Tine Sundtoft (Høyre), 2014-05-22:
Jeg vil først takke representanten Hansson for å la meg få mulighet til å utdype regjeringens strategi for å redusere klimagassutslipp. I år har det kommet flere viktige rapporter som danner et alvorlig bakteppe for klimapolitikken. Vi fikk to delrapporter fra FNs klimapanels femte hovedrapport ved påsketider. De tegner et tydelig bilde av utfordringene. I rapportene står det at vi kan redusere risikoen for farlige klimaendringer, men da trenger vi raske utslippskutt og en helhetlig omstilling av samfunnet. I tillegg må vi tilpasse oss de klimaendringene som allerede er her. Det betyr at alle land må gjøre mer, også Norge. Vi må kutte våre utslipp raskere. Vi må bidra enda mer internasjonalt, og vi må få på plass en ny, forpliktende global avtale. En annen sentral rapport er den såkalte gap-rapporten fra Miljødirektoratet som kom i mars. Jeg bestilte rapporten for å få en statusoversikt i klimaarbeidet. Den viste at vi må redusere de norske utslippene med 8 millioner tonn fram mot 2020, hvis vi skal nå klimamålet vårt. Men 2020 er bare en mellomstasjon. Det er betydelige omstillinger som må til. Vi skal bli et lavutslippssamfunn henimot 2050, og på veien må vi kutte utslipp. Vi må faktisk omstille oss uavhengig av klimautfordringen. Det er det to grunner til. For det første vil sysselsettingen innen olje- og gassproduksjon gå ned. De kloke hodene og virksomme hendene vi har i Norge, må få trygge grønne arbeidsplasser. Vi må bruke ressursene våre til en omstilling mot lavutslippssamfunnet. I en framtid med en høyere pris på CO2 enn i dag vil vinnerne være de som evner å omstille seg. For det andre opplever verden en betydelig urbanisering. Det skjer også i Norge. Tilflyttingen til byene er så omfattende at vi kan ikke basere oss på en bilbasert vekst. Det ville i så fall bety kø, kork og kaos, luftforurensning og støy – rett og slett lite trivelige byer. Derfor jobber vi for at veksten i persontransporten skal skje med kollektivtransport, gange og sykkel. Klimautfordringen krever at alle land bidrar. Det mest avgjørende er at vi får på plass en bindende internasjonal avtale. De siste årene har utslippene gått ned samlet sett i EU og i USA. Samtidig har det vært en rask utslippsvekst i flere framvoksende økonomier, som Kina og India. Så for å sikre en robust, langsiktig og ambisiøs avtale må både dagens og morgendagens store utslippsland ha forpliktelser. Vi er nå i gang med å utforme vårt bidrag til en ny klimaavtale og klimaforpliktelser etter 2020. Vi kom ikke akkurat til dekket bord etter forrige regjering når det gjelder nasjonale utslippsreduksjoner og 2020-målet. Regjeringen har sagt at klimaforliket står fast, og det skal forsterkes. Dette innebærer at punktene i forliket følges opp videre, og at punkter i Sundvolden-erklæringen som er relevante for klimapolitikken, selvsagt også gjennomføres. Vi må ta kloke, bærekraftige beslutninger som står seg over tid. Vi skal ikke diktere alt som skal skje, men legge til rette. Omstillingen må skje i alle deler av samfunnet. Vi har allerede gjennomført en rekke klimatiltak. Vi har sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre styrket Transnova. Vi har levert et svært godt jernbanebudsjett og gitt grønt lys for Follobanen. Vi skal inngå bymiljøavtaler med de største byene og finansiere inntil 50 pst. av store kollektivsatsinger. Vi arbeider nå med en biogasstrategi som skal bidra til økt produksjon og bruk av biogass. Regjeringen foreslår i revidert nasjonalbudsjett å framskynde utfasing av oljefyr som grunnlast i statlige bygg fra 2018 til 2016. Regjeringen foreslår også i revidert nasjonalbudsjett å øke den årlige avkastningen fra Fondet for klima, fornybar energi og energiomlegging betydelig og foreslår derfor å øke det årlige kapitalinnskudd med 4,25 mrd. kr i 2014, 2015 og 2016. Regjeringen har bevilget 100 mill. kr til et felles europeisk prosjekt for forskning på karbonfangst ved NTNU. Jeg har tidligere sagt at jeg har en visjon om at vi skal få en fossilfri transportsektor innen 2050. Det mener jeg er fullt mulig. Norge kan vise til fantastiske tall for salg av elbiler og også andre typer biler med lave utslipp, som hybridbiler. Når Norge lykkes bedre med dette enn de fleste andre land, skyldes det at avgiftssystemet premierer biler med lave utslipp og straffer biler med høye utslipp. Det jobbes aktivt fra mange aktører for å få på plass bussteknologi basert på el og hydrogen. Miljødirektoratet pekte på at busser og lastebiler er velegnet for overgang til biogass, siden man da reduserer både klimagassutslipp og lokal luftforurensning. Østfold fylkeskommune har vært en pioner her og har 100 biogassbusser på veiene i Nedre Glomma. Vi har flere pågående prosesser: Statsministeren og jeg inviterte til regjeringens klimadugnad i mars og fikk mange spennende innspill. Deler av næringslivet ønsker køprising og satsing på f.eks. biogass i tungtransport. De vil ha både pisk og gulrot. Vi skal følge opp dialogen med næringsliv og organisasjoner gjennom etableringen av et klimaråd. Vi har også hentet opp konseptet «klimalov» fra skuffen som den forrige regjeringen la den i. Vi har en utredning underveis. Jeg har bedt Miljødirektoratet vurdere hvordan ulike tiltak og virkemidler kan bidra til å omstille Norge til å bli et lavutslippssamfunn i 2050. Regjeringen legger opp til å oppnevne et utvalg før sommeren som skal fremme forslag om grønne skatteskift. Det er imidlertid ikke slik at regjeringen skal løse hele klimautfordringen. Det er en dugnad som alle må ta del i. Du og jeg som privatpersoner må gjøre noen valg om vår transport, vårt energiforbruk og vårt forbruk. Kommunene kan gå foran og velge elbil allerede i dag til sine tjenestebiler. De kan til og med kanskje spare penger på det. Fylkene kan stille krav, slik Østfold fylkeskommune gjorde med biogassbussene. Næringslivet kan gå foran, slik f.eks. Kiwi gjør når de setter opp 50 hurtigladere, og slik Borregaard har gjort ved å bygge biogassfabrikk. Jeg tror den bedriften som ikke tar dette på alvor, vil få problemer. Vår jobb som politikere er å sikre forutsigbare rammebetingelser som legger til rette for omstilling til et lavutslippssamfunn. Det skal ikke nødvendigvis skje ved at vi subsidierer klimavennlige løsninger. Det kan like gjerne skje ved at vi premierer dem som velger klimavennlig, med lave avgifter, og straffer dem som velger høye utslipp, med høyere avgifter. Det er slik f.eks. engangsavgiften for personbiler virker. 2020 er et viktig årstall i klimapolitikken. Men vi må også ta beslutninger i dag som gir utslippskutt på lengre sikt. Jeg tror representanten Hansson og jeg kan være enige om i hvert fall én ting – kanskje vi kan være enige om flere – at lavutslippssamfunnet vil være et godt samfunn å leve i, med ren luft, lite støy og mindre kø og kaos. Høyutslippssamfunnet er ikke noe alternativ.