Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-06-21:
: Jeg vil først få lov til å rette opp en feil i Innst.S. nr. 255. På side 266 i den trykte innstillingen skal det foran forslag nr. 9 stå: «Forslag fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti:» Videre er forslaget i innstillingen på side 125, første spalte, nederst, ikke kommet med som et forslag under komiteens tilråding under kap. 22. Forslaget er omdelt i salen. Den 7. mai la Bondevik-regjeringen frem sitt forslag til revidert budsjett for 2002. I henhold til forretningsordenens § 19 skal finanskomiteen avgi innstilling senest annen fredag i juni, og det har komiteen gjort. Da statsbudsjettet for 2002 ble behandlet, ble det ikke etablert noe flertall for et budsjettopplegg. Behandlingen av revidert budsjett har ført til at regjeringspartiene etter forhandlinger med Fremskrittspartiet legger frem et justert opplegg som vil få Fremskrittspartiets subsidiære støtte. Det fremforhandlede resultatet ligger et godt stykke unna Fremskrittspartiets primære standpunkt, men resultatet peker likevel i riktig retning. Det er grunn til å påpeke at denne gangen foregikk forhandlingene på en svært konstruktiv og løsningsorientert måte. Hensikten med budsjettrevidering er å justere det vedtatte stats- og nasjonalbudsjett i forhold til endringer i økonomiske rammebetingelser, eller ved særskilte behov for endringer i bevilgningsvedtak som har oppstått etter at det ordinære budsjettet ble vedtatt. Regjeringen har i stor grad fulgt dette opp, men ender samtidig opp med ikke å ta tilstrekkelig hensyn til de endringer som faktisk har funnet sted siden budsjettet ble vedtatt. Samtidig er det slik at det budsjettet som ble vedtatt i høst, egentlig ikke samlet noe politisk flertall. Regjeringen stilte kabinettspørsmål på budsjettet, og Fremskrittspartiet stemte for å beholde Regjeringen – ikke for budsjettets innhold. En nødvendig forutsetning nå for Fremskrittspartiets subsidiære støtte var selvsagt at noen helt åpenbare forhold ble forbedret i forhold til budsjettvedtak fra i høst. Men jeg vil understreke at dette hadde vært langt vanskeligere hvis ikke Fremskrittspartiet selv hadde en betydelig avgrensning i forhold til omfanget av saker vi fant det tvingende nødvendig å få gjort noe med allerede nå. For det er fristende både å ta en rekke politiske omkamper, fremme forslag om en rekke skatte- og avgiftsreduksjoner og foreta store omprioriteringer over statsbudsjettet. Men fordi dette er budsjettrevisjon, er omfanget avgrenset og løsning er funnet. Til høsten derimot har vi en helt annen situasjon. Da åpnes alle luker på nytt, og langt flere problemstillinger vil være gjenstand for politisk oppmerksomhet. Spørsmålet er om Bondevik-regjeringen da har tenkt å begynne å gjennomføre Sem-erklæringen for fullt, som tross alt var grunnlaget for at Fremskrittspartiet valgte å støtte dannelsen av denne regjeringen, eller om den nye kursen Regjeringen snakker mye om, fortsatt vil glimre med sitt fravær. Men den debatten får vi rikelig anledning til å komme tilbake til etter en lengre sommerferie. Fremskrittspartiets profil i revidert budsjett kan oppsummeres på følgende måte: en styrking av sykehusøkonomien for å øke behandlingskapasitetenstyrking av opptreningsinstitusjonenegjeninnføring av refusjon for behandling mot barnløshet med virkning fra 1. januar 2002reversering av skjerpelsene i firmabilbeskatning og kjøregodtgjørelsestyrking av justissektoren, særlig ved å besette ledige politistillingeren styrking av utdanningssektoren gjennom en rekke ulike tiltakøkt uttransportering og redusert bosetting av flyktningerutvidet plasseringsadgang for Folketrygdfondeten kritisk gjennomgang av boliglånsordningen for statsansatteforbedring og sikring av nettolønnsordningen for fergerederier Den fremforhandlede subsidiære budsjettenigheten viser at Fremskrittspartiet har fått gjennomslag – riktignok ikke til det fulle. Et godt eksempel på det er at vi bare lykkes i å få reversert skjerpelsene i kjøregodtgjørelsen, mens firmabilbeskatningen dessverre fortsatt står fast på et høyere nivå enn i fjor. Men den saken er ikke Fremskrittspartiet ferdig med – og høsten kommer fort. Men vi har fått tilført sykehusene mer penger til pasientbehandling. Vi har fått redusert egenandelene for kunstig befruktning, og vi har fått tilført opptreningsinstitusjonene mer midler, i tillegg til at den innsatsbaserte finansieringen av sykehusene økes til 60 pst. fra 1. januar neste år. Vi har fått midler til å besette ledige politistillinger, og vi har fått styrket domstolene for å redusere en opphopning i straffesaksbehandlingen. Vi har fått til en rekke positive endringer innenfor utdanningssektoren, herunder at landslinjene ikke blir innlemmet i rammetilskuddet. Vi har fått flere midler til økt uttransportering av flyktninger og økt grensekontroll. Folketrygdfondet får utvidet plasseringsadgang. Boliglånsordningen vil bli gjennomgått. Det blir åpnet for at private kan bygge fengsler i Norge. Det blir fremmet en egen sak om ett mattilsyn til høsten. Og her har jeg lyst til å understreke noen få ting: Det finanskomiteen har gjort klart, er at man altså vil ha ett mattilsyn, ikke to, som var Regjeringens opprinnelige plan. Det betyr ett felles tilsyn for både landbasert og sjøbasert produksjon. Her er det hensynet til forbrukerne og næringslivet som står i fokus; man skal oppleve et tilsyn som er effektivt og samordnet. Da er det viktig at arbeidet med å