Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2013-04-04:
Vi blir alle en del av innholdet i ett eller flere arkiv fra vi fødes, og til langt inn i evigheten. Etter hvert blir det mange registre, som vil inneholde opplysninger om oss. Det er en utrolig spennende verden som finnes i de tusenvis av ulike offentlige og private arkiv som vi har tilgang til. Gjennom livets gang er vel de aller fleste av oss på søken etter opplysninger om mangt og meget. Det vanligste er historien om de nære ting: stedet en bor, hvem våre forfedre var. Stor innsats fra engasjerte mennesker gir historien om Alta. Det offentlige gjennom sine store folketellinger gir historien om hvem våre forfedre var. Noe finner vi i manuelle arkiv, og noe er bare et tastetrykk unna. I den forbindelse kunne vi i forrige uke lese på Internett om at flere hundre norskamerikanske mormoner jobber på dugnad for å sørge for at den norske folketellingen fra 1875 også skal bli tilgjengelig på nett. Det gjør de fordi spørsmålet om hvem jeg er, og hvor jeg kommer fra, også er viktig i en religiøs betydning både for mormoner og andre. Når man søker i tilgjengelige arkiv, kan det gi både forventede og uventede svar – både til glede og sorg. Men historien om arkiv har også sin skyggeside i et samfunn. Begrepet «å få se mappa mi» sier vel det meste om hvordan opplysninger om mennesker kan misbrukes også i et demokratisk land som Norge. Det er ingen grunn til å være stolt av den delen av norsk historie. Det er svært mye interessant lesestoff i meldingen, både det historiske og det vi må ha for å se framover. Mye kunne vært nevnt og burde vært nevnt, men oppsummert har jeg grepet tak i denne formuleringen om hva et arkivdokument er: «Eit arkivdokument er ei direkte, ufortolka og autentisk stemme frå fortida, eit vitnemål om kva folk gjorde, og korleis dette sette spor. Det gir ein eigen nærleik til historia og opnar for identifikasjon med verkelege menneske, verkelege hendingar og verkelege miljø i fortida.» Men vi skal også se framover, noe også denne meldingen synliggjør på en god og tydelig måte. Det overordnede målet for arkivpolitikken er derfor å sikre at arkivene blir tatt vare på og gjort tilgjengelige for ettertida, uavhengig av om det er i offentlig eller privat eie. Målsettingen er tydelig: Det skal bidra til en samlet dokumentasjon på alle samfunnssektorer, slik at en kan dokumentere samfunnet og samfunnsutviklingen på en fullgod måte. Ambisiøst vil nok mange kanskje si, alt etter øynene som ser. Men vi skal være ærlige nok til å si at det er mange utfordringer som ligger foran oss, noe en samlet komité påpeker i sine merknader. Det er ulike utfordringer til ulike sektorer, men en felles utfordring har de alle, og det er håndteringen av digitalt skapte arkiv. Det er ikke en særnorsk utfordring, her blir arkivmiljøene i hele verden utfordret på et helt grunnleggende plan. Hvordan skal man definere arkiv på en faglig underbygd måte, men samtidig på en operasjonell måte? Teknologien endrer seg lynraskt, og et kjernespørsmål blir derfor hvilke metoder en skal bruke for å fange opp og bevare digital dokumentasjon over tid, i en autentisk og tilgjengelig form. Meldingen er også tydelig på at både lovverk og forskrifter må oppdateres på bakgrunn av teknologisk utvikling i sektoren. I forbindelse med fremleggelse av denne meldingen har det vært en debatt i tilknytning til begrepet «arkivdanning», slik også saksordføreren var inne på i sitt innlegg. Regjeringen er blitt kritisert for å fare over viktigheten av arkivdanning med en harelabb. Det er en kritikk flertallet i komiteen ikke deler. Flertallet mener at arkivmeldingen gir en god omtale av status, hovedutfordringer og strategier i arkivdanningen, og at det derfor ikke er behov for en egen nasjonal strategi for det. Flertallet legger videre til grunn at de framlagte strategiene for oppdatering og videreutvikling av regelverket for arkivdanning og for utvikling av metoder og systemer for sikring av digitale meldinger vil være viktige i håndteringen av utfordringer i arkivdanningen. Arkivdanning har vært, er og vil være viktig i regjeringens målsettinger om både formål og funksjoner til våre ulike arkiv. Avslutningsvis: Arkivene er vårt felles, kollektive minne, som blir forvaltet på vegne av oss alle. Jeg synes denne stortingsmeldingen gjør det på en god måte. Om Stortingets talestol i denne forbindelse fungerer som en bro mellom fortid, nåtid og framtid, kan nok diskuteres. Men bare det å vite at alt jeg har sagt fra denne talerstolen her i dag, blir en del av Stortingsarkivet i tekst, lyd og bilde og dermed en del av historien, og at det for alt jeg vet, kan være av interesse for noen i framtiden, er både spennende og utfordrende.