trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-13:
En strategi med mer gratis barnehage og SFO er bra. Det er SVs politikk og rød-grønn politikk. Gratis aktivitet er bra. Det fjernet regjeringen i kulturskoletimen, noe av det første de gjorde. Men problemet med regjeringen er jo at hovedstrategien deres øker fattigdommen for de vanskeligstilte barna. Først gir man altså skattelette – 2 100 kr dagen til de aller rikeste, 700 000 kr i året. Men hvis en er uheldig og har en mor som er funksjonshemmet eller kronisk syk og har fått uføretrygd, en lav uføretrygd, har regjeringen gått målrettet på de familiene, som neppe får jobb i dagens arbeidsmarked, og tatt fra dem 2 450 kr hver måned, altså 29 000 kr i året. Det er masse penger! Da spør jeg statsråden: Blir det flere eller færre fattige barn av å ta penger fra de fattigste barnefamiliene der foreldrene ikke har mulighet til å komme i jobb?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2016-04-13:
Statsråd Ketil Solvik-Olsen er regjerende norgesmester i bompenger – 8,5 mrd. kr i 2014. Det blir spennende å se om en får et nytt napp i vandrepokalen når tallene for 2015 blir lagt fram. Men det som disse spørsmålene handler om, er at Vegdirektoratet har et IT-prosjekt som har havarert – kjørt i grøfta. Det ligger en regning på opp mot 200 mill. kr, og den har statsråden ønsket – og varslet – at skal bli sendt til norske bilister. Det er veldig viktig for legitimiteten til en bompengeordning at pengene går til å bygge vei og ikke til å finansiere IT-stunt i Vegdirektoratet, og det er ingen partier på Stortinget som tvinger statsråden til å sende regningen til bilistene. Så mitt spørsmål er: Vil statsråden ta regningen for det havarerte IT-prosjektet Grindgut?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-13:
Bompenger er en vel fungerende, alternativ finansiering for bygging av vei, og det er ingen grunn til å prioritere annerledes når det gjelder de offentlige midlene i forhold til bompenger. Men bompenger har også en annen funksjon, nemlig å finansiere kollektivtrafikk i de store byene. Det er store utfordringer, spesielt her i Oslo og Akershus, men også i byer som Stavanger, Bergen, Trondheim og andre steder. Bomringene har jo en annen funksjon også, de kan justeres i forhold til forurensning, rushtidsavgifter etc. Det er viktig. For det første: Er statsråden enig i at det er viktig å beholde bomringer rundt de store byene som en nødvendig finansiering av kollektivtrafikk og også for å regulere trafikken, og vil han sørge for at man lokalt har den fulle kontrollen på innretningen av disse?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-13:
Jeg har sterk nostalgi for OL-søknaden etter å ha hatt ansvaret for utarbeidelsen av den gjennom to år i Oslo. Jeg må med beskjedenhet si at det er den beste OL-søknaden som er laget noen gang – og også nøktern – og som kunne ha blitt levert IOC. Nå er det heldigvis sånn, og det har jo å gjøre med kvaliteten på den, at det er investeringer som gjøres. Oslo kommune gjør dette, man følger opp med et helt nødvendig hockeyanlegg på Jordal, og det er andre ting som kommer ut av den søknaden. Vi har ordninger, bl.a. inn mot nasjonalanlegg for idrett, og mitt spørsmål blir da: Er statsråden innstilt på å gå inn i innretningen på dem, og også med en økt satsing? For det finnes jo ulike prosjekter rundt i landet. Det er velodromen i Stavanger-området, og det er andre områder hvor man har behov. Spørsmålet er: Kan man ha en nasjonal strategi inn mot disse nasjonalanleggene, for å ta en større nasjonal rolle?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-13:
Spørsmålet er til kunnskapsministeren: «Ifølge opplæringsloven skal skoleledere ha pedagogisk kompetanse og 'nødvendige lederegenskaper'. Det finnes ingen formelle utdanningskrav utover dette. Det er opprettet rektorutdanninger flere steder i landet, med tilbud om videreutdanning i skoleledelse. Det er innført kompetansekrav til lærerne. Skoleledelsen har det overordnede faglige, pedagogiske og administrative ansvaret for elevene. Hva tenker statsråden om behovet for en opptrapping av skoleleder- og rektorutdanningene?»
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-13:
Jeg takker for svaret. Det var en god beskrivelse av situasjonen sånn som den er i dag, og av betydningen av skoleledelse. Det handler ikke bare om å tilby en rektorutdannelse, men like mye om hvordan den kompetansen tas i bruk. Jeg tolker svaret sånn at man gikk inn i problemstillingen om det er nødvendig å stille krav, men uten egentlig å ta et tydelig standpunkt. Så blir det videre spørsmålet til statsråden: Er det behov for å stille krav? Stiller man krav, må man i den andre enden kanskje måtte utvide med tilbud om utdanning.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-04-13:
Jeg takker for det svaret også. Jeg har stor respekt for at «kanskje» er et foreløpig svar – der er det en åpning – men jeg vil ta en litt annen vinkling. Vi har nå hatt den årlige rangeringen av videregående skoler, som viste ganske store forskjeller, og store geografiske forskjeller, i resultatene mellom de videregående skolene. Nå kjenner jeg best til Oslo, der jeg har jobbet tidligere. Jeg mener man har hatt gode forbedringer i resultatene i videregående skole, men mye handler om skoleledelse. Da blir mitt spørsmål: Har statsråden noen nasjonale tiltak rettet inn mot de regionene som trenger en ekstra innsats? Blant annet Finnmark skårer lavt på disse rangeringene. Man må ha mer innsats der man ser behov for det, en nasjonal innsats.