Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-12-05:
Utenriksbudsjettet gir grunnlag for å føre en aktiv norsk utenriks- og utviklingspolitikk. Det trengs – både i øst, i vest og i sør. Hos vår nabo i øst Russland er valget til Dumaen gjennomført på en måte som møter kritikk fra internasjonale observatører med OSSE i spissen. President Putin har ganske sikkert bred støtte, men opposisjonens vilkår under valgkampen står ikke til godkjent. Det er en lang vei å gå både i arbeidet for demokrati, menneskerettigheter og miljø i vårt store naboland i øst. Med StatoilHydros andel i Sjtokman-utbyggingen blir norsk næringsliv trukket med i en tung satsing i nord, men det kan by på krevende utfordringer både når det gjelder miljø, teknologi og andre forutsetninger for samarbeidet. Det skjer altså en ambisiøs tyngdeforskyvning mot øst, men det er trist å se at Regjeringen samtidig nedprioriterer samarbeidet med Midtvesten, kjerneområdet for norsk innvandring til Amerika. I denne store regionen i hjertet av USA har det norske generalkonsulatet i Minneapolis spilt en viktig rolle for nettverksbygging og samarbeid på områder som utdanning, forskning, teknologi- og næringslivssamarbeid. Kristelig Folkeparti er ikke enig i Regjeringens plan om å legge ned det norske generalkonsulatet. Vi vil derfor stemme for forslaget om at det opprettholdes. Jeg appellerer til utenriksministeren om å revurdere denne ukloke beslutningen. Det er likevel på aksen nord-sør vi finner de største utfordringene. Innen utviklingspolitikken er det heldigvis bred enighet i komiteen på de fleste områder, og det er bra. Men det er tre stridspunkter jeg særlig vil fokusere på: handelspolitikken, som var nevnt i siste replikkordskifte, opptrappingen av bistanden og innretningen av utviklingssamarbeidet. Kristelig Folkeparti ser u-landenes handelsvilkår som en viktig del av utviklingspolitikken. Fattige land må få økte inntekter fra handel med andre land. I vår fikk vi bred støtte til et Kristelig Folkeparti-forslag om å gi tollfritak. Det er siden fulgt opp for en del små, fattige u-land. Men jeg hadde trodd at vi skulle komme lenger. I finansinnstillingen gikk Kristelig Folkeparti og andre opposisjonspartier inn for å gi tollfritak også for noen større u-land. Regjeringspartiene gikk imot forslaget. Så trodde jeg vi iallfall skulle få med oss regjeringspartiene på et initiativ for å gi det lille, fattige Swaziland bedre kår gjennom tollfritak. Vi fikk overbevisende opplysninger i høringen i komiteen om at det var en rimelig konsekvens av Regjeringens eget forslag i budsjettet. Men der tok jeg feil. Regjeringspartiene sa nei til å være med på merknaden om dette som nå står i utenrikskomiteens innstilling. Opposisjonspartiene støtter forslaget. Regjeringspartiene synes å ha valgt rollen som bremsekloss. Jeg skjønner på Ågot Valles replikksvar at det er mangel på handlingsrom det dreier seg om. Jeg tror vi kjenner lusa på gangen. Her har Senterpartiet brukt sin vetorett. Det er sannheten, og det kan like godt innrømmes først som sist. Det er beklagelig, for jeg tror egentlig det er et bredt flertall for disse forslagene i denne sal som ikke kommer til uttrykk. Jeg tror ikke dette standpunktet er liv laga særlig lenge, og jeg vil derfor spørre statsråd Solheim, som skal ha ordet senere i debatten, om han er enig i at også Swaziland bør få tollfritak for sin eksport til Norge. I Regjeringens politiske plattform gis det et løfte om «at bevilgningene til utviklingssamarbeid når målet om 1 prosent av BNI og at innsatsen deretter trappes ytterligere opp i perioden». I finanskomiteens innstilling om statsbudsjettet fremmet Kristelig Folkeparti i samsvar med denne forpliktelsen et forslag om å øke bistandsrammen med 458 mill. kr, slik at bistanden kunne nå målet om 1 pst. av BNI. Dessverre ble forslaget nedstemt av regjeringspartiene. 2008 er siste sjanse til å nå første del av løftet, dvs. 1 pst. Og året 2009 er siste sjanse for å innfri annet ledd i Soria Moria-løftet, nemlig «at innsatsen deretter trappes ytterligere opp i perioden». Kristelig Folkeparti har – som eneste parti – foreslått å innfri 1 pst.-målet i 2008. Vi skulle gjerne hatt støtte av flere. I Kristelig Folkepartis alternative statsbudsjett foreslo vi å øke bistanden så 1 pst.