trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-07:
Representanten Helleland understreket viktigheten og betydningen av de frivilliges innsats i denne sammenhengen, og det synes jeg også var riktig å få understreket, og jeg satte pris på at det ble påpekt nok en gang. Imidlertid undret jeg meg svært over Arbeiderpartiets innlegg i denne saken, over de uttrykk som ble brukt ved en anledning som dette, hvor man altså kan fremme positive forslag og komme med positive bemerkninger. Representanten Storberget sa f.eks. at interpellasjonen ikke var verd papiret den var skrevet på, og lurte på hvor det ble av Kristelig Folkepartis tanker omkring dette. Ja, de kom til uttrykk i innlegget, de – hvis representanten hørte etter, og det måtte han åpenbart har gjort, for han siterte en del fra det. Men han forstod det kanskje ikke. Når representanten Rui sier at det man trenger, er mer penger, så ville det ikke falle meg inn å si at det ikke er riktig. Men de pengene sørget i hvert fall ikke Arbeiderpartiet for da de satt ved makten. Og hvem er det som har hatt ansvaret lengst for den situasjonen som vi har i dag? Men jeg synes ikke en slik interpellasjonsdebatt er den rette anledning til å skylde på hverandre. Dette skal være framtidsrettet, dette skal handle om hva vi skal gjøre nå og i tiden som kommer, og ikke hva som har vært gjort. Da må vi være positive i forhold til det som foreligger, og jeg har tillatt meg gjennom denne interpellasjonen å peke på en del av nettopp disse forholdene, og jeg tror at ved at man går sammen om dette, så får vi en bedre situasjon i framtida. Jeg har vært i forhandlinger med Arbeiderpartiet også da vi satt i regjering forrige gang, og det var ikke til kriminalomsorgen Arbeiderpartiet bad om flere penger, det var til andre områder. Jeg kan forsikre at fra Kristelig Folkepartis side har vi gitt klart og tydelig uttrykk for at nettopp i forhold til kriminalomsorgen er det viktig å styrke budsjettene, men vi står i en situasjon hvor vi har for lite til alt, og da må vi prioritere. Nå har statsråden gitt uttrykk for – og der har han fått tilslutning fra komiteen – at man jobber i forhold til å øke soningskapasiteten. Jeg har også bedt statsråden om å ha en tanke til i hodet på samme tid, og det har han også klart sagt fra i sitt innlegg fra denne talerstolen at det er han i stand til, og jeg har aldri noen gang trukket det i tvil. Oppsummert: Jeg ser fram til det samarbeidet som vi kan ha i framtiden for å få en kriminalomsorg som blir bedre for de innsatte og de ansatte og til beste for vårt samfunn.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-07:
Først for ordens skyld: Jeg har erklært meg inhabil ved fordeling av midler på post 70, fordi jeg er ansatt i og har permisjon fra Kirkens Bymisjon. Jeg har tenkt å bringe permisjonen og ansettelsesforholdet til opphør i nær framtid, slik at jeg ikke er inhabil ved framtidig behandling. Men la meg si for det punkts vedkommende at jeg har hørt representanten Marthinsens synspunkter. Når det gjelder spørsmålet om imam, har jeg faktisk tenkt å gå inn i den saken. Jeg har på planene mine et besøk på Ullersmo i nærmeste framtid, på samme måte som jeg har planer om å besøke Kongsvinger og Vardåsen. Jeg konstaterer at det skjer gledelige ting på tverrpolitisk grunnlag og med bred innsatsvilje. Og la meg si: La det være overgangen. Det sier seg selv at når vi har en soningskø som er som den er – man prioriterer å sette folk i varetekt, deretter sette inn dem som har lange dommer, som er medlem av gjenger, og også voldsdømte – sier det seg selv at det ofte fører til at man får omflyttinger. Når de omflyttingene skjer, er det saklig sett ganske problematisk å fokusere på kontaktbetjentenes relasjoner. Det er ingen tvil om at det å få soningskøen under kontroll derfor er helt avgjørende for å få opp kvaliteten på soningen, som var innholdet i representantens interpellasjon til meg. Derfor har Regjeringen fremmet den saken som ligger i Stortinget, om Vardåsen, og som jeg har konstatert at det ved mange gode krefters innsats ser ut til å kunne bli en løsning på. Vardåsen er en unik mulighet til å få gjort noe med soningskøen på kort sikt. Det er mitt håp å få opp et antall plasser som kan bety noe, i løpet av høsten, og Vardåsen vil fram til neste sommer alene kunne gi oss 110 plasser ved dugnad. Det er slikt som monner, og da kan man også komme bort i det som er helt nødvendig, nemlig stabiliteten i forhold til å sortere disse prioriterte gruppene. Da vil man også få mye bedre fokus på det som er representantens anliggende. Men det er ingen grunn til å legge skjul på at når vi har denne køen og vi har de prioriteringene som er markert i ulike stortingssammenhenger, blir det ofte et komplisert puslespill å få det til å gå opp, og da får man ikke stabile relasjoner. Det var det jeg forsøkte å snakke direkte og åpent om i innlegget mitt. Jeg ønsker derfor å si at dette må vi få under kontroll, og nøkkelen er å få soningskøen under kontroll. Det å få den under kontroll har topp prioritet, men det virker inn på det som er representanten Marthinsens anliggende, å ha to tanker i hodet samtidig: få unna soningskøen og få opp kvaliteten. Når det så gjelder dette å forske, er jeg veldig var, for hver gang en statsråd uttaler seg om forskning, kan det oppfattes som om man svarer på en søknad, og det vil jeg heller ikke bli oppfattet som å gjøre fra Stortingets talerstol. Jeg vil nøye meg med å si at jeg synes at representanten har reist interessante tanker. For ikke å bli fortolket utover det har jeg vist til den erfaringsmessige og erfaringsbaserte forskningen som er gjort. Jeg er spesielt engasjert i dette § 12-spørsmålet som representanten tok opp, og jeg vil gå inn i det og også følge det videre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-06-07:
