trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Jeg skal benytte anledningen til å ta opp en sak i Stortinget som er litt på siden av selve behandlingen av denne beredskapsmeldingen. Det ligger et forslag her som et løst forslag, og det er i forlengelsen av en debatt som vi hadde i Stortinget for et par uker siden, hvor vi diskuterte politistasjoner i Oslo. Ved forrige behandling av denne saken ble det skapt en forvirring i stortingssalen om hva stortingsflertallet, altså SV, Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, egentlig mente om politistasjoner i Oslo. Vår intensjon har hele tiden vært siden i høst at vi ikke ønsket en sammenslåing av politistasjoner i Oslo. Vi ønsker lokale politistasjoner, og vi uttrykte det med et vedtak i desember. Så har det vært en tolkning både hos justisministeren og også hos Oslo-politiet om at man kunne utrede seg vekk fra den intensjonen. Derfor fikk vi også da presentert et forslag fra Oslo-politiet nå i forrige uke om en sammenslått politiløsning på Kjelsrud i Oslo. Det er viktig at stortingsflertallet nå fjerner enhver tvil om hva vi faktisk mener om dette. Derfor har vi lagt fram et løst forslag i dag hvor vi slår veldig tydelig fast at vi ikke ønsker en sammenslått løsning av politistasjonene i Oslo øst og Oslo sør. Vi ønsker en struktur med desentraliserte politistasjoner, eller politiposter. Det betyr at det forslaget til en plan for Kjelsrud politistasjon som Oslo-politiet har presentert for oss, har vi ingenting imot, men det må komme i tillegg til de lokale løsningene, ikke til erstatning for dem. Det kommer tydelig fram i det løse forslaget som vi legger fram i dag, og som vil få flertall i Stortinget. Med det vil enhver tvil fjernes om hva stortingsflertallet ønsker når det gjelder politistruktur i Oslo.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Jeg var vel egentlig ikke forberedt på å ta en generell diskusjon om menneskerettighetenes plass i Norge og verden. Jeg har bare lyst til å ta opp noen grunnleggende prinsipielle forhold for å uttrykke en tydelig ideologisk uenighet mellom Fremskrittspartiet og det partiet mitt og jeg – og jeg tror de aller fleste, egentlig – står for. Fremskrittspartiet er nok ganske alene om de synspunktene som Tybring-Gjedde framfører her. Internasjonale menneskerettigheter er en standard som man er blitt enig om – en minstestandard for hvordan man mener mennesker skal leve. De skal være universelle, og de skal gjelde alle mennesker, uansett rase, kjønn, etnisitet osv. Vi er i flere internasjonale organisasjoner, både gjennom FN og Den europeiske menneskerettskonvensjon, blitt enige om den standarden. Det er en rettighet folk har, ikke en rettighet som politikere deler ut – det er en viktig forskjell: Det er en rettighet folk har. Konvensjonene som disse rettighetene er skrevet ned i, er avtaler mellom land som skal sikre at land holdes i et internasjonalt nettverk av forpliktelser til å ivareta disse rettighetene på en best mulig måte. Det er hensikten med konvensjonene. Konvensjonene gir oss en anledning til å kritisere andre land, til å overvåke andre land, og de gir også andre land en anledning til å kritisere og overvåke Norge. Prinsippet er vanligvis en «naming and shaming»-mekanisme, hvor vi forteller andre land at vi mener det er brudd på menneskerettighetene, at det landet torturerer sine innbyggere, at det landet fengsler folk uten lov og dom, eller at det landet nekter en etnisk gruppe retten til utdanning eller retten til helse. Vi kan altså bruke rettighetene eller konvensjonene til å kritisere hverandre. Jeg mener at det er av helt avgjørende viktighet at vi har dette konvensjonsverktøyet på plass, for i motsetning til Tybring-Gjedde mener jeg at en kvinne fra Nigeria, en mann fra Cuba eller en politiker fra Venezuela skal ha nøyaktig de samme rettighetene som Ola og Kari i Norge, og at vi i Norge også har en forpliktelse til å sikre at mennesker andre steder i verden får ivaretatt sine grunnleggende rettigheter. Jeg mener at Stortinget har en forpliktelse ikke bare til å sikre rettigheter til det norske folk, men også til å sikre at vi har internasjonale konvensjoner som jobber for at folk i andre land får det like bra som oss.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Vold mot politiet er uakseptabelt, og det må det slås hardt ned på. Politiet er en av de viktigste samfunnsinstitusjonene vi har. Politiet skal beskytte borgerne og verne om all lovlig virksomhet i Norge. Hvis politiet utsettes for vold eller skadeverk, kan vi ikke akseptere det. Derfor er vi glad for det som også justisministeren påpeker i sitt svarbrev til Stortinget, at det allerede reageres strengt ved vold mot politiet. Terskelen for hvilke handlinger som kan straffes, er lav, og utgangspunktet er at all vold mot politiet møtes med ubetinget fengselsstraff. I fjor skjerpet Stortinget vernet av politi og offentlige tjenestepersoner da vi behandlet endringer i straffeloven. Det mener Arbeiderpartiet var – og er – positivt, men vi er enig med justisministeren i at en ytterligere heving av strafferammen ikke vil være et egnet virkemiddel for å forebygge og hindre vold og trusler mot politiet. Vold mot politiet er uakseptabelt. Til slutt: Arbeiderpartiet vil stemme for forslaget fra Senterpartiet og Fremskrittspartiet om å be om en vurdering av politiets arbeidsbetingelser overfor ungdomsmiljø og gjengkriminelle.