trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Utfordringene i Groruddalen og Oslo sør er noe som bekymrer oss alle. Det er en utvikling vi har sett over mange år, med store problemer innenfor integrering, stort trykk på innvandring og også utfordringer med kriminalitet. Min kollega, stortingsrepresentant Kari Kjønaas Kjos, redegjorde på en fin måte i begynnelsen av debatten for mange av de gode tingene som allerede er gjort – ordninger for bygging av idrettsanlegg og finansiering av andre tiltak av den typen. Men som justispolitiker og medlem av justiskomiteen er jeg også opptatt av kriminalitetsbiten, og av at det å gjøre belastede deler av byen enda mer belastet, skal få en konsekvens. Jeg er veldig glad for det arbeidet regjeringen har gjort også på det området. Jeg mener vi er nødt til å være strenge overfor dem som driver med kriminalitet og andre ting vi ikke ønsker i våre lokalmiljøer. Det er gjort mye både innenfor forebygging, med flere titalls forebyggere i disse områdene, og ikke minst også når det gjelder politiinnsatsen og politikraften. Det ble så sent som for to uker siden sendt ut nye signaler fra politiet om at det skal få en streng konsekvens for dem som bærer kniv, driver med den typen ting, og at også bøtene er økt for den typen utfordringer som vi har sett mer av den siste tiden. Jeg mener at mer bør gjøres. Regjeringen har gjort mye, men jeg mener at man også må tørre å diskutere nye tanker. Jeg vil trekke fram et tiltak som Fremskrittspartiets innvandringsutvalg gikk ut med i går, om noe som har vært vellykket i bl.a. Danmark, hvor man har brukt dobbel straff overfor gjengmedlemmer og dobbel straff i belastede bydeler i København, bl.a., for å sørge for at man i de områdene hvor man har andre typer utfordringer, ikke lar kriminelle miljøer, organiserte kriminelle og andre med en ikke god intensjon skape enda flere problemer. Vi skal gjøre mye når det gjelder fritidstilbud, idrettsmuligheter – den type ting – men vi er også nødt til å være strenge overfor dem som gjør byen vår verre. Som medlem av justiskomiteen mener jeg derfor at vi er nødt til å ha en streng linje overfor kriminelle og andre med uønsket atferd i disse delene av byen.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Styrket språkopplæring, fokus på barnehagetilgang for familier i en vanskelig økonomisk situasjon og mulighet for alle til å delta i fritidsaktivitet er gode eksempler på ting som gir økt inkludering og deltakelse i samfunnet. I mitt forrige innlegg nevnte jeg også et forslag som Fremskrittspartiet tilfeldigvis lanserte i går i forbindelse med et utvalg vi har hatt, om dobbelt straff for personer tilknyttet gjenger og personer som utfører kriminelle handlinger i utsatte områder, noe som har fungert godt i Danmark. Man må gjerne være uenig i det, jeg er sikker på at også noen av våre regjeringspartnere kanskje er uenig i det forslaget. Det må man gjerne være, men jeg reagerer på at SV prøver å vinkle dette som om det handler om å gi folk som bor i visse bydeler, dobbelt straff. Dette handler om å gi dem som begår kriminalitet i områder som allerede har vært altfor mye utsatt for den typen ting, dobbelt straff. Dette handler om å gi kriminelle dobbelt straff, ikke innbyggerne i disse områdene. Dette handler om å beskytte disse innbyggerne for å hindre at disse områdene blir enda mer utsatt for den typen ting som vi ikke liker. I tillegg til å legge til rette for god inkludering og gode tilbud i områder med utfordringer er det viktig å være streng overfor dem som gjør disse områdene enda mindre hyggelige. Det mener jeg vi har ansvar for – i tillegg til å legge til rette med andre typer tiltak. Jeg vil også snakke litt om innvandring og integrering. Det virker for meg som at noen av representantene fra SV ønsker å lukke sine øyne for at den massive innvandringen vi har hatt i Oslo, og utfordringene vi har hatt med integrering som følge av høy innvandrerandel i enkelte bydeler, ikke henger sammen med utfordringene vi ser i disse bydelene. Høy innvandring og dårlig integrering i områder på grunn av høy innvandrerandel er et problem vi ser ikke bare i Oslo. Det er en utfordring som de fleste store europeiske byer har sett. Det er en utfordring vi ønsker å løse sammen med tiltak, selv om vi ofte har ulike innfallsvinkler. Men hvis man lukker øynene for sammenhengen mellom de utfordringene vi ser, og den innvandringen og vanskelige integreringen vi har hatt en del steder, tror jeg det blir enda vanskeligere å løse dette problemet.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Det har vore ein veldig interessant debatt i dag, med ei rekkje forslag – med eit stort spenn. Eg vil spesielt fokusera på det som òg var hovudtemaet i replikkordskiftet med statsråden, nemleg bustadpolitikk og Husbankens verkemiddel, som òg refererer til forslag nr. 17, frå SV. Når me ser det, er det nødvendig å minna om eit par ting. Eigarlinja er – som fleire har sagt – veldig sterk i Noreg. Over 80 pst. bur i ein bustad som dei sjølve eig. Framstegspartiet og dei andre regjeringspartia vil at flest mogleg skal ha moglegheit til å eiga sin eigen bustad, det har me uttrykt direkte i regjeringsplattforma. Me har i tillegg ein veldig aktiv bustadpolitikk og er det partiet som står hardast på at me skal redusera og på sikt fjerna eigedomsskatten, og at me skal redusera kommunale avgifter, slik at den norske bustadmodellen kan fortsetja, og slik at folk har råd til å eiga sin eigen bustad. Det er eit tema som eg har sakna at venstresida i norsk politikk er oppteken av. Me føler oss ganske aleine, me som er opptekne av at det skal vera billig å eiga og å bu i eigen bustad. Så registrerer me at i debatten og i forslaget seier ein at ein ønskjer å sjå på startlån og å utvida det. Eg synest det er litt spesielt at dei raud-grøne, som me veit hadde ei startlånordning som var mindre i milliardar enn det som dagens regjering stiller til rådvelde for kommunane, og som var mindre målretta enn det dagens modell er, er så frimodige i replikkordskiftet. Det må vera fordi det er mange år