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Jeg takker for spørsmålet. Jeg registrerer at Venstre nå har en oppladning til landsmøtet sitt, der det er viktige temaer som står på dagsordenen, både oppvekstmiljø og familie. Derfor er jeg veldig glad for å få dette spørsmålet. Og jeg er veldig glad for å kunne si at Venstre, Kristelig Folkeparti og regjeringen i fjor på denne tida lanserte en strategi mot barnefattigdom, den første i sitt slag, med 64 konkrete tiltak. Så er jeg, i likhet med representanten, bekymret over den utviklingen som vi ser, spesielt når det gjelder utviklingen av barnefattigdom i Norge. Jeg er redd at den utviklingen bare kommer til å øke, for vi vet at arbeid er det som er nøkkelen til å få redusert fattigdommen. Og vi vet at for første gang er minoritetsfamilier overrepresentert i disse statistikkene, og det er ikke minst fordi det tar lengre tid å få disse familiene ut i arbeid. Det viktigste er arbeid. Og så må vi ha tiltak som gjør at fattigdom ikke går i arv. Mange av de barna som jeg treffer, sier: Det er ikke jeg som er fattig, det er foreldrene mine. Derfor er det veldig viktig for meg som barneminister også å ha tiltak som gjør at disse barna opplever en hverdag der de ikke blir stigmatisert, der de ikke faller utenfor. Det er mange forslag som ligger i den tiltaksplanen som vi har satt i gang, med god hjelp av budsjettforliket med Venstre og Kristelig Folkeparti. Representanten tar opp overføringer til barnefamilier. Det er gode overføringer til barnefamiliene i dag, men det er også viktig at vi nå tar en pust i bakken og ser på om disse ordningene er målrettede nok mot de familiene som trenger det. Jeg registrerer at det ikke bare er Venstre, men også flere andre partier, som har en diskusjon om kontantstøtte og barnetrygd. Derfor er jeg glad for at jeg har fått satt ned et utvalg som skal vurdere og gå igjennom alle disse ordningene.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Som statsråd med ansvar for dette feltet forholder jeg meg til en regjeringsplattform og en samarbeidsavtale med Venstre og Kristelig Folkeparti, som er veldig tydelig på det som går på gratis kjernetid, som vi er veldig glade for at vi har fått en økning i. Flere familier har nå fått muligheten til gratis kjernetid i barnehage for barna sine. Jeg forholder meg også til samarbeidsavtalen, der det står at vi skal øke kontantstøtten, og regjeringen i samarbeid med samarbeidspartiene har økt kontantstøtten. Undersøkelser viser at bruken av kontantstøtte ikke har økt under denne regjeringen. Jeg har full forståelse for at det er viktig at partiene har en diskusjon, for sånn skal det være i det politiske miljø – vi skal kunne diskutere alle disse ordningene på et politisk nivå – men jeg må forholde meg til den regjeringsplattformen vi har, og den samarbeidsavtalen vi har med Venstre og Kristelig Folkeparti.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Hvis jeg skulle ha skrudd tida tilbake, skulle jeg ønsket at den forrige regjeringen hadde satset mer på tiltak som hadde ført til at flere barn hadde fått en bedre hverdag når de har en familie som har en lav inntekt. Jeg er stolt over denne regjeringen, som altså har, i samarbeid med Venstre og Kristelig Folkeparti, fått på plass strategien mot barnefattigdom, som skal hindre at det går i arv, og som har konkrete tiltak både når det gjelder gratis kjernetid i barnehagene, at flere får tilbud om fritidsaktiviteter ved den nasjonale tilskuddsordningen, at det er flere som får bostøtte – jeg kunne nevnt mange sånne forslag. Det er i hvert fall med på å gjøre hverdagen til disse barna enklere. Så er jeg enig med representanten i at det viktigste for å motvirke fattigdom er å få foreldrene i arbeid. Det er et arbeid som regjeringen tar på aller største alvor, men det blir en utfordring framover når vi vet at å få minoritetsfamilier ut i arbeid er vanskeligere og tar lengre tid.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
Når det gjelder SFO, ligger det under kunnskapsministeren. Uten at jeg skal si hva kunnskapsministeren holder på å jobbe med, blir alle anmodningsvedtak som kommer fra Stortinget, fulgt opp av den ministeren som har ansvar for det. Det er, som representanten sa, veldig godt at det forslaget har kommet inn. Et forsøk med gratis deltidsplass på SFO har nå faktisk blitt utvidet til flere kommuner, både Drammen, Stavanger og Trondheim og flere bydeler i Oslo. 20 mill. kr er satt av til dette arbeidet i dag. Jeg vil si at dette er noe som regjeringen må komme tilbake til i revidert, og som ligger under kunnskapsministerens ansvarsområde.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2016-04-13:
At foreldrene er i arbeid, er den viktigste faktoren for å unngå at barn vokser opp i fattige familier. Det at en har et trygt, stabilt og fleksibelt arbeidsmarked, er viktig for å nå det målet. Som barneminister er det mitt hovedanliggende å sikre at de barna som vokser opp i fattige familier, eller lavinntektsfamilier, faktisk får anledning til å kunne delta på fritidsaktiviteter, at en klarer å forebygge fattigdom, og ikke minst at en gjør det slik at disse barna klarer å fullføre både skole og utdanning, slik at ikke fattigdom går i arv. Det er mange forslag på dette området i strategien som regjeringen har fremmet. Så har jeg lyst til å si, i forhold til andre partier som har sagt de skal fjerne fattigdommen med et pennestrøk, at jeg er mer bekymret for at den utviklingen vi ser nå, kommer til å øke, for vi vet at vi har et vanskelig arbeidsmarked. Ikke minst gjelder det minoritetsfamilier, som har bruk for lengre tid før de kommer seg ut i arbeid, og det kan også gå ut over barna som lever i de familiene.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-13:
Mitt oppfølgingsspørsmål går til kulturministeren. Venstre er svært opptatt av kulturtilbudet for barn. Å erfare, skape uttrykk og utfoldelse gjennom musikk, tegning, form og farge og å få delta i idrett i forskjellige former og på forskjellige arenaer er noe alle barn må få mulighet til. Venstre vil at alle barn skal få drive med kultur og idrett ut fra egne forutsetninger, uavhengig av bakgrunn. Det må tilrettelegges for at alle barn tidlig skal få mulighet til å utvikle talentene sine i en bredde av kunst- og kulturuttrykk og idretter. Nettopp på disse arenaene er det at mange fra lavinntektsfamilier faller utenfor, og de med innvandrerbakgrunn mangler kanskje utstyr eller språk eller noen til å kjøre. Kulturskoletilbudet er populært, men per i dag er det ikke for alle. Noen steder er det lange køer, andre steder for høy egenbetaling, et tredje sted mangler lærerkrefter. Så mitt spørsmål er: Hvilke planer har statsråden for å sikre at alle barn får tilgang og lik mulighet til gode kulturtilbud?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-13:
«Vi har sett en stor økning i andelen psykiske plager og lidelser som stress, angst og depresjon blant unge, og spesielt jenter. Forebygging og tidlig oppdagelse av slike symptomer er viktig i et folkehelse- og samfunnsøkonomisk perspektiv. Klasserommet er en godt egnet arena for dette, og læreren vil kunne spille en sentral rolle. Hvordan vil den nye lærerutdanningen sette lærere i stand til å oppdage og håndtere psykiske og psykosomatiske plager og lidelser hos elever?»
