Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-18:
Da kontantstøtteordningen var ute på høring i forbindelse med innføringen i 1997, ble det varslet at den skulle evalueres helt fra starten. Dette arbeidet er gjort og ble lagt fram av regjeringen Stoltenberg. Arbeiderpartiregjeringen har gjort et grundig arbeid med evalueringen, og det man nå vet om konsekvensene på ulike felter av kontantstøtten, har ikke gjort at Arbeiderpartiet har endret sin motstand mot denne. Vi mener fortsatt at kontantstøtten bryter med grunnleggende trekk i den familiepolitikken som Arbeiderpartiet står for. Arbeiderpartiet har som målsetting i sin familiepolitikk å tilrettelegge for god omsorg for barna, samtidig som det skal bli lettere for foreldre å kombinere det å være foreldre med det å ivareta en jobb. Det er feil å basere en offentlig støtteordning på at man ikke benytter seg av et offentlig tilbud. Arbeiderpartiet ønsker fortsatt bedre permisjonsordninger med vekt på fedrenes rettigheter, og vi ønsker selvfølgelig en raskere barnehageutbygging enn det regjeringen Bondevik nå har signalisert. Vi vet at kontantstøtten har skapt usikkerhet ute i kommunene og nesten stoppet planlagte barnehageutbygginger. Med reduksjoner i foreldrebetalingen som alle partier ønsker, men med ulike tidsperspektiver, vil det selvfølgelig bli enda større etterspørsel etter barnehageplasser. Om da de foreldrene som i dag ikke gidder å søke på grunn av kampen om plasser, eller om flere av dem som mottar kontantstøtte, velger å søke plass, gjenstår å se. Men én ting er helt sikkert: Skal foreldre ha reell valgmulighet, så må tilbudet om barnehageplasser være til stede. Evalueringen forteller oss også at intensjonen om at foreldrene skulle få mer tid sammen med barna, ikke har hatt den virkningen som enkelte parti argumenterte for. Så lenge ordningen ikke er knyttet opp til at far eller mor skal være hjemme, får vi fortsatt ca. 15 minutter mer tid pr. dag til barna. Det er også bekymringsfullt at barn med minoritetsbakgrunn, som så absolutt trenger å være i barnehage, blir tatt ut for at foreldrene skal få disse pengene. Disse barna trenger å lære det norske språk så tidlig som mulig for senere å takle en tøff ungdomstid. Arbeiderpartiet mener at de nesten 3 milliarder kr som brukes til kontantstøtteordningen, burde vært brukt til andre og bedre tiltak rettet mot barn og ungdom. Kontantstøtten har ikke hatt noen god virkning med hensyn til arbeidet med likestilling. Det kan se ut som kontantstøtten bare virker inn på mødrenes atferd i forhold til arbeidslivet. Det viser seg at det i hovedsak er mødrene som er hjemme med barna. Med denne ordningen hadde man vel et håp om at også far skulle finne dette attraktivt, men kontantstøtten har ikke ført til at fedre med små barn arbeider mindre enn før. Kanskje er det for tidlig å konkludere med at bare mors atferd påvirkes av kontantstøtten, men det er viktig å være oppmerksom på dette, slik at likestillingsmålene ikke blir motarbeidet og kjønnsrollene sementert. Men det som har bekymret meg mest med innføringen av kontantstøtten, er problemene og konsekvensene for barn med spesielle behov. Heldigvis ser det ut som om de familiene som har størst behov for barnehageplass, fortsatt tar imot dette tilbudet fra barnevernet. Dette barnehagetilbudet er forebyggende barnevernsarbeid og helt nødvendig. Med denne evalueringen av kontantstøtten kan ikke vi i Arbeiderpartiet se at dette er en riktig måte å dele ut skattebetalernes penger på. Vi mener at det på et tidspunkt vil være riktig med endringer i dagens ordning, og vi vil selvfølgelig arbeide fram modeller for bedre måter å anvende disse pengene på som kommer barn, unge og foreldre til gode. Foreløpig tar vi til etterretning at det er flertall for kontantstøtteordningen i denne sal.