-målet blir nådd. Vi foreslo tollfritak for flere u-land for å fremme handel. Vi foreslo økte bevilgninger til de fattigste landene i Afrika og betydelig mer midler til utdanning, helse, landbruksutvikling og miljørettet utviklingssamarbeid. Og Kristelig Folkeparti foreslo en kraftig styrking av bistanden via frivillige organisasjoner, for å nevne hovedpunktene. Siden forslaget om 1 pst. av BNI til bistand ikke ble vedtatt, må vi i utenrikskomiteens innstilling selvsagt forholde oss til den lavere ramme det er flertall for. Innenfor denne foreslår Kristelig Folkeparti å styrke regionalbevilgningen til Afrika med 100 mill. kr, og vi vil gi 105 mill. kr mer enn Regjeringen til budsjettkapitlet for sivilt samfunn – de frivillige organisasjonenes bistandsinnsats. Av denne påplussingen går 90 mill. kr til de frivillige organisasjonenes utviklingsbistand, 5 mill. kr til Fredskorpset, 8 mill. kr til de frivillige organisasjonenes opplysningsarbeid og 2 mill. kr til økt demokratistøtte. Dessuten vil Kristelig Folkeparti styrke den uavhengige bistandsevalueringen med 15 mill. kr ekstra for å bidra til kvalitetssikring og øke bevilgningen for demokratistøtte til de politiske partienes arbeid i u-land. Alle disse omfordelingsforslagene står Kristelig Folkeparti og Venstre sammen om. Det er positivt. Også Høyre har varslet her i dag at de subsidiært vil stemme for disse endringsforslagene. Det er også positivt. Forslagene anviser etter vårt syn en bedre innretning av utviklingspolitikken, med større vekt på fattigdomsorientering, større geografisk konsentrasjon og en bedre strategi for å gjøre vårt til at FNs tusenårsmål blir nådd. Vi har notert oss at regjeringspartiene kommer oss et lite stykke i møte. Det blir flertall for 35 mill. kr mer til de frivillige organisasjonene enn Regjeringen foreslo, og det blir flertall for 5 mill. kr mer til Fredskorpset. Det er små skritt, men det er skritt i riktig retning. Det undrer meg at Regjeringen først etter at St.prp. nr. 1 er lagt fram, kommer med forslag om en styrking av den sivile bistanden til Afghanistan. Det tyder på et behov for både mer langsiktig planlegging og en bedre samordning av innsatsen i dette fattige og krigsrammede landet. Vi hører mye fra Regjeringen og i media om den militære innsatsen, og det er nødvendig, men vi hører altfor lite om den sivile nasjonsbyggingen. Innsatsen der står også tilbake å ønske. Den må styrkes. Derfor vil jeg på vegne av alle opposisjonspartiene – Fremskrittspartiet Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – fremme følgende forslag, som jeg tar opp her: «Stortinget ber Regjeringen på egnet måte legge fram for Stortinget en samordnet plan for utviklingen av Norges bidrag til Afghanistan, herunder den sivile utviklingsbistanden og bidragene til den politiske stats- og nasjonsbyggingen i landet.» Etter å ha hørt representanten Ågot Valles innlegg her i dag er jeg overbevist om at dette forslaget vil få regjeringspartiet SVs tilslutning, og forhåpentligvis alle regjeringspartienes tilslutning. For Kristelig Folkeparti er det viktig å ha en helhetlig utviklingspolitikk. Bistand alene er aldri nok. Vi må ha en sammenheng i politikken og gi bidrag både til en mer rettferdig handel, til gjeldslettelser og en rekke andre tiltak ved siden av å øke bistanden. De industrialiserte landene, som har hovedansvaret for de menneskeskapte utslippene som har bidratt til klimaproblemene, må selv ta ansvar for å få en kraftig reduksjon av de skadelige utslippene av klimagasser og forurensning som bidrar til f.eks. issmeltingen i Arktis og temperaturøkningen. Dette vil koste mye, og vi må ikke ta penger avsatt til bistand for verdens fattigste for å løse disse globale problemene som de rike land har skapt. Dette prinsippet er slått fast i innstillingen som utenrikskomiteen avgav, og som var enstemmig på de fleste punkter, med utgangspunkt i utviklingsministerens redegjørelse i juni. Jeg forutsetter derfor at dette er retningsgivende for Regjeringens politikk framover. Bistanden må brukes til sosial og økonomisk utvikling, spesielt for verdens fattige land og folk. Der trengs den uavkortet. Det er med en slik innstilling Norge må øve sin innflytelse på dette området på det viktige møtet i Bali, som nå er påbegynt, og som Norge vil delta i med høye ambisjoner. For øvrig tar jeg opp forslag fremmet av Kristelig Folkeparti i innstillingen.