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-13:
Jeg takker for svaret. Det er betryggende at man har et sterkt fokus på dette, og jeg håper også at praksisfeltet blir involvert, slik at de har anledning til å lære underveis, og ikke bare teori. Samhandlingen med andre aktører, nevnte statsråden i sitt svar. Vi er i en situasjon i 2016 hvor Norge faktisk går tom for helsesøstre. Vi har ikke anledning til å øke kapasiteten i særlig grad med det antallet som utdannes i dag. En rapport fra Helsedirektoratet viser at behovet kommer til å øke framover. I videregående skoler i Norge i dag jobber det totalt tre mannlige helsesøstre, og det viser at det er stor kjønnsulikhet. Det er stor søkning og få plasser. Det er stor rift om å få bli helsesøster. Det neste spørsmålet er da: Er statsråden villig til å øke antallet plasser for helsesøsterutdanningen og eventuelt kvotere inn flere menn?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2016-04-13:
Jeg takker for svaret. Det er klart en utfordring når det er mange aktører som skal ansette og også ta stilling til hvilket behov det er der ute, og høgskolesektoren har et ansvar for å følge opp i sine regioner. Så må jeg nok si at både helsesøsterutdanningen, kanskje sykepleierutdanningen også og til dels lærerutdanningen har fått leve både litt regionale liv og litt for seg sjøl uten kanskje altfor stor oppmerksomhet om behovet, og sykepleierutdanningen i Norge er veldig ulik, det er så sin sak. Et av Venstres forslag er bedre samarbeid mellom den såkalte PP-tjenesten og helsestasjonene og skolehelsetjenesten for å styrke samhandlingen og for å gi lærerne som står i klasserommet, mer støtte. I dag er dette noe fragmentert, og ikke alle skoler har tilgang på den kompetansen på egen skole, og det blir mye oppfølging for lærerne som må løpe imellom. Ser statsråden på det som en aktuell mulighet, et sterkere samarbeid mellom PPT og skolehelsetjenesten?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Jeg vil stille spørsmål til statsråd Solveig Horne. Arbeiderpartiet mener at kampen mot barnefattigdom må føres langs to spor. Det første og viktigste er en inkluderende arbeidslinje der folk har jobb for å kunne forsørge ungene sine. Spor to er målrettede, konkrete tiltak for de familiene som har ekstra behov for hjelp. Det første sporet svekker regjeringa ved å kutte i barnehager, øke barnehagekøene, kutte i tiltaksplasser – og grove kutt i overgangsstønaden. Det andre sporet er like svakt fra regjeringa – f.eks. forslaget om store kutt i barnetillegget, som vil ramme familier med stort behov. Heldigvis fikk opposisjonen hindret de verste kuttene som var foreslått fra Høyre og Fremskrittspartiet. Om statsråden som faktisk er ansvarlig for barnefattigdom, kunne skru tida ett eller to år tilbake, ville statsråden fortsatt ha foreslått kutt i overgangsstønaden og kutt i barnetillegget, eller innrømmer statsråden at regjeringas politikk skaper mer barnefattigdom?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-13:
Det er lenge til statsbudsjettet 2017 får effekt. Krisa i verftsindustrien er no. Den 1. desember i fjor vedtok Stortinget følgjande: «Stortinget ber regjeringen iverksette tiltak som sikrer at alle fylkeskommunale og kommunale ferger og hurtigbåter benytter lav- eller nullutslippsteknologi ved nye anbud og på ruter i egenregi.» Og: «Stortinget ber regjeringen ta initiativ til at nye fergeanbud utlyses så tidlig som mulig, uten å avslutte tidligere inngåtte kontrakter, for å sikre god tid til nybygging og utbedring av ferger og rutebåter.» Intensjonen med dette var klimatiltak, men også for å gi den utsette verftsindustrien ei hjelpande hand i ei krevjande tid. Og så ser vi ingen handling. Spørsmålet mitt er: Har Hans høyhet statsråden tenkt å vente til neste år med å kome i gang med fjorårets vedtak?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-13:
«Statsråden kom med følgende utsagn i Bergens Tidende 1. april 2016: 'Politikerne har lagt rammevilkårene for hvordan denne næringen skal vokse, og HI skal dele ambisjonene for de vedtakene.' 'HI skal legge til grunn at det er forsvarlig, og da må de lage modeller som gjør det forsvarlig å nå de målene.' Hvorfor ønsket ikke fiskeriministeren å trekke tilbake disse konkrete utsagnene i Bergens Tidende da temaet var til debatt i Stortinget 5. april?»