sidan dei sjølve sat i regjering og forvalta dette regelverket, at dei no nærmast kan kritisera oss for at ordninga er dårleg. No brukar me rekordmykje pengar på dette. Viss me ser på statistikken, blir det brukt meir i startlån i dag enn det vart brukt då dei raud-grøne styrte. Det er òg meir målretta, slik at det treffer dei som har behov for det. Det må vera eit mål for oss alle at me brukar Husbankens verkemiddel på ein slik måte at det kjem dei som har behov for det, til nytte, og ikkje alle. Det må heller ikkje bli slik at verksemda til kredittmarknaden elles konkurrerer med Husbankens verkemiddel, men at det blir eit supplement og noko som kjem på toppen, og som er målretta mot dei som har behov. Så registrerer eg òg at SV snakkar om delt eigarskap i forslaget sitt. Det er noko som var tema i eit regjeringsoppnemnd bustadutval i 2011, som utvalet då ikkje gav si tilslutning til, og som eg heller ikkje registrerte at den raud-grøne regjeringa tok initiativ til å innføra. Så eg synest det er litt spesielt at eit parti som sat i regjering då, no føreslår det. Eg trur ikkje at delt eigarskap vil bidra til at det blir enklare og rimelegare å etablera seg i bustadmarknaden, men at det i staden – og i unødvendig grad – vil bidra til å komplisera kommunane sin bruk av dei bustadpolitiske verktøya. I tillegg har me styrkt BSU-ordninga. Så denne regjeringa og dette stortingsfleirtalet har gjort mykje for å sikra bustadmarknaden.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Jeg er enig med Karin Andersen i én ting: Ja, det sies veldig mye rart i denne debatten, særlig fra SV og Arbeiderpartiet, som helt glemmer at det er de som har styrt Oslo de siste fire årene. Når det gjelder de utfordringene som er i enkelte områder, er det særlig de lokale myndighetene som har ansvaret for det aller meste av det arbeidet som der gjøres. Justissektoren er en annen sektor, men der har vi en uavhengig påtalemyndighet. Jeg venter på at SV skal fremme forslag om at justisministeren skal gi direkte instrukser til alle politimestere i dette landet. Det blir et samfunn som man vanligvis ikke vil ha. Det er litt rart for meg å høre denne debatten. Det er over 40 år siden jeg advarte mot en lettsindig og naiv innvandringspolitikk, og nå er det et samlet storting som ser resultatet av det som jeg spådde den gangen, at vi har noen strøk i Oslo hvor vi har et enormt integreringsproblem. Vi har bydeler hvor innvandrerbefolkningen er i flertall. De er ikke lært opp i norske verdier og i hvordan vi skal leve våre liv her i Norge. De har med seg sine foreldre og besteforeldres kultur, og den er en helt annen. Det gikk altså slik som jeg på 1980-, 1990- og 2000-tallet fikk veldig mange hatefulle ytringer, som det heter i dag, for å advare mot. Nå har man fått resultatet av at man ikke har lyttet til Fremskrittspartiets forslag de siste 40 årene. Det er elefanten i rommet. Det er 20 forslag fra SV, og innvandring og integrering er omtrent ikke nevnt, enda vi vet fra rapporter at over 90 pst. av de gjengkriminelle er innvandrerungdom. Da må vi legge om integreringspolitikken. Da må vi sørge for at alle barn som fødes i Norge – særlig i Oslo – kan norsk før de begynner på skolen. Det er ikke nok å si at de skal i barnehage. Det er mange av dem som har vært i barnehage, men de kan ikke norsk. Vi må integrere ved å kartlegge språkutviklingen fra treårsalderen og så sette inn hjelpevirkemidler for å sørge for at alle barn kan norsk når de begynner på skolen, og at de har en god bakgrunn i det norske verdigrunnlaget og i skikk og bruk. I Oslo brukes det 285 mill. kr på enkeltvedtak om norskopplæring. Det er 13 000 elever, hvorav de aller fleste er født i Oslo, som må ha særskilt norskopplæring når de begynner på skolen. Vi må flytte innsatsen fra skolen til barnehagene og barnevernet og få en bedre koordinering av alle hjelpetiltakene og forlange at foreldre må gjøre det de får beskjed om, for å sikre at deres barn kan norsk når de begynner på skolen. Da må hensynet til barna gå foran foreldrenes eventuelle interesse for å opprettholde sine egne verdier, sin egen kultur og det systemet de har reist bort fra.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Både Arbeiderpartiet og SV hevder at fordi vi stemmer imot forslagene nr. 3, 4 og 5, er vi uenig i innholdet. Men vi stemmer imot fordi det ikke er nødvendig å vedta ting som allerede er under arbeid fra regjeringens side. Det ser ut til at Arbeiderpartiet og SV ikke har lest brevet fra statsråd Monica Mæland i september i fjor – et meget fyldig brev som er trykt som vedlegg til innstillingen. Alt det man stort sett ber om, har regjeringen under arbeid. Et anmodningsvedtak om å gjøre noe man allerede er i gang med å gjøre, spiller jo ingen rolle i det hele tatt. Det er et slag i luften, og vi behøver ikke å stemme for «god jul og godt nytt år» hele tiden, når det er helt unødvendig og overhodet ikke får noen praktiske virkninger, fordi regjeringen er i full gang med arbeidet. Så til politiet i Oslo: Det er denne regjeringen som virkelig har fått styrket politiet med nye stillinger over hele landet, særlig i Oslo. Det er gjengitt i det samme brevet hvilket arbeid som gjøres for de såkalte utsatte områdene, som er tettest befolket med innvandrere og innvandrerungdom. Når man fortsatt opplever at barn som fødes i Oslo, ikke kan norsk når de begynner på skolen, burde man snart skjønne at vi må sette inn innsatsen mye tidligere. Kan man ikke norsk når man begynner på skolen, kommer man til å bli satt utenfor. Da får man utenforskapet, og da er gjengene attraktive. Man må være i en felles enhet allerede når man begynner på skolen, og da er det én ting som må være felles, og det er at alle barn snakker norsk, slik at de kan kommunisere med hverandre. Vi fikk vedtak i Oslo bystyre om å kartlegge alle treåringer for å finne ut hvilke treåringer i hvilke familier som ikke helt naturlig kan norsk når de begynner på skolen, for å sette inn virkemidlene fra treårsalderen – språkopplæring, kurs, sørge for at de går i barnehage hvor det snakkes norsk. Det skulle vi gjøre fra treårsalderen. Vi må jo vite hvem det er, og hvilke familier det er. Dette stoppet øyeblikkelig det rød-grønne byrådet under Raymond Johansen. Nå sitter man der passivt og er forbauset når barn født i Oslo begynner på skolen uten å kunne norsk. Da er man forbauset. De har seg selv å takke for det. Det er derfor vi må ha en helt annen integreringspolitikk, og hvis man ikke tilhører fellesskapet med norsk som felles språk fra skoledag én, faller man fort utenfor og blir fisket opp av gjenger, og vi får det vi nå har i utsatte områder i Oslo, som er et resultat av 40 års naivitet hos de andre partiene i denne sal.