Dette er en interessant og viktig debatt, men interpellasjonen, og for så vidt svarene som er kommet, er en merkelig øvelse. Problemet i forhold til kriminalomsorgen er at vi nå står overfor en svært alvorlig situasjon med lang kø, og det er en vedvarende kø, og det er ingen grunn til å tro at dette er en ad hoc-situasjon. Vi har, som interpellanten også har pekt på, en type soning hvor innholdet – eller «det indre liv», for å bruke hans egen språkdrakt – svikter. Derfor syns jeg det er både trist og rimelig oppsiktsvekkende å høre justisministeren fra Stortingets talerstol si at man nå har valgt å senke ambisjonsnivået når det gjelder straffegjennomføringen, at man skal få unna køen og så få opp kvaliteten. Det er en svært dårlig løsning. Det er antakelig slik at vi ikke vil få unna køen hvis vi ikke får opp kvaliteten. Representanten Marthinsen var jo også inne på at en av hovedutfordringene for å få ned presset i forhold til soningskøen nettopp må være at vi får bedre effekt ut av soningen, slik at folk kommer ut av sirkulasjonen. Derfor vil jeg utfordre justisministeren til å ta en runde til på om det virkelig er slik at man skal senke ambisjonsnivået i forhold til kvaliteten. Realiteten er jo at man har senket ambisjonsnivået i forhold til dette. Det ser vi av budsjettvedtakene. Det er her interpellantens rolle burde komme klarere fram. For når han nå sjøl trekker fram både spørsmålet om kontaktbetjenter og om soningsplaner – som interpellanten sier er «innført i navnet, men ikke i gavnet» – og snakker om å forhindre gjengangere ved bedre forberedelse av løslatelsesfasen og å involvere frivillige krefter, og også peker på førstegangsinnsattes rusproblemer, er det grunn til å si at dette er problemer som ikke løses ved at vi nå nærmest strammer inn, og det bidrar for så vidt heller ikke til økte ressurser i forhold til kriminalomsorgen. Dette er ikke gratis. Det er dette man dropper først når det er tomt for midler ute i kriminalomsorgen. Presset for å få flere fysiske plasser vinner igjennom. Det er grunn til å spørre ikke bare om statsrådens tanker, slik interpellanten gjør, men om hvor det blir av Kristelig Folkepartis egne tanker, og for så vidt også egne innspill, når midlene skal fordeles. Det er i et slikt lys representanten Marthinsens interpellasjon knapt kan være verdt papiret den er skrevet på. Når vi vedtar budsjettene i Stortinget, er det skattelette til de rikeste som kanskje kommer først, og ikke økte midler til justissektoren. Det er på denne bakgrunnen Arbeiderpartiet i statsbudsjettet for i år og også i revidert nasjonalbudsjett velger å legge sin økte satsning på denne sektoren i forhold til kriminalomsorgen.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-06-07:
Målet og innholdet i en soning er å hindre gjentagelser, men i enkelte tilfeller også å holde vanekriminelle ute av sirkulasjon til å begå ny kriminalitet. Jeg forstår interpellanten dit hen at spørsmålet i stor utstrekning gjelder der det er mulig å forebygge gjentagelser ved å sette inn adekvate tiltak. Det er åpenbart at det å få mennesker ut av en kriminell løpebane er viktig, både for personen det gjelder, og for samfunnet som sådant. Sett på den bakgrunn er det viktig å ha et fungerende tilbud, spesielt i forhold til aggresjonsmestring og rus. Her vil det også være en del å hente. Samtidig vet jeg at det arbeides en god del innenfor disse områdene. Jeg synes det er interessant at Kristelig Folkeparti mener at det er en fast ansatt imam som skal frelse de innsatte i norske fengsler. Trosfrihet er viktig, også i fengslene, men at Kristelig Folkeparti vil ha fast ansettelse av imamer fremstår som noe underlig. Det finnes antakelig flere trosretninger blant innsatte i norske fengsler som jeg da går ut fra at Kristelig Folkeparti også ønsker å ansette representanter fra. En vurdering som bør være viktig, og da spesielt ved avslutningen av forvaringssaker, må være om gjentagelse er sannsynlig eller ikke. Her vil det være avgjørende å se om det gitte tilbud har gitt den nødvendige effekt. Har ikke tilbudet gjort det, må ikke bare personen holdes tilbake, men tilbudet må naturligvis også endres med bakgrunn i den erfaring som er gjort. Det er da en fortløpende evaluering og kvalitetssikring er viktig. Skal en kunne sikre den nødvendige kvalitet, vil det være riktig med et fagmiljø som kan bidra på en god måte. På samme måte vil det være behov for å ha et faglig grunnlag for å videreutvikle tilbudene, slik at en kan hjelpe flest mulig ut av en kriminell løpebane. Det vil da kanskje være en fordel å knytte dette opp til et godt forskningsmiljø, og jeg har forstått at spesielt fengselet i Bergen har kunnet tenke seg å bidra i denne sammenhengen. Da kunne man jo kanskje også vurdere om Universitetet i Bergen ville vært en egnet samarbeidspartner.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2002-06-07:
Dagens interpellasjon omhandler et av de viktigste temaene innenfor kriminalomsorgen: å legge forholdene til rette for at ikke lovbryterne fortsetter med sitt kriminelle handlingsmønster. Likevel stiller jeg meg undrende til hensikten bak og spesielt tidspunktet for dagens interpellasjon, sett i lys av Regjeringens fremlagte reviderte nasjonalbudsjett og budsjettavtalen med Fremskrittspartiet. Blant annet kan jeg ikke finne ei krone til Alternativ til Vold, som vi og Regjeringen vet sliter økonomisk, men som vi er helt avhengige av for å få bukt med voldelige mannlige innsattes problemer. I revidert foreslås det noen nye fengselsplasser i Trondheim og Kongsvinger, men ingenting til drift av de andre fengslene, og vi vet at nye fengselsbetjenter koster penger. I dag står det 2 500 mennesker i kø for å få sone straffene sine, og vi vet at det er bruk for flere faglærte mennesker i svært mange av våre fengsler. Blant annet ved Hof fengsel i Vestfold sies det klart ifra at de kunne hatt 18 flere innsatte til enhver tid hvis de hadde fått mer penger til drift. Det hadde blitt 6 570 flere soningsdøgn pr. år. Det kunne ha gjort et solid innhogg i køen av folk som har fått korte dommer, og som også står i kø, og for dem handler det ikke så mye om innholdet i den korte soningstiden, men faktisk om å få gjort opp for seg og komme videre i et ikke-kriminelt liv. Norsk Fengselstjenestemannsforbund hevder også at så mange som 307 innsatte er feilplasserte og burde inn i psykiatriske avdelinger eller i rusinstitusjoner, og iallfall ikke vært i fengsel. Det er, som sagt før i dag, forsket altfor lite på det som utføres av programmer av alle slag, kontaktbetjentordningen, kontrakter om rusfrihet, skolegang og andre aktiviteter som foregår inne bak fengslenes murer. Hvilken effekt har dette egentlig på de innsatte, og hvilke resultater får vi? Jeg vet, i likhet med mange av de andre som har hatt ordet i dag, at fengslet i Bergen gjerne vil ta på seg oppgaven med å bli et «universitetsfengsel», for på denne måten å komme godt i gang med mer nødvendig forskning på dette området. Det aller viktigste for den innsatte, for dennes familie og for samfunnet må jo være at når soningen er ferdig, skal den innsatte komme ut og forbli utenfor murene som et arbeidende og samfunnsbevisst menneske, og ikke få tilbakefall. Vi registrerer dessverre at kvinner tar etter menns atferd og blir lovbrytere oftere nå enn før. Samtidig utgjør de ennå heldigvis en liten gruppe innsatte. Tilbakemeldingene vi fikk bl.a. på Bredtveit, er at det er lite fokus på kvinnelige innsattes problemer, og spesielle programmer for dem finnes det veldig lite av. Dessuten påpekte de at de har altfor liten mulighet til å være sammen med sine barn og sin familie.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-09:
Det var det siste som bekymret meg litt i denne debatten – at Stortinget skulle få rikelig anledning til å komme tilbake til denne saken. Rikelig anledning til å komme tilbake til saken betyr vanligvis under budsjettbehandlingen, kanskje på Plaza en sen nattetime. Når man mangler 120 mill. kr, finner man det opportunt på nytt å legge på en avgift på passasjerene – en avgift som passasjerene gjennom årtier har måttet betale for å bygge opp disse flyplassene. Jeg hørte også at ministeren sa at hun ønsket bedre og rimeligere priser for flyselskaper og passasjerer. Hva betyr det i realiteten? Jeg vil gjerne at ministeren sier litt om det, for det kan bety så mye. Det kan bl.a. bety at man ønsker å bruke den effektiviseringen som man legger opp til, til å senke brukeravgiften. Hadde det vært tilfellet, ville jeg ha vært veldig glad for det. Men siden vi står alene om vårt forslag, har vel ikke regjeringspartiene tenkt å gå inn for det. Så har vi også nevnt dette med at vi ønsker brukerne inn i styret. Vi har bl.a. en del brukere som reiser som passasjerer. Veldig ofte er det personer som reiser i næringsrelatert virksomhet, og de kan da være tilknyttet større organisasjoner, som f.eks. NHO. Vi har flyselskapene, som også er en brukergruppe. I forbindelse med nedsettelsen av et styre må vi ta hensyn til at disse gruppene må være representert.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-09:
Jeg har i denne debatten hørt litt om å være på banen og å være på innbytterbenken. Min oppfatning er at de partiene som har hatt ordet, verken er på banen eller på innbytterbenken. Og når man forteller hva ordførerne i Sola-området ønsker, så bør jo ikke det være noe sjokk. Jeg har vært i Kirkenes, og der ønsker ordføreren mer penger til Kirkenes lufthavn. Jeg har vært i Bodø, og der ønsker man penger til Bodø lufthavn. Det er noe vi må forholde oss til hele tiden, uten at vi skal springe etter dem av den grunn. Så syntes jeg at jeg i Bjørgulv Froyns innlegg hørte at han vurderte dynamiske virkninger i forhold til hvordan man skulle få flyplassene til å fungere. Det må være noe helt nytt fra den kanten. Jeg hadde ønsket at man istedenfor å snakke om hva man skal gjøre med disse 45–55 mill. kr som skal tilbake til flyplassene, hadde brukt mer tid på å diskutere hvordan vi kan få dette så effektivt som mulig, hvordan vi skal klare å få disse 55 mill. kr, 100 mill. kr, eller hva overskuddet en gang i tiden blir, tilbake til passasjerene, slik at passasjeravgiften blir lavere og det blir billigere å fly i dette landet. Jeg hadde håpet at engasjementet for den type tenkning hadde vært større her i salen, istedenfor å fordele penger til flyplasser.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-09:
Vi varslet i debatten at vi ville gå imot punkt 1 her, men med den presiseringen som er gjort av Løvik, vil vi stemme for punkt 1 også.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2002-12-09:
Det er ikke lenge siden regjeringspartiene i denne salen ønsket å legge ned tre regionale flyplasser. Jeg ønsker å minne om det. Det var selvfølgelig av økonomiske årsaker. Mitt spørsmål til statsråden er: Ser ikke statsråden noen problemer med omdannelsen til et AS? Jeg kunne kanskje også tenke meg at stasråden sier litt om sin oppfatning når det gjelder det regionale flyplassnettet, når man, slik vi ser det, gir fra seg mer politisk styring. Slik som i hvert fall jeg ser det, vil man bli avhengig av kanskje enda sterkere økonomisk styring, og det samfunnsmessige vil da i denne sammenhengen bli borte. Da er jeg redd for at det vil gå ut over distriktene og de regionale flyplassene.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2002-12-09:
Representanten Ausdal Starrfelt har redegjort for det forslaget som Arbeiderpartiet har kommet med. Det må ikke være sånn at det skal være farlig å få vurdert det. Det må jo gå an å ha muligheten til å se på ting. Så jeg vil si til representantene Kjæstad, Geir-Ketil Hansen og Jan Sahl at man trenger ikke være bekymret fordi man ønsker å få en vurdering av tingene. Det må være lov. Det har vært mange vedtak som har vært gjort med et pennestrøk i de såkalte seine nattetimer, hvor man omdanner både Luftfartsverket til AS og, jeg hadde nær sagt, mer til. Så den bekymringen er grunnløs. Vi er for et solidarisk system, det skal vi ha. Men vi må også ha muligheter til å se på hvordan dette vil fungere. Så til Jan Sahl, som snakket om at han liker å være passiv medspiller istedenfor å sitte på reservebenken. Da er jo nær sagt de antydninger som er kommet både fra Arbeiderpartiet og andre om at man føler seg bekvem ved å være en passiv medspiller i Regjeringen, riktige. Da synes jeg det er bedre å sitte på benken og kanskje ha muligheten til å komme inn på et annet lag. Så jeg føler det veldig bekvemt å være på reservebenken, for da har vi muligheten til å trene og kanskje komme inn på et annet lag. Jeg synes det er viktig at man får tatt tak i ting og får vurdert det, og så får man jo se hva utviklingen blir for Luftfartsverket. Det er klart at det kan være bekymringer på begge sider, men la oss nå først se på forslagene og få dem vurdert på en skikkelig måte. Jeg er da også veldig fornøyd med at statsråden er innstilt på å se på de tingene som kommer.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-09:
Noen ord til Arbeiderpartiets forslag om å få utredet spørsmålet om hvorvidt flyplasser skal få mulighet til å beholde deler av overskuddet. Representanten Strøm sier at det må jo være lov å få utredet den slags spørsmål, og vi kan gjerne si at det i utgangspunktet er et ufarlig forslag, på den måten at man bare ber om å få noe utredet. Men det som overrasker meg, er for det første at det kommer fra Arbeiderpartiet. Jeg må bare innrømme at jeg hadde ikke vært overrasket om forslaget hadde kommet fra Fremskrittspartiet eller Høyre, men jeg er overrasket over at det kommer fra Arbeiderpartiet, og over det signalet det gir om hvilken politikk man ser for seg i tiden framover. For dette er å slå beina under det sentrale prinsipp som norsk luftfart har vært styrt etter når det gjelder flyplasser, nemlig det solidariske prinsippet. Og hvis man slår beina under det, kan man få en utvikling hvor det skal bli store problemer med å drive det flyplassnettet vi har i dag, for det er nemlig bygd på det prinsippet at overskuddet fra noen flyplasser har gått med til å finansiere det øvrige nettet. At et slikt forslag kommer fra Arbeiderpartiet, og at det gir et slikt signal, overrasker meg, og det skuffer meg. Så til Petter Løvik, som er kritisk til at vi foreslår en høyere egenkapital. Det forslaget er basert på de beregninger som ligger i saken, beregningene i forhold til prognoser for kostnadsøkning, som vi mener er for lavt stipulert, og vil få som konsekvens betydelig effektivisering – urimelig høye effektiviseringskrav – som vil kunne gå ut over bl.a. flyplasstrukturen og tilbudet til de reisende. Det er det ene momentet. Det andre momentet er de store investeringsoppgavene som Luftfartsverket står overfor. Så forslaget er basert på de vurderinger som ligger i saken, og der har vi kommet til en annen konklusjon enn hva Regjeringen og regjeringsfraksjonen i samferdselskomiteen har gjort.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2002-12-09:
Det har avspeilet seg en rørende omsorg for Kristelig Folkeparti i denne debatten fra opposisjonens side. Jeg takker for at det er noen som har omsorg for oss, som sannsynligvis synes at vi er ute på gale veier. La meg nå bare få slå fast fra denne talerstol at vi befinner oss meget vel på banen. Så til et viktig spørsmål her: Vi blir anklaget for at dette er et første steg på veien mot å privatisere. Kristelig Folkeparti vil ikke privatisere Luftfartsverket – det er snakk om et statlig AS. Men hvem er det som tar det første skrittet på veien i retning av at folk skal få tro på at man skal privatisere? Jo, nettopp Det norske Arbeiderparti, som nå legger til rette for at man skal få begynne å ta av overskuddet til eget bruk. Det er første skritt i retning av privatisering. Jeg vil si til representanten Tor Arne Strøm, som har samme utgangspunkt som jeg, vi bor i Nordland, Bodø Lufthavn er vår stamflyplass, Tromsø ligger litt lenger nord: Disse flyplassene har dessverre ikke overskudd, men andre skal altså få ta av overskuddet og gjøre Bodø og Tromsø til enda større minusflyplasser. Er det en rettferdig måte å fordele midlene på? Jeg spør.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-12-09:
Eg vil starte med å seie at eg er godt nøgd med innstillinga som komiteen har lagt fram i saka om BaneTele AS. Senterpartiet har vore oppteke av å sikre at BaneTele AS framleis skal vere statleg eigd, og ikkje privatisert, slik Regjeringa føreslo. Eg er difor tilfreds med at heile komiteen slår fast at BaneTele AS ikkje skal seljast no, og at dersom det er aktuelt med nye industrielle løysingar, skal dette leggjast fram for Stortinget. Senterpartiet er òg tilfreds med at ein samla komite meiner at eigarskapen til Jernbaneverket sin infrastruktur framleis skal bli verande i Jernbaneverket. BaneTele skal altså ikkje privatiserast, slik Regjeringa la opp til. Men Regjeringa får fullmakta, som det vart bedt om, til å forlengje løpetida for statslånet og også fullmakt til å gjere statslånet om til ansvarleg lån. Senterpartiet har mange gonger gitt uttrykk for at tryggleik skal prioriterast høgt på jernbanesida. Vi er difor utolmodige når det stadig dreg ut før det blir utbygt sikker togkommunikasjon for alle jernbanestrekningar. Når vi får opplyst at det er gitt forlengd frist for utbygging av kommunikasjonssystem, blir tolmodet sett på ei alvorleg prøve. I høyringane i komiteen har statsråden gitt uttrykk for at det er GSM-R-systemet som vil vere det framtidige kommunikasjonssystemet. Dette systemet er, som komiteen har fått opplyst, valt av fleire andre land og er såleis eit internasjonalt system. Primært ville Senterpartiet no sett ein eksakt, kort tidsfrist for kva tid GSM-R-systemet skal vere innført på alle jernbanestrekningar. Men vi ser at det kan vere visse usikre moment for kva som er praktisk mogeleg når det gjeld utbyggingstempoet. I tillegg meiner vi det også er viktig å få ut mest mogeleg av økonomiske og tidsmessige synergiar ved å samordne utbygginga i høve til andre nettutbyggingar og nettoperatørar. Vi har difor valt ikkje å vere med og setje eksakte fristar for når GSM-R skal vere utbygt over alt. Men eg vil streke under at Jernbanetilsynet sine krav må bli oppfylte innan dei gitte tidsfristane. Senterpartiet føreset at GSM-R-utbygginga startar så raskt som mogeleg. For at utbygginga skal gå raskast mogeleg, må Regjeringa sikre at den kompetansen som er bygd opp i BaneTele AS, og som er nødvendig for å sikre optimal framdrift, blir teken vare på. Sjølv om fleirtalet i innstillinga ikkje har tidfesta når GSM-R skal vere utbygt på alle jernbanestrekningar, vil eg streke under at dette ikkje tyder at denne utbygginga ikkje hastar. Senterpartiet ventar at statsråden vil syte for at arbeidet skjer så raskt som mogeleg.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2002-12-09:
Vi behandler nå omdanning av Luftfartsverket til aksjeselskap. Jeg tror ikke vi hadde hatt de «kyllingmarkene» som ligger spredd rundt kysten hvis vi hadde omdannet Luftfartsverket til aksjeselskap, som foreslått av komiteens flertall. Jeg vil slutte meg til mindretallets forslag. At dette må drøftes av Stortinget, er jeg enig i, men jeg tror ikke omdannelse til AS er noen fordel for folket eller for interessene til dem vi i denne sal skal ivareta. Jeg tror ikke det blir billigere for de reisende og for dem som bor rundt om i landet og skal fly til Oslo – forresten må man omtrent fly til Fornebu for å komme til Tromsø når man bor i Brønnøysund, så rart det enn kan høres, men sånn er dagens virkelighet for folk som bor rundt om i dette landet. Jeg tror ikke at omdannelse til aksjeselskap vil være løsningen på disse problemene. Vi er her for å ivareta interessene til folk flest, men det gjør vi ikke ved å stille penger til disposisjon, ved at det kun er penger som skal være det avgjørende når det gjelder hvor flyplassene skal være. Jeg sitter ikke i samferdselskomiteen, men jeg har ikke noe problem med å slutte meg til mindretallets forslag. Jeg tror som sagt ikke at vi løser problemene ved å omdanne Luftfartsverket til et aksjeselskap. Jeg må minne forsamlingen om at da jeg fra denne talerstol foreslo at vi skulle ha gratis ferje til samtlige som bodde ute i distriktene, fikk vi ikke det – det bestemte flertallet i denne sal. En av begrunnelsene fra Samferdselsdepartementet var nemlig den at folk da ville begynne å reise mer. Har man hørt sånt! Folk ville begynne å bruke ferjene og begynne å reise mer – det hadde det vært artig å være med på! Men slik ble det altså ikke. Akkurat likedan blir det med omdanning av Luftfartsverket til aksjeselskap. Folk blir sittende hjemme, de begynner ikke å reise mer.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-12-09:
Omdanningen av Luftfartsverket til et aksjeselskap fullt ut eid av staten vil gi Luftfartsverket et klarere økonomisk ansvar og større handlefrihet. Det vil gi grunnlag for en mer effektiv drift av flyplassene og tilhørende infrastruktur. Dermed legger vi gjennom dette vedtaket til rette for bedre og rimeligere tjenester for flyselskapene og flypassasjerene, samtidig som de høye kravene til sikkerhet opprettholdes. Aksjeselskapsformen vil ikke innebære en svekkelse av statens mulighet for styring av selskapets viktige samfunnsansvar. Regjering og storting vil fortsatt ha styring med beslutninger av stor betydning for samfunnet. Luftfarten er nå på veg til å ta seg opp igjen etter en knekk som bare delvis skyldes terrorhandlingene 11. september i fjor. Regjeringen har målrettet lagt til rette for å sikre gode rammevilkår for luftfarten, fordi det er nødvendig for folk og bedrifter i et langstrakt og spredt befolket land som vårt. Sammen med bl.a. fjerningen av flypassasjeravgiften og Regjeringens forslag i statsbudsjettet for 2003 om kraftig økning av det statlige tilskuddet til de regionale lufthavnene, vil denne omdanningen styrke norsk luftfart, særlig i distriktene. Regjeringens forslag til nivå på Luftfartsverkets egenkapital henger sammen med den teknikk som er valgt med bruttoføring av eiendeler og forpliktelser knyttet til flyplassnettet. Hadde man valgt å føre dette «netto», ville egenkapitalen i prosent av totalkapitalen framstått som langt sterkere. Ser man på «nettobalansen», som er det framtidige långivere trolig vil vurdere, utgjør egenkapitalen for Luftfartsverket eksklusiv Oslo Lufthavn Gardermoen nærmere 45 pst. av totalkapitalen. Opplegget vil også muliggjøre en betydelig økning i investeringsrammen i forhold til de siste årenes nivå. Et mindretall i komiteen ønsker videre at de stamruteflyplassene som tjener penger, skal få beholde deler av omsetningen og overskuddet. Jeg vil understreke at omdannelsen til aksjeselskap er spesielt viktig nettopp for disse flyplassene, fordi Luftfartsverket gis større frihet til selv å foreta lønnsomme investeringer. Jeg er selvsagt alltid åpen for å se på nye tanker og økonomiske virkemidler, men vil understreke at Regjeringen og regjeringspartiene ikke på noen måte har gitt opp solidaritetsprinsippet med at de lønnsomme lufthavnene bidrar til at den øvrige delen av lufthavnnettet opprettholdes, ikke minst av hensyn nettopp til distriktene. Den foreslåtte økningen av statlig kjøp av tjenester ved de regionale lufthavneneinnebærer dessuten en lettelse for stamruteflyplassene som kan muliggjøre økte investeringer, ved at disse ikke på samme måte som før må subsidiere regionalnettet. Mange av de problemstillinger komiteen ellers tar opp, bl.a. knyttet til utbytte og hensynet til de ansatte, er spørsmål som må følges opp videre framover. Jeg har merket meg disse og andre innspill, og vil understreke betydningen både for de ansatte, flyselskapene og flypassasjerene av at Stortinget nå i dag tar de nødvendige beslutninger om framtidig organisering.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-12-09:
Nå skal vi ikke starte debatten igjen om å legge ned flyplasser. Jeg vil bare minne om at det er gjort atskillig videre vurderinger av nettopp det aspektet enn å legge ned konkrete flyplasser. Det var òg sett i forhold til en bedre utvikling for regionen rundt. Slike vurderinger vil man nok måtte ta med jevne mellomrom, men det vil fortsatt være slik at organiseringen av Luftfartsverket som aksjeselskap ikke vil innebære en endring av virksomhetens samfunnsmessige rolle. Luftfartsverket vil være like viktig i framtiden som det er i dag, i forhold til nettopp at vi skal ha denne infrastrukturen rundt om i landet. Vi er et land som trenger mange flyplasser. Det vil vi også legge opp til i framtiden. Når det gjelder det regionale nettet, har vi jo allerede for 2003 lagt inn et større beløp til kjøp av tjenester på dette nettet, nettopp fordi vi ser at det har en betydning for ulike deler av landet at vi opprettholder dette, og fordi vi ønsker å ha et tilbud til folk rundt om i hele landet. Organiseringen av Luftfartsverket har dermed ingen betydning i forhold til den samfunnsmessige rollen. Tvert imot, ved at vi omorganiserer på den måten som vi gjør nå, gir vi Luftfartsverket frihet til å kunne foreta løpende tilpasninger som ellers ville måtte gå gjennom et tungrodd byråkratisk system. Det tror jeg vil bedre situasjonen både for flyselskap og for passasjerer rundt om i landet. Så dette tror jeg er en meget god løsning, og Stortinget vil få rikelig anledning til å styre Luftfartsverkets aktiviteter i stort.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-12-09:
Jeg vil gjerne invitere samtlige partier til å være med på å unngå sene nattetimemøter på Plaza Hotell, eller hvor det måtte være, som fører til en politikk som ikke er god overfor virksomheter som Luftfartsverket AS. Jeg skal gjøre mitt til at vi prøver å unngå slike kvelder. Det vil være anledning for Stortinget til å komme tilbake til virksomheten i Luftfartsverket, i forbindelse med eiermeldingene som vil bli lagt fram med jevne mellomrom. Hvis det er tiltak som Luftfartsverket ønsker å få gjennomført, som er av en slik karakter at det bør behandles av Stortinget, vil det selvfølgelig bli lagt fram for Stortinget. Så er det helt riktig som representanten Svendsen er inne på: Når det gjelder kjøp av tjenester, kommer det i de årlige budsjettene. Man har mulighet til å justere både omfanget, kvaliteten og prisene på det som blir tilbudt på det regionale nettet ved at staten kan gå inn og kjøpe tjenester. Jeg ser for meg mange muligheter. Så det er opp til oss, regjering og storting, å sørge for at vi har en god og langsiktig politikk vis-à-vis Luftfartsverket for å unngå kortsiktige budsjettløsninger – gjerne i en sen kveldstime.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-12-09:
Det er mulig at jeg ikke har vært nok på fotballbanen til at jeg helt tar bildet med å sitte på reservebenken. Jeg har ikke sittet på reservebenken. Jeg vet iallfall at vi er ute på banen. Jeg er veldig fornøyd med at vi er der, og jeg er veldig fornøyd med at Luftfartsverket nå skal omgjøres til et AS, at det gis en fleksibilitet som gjør at de som reiser rundt om i landet vårt, kan få lov til å oppleve bedre tjenester enn de ville ha gjort i et stivbeint system som manglet den fleksibiliteten. Når det gjelder sikkerheten, må jeg si: Den tar vi på alvor, og den ønsker vi å ta på alvor. Det vil komme stadig strengere krav i forhold til sikkerhet, både internasjonalt og nasjonalt. Det er for Norge en stor utfordring i seg selv, med så mange flyplasser som vi har. Men da må jeg spørre: Hva klarer vi å oppnå når det gjelder et godt sikkerhetsnivå, når man tenker «security», som man har vært opptatt av etter 11. september i fjor? Det tror jeg faktisk ikke avhenger av om den som jobber i systemet, er statsansatt og har en eller annen merkelapp på seg om at man er statsansatt eller ikke. Sikkerheten avhenger av hvilke tiltak man setter i verk for at den skal bli bedre. Det kan gjøres totalt uavhengig av organisasjonsform, eller hva det måtte være. Sikkerheten må vi kjøre egne tiltak på, og det kommer vi også til å gjøre i Norge.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-12-09:
Jeg kan forsikre at jeg også er utålmodig etter å få et godt system på plass når det gjelder sikkerhet på jernbanen. Sikkerheten på jernbanen ivaretas på mange områder. GSM-R og kommunikasjonssystemet er et av en lang rekke tiltak som gjennomføres, og det vil hele tiden være behov for å se på en total sikkerhetsanalyse av tilstanden i Jernbaneverket. Det er Jernbanetilsynets oppgave. Det ville også være – i forhold til spørsmålet om utsettelse – helt galt om jeg her skulle stå og si at vi i neste omgang er nødt til å komme på nytt og søke om utsettelse fordi vi ikke makter å bygge ut i tide. Vår intensjon er at vi skal gå ut umiddelbart og få satt i gang en utbygging av GSM-R og samtidig leve med at Jernbanetilsynet kan komme til å gi pålegg i forhold til de sikkerhetstiltak som til enhver tid er viktigst. Min intensjon, mitt mål og det vi legger opp hele arbeider etter, er å innfri de krav som tilsynet til enhver tid setter. Da er det slik at når vi går ut og ser på hva som finnes av tilbud i markedet, kommer vi til å stille sterke krav i forhold til utbyggingshastigheten.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-12-09:
Når jeg allerede i dag kan si at jernbanen er et miljøvennlig og sikkert transportmiddel, er det selvfølgelig med enda større glede i framtiden jeg håper jeg kan si at det er det definitivt mest miljøvennlige transportmidlet og det definitivt sikreste transportmidlet. Det vil gi oss en vinn-vinn-løsning i forhold til både miljø og sikkerhet som jeg er veldig ivrig etter å få til. Jeg er utålmodig i forhold til utbygging av sikkerhet. Det er klart at det er en solid oppgave å få gjennomført dette, både fysisk og finansielt, så det kommer til å bli en utfordring å få det på plass. Men dette er vi ivrige etter å få til – det kan jeg forsikre representanten Sørensen om at denne regjeringen er veldig opptatt av. Så vil jeg si at vi har strekninger i landet hvor det er så godt som ingen kommunikasjonsløsninger. Da er enhver forbedring en stor forbedring. Det er en stor forskjell på ingen ting og å ha et tilbud. Vi jobber hele tiden for å forbedre kommunikasjonsløsningene ut fra situasjonen i dag, og vi går nå tungt inn i satsingen på byggingen av GSM-R øyeblikkelig etter i kveld.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-09:
Det er i denne debatten blitt ytret noe om hvem som får lov til å spille på banen, og hvem som må sitte på reservebenken. Til det vil jeg si: Takke meg til en sulten spiller på reservebenken som vil ut på banen og delta, framfor en passiv høyreback som tusler rundt og er livredd ballen. Fokusering på sikkerhet etter den 11. september i fjor har vært økende. I USA har det foregått en lang debatt om dette. Man har prøvd å sammenligne sikkerhetsnivået på europeiske flyplasser med sikkerhetsnivået på amerikanske. De fleste som har jobbet med dette, ser at sikkerhetsnivået på de europeiske flyplassene har vært høyere enn sikkerhetsnivået på de amerikanske. Derfor reverserer amerikanerne nå sin politikk. Tidligere har det vært privat ansatt sikkerhetspersonell på de amerikanske flyplassene. Nå blir disse statsansatt, ikke i et AS, men i amerikanske forvaltningsbedrifter, for dette er det beste for å sikre langsiktighet i forhold til de ansatte, som er essensielt for å ta vare på sikkerheten. Både Kristelig Folkeparti og statsråden har i dag prøvd å overbevise oss om at det ikke blir noen forskjell hvis vi gjør om Luftfartsverket til et aksjeselskap. Det er nesten så man har lyst til å spørre: Hvorfor gjør man det da? Men ser ikke statsråden at det er et paradoks når amerikanerne, som har vært de mest liberale, går i motsatt retning, og at vi nå skal gjøre Luftfartsverket til et aksjeselskap?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-09:
