Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2019-06-21:
Først vil jeg også takke komiteen for samarbeidet med utarbeidelsen av innstillingen. Vi reviderer nå et budsjett som Arbeiderpartiet mente ikke tok tak i de riktige utfordringene. Ulikhetene øker, og selv om ledigheten går ned, er det fortsatt om lag 100 000 arbeidsledige. Sysselsettingsandelen øker litt, men er fortsatt lav – nabolandene gjør det bedre – og oljeavhengigheten er blitt større. Og i revidert finansieres nok en gang tiltak med bruk av mer oljepenger. Jeg og Arbeiderpartiet var ikke alene om å bli overrasket da nøkkeltallene viste særdeles ivrig oljepengebruk. Mange økonomer var også det. Budsjettimpulsen var på solide 0,5. Regjeringen skyver regningen over på de unge, ble det sagt, og det stemmer. Unge boligeiere kommer nok til å merke renteøkningene godt på lommeboken. Regjeringen har to motstridende budskap. I festtalene sies det at det går bra i norsk økonomi, men i budsjettet øker oljepengebruken. Forklaringen på hvorfor oljepengebruken øker, henger ikke sammen. Bortfallet av kvoteinntekter er på snaue 2,6 mrd. kr. Bortfallet av mindreinntekter fra engangsavgiften og merverdiavgiften på biler utgjør noen titalls millioner. Det skaper ikke behov for nærmere 7 milliarder ferske oljepengekroner til sammen. Økningen er med andre ord et faktum. Normalt er oljepengebruk et virkemiddel som brukes når det ikke går så godt, og kanskje er ikke alt like rosenrødt som regjeringen skal ha det til. Hva er det de vet, som de ikke forteller oss? Er konsekvensene for norsk økonomi av handelskonflikten mellom USA og Kina større enn regjeringen liker å fortelle oss? Vil svakere vekstutsikter internasjonalt påvirke oss mer enn de liker å innrømme? Er de redde for effektene av petroleumsinvesteringene, som skal falle bort neste år? Har sannsynligheten for en boble økt i boligmarkedet? Eller er det rett og slett nok et bevis på at regjeringen ikke evner å prioritere? Om festtalene gir et sannferdig bilde, skulle regjeringen ha holdt igjen nå. Manglende samsvar mellom ord og handlinger gir grunn til bekymring. Arbeiderpartiet mener at ethvert statsbudsjett framover må innrettes for å styrke velferdsstaten og sikre dens bærekraft. Da må vi tenke smartere, og vi må budsjettere smartere. Vi kommer på sikt til å stå overfor et innsparingsbehov i budsjettene på mer enn 5 pst. av fastlandsøkonomien, sier regjeringen. Det er mye, det er faktisk like mye som oljeinvesteringenes bidrag til fastlandsøkonomien i fjor. Da er det nødvendig å omstille mer i norsk industri. Her mener vi at RNB feiler. Det er få, om noen, spor som bidrar til omstillingen vi vet må komme. Derfor øker vi innsatsen for ny miljøteknologi og bevilger mer kapital som kan brukes av fylkeskommunene ute i distriktene. Vi satser på kysten, med midler til godsoverføring fra vei til sjø og fornying av skipsflåten, og vi øker satsingen med midler til bioøkonomiordningen. Vi må få flere ut i jobb og sørge for at de som vil jobbe mer, kan få jobb. Når om lag 100 000 nordmenn ser etter jobb, og 64 000 ønsker å jobbe mer, må vi legge mer vekt på å få enda flere i arbeid, og det haster. For det er ikke bare smart for statsfinansene, det er smart for den enkelte også. Det å ha en fast jobb, med en anstendig lønn, gir trygghet gjennom inntekt, og det skaper en følelse av tilhørighet å ha en arbeidsplass å gå til. Derfor vil Arbeiderpartiet ha et heltidsløft i omsorgssektoren. Vi fortsetter kampen mot arbeidslivskriminalitet og sosial dumping. Å redusere forskjellene mellom folk er også smart finanspolitikk. Det er å ta i bruk de dyrebare ressursene vi har, nemlig folk. Vi satser mer på ungene, på flere lærere, på gratis SFO for førsteklassinger og på skolemat, for vi vet at det legger til rette for like muligheter fra starten av. Det er investeringer for framtiden, det er smart bruk av pengene. Jeg tar opp de forslagene Arbeiderpartiet er en del av.