bygge opp dette sikrer en fokusering på sjømatproduksjon, at det står i riktig forhold til sjømatnæringens positive betydning for vår nasjonale økonomi, og at hensynet til forbrukerne ivaretas også i et internasjonalt perspektiv. I tillegg har Fremskrittspartiet fått gjennomslag for sitt Dokument nr. 8-forslag om skattelettelse ved tegning av privat behandlingsforsikring for å redusere sykefravær og sykelønnsutbetalinger. Det er vi veldig glad for, fordi det etter vår mening er slik at skattestimuli i mange sammenhenger bidrar til mer kostnadseffektiv utnyttelse av samfunnets ressurser. Denne type private ordning kan bidra til å avlaste det offentlige helsevesen og redusere køer og sykefravær – og dermed også offentlige kostnader knyttet til dette. I forhold til budsjettavtalen var det en forutsetning for Fremskrittspartiet at en eventuell enighet om barnehagepolitikken skulle komme i tillegg til avtalen om revidert budsjett. Det har blitt enighet, og konsekvensene det får for inneværende års budsjett, er saldert og på plass i innstillingen. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet forsøker å fremstille sitt opplegg som et rentevennlig opplegg. Kreativ bokføring er sikkert veldig interessant for spesielt interesserte, men det fører ikke til lavere rente. Jeg synes det er synd at Arbeiderpartiet gjennom slike billige triks forviller seg fullstendig bort fra virkeligheten når vi diskuterer økonomisk politikk og rentedannelsen i det norske samfunnet. Til den økonomiske situasjonen for Norge vil jeg likevel understreke det ansvaret som Regjeringen, men også stortingsflertallet – et stortingsflertall som definitivt ikke består av Fremskrittspartiet – har for rentenivået. Den til enhver tid sittende regjering har gjennom en årrekke hevdet at det ansvarlige balansepunkt ligger akkurat der hvor Regjeringen selv har definert det, og at dette er kritisk, ikke minst for rentenivået. Dette blir også brukt i – hva skal jeg si – nyere tid, som et argument for hvorfor det er så vesentlig å følge handlingsregelen til punkt og prikke. Likevel er det norske rentenivået svært høyt – og langt fra fallende. Og da må noen snart forklare meg hvorfor den såkalte ansvarlige finanspolitikken som føres av flertallet i denne sal, er så ansvarlig – når man overhodet ikke lykkes i det som blir fremstilt som et av hovedmålene, nemlig å få renten ned. Fremskrittspartiet har gang på gang kritisert gjeldende finanspolitikk og påpekt nødvendigheten av et systemskifte hvor det er den økonomiske veksten som må være det bærende, sammen med fokus på redusert underliggende utgiftsvekst, ikke nødvendigvis budsjettbalanse, handlingsregel og såkalt stramhet. Og selv om Fremskrittspartiet i denne runden har latt handlingsregelen ligge en stakket stund, kan jeg ikke dy meg for å påpeke noen åpenbare merkverdigheter. For det er – som Fremskrittspartiet har hevdet en rekke ganger – fullt mulig å trikse med de bakenforliggende faktorer for handlingsregelen, slik at det såkalte strukturelle budsjettunderskuddet kan fremstå som ansvarlig og innenfor handlingsregelens rammer. Det økte utbyttet fra Statkraft er et av de beste eksemplene på dette. Det som i realiteten gjøres, er at man først tilfører selskapet penger, som en såkalt under streken-operasjon – og som derved heller ikke påvirker budsjettbalansen – for noen tid senere så å trekke disse pengene tilbake, men nå som en operasjon over streken, som man da kan saldere budsjettet med, uten at man tilsynelatende bruker mer oljepenger. Dette er så åpenbart at det er tilnærmet uforståelig at det ikke har vakt større oppsikt i makroøkonomiske miljøer. Fremskrittspartiets motivasjon for å påvise handlingsregelens håpløshet er ikke ønsket om å bruke hver bidige krone som renner inn i statskassen – enten det er oljepenger eller skatter – men å forhindre en tvangstrøye som i realiteten fratar Stortinget muligheten til å ha et mer aktivt forhold til utviklingen av norsk økonomi. Argumentasjonen for handlingsregelen fremstår som usofistikert, hjemmesnekret, fordi den ikke forholder seg til hvor, når eller hvordan pengene kan brukes i fastlandsøkonomien for å fremme produktivitet, effektivitet og økt økonomisk vekst. Men dette får jeg også rikelig anledning til å debattere videre til høsten. Når det gjelder innstillingen fra komiteen om statsregnskapet medregnet folketrygden, vil jeg bare vise til komiteens merknader i innstillingen og ta opp det. Denne vårens budsjettforhandlinger har gått fredelig for seg. Det har – som jeg innledet med å si – vært konstruktive forhandlinger mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Det har ført til at vi innenfor fristene fikk på plass et flertall, og det er jeg sikker på at finansministeren gleder seg over i forhold til situasjonen som oppstod i høst. Men det er ikke nødvendigvis slik at dette må anses å være en forlovelse. Tvert imot er det mye som taler for at høsten kan bli betydelig mer komplisert enn de lettere øvelsene som vi har vært igjennom i vår. Men jeg har – uansett – lyst til å gi regjeringspartiene ros for måten de har opptrådt på i forhandlingene med Fremskrittspartiet denne gangen. Vår opplevelse av høstens budsjettforhandlinger var at vi stadig vekk gikk flere skritt bakover i forhandlingene, fremfor å komme nærmere en løsning. Denne gangen gikk det ganske annerledes, og dermed fikk vi også på plass et godt resultat. Jeg tar med dette opp de forslagene i innstillingen der Fremskrittspartiet inngår.