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Først vil jeg takke for alt engasjementet som organisasjoner og enkeltpersoner har vist når de har fortalt oss hvordan deres hverdag er, og hvorfor det er viktig å sørge for at mennesker med funksjonsnedsettelser sikres den samme rettsbeskyttelsen som andre. Deres historier og engasjement er årsaken til at Arbeiderpartiet er overbevist om at det er riktig å inkorporere CRPD i norsk menneskerettighetslovgiving. Det kommer i dag flere løse forslag i saken, fra regjeringspartiene og fra Fremskrittspartiet. Slik Arbeiderpartiet ser det, er det ingen av disse forslagene som vil sørge for å løse det som er utfordringen. Vi frykter at et forslag om enten å utrede eller å skulle stemme for Fremskrittspartiets forslag først og fremst vil bremse det som er et egentlig flertall i denne salen om å inkorporere CRPD i norsk lov. At regjeringspartiene ikke har kommet til enighet og derfor foreslår å utrede videre, kan man kanskje ha forståelse for, men Arbeiderpartiet stiller spørsmål ved hvorfor regjeringen ønsker å utrede dette videre. Vi har innlemmet andre konvensjoner i norsk lov, så Norge er godt kjent med hva det vil si. Når det gjelder Fremskrittspartiets forslag, kan det virke sympatisk ved første øyekast når de sier at man skal endre norsk lov i tråd med FN-konvensjonen. Det er Norge egentlig forpliktet til allerede. Det viser jo også regjeringspartiene og Fremskrittspartiet til i sine merknader. Utfordringen er at det ikke skjer. Derfor er det viktig å sørge for inkorporering i loven. Jeg hører også at Fremskrittspartiets representant argumenterer for at CRPD kan være en trussel mot norsk folkestyre. Det er vi for det første uenig i, men det viser også at Fremskrittspartiets forslag i dag først og fremst er et spill for galleriet for å dekke over at Fremskrittspartiet og regjeringspartiene stemmer imot å inkorporere denne FN-konvensjonen i norsk menneskerettighetslov. Det er å omgå hele prinsippet om inkorporering å gjennomføre forslagene fra regjeringspartiene eller Fremskrittspartiet. Derfor vil vi oppfordre de partiene og de representantene som har sagt at de er for å inkorporere denne konvensjonen i norsk lov, om faktisk å gjøre det i dag. Hvis ikke må en ny regjering til høsten komme tilbake til saken.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Denne samfunnssikkerhetsmeldinga var en anledning til å løfte det viktige arbeidet som gjøres av den frivillige redningstjenesten i Norge. Det har dessverre ikke skjedd. Jeg har registrert at regjeringa og ulike statsråder ved flere anledninger har skrytt av den frivillige redningstjenesten, men disse festtalene har ikke blitt gjort om til satsing. Et eksempel på det er at i 2018 kom det en rapport fra Nasjonalt Redningsfaglig Råd med en lang rekke anbefalinger om hvordan man kunne styrke de frivillige organisasjonene, som Norsk Folkehjelp, Redningsselskapet og Røde Kors. Det ser ut som at den rapporten har blitt lagt i en skuff. Derfor fremmer Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet – og med støtte fra Fremskrittspartiet på de fleste av forslagene – flere tiltak som skal styrke den frivillige redningstjenesten. Mitt spørsmål til statsråden er rett og slett: Hvorfor brukte ikke regjeringa denne sjansen til å styrke den frivillige redningstjenesten med konkrete tiltak og ressurser gjennom økt støtte?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Det påfallende med denne debatten, i tillegg til hvor mange forslag regjeringa lider nederlag og nærmest blir instruert av Stortinget på, er i hvor liten grad regjeringa svarer på svakhetene i beredskap som er tatt opp i debatten. Det kan gjelde svakheter som er avdekket etter angrepet på Al-Noor-moskeen – og som har altfor mange likheter med det Gjørv-kommisjonen påpekte – eller det gjelder samvirkeutfordringer, der det store forskningsprosjektet NEXUS har som sin viktigste konklusjon at de ikke finner noen tegn til at samordningsproblemene er løst. Problemet er at ingen egentlig evaluerer helheten. Som forskerne Almklov, Antonsen, Bye og Øren sa i 2018: Forsvaret evaluerer Forsvaret, politiet evaluerer politiet, og ingen evaluerer helheten. Eller hva med svakhetene i den nære beredskapen, som vi har tatt opp flere ganger? Erna Solbergs utsagn fra valgkampen i 2017 om at kun Høyre tar beredskap på alvor, har tydeligvis preget både partiet og regjeringa, og det på en måte som ikke gjør Norge tryggere, for det vi står igjen med, er en glanset debatt, ikke en reell debatt om utfordringene.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Jeg tar kun ordet for å si at i tillegg til at Arbeiderpartiet er opptatt av å ta inn disse åtte grunnleggende kjerneprinsippene i ILO-konvensjonen i norsk lovgivning, mener vi at EØS ikke står i veien for å gjøre det, som det blir hevdet fra SV her fra talerstolen og fra Senterpartiet og SV i innstillinga. Den tolkningen Senterpartiet og SV legger til grunn om at EU skal kunne blokkere grunnleggende rettigheter og friheter, er en tolkning som bl.a. LOs juridiske avdeling ikke er enig i. EØS-avtalen er ikke til hinder for at ILOs kjernekonvensjoner kan tas inn i menneskerettsloven og gis forrang foran andre bestemmelser. LOs juridiske avdeling og professor Finn Arnesen ved UiO har klart gitt uttrykk for at det ikke er noe rettslig hinder for å gi ILOs kjernekonvensjoner en slik status – at det kun er et politisk spørsmål om ILO-konvensjonene skal innlemmes i menneskerettsloven, slik Arbeiderpartiet og LO-kongressen har stilt krav om. Den tolkningen som SV og Senterpartiet her gir uttrykk for, at bestemmelsene i EØS-avtalen går foran andre internasjonale avtaler Norge har inngått, inkludert bl.a. ILO, er argumentasjon som brukes i denne saken, mens vi ikke hørte den bekymringen da vi behandlet en annen konvensjon tidligere i dag, nemlig CRDP, som SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet dessverre ble nedstemt på å inkorporere i norsk lov. Hvis man skal legge den linja til grunn, som SV og Senterpartiet her gjør, gjelder det altså alle internasjonale avtaler eller konvensjoner man skulle ønske å slutte seg til eller inkorporere. Det at EØS står i motstrid til å kunne gjøre det, er vi uenig i. Med et annet politisk flertall, som tar arbeidstakerrettighetene på alvor, vil det å ta inn ILO styrke rettighetene i arbeidslivet. Det er altså ikke EØS, men de ulike politiske flertallene i Norge som avgjør hvor langt man kommer i både å sikre arbeidstakerrettigheter og å følge opp det som står i disse konvensjonene.