Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-17:
Vi kan ha ulik oppfatning av i hvilken grad de vedtakene vi skal gjøre i dag, er en endring av grunnopplæringen eller ikke. For min del er jeg ikke i tvil om at forslaget og flertallsføringene innebærer endring av kurs når det gjelder grunnopplæringen, og spesielt for videregående skole, slik den er blitt utviklet helt tilbake fra 1974 med lov om videregående opplæring, som i stor grad bygde på prinsippene som var utøvd på grunnlag av Steen-komiteens innstilling. Når det gjelder grunnskolen, har vi hatt ulike mønsterplaner, fra 1974, 1987 samt læreplanen i 1997. I forhold til den utviklingen som er basert på disse planene og dette lovverket, er dette en justering av kurs, det er åpenbart. Og det skulle forresten bare mangle. Vi har en regjering der Høyre har statsråden og Høyre er det dominerende parti, så det skulle bare mangle at ikke de skulle nyttet sjansen til å justere kursen. Høyres retorikk om at dette er slutten på enhetsskolen, eller, som Søren Fredrik Voie sa, en "revolusjon", er mildt sagt tøvete. Det som kjennetegner enhetsskolen, er bl.a. et felles læreplanverk, som omfatter hele landet, med en sterk sentral styring av vårt utdanningssystem - og dette fortsetter. Læreplanen med den generelle del skal opprettholdes, time- og fagfordeling skal fortsette, men slik at skolene skal kunne omdisponere inntil 25 pst. av timetallet. Eksamen fortsetter i nesten samme grad som før - en liten justering for norskfaget, sidemålsopplæringen. Det blir innført nye tester, sentrale tester, det blir flere obligatoriske fag, elevenes valg faller bort både i grunnskole og videregående skole - altså en sterkere sentral styring av vårt utdanningssystem. Evaluerings- og vurderingsformene fortsetter. Det som bekymrer meg, er at jeg ikke kan se at noe av det som flertallet vedtar i dag, vil dra i retning av større mangfold, nye opplæringsformer eller utfordre lærerne til å prøve nye organisasjonsformer. Lærerutdanningen skal bli bedre ved at det skal stilles krav om karakterer for å komme inn i lærerutdanningen - på denne måten skal den bli bedre. Selve lærerutdanningen skal vi ikke gjøre noe med, men det skal stilles krav om karakterer for at en skal komme inn. Man må jo ha ganske mye fantasi for å tro at det skal gjøre noe med lærerutdanningen. La meg likevel understreke at jeg er glad for at den generelle delen av læreplanen skal føres videre. Den har et flott menneskesyn, og ikke minst tegner den et flott bilde av eleven, som engasjert, nysgjerrig og ikke minst motivert for læring. Jeg er også enig i at vi trenger nye faglæreplaner, og jeg tror at de kan bli bra dersom en klarer å bygge dem opp etter de føringene som komiteen har prøvd å legge inn. Vi har sagt at læreplanene skal ha mål om ferdigheter, de skal ha mål om faktakunnskaper, men de skal også ha mål som viser elevenes analytiske evner, og mål som skal utvikle elevenes selvstendige refleksjon - et mer hierarkisk mål. Hvis vi klarer å bygge læreplaner etter denne strukturen, tror jeg det blir lettere også å få til individuelt tilpasset opplæring. For oss som ikke er så veldig opptatt av retoriske poenger, men som vil ha en sterk offentlig skole, er dette viktig. For mange av oss er det velferdssamfunnets grunnmur vi egentlig snakker om. Det som bekymrer oss, er at denne sentraliseringen, denne sentraliserte skolen, lett vil ende opp med å svekke den offentlige skolen i konkurranse med private skoler, og det vil være en ulykke. Det er en sving i gal retning. Jeg godtar at Høyre ikke var drivkraften bak Reform 94. De var heller ikke motoren bak lov om videregående opplæring i 1974, og jeg velger å se disse endringene, disse justeringene av kursen, som vil bli vedtatt i dag, som Høyres anledning til en liten revansj. La meg bruke tre områder for å prøve å synliggjøre skillelinjene i utdanningspolitikken. Linjene går mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene på den ene siden, og Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet på den andre. Vi som tilhører opposisjonen, er ikke enige om alt, men i de mer grunnleggende spørsmålene har vi felles standpunkt og felles føringer. For det første: kunnskapssynet, slik det er synliggjort gjennom begrepet "basiskompetanse", som er en videreføring av det kunnskapssynet som ligger i den generelle delen av læreplanen. Det var Søgnen-utvalget, eller