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Representanten Gharahkhani minner meg nå om en historie vi hørte om Einar Gerhardsen, som av og til skulle holde taler og hadde manus, og der sto det: Svak argumentasjon: Hev stemmen! Det var det representanten prøvde seg på nå – heve stemmen med dårlig argumentasjon. Vår bosettingspolitikk? Vi har ikke ført noen bosettingspolitikk. Vi har fremmet forslag i bystyret og fått det nedstemt av Arbeiderpartiet – vi har også gjort det her i Stortinget – om at de som lever av offentlige ytelser, skal bo der det offentlige bestemmer. Vi har opplevd en stor strøm av sekundærflyktninger, folk som er utplassert i andre kommuner rundt omkring i landet, som flytter til Oslo. De skulle vært sendt tilbake. De må bo der de får økonomiske bidrag til livsopphold. Og så skulle vi sagt: Dere har plikt til å delta i norskopplæring slik at dere fortest mulig kan snakke norsk hjemme. Det har Arbeiderpartiet alltid hengt meg ut for å si. Jeg skal ikke repetere de uttrykkene som har vært brukt, det er langt verre enn det som i dag kalles hatefulle ytringer.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-04-30:
Representanten Kaski trodde ikke at språkkunnskapene var løsningen på så mye, og det var egentlig det som fikk meg til å ta ordet. Denne debatten handler vel dypest sett om hvordan vi bekjemper fattigdom, det er der dette egentlig ligger. Det handler om hvordan en bydel som har fattigdomsproblemer, skal kunne løfte seg ut av alt hva det handler om. De aller, aller viktigste virkemidler for det er utdanning, og det er jobb. Det er jobben som gir deg muligheten til å fylle en rolle i et samfunn, være en samfunnsdeltaker, styrke den selvrespekten du skal ha, ved å skaffe deg en inntekt som bringer deg ut av fattigdom. I det bildet er språkopplæring og språkkunnskap nøkkelen, og det synes jeg kanskje er litt påfallende at vi ikke har snakket mer om i denne debatten. Integreringsstrategien som regjeringen la frem før jul, har åpenbart stor betydning for byområder med stor innvandrerbefolkning, og det gjelder denne. Da er jeg helt enig med Carl I. Hagen, man må begynne tidlig, og det er også en kurs som integreringsstrategien staker ut: økt kjernetid i barnehage, styrket innsats for å få foreldrene til å sende barna dit, styrke kvaliteten i barnehagetilbudet der språklig mangfold er et sentralt tema, styrket språkopplæring i barnehagene, obligatorisk test av språkkunnskaper, nye faste ordninger for redusert foreldrebetaling i SFO – for å nevne det som dreier seg om de laveste årskullene. Videre kunne jeg ha fortsatt med tiltak som dreier seg om grunnskole og om videregående skole, kort sagt hele den veien som kan lede folk til et bedre liv. Dette knytter seg til punkt 9 i det representantforslaget vi diskuterer. Der bes det om en utdanningsmilliard. Det høres nesten ut som en klisjé – en milliard her, en milliard der. La oss begynne med det å jobbe resultatrettet. Det viktigste er ikke hvor mye penger vi tar inn i et system. Det viktige er hvilke resultater vi oppnår. Det er nettopp det som er det nye grepet regjeringen legger frem i integreringsstrategien. Det er krav til resultater og at vi ikke skal gi opp noen i det å skaffe seg språkkunnskap. Mer utdanning virker. Statistikken forteller oss at det virker. Det bør være til inspirasjon for oss alle at mange klarer å komme seg ut av fattigdomsfellen. Da er det resultatene som teller.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-04-30:
Jeg skal overhodet ikke blande meg inn i den pågående debatten, men når Carl I. Hagen åpenbart ikke kan historien godt nok og tillegger landsfader Einar Gerhardsen det berømte sitatet «Svakt argument: Hev stemmen!», må det være på sin plass å si at det er feil. Det var ikke Einar Gerhardsen som sa de bevingede ord, det var – jeg tror jeg vil si – den legendariske mangeårige stortingsrepresentant fra Møre og Romsdal, som var en eminent taler, Olav Oksvik, som kom med de ordene. Rett skal være rett, når Hagen feilinformerer Stortinget.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-04-30:
Hvis lovforslaget fra regjeringen, som nå ligger til behandling i Stortinget, er riktig forstått, vil folk få post omdelt tre dager den ene uka, altså mandag, onsdag og fredag, og to dager neste uke, tirsdag og torsdag, hvis jeg har forstått det riktig. Og så vil det også bli etablert en egen ordning for distribusjon av aviser, som – så vidt vi skjønner – er tre faste dager: tirsdag, torsdag og lørdag. Og det er riktig som samferdselsministeren sier, at mange aviser har uttalt at det i alle fall er en mye bedre ordning med tre faste dager for avisdistribusjon enn at det skal være avvikende fra uke til uke. Spørsmålet mitt til samferdselsministeren er: Hva slags dialog har han hatt med avisene om det å gå til distribusjon tre dager i uka, kontra å ha distribusjon av aviser seks dager i uka?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2019-04-30:
For å konkretisere enda mer: I dag distribuerer Posten 15 pst. av avisene, 85 pst. distribuerer avisene selv gjennom ulike typer budordninger, og så er det en egen ordning for distribusjon av aviser på lørdag. Den ordningen som er for aviser på lørdag, blir da også på tirsdag og torsdag. Spørsmålet mitt var: Er det vurdert at den ordningen da også skulle være mandag, onsdag og fredag, altså at vi hadde hatt en egen ordning for avisdistribusjon seks dager i uka?
