Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2008-04-01:
Interpellanten tar opp et viktig tema, som, som statsråden er inne på, egentlig berører grunnleggende ting når det gjelder forholdet mellom spesialisthelsetjenesten og førstelinjetjenesten i kommunene innen psykiatrien. Desentraliseringen av spesialisthelsetjenesten i forhold til psykiatri har vært god for de aller fleste. Det er oppnådd gode resultater i forhold til en vellykket integrering, men vi har også mange eksempler på at det oppstår problematiske forhold ute i kommunene når man skal bygge ut et lokalt tilbud. Det vil jo gjelde tilbud til pasienter uansett alder, og med utgangspunkt i denne interpellasjonen synes jeg det er en anledning til å si noe som ikke er så direkte aldersrettet som interpellantens viktige innlegg var. Jeg tror det i mange kommuner er krevende å bygge ut tilbud med henblikk på pasientens beste når man står overfor pasienter som har en utagerende atferd, og som har ulike problemer som det er vanskelig å håndtere innenfor en liten boenhet, små botun, omsorgsboliger osv. Det kreves sterke fagmiljøer som kan bygge opp aktivitetstilbud, dagtilbud og fritidstilbud, for at pasientene skal utvikle seg. Disse fagmiljøene er det ikke så enkelt å skape hvis de skal bygges opp i små kommuner for noen få eller for enkeltpersoner. Vi ser at kommunene sliter med rekrutteringen, for det er ikke bare spørsmål om det vi har sett til nå, med økte tilskudd til ressurskrevende brukere osv. Det er også spørsmål om hvordan man skal få rekruttert god nok kompetanse til faglig krevende oppgaver, som dette ofte vil være, f.eks. å håndtere psykiatriske pasienter som overføres til kommunene. Ofte skjer det på kort varsel, dvs. at man får overført pasienter uten at det er en prosess for å bygge opp et faglig godt tilbud. Når kommunene skal løse de utfordringene, er det ofte at de ikke kan få det til på egen hånd. De må samarbeide med andre kommuner - interkommunalt samarbeid - for å bygge opp gode nok enheter og gode nok fagmiljøer, og det vil de trenge tid for å gjøre. Dette er veldig viktige utfordringer, som jeg håper statsråden vil se på, f.eks. hvordan vi kan arbeide med tanke på samspillet mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten når det gjelder å få beskjed om overføringer, få bygd opp en prosess rundt det, om det er realistisk å gi kommunene mulighet til å bygge opp interkommunale tilbud og ha en langsiktig plan for rekruttering og kompetansebygging. Dette er viktig. Når jeg har besøkt kommuner, har jeg ofte fått høre historier om to-tre enkeltpersoner - tunge psykiatriske pasienter - som er overført, som har vært vanskelige å håndtere, og som har gjort at man har måttet bruke uventet store ressurser - ofte i en liten kommune - for å gjøre det som er lovpålagt overfor disse pasientene, bygge opp et tilbud, noe som igjen kan gå ut over f.eks. eldreomsorgen, tilbudet til andre demente pasienter, osv. Så jeg tror vi her har en stor utfordring. Jeg har hørt veldig mange historier om at man sliter. For eksempel må det være fagpersonell som har kunnskap, og en organisering som gjør at man kan fatte tvangsvedtak. Hver gang man må ilegge en form for tvang overfor pasienter som er vanskelige å håndtere, kreves det ganske god kompetanse, rutine og sikkerhet for at man gjør ting riktig. Dette er vrient å håndtere, særlig i små kommuner. Jeg mener at dette gjelder alle generasjoner med tanke på samspillet i psykiatrien, førstelinjetjenesten og tjenestene i kommunene. Jeg synes det er en veldig relevant og viktig problemstilling som er tatt opp. Jeg håper at vi kan bruke denne debatten til å komme videre når det gjelder samspillet mellom nivåene, og også når det gjelder å kunne gjøre noen vurderinger om desentraliseringen er gått for langt, om vi må finne løsninger som blir mer strukturerte når det gjelder det interkommunale samarbeidet, når det gjelder å bygge opp et forsvarlig pasienttilbud, som er forsvarlig både med hensyn til pasientens beste, trygghet i nærmiljøene og de ansattes situasjon med tanke på å kunne bygge kompetanse og gi god behandling.