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Representanten Tybring-Gjedde hadde et relativt uforståelig innlegg som ikke handlet om saken, men noe helt annet. Det er egentlig to ting som står fram i det innlegget. Det ene er at representanten nærmest holdt et innlegg mot menneskerettighetene. Han spør retorisk: Ja, hvem er det som skal følge opp disse menneskerettighetene? Så nevner han noen få og glemmer de fleste andre, enten det er pressefrihet, frihet fra slaveri og tortur eller en lang rekke andre grunnleggende rettigheter. Dette er rettigheter som land som Norge slutter seg til, og dermed er forpliktet til å følge. På spørsmålet om hvem det er som skal følge opp dette – om det liksom er en eller annen merkelig institusjon på andre siden av sjøen, et slags internasjonalt fremmedlegeme – er svaret at det er Norge som skal følge det opp. Vi har sagt at dette er grunnleggende menneskerettigheter. Hvis dine menneskerettigheter blir brutt, er det statens ansvar å sørge for at de blir fulgt. Derfor har vi Barneombudet, Sivilombudsmannen, Pasient- og brukerombudet, Ombudet for Forsvaret og en lang rekke andre institusjoner som skal følge det opp. Det trodde jeg representanten Tybring-Gjedde hadde fått med seg. Derfor er innlegget hans mer enn spesielt. Men det jeg kanskje tror innlegget til representanten Tybring-Gjedde fra Fremskrittspartiet mer er et uttrykk for – et innlegg som egentlig argumenterer mot menneskerettighetene på overnasjonalt nivå, et syn han verken har støtte for i Stortinget eller i dagens fremskrittsparti – er at dette er et symptom og en forsmak på striden i Fremskrittspartiet mellom den nasjonalkonservative delen, som Tybring-Gjedde sannsynligvis er en del av, en stadig mer radikalisert del av Fremskrittspartiet, og den mer moderate fløyen i Fremskrittspartiet. Den interne debatten bør jo helst foregå i Fremskrittspartiet. Jeg mener det er en utfordring for Erna Solberg og regjeringen at Fremskrittspartiets stadig mer radikale elementer drar denne typen debatter inn i Stortinget, men det er altså først og fremst en intern debatt i Fremskrittspartiet. Og det er kanskje en forsmak på hva vi har i vente de neste årene, både med nytt lederskap i Fremskrittspartiet og at vi ser at fløyer i Fremskrittspartiet stadig radikaliseres. Ut av det som var et ganske uforståelig innlegg i utgangspunktet, kan vi kanskje ane konturene av en debatt som først og fremst ikke er trivelig for ledelsen i Fremskrittspartiet og for Erna Solbergs samling på borgerlig side.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Jeg er enig med forslagsstillerne i at politiet må sikres et sterkt vern mot voldelige handlinger rettet mot politiet, som vi f.eks. så under SIANs markeringer i Oslo og Bergen i fjor. At politiet har et godt vern, er helt nødvendig for at de skal kunne ivareta sitt samfunnsoppdrag. Straffeloven gir allerede et sterkt vern. For det første er terskelen satt lavt for hvilke handlinger som kan straffes. For det andre reageres det allerede strengt ved vold mot politiet. Den klare hovedregelen er at all vold mot politiet skal møtes med ubetinget fengselsstraff. Jeg vil også trekke fram at det strafferettslige vernet av politi og offentlige tjenestepersoner nylig ble styrket gjennom endringer i straffeloven, som Stortinget vedtok i juni 2020. Blant annet ble det føyd til en bestemmelse om skyting, grov vold og skadeverk mot politiet. Strafferammen for grove overtredelser ble dermed hevet fra tre til seks års fengsel. I tillegg ble strafferammen for skyting mot politiet hevet til ti års fengsel med en minstestraff på ett år. Jeg ser derfor ikke nå behov for ytterligere heving av strafferammene som et egnet virkemiddel for å forebygge og hindre vold og trusler mot politiet. Politiet jobber systematisk med å forebygge denne type handlinger og har også særskilt fokus på forebygging i forkant av demonstrasjoner. Det inkluderer samarbeid og dialog med både demonstranter og potensielle motdemonstranter, som representanten fra SV har trukket fram viktigheten av i innstillingen.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Norge ratifiserte FN-konvensjonen om rettighetene til mennesker med nedsatt funksjonsevne, CRPD, i 2013. Norge er forpliktet til å etterleve denne konvensjonen, uavhengig av hvordan den er gjennomført i norsk rett. Konvensjonen er gjennomført i norsk rett ved såkalt transformasjon. Det ble foretatt endringer i vergemålslovgivningen og annen lovgivning for å oppfylle konvensjonens krav. Regjeringen jobber kontinuerlig for å sikre etterlevelsen av CRPD. Presumsjonsprinsippet bidrar til å sikre at norsk rett tolkes og anvendes i tråd med Norges folkerettslige forpliktelser, altså CRPD. Komiteen som overvåker gjennomføringen av konvensjonen, tolker enkelte av konvensjonsforpliktelsene vidt. Dette kan bidra til å skape usikkerhet om konvensjonens innhold og gjør den mindre egnet for inkorporasjon i menneskerettsloven. Blant annet mener CRPD-komiteen at nedsatt funksjonsevne aldri kan gi grunnlag for å ta fra noen deres rettslige handleevne eller for tvungen helsehjelp. I Norge og mange andre land er dette tillatt når det er nødvendig som siste utvei og det foreligger kontrollmekanismer. Legges komiteens forståelse til grunn, vil sentrale bestemmelser i norsk lovgivning være i strid med konvensjonen. Så sent som 30. april 2020 avviste Stortinget med stort flertall et forslag om å inkorporere CRPD i menneskerettsloven. De samme hensynene som talte mot inkorporasjon av CRPD for et år siden, gjør seg etter mitt syn også gjeldende i dag. Spørsmålet om Norges tilslutning til CRPDs individklageordning har vært grundig behandlet også tidligere. Ved behandlingen av stortingsmeldingen om dette spørsmålet i 2017 fant Stortingets klare flertall, i likhet med regjeringen, at Norge ikke skulle slutte seg til individklageordningen til CRPD. Begrunnelsen knyttet seg til CRPD-komiteens vidtgående tolkning, som også gjør seg gjeldende for spørsmålet om tilslutning til individklageordningen.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Bestillingen her er å fremme en sak for Stortinget hvor man redegjør for konsekvensene av en inkorporering, og de konsekvensene kan på noen områder være ganske store. Det er også et av grunnlagene for at regjeringen og jeg ikke har ønsket en inkorporering. Det handler bl.a. om helsehjelp, det handler om reglene knyttet til psykisk helsevern, og her kan man jo mene at dette skal overlates til en FN-oppnevnt komité å beslutte. Jeg mener beslutningen ligger her i Stortinget. Men det betyr at det vil bli fremmet en sak hvor konsekvensene av inkorporering blir redegjort for, og så blir det opp til Stortinget å beslutte hva man skal gjøre når man får denne saken.