Nikolai Astrup (Høyre), 2012-06-11:
Klimautfordringen er, sammen med sult og fattigdom, blant de aller største utfordringene verden står overfor. De henger sammen. Skal verdens fattige løftes ut av sult og fattigdom, behøves store mengder energi, energi som med dagens teknologi vil medføre enda større utslipp av klimagasser. FNs klimapanel mener det er nødvendig å kutte globale klimagassutslipp med 50–85 pst. innen 2050. Men bare de neste 20 årene vil verdens energiforbruk øke med 50 pst. Land utenfor OECD vil stå for over 90 pst. av den økningen. Fremdeles vil over en milliard mennesker i verden leve uten strøm om 20 år. I dag er det 1,4 milliarder mennesker – mer enn 20 pst. av jordens befolkning – som lever uten tilgang på elektrisitet. 2,7 milliarder mennesker er avhengig av tradisjonell forbrenning av ved og annen biomasse for å lage mat. Tall fra Verdens helseorganisasjon viser at 1,6 millioner mennesker dør hvert eneste år som følge av lunge- og pustebesvær forårsaket av matlaging over åpen ild, stort sett kvinner og barn. Det er flere enn dødsfallene som skyldes malaria, tuberkulose og hiv/aids. Tilgang på elektrisitet er derfor den viktigste forutsetningen for at verdens fattige skal løftes til et velstandsnivå som nærmer seg vårt. Samtidig behøver vi teknologiske kvantesprang for å realisere lavutslippssamfunnet i 2050, og den rike del av verden trenger å vise utviklingsland at det er mulig å kombinere høy levestandard med lave utslipp. Den grunnleggende utfordringen i klimapolitikken er markedssvikt, eller det faktum at det er for billig å forurense og for dyrt å være miljøvennlig sammenliknet med de sannsynlige kostnadene klimaendringene vil påføre oss. Klimautfordringen er global. Derfor løses denne problemstillingen best ved å ta i bruk en global prismekanisme, som f.eks. et kvotemarked der alle land forplikter seg. Det synes dessverre å være langt igjen før vi oppnår dette, og det gjenstår å se om løftet fra FNs klimakonferanse i Durban om en global avtale fra 2020 faktisk realiseres. I mellomtiden må Norge bruke andre virkemidler som bidrar til nasjonale utslippskutt, uten å øke de globale utslippene. Norge er i dag tilknyttet det europeiske kvotemarkedet, og fra 2013 vil om lag halvparten av norske utslipp være underlagt kvoteplikt. Dette er et effektivt virkemiddel for å redusere utslippene i de sektorene som er med. For de sektorene som ikke er underlagt kvoteplikt, og dermed ikke er konkurranseutsatt, står vi friere til å gjennomføre særnorske tiltak uten fare for karbonlekkasje. Norge har gode forutsetninger for å bidra i arbeidet med å bekjempe globale klimaendringer. Vi har teknologi, kompetanse og kapital til å gjøre en forskjell. Teknologiutviklingsfondet er et av de viktigste virkemidlene som ligger i regjeringens klimamelding. Flertallets innstilling legger til grunn at fondet skal være fullfinansiert allerede i 2016. Fondet skal bidra til å utvikle og implementere ny og umoden teknologi. Slik vil fondet bidra til både forskning og utvikling, som på sikt kan gjøre en stor forskjell både hjemme og ute. Norsk industri er den eneste sektoren i Norge som har bidratt med betydelige utslippskutt de siste 20 årene. Teknologiutviklingsfondet vil forhåpentligvis sette dem i stand til å gjøre enda mer, samtidig som konkurranseevnen vil styrkes. Det er en samlet komité som understreker viktigheten av at norsk industri forblir i Norge. Norsk industri er verdensledende på miljøvennlig produksjon. Ingen er tjent med å innføre rammevilkår som gjør at industrien flytter fra miljøvennlig vannkraft til gass eller kull på andre kontinenter. Derfor er det avgjørende at vi bidrar til å gjøre industrien enda mer konkurransedyktig og miljøvennlig. Dette vil teknologiutviklingsfondet kunne bidra til. Dersom vi skal realisere lavutslippssamfunnet, er det avgjørende at vi lykkes i arbeidet med å utvikle en kostnadseffektiv teknologi for fangst og lagring av CO2. Dette understreker viktigheten av arbeidet ved Teknologisenteret på Mongstad, men også viktigheten av å gjøre mer på dette området. Det er derfor en samlet komité som peker på at Gassnova bør utrede muligheten for et demonstrasjonsprosjekt for løsninger for fangst og lagring av CO2 fra industrien, og som imøteser Gassnovas vurdering av muligheten for å realisere et demonstrasjonsprosjekt for fangst og lagring fra et nytt kullkraftverk i Longyearbyen. Komiteen mener Norge skal ha ambisjon om å realisere minst ett fullskalaanlegg for fangst og lagring av CO2 innen 2020. I byggsektoren er det stort potensial for å redusere klimagassutslippene gjennom enkle grep. Offentlig sektor bør gå foran med et godt eksempel. Flertallet mener derfor at fossil fyringsolje som grunnlast må fases ut av alle statlige bygg innen 2018. Flertallet er videre enig om å forby fyring med fossil olje i husholdninger og øvrige bygg i 2020. Dette