Dagfinn Henrik Olsen (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
En kort kommentar til debatten: Som forventet var temaene som har blitt løftet i debatten, «sentralisering», «verdi» og «kunnskap». Det er vel ikke til å stikke under stol at sentralisering også vil være et tema når forslaget til ny postlov kommer, men dette er en sak som har tvunget seg fram fordi folk har andre behov enn man hadde før i tiden. Ja, det kan saktens diskuteres om dette er en verdidebatt, men det er vel heller et spørsmål om prioritering – hva vi skal bruke statens tilmålte ressurser til. Det er nok ikke det at man er redd for kunnskap, men Posten som selskap er nok kapabel til å innhente den kunnskapen de har behov for, for å trekke sine forretningsmessige slutninger, uavhengig av hvorvidt vi har et utvalg som skal se på dette. Jeg takker for debatten, og sier at vi kommer nok tyngre tilbake når forslaget til ny postlov skal diskuteres.
Jonny Finstad (Høyre), 2019-04-30:
Posten har hatt en utrolig viktig funksjon i nasjonen Norge i århundrer. De har en stolt historie. Posten bandt på mange måter landet sammen. Apostlenes hester ble brukt, vanlige hester ble brukt, båt, fly og bil ble brukt – og nå brukes det internett. Det er en stund siden vi hørte posthornet, og det er også borte fra Postens logo. Allikevel, de dramatiske endringene i Posten som vi nå ser, har vi aldri sett før. Det er, som på mange andre områder, den teknologiske utviklingen som skyter fart. Vi har ikke behov for å sende brev i samme omfang som før, og vi har ikke det samme behovet for å motta vinduskonvolutter. Det er klart at dette gir en stor inntektsnedgang for Posten, som må tilpasse seg, slik som mange andre store statlige bedrifter har måttet gjøre tidligere. Forslaget fra SV går på nye oppgaver til Posten. Ja, det kan finnes mange muligheter, og den forretningsmessige virksomheten står de også fritt til å utvikle i dag. Og så er det noe med statens eierstyring: Hva slags prinsipper har vi for hva vi som storting skal pålegge Posten å drive med av nye ting? Det er vel kanskje styret som må få lov til å bestemme det, og ikke Stortinget. Likevel er det et prisverdig initiativ fra Nævra og SV. Det finnes muligheter også for Posten, slik det bl.a. testes ut nå i Bodø. Vi får til behandling en ny postlov i Stortinget, og Høyre vil egentlig avvente den store debatten om Posten til den saken skal behandles i salen.
Bengt Fasteraune (Senterpartiet), 2019-04-30:
Vi i Senterpartiet er opptatt av at dette forslaget kan medføre forskjeller ute i det langstrakte land. Posten Norge AS ble etablert i 2002, og statens eierskap er grunngitt i behovet for å sikre at det finnes en landsdekkende leverandør av posttjenester. Det er vi vel alle enige om. Statsråden mener at Posten Norge AS på fritt grunnlag bør drive utvikling av selskapet ut over dette. Selskapet skal på forretningsmessig grunnlag drive med post- og logistikktjenester samt annen virksomhet som står i direkte sammenheng med dette. Når staten nå går inn og drastisk endrer forutsetningene for eierskapet i Posten Norge AS, nemlig når det gjelder leveringsplikten, har man da ikke samtidig sagt at grunnleggende posttjenester og målet med at det skal være like gode posttjenester i hele landet, faller bort?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-30:
Jeg vil spørre statsråden om hva som er bakgrunnen for at han og regjeringa ikke ønsker mer kunnskap. Det kunne medført hyppigere postombæring hvis vi hadde fått nye ideer og nye innspill fra et bredt sammensatt utvalg. Hva er galt med å innhente kunnskap?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-30:
Jeg takker for svaret, men jeg registrerer veldig fort at det her er åpenbare politiske skillelinjer i synet på statlig virksomhet. Et statlig selskap som Posten bør kunne få retningslinjer, få rammer, som et storting bestemmer, og styret må selvfølgelig rette seg etter de nye rammene som Stortinget ønsker, eller som statsråden ønsker. Jeg må si at fordelen med et innspill fra et sånt utvalg ville vært at det kunne åpnet noen nye dører til nye inntektsmuligheter for Posten. Ser ikke statsråden at dette kunne åpnet for en mulighet for postbudene, som allikevel kjører i områdene, sånn at det kunne gitt noe mer inntekter til Posten?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-30:
Da vil jeg vri spørsmålet lite grann. Det er åpenbart at det er mange aviser – meningsbærende riksaviser og lokalaviser – som vil slite, med tanke på det bakteppet vi ser: den nye postloven. Den store debatten skal vi ta i neste runde, men ser ikke statsråden de store problemene mange av disse avisene står overfor, når vi vet at det er rundt 15 pst. av disse avisene som i dag blir båret rundt omkring til alle disse husstandene – av Posten?