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Her tror jeg at jeg må være veldig tydelig: Regjeringen har hele tiden vært for presumsjonsprinsippet. Det har også et stort flertall i denne sal, også Arbeiderpartiet, helt fram til vi nå er i valgåret 2021. Da har man endret oppfatning. Det er en forpliktelse i å fremme en sak, og vi pleier ikke å bruke mer tid på saker enn vi må, men vi må bruke den tiden vi må. Så det vil bli fremmet en sak. Så er det intern uenighet i ulike partier i regjeringen i dette spørsmålet. Det har vært tydelig hele veien. Det antar jeg også var situasjonen da vi ratifiserte konvensjonen i 2013, da det var en rød-grønn regjering som satt, hvor Arbeiderpartiet var i ledelse, men hvor SV den gangen var av et annet syn.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Det gikk jeg egentlig ut fra at representanten visste, siden også Arbeiderpartiet har vært sterk tilhenger av presumsjonsprinsippet. Det handler om at vi er forpliktet til konvensjonen, det handler om at vi skal etterleve den, og det handler om at vi skal legge til grunn at norsk lov er i overensstemmelse. Men det handler også om at rettsutviklingen besluttes i denne sal, og ved fortolkningsuenighet, som jo foreligger i denne saken på flere områder, er det norsk lov og Stortingets vedtak som gjelder. Jeg hørte en si at det ikke handlet om suverenitet, men det gjør det jo, selvsagt, i aller høyeste grad. Hvis man mener at norsk lov ikke er i overensstemmelse med fortolkningskomiteens beslutning og vil endre loven på den bakgrunn, har man jo overlatt rettsutviklingen til en FN-oppnevnt komité som ikke står på valg. Det er jeg uenig i. Så foreligger det helt sikkert andre lovmessige konsekvenser, som vi selvsagt også vil se nærmere på hvis dette blir vedtaket.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Det er jo slik at da menneskerettsloven ble vedtatt, var det slett ikke meningen å inkorporere alle konvensjonene. Det var slett ikke utgangspunktet. Det var ikke da et flertall som mente at det var god lovutvikling. Det mener jeg fortsatt ikke er situasjonen. Så er det slik at det er en juridisk, men først og fremst en politisk uenighet her. Det handler ikke om å være for eller mot menneskerettigheter for enkelte grupper. Det handler om hvem som skal ha initiativretten til lovutvikling, hvem som skal fortolke lovene. Der hørte jeg representanten Andersen si på talerstolen at i Norge var en rekke lover i strid med konvensjonen, basert på fortolkning gjort av en FN-komité – stortingsflertallet, det demokratisk valgte Stortinget, tar altså feil, FN-komiteen har rett. Jeg er dypt uenig i det. Jeg mener at initiativretten, fortolkningen, skal skje i norske domstoler, utviklingen skal skje i det norske storting. Det er en grunnleggende uenighet som gjør at når vi legger presumsjonsprinsippet til grunn, legger det grunnlaget for utviklingen av menneskerettighetene.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Jeg har hørt denne argumentasjonen tidligere i dag, og det synes jeg er veldig sært. Hvis det ikke er slik at representanten og SV mener at vi skal følge FNs fortolkning, hvis det ikke er slik, hvorfor skal vi da inkorporere denne konvensjonen? Det må jo være for å legge til grunn FNs fortolkning av konvensjonen. Og det er der det er en uenighet. I denne saken er det en uenighet. Jeg er uenig knyttet til helsehjelp til veldig, veldig syke mennesker, f.eks., hvor Norge og andre stater har et annet syn – ikke et dårligere syn, men et annet syn. Da mener jeg at endringene, debatten, initiativet skal skje her i stortingssalen av mennesker som står på valg. Det er grunnleggende. Men det representanten her sier, er at man skal inkorporere denne konvensjonen, og så skal man bare la være å følge fortolkningen – det kan man bare la være. Er det så enkelt? Det mener jeg er veldig rart, og i så fall mener jeg det er et lureri overfor den gruppen som ber om inkorporering. De gjør det jo nettopp for å tvinge på plass et lovverk bestemt av en komité i FN.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Jeg må få si at jeg reagerer veldig på innlegg – kanskje spesielt på representanten Andersens innlegg – her i salen som prøver å forenkle debatten til at det handler om pengene, og at høyresiden da ikke er for. Det må jeg bare ha meg sterkt frabedt. Vi er altså like grunnleggende opptatt av menneskerettigheter som alle andre. Men det er en tydelig politisk uenighet i hvem som skal fortolke norske lover, hvem som skal utvikle norske lover, og hvem som skal stå for den utviklingen. Det har jeg prøvd å redegjøre for. Det er sånn at i denne saken spesielt er det fortolkningsuenighet – ikke knyttet til penger, men til rettslig handleevne og til pleie og omsorg av mennesker i en fryktelig vanskelig situasjon, for å nevne to eksempler. Det er fryktelig komplisert, og da er det ingen ting i veien for at SV kan fremme forslag om lovendringer i denne salen og få norsk rett til å opptre i medhold av det en komité i FN har fortolket. Det har SV ikke gjort, så vidt jeg vet, i hvert fall har ikke SV fått flertall for det. Jeg er uenig i det. Jeg ønsker ikke å endre disse reglene, og jeg er uenig i fortolkningen som er gjort av en FN-oppnevnt komité som ikke står på valg. Dette er vanskelige spørsmål som jeg mener at vårt viktigste folkevalgte organ skal beslutte – både initiere og beslutte. Så registrerer jeg at representantene Christoffersen og Henriksen er fryktelig opptatt av at det må komme en sak før valget. Det skal vi selvsagt prøve å levere på, og det bekrefter i og for seg mistanken om at det eneste som har endret seg gjennom årene fra denne konvensjonen ble ratifisert, er at det er valg i år. Det regner jeg med at andre også merker seg.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