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-13:
Grunnen til at veldig mange på Stortinget reagerer på utsegnene til statsråden, er at dette er ei veldig alvorleg sak. Det vi snakkar om her, er ei enorm næring, og som statsråden sa tidlegare, er dette kanskje den aller viktigaste arenaen for verdiskaping i Noreg i åra som kjem. Det at ein har eit trygt og godt forskingsbelegg for dei avgjerdene ein skal ta, er heilt avgjerande. Viss ikkje er vi rett og slett ikkje profesjonelle. Viss ikkje har vi heller ikkje eit demokratisk land der vi har fri forsking. Eg vil takke for svaret på spørsmålet, og med godhjertet vil eg seie at statsråden har kanskje svart greitt på den første delen av utsegna, men det er den andre delen av utsegna statsråden i det heile ikkje går inn på: «HI skal legge til grunn at det er forsvarlig». Det er ambisjonsnivået, og da må dei lage modellar som gjer det forsvarleg å nå desse måla. Her snakkar vi om direkte innblanding i forskingsresultata. Kan statsråden her og no trekkje tilbake denne utsegna?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2016-04-13:
Det var eit rart svar. Stortinget har vedtatt at all vekst innanfor denne næringa sjølvsagt skal skje innanfor berekraftige rammer. Men det statsråden seier til Bergens Tidende, er at Havforskingsinstituttet skal leggje til grunn at denne veksten er forsvarleg, at dei som forskarar skal leggje til grunn at det er forsvarleg, og at dei til og med skal lage modellar som gjer at det er forsvarleg å nå dei måla. Etter denne utspørjinga har fiskeriministeren ikkje gått tilbake på denne utsegna, og ein kan spørje seg om det er rein stoltheit. I så fall står stoltheit i vegen for ei avklaring av Havforskingsinstituttets rolle framover. Eit siste spørsmål, berre for å sjå om det er litt tak i ønsket om fri forsking frå denne sektoren: Det skal opprettast eit råd for Havforskingsinstituttet. Fagmiljøa ønskjer at dette skal vere eit internasjonalt panel, som kan vere ein styrke for forskinga, men som også vil sørgje for ein uavhengigheit, bl.a. frå dei mistankane som vi har til fiskeriministeren. Vil dette bli eit internasjonalt råd, eller ikkje?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Mitt spørsmål går til kulturminister Linda Hofstad Helleland. Først vil jeg starte med å gi statsråden honnør for at hun har klart å lande en løsning som bidrar til mer åpenhet rundt pengebruken hos idretten, samtidig som hun nå tydelig har slått fast at breddeidretten og frivilligheten lokalt skal skjermes og ikke bli utsatt for mer byråkrati og rapportering. Det er bra, og det støttes. Men jeg er også opptatt av hvordan regjeringen bruker pengene sine. Er det noe breddeidretten og frivilligheten landet rundt virkelig lider under, så er det etterslepet på oppussing og bygging av idrettsanlegg. Hvis bygda mangler hall, så blir det ikke noe håndballmiljø. Hvis det ikke finnes skøytebaner, ja så blir det ikke noe hockeylag. Så enkelt og så vanskelig er det. Anlegg for rundt 2,4 mrd. kr er godkjent og venter på penger. Arbeiderpartiet har brakt idretten inn på statsbudsjettet og startet med å kutte etterslepet med 400 mill. kr i fjor, som en start på en femårig plan. I regjeringens 2016-budsjett var det ikke satt av en krone til idrettsanlegg. Idretten landet rundt var ikke bare skuffet, men også overrasket, for det har ikke manglet på løfter. Da denne regjeringen sa nei til et nytt vinter-OL, skulle det i stedet komme et løft for norsk idrett. Det har ikke skjedd. Idretten har ikke fått en krone over statsbudsjettet, slik representanter for regjeringen skapte forventninger om. Tvert imot har denne regjeringen prioritert skattekutt framfor idrett til barn og unge. Synes statsråden det er greit å love breddeidretten over hele landet opprusting og bygging av anlegg, for så ikke å levere?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Statsråden har tidligere i denne spørretimen vist at hun ikke forstår spillpolitikken, og hun forstår tydeligvis heller ikke hvilke pengesekker hun her holder seg med, når hun sier at idretten har fått en opptrapping. Det er spillemidlene, altså overskuddet fra Norsk Tipping, som har økt. Det er penger enhver regjering ville hatt. Det som er spørsmålet mitt, er det som handler om regjeringens unnskyldning for å si nei til et nytt vinter-OL. Det ble sagt at man sa nei til et nytt vinter-OL fordi man ville satse på breddeidrett over hele landet. Finansminister Siv Jensen sa følgende da hun tok standpunkt: «For meg handler ikke dette om å si nei til et OL i Oslo. For oss handler det om å si ja til store infrastrukturprosjekter, idrettsanlegg, styrking av barne- ungdoms og breddeidrett(…) i hele landet.» (…) Når jeg ikke kan vise til noe vedtak, er jo det nettopp hele poenget, for Høyre og regjeringen har jo ikke levert på det løftet de ga til idretten. Det har Arbeiderpartiet gjort. Vi begynte med en opptrappingsplan over fem år, 400 mill. kr i fjorårets budsjett. Regjeringen har ikke bevilget én krone over statsbudsjettet til idretten. Innrømmer statsråden at dette var en bløff?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
«Statsminister Erna Solberg er leder av regjeringens forskningsutvalg. Er de meningene om forskning på oppdrettsnæringen generelt og de krav til Havforskningsinstituttets forskning spesielt som fiskeriministeren har gitt uttrykk for i media, i tråd med regjeringens kunnskaps- og forskningspolitikk?»
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Jeg forstår at overgangen fra å være opposisjonspolitiker til å bli statsråd kan være tøff, men evnen til å rette opp problematiske signaler når man har skapt usikkerhet rundt regjeringas politikk, følger åpenbart ikke automatisk med statsrådstittelen. Fiskeriministeren, som er øverste sjef for Havforskningsinstituttet, uttalte at HI skal være næringsvennlig, og at det skal dele regjeringas ambisjoner for vekst. Det er en problematisk uttalelse; den skapte sterke reaksjoner. Regjeringas utfordring er at fiskeriministeren ikke har trukket tilbake et komma i sine uttalelser. Tvert imot valgte han å gjenta dem, selv etter massiv kritikk. Forskning kan være næringsrettet, den kan ikke være, og bør ikke være, næringsvennlig. Den kan i hvert fall ikke være både fri og uavhengig, som kunnskapsministeren nå viser til, og samtidig næringsvennlig. Så spørsmålet er: Er det kunnskapsministerens syn på forskningspolitikken eller er det fiskeriministerens syn som nå skal gjelde overfor HI og andre forskningsinstitutter?