Jon Gunnes (Venstre), 2019-04-30:
Jeg legger bort det for mitt eget, president! Det er ikke så langt, men det er i hvert fall viktig det som står der. Det er slik at endringen av postloven skal vi debattere senere i denne vårsesjonen, og vi har, som saksordføreren sa, ventet en stund på at den skulle bli lagt fram av statsråden. Den har nå kommet, og det er det som blir virkelig spennende. Men det ante meg at denne debatten ble et vorspiel før den debatten, og det har den blitt. Det er derfor jeg ville ta ordet. Nå diskuterer vi spørsmålet om å utrede tilleggstjenester som Posten skal ta seg av med markedsmessige prinsipper. Det er litt ulikt SV å legge fram et sånt forslag, men det var for å tjene penger til et godt formål, altså å opprettholde postombæringen like mye. Men hva skal man opprettholde? Hva skal man opprettholde når det nesten ikke sendes ut brev mer? Det er et klart signal fra Posten, som er eksperter på dette, om at det går bare enda mer nedover, og det aner oss at det kanskje ikke er mange år til det er postombæring bare én dag i uka. Det tar vi inn over oss. Vi synes ikke det er veldig bra, men sånn er nå situasjonen, og det fine med det, er at vi faktisk får brevene våre med én gang. Om de er sendt ut fra et offentlig kontor, fra en bank eller fra et forsikringsselskap, så får vi dem i dag tvert, med betalingsvarsel og sånne ting, gjennom internett. Så er det slik at det er en del andre tjenester som Posten har tatt på seg. Den ene er reklame – det er nesten sånn at Posten har levd av at det er det viktigste. Jeg sa til et postbud en dag at det er voldsomt til reklame du går og bærer på. Ja, men du må ikke ta fra meg det, for da mister jeg jobben min, sa han. De har faktisk vært de viktigste ombærerne av reklame, de har tatt seg betalt for det, og det er en tjeneste som Posten ofte har vunnet i enkelte områder. Det er også veldig bra med frimerkeprinsippet. Det er mange næringer som prøver å leve opp til det, altså lik tjeneste lik kostnad – det er akkurat det samme om du sender noe over gata til naboen, eller om du sender noe flere mil over hele landet. Det er bra at det gjennomføres, og det skal man jo fortsette med. Men avisombæringen, som mange har vært bekymret for – og det med rette – blir nå opprettholdt. Det blir altså en god avisombæring for de fleste, med to dager, i tillegg til lørdagsombæringen som er ekstra, fordi postloven ble forandret for noen år siden. Dette er litt å snakke om de tingene som kommer. Jeg skjønner ikke helt at vi skal blande oss inn i styrerommet til Posten når det gjelder hvilke oppgaver de skal ha utover det å levere post for å tjene penger. Det tror jeg faktisk de egner seg bedre til enn oss, slik at det ikke blir noen direktiver verken fra storting eller departementet om hvilke oppgaver de skal ha for å kunne tjene til ombæringen av post.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Det er ingenting gale i å innhente kunnskap. Men eg legg til grunn at selskapet, som er i ein krevjande omstillingsprosess, er dei som i størst grad er eigna til å hente kunnskap om kva slags alternative forretningsområde dei eventuelt ser for seg å gå inn i. Det ville ikkje hjelpe med eit offentleg utval når det er styret i selskapet som må gjere dei vurderingane. Det betyr at slike initiativ eventuelt må kome frå selskapet sjølv. Så vil eg – til avveksling frå det eg normalt gjer – gje litt honnør til det arbeidet som har vore gjort i det offentleg eigde Posten gjennom veldig mange år. Det er ei av dei mest vellykka omstillingane vi har sett i selskap i offentleg sektor, eigd av staten. Det har skjedd på vår vakt, det skjedde då Arbeidarpartiet og SV sat i regjering – ganske enkelt eit selskap eigd av det offentlege, som har klart å omstille seg, ikkje berre når det var marknadssvingingar, men når ein i realiteten opererte i ein marknad der botnen hadde falle ut. Eg er ikkje redd for kunnskap, men det er styret, som har klart ei viktig omstilling, som eventuelt må leie også det i det vidare arbeidet innanfor Posten.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Utgangspunktet for det statlege eigarskapet av Posten er nedfelt gjennom eigarskapsmeldinga, gjennom dei vedtektene som operasjonaliserer seg der. Posten er eit selskap som driv med post- og logistikkverksemd. Det driv dei med fordi det er det dei kan, fordi det er der dei har meint dei har marknadspotensialet sitt, og fordi dei har klart å omstille seg i den marknaden. Eg meiner at viss Posten skal endre seg for å kunne sjå på forretningsområde som grenser til den aktiviteten dei allereie har, er det vurderingar som styret sjølv kan gjere – det er styret som gjennomfører omstillingane i Posten. Viss dei meiner at dei kunne ha drive med aktivitet som ligg heilt på utsida, bør det forankrast gjennom eigarskapsmeldingane, som også gjeld for Posten. Eg meiner det er ein langt betre og ryddigare måte å handtere det på, enn innfallsmetoden, som SV openbert har vorte tilhengar av.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Jo, det ser eg, naturlegvis. Det er òg difor eg har justert forslaget etter at det var på høyring. For eksempel har lokalavisene peika på to klare forhold som måtte vere betre enn i det høyringsforslaget som opphavleg låg ute. Det eine var at viss ein skulle få til ei fornuftig avisdistribusjon, viss ein skulle bidra til mediemangfald, måtte ein ha avisutlevering på faste dagar, ikkje på rullerande. Deretter måtte ein ha ein distribusjon der ein kom fram til alle husstandar i eit fast rutemønster. Det har vi altså lagt fram eit forslag om, når vi har sagt at sjølv om vi skal ned i to og ein halv dag med omdeling, skal det vere tre faste dagar for avisutkøyring: tysdag, torsdag og laurdag kvar veke i ein fast struktur. Det varetek lokalavisene. Vi vil bruke 250 mill. kr i året på det i åra framover – viss dette forslaget går igjennom – for å bidra til mediemangfald og for å gje folk betre tilgang til lokalavisene sine. For openbert har …(presidenten avbryt) (presidenten avbryt)
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
