Harald Victor Hove (Høyre), 1999-02-25:
Siden Venstre ikke er representert i kontrollkomiteen kan det være greit å ta ordet for å komme med et par merknader til den foreliggende innstillingen. Saken gjelder saksbehandlingen i forbindelse med nedlegging av grunnskoler. Jeg tror det kan være et poeng når man skal vurdere saksbehandlingen nærmere, å understreke at elever har skoleplikt i grunnskolen, og at en skolenedlegging og en endring av skolested slik sett kan stille seg litt annerledes enn i den videregående skolen, hvor det alene er snakk om en rettighet og ikke også en plikt. Det er kommunestyret som i realiteten bestemmer hvilken skole den enkelte elev skal gå på og slik sett utføre sin skoleplikt. Det man veldig klart legger merke til, er at saker om skolenedlegging ofte reiser et betydelig engasjement for de foreldre, og for så vidt gjerne de elever, dette berører. Jeg er vel tilbøyelig til å mene at man på mange måter bør se på hvilken skole en elev skal gå på, som et spørsmål om hvor vedkommende skal oppfylle sin plikt i forhold til kommunen, i forhold til det offentlige. På denne bakgrunn er det nok min oppfatning at det her foreligger en plikt for kommunen til å la de berørte parter få mulighet til å uttale seg – for å bruke en litt omtrentlig formulering. Det betyr i praksis at den enkelte skole som det er aktuelt å nedlegge, må få mulighet til å uttale seg før dette skjer. De foreldrene, og for så vidt de elevene som er knyttet til denne skolen, bør ha mulighet til å uttale seg før skolen blir nedlagt. Har man da et samarbeidsutvalg, har man der et veldig greit organ for å få oppfylt dette. Har man ikke et samarbeidsutvalg, burde man faktisk på annen måte sikre at dette ble ivaretatt. Jeg må nok derfor si at jeg ikke bare er glad for flertallsmerknadene på et par punkter, hvor det heter: «Flertallet kan ut fra dette ikke se at kommunene hadde plikt til å legge spørsmålet om skolenedleggelser frem for samarbeidsutvalgene i forkant av de folkevalgte organers behandling av disse sakene, således at vedtak fattet uten å ha innhentet uttalelse derved ville vært ugyldig.» Det som her siteres, kan for så vidt være greit nok hvis man er meget oppmerksom på at da må man legge vekt på det siste som står – altså om vedtak fattet på en slik måte at de derved blir ugyldige. Jeg vil veldig sterkt understreke at selve den saksbehandlingsmessige plikten til å legge dette frem for samarbeidsutvalgene skal være til stede, men en annen sak er hvilken konsekvens man skal trekke av at man har latt være å oppfylle en plikt i forhold til ugyldighetsspørsmålet. Det andre som jeg også er lite glad for i flertallsmerknadene kommer litt lenger ned i innstillingen hvor det heter: «Flertallet vil derfor påpeke at det kan være problematisk når særlovsoppnevnte utvalgs rettigheter kommer i konflikt med de øverste folkevalgte organers overordnede planlegging og prioriteringer.» Dette kan for så vidt være greit nok som et generelt utsagn. Sagt i den sammenheng som det her blir sagt, synes jeg dette faktisk er litt problematisk, fordi det det er tale om, er en rettighet under behandlingen av en sak, nemlig at man skal bli hørt og få mulighet til å komme frem med sin mening og sine synspunkter. Det er én ting, noe annet er beslutningsmyndigheten. Det er klart den skal legges til kommunestyret eller et annet organ som kommunestyret måtte ha lagt denne til. Som en oppsummering: Uten å gå god for alle nyanser i formuleringene – og med en veldig klar presisering av at det ikke er den store forskjellen på flertallets og mindretallets synspunkter – tillater jeg meg å si at jeg i det vesentlige slutter meg til mindretallets synspunkter.