Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2007-10-08:
La meg starte med å si at det er en viktig interpellasjon representanten Skjelstad tar opp, fordi dette er et viktig område selv om vi ofte ser at det ikke har særlig stor oppmerksomhet i det daglige, det gjelder både på den politiske arena og i mediesammenheng. Det tror jeg skyldes at mange tror at et godt norsk arbeidsmiljø også fungerer godt hva angår å verne arbeidstakere mot kjemikalieeksponering. Det er ingen tvil om at situasjonen i norsk arbeidsliv er bedre enn den har vært. Ting går i riktig retning, men samtidig er det, som André N. Skjelstad tar opp, all grunn til å være bekymret over at ting ikke har gått raskere. Bare for å bruke noen tall for å illustrere det, så anser man at mellom 5 000 og 10 000 personer i dag har diagnosen yrkesrelatert astma eller kols, og et betydelig antall arbeidstakere får hvert år diagnostisert yrkesrelaterte kreftsykdommer. Representanten Skjelstad bad meg om å komme med et riktigst mulig anslag. Det beste jeg kan komme med her og nå, er Arbeidstilsynets anslag om at over 500 personer årlig dør som følge av yrkesrelatert kreft, kols og astma. Så kan vi diskutere om det er et for lavt tall eller om tallet skulle vært høyere, men uansett om det er et for lavt tall, så er det et betydelig omfang når 500 årlig mister livet som følge av yrkesrelaterte skader. Så tror jeg det er veldig viktig å legge noen viktige premisser til grunn for hvordan vi skal diskutere arbeidet med å få dette til å fungere bedre enn vi har greid så langt. Det er viktig for meg å understreke at det er arbeidsgivernes og bedriftenes ansvar å sørge for både å kunne regelverket og å ha systemer på arbeidsplassen hvor man er føre var og har risikostyring på det man holder på med, at man har innsikt i de kjemikaliene man bruker, og at man sørger for at arbeidstakerne har det verneutstyret de trenger. Det er svært viktig at vi i alle sammenhenger gjør det veldig klart at arbeidsmiljøloven er helt klar i å peke på de forpliktelser og de krav som er stilt overfor arbeidsgiverne i så måte. Så må det være tilsynsmyndighetenes oppgave å føre nettopp tilsyn med hvorvidt arbeidsgiverne oppfyller de forpliktelsene de har, og å bidra til at HMS-arbeidet er systematisk. For jeg tror at vi alltid vil ha en debatt om hvorvidt Arbeidstilsynets økonomiske rammer er tilstrekkelige, og hvorvidt Petroleumstilsynets rammer er tilstrekkelige. Men selv om vi hadde brukt mange, mange ganger mer til tilsyn enn det både jeg og representanten Skjelstad noen gang har foreslått, ville vi være avhengige av at bedriftene tar et ansvar for dette. Å ha et tilsyn som er så omfattende at enhver bedrift besøkes flere ganger i året, er det ikke mulig å se for seg. Så vi er nødt til å få systematisert HMS-arbeidet på en slik måte at bedriftene tar et ansvar for dette. Derfor vil Arbeidstilsynets oppgave veldig ofte være å sørge for å lære opp bedriftene i en risikostyring, i en analyse som sørger for at man har HMS på dagsordenen til enhver tid, enten det gjelder kjemikalieeksponering eller andre viktige ting. Arbeidstilsynet fører tilsyn. I perioden 2003–2006 gjennomførte man en omfattende kjemikaliekampanje i utsatte bransjer. Da ble det gjennomført ca. 2 100 tilsyn i bilverksteder, i verkstedindustrien og mekanisk industri, i glassfiberrelaterte virksomheter – det som kalles GUP-bransjen – samt i grafisk bransje. Alle disse er bransjer som i stor grad benytter seg av kjemiske substanser. Resultatene er relativt nedslående. Cirka 75 pst. av virksomhetene har ikke gjennomført en risikovurdering eller utarbeidet handlingsplaner. Over 50 pst. mangler eksponeringsmålinger og har ingen kunnskap om type eller mengde forurensing på arbeidsplassen. I ett av tre tilfeller har arbeidstakerne ikke fått opplæring i hvordan de kan beskytte seg mot kjemikalier. Når vi gjennomfører tilsyn, avdekker vi relativt negative funn. Petroleumstilsynet har også gjennomført omfattende vurderinger av situasjonen offshore. Også der er bildet nedslående, i den forstand at man mener at viktige deler av næringen mangler et helhetlig risikobilde når det gjelder både nåværende situasjon og historiske forhold. Samlet sett viser det at det er grunnlag for denne interpellasjonen og for å fastslå at vi fortsatt har en jobb å gjøre. Hva gjør vi så? La meg peke på noen viktige ting. I juni i år hadde jeg et møte med partene i petroleumsvirksomheten. Under dette møtet påtok Oljeindustriens Landsforening, OLF, seg ansvaret for å lede arbeidet med næringens oppfølging av saken. Petroleumsnæringen har nå lagt fram en tiltaksplan for utredning av kjemisk helsefare i oljeindustrien. Den planen er på sett og vis bra, men ikke god nok. Derfor vil jeg følge opp det foreløpige innspillet fra OLF gjennom å be oljeindustrien om en mer konkret oppfølgingsplan innen midten av januar. Myndighetene vil følge saken tett gjennom strategiske tilsynsaktiviteter. Så er det viktig å peke på Arbeidstilsynet, som skal styrke innsatsen på kjemiområdet. Antallet tilsyn med kjemiske arbeidsmiljøer skal økes. Ikke minst vil vi se på bransjer med høy risiko for kols og bransjer som bruker særlig farlige kjemikalier. Det systematiske HMS-arbeidet i virksomhetene må bedres. Vi iverksetter derfor tiltak for å få bedre oversikt over kjemikaliebruken i arbeidslivet. La meg i den sammenheng vise til STAMIs database over kjemisk eksponering, EXPO, som har vært drevet siden 1984, og som inneholder over 10 000 eksponeringsmålinger fra over 5 000 norske virksomheter. Den basen er bra på mange måter, men den kan bli enda bedre. Jeg har derfor nedsatt en arbeidsgruppe av Arbeidstilsynet, Petroleumstilsynet og STAMI som skal utrede mulighetene for å bedre kunnskapsgrunnlaget med hensyn til kjemisk eksponering i arbeidslivet. Det er positivt at oljeindustriens handlingsplan på kjemikalieområdet allerede har tatt opp i seg at man ønsker å etablere et felles eksponeringsregister som er kompatibelt med EXPO. Så nevnte representanten Skjelstad selv EU og kjemikalieregelverket REACH, som vi tror også vil kunne være et viktig bidrag til arbeidet med å beskytte helse og miljø i Norge. Derfor tar vi sikte på å innlemme REACH i EØS-avtalen. Oppsummert på denne korte tiden innenfor et stort og viktig område vil jeg si at hovedveien vår videre vil være å bedre kunnskapsgrunnlaget, stille krav til virksomhetene – ikke minst til oljeindustrien – og følge opp disse kravene gjennom forsterkede tilsyn både i Petroleumstilsynet og i Arbeidstilsynet. Samtidig vil jeg gjøre det klart at myndighetene kan gi råd, føre tilsyn, avdekke, pålegge og stanse, men det er arbeidsgiverne som har ansvaret for arbeidstakernes arbeidsmiljø. Man må ta inn over seg at fortsatt blir for mange syke av det arbeidsmiljøet de jobber i, og det må arbeidsgiverne også ta et ansvar for.