I utgangspunktet har eg lagt vekt på dei høyringsinnspela som har kome. I tillegg til det har Kulturdepartementet – vi greier å jobbe på tvers av departementa i regjeringa – som også har jobba med ei mediemelding, hatt dialog med mediebedriftene sine organisasjonar, slik at vi har hatt både dei formelle høyringsrundane og dialog med dei. Det viktige for meg i dette var å vareta lokalavisene, som bidreg til mediemangfaldet. Det meiner vi at vi har funne ei løysing på, som foreinar det behovet vi har for å levere gode tenester til befolkninga på lokalaviser og å fortsetje den nødvendige omstillinga som no skjer i Posten, og som eg er glad for at også representanten Myrli gav uttrykk for forståing for frå Stortingets talarstol. Det gjer at vi klarar å både omstille Posten og levere gode avistenester til folk over heile landet. Og eg vil berre leggje til at det var det viktigaste for meg. Det var trass alt mediebedrifter som meinte det var godt nok med 90 pst. distribusjon.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Ja, det hadde vore praktisk mogleg å gjere, viss ein ville det. Det var ingen av avisene, heller, som føreslo det i høyringsrundane. Mediebedriftenes Landsforening, f.eks., som representerer ein del større regionaviser, føreslo at ein skulle ha fem dagar fast distribusjon i tillegg til den dagen vi allereie har, men då til 90 pst. av husstandane. Det meiner eg ville ha vore heilt uakseptabelt, å leggje opp til at 10 pst. av befolkninga ikkje fekk aviser i det heile. Derfor såg vi på eit alternativ som gjer at alle får eit likeverdig tilbod i heile landet, og så gjorde vi det basert på at vi då kjøper tysdag, torsdag og laurdag. Det kostar ca. 80 mill. kr, anslår vi, per dag, i året. Det betyr at det hadde kosta meir pengar å køyre ut langt færre aviser, fordi omtrent 70 pst. av avisene kjem ut tre dagar i veka eller færre. Så vi får ut mesteparten av avisene med å gjere det på denne måten, og så kan vi bruke pengane til andre viktige delar av velferdstenestene.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2019-04-30:
Svaret på det er nei. Det vert like gode posttenester i heile landet. Det vert den same frekvensen på utkøyring frå Posten. Det sikrar vi også ved at vi kjøper likeverdig utdeling av lokalaviser. Det gjer at der vi, staten, kjøper tenester fordi avisene sjølve ikkje kjøper eigendistribusjon, nemleg der det ikkje finst i dag, kjøper vi det likt i heile landet. Det er forskjellen på regjeringa sitt forslag og det forslaget som f.eks. Mediebedriftenes Landsforening hadde. Så svaret er enkelt og greitt nei. Vi sikrar likeverdige tenester, vi kjøper avisomdeling, og vi sørgjer for at Posten klarar ei nødvendig omstilling, som til sjuande og sist er det som avgjer om vi klarar å sikre flest mogleg av dei arbeidsplassane vi i dag har i Posten.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Torgeir Knag Fylkesnes, Karin Andersen, Audun Lysbakken og meg selv framsette et Dokument8-forslag om å komme ut av fraværsgrensens dødvinkel.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Vi har i dag lagt inn et løst forslag, hvor vi ber regjeringen redusere andelen midlertidige stillinger blant vitenskapelig ansatte til nivået for arbeidslivet for øvrig, og at man i samarbeid med sektoren utarbeider en forpliktende plan for hvordan dette målet skal nås. Vil ministeren kunne støtte et slikt forslag, eller mener ministeren fortsatt det hun sa på høringskonferansen tidligere i vinter, at dette er et ansvar institusjonene selv må ta?
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Det er tverrpolitisk enighet om – og Stortinget har vedtatt – at fagskoleutdanningen skal ligge på nivå over videregående opplæring, og at betegnelsen skal være «høyere yrkesfaglig utdanning». Komitémerknaden lyder: «Fagskolene må både synliggjøre seg selv, og bli synliggjort, som en godt integrert del av et helhetlig utdanningssystem og som et fullverdig og likeverdig alternativ til universitets- og høgskoleutdanning.» Den lyder videre «at god høyere yrkesfaglig utdanning er helt sentralt for å sikre arbeidskraften vi trenger for å klare omstillingen som norsk økonomi og arbeidsliv står i». For at dette ikke bare skal bli tomt snakk, hadde SV forventet at statsråden for høyere utdanning og forskning tok dette signalet fra Stortinget på alvor. Det ser det dessverre ikke ut som om hun gjør. Fagskolene er ikke nevnt i langtidsplanen for høyere utdanning og forskning, som nå skal vedtas. Dette stiller jeg meg svært undrende til og mener det er en aldri så liten skandale at vi har en minister for høyere utdanning som ikke vier fagskolenes rolle ett sekund i langtidsplanen for høyere utdanning og forskning. Fagskolene er heller ikke nevnt som en del av virkemiddelapparatet for å nå de prioriterte målene. Fagskolene tilbyr høyere yrkesfaglig utdanning og gir tilbud om korte, yrkesrettede utdanninger i nært samarbeid med arbeidslivet. Fagskolenes rolle må synliggjøres, og deres kompetanse må brukes for å nå målene i langtidsplanen. Deres bidrag er svært relevant, bl.a. for å øke forsknings- og utviklingsarbeidet for omstilling og fornyelse i næringslivet og i offentlig sektor, stimulere til økt samarbeid mellom offentlig sektor, næringslivet og forskningsinstituttene og legge til rette for høyere relevans i utdanningen og forskningen – tre sentrale målsettinger i regjeringens forslag til revidert langtidsplan. Fagskolene kan tilby skreddersydd etter- og videreutdanningstilbud til fagfolk som trenger det. SV vil fastholde at i tillegg til universitetene og høyskolene bør fagskolene også nevnes, og ha en nøkkelrolle – en nøkkelrolle, president – for å ruste arbeidstakerne for et arbeidsliv i kontinuerlig omstilling.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Etter dagens debatt er jeg dessverre ikke blitt beroliget med tanke på at universitetene og høyskolene skal bli en mer attraktiv karrierevei med en aktiv likestillingspolitikk og få redusert bruken av midlertidige ansettelser. Jeg er derfor svært kritisk til at regjeringen ikke tar et større ansvar for å redusere bruken av midlertidige stillinger i akademia, og savner offensive tiltak på dette området. Instituttene og nasjonale utdanningsmyndigheter har et felles – et felles – ansvar for å løse midlertidighetsproblematikken. Nå forventer jeg at regjeringen kommer på banen med en konkret plan til hva begge parter kan bidra med, og ikke lener seg tilbake og peker på hva sektoren selv kan gjøre.
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Min stemme ble ikke registrert!
