Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-12-11:
Jeg skal forsøke på ti minutter å ta opp noen få, men viktige saker. Jeg velger å begynne med Fiskeri- og kystdepartementet, og da skal jeg snakke om håndteringen av U-864, ubåten som har kvikksølv i seg. Jeg viser til Fremskrittspartiets merknader i Innst. S. nr. 193 for 2006–2007, fra sist Stortinget behandlet ubåtsaken, og jeg siterer derfra: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet understreker at Fremskrittspartiet så lenge saken har vært kjent, har pekt på at fjerning av kvikksølvlasten er den beste løsningen og bør derfor gjennomføres.» Dette mente vi før Regjeringen våren 2007 stoppet gjennomføringen av beslutningen om tildekking, og det mener Fremskrittspartiet fortsatt. Vi mener saken om endelig håndtering av U-864 må til Stortinget, ikke som meldingssak, men som sak der endelig løsning behandles. Vi er glad for at vi har fått Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre med på forslag om å få denne saken til Stortinget – forslag nr. 15, som vi står sammen om. I rapporten fra Kystverket med anbefalte tiltak mot spredning av kvikksølvforurensning fra U-864 heter det i konklusjonen på side 3: «Kystverket vurderer tildekking å være det minst risikofylte tiltaket og anbefaler derfor en tildekking av vrak og forurensede bunnsedimenter. Kystverket har med det lagt avgjørende vekt på miljørisikoen i sine vurderinger, men ser at også andre momenter kan vektlegges før endelig beslutning treffes.» Denne saken har store og viktige dimensjoner. Hvilken løsning som velges i forhold til 67 tonn kvikksølv i havet utenfor Fedje i Hordaland, er en nasjonal sak. Regjering og storting må ikke bare vurdere risiko, regjering og storting må håndtere risiko. Frykt og omdømme står sentralt i dette. Frykt og omdømme lar seg ikke dekke til. Derfor mener Fremskrittspartiet fortsatt at ubåten må opp og kvikksølvet må vekk. Så til Samferdselsdepartementet, og først til Moss Lufthavn Rygge, som jeg nettopp hadde en replikkveksling om med statsråden. Vi mener at taket skal og bør vekk. Vi i Fremskrittspartiet er glade for at Høyre og Kristelig Folkeparti, som nok la grunnlaget for et slags tak gjennom en meldeplikt i den konsesjonen som ble gitt direkte fra regjeringen Bondevik II til Rygge, nå slutter opp om Fremskrittspartiets forslag om å fjerne taket. Vi vil ha like vilkår for private flyplasser. Vi mener at like konkurransevilkår for lufthavnene på Rygge og på Torp må omfatte åpningstider og en håndhevelse av åpningstidene i forhold til tilfeldige forsinkelser som ikke oppfattes urimelige, og vi foreslår altså konkret å fjerne passasjertaket. Noen ord om bybaner og kollektivtransport. Flere byer er i oppstartsfase og planfase for bygging av skinnebaserte kollektivtiltak. Fremskrittspartieter opptatt av at utbygging av slike kollektivløsninger i og nær de største byene bør samordnes med Jernbaneverket for å sikre effektive, sikre og miljøvennlige transportløsninger og god prosjekt- og kostnadsstyring. Fremskrittspartiet er glad for at Kristelig Folkeparti og Venstre støtter oss i dette synet og er med på vårt forslag nr. 26 om at dette må samordnes med Jernbaneverket. Vi merker oss at her er ikke Høyre med. Til gjengjeld er vi glade for at Høyre og Venstre støtter Fremskrittspartiets forslag om at bybanen i Bergen må samordnes med jernbane i Bergensregionen. Det forslaget var vi alene om i 2008, men vi gleder oss over at flere partier nå deler vårt syn. Vi merker oss at her er Kristelig Folkeparti ikke med. De er altså for samordning i andre byer, men ikke i Bergen. Så noen ord om ekstern finansiering av infrastruktur, eller på godt og tydelig norsk: bruk av bompenger. I dette budsjettet ligger bompenger inne med 5,7 milliarder kr til investeringsprosjekter. Regjeringens egenfinansierte investering er på 6,4 milliarder kr. Dette er ingen supplerende finansiering, dette er én av Regjeringens to hovedpilarer i finansiering av veibygging i Norge. I tillegg skal