Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Norsk fiskerinæring har gjennom flere år opplevd en positiv utvikling. Eksportverdien øker år for år, lønnsomheten har bedret seg i store deler av flåten, markedsorienteringen i industrien har økt og ressurssituasjonen for de fleste bestander har vært forholdsvis god de siste årene. Havbruksnæringen har mangedoblet produksjonen i løpet av ti år, og framstår som en internasjonalt konkurransedyktig næring med store utviklingsmuligheter. I tillegg er næringsstøtten bygd ned gjennom de siste årene. Næringen har altså gjennomgått en svært positiv utvikling, og med en stadig økende etterspørsel etter nær sagt alle fiskeslag burde utsiktene framover være lyse. Likevel sliter også denne næringen på en del områder med sine problemer. Det er overkapasitet i de fleste flåtegrupper så vel som i industrien. Gjennomsnittsalderen på fiskeflåten er urovekkende høg, og det er betydelige rekrutteringsproblemer i deler av næringen. Ressurssituasjonen viser en til dels urovekkende utvikling. Det understreker behovet for forskning og internasjonalt samarbeid om ressurssituasjonen. I St.meld. nr. 51 for 1997-98 legges det til grunn at fiskeripolitikken skal legge til rette for en lønnsom utvikling av fiskerinæringen. En bærekraftig ressursforvaltning er en forutsetning for å oppnå dette. Gjennom markedsorientering og økt verdiskaping skal næringen bidra til gode arbeidsplasser og bosetting langs kysten. Fiskerinæringen er sterkt eksportavhengig, og med den store tilgangen på råstoff av høg kvalitet ligger det til rette for økt verdiskaping i næringen. Meldingen har da også sterkt fokusert på markedssituasjonen og markedsmulighetene. Vår langstrakte kyst gir en nærhet til fiskeressursene som representerer et konkurransefortrinn, der kystflåten i kombinasjon med småskala industri og desentraliserte mottaksanlegg langs kysten må utgjøre ryggraden i næringen. Dette betyr selvsagt ikke et enten-eller. Selvsagt må vi også ha en havgående flåte som bl.a. skal sikre stabilitet, og som skal ivareta forvaltningen av de store havområdene. Regjeringen viderefører prinsippet om at vi skal ha en fiskereid flåte, med visse dispensasjonsmuligheter i forhold til industriens behov, for å sikre stabile leveranser gjennom selv å eie fartøy. Komiteens flertall ønsker i motsetning til mindretallet ikke å åpne for generell adgang for industrien til å eie egne fartøy, og mener dette på sikt vil kunne føre til strukturendringer i næringen som ikke er tjenlige. Jeg vil gjerne understreke premissene fra flertallets side når det i innstillingen sies at det skal kunne gjøres unntak fra hovedregelen om at det er aktive fiskere som skal eie flåten når det er nødvendig for å bidra til livskraftige fiskerimiljø, opprettholde den geografiske fordelingen av fiskeløyver og øke verdiskapingen i samspillet mellom flåten og industrien på land. Jeg vil også si meg fornøyd med at et flertall i komiteen nå ønsker en evaluering av hvorvidt vertikalt integrerte enheter har bidratt til mer stabile arbeidsplasser og økt lønnsomhet. Tidligere statsråd Jan Henry T. Olsen la i et samarbeid med SND til rette for å etablere store vertikalt integrerte enheter der industrien skulle ha full kontroll fra bunn til munn, som det het. Det er all grunn til å stille spørsmålet om dette har bidratt på annen måte enn til en strukturendring med sterk eierkonsentrasjon, som etter min oppfatning er særdeles uheldig for næringen. Når fiskeindustrien og i neste omgang fiskerettighetene eies av stadig færre, skaper dette en uheldig maktkonsentrasjon som ikke tjener verken berørte lokalsamfunn eller nasjonen. Det skulle være nok å vise til den utviklingen vi har hatt innenfor oppdrettsnæringen, der vi har fått en svært omfattende eierkonsentrasjon, for nå i dag å oppleve at landets største oppdrettskonsern selges til utenlandske interessenter eller fusjoneres med utenlandske selskap. Dette er en måte å flagge ut gode oppdrettslokaliteter i næringen på som er uheldig, og som bør motvirkes, samtidig som myndighetene må bruke de virkemidler som er tilgjengelig, for å hindre en tilsvarende utvikling i tradisjonell fiskerinæring. Gjennomsnittsalderen på fiskeflåten er høg, og til tross for økt lønnsomhet er det nødvendig med særskilte tiltak for å bidra til at flåten kan fornyes. Komiteen har på dette grunnlag enstemmig sluttet seg til at det innenfor rammene av skattereformen fra 1992 må utvikles aktuelle skatte- og finansieringsordninger som kan stimulere til økt utskiftningstakt i flåten. Det vil i denne sammenheng være nødvendig med et nært samarbeid mellom næringen og skipsbyggingsindustrien, med tanke på å få fram framtidens fartøy der det legges vekt på behovet for å ta vare på og utnytte hele fisken. Det er også nødvendig å ha fokus på sikkerhet, på arbeidsmiljø, på miljø og på god ressursforvaltning i utformingen av fartøy.