Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-14:
I utgangspunktet skal det jo være små justeringer av statsbudsjettet og skatteopplegget som vi her skal diskutere, med unntak av rederibeskatninga, hvor et knapt flertall i Høyesterett – jeg understreker et knapt flertall – dessverre har fortolket Grunnloven annerledes enn det regjeringa har gjort. Men nettopp fordi revidert skal være en justering, kan det være spesielt interessant å se på hva som kommer av forslag fra de ulike partiene. Fremskrittspartiet har valgt å forholde seg til at det er revidert budsjett vi snakker om, og har ikke lagt inn spesielt mange forslag, mens andre partier har valgt å gå hardere til verks. Når det gjelder rederibeskatninga, slutter vi oss til det som saksordføreren har lagt fram. Jeg har vært i fødselspermisjon den siste tida, og det er et par ting som har skjedd rundt i verden som det har vært spesielt interessant å følge med på. Det er jo gjerne slik at ting som man ellers syns er veldig store, kanskje blir litt mindre når man en liten stund kommer seg på utsida, spesielt av dette huset. Finanskrisa og situasjonen for vanlige lønnstakere rundt i Europa er åpenbart en stor sak, som jeg har fulgt med på. En annen viktig hendelse er at det er lagt fram en dokumentasjon som er veldig grundig, av hvor viktig det er med små sosiale forskjeller i et land for at landet skal være godt å bo i for alle innbyggerne, ikke bare de som er på toppen. Den boka som dokumenterer dette, heter «The Spirit Level: Why Equality is Better for Everyone». Det som dokumenteres her, er at små forskjeller gir høyere levealder – ikke bare for dem som er på bånn, men også for dem som er på toppen. Det gir mindre fysiske og psykiske helseproblemer i befolkninga, færre tenåringsgraviditeter, bedre likestilling mellom kjønnene, bedre tillit som jo også er avgjørende for kriminalitetsstatistikken, osv. Altså: Det meste henger sammen med sosiale forskjeller, og hvor store de er i et land. Hvorfor nevner jeg dette i denne debatten? Jeg kommer til å snakke mer om det i løpet av uka, regner jeg med, men i denne debatten er det også interessant. Hvis vi ser på hvilke forslag de forskjellige partiene har funnet ut at de syns det er riktig å fremme i forbindelse med revideringa av budsjettet, og hvor de antakelig har gjort en sterkere prioritering enn de ellers ville ha gjort, hvis de skulle tatt dette spørsmålet opp i sin fulle bredde, kan man se at f.eks. partiet Høyre ønsker økt skattlegging av AFP-pensjonister – altså sliterne. Vi kan se at Høyre og Venstre ønsker å frata skolebarn i Norge en ordning som blir mer og mer populær, nemlig gratis frukt og grønt. Læring og ernæring henger sammen, og det er skolebarn veldig klar over. Særlig kanskje barn og unge som kommer fra mindre ressurssterke hjem, har særlig nytte av dette. Høyre og Venstre ønsker også å fjerne arveavgiften helt, noe som jo er en gavepakke til dem som har aller mest. Det vet vi også mye om. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å stimulere til økt individuell pensjonssparing. Det er også noe som i hovedsak benyttes av dem som er høyest på stigen. Venstre har en rekke forslag, og et par av dem har jeg lyst til å avlegge en visitt. Det ene er at man ønsker å gi skattefradrag for valg av private helseinstitusjoner. Det betyr altså at man ønsker å la private i større grad enn i dag prioritere for politikerne. Man ønsker å la markedet styre mer og la politikerne styre mindre. Det vi vet skjer da, er at forskjellene øker i samfunnet. Jeg vil bare henvise til den debatten som har rast i mediene de siste ukene, nettopp om sosiale helseforskjeller – hvordan de som har mest og er flinkest til å benytte jurister osv., blir prioritert i dagens helsevesen, med de urettferdighetene det medfører. Det andre forslaget er redusert fradrag for fagforeningskontingent. Hvis vi ser det sammen med at Venstre også har gått imot forslag som regjeringa har hatt på sosial dumping-området, sier det noe om hvilken retning partiet Venstre ønsker å bevege seg i. Det er i stikk motsatt retning av det f.eks. SV ønsker å bevege seg i. Jeg vil advare spesielt sterkt mot det, på bakgrunn av den situasjonen vi nå ser i Europa, med finanskrise, økt mobilitet og press på vanlige arbeidstakere.