Kvalitetsutvalget, som introduserte begrepet "basiskompetanse". Basiskompetanse skal gjennomsyre hele utdanningsløpet fra første klasse til siste året i videregående skole. Det Regjeringen har gjort i forhold til Kvalitetsutvalget, er å trekke ut biter av det som utvalget foreslo, det som går på ferdigheter - altså det gamle tradisjonelle kunnskapssynet, som er ferdighetsbasert - en skal mestre lesing, skriving osv. Det er vi enige om. Kjære vene, alle er enige om det. Men i tillegg hadde Søgnen-utvalget lagt inn også andre krav til basiskompetanse, nemlig det som går på sosial kompetanse, og det som går på læringskompetanse. I tillegg har vi foreslått kulturkompetanse. På denne måten greier vi å tegne et bredere kunnskapssyn, og der går det et skille mellom opposisjonen og dem som utgjør flertallet. Komiteen sier mye bra om dannelse, verdier, holdninger osv. Men når en skal konkretisere det ut i basiskompetanse, slik som Kvalitetsutvalget foreslo, faller en tilbake igjen til de tradisjonelle ferdighetene, slik som Regjeringen har foreslått. For det andre: hvorledes fremme kvalitet? Regjeringen er klar på at konkurranse, testing, skal være viktige elementer i forbedring av kvaliteten. Ideene er ikke nye. De er ikke norske engang. De er hentet fra England på 1980-tallet, med Thatcher-regjeringen, og praktisert i Australia og New Zealand. Så dette er gammelt. Man prøver det ut også i Norge, med sentrale tester. Det er litt artig å minne om hva som har skjedd, spesielt med Kristelig Folkeparti, i løpet av de siste fem årene. For fem år siden behandlet vi St.meld. nr. 28 for 1998-1999, Mot rikare mål, lagt fram av Jon Lilletun, som var kirke-, utdannings- og forskningsminister den gangen, og han var medlem av en regjering som var ledet av Bondevik, altså som i dag. De hadde en helt annen tilnærming til dette med kvalitet og hvordan man skal forbedre kvaliteten. Det gikk på selvevaluering, brukermedvirkning, brukerundersøkelser, tilsyn og dialog mellom skoler og lokale, regionale og sentrale myndigheter. Alt dette er prøvd ut, og det har fungert rimelig bra. Det er prosesser som har kommet i gang rundt om på skolene. Dette burde vi stimulere til og elske fram mer, i stedet for å snu det opp-ned og si at nå er det konkurranse, nå er det testing, nå skal vi prøves og veies og måles på en helt annen måte. Dette er en utvikling i gal retning i forhold til de siste fem årene - Kristelig Folkeparti stod den gang for et helt annet syn. For det tredje går det et skille når det gjelder videregående opplæring. Regjeringen sier klart og tydelig at vi skal ha et klarere skille mellom yrkesutdanning og studiespesialiserende utdanning. Vi skal bevege oss litt tilbake igjen, til de gamle linjegymnasene og de gamle yrkesskolene. De sier det ikke slik, men vi skal ha et klarere skille, det skriver de klart og tydelig. La meg også si at jeg er glad for at vi har klart å slå en liten kile inn i dette systemet, gjennom at vi klarte å opprettholde noen utdanningsprogrammer som skal kunne føre fram til både yrkeskompetanse og studiekompetanse, jf. media og kommunikasjon og naturbruk. For oss er det viktig at de to utdanningstradisjonene vi har i landet - den akademiske utdanningstradisjonen og den utdanningstradisjonen vi har fra næringslivet, en utdanningstradisjon basert på at du lærer gjennom erfaring - har smeltet sammen i en videregående skole som både har gitt yrkesutdanning, altså gitt fagbrev, og gitt studiekompetanse. Vi har et ulikt menneskesyn og et ulikt kunnskapssyn. Dessuten skiller vi oss også i synet på hvem som skal være studieforberedt. Vi er klare på at har man fullført videregående skole, skal man i utgangspunktet være studieforeberedt, på den måten at høyere utdanning skal være åpen. Vi ønsker ikke at alle som tar fagbrev, skal begynne å studere, men vårt syn på mennesker er slik at det skal være en veg åpen. Elevene skal ha muligheten hvis de ønsker det, i stedet for at vi tvinger på dem nye teoretiske fag før universitet og høgskoler skal åpnes for dem. Og jeg er glad for at Arbeiderpartiet støtter oss i dette og er enig i det kunnskapssynet. Jeg beklager at det ikke har vært mulig å få gjennomført det. Jeg er helt sikker på at vi ville fått en mye bedre struktur på hele vår videregående skole hvis disse vegene hadde vært åpne. Jeg ser at tiden går. Jeg vil da ta opp de forslagene som vi har, enten alene eller sammen med andre.