Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2008-11-14:
Frafallsproblematikken i norsk skole er stor, og jeg er glad for å høre at statsråden mener at dette er et av de alvorligste problemene vi har. Det tror jeg det er veldig bred enighet om at det faktisk er. Innvandringsproblematikken er enda større, selv om vi alle mener at dette er en generell utfordring for den norske skolen. Det er som interpellanten sa, ikke til å undres over at man når man sitter på skolebenken i ti år og strever seg gjennom grunnskolen uten å få med seg noe særlig – som man må forvente har skjedd når man går ut av grunnskolen uten å kunne lese og skrive – på et eller annet tidspunkt blir lei. Det er kanskje mye det frafallsstatistikken viser. Statsråden var inne på tidlig innsats. Det er det også stor og bred enighet om. Komiteen har akkurat ferdigbehandlet St.meld. nr. 31 for 2007–2008, og skal debattere den neste fredag. Der er det stor enighet om tidlig innsats. Det er også stor enighet om at vi må få bort den vente-og-se-holdningen som beskrives i meldingen rundt akkurat disse problemstillingene. Men så er spørsmålet hva man da gjør. Jeg hørte ikke statsråden nevne lokalt aktivt skoleeierskap med ett eneste ord i sitt innlegg. Det skremmer meg litt. Vi er faktisk helt avhengig av kommunene eller fylkeskommunene, avhengig av om vi er på grunnskolenivå eller på videregående nivå, for å kunne nå igjennom med våre målsettinger i skolepolitikken. Vi er nødt til å få aktivert den lokale debatten rundt hva det aktive skoleeierskapet faktisk skal inneholde lokalt. Der nevnte interpellanten Oslo. Oslo er en av de kommunene som nå viser oss de gode eksemplene rundt omkring. Der har man tatt tak i skoleproblematikken. Man setter krav. Man setter krav til skoleledere, man setter krav til hele systemet, og måler faktisk resultatene. Det tror jeg gjenspeiler seg nå i prestasjonene på de nasjonale prøvene. Det er strålende hva man der får til. Så hvordan skal man få til det lokale aktive skoleeierskap? Da kommer vi til åpenhet, og kanskje representanten Kjernli da forstår hvorfor man faktisk må ha åpenhet. En lokal, god skoledebatt må starte med god kunnskap om hva som er utfordringene i skolen. Hvordan skal man få til det uten at man faktisk har åpenhet rundt resultatene og får gode analyser av utfordringene? Det tror jeg er det enkle svaret på det representanten Kjernli stilte spørsmål om. Jeg vil også minne litt om at Høyre hadde et forslag, Dokument nr. 8:55 for 2006–2007, der vi kom med tolv konkrete forslag rundt frafallsproblematikken i skolen. De fleste av dem ble nedstemt. Riktignok fikk vi tilslutning til et par–tre, som er videre behandlet. Forslagene gjaldt sånne ting som åpenhet og gratis leksehjelp. Det gjaldt informasjonsutveksling mellom grunnskolen og videregående skole, som vi vet er en stor utfordring. Vi foreslo utvidede forsøk med kommunal drift av videregående skoler, nettopp for å få bedre flyt mellom grunnskolenivå og videregående nivå. Vi var inne på rådgivning, som i og for seg forrige taler snakket veldig mye om, for det å ha kompetent rådgivning om dette er uhyre viktig. Vi hadde forslag om bransjedrevne friskoler; vi vet alle hvorfor det er stoppet. Jeg tror det hadde vært ganske så livgivende når det gjelder en del av disse utfordringene, hvis vi hadde fått næringslivet mye mer aktivisert i innholdet i yrkesrettet utdanning. Vi hadde også et forslag om lærlingplasser, for det er ikke bare å skaffe lærlingplasser, vi skal også skaffe gode mottakere for lærlingene. Ute i bedriftene sitter det veldig mange som ikke helt vet hvordan man skal håndtere en lærling. Der har faktisk staten og departementet en rolle å spille for å få gode mottaksplasser. Frafall er en helt sentral problemstilling. Den kommer til å bli stor også framover. Jeg håper at vi etter hvert får grep om utfordringene, men når en tredjedel slutter før studiet er avsluttet, tror jeg ikke vi skal se enkelt på det. Kunnskap er kjernen til framtiden. Hvis man ikke har med seg kunnskap, står man i hvert fall i mye større fare for å falle utenom. Der tror jeg faktisk innvandrergutter er helt spesielle – da er veien veldig kort til utenforskapet.