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-04-13:
Jeg setter pris på kunnskapsministerens holdning i dette spørsmålet. Utfordringa er at fiskeriministeren selv har skapt usikkerhet. Vi har alle fått med oss kritikken fra både Forskerforbundet og rektorene på store, tunge institusjoner som Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen da fiskeriministeren uttalte at Havforskningsinstituttet skulle være næringsvennlig og dele regjeringas ambisjoner for vekst. Det er et oppsiktsvekkende syn på forskning og på disse institusjonenes uavhengighet. Problemet med fiskeriministerens uttalelser er at det potensielt sett svekker troverdigheten og legitimiteten til Havforskningsinstituttet og framtidige rapporter som måtte komme derfra, at man nå kanskje tolker det i et annet lys etter fiskeriministerens uttalelser, som han altså står fast på, til tross for kunnskapsministerens forsikringer. Derfor vil jeg spørre kunnskapsministeren: Er det sånn at en statsråd i regjeringa Solberg etter forskningsministerens eget syn kan uttale at forskning eller institusjoner skal være næringsvennlige og dele regjeringas ambisjoner for vekst?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Vi har i den senere tid hatt debatt og oppslag i media knyttet til forskningens uavhengighet, og jeg synes det er bra at bl.a. representanter for akademia reiser denne diskusjonen. Det gir oss også mulighet til å gjenta regjeringens politikk. Det har jeg understreket flere ganger de siste dagene, og jeg gjør det igjen her. Det er regjeringens politikk at forskningen ikke skal styres politisk. Forskningen må være faglig uavhengig for å ha verdi. Det er helt grunnleggende for samfunnets tillit til forskning, forskere og forskningsresultater at vi hegner om forskningens uavhengighet, og at resultater ikke sensureres av oppdragsgiver eller myndigheter. Det er også viktig at forskningsresultater etterprøves og verifiseres, men det er helt avgjørende at vi respekterer prinsippet om forskningens uavhengighet og akademisk frihet for å bevare tilliten til forskningens resultater. At dette prinsippet gjelder, har også fiskeriminister Per Sandberg presisert, bl.a. i Aftenposten 2. april. Det bør derfor ikke herske noen tvil om regjeringens politikk på dette området. Det er viktig at det forskes på problemstillinger som er knyttet til utvikling av oppdrettsnæringen. Norge er generelt en liten forskningsnasjon i global målestokk, men vi er en betydelig bidragsyter innenfor fiskeri- og havbruksforskningen. Denne posisjonen er det viktig at vi tar godt vare på og utvikler videre. Det gjør vi gjennom å sikre at forskningen også fremover er faglig uavhengig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Jeg tror det er viktig at vi holder oss til det som er kjernen i dette. Det er ikke en diskusjon om ordvalg, men om hvilket prinsipp som skal ligge til grunn for forskningen. Og her er det ingen uenighet mellom fiskeriministeren og meg. Det er heller ingen uenighet mellom fiskeriministeren og statsministeren. Forskningen skal ikke styres. Hvis forskningsresultatene skal ha noen verdi, må forskningen være faglig uavhengig. Det er selvfølgelig legitimt og riktig at vi har noen prioriteringer i forskningspolitikken, det stiller hele Stortinget seg bak, at vi f.eks. sier at vi skal forske på klimateknologi, eller at hav er et viktig område for forskningen. Men det betyr ikke at politikere eller andre deler av det offentlige skal gripe inn i hvordan forskningen utføres. Forskningsresultater må styres av én ting, og kun én ting, og det er søken etter hva som er sannheten, hva fakta og bevisene sier.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Jeg skal ikke bevege meg inn på tolkninger av hva andre statsråder har sagt, jeg skal rett og slett slå fast veldig enkelt at når man har sagt noe – det har fiskeriministeren gjort – som kan forstås også som om man ønsker å styre forskningen på en eller annen måte, er det helt avgjørende at man raskt klart og tydelig sier hva som er regjeringens politikk, og hva som ligger til grunn for forskningen. Derfor har fiskeriministeren også flere ganger sagt at han aldri har ment – og heller ikke mener eller kommer til å mene – at dette innebærer at forskningens faglighet skal styres politisk. Så tilbake til mitt hovedsvar, som er at det er ingen uenighet mellom meg og fiskeriministeren eller mellom statsministeren og fiskeriministeren når det gjelder det at forskningen skal være faglig uavhengig. Det handler om kjernen i forskningens troverdighet. Hvis man ønsker noe annet, må man gå til et PR-byrå eller lage seg en bestillingsrapport som viser den konklusjonen man ønsker. Det har ingenting med vitenskap å gjøre, og det er ikke bare et soleklart utgangspunkt, det er det regjeringens politikk bygger på, og det er også det fiskeriministeren sier.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Representanten Nybø spør meg om jeg er bekymret for konsekvensene av mangel på spesialpedagoger fremover. Det enkle svaret på det kunne vært ja, fordi en kunnskapsminister alltid vil være bekymret dersom det er mangel på kompetanse i samfunnet, og særlig innenfor skole. Det er imidlertid noen premisser i spørsmålet om den nye grunnskolelærerutdanningen som ikke er riktige, og da blir heller ikke svaret så enkelt. Det blir ikke færre muligheter til å tilegne seg kunnskap og kompetanse i pedagogikk og spesialpedagogikk i den nye masterutdanningen. Master i spesialpedagogikk gis i dag som egne utdanninger. Det er ikke mulig å utdanne seg til spesialpedagog verken i dagens grunnskolelærerutdanninger eller innenfor det forslaget vi har sendt til høring. Forslaget betyr derfor ikke i seg selv at vi får redusert tilgang på spesialpedagoger. I dag er det slik at etter at man har tatt grunnskolelærerutdanning, kan man ta en master i spesialpedagogikk. Tilsvarende vil være tilfellet med ny femårig masterutdanning for lærere. Problemstillingen – grunnen til at dette kommer opp – er jo at det vil bli et år lenger, og at man da vil måtte ta en master på toppen av en master. Med vårt forslag vil det også være mulig fortsatt å velge 30 studiepoeng i et skolerettet fag, og her kan spesialpedagogiske emner være et alternativ. På dette punktet viderefører vi dagens grunnskolelærerutdanning. Et viktig nytt element i den nye grunnskolelærerutdanningen er masteroppgaven. Selv om disse skal være innenfor undervisningsfag, vil det også her være god anledning til å inkludere spesialpedagogiske temaer og kunnskap i oppgavene. De nye utdanningene må bruke elementer fra de ulike fagene, fra didaktikk, pedagogikk og spesialpedagogikk, slik at studentene får det læringsutbyttet de skal. Så skal vi sette