Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-05-20:
Først av alt: Takk til interpellanten, som gir oss anledning til nok en gang å diskutere dette temaet i denne sal. Det er ingen hemmelighet at dette med hvordan man skal få mer transport fra vei til sjø har vært – og er – et politisk mantra i svært, svært mange år. Jeg har ikke tall på hvor mange ganger jeg har hørt statsråder og andre politikere snakke om at vi nå må gjøre noe, slik at vi får vridd en del av transporten fra vei og over til sjø. Men problemet er at når vi diskuterer disse temaene i Nasjonal transportplan, blir sjøtransporten bare en veldig liten del av den diskusjonen som kommer i forbindelse med den planen. Det er en tendens til at nettopp denne delen av Nasjonal transportplan blir svært stemoderlig behandlet, og bakgrunnen er jo rett og slett at man ikke viser noen vilje til å komme med de rette tiltakene. Vi kan ønske å – og ville – få til disse endringene, men de vil aldri komme på plass før vi bruker virkemidler som hjelper, og det er jo at næringslivet selv må kunne gjøre seg nytte av denne transportformen. Vi kan snakke om at vi skal ha laksen over på kjøl og få sendt den ned til Europa. Men det hjelper ikke så lenge ikke transportårene som gjør det mulig, ligger der. For laksen skal transporteres og være på plass på markedet i Frankrike til et gitt klokkeslett en gitt ukedag, og da kan man ikke vente og risikere at den ikke kommer fram. Kommer det fram en time forsinket, så er løpet kjørt for den auksjonen. Det er videre helt riktig det som representanten Sortevik tar opp: Vi må se dette i en helhet. Jeg satt nettopp her og fikk fra denne talerstolen en oppleksing om alt det fantastiske som regjeringen har gjort når det gjelder avgiftssystemet. Det hjelper altså ikke når den totale belastningen er like stor! Vi kan vri på avgiftene, vi kan endre på avgiftene, men det hjelper ikke så lenge nivået på avgiftene er like høyt – uansett om du kaller det losgebyr, havneavgift, kaiavgift eller vareavgift. Det interessante er jo summen som må betales av varehåndterer og vareeier for å få varene fram til det markedet de skal leveres på. Det er en rekke tiltak. Vi har de fem utpekte havnene som erstatter de tidligere sentralhavnene. Hva legger man i disse havnene, foruten de gode tankene og at man innfører et nytt begrep i Nasjonal transportplan? Det ligger jo ingen verdens ting i dette – hvis man ikke gjør noe, bl.a. med tilførselen. Hva med disse havnenes måte å kunne takle framtidige skip på? Det er slutt på den tiden da det bare var et lite godsfartøy man skulle håndtere. I dag kommer det svære containerfartøy, gjerne med to–tre kraner om bord, som skal håndtere dette godset. Da trenger vi at farledene er oppe å gå på en skikkelig måte. Videre har representanten Elisabeth Røbekk Nørve vært inne på det med Stad skipstunnel. Ja, vi har hatt 17 utredninger knyttet til Stad skipstunnel. Og hva var svaret fra regjeringen da den 17. kom? Jo, vi må ha én til. Det må da være grenser for hvor mange utredninger man skal ha om samme sak før man kan velge å treffe en beslutning. Dette viser jo at man ikke ønsker å treffe noen beslutning akkurat nå. Og det er svært beklagelig, for det er nettopp en mulighet for nærskipsfarten, en mulighet til å kunne få en bedre transport mellom havnene i et gitt område, slik at varene faktisk kan komme uskadd fram til mottaker. For i vinterhalvåret særlig når man skal gå rundt Stad, og når man får slag på båten der, så opplever man faktisk at varer vil kunne bli skadd mellom havnene. Jeg håper vi en gang får en egen havnemelding, som nettopp har med sjøtransporten å gjøre, slik at vi får en total gjennomgang av virkemiddelapparatet. Én ting skal representanten Else-May Botten ha, knyttet til poengteringen av at disse fartøyene nå er begynt å bli så gamle. Og de er ikke i stand til å fornye seg, på grunn av at dette gjerne er små familierederi. Vi har en vei å gå, og dessverre: Regjeringen har ikke levert.