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Jeg vil med dette legge fram et representantforslag på vegne av representantene Audun Lysbakken, Kari Elisabeth Kaski, Arne Nævra, Freddy André Øvstegård, Solfrid Lerbrekk, Petter Eide, Torgeir Knag Fylkesnes, Mona Fagerås, Sheida Sangtarash og meg selv om å stanse planene om sjødeponi i Repparfjorden og Førdefjorden. Dette er jo nesten 17 stortingsrepresentanter i minuttet, noe som tilsvarer det antallet lastebillass med gruveslam som skal dumpes i Repparfjorden. Og som om ikke det var nok, støtter også representanten Karin Andersen forslaget.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
Det er helt ok. Jeg vil også framsette et forslag på vegne av stortingsrepresentantene Karin Andersen, Arne Nævra, Audun Lysbakken, Kari Elisabeth Kaski og meg selv om mer effektiv bruk av strøm og støtte til husholdningene for å gjennomføre enøktiltak.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-19:
For å nå klimamålene og unngå de alvorligste konsekvensene av klimatrusselen må vi sørge for at de store pengene går til forskning og utdanning innenfor sektorer hvor vi kutter utslipp og skaper nye arbeidsplasser. Langtidsplanen for forskning og høyere utdanning tar i altfor liten grad inn over seg hvor enorm omstilling Norge står foran, når vi vet at inntektene fra petroleumssektoren vil falle dramatisk, og at verden må omstille energiforbruket sitt fra fossil til fornybar energi. Endrer vi ikke olje- og gasspolitikken vår, vil det være alvorlig for både nåværende og kommende generasjoner når klimaendringene allerede er i gang og setter stadig større spor rundt oss i hverdagen. Regjeringens plan for å finne mer olje- og gassressurser er derfor dypt uansvarlig. Vi har allerede funnet mer olje og gass enn vi kan svi av dersom vi skal klare å ha et levelig klima. Derfor må nye forskningsprosjekter handle om det vi trenger mer av, ikke det vi trenger mindre av. Det betyr at det er på høy tid å vri forskningsressursene fra petroleum og over på andre næringer, også for å utvikle nye arbeidsplasser og unngå stor arbeidsledighet når denne omstillingen kommer. Petroleumsnæringen har høy kompetanse, en kompetanse som kan bidra til å utvikle næringslivet i flere sektorer – en mer miljøvennlig maritim sektor, kompetanse innenfor helsesektoren og også andre områder. Derfor bør det legges langt mer ressurser inn i tiltak som kan bidra til kompetanseoverføring fra oljesektoren til andre sektorer og bygge på erfaringer fra prosjekter som Pumps & Pipes, hvor vi får teknologioverføring fra oljeindustrien til helsesektoren. Dersom de store pengene fortsatt skal gå til en sterkt statlig subsidiert petroleumsforskning, er det bekymringsfullt, og det bidrar ikke til den omstillingen vi alle vet at vi skal gjennom i løpet av de kommende årene. Det er ikke bare bekymringsfullt for miljøsituasjonen, men også for vår evne til å skape de arbeidsplassene og møte den omstillingen vi vet vi er nødt til.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
På vegne av stortingsrepresentantene Jonas Gahr Støre, Anette Trettebergstuen, Trond Giske, Elise Bjørnebekk-Waagen, Runar Sjåstad og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om en kvalitetsreform for det kommunale barnevernet.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2019-02-19:
Langsiktig og tilstrekkelig finansiering er avgjørende for at forskning og høyere utdanning skal utgjøre en forskjell når det gjelder å møte og løse kommende samfunnsutfordringer. I den første langtidsplanen ble det slått fast at de offentlige bevilgningene til FoU skulle tilsvare 1 pst. av BNP innen 2019–2020. Dette målet, som deles med EU og flere tidligere norske regjeringer, ble første gang innfridd i statsbudsjettet for 2016. FoU-utgiftene over statsbudsjettet er dermed høye i Norge sammenlignet med andre land. Indikatorrapporten som ble lagt fram i november 2018, viser at utgiftene til forskning i Norge totalt sett aldri har vært høyere. I 2017 antas de samlede FoU-utgiftene å utgjøre nærmere 70 mrd. kr. Det tilsvarer 2,11 pst. av BNP og gir en samlet realvekst på 8,5 pst. siden 2016. Regjeringen vil over tid øke den offentlige innsatsen til FoU utover 1 pst. av BNP i en omstillingsfase og særlig prioritere muliggjørende teknologier og forskning som bidrar til økt verdiskaping. Målet om at en samlet FoU-innsats i Norge skal utgjøre 3 pst. av bruttonasjonalprodukt innen 2030, opprettholdes. For at Norge skal nå 3-prosentmålet, må næringslivet øke sin FoU-innsats betydelig i forhold til dagens nivå. Det fordrer et mer forskningsbasert næringsliv og bedre samspill mellom akademia, næringsliv og offentlig sektor. Men det har vært en sterk FoU-vekst i næringslivet, og næringslivets FoU utgjør nå rundt 1 pst. av BNP. Jeg vil derfor understreke betydningen av at regjeringen fortsetter å satse på virkemidler som utløser næringslivets egen forskningsinnsats, som SkatteFUNN og Brukerstyrt innovasjonsarena. Tall fra SSB viser at særlig små og mellomstore bedrifter har hatt en vesentlig vekst i forskningsinnsatsen. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV slår inn åpne dører med sitt forslag om å inkludere små og mellomstore bedrifter i prioriteringene innen forskning, spesielt siden vi vet at 95 pst. av alle bedrifter i Norge har under 20 ansatte og kalles små og mellomstore bedrifter. Til tross for disse investeringene klager opposisjonen på for svak satsing på forskning, og vi minnes nok en gang om at den politiske hukommelsen er kort. Før Høyre forlot regjeringskontorene i 2005, ble det lagt fram en ambisiøs forskningsmelding med en like ambisiøs opptrappingsplan for forskning. Det første den rød-grønne regjeringen gjorde da de overtok, var å kutte den planlagte økningen i Forskningsfondet med 25 mrd. kr. Siden la de ned hele Forskningsfondet, et fond som på en forutsigbar måte sikret forskningsfinansiering år framover i tid. Som forsker husker jeg godt Djupedals hvileskjær i forskningsbevilgningene i 2007, eller som Akademikerne skrev i 2013: «Den rødgrønne regjeringen har hatt et svært lavt fokus på høyere utdanning og forskning.» Da må det være sårt å se at det satses så mye på forskning og høyere utdanning nå.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2019-02-19:
Komiteens medlemmer fra Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti mener det er viktig å prioritere forskning og høyere utdanning som fornyer, forbedrer og effektiviserer offentlig sektor, og som kan bidra til bedre og mer effektive tjenester og tiltak for befolkningen. Herunder er det sentralt at det legges til rette for mer forsknings- og behovsdrevet innovasjon i offentlig sektor. Regjeringen vil trappe opp bevilgningene til forskning og høyere utdanning som utvikler offentlig sektor. I perioden 2015–2018 ble denne prioriteringen fulgt opp med 213 mill. kr i økte bevilgninger, fordelt på forskning og økte bevilgninger til studieplasser med relevans for prioriteringen. I statsbudsjettet for 2019 er det vedtatt en rekke satsinger med relevans for fornyelse i offentlig sektor og bedre offentlige tjenester. Totalt følges dette opp med om lag 120 mill. kr i 2019. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV fremmer i dag følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen etablere et eget forskningsprogram for innovasjon og omstilling i offentlig sektor(…) (…) Jeg vil i den forbindelse vise til at Forskningsrådet har utviklet en strategi for innovasjon i offentlig sektor for perioden 2018–2023, som skal identifisere utfordringer og muligheter og legges til grunn for treffsikre virkemidler. Det lyses allerede ut midler til innovasjonsprosjekter under flere av Forskningsrådets program, og det er mange gode resultater å vise til. Forskningsrådet har et helhetlig ansvar for å utvikle forsknings- og innovasjonssystemet slik at forskningsmiljøene kan spille en større rolle for å utvikle en mer kunnskapsbasert og innovativ offentlig sektor. Jeg mener at Forskningsrådet er best egnet til å utvikle treffsikre virkemidler innenfor forskning og stiller meg derfor uforstående til at Stortinget skal ta initiativ til opprettelse av forskningsprogram, som er foreslått av komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV. Det er nok fristende å detaljstyre fra Stortinget helt ned på forskningsprogramnivå, men det betyr ikke at det er en god idé.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2019-02-19:
Komiteen er enig om at utdanning og formidling er sentrale deler av samfunnsoppdraget til institusjonene sammen med forskning og innovasjon. Det må være en tett kobling mellom forskning og høyere utdanning, og utdanningene bør kobles til forskning på alle nivåer. Komiteens medlemmer fra Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti viser til at kvalitet i utdanning nå har en egen opptrappingsplan i langtidsplanen. Vi stiller oss derfor uforstående til kritikken fra komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti når de savner tiltak for utdanning i langtidsplanen. Representanten Martin Henriksen etterlyser satsing på en forskningsbasert utdanning. Da må jeg be representanten sette seg inn i hva de ulike virkemidlene faktisk dekker. Jeg vil vise spesielt til styrking av Dikus kvalitetsprogrammer. Et av de viktigste tiltakene i stortingsmeldingen om kvalitet var opprettelsen av Dikus kvalitetsprogrammer, der ulike kvalitetsvirkemidler blir samlet, deriblant ordningen med Sentre for fremragende utdanning, såkalte SFU-er. I 2019-budsjettet styrkes SFU-ordningen med 25 mill. kr. SFU-ordningen innebærer en konsentrert, fokusert og langsiktig innsats for å stimulere til utvikling av undervisning og læringsmåter i høyere utdanning på bachelor- og mastergradsnivå. En viktig målsetting med SFU-ordningen er nettopp å stimulere til fremragende FoU-basert utdanning. Å hevde at det ikke satses på utdanning og forskningsbasert utdanning i langtidsplanen, medfører derfor ikke riktighet.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
Dette skal handle om fremragende forskningsmiljøer. OECD har framhevet at Norge må gjøre mer for å dyrke fram fremragende forskningsmiljøer. Hva vil statsråden gjøre når finansieringen av sentrene for fremragende forskning går ut etter ti år? Regjeringen har åpnet for at finansieringen av noen av dem kan forlenges, men har ennå ikke lansert noen varige løsninger på denne utfordringen, heller ikke i langtidsplanen, hvor fremragende forskning ikke engang er en tematisk satsing lenger. Arbeiderpartiet har forslag i sin strategi, og vi har hatt en interpellasjon for å få fortgang i denne saken, men regjeringen har ikke foreslått noen nye virkemidler som gir de aller beste forskerne gode nok muligheter til å skape ny kunnskap. Så hva vil statsråden svare Edvard Moser og andre som etterlyser handling for toppkvalitet?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
Studieplasser er blant de viktigste innsatsfaktorene i systemet for forskning i høyere utdanning, og OECD har løftet fram to typiske trekk for land med velutviklede systemer for forskning og innovasjon. Det første er at det investeres langsiktig i kunnskapsbasen, altså gjennom investering i menneskelige ressurser: utdanning, rekruttering, kapasitetsbygging og utstyr. Det andre er at landene styrker konkurranseevnen gjennom prioriterte satsinger for å møte store samfunnsutfordringer. Regjeringens utkast til langtidsplan beskriver samfunnsutfordringene greit, men den svikter når det gjelder prioriteringer og opptrappingsplaner, særlig gjelder det kunnskapsbasen utgjort av studieplasser og rekrutteringsstillinger. Hvorfor velger statsråden å gjøre kunnskapsinvesteringene kortsiktig og fragmentert i de årlige budsjettforhandlingene, istedenfor langsiktig og helhetlig og åpent i opptrappingsplaner i langtidsplanen?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-02-19:
God infrastruktur og tilrettelagte bygg er sentrale betingelser for kvalitet i forskning og utdanning, ja, vi kan si det så sterkt som regjeringen gjør selv i innledningen til langtidsplanen: «Bygg, utstyr og annen infrastruktur er grunnleggende innsatsfaktorer for å nå overordnede mål for forsknings- og utdanningspolitikken.» Behovet for nybygg, vedlikehold og oppgraderinger på universiteter og høyskoler er stort. Regjeringens forslag til langtidsplan serverer bare en liste over allerede igangsatte byggeprosjekter, til tross for at Stortinget har fattet et anmodningsvedtak om at planen skal ha en investeringsplan og en køordning for større bygge- og vedlikeholdsprosjekter. Hvorfor har ikke regjeringen levert med hensyn til det Stortinget har bedt om? Og mener ikke regjeringen at det trengs langsiktige rammer for grunnleggende innsatsfaktorer?