oss betydelig høyere ambisjoner for den nye lærerutdanningen. Studentene skal møte høyere forventninger, og de skal lære mer. Det vil også gjelde for de spesialpedagogiske delene av utdanningen. Kort oppsummert mener jeg derfor at forslaget vårt ikke reduserer tilgangen på personer med master i spesialpedagogikk. Kandidater fra grunnskolelærerutdanningene som ønsker det, vil komme ut med mer spesialpedagogisk kompetanse. Erfaringene tyder også på at mange studenter ønsker å inkludere denne typen kompetanse i sin utdanning. Så må det også sies at forslaget til nye rammeplaner har vært på høring nå, og vi vil bruke de høringsinnspillene vi har fått, og vurdere hvordan vi kan gjøre rammeplanen enda bedre. Når det gjelder oppfølging av Ludvigsen-utvalget, er det ikke helt klart for meg hva representanten sikter til. Det kan være et svar på et spørsmål jeg fikk hos Pedagogstudentene, som jeg gjestet forrige uke, hvor jeg sa det motsatte. Jeg sa riktignok at Ludvigsen-utvalget kommer etter at vi har startet arbeidet med vår stortingsmelding, men at det også har vært et av grunnlagsdokumentene som rammeplanutvalget har jobbet ut fra.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Hele poenget med en høring er jo nettopp å få innspill og få debatt. Det betyr også at vi kommer til å se på de høringsinnspillene vi får, bl.a. knyttet til master i spesialpedagogikk. Det er allikevel viktig å sortere, for i dagens grunnskolelærerutdanning kan man ikke spesialisere seg innenfor spesialpedagogikk – det er en master man tar på toppen av det. Fordelen med ikke å ha en spesialpedagogisk master, men ha det på toppen, er at da får man både full undervisningskompetanse og spesialpedagogikk på toppen. Så skjønner jeg at problemstillingen dukker opp, fordi den nye masterutdanningen da vil bli en masterutdanning, og dette vil øke den med et år. Samtidig er det heller ikke uproblematisk at man skal få spesialpedagogisk utdanning, men kutte ned utdannelsen med ett år. I dag er det jo seks år, fire år GLU og så to år med master, mens det da vil bli fem år. Så vil jeg også holde fast på at det viktigste løftet med den nye masterutdanningen er knyttet til undervisningsfagene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Takk for oppfølgingsspørsmål. Jeg tror igjen at det er viktig å skille, for vi trenger også spesialpedagoger fremover, for all del. I dag ansettes det spesialpedagoger, og det vil også bli ansatt spesialpedagoger fremover. Men det aller viktigste er at alle lærere som utdannes, har en mulighet til å se og i hvert fall ha en slags grunnleggende verktøykasse for å kunne følge opp f.eks. elever med lese- og skrivevansker. Litt anekdotisk, men likevel: Jeg har møtt lærere som sier at i deres lærerutdanning var dysleksi – lese- og skrivevansker – og dyskalkuli knapt berørt. En av de tingene som rammeplanutvalgets innstilling, som da er sendt ut på høring, er opptatt av, er at det skal tydeligere inn i lærerutdanningen for alle, og at lærerne skal få en bedre verktøykasse for å kunne håndtere disse elevene. Så betyr det også at en del av disse elevene vil måtte få spesialoppfølging i tillegg til ordinær undervisning, men jeg mener at dette skal ivaretas bedre i den nye lærerutdanningen enn i dag.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Jeg er enig i det jeg oppfatter som representanten Kjenseths utgangspunkt. Høy kvalitet i skolen er kanskje det viktigste myndighetene kan bidra til, både for å sikre hver enkelt et godt utgangspunkt i livet og for å sikre at alle på sikt kan bidra til samfunnet på en god måte. En viktig del av dette handler om hvordan lærere kan oppdage psykiske plager og samarbeide med andre aktører for å håndtere det. Lærerutdanningene må legge et godt grunnlag for lærernes kompetanse på dette området. I vårt forslag til rammeplan er dette først og fremst ivaretatt gjennom det som kalles læringsutbyttebeskrivelser. Dette er krav til hva kandidatene skal kunne når de er ferdige med utdanningene. For eksempel skal de ha kunnskap om barn i vanskelige livssituasjoner, herunder kunnskap om vold og seksuelle overgrep mot barn, barns rettigheter i et nasjonalt og internasjonalt perspektiv og om hvordan skolen i samarbeid med foresatte og eksterne instanser kan ivareta barn med særlige behov. De skal også kunne identifisere særskilte behov hos barn, herunder identifisere tegn på vold eller seksuelle overgrep, og på bakgrunn av faglige vurderinger skal kandidaten raskt kunne iverksette nødvendige tiltak, gjerne i samarbeid med andre instanser. De skal på faglig grunnlag kunne ta ansvar for å utvikle og lede inkluderende, kreative, trygge og helsefremmende læringsmiljøer, der opplæringen tilpasses ulike elevers behov. Jeg mener dette setter tydelige krav til lærerutdanningene. Mitt utgangspunkt er samtidig at vi fra sentrale myndigheter bør unngå å detaljstyre utdanningene for mye. Vi har derfor gitt Nasjonalt råd for lærerutdanning i oppdrag å lage utfyllende retningslinjer. Her samarbeider utdanningene med andre aktører for å utvikle utdanningene videre. Forslag til rammeplaner har vært på høring, med frist 1. april, og vi går nå igjennom godt over 100 innspill og skal bruke dem godt for å vurdere hvordan vi kan lage rammeplanene enda bedre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Det vil sannsynligvis bli enda større rift fordi de fire samarbeidspartiene har satset tungt på helsesøstertjenesten og skolehelsesøstertjenesten, både gjennom midler til kommunene med forventning om at det skal gå til dette, og gjennom øremerkede midler nå i siste budsjettforlik. Vi ser allerede at det fører til at flere helsesøstre blir ansatt. Så er det to, dessverre, litt mer generelle svar på dette med studieplasser. Det første er at vi til enhver tid må vurdere om vi skal gi ekstra plasser til noen studier som vi har ekstra stort behov for, men det er også verdt å være klar over at der er det mange ønsker fra flere. Det andre og minst like viktige prinsippet i det høyere utdanningssystemet er at institusjonene har stor autonomi, selvstyre, og ikke minst Venstre er opptatt av det. Det betyr også at noe av det ansvaret som påligger dem, er å svare på endrede rammebetingelser der ute, og ser man at behovet øker, så må man selv se gjennom sin portefølje og se om det er studier man skal opprette flere plasser på, og så får man heller da prioritere ned noe annet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Jeg har, tror jeg, aldri i løpet av mine år som folkevalgt møtt et område hvor jeg ikke mener at bedre samhandling, samarbeid eller dialog mellom forskjellige deler av det offentlige er en veldig god idé. Det har vært en omlegging av Statped, som forrige regjering satte i gang, som bl.a. har som siktemål at Statped tydeligere skal jobbe sammen med skoleeier for å kunne gi et bedre tilbud på den måten. Vi vurderer også nå om Statped klarere skal få et ansvar for å jobbe systemrettet. Det vil også innebære at man i hvert fall potensielt skal ha tettere samarbeid med andre deler av det offentlige. Og så tror jeg at her, som på veldig mange andre områder, er det store forskjeller mellom kommunene. Noen har satt dette på dagsordenen og får det til, og da må vi klare å lære av dem som har fått det til og gjør det bra.