For oss handler denne saken først og fremst om sikkerhet på jernbanen. Det handler om at vi skal ha en så god sikkerhet at vi aldri mer skal oppleve det vi opplevde ved Åsta-ulykken. Det handler om at vi skal ha en sikkerhet som er fullt på høyde med, og helst litt bedre, enn den man har i resten av Europa. For oss er det ingen tvil om at det man har valgt som sikkerhetssystem, GSM-R, gir den beste kommunikasjonen. Det er det vi skal bygge, og det er det vi har jobbet for. Det er for SV ikke noe mål å instruere Regjeringen i denne saken. Det er for oss kun et mål å sikre en best mulig sikkerhet på jernbanen, og at den infrastrukturen vi bygger i den sammenheng, forblir på statlige hender. Jeg er glad for at komiteen kan stå sammen om så pass mye som vi gjør i denne saken. Vi står sammen om at GSM-R-nettet skal være statlig. Det er viktig for oss. Vi står også sammen om å bevare kompetansen i BaneTele. Men for SV er det likevel viktig å si at det er ting som skiller oss i forhold til flertallet. Vi ville ikke akseptere den utsettelsen som det medførte å gi enda en dispensasjon på når GSM-R-nettet skulle være ferdig. Vi kunne heller ikke godta at man på strekningen Bodø–Rognan skulle greie seg med andre løsninger enn GSM-R. Når det er sagt, må jeg si at jeg noen ganger undres i denne salen. Det er bare noen timer siden Fremskrittspartiet skulle legge ned Nordlandsbanen. Så går det et halvt døgn, og da er det maktpåliggende å bygge GSM-R på strekningen. Selv om jeg står sammen med Fremskrittspartiet i at det er viktig å bygge GSM-R på den strekningen, er min begrunnelse for det at Nordlandsbanen skal bestå. Hva Fremskrittspartiet begrunner det med, er jeg litt mer usikker på sett i lys av at de skal legge ned hele suppedasen. Jeg tror at bygger vi GSM-R-nettet, er det en infrastrukturbeslutning som vi kommer til å tenke tilbake på som en nyttig og viktig sak som hadde fortjent langt større oppmerksomhet enn det den har fått i salen i dag og i media for øvrig. Det nettet som bygges, har stor kapasitet, og det vil også være interessant til bruk for andre ting enn jernbanekommunikasjon. Jeg er derfor glad for at denne infrastrukturen skal forbli på statlige hender i Jernbaneverket, og håper at vi får et godt samarbeid i hele komiteen om denne saken framover.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-09:
Jeg skal ikke hale ut denne saken lenger enn nødvendig. Jeg vil bare få lov til å si meg enig med representanten fra Arbeiderpartiet, Ausdal Starrfelt; vi er utålmodige når det gjelder denne utbyggingen. Innstillingen viser at noen av oss er enda litt mer utålmodige enn hva flertallet er. Jeg ønsker bare at statsråden til slutt forsikrer om at denne utålmodigheten deles av departementet, og at vi nå slipper å få flere saker til komiteen som innebærer en ytterligere utsettelse av dette. Vi opererer i dag med en togradio som er så gammel at man ikke får kjøpt reservedeler til den. Det er maktpåliggende at vi får en bedre togkommunikasjon. GSM-R er den foretrukne teknologien. Og her kommer rastløsheten inn: Vi har et felles ønske om at sikkerheten på toget – den er god – skal bli enda bedre, og god nok blir den først når vi har et kommunikasjonssystem på plass som vi kan stole på også i framtiden.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-09:
Vi stemte feil! Vi skulle stemme for forslag nr. 15 og mot forslag nr. 6.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-12-09:
Eg reiser ganske mykje med fly. Det gjer mange i Arbeidarpartiet. Likevel vil me røysta mot aksjeselskap i kveld. Me trur at viktige samfunnsinteresser berre vert tekne i vare med noverande organisasjonsmodell. Men likevel er det slik at når fleirtalet bestemmer at det skal vere eit AS, så tillèt me oss å blanda oss inn i korleis det bør vera. Så kjem eg fram til det lenge annonserte forslaget som Arbeidarpartiet vert ståande åleine om, og som me framleis meiner er eit strålande forslag. Det er ein kraftig irritasjon der ein tener pengar, og der ein er i nærleiken av å tena pengar på flyplassane i dette landet. Ein jobbar hardt for å få eigne AS, slik at ein får behalda pengane sjølv, eventuelt betala ein liten bit til staten. Me har lyst til å førebyggja ei full forvitring av heile solidaritetssystemet. Det me føreslår, er ikkje å svekkja det solidariske systemet, men å styrkja det ved å gje ein liten ventil til dei som tener pengar og ikkje får behalda noko sjølve. Me viser til at det kunne vore gjort sånn, og ber Regjeringa koma tilbake med ei vurdering av at dei flyplassane som går med overskot, kan få behalda 1–3 pst. av omsetninga, og så deretter 10–20 pst. av overskotet. Det kunne gje nokre flyplassar, f.eks. Stavanger og Bergen, kanskje 20–25 til 50–55 mill. kr i året, før dei sender resten – mellom 150 og 200 mill. kr – til felleskassa. Sånn ville me få dei til å slutta å jobba for å få eigne AS, for det er altså det som trugar systemet. Eg er glad for at statsråden seier at ho er open for nye forslag. Eg meiner faktisk at det er eit handslag og eit kompromiss som kunne bevara det solidariske systemet. Tidlegare i dag snakka me om ei såkalla incitamentordning for kollektivtrafikken, der kommunar og storbyar som er flinke til å bruka pengar på kollektivtrafikk, skal få påskjøning frå staten. Då er det klart at ein påskjøner ikkje berre dei som vil, men me påskjøner også dei som kan. Det kan vera nokre som kanskje får uforholdsmessig mykje pengar, nokre som har god råd og ikkje brukar pengar, og så er det nokre som har dårleg råd og brukar mykje pengar, og dei påskjøner me. Så me påskjøner ikkje alltid berre vilje, men òg evne, og dette er jo ein måte å påskjøna evne på. Og me trur faktisk at dei stadene det gjeld, ville tena meir når me i tillegg er opne for å bruka meir offentlege pengar og ha høgare eigenkapital. Så det heng altså på greip. Eg vonar me kjem tilbake til dette som eit alternativ til AS-framstøytane i framtida, for dei vil koma. Eg tek hermed på vegner