bilistene også betale 290 mill. kr., som brukes til drift av kollektivtrafikk i Oslo. Regjeringens eget bidrag gjennom særskilt tilskudd til kollektivtrafikken er 415 mill. kr. Her har Regjeringen altså skaffet seg en ny finansieringspilar til finansiering av drift av kollektivtrafikk. Regjeringen lar bilistene betale for drift av buss og bane. Frem til i dag har denne regjeringen fremsendt prosjekter med bompengefinansiering for i alt 56 milliarder kr. Tar vi ut Oslopakke 3, som er den store, og som er på 42 milliarder kr alene, er det likevel igjen prosjekter for ca. 20 milliarder kr, med en bompengeandel på 68 pst., der bilistene i tillegg til den andelen, som altså er på 14 milliarder kr, skal betale 5,5 milliarder kr til i innkrevingskostnader og renter. Det er ekstremt dyrt for bilistene når Regjeringen tvinger dem til å kjøpe vei på avbetaling. Bompenger gir 40 pst. avbetalingstillegg. Frem til i dag har ikke denne regjeringen andre verktøy i finansieringskassen sin for vei- og jernbaneutbygging enn årlige statsbudsjetter og utskriving av stadig økende bompengeskatt. I disse dager driver Regjeringen innsalg av en julepakke som først skal åpnes i februar, der det loves ekstramidler til investeringer, bl.a. til vei og jernbane. Det er viktig, og behovet er stort. Men det er underlig at det må en krise til – kanskje den vanskeligste økonomiske utfordring verden og Norge har stått overfor på kanskje 80 år – for å skaffe nødvendig finansiering av nødvendige investeringer i vei og jernbane. Landet trenger verktøy som kan sikre moderne infrastruktur i normale tider. I interpellasjonsdebatten sist mandag reiste jeg spørsmålet om bruk av nye finansieringsverktøy for å koble statens store kapital med det store behovet for investeringer innenfor samferdselssektoren. Da sa samferdselsministeren bl.a.: «Det er ingen tvil om at det er både den beste og den billigaste måten å styrkje innsatsen på samferdsle på.» Hun refererte da til «ein kraftig auke i løyvingane til både veg og jernbane». Det er stor tvil om det. Og la meg legge til at jeg nettopp har vist, gjennom tallene for hva bilistene faktisk må betale når de blir ilagt bompengeskatt, at det i alle fall ikke er billig for bilistene. For ordens skyld: Fremskrittspartiet vil fremme forslag om sletting og overtagelse av bompengeselskapenes gjeld i sluttsalderingen for budsjettet 2008. La meg derfor understreke at Fremskrittspartiets økning til vei og jernbane i 2009 ikke er kompensasjon for bortfall av bompenger, men en reell økning. Det er et stort ønske om å bruke finansielt verktøy, slik at Norge kan investere i egen rikdom, i egen realkapital, i veier og jernbane. Det er mange som peker på at en rekke verktøy kan brukes, slik Fremskrittspartiet tar til orde for. Det er etter Fremskrittspartiets mening unødvendig å finansiere statens oppgaver innenfor samferdselssektoren med bompengeskatt. Samferdselsministeren sa også i mandagens debatt: «Hovudutfordringa er altså å få tilført meir ressursar i form av pengar. Dette utgangspunktet kan me ikkje organisere oss bort frå». Det er nettopp det vi kan, og det er nettopp det denne Regjeringen ikke får til. Når Fremskrittspartiet vil ha infrastrukturfond, lånefinansiering ved statlige lån, omgjøring av etater til selskaper, Offentlig Privat Samarbeid, offentlige utbyggingsselskaper og prosjektfinansiering, er det nettopp for å få på plass en organisering av effektiv kobling mellom statlig kapital – som det finnes nok av, det finnes i søkk og kav – og alle de veier og jernbaneprosjekter som står i kø for å få finansiering. Det er en organisering av finansielle løsninger som gjør at Norge kan få et effektivt, sikkert og miljøvennlig transportnett, moderne veier og moderne jernbane i løpet av 20 år, med avklart, forutsigbar og langsiktig finansiering uten bruk av bompenger. Dette har samferdselsministeren og Regjeringen ikke skjønt, eller så vil de ikke skjønne det. Mange andre utenfor Regjeringen og utenfor Stortinget har skjønt det.