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Det er riktig at man med en femårig grunnskolelærerutdanning kan risikere å måtte ta en master i pedagogikk eller spesialpedagogikk for å være kvalifisert til opptak til et ph.d.-program i pedagogikk, f.eks. på NTNU, etter dagens opptakskriterier. Men da er det viktig å være klar over at de forskjellige ph.d.-programmene selv bestemmer opptakskriteriene og vurderer og tilpasser disse i forhold til hva som skjer i de lavere trinnene. Som jeg nevnte, er det på Universitetet i Agder en femårig grunnskolelærerutdanning. Den regnes som en av flere aktuelle mastere som gjør søker kvalifisert til å søke opptak på ph.d.-programmet i spesialisering i pedagogikk. For å avslutte vil jeg igjen si at høringsrunden var ferdig 1. april. Jeg svarer jo på hvorfor vi har sendt ut slik vi har gjort, men det er også naturlig, når vi får mange innspill, at vi vurderer dem grundig og ser om det er noe vi skal gjøre endringer på. Det er fortsatt åpent for det, men ingen garantier, selvfølgelig.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Som jeg også sa i hovedsvaret mitt: Det er viktig å understreke at både med strukturreformen i høyere utdanning og med den nye masterutdanningen er undervisere på lærerutdanningen ikke bare spesialister med f.eks. en doktorgrad i pedagogikk. Det kan også være doktorgrader, fordypning innenfor andre fagområder, og den nye lærerutdanningen må balansere fagkunnskapen, didaktikken og pedagogikken på en god måte. Og alle tre må trekkes inn, alle tre fagmiljøene – eller, det blir jo flere egentlig, for fagmiljøene er selvfølgelig matematikk, norsk etc. etc. Men alle fagmiljøene må altså trekkes inn for å få en godt kvalifisert lærerutdanning. Men som sagt ser vi også på de problemstillingene som vi har fått innspill på i forbindelse med oppsummeringen av høringen, og så vil vi lande en konklusjon til slutt. Men vi skal fortsatt ha god rekruttering til lærerutdanningene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Opptrappingen av skoleleder- og rektorutdanningen kan forstås på ulike måter. Det kan innebære en økning i antall plasser, at studiets omfang utvides, eller til og med at vi stiller krav om at ledere i skolen har denne utdanningen. Vurderingen av disse alternativene må bygge på det vi vet om betydningen av skoleleders kompetanse for at elevene skal lære mer, og på erfaringene vi har med rektorutdanningen. Forskning viser at en velfungerende og engasjert skoleledelse har stor betydning for hvordan samarbeidet mellom lærerne fungerer, og for god pedagogisk praksis. Videre vet vi at skoleledelse har stor innvirkning på elevenes læring og læringsmiljø. Vi ser også at god skoleledelse er avgjørende for at statlige satsinger skal gi best mulig effekt i skolen. Gjennom lærerløftet har regjeringen satt i gang en omfattende satsing på lærernes kompetanse. For at denne innsatsen skal kunne påvirke det som skjer i klasserommet, og gi best mulig læring for den enkelte elev, er vi avhengig av høy kvalitet på den pedagogiske og administrative ledelsen i skolene. Nettopp fordi skoleledelse er viktig og avgjørende for elevenes læring, har denne regjeringen videreført rektorutdanningen i fem nye år fra 2015. I tillegg til de om lag 2 800 som allerede har deltatt, var det 500 som startet opp i høst. Så 500 nye rektorer og andre ledere i skolen får hvert år muligheten til å videreutvikle og bygge på kompetansen sin. Rektorutdanningen får gode tilbakemeldinger, og evalueringen av tiltaket viser at det er grunn til å hevde at økt lederkompetanse har bidratt til å styrke kvaliteten ved mange norske skoler. Men så tilbake til spørsmålet om behovet for en opptrapping av skoleleder- og rektorutdanningen. Jeg er ikke sikker på at det å øke antallet plasser er det mest treffsikre tiltaket. Det er flere utfordringer jeg mener vi må tenke mer på. En utfordring er at selv om skoleeier har ansvaret for at skoleleder har relevant og riktig kompetanse, er det likevel mange kommuner som ikke prioriterer rektorutdanning. Da må vi diskutere hva som skal til for at flere ser viktigheten av god skoleledelse. En annen utfordring er at rektorenes kompetansebehov kan variere. Mange har allerede formell utdanning i organisasjon og ledelse og vil ikke ha behov for alt det en rektorutdanning inneholder. Selv om innholdet i rektorutdanningen treffer godt, vil de fleste også ha behov for å friske opp kunnskap og ferdigheter med jevne mellomrom. De siste årene har rektorer som fullfører rektorutdanning, fått tilbud om fortsatt å dele sine erfaringer og lære av andre i regi av Utdanningsdirektoratet. Dette er et tiltak som vi burde bygge videre på. Jeg har varslet en stortingsmelding om skoleeierskap og skoleutvikling i 2017. Her vil jeg bl.a. vurdere hvilke krav og forventninger vi skal stille til skoleledere og skolelederes kompetanse, og hvordan vi gjennom statlige kompetansetiltak kan bidra til at de får mulighet til å tilegne seg den kompetansen de trenger for å sørge for god kvalitet i opplæringen av hver enkelt elev.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Ja, det er krav til skoleledere i dag, bare så det er sagt. Men spørsmålet er: Burde vi ha krav knyttet til den skoleleder- og rektorutdanningen som vi har? Svaret er «kanskje». Dette er en av problemstillingene vi kommer tilbake til Stortinget med tidlig i 2017. Utgangspunktet for denne regjeringen og dette flertallet er at kompetanse nær sagt alltid er en god idé, at påfyll av kompetanse nær sagt alltid er en god idé. Samtidig pågår det diskusjoner om det f.eks. skal det gjelde for nye rektorer eller for alle. Rektorprogrammet er ikke nødvendigvis skreddersydd for den enkelte. Det kan jo hende at rektorer har f.eks. organisasjonserfaring eller erfaring fra organisasjonsledelse, og at det dermed må gjøres justeringer med utgangspunkt i det. Det jeg kan slå fast, er at rektor- og skolelederprogrammet er veldig bra. Vi har fortsatt med det. Jeg ser heller ikke for meg at det skal bli borte i fremtiden. Jeg er mer enn åpen for diskusjon om det skal utvides eller …(presidenten klubber.) (presidenten klubber.)
