Mudassar Kapur (Høyre), 2015-12-08:
Jeg trodde saksordføreren ville gi seg ved å gi en forklaring på hvordan det brede flertallet stiller seg bak innstillingen, men så kom det noen punkter på slutten likevel. Jeg synes det er litt spesielt når representanten Håheim representerer et parti som satt i regjering i åtte år og hadde mange gode muligheter til å gjøre mange grep med integreringspolitikken, og de har det siste halvåret igjen prøvd å slå seg opp på å kritisere andres politikk i mangel på sin egen. Men la det nå ligge. Det har lenge vært en bred enighet om at dersom man skal bli norsk statsborger, bør det forventes noe mer enn bare botid av den enkelte borger. Det handler om at vi som samfunn skal kunne forvente at den enkelte behersker et minimum av norsk muntlig og grunnleggende kunnskaper om det samfunnet man lever i og skal bli en større del av ved å bli statsborger. Ikke minst handler det også om å inneha kunnskap om sine rettigheter og ikke minst sine plikter som borger av Norge. Å opparbeide seg kunnskap innen de feltene jeg nettopp var innom, vil ikke bare bidra til at man består testen. Dette handler ikke bare om å pugge til testen. Det handler om at det å tilegne seg denne typen kunnskap også starter en viktig integreringsprosess, som ender opp med at man ikke bare består testen, men også at man blir en del av samfunnet underveis, for alt man lærer underveis, vil være verdiskapende for ens egen framtid. Dette handler som sagt om integrering. Språk er en nøkkel. Det er en nøkkel som åpner mange dører i samfunnet. Det gjør det enklere å komme inn i arbeidslivet. Det gjør det enklere å bli kjent med naboen og å delta i den lokale frivilligheten, og for veldig mange foreldre – det vil jeg understreke – handler språkkunnskap om aktivt å kunne delta i utdanningsløpet til sine egne barn. Det er veldig avgjørende for at vi ikke skal få drop-out i skolen, spesielt blant barn med minoritetsbakgrunn. Ganske mange oppegående og ressurssterke kvinner – dette gjelder spesielt kvinner – blir ofte sittende låst fast, ikke bokstavelig ment, i sin lukkede verden fordi de ikke kan språket. Mange av disse kvinnene har masse energi, de har god allmennkunnskap, de har noe å bidra med, men de blir likevel sittende låst fast fordi de ikke kan språket. Så dette er egentlig en debatt langs veldig mange andre dimensjoner enn bare å bestå en prøve. Det er alltid noen som er bekymret for at prøven skal bli for vanskelig, eller at det skal bli en hindring. Det er feil. Her legges det opp til en ganske gjennomførbar prosess, og både norsktesten og samfunnskunnskapstesten kan tas flere ganger. Videre er det lagt inn unntaksbestemmelser som gjør at dersom man f.eks. ikke kan lese og skrive, kan man ta samfunnskunnskapstesten muntlig. Men jeg vil på et generelt grunnlag si at det skulle bare mangle at man etter sju år i Norge ikke har tilegnet seg basiskunnskaper på dette nivået. Det mener jeg er en ambisjon vi som stat og som politikere bør ha på vegne av våre nye landsmenn, og det er en ambisjon jeg også tror våre nye landsmenn selv har. Jeg vil med dette avslutte ved å vise til saksordførerens forklaring om selve saken. Det er et bredt flertall som stiller seg bak dette, og jeg ser fram til å få høre SVs forklaring på hvorfor de – kanskje i tillegg til Miljøpartiet De Grønne, det får vi se senere – igjen er det eneste partiet på Stortinget som velger å stå utenfor denne typen integreringstiltak.