Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-12-13:
Aller først takk til saksordføreren for en ryddig gjennomgang av saken, som er blitt behandlet meget raskt i komiteen. Forbedrede erstatningsordninger for voldsofre er et viktig signal om at samfunnet tar ofrenes skade og tap på større alvor. Det er likevel et faktum at Høyre ikke var helt fornøyd med Regjeringens lovforslag. Gjennom komitebehandlingen har vi allikevel funnet en akseptabel løsning som betyr at Stortinget får tilbake sak om endringer i lovens § 11 allerede til våren. Dette er Høyre tilfreds med, for da kan vi også få på plass en mer rettferdig erstatning i tilfeller med flere ofre og etterlatte. Personer som blir offer for vold, er i en sårbar situasjon, men grad av skade og problemer den enkelte drar med seg etter en slik voldsepisode, varierer. Derfor er det viktig med en robust erstatningsordning som evner å håndtere slike ulikheter, og som kan imøtekomme voldsofre som er i posisjon til å søke erstatning. La meg likevel understreke at voldsoffererstatning neppe kan bli noe mer enn et plaster på såret, og kan selvsagt aldri erstatte det tap man lider ved f.eks. å miste mor eller far eller andre nære familiemedlemmer. En økonomisk kompensasjon kan imidlertid lette hverdagen og gi noen færre bekymringer i en komplisert og vanskelig livssituasjon. Det i seg selv kan være en viktig avlastning for den som er rammet. Høyre mener generelt at det er viktig å styrke ofrenes stilling. Likevel er det ingen tvil om at de svakeste blant oss fortjener særlig oppmerksomhet. Derfor er Høyre så opptatt av forbedrede erstatningsordninger for barn som ett bidrag til å styrke barns rettslige stilling i Norge. De foreslåtte endringene i voldsoffererstatningsloven er en håndsrekning til mennesker som har vært utsatt for til dels svært traumatiske opplevelser, herunder kvinner som utsettes for voldtekt og voldtektsforsøk, og barn som har vært utsatt for eller vitne til vold og overgrep i oppveksten. Det er positivt at de foreslåtte lovendringene innebærer aksept for at ofre ikke umiddelbart etter voldshandling og/eller skade kan være i stand til å søke voldsoffererstatning, men at søknaden kan komme på et senere tidspunkt. Det er tankevekkende og unektelig en stor utfordring at bekjempelse av vold i nære relasjoner fortsatt bærer preg av at temaet er tabubelagt. Desto viktigere er det å få en mobilisering for nye tiltak, og i særdeleshet rettet mot kvinner og barn. Virkeligheten er ikke alltid vakker, selv ikke oppunder jul. Dette er et faktum vi ikke kan stikke under stol. Dessverre opplever mange kvinner og barn å bli utsatt for svært krenkende overgrep. Samfunnet må derfor trappe opp innsatsen og aksjonere når det trygge hjemmet blir omgjort til et marerittlignende oppholdssted og fengsel. Justisministerens bok «Bjørnen sover», om vold i familien, og den nye tverrdepartementale tiltaksplanen mot vold i nære relasjoner er viktige bidrag for å skape økt oppmerksomhet og til å komme videre med nye og forbedrede hjelpetiltak for ofre. Justisministeren fortjener ros for å ha satt kampen mot vold i nære relasjoner enda høyere på den politiske dagsordenen. Reportasjeserien i VG om 72 kvinnedrap begått av kvinnenes ektemenn og kjærester, er en uhyggelig påminnelse om at hjemmets fire vegger ikke nødvendigvis er den trygge rammen mange tror den er. Den grusomme mishandlingssaken i Tromsø, der en liten fireårig gutt i lange perioder var blitt innestengt på et lite kott av sine foreldre, er en annen påminnelse om at ikke alle norske barn får den omsorg og har de rammene rundt oppveksten som ethvert barn fortjener. Det offentlige hjelpeapparatet griper for sent inn i mange tilfeller, som i saken fra Tromsø. Det er utvilsomt krevende når offentlige myndigheter skal aksjonere innenfor dørstokken, i folks privatsfære. Ikke minst er politiets innsats her avgjørende for å avdekke vold i nære relasjoner. «Det er jo ikke bare å gå,» lyder en av overskriftene i boka til statsråden. For å hjelpe kvinner som opplever vold i hjemmet, kreves sikkerhet for nødvendig oppfølging og bistand om kvinnen skal makte å bryte ut. På samme måte må barnevernet rustes bedre til å kunne bistå barn som trenger deres hjelp og beskyttelse. Høyre har i sitt alternative statsbudsjett også foreslått å etablere støttesentre for fornærmede i alle landets politidistrikt. Den allmenne rettsoppfatning sier at det bør være mest mulig samsvar mellom den erstatning domstolen idømmer, og den som faktisk utbetales gjennom voldsofferstatningsordningen når gjerningspersonen ikke kan gjøre opp for seg. Problemet er særlig framtredende knyttet til lovens § 11, der dagens tak på utbetaling medfører at saker med flere ofre og etterlatte kommer urimelig dårlig ut. Dette er den direkte foranledningen til at Stortinget ber Regjeringen komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett med en fornyet og helhetlig vurdering av voldsoffererstatningsloven § 11. Jeg vil samtidig vise til tidligere oversendte forslag i forbindelse med budsjettbehandlingen, og forutsetter at departementet i sin vurdering særlig har fokus på situasjoner der det er flere ofre og etterlatte. Fra Høyres side vil jeg signalisere at vi mener denne gjennomgangen krever en grundigere bearbeiding som tar opp i seg flere aspekter enn den raske løsning Fremskrittspartiet tar til orde for her i dag.