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
En liten presisering: Vi har bestilt en forskningsrapport, ikke en årlig rangering. Hele poenget med denne forskningsrapporten er nettopp at den ikke bare ser på skolens resultater, men den kontrollerer for hva elevene hadde med seg da de kom inn. Det betyr at det forskningsrapporten viser, for å si det veldig enkelt, gitt elevenes utgangspunkt, er hvem, basert på det man sjekker, som er best til å løfte elevene. Jeg har vært veldig klar på at jeg mener at statens virkemiddelapparat i større grad må rettes inn mot de kommunene og de fylkene som trenger ekstra støtte, de som har vedvarende svake skoleresultater over tid. Dette blir en av pålene i stortingsmeldingen som vil komme i 2017, og som forhåpentligvis kan få støtte, i det minste blant samarbeidspartiene, og særlig hvis Venstre også er opptatt av å rette mer av innsatsen inn mot dem som trenger det mest.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Samarbeidspartiene og regjeringen har gjort mye for å bekjempe mobbing, men vi må – og vi skal – gjøre mer. Et godt læringsmiljø, der elevene føler seg trygge og er ivaretatt, er en forutsetning for trivsel og læring, men dessverre viser det seg i flere saker, nettopp som representanten Farstad beskriver, at krevende utfordringer i læringsmiljøer ikke håndteres på en god måte. I opplæringsloven er det helt riktig ingen konkrete krav til skoleleders kompetanse til å lede skolens arbeid for å utvikle læringsmiljøer og forebygge og håndtere mobbing. Jeg synes heller ikke det er naturlig at loven spesifiserer kompetansekravene til skoleledere på et slikt detaljnivå. Men det er åpenbart at ledelsen har ansvar for læringsmiljøet på skolen. Det innebærer både å ha god informasjon om hvordan elevene opplever skolen, lede skolens forebyggende arbeid og håndtere eventuelle mobbesaker når de oppstår. På denne bakgrunnen er kompetanse til å utvikle skolens læringsmiljø en del av innholdet i den statlig finansierte skolelederutdanningen. I rammeverket for utdanningen, som er fastsatt av direktoratet, står det at utdanningen skal inneholde dette temaet. Alle rektorutdanningene bygger på dette rammeverket, og det ligger til grunn for alle universitets- og høyskoleinstitusjonene som tilbyr utdanningen – til sammen syv. Årlig tilbys det 500 plasser, og til nå har om lag 2 800 skoleledere gjennomført utdanningen. I tillegg kommer om lag 500 deltakere som fullfører høsten 2016. Regjeringen har lenge vært opptatt av å forbedre læringsmiljøet i skolene, og denne innsatsen vil vi ytterligere forsterke nå. Utdanningsdirektoratet skal utvikle en kompetansepakke for skoler og barnehager for å støtte arbeidet mot mobbing og for et godt læringsmiljø. Dette er dels en videreføring av tidligere arbeid på læringsmiljøfeltet og dels nye tiltak og er en oppfølging av Djupedal-utvalgets utredning. Det ligger i det faglige grunnlaget for vår innsats for et godt læringsmiljø at organisasjon og ledelse er sentrale for å lykkes. Innsatsen skal i tillegg til å nå alle skoler være målrettet, og på skoler med store utfordringer må ledelsens og organisasjonenes kapasitet til å håndtere utfordringer og utvikle læringsmiljøer styrkes for at kompetansehevingen skal kunne ha effekt. Kommunene med de største utfordringene vil bli prioritert, og de vil få målrettet støtte. Både skoleeier og skoleleder er sentrale i denne innsatsen. De nettbaserte ressursene som vil videreutvikles, og som skal nå alle skoler, vil ivareta både lederperspektivet og andre ansattes kompetansebehov.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Svaret på hvorvidt det er nok, er nei. Dagens situasjon er ikke god nok. Det endelige målet vårt må være intet mindre enn en nullvisjon også i antimobbepolitikken. Vi må i hvert fall ha som et minstemål at de som melder fra om mobbing på skolen, føler at de blir ivaretatt, og at man setter inn alle tiltak for å få mobbingen til å slutte – ikke om en måned, eller om noen uker, men umiddelbart etter at det skjer. Det betyr at i forbindelse med oppfølgingen av Djupedal-utvalget, så kan det ikke bare komme lovendringer, men det må også komme kompetansepakker, skoleringer, til skolene, som følger opp nettopp det representanten Farstad er opptatt av.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-04-13:
Den helhetlige oppfølgingen vil komme i form av en beskrivelse av hvilke tiltak vi planlegger. Så vil det komme en lovproposisjon til Stortinget, og så vil det bli fulgt opp i kommende budsjetter. Grunnen til at jeg har valgt å ikke levere en stortingsmelding på dette, er rett og slett fordi mange av disse forslagene er godt beskrevet, det har vært en grundig runde både før og etter Djupedal-utvalget. Og hvis man går for en stortingsmelding, bruker man rett og slett ekstra tid, for da må først stortingsmeldingen komme og så må Stortinget behandle den før man kan gå direkte på f.eks. lovproposisjoner og saker. Det er også i tråd med det utvalget, i hvert fall med det Djupedal selv anbefalte, at man burde gå rett på behandlingen av sakene og ikke via en stortingsmelding. Så vil jeg benytte anledningen til å ønske Venstre et riktig godt landsmøte!