Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-03-14:
Først vil jeg takke komiteen for et veldig godt samarbeid og velvillighet når det gjelder å få en grundig og god behandling av denne saken. Det har ført til høring, at helsekomiteen har fått uttale seg, og at komiteen har funnet fram til felles forslag til vedtak. Det synes jeg er bra. Saken vurderer tre hensyn: for det første hensynet til samfunnet og ofrene, så hensynet til dem som begår gjentatte kriminelle og straffbare handlinger, og som er for friske til å falle inn under gjeldende lovverk innen psykisk helsevern og strafferett, men som på grunn av sin sykdom ikke kan dømmes til fengsel, og for det tredje hensynet til hvilket lovverk samfunnet skal bruke som hjemmel for denne tvangsbruken. Skal det hjemles i sivilrettslig lovverk, eller skal strafferetten gjelde? Saken er viktig, og selv om det ikke gjelder mange, handler den om alvorlige inngrep i menneskers liv og hvordan samfunnet ser på sykdom og på handlinger begått av syke mennesker. Samfunnets syn på sykdom og toleranse eller inngripen overfor handlinger begått av syke er viktige grensedragninger i et demokrati. De andre partiene må selvfølgelig svare for seg – og det regner jeg med at de gjør – men jeg har oppfattet i behandlinga av saken at alle partiene ser og erkjenner dette dilemma, og at det er en erkjennelse på tvers i komiteen av at det er vanskelig å være skråsikker. Saken har blitt liggende fra 2009, etter at høringa da var ferdig. Det kan ha noe med kompleksiteten å gjøre, men det kan også ha sammenheng med at det parallelt har vært arbeidet med andre, tilgrensende utredninger og prosjekter. Oppfølging av NOU 2014:10, fra det såkalte Tilregnelighetsutvalget, er under arbeid i departementet. Og prosjektet «Mellom alle stoler» avsluttes i vår. Konklusjonene og oppfølginga av denne utredninga kan påvirke det vi vedtar i dag. Etter nøye overveielser av hvorvidt man burde vente på konklusjonene i NOU 2014:10 og evalueringa av prosjektet «Mellom alle stoler», kom en samlet komité fram til at man må få en avgjørelse på dette spørsmålet nå, med de forslag til vedtak som komiteen kom fram til. Innstillinga viser til formålet, som er å beskytte mot framtidige skadelige handlinger. Det skal ligge alvorlige lovbrudd til grunn, og særreaksjon kan ikke benyttes ved f.eks. vinningslovbrudd og skadeverk. Innstillinga slår også fast at reaksjoner mot strafferettslig utilregnelige ikke skal ha strafferettslig preg, og de skal ikke anbringes i institusjoner under kriminalomsorgen. Videre slås det fast at alvorlig syke lovbrytere prinsipielt sett er helsevesenets ansvar. Forslagene fra Arbeiderpartiets medlemmer i helsekomiteen anses dekket i de forslagene til vedtak som framsettes av en samlet komité for justissaker. Innstillinga viser til behovet for bedre sammenheng før, under og etter innleggelse og godt samarbeid mellom etatene. Alle etater har bestemmelser om samarbeid og samhandling med andre for å lykkes med lovens oppdrag. Formålsparagrafene viser gjerne til de overordnede målene. De fleste personene som omfattes av denne bestemmelsen, er allerede i kontakt med helsevern, kommunale tjenester og kriminalomsorg. Komiteens forslag til vedtak B, I tydeliggjør regjeringas ansvar for å sikre oppfølginga av at dømte til særreaksjon skal sikres god tilbakeføring til et liv uten kriminalitet. Når det gjelder forslag til vedtak B, II, om evaluering, legges det til grunn at det også blir gjort en vurdering av hvorvidt en sivilrettslig hjemmel vil kunne være aktuell. Med dette vil jeg anbefale komiteens innstilling, og jeg vil signalisere at Arbeiderpartiet kommer til å stemme for både Senterpartiets og Venstres forslag i salen.