeidslivet, og at de skal få beholde uføretrygden sin hvilende i ti år hvis de vil prøve seg i arbeidslivet. Det er dette vi ønsker. Så til diskusjonen om sykefravær: Det har vært mange gode forsøk rundt omkring. Mandal har vært nevnt. Tenketanken Manifest, som er venstresidas tenketank – i motsetning til den som representanten Røe Isaksen ofte refererer til, nemlig Civita – har jo trukket fram noen av disse eksemplene. Jeg kan nevne et annet, Harstad kommune – høyrestyrt – som har kjempeordninger med 3-3-turnuser på sykehjem, noe som har gjort at sykefraværet har gått rett ned, og hvor folk faktisk også har fått større stillinger. Jeg er ikke redd for å reklamere for det i det hele tatt. Alle disse positive tiltakene bør vi se på, og jeg oppfordrer også statsråden til å gjøre det.(Presidenten klubber.) Dette er bra tiltak som virker. (Presidenten klubber.)
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-08:
Det var nok en forvirret forklaring; det var ikke mulig å forstå eller finne noe system i Fremskrittspartiets begrunnelse for deres budsjetter. Det er ingen som har påstått at Fremskrittspartiet har ansvaret, verken i Europa eller i Norge, men poenget er at de politiske løsningene man foreslår, har vært prøvd andre steder med mye dårligere resultat enn det vi har i Norge. Det er det vi sier. De som prøver disse løsningene, har høyere arbeidsløshet, de har flere fattige, de har større problemer i økonomien, de har større forskjeller mellom folk, og det ønsker vi altså ikke. Vi ønsker ikke – og ser heller ikke behovet for – å tvinge mennesker som er på uføretrygd, og som ønsker det, over i en utrygg situasjon. Vi ønsker å legge til rette for at de skal ha muligheter til å komme til Nav, både for å bli arbeidsavklart og få mulighetene sine kartlagt og for å kunne få hjelp og tiltak der for å komme i jobb. Men vi ønsker ikke å true med å ta fra dem trygden, for det står ikke et arbeidsliv klart der til å ta imot alle disse menneskene. Det er tvert imot arbeidskraftundersøkelser nå som viser at det er trangere på arbeidsmarkedet enn det har vært på lenge.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2009-12-08:
Jeg vil gå videre på et par av forslagene som representanten Eriksson ikke tar opp, og inndekningen, for jeg mener at enkelte av forslagene er uansvarlige. Jeg vil særlig peke på kuttet på 8 mill. kr til Petroleumstilsynet. I en tid med flere aktører i bransjen, hvor Statoil har en stadig mer dominerende rolle, og det er knappere marginer, foreslår altså Fremskrittspartiet å kutte 8 mill. kr. I tillegg foreslår Fremskrittspartiet å slå sammen Petroleumstilsynet og Arbeidstilsynet. Denne sammenslåingen blir smurt med et kutt på 50 mill. kr. Man vet at de to tilsynene i liten grad har overlappende oppgaver. Mitt spørsmål er: Tar ikke Fremskrittspartiet sikkerheten for landets nordsjøarbeidere på alvor, og fortjener ikke denne yrkesgruppen, som står for en så stor del av landets verdiskaping, at vi faktisk setter deres sikkerhet på topp?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2009-12-08:
Representanten har tidligere i debatten henvist til at snakk om Bondevik II er nostalgi. Jeg må plage ham med litt mer nostalgi. Det ble i Høyres innstilling vist til 800 000 utenfor arbeidslivet og et engasjement for dem. Så er det en kjensgjerning at regjeringen Bondevik II gikk inn for betydelige innskjerpinger i arbeidsmiljøloven. Man kan få inntrykk av at partiet Høyre ønsker å ha en mildere retorikk etter at denne regjeringen reverserte de endringene som Høyre hadde foreslått. Så mitt spørsmål blir: Er det fortsatt gjeldende Høyrepolitikk å skjerpe inn arbeidsmiljøloven? Og: Er det sånn at Høyre fortsatt lengter etter å svekke arbeidstakernes rettigheter gjennom arbeidsmiljøloven, eller er det ikke lenger Høyres politikk?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2009-12-08:
Jeg bestrider den virkelighetsbeskrivelsen som det her ble gitt uttrykk for, når det sies at de to tilsynene i stor grad har overlappende oppgaver. Petroleumstilsynets fremste oppgave er å forhindre store ulykker offshore, og det er få likhetstrekk mellom det arbeidet som gjøres der og arbeidet og utfordringene i arbeidslivet på en ordinær arbeidsplass. Petroleumstilsynet utfører mer teknisk krevende arbeid, og det har også en viktig oppgave når det gjelder miljøaspektet. Jeg er enig med representanten i at en skal spare der det er mulig innenfor offentlig sektor. Petroleumstilsynet er ikke et område der det er mulig å kutte og spare, uten at det svekker sikkerheten offshore.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2009-12-08:
Det er rett at Senterpartiet har varslet at vi har en åpen tilnærming i sykelønnssaken. Jeg ser ikke at det er noen stor uoverensstemmelse mellom de tre regjeringspartiene på dette feltet. Et viktig poeng som ble trukket fram her, er at kommunesektoren er avgjørende for å få ned sykefraværet. Vi må se videre på erfaringene fra kvalitetskommuneprosjektet for å få til det, og på generelt grunnlag bør en ha en åpen holdning til kommuner som prøver ut tiltak som fungerer. Jeg har ingen tro på at Regjeringen vil motsette seg gode initiativ som viser seg å virke.