forutsetter at det innføres gode støtteordninger til konvertering til bioolje, varmepumpe eller andre miljøvennlige alternativer allerede fra 2013. Den mest miljøvennlige energien er likevel den som ikke brukes. Derfor er det et paradoks at Norge er det eneste landet i Europa uten et mål for energieffektivisering. Flertallet ber derfor regjeringen komme tilbake med et mål for energieffektivisering i bygg i løpet av 2012 og legge frem forslag for Stortinget med virkemidler som bidrar til å utløse betydelig energieffektivisering og energiomlegging, fra fossile til miljøvennlige kilder i private husholdninger. Når dette kommer i tillegg til de skjerpede bygningstekniske krav til nybygg regjeringen varsler i klimameldingen, er klimapolitikken innenfor byggsektoren blitt langt mer ambisiøs enn det klimameldingen opprinnelig la til grunn. Det er viktig å merke seg at svært mange energieffektiviseringstiltak har kort nedbetalingstid og reduserer driftsutgiftene betydelig for eieren av bygget. For privatpersoner er terskelen ofte noe høyere enn i næringsmarkedet. Derfor er gode incentiver viktig. Utslippene fra transportsektoren utgjorde i 2010 32 pst. av Norges samlede klimagassutslipp. Samtidig er dette en sektor som ikke er utsatt for karbonlekkasje. Det er derfor innenfor denne sektoren at potensialet for innenlandske kutt er størst. For å redusere utslippene fra denne sektoren må det fases inn ny og miljøvennlig kjøretøyteknologi og legges til rette for at det skal være lettere å velge kollektivtransport, gange og sykkel. Flertallet er enig om å styrke klimameldingen på en rekke punkter innenfor transportsektoren. Flertallet fastslår bl.a. at belønningsordningen for kollektivtrafikk skal styrkes med 250 mill. kr i 2013 og 250 mill. kr i 2014, og at dokumenterte resultater skal prioriteres. Dette vil være et viktig bidrag og incentiv for storbyene til å satse tungt på kollektivtrafikk i tiden fremover. Det vil bidra til å redusere utslippsveksten i storbyen betydelig. Det er også viktig å satse på jernbanen, ikke minst gjelder det i de pendlertunge områdene på det sentrale Østlandet. Flertallet ber derfor regjeringen legge frem forslag om rask fremdrift for utbyggingen av intercityforbindelsen på det sentrale Østlandet. Flertallet ber også om at det må inkluderes en nasjonal kollektivtransportstrategi som en del av Nasjonal transportplan 2014–2023. På transportområdet er det et viktig signal at dagens avgiftsfordeler ved kjøp og bruk av nullutslippsbiler skal videreføres ut neste stortingsperiode, så fremt antallet slike kjøretøy ikke overstiger 50 000. Alle partiene på Stortinget står bak dette forslaget, noe som gir langsiktighet og forutsigbarhet for både kjøpere, brukere og selgere av slike kjøretøy. Flertallet legger videre til grunn at drivstoffavgiftene og bilavgiftene skal bidra til å gjøre det mer lønnsomt og forutsigbart å velge miljø- og klimavennlig i årene fremover. Utviklingen i transportsektoren bestemmes i stor grad i Nasjonal transportplan og i statsbudsjettene fremover. Selv om flertallet har oppnådd betydelige fremskritt sammenlignet med regjeringens opprinnelige melding, vil mye avhenge av hvordan de ambisiøse mål og ambisjoner som ligger i transportområdet, følges opp i praksis i årene som kommer. La meg til slutt nevne noen andre områder som omfattes av meldingen og innstillingen. I jordbrukssektoren er flertallet enig om at det er behov for en nasjonal tverrsektoriell biogasstrategi. En samlet komité er enig i at Norge må bidra til å styrke kunnskapsgrunnlaget i klimaarbeidet. Komiteen foreslår bl.a. å øke bevilgningene til forskningssentrene for miljøvennlig energi og at det opprettes et nytt senter for geotermisk energi. Komiteen understreker også viktigheten av det svensk–norske markedet for elsertifikater, men ber regjeringen evaluere konkurransesituasjonen mellom svenske og norske aktører. Komitébehandlingen har bidratt til å gjøre klimameldingen mer ambisiøs og forpliktende på viktige områder. Som saksordfører er jeg glad for at det er bred enighet om norsk klimapolitikk. Samtidig er det viktig å understreke at den kunne ha vært enda bredere. Flertallsinnstillingen er et resultat av enighet mellom seks av Stortingets syv partier. Jeg beklager at regjeringspartiene ikke ønsket å føre samtaler med alle partiene på Stortinget. Opposisjonspartiene forhandlet som blokk, og det var derfor ingen grunn til å holde ett av partiene utenfor videre samtaler, ikke minst fordi forhandlingsposisjonen som lå til grunn for forliket, faktisk var utarbeidet av alle de fire opposisjonspartiene i fellesskap. Da burde alle partiene fått forhandle om dem også. I dag er det imidlertid først og fremst grunn til å glede seg over resultatet, som er en bedre og mer konkret klimapolitikk. Jeg takker komiteen for samarbeidet i en krevende prosess og anbefaler flertallets innstilling.