Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2002-05-06:
Jeg vil nevne fem punkter. Det første punktet er at det er stor enighet om utviklingspolitikken i Stortinget. Det er bare Fremskrittspartiet som stiller seg på sidelinjen – for ikke å si helt på sidelinjen. Det kunne ha vært annerledes hvis Høyre hadde stått fast på det som ble fremmet i valgkampen, og det de stod på i forrige stortingsperiode. Men det skjedde heldigvis ikke. Jeg vil gi ros til Kristelig Folkeparti for at man stod fast på den politikken som partiet hele tiden har fulgt, og som det har vært stor enighet om i Stortinget. Det er det første punktet. Punkt to: Jeg vil si at vi har en entusiastisk utviklingsminister. Det er også bra. Punkt tre: Ulike regjeringer har gjort den erfaring at det å fremme fred, demokrati og sosial rettferdighet er nødvendige elementer i en utviklingsstrategi, ja ikke bare nødvendige elementer, men at dette faktisk er det viktigste, for uten fred er det ikke mulig å få til utvikling. Det er selvsagt. Men fred er ikke bare fravær av krig. I mange av de områdene der vi driver utviklingsarbeid, er landminer og spredning av håndvåpen til stort hinder for å få til utvikling. Derfor er selvfølgelig det arbeidet vi driver når det gjelder å få til en konvensjon om håndvåpen og å rydde landminer og ikke minst hindre at det blir utplassert nye landminer, usedvanlig viktig for vår utviklingspolitikk. Vi er alle også i økende grad blitt klar over hvordan korrupsjon og vanstyre er et stort stengsel for å få til utvikling. Forrige regjering varslet en gjennomgang av hovedsamarbeidsland med henblikk på hvordan vi kan bidra til bedre styresett. Utviklingsministeren definerte en rekke kriterier i sin redegjørelse som jeg for min del er enig i. Jeg vil legge til at jeg tror at ansvarlig ressursforvaltning og likestilling mellom menn og kvinner også er svært viktige kriterier i det arbeidet som nå skal gjøres. Jeg har også lyst til å understreke at vi i Arbeiderpartiet selvsagt er helt enig i det som Regjeringen nå gjør i forhold til Zimbabwe. Det var viktig og riktig at vi deltok med observatører under valget der når EU måtte trekke seg ut. Men nå har vi kommet over i en nye fase, og jeg er helt og holdent enig i den linje som Regjeringen følger i forhold til Zimbabwe. Det fjerde punktet er at vi også har hatt en økende vektlegging av handelens betydning for de fattigste landene. Jeg mener det er selvsagt at man nå må kombinere utviklingsprosjekter, det å bistå med å bygge opp undervisningsvesen, helsestell osv., med en større mulighet for de fattige landene til å komme inn på verdensmarkedet med sine varer. Og det er selvfølgelig også veldig viktig å få til private investeringer for å få til utvikling i disse landene. Nå er det slik at fra og med 1. juli vil alle varer fra de såkalte MUL-landene, unntatt våpen, være toll- og kvotefrie. Jeg har lyst til å understreke hvor viktig det er at vi nå passer på overalt hvor det skal passes på, at det ikke oppstår nye tekniske handelshindringer som kan komme i stedet for de tollbestemmelser og de kvotene vi til nå har hatt. Det er ikke helt usannsynlig at noen likevel vil ha interesse av å forsøke å stenge varer fra disse landene ute fra vårt eget marked. Det er veldig viktig at Regjeringen passer på at det ikke skjer. Jeg har også lyst til å si at man nå må følge opp det initiativet Norge har tatt, og det vi gjør på ensidig basis, med nye initiativer, og at denne ordningen med tollfrihet og kvotefrihet gradvis må utvides til å gjelde mellominntektsland. Det femte punktet er bare å understreke at vi fortsatt må ha FN og støtte til de forskjellige FN-organisasjonene som en hovedpilar i vår utviklingspolitikk. I den forbindelse blir selvfølgelig konferansen i Johannesburg senere i år usedvanlig viktig. Det har vært en lang tradisjon i norsk utenriks- og utviklingspolitikk å legge vekt på det arbeidet som FN gjør og arbeide sammen med de forskjellige FN-organisasjonene. Jeg er glad for at det ble understreket av utviklingsministeren. Den linjen bør fortsette.