2020 har med tydelighet vist hvor viktig arbeidet med samfunnssikkerhet er. Covid-19-pandemien, skredkatastrofen i Gjerdrum og digitale angrep mot bl.a. Hydro, statsforvaltere og Østre Toten kommune har satt beredskapen på prøve og illustrert bredden i utfordringsbildet. Regjeringen arbeider målrettet og systematisk med å bedre samfunnssikkerhet og beredskap. Meldingen presenterer sentrale deler av regjeringens politikk i et fireårsperspektiv. Med utgangspunkt i utfordringsbildet fremmer regjeringen i sin andre stortingsmelding om samfunnssikkerhet tiltak innenfor syv områder: sivilt-militært samarbeid, nasjonal sikkerhet, sammensatte trusler, digital sikkerhet, forebygging på lokalt og regionalt nivå og redningsberedskap i nord. Meldingen gir også en beskrivelse av håndteringen av covid-19-pandemien. I tillegg understrekes viktigheten av det forebyggende arbeidet. Ved å forebygge reduserer vi muligheten for at uønskede hendelser inntreffer, og kostnadene ved å forebygge kan være vesentlig lavere enn kostnadene ved å håndtere hendelser og reparere skader. Samtidig vil trangere økonomiske rammer i årene framover øke behovet for krevende prioriteringer innenfor samfunnssikkerhetsarbeidet. Arbeidet med meldingen har vært tett koordinert med arbeidet med den nye langtidsplanen for forsvarssektoren. Sentrale temaer har vært det sikkerhetspolitiske bildet, sivilt-militært samarbeid og totalforsvaret, sammensatte trusler og nasjonal sikkerhet. Meldingen adresserer utfordringer og temaer hvor politiet har en rolle, men inneholder ikke vurderinger av politiets kapasiteter eller omtale av arbeid med å videreutvikle politiet, fordi vi sommeren 2020 fremmet en egen stortingsmelding om nettopp politiet, som Stortinget nylig har behandlet. Innstillingen omtaler i alt 76 ulike tiltak, og flere av disse hører naturlig nok inn under andre statsråders ansvarsområder. Det er 49 romertallsvedtak, hvorav 25 ser ut til å få flertall bak seg i Stortinget. Mange av dem adresserer temaer som er omhandlet i samfunnssikkerhetsmeldingen, og hvor regjeringen allerede har iverksatt et viktig arbeid. Det borger for en interessant og viktig debatt her i dag om det videre arbeidet med å styrke samfunnssikkerhet og beredskap i Norge. Samtidig må jeg nok tillate meg å si at vi foreløpig ikke kjenner de økonomiske kostnadene av flertallsforslagene. Derfor kommer det til å bli viktig hvordan vi framover innenfor strammere økonomiske rammer kommer til å stå overfor krevende prioriteringsavveininger også innenfor dette viktige arbeidet. Med det ser jeg fram til en viktig debatt her i salen.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Vi har presentert en stortingsmelding og ikke et statsbudsjett. I denne stortingsmeldingen er de frivillige betydelig adressert. De har en stor oppgave i redningsarbeidet. Vi så det sist nå i Gjerdrum, og jeg har sett det knyttet til brann i Setesdal og til flom i deler av landet. De utgjør en viktig ressurs, de gjør en viktig jobb, og derfor har regjeringen gjennom årene gjort historiske påplussinger. Redningsselskapet har f.eks. gått fra å motta rundt 56 mill. kr per år til 126 mill. kr per år, så de er behørig omtalt som del av redningsledelsen og som en betydelig ressurs i redningsarbeidet. Det skal de være også framover, og vi brukte nå i forbindelse med pandemien også ekstra ressurser f.eks. på nødnettabonnement.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Det er slik at Rolls-Royce, på ordentlig vis, meldte til staten et mulig salg i midten av desember. Det var en melding som gikk til Utenriksdepartementet i eksportsporet. Den meldingen ble videreformidlet til Justisdepartementet, Næringsdepartementet og deretter videre til Forsvarsdepartementet. I forbindelse med de meldingene begynte alle departementene å gjøre en jobb når det gjaldt det forestående salget. Så har ulike departementer gjort ulike vurderinger, selvsagt, knyttet til det forsvarspolitiske, det næringspolitiske, det handelspolitiske og for vår del, sivil sektor. Vi har i dag sagt at basert på det arbeidet – som, forståelig nok, regjeringen har brukt litt lengre tid på enn opposisjonen på Stortinget – er det vår vurdering at det hefter usikkerhet ved hvilken risiko dette har for nasjonale interesser. Derfor har vi meddelt selskapet at den forestående handelen nå må stanses, i påvente av vårt arbeid.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Men det har vi jo. Sikkerhetsloven gjelder, sektorprinsippet gjelder. Det betyr at sektoren som har ansvar for f.eks. forsvarssektoren, ligger i Forsvarsdepartementet. Sivil sektor ligger i Justisdepartementet. Denne saken har mange problemstillinger knyttet til seg. Det handler om handelspolitikk, det handler om forsvarspolitikk både nasjonalt og knyttet til våre allierte, det handler om forsvarsteknologi, tilgangen på sensitive opplysninger, og det handler også om forhold knyttet til våre handelspartnere. Det betyr at Justisdepartementet som koordinerende ansvarlig for sikkerhetsloven, nå koordinerer det arbeidet. Det gjøres sektorvis i departementene, slik det gjøres på alle områder. Men vi har et system for dette, og derfor har Forsvarsdepartementet redegjort for at dette selskapet ikke har vært underlagt sikkerhetsloven. Det betyr altså at det ikke har vært grunnlag for det. Det er ikke slik at fremmede makter har hatt tilgang på norsk teknologi. De har altså ikke vært underlagt sikkerhetsloven, men den kan benyttes(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Jeg tror ikke jeg forstår spørsmålet. Det er slik at Forsvaret har kontrakter med dette selskapet. Det er selvfølgelig ivaretatt og gjort vurderinger knyttet til sikkerhetsloven. Vurderingen er at kontraktene er inngått på en slik måte at det ikke er nødvendig å underlegge selskapet sikkerhetsloven. Det betyr jo ikke at ikke sikkerhetsloven kan benyttes basert på en risiko som vi nå vurderer ut fra, knyttet til forsvarssektoren, men også knyttet til mange andre sektorer – sivil sektor, kunnskap, teknologi – og innsyn i det. Det er altså en totalvurdering som gjøres i forbindelse med at dette salget oppstår. Men Forsvarets ansvar er å vurdere en kontrakt som inngås der og da, og den er vurdert etter sikkerhetsloven.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Dette er i og for seg ikke et spørsmål om pengebruk og om mangler på midler, hvis man mener at de tilfluktsrommene vi har i dag, er egnet med tanke på mulige situasjoner i dag. Vår vurdering – og den er foreløpig, for her er det gitt et oppdrag til DSB – er at verden er kraftig forandret, og at det som var trygge oppholdssteder for 50 år siden, i mye mindre grad er det i dag. Jeg tror verken representanten eller jeg kan redegjøre for nærmeste tilfluktsrom der vi bor. Representanten kan det kanskje, jeg kan det i hvert fall ikke. De er heller ikke av en sånn type at de svarer på det vi tror kommer til å være utfordringen. Tvert imot kan et trygt oppholdssted være hjemme hos deg selv, det kan være en idrettshall, eller det kan være spesialbygde, trygge oppholdssteder. Vi har nå gitt DSB et oppdrag hvor vi ber dem se på dette. Det jobber de med, nettopp for å kunne svare ut hva som skal være framtidens trygge oppholdssteder.