Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-15:
Jeg er ikke overrasket over denne type interpellasjon, men jeg må si jeg ble noe overrasket over interpellantens innfallsvinkel. Han forteller i denne sal at vi må slutte å se så enkelt på miljø- og energipolitikken. Men det er jo nettopp en sterk overforenkling interpellanten her gjør. Det fins ingen enkle løsninger når det gjelder forholdet mellom energipolitikken og miljøpolitikken. Derimot kan det i framtiden komme til å finnes mange ulike løsninger. Satsinger som sentrumsregjeringen satte i gang når det gjaldt fornybare energikilder gjennom Energifondet, gir et godt grunnlag for en del av det som må skje i årene framover. Så vidt jeg vet, adopterte Arbeiderpartiet dette. Gasskraftverk basert på CO2-fri teknologi er en annen påle i framtidig energiforsyning, utnyttelse av effektkapasiteten i vannkraftproduksjon er en tredje, og redusert forbruk av elektrisitet er en fjerde. Når interpellanten påstår at vi andre er enkle, og at han sjøl har et helhetlig opplegg, må noen spørsmål stilles. Når interpellanten sier at vi skal være sjølforsynt med kraft, mener han da at det frie kraftmarkedet i Norden, som Arbeiderpartiet var en pådriver for, ikke lenger bør ha gyldighet? Er det noe som Arbeiderpartiet i årene framover vil gå imot? Mener interpellanten at kraftproduksjon i Norge skal dimensjoneres etter et enkelt tørrår, skal dimensjoneres etter de dagene i året som er kaldest av alle, eller bør vi når vi har et friere marked i Norden, tenke annerledes enn som så? Vi har ikke importert kraft de siste årene. Og når representanten Korsberg stadig bruker statistikken om normalår, blir det omtrent som om vi som ønsker mer enøk, bare skal bruke de teoretiske beregningene om potensialet av enøk og fornybare energikilder. Da blir det som kjent ganske store potensialer man snakker om. La oss bruke de realistiske potensialene. La oss si 3 TWh på vind – over 2 TWh har allerede fått konsesjon, så vidt jeg forstår. La oss si 5 TWh på modernisering av vannkraftsektoren, og la oss si 4 TWh på vannbåren varme. Ja, da har vi dekt opp alle de gasskraftverkene Arbeiderpartiet så langt har gått inn for. Så er spørsmålet til interpellanten: Hva er grunnen til at det ikke ble påbegynt gasskraftverk i Arbeiderpartiets regjeringsperiode? Det var vel ikke manglende vilje fra regjeringens side? Men var ikke grunnen nettopp at de som ønsket å investere i prosjektene, ikke våget å ta den risikoen det utgjorde på grunn av nettopp prisen i kraftmarkedet? Og er det ikke nettopp slik at en økning i pris kan utløse ny produksjonskapasitet og dermed også redusere presset på kraftbalansen? Jeg skjønner at Arbeiderpartiet ønsker elektrifisert sokkel. Arbeiderpartiet har jo over år brukt ulike begrunnelser for å prøve å få tvunget gjennom gasskraftverk i Norge. Først var det eksport, så var det kullimport – og nå er det tydeligvis elektrifisering. Hva vil det kreve i antall TWh? Har Arbeiderpartiet regnet på det? Hva vil det kreve av gasskraftverk på land dersom man skal klare å elektrifisere norsk sokkel? Det er ikke dagens priser som er det største problemet i forhold til industrien – det er heller EUs angrep på industriens fritak for elavgift. Jeg savner Arbeiderpartiets engasjement i en slik sak, som er viktig, og som må løses i nærmeste framtid.