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Det har ikke bare gått fem år, jeg tror det har gått både 20 og 25 år. I min tid som byrådsleder, under en rød-grønn regjering, forsøkte vi å kjøpe tilfluktsrom av staten for å tilby det til fritidsaktiviteter for unge. De har vært i dårlig stand fordi de ikke er blitt benyttet siden krigen. Jeg er helt enig med representanten: Ulike trusler og ulike situasjoner kommer til å kreve ulike svar på hva som er et trygt oppholdssted. Derfor nevnte jeg flere eksempler. Opprusting av tilfluktsrom kan være en mulighet. Opprusting av andre spesialbygde rom kan være én. Hjemmet vårt kan være en tredje. Det kommer helt an på situasjonen, og derfor har vi gitt et oppdrag til DSB, hvor de i løpet av dette året skal gi oss et svar og en anbefaling på hva vi bør gjøre med dette. At noe bør gjøres, er vi i hvert fall helt enige om.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
ILOs åtte kjernekonvensjoner fastsetter minimumsrettigheter som skal respekteres i arbeidslivet. Norge har ratifisert de åtte konvensjonene og er forpliktet til å etterleve dem. Dette gjelder uavhengig av hvordan de er gjennomført i norsk rett. Konvensjonene er gjennomført i norsk rett, enten ved konstatering av at norsk rett allerede er i samsvar med konvensjonsforpliktelsene eller ved egen gjennomføringslovgivning. For eksempel ble det i 2000 gjort endringer i straffeloven og vernepliktsloven i forbindelse med ratifikasjon av ILO-konvensjonen om forbud mot og umiddelbare tiltak for avskaffing av de verste former for barnearbeid. Videre bidrar presumsjonsprinsippet til å sikre at norsk rett tolkes og anvendes i tråd med folkerettslige forpliktelser, herunder ILOs kjernekonvensjoner. Jeg har lyst til å understreke at de interessene ILOs kjernekonvensjoner verner, er beskyttet i Grunnloven og i menneskerettighetskonvensjoner som allerede er tatt inn i menneskerettsloven. Dette gjelder f.eks. retten til organisasjonsfrihet. Spørsmålet om hvilke konvensjoner som bør inkorporeres med forrang i menneskerettsloven, er blitt grundig vurdert tidligere, f.eks. av Menneskerettighetslovutvalget, som anså at ILO- konvensjonene om organisasjonsfrihet og om bekjempelse av tvangsarbeid ikke var egnet for inkorporering i menneskerettsloven. Ved behandlingen av menneskerettsloven uttalte justiskomiteen at det ikke er aktuelt å inkorporere alle menneskerettskonvensjoner i menneskerettsloven. Både regjeringen og Stortinget har flere ganger framhevet at inkorporering i menneskerettsloven bør forbeholdes de utpreget generelle konvensjonene. Ved inkorporasjon av FNs kvinnekonvensjon i menneskerettsloven i 2009 uttalte departementet at inkorporasjon med forrang bør reserveres for helt spesielle tilfeller, og at stadig inkorporasjon vil kunne føre til en oppfatning om at konvensjoner som ikke er inkorporert i menneskerettsloven, blir vurdert som mindre viktige eller annenrangs. Etter mitt syn bør disse prinsippene fastholdes. Jeg viser også til at Stortinget 16. mai 2019 behandlet et forslag om inkorporasjon av ILOs kjernekonvensjoner i menneskerettsloven. Forslaget ble ikke vedtatt. De samme hensynene som talte mot inkorporasjon for to år siden, gjør seg etter mitt syn gjeldende også i dag. ILOs kjernekonvensjoner er viktige konvensjoner som sikrer arbeidstagere sentrale rettigheter, men konvensjonene er allerede tilstrekkelig gjennomført i norsk rett.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Det er slik at vi har lagt til grunn presumsjonsprinsippet i Norge. Det har vært et stort flertall for, og også Arbeiderpartiet har vært en del av det flertallet. Også da menneskerettsloven ble vedtatt, var forutsetningen at alle konvensjoner ikke skal inkorporeres, men man skal presumere at norsk lov er i tråd med konvensjonene. Det gjør at i den grad det ikke er i tråd med konvensjonene, endrer man loven. Så kan det være tolkningstvil knyttet til konvensjonene. De er jo laget på et annet språk enn norsk. Det kan være uklar rekkevidde, og det kan være uklart innhold. Det er ikke tvil om jeg er tilhenger av en politikk hvor lovtolkning foregår i norske domstoler og lovutvikling foregår i det norske storting, ikke i internasjonale FN-komiteer. Det er rett og slett et politisk syn. Det betyr at jeg er like opptatt av menneskerettigheter som det representanten er, men har altså et annet syn på hvordan det bør legges til grunn i norsk rett.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Jeg mener altså at presumsjonsprinsippet bør legges til grunn. Det har også Stortinget ment. Det har også Arbeiderpartiet ment. Så det er jo ikke regjeringen som har endret syn, det er det Stortinget som eventuelt har gjort hvis dette nå skulle bli vedtatt. Det vi legger til grunn, er at vi skal slutte oss til konvensjonene. Det er viktige konvensjoner. De skal legges til grunn, og de skal presumeres å være i norsk rett. Men ved tvil og ved fortolkning er det norske domstoler og det norske storting som skal gjøre det. Jeg mener at menneskerettsloven blir dårligere av stadige inkorporeringer, og det er andre gang bare i dag at jeg diskuterer med Arbeiderpartiet om konvensjoner skal inkorporeres. Det gjør det til et a- og b-lag, hvor de som inkorporeres forventes å være viktigere enn de som ikke gjør det. Sånn er det ikke. Dette er viktige konvensjoner. Men vi skal altså ikke inkorporere alle i norsk rett. Noen skal vi presumere og legge til grunn.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Jeg må bare gjenta at det er Arbeiderpartiet som nå – i et valgår, helt tilfeldig antar jeg – har gått bort fra presumsjonsprinsippet og går inn for inkorporasjonsprinsippet. Det er ingenting i veien for at Arbeiderpartiet, hvis de ønsker å endre norsk lov og gi ytterligere rettigheter til grupper, fremmer lovforslag om det og behandler det her. Det man her forsøker å gjøre, er å endre norsk lov ved bruk av inkorporasjon av internasjonale konvensjoner. Jeg er imot den formen for rettsutvikling. Jeg mener debatten, initiativet og utviklingen skal skje her i denne salen. Så mener jeg også at vi ikke skal lage et a- og b-lag. Vi skal legge til grunn at både de vi presumerer å være i tråd med norsk rett, og de vi inkorporer, er like viktige. Men det handler altså om måten vi gjør dette på.
Monica Mæland (Høyre), 2021-03-09:
Komiteen har gjort en grundig vurdering av forslagene til endring i våpenloven. Et av forslagene var å endre overgangsregelen slik at forbudet mot halvautomatiske rifler med størst skadepotensial kan tre i kraft ett år etter lovens ikrafttredelse, fremfor tre år, slik Stortinget vedtok i 2018. Komiteen har imidlertid innstilt på ikke å endre overgangsbestemmelsen. Disse våpnene har så stort skadepotensial at de ikke bør være i omløp lenger enn strengt nødvendig. Det er likevel en avveining av det hensynet opp mot hensynet til forutsigbarhet for våpeneiere som rammes av forbudet. En tre års overgangsregel vil gjøre det lettere for eiere av slike våpen å innrette seg etter forbudet. Det betyr at jeg også forstår komiteens resonnement. Jeg er godt fornøyd med at komiteen stiller seg bak de øvrige forslagene i proposisjonen. Den nye våpenloven ble vedtatt i 2018. I påvente av ny våpenforskrift er loven foreløpig ikke i trådt i kraft. Etter planen skal det skje 1. juni i år, og jeg er glad for komiteens samlede innstilling slik at regelverket kan komme på plass.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Då kjem eg til å gå rett på hovudinnlegget mitt sidan saksordføraren dessverre ikkje kan delta i debatten fordi han er sjuk. Dette er ein debatt som veldig mange fylgjer med på i dag. Engasjementet knytt til CRPD, det å få inkorporert denne konvensjonen i norsk lov, kjenner alle partia veldig godt til. Arbeidarpartiet vil styrkje likestillinga for funksjonshemma i samfunnet, og engasjementet for dette i Arbeidarpartiet er stort. Me har fått mange e-postar og mange telefonar, og me har sett ned ei eiga ressursgruppe som arbeider særskilt med spørsmål knytte til utfordringar personar med nedsett funksjonsevne opplever. Difor er det veldig gledeleg at me i dag kjem til å stemme for forslaget til SV. Arbeidarpartiet har kjempa mange saker i Stortinget når det gjeld å styrkje rettane til personar med nedsett funksjonsevne. Me gjekk i bresjen for antidiskrimineringsloven og for ein forpliktande handlingsplan for eit universelt utforma Noreg innan 2015 sist me sat i regjering. Dagens høgreregjering har fjerna forpliktingane på tid. Me har òg fremja ei rekkje forslag i Stortinget i dei åra me no har vore i opposisjon, men har møtt veldig mykje motstand. Me har m.a. blitt stemde ned i forslag om konkrete tiltak for arbeid og hjelpemiddel. Når me snakkar både med dei som utgjer ressursgruppa til Arbeidarpartiet, med personar med nedsett funksjonsevne og engasjerte medlemer, og med alle dei dette gjeld, peikar alle på at personar med nedsett funksjonsevne framleis blir diskriminerte i Noreg. Likestillings- og diskrimineringsombodet får flest klager frå menneske med nedsett funksjonsevne. Det er altfor stor forskjell på kommunane ved tildeling av tenester. Personar utan samtykkekompetanse kan utsetjast for tvangssterilisering og abortinngrep. Diskrimineringsvernet er ikkje effektivt nok fordi moglegheitene til sanksjonering er mangelfulle. Sysselsetjing blant personar med nedsett funksjonsevne er lågare enn i resten av befolkninga. – Og lista er lengre. Ei innlemming av FN-konvensjonen i norsk lov vil tydeleggjere at diskriminering og fordomar mot personar med nedsett funksjonsevne er eit sentralt samfunnsproblem. Det vil tydeleggjere rettane, men òg pliktene for det offentlege og likestillingsperspektivet. Ikkje minst viser dette for alvor kva me meiner når me seier at alle skal med i samfunnet. For Arbeidarpartiet er kampen for likestilling, inkludering og eit meir rettferdig Noreg ei kjernesak. Difor er det synd at forslaget frå SV ikkje får fleirtal i Stortinget i dag. Me veit at det reelt sett er eit politisk fleirtal i stortingssalen, og me registrerer òg at det er fremja ei rekkje lause forslag som me skal kome tilbake til seinare i debatten. Men Arbeidarpartiet hadde håpa at dei partia som er einig i at ein skal inkorporere CRPD, hadde stemt for det når saka kjem til votering. Eg tek med det opp forslaget frå Arbeidarpartiet og SV.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Regjeringas forvaltning av sikkerheitsloven har òg vore sentral for samfunnssikkerheitsmeldinga. I dag tidleg varsla justisministeren at regjeringa no vil stoppe salet av Bergen Engines og problematiserer det opp mot sikkerheitsloven, sjølv om ein berre for nokre veker sidan høyrde Næringsdepartementet meine at dette var ein handel mellom to kommersielle aktørar som regjeringa ikkje hadde noko med. Spørsmålet mitt til justisministeren er: Når starta regjeringa arbeidet med å vurdere dette salet opp mot sikkerheitsloven? Var det før eller etter utsegnene frå regjeringa om at dette var ein handel mellom to kommersielle aktørar?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Kva er grunnen til at ein ikkje har ein plan og eit system mellom departementa for å sørgje for at vurderingar av denne typen, som regjeringa no prisverdig seier dei skal gjere, ikkje blir gjort før sal?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Ser statsråden at viss ein hadde gjort vurderingane knytte til sikkerheitsloven når det gjeld dette salet, før avgjerda blei teken, så kunne ein ha kome til ein konklusjon om at det ikkje ville vore i tråd med sikkerheitsloven? For no snur statsråden på ein måte saka litt på hovudet. Eg spør om kvifor ein ikkje har gjort desse vurderingane i forkant av salet. Det kan jo verke som om regjeringa ikkje har kontroll.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
President, eg røysta feil.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Regjeringsarrogansen er nærmast til å ta og føle på. I desse debattane, både om politimeldinga og i dagens debatt, slår det meg at det er påfallande kor få medlemer av regjeringspartia som på denne talarstolen er villige til å erkjenne nokon feil eller utfordringar, seinast i innlegget frå Hårek Elvenes. Eg synest det er hyggeleg å debattere med Elvenes igjen, me har sete i komiteen saman tidlegare, og me har hatt mange debattar om politireforma. Men eg synest regjeringspartia bør ta kritikken på større alvor. Det me diskuterer, er alvorlege saker. Me i opposisjonen har ikkje noko imot å gje regjeringa ros der dei fortener det. Når det gjeld gjennomføringa av nærpolitireforma, gjer me ikkje det. Det er lett å skryte av dei frivillige. Alle norske politikarar gjer det, og den frivillige innsatsen me ser innanfor redningstenesta f.eks., er alle einige i er veldig god. Men viljen til å ville betale, styrkje dei frivillige organisasjonane, er ikkje like mykje til stades i regjeringspartia. Saksordførar Melvær viser til at ein del av forslaga våre i dag høyrer heime i budsjettbehandlinga. Men det hjelper jo ikkje å fremje dei då heller; dei lyttar jo ikkje meir om me føreslår det i forbindelse med budsjettet. Då er det andre bortforklaringar på kvifor ein ikkje vil gjere noko med nødnettkostnadar eller moms. Me har sett nødetatane på sitt beste fleire gonger i Noreg, bl.a. under katastrofen i Gjerdrum. Der deltok det mange frivillige. Norsk Folkehjelp og Raudekrossen var der vel med 30 beredskapsambulansar. Når det gjeld kommunikasjonen, trur eg veldig mange er einige i at det me såg dei forferdelege dagane, var eit veldig godt arbeid på tvers av naudetatane og i dei frivillige organisasjonane. Ein ting som eg stussar på, er at me ikkje har fått på plass eit digitalt støtteverktøy, eit felles aksjonsverktøy. Under katastrofen i Gjerdrum måtte politiet bruke den digitale plattforma til Norsk Folkehjelp for å kunne ha ei felles digital koordinering. Me i Arbeidarpartiet meiner at det burde ha vore på plass i offentleg regi, slik at ein såg det same kartet og hadde ei koordinert digital plattform. Eg kunne godt tenkje meg at nokon frå regjeringspartia sa noko om kva som er grunnen til at me ikkje har fått på plass det. Me anerkjenner at mykje er betre, men det er framleis ganske mykje igjen, og då veit me veldig godt, med bakgrunn i både Gjørv-kommisjonen og dagens debatt, at ressursane må finne kvarandre, og der har me framleis ei utfordring. Eg vil gjerne at nokon frå regjeringspartia svarar på den utfordringa frå Arbeidarpartiet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2021-03-09:
Denne saka er me heilt einige om, så her blir det kanskje ein litt kortare debatt. Dette handlar om våpenloven som kom på plass i 2018, og nødvendige endringar knytte til han. Komiteen er samrøystes, og mens ein ventar på ny våpenforskrift har våpenloven av 2018 enno ikkje tredd i kraft. Utanom det reint språklege blir det frå regjeringa føreslått bl.a.: å gje ein forskriftsheimel for oppbevaring av løyvepliktige våpen, våpendelar og ammunisjon på annan stad enn der våpeneigaren bur fast å endre reglane om inn- og utførsel av skytevåpen mv. utan europeisk våpenpass i ny våpenforskrift at forbodet mot å ha halvautomatiske rifler etter våpenloven § 5 andre ledd nr. 3 skal tre i kraft eitt år etter at våpenloven har tredd i kraft Under behandlinga av saka har regjeringspartia og ein samla komité endra innstillinga når det gjeld punkt 3. Ein samla komité seier no i innstillinga at me viser til at det ved vedtakinga av ny våpenlov i 2018 blei vedteke at forbodet mot halvautomatiske rifler ville tre i kraft tre år etter at loven har tredd i kraft. Komiteen meiner at forbodet mot halvautomatiske rifler er godt grunngjeve, lat meg understreke det. Det er likevel viktig at våpeneigarar som blir ramma av forbodet, kan halde seg til stabile og føreseielege fristar når dei fyrst blir pålagde å omsetje, deaktivere eller levere inn våpena sine. Komiteen ynskjer difor å halde ved lag den opphavlege fristen på tre år, og det blir fremja forslag om det i innstillinga. Stortingets vedtak om ny våpenlov gjorde det nødvendig å utarbeide ei ny våpenforskrift. I samband med det arbeidet er regjeringa, slik ein skriv i proposisjonen, blitt merksam på fleire forhold som det er behov for å presisere i våpenloven. Me viser til at regjeringa etter ei nærmare vurdering i tillegg har kome fram til at enkelte forhold bør regulerast på ein annan måte enn det som blei vedteke i den nye våpenloven, og der viser me til brevet frå Justis- og beredskapsdepartementet som omtalar det. Eg viser òg til forslaget me samrøystes fremjar i innstillinga når det gjeld straffeloven § 189.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-09:
Det er mange menneskerettighetskonvensjoner som nå er inkorporert i norsk rett. Slik sett vil det jo ikke være noen forskjell på virkningene av inkorporering av CRPD sett i forhold til f.eks. FNs konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter eller FNs kvinnediskrimineringskonvensjon. Det er derfor grunn til å spørre om denne skepsisen som handler om rettighetene til mennesker med funksjonsnedsettelse, og hva det er for noe i kjernen av den som regjeringen mener er prinsipielt vanskelig. Er det sånn at man mener at funksjonshemmede ikke skal ha de samme menneskerettighetene som andre? For man har jo dette systemet med de andre konvensjonene, der det også er rettsutvikling, og der det også er endringer i hvordan dette blir fortolket framover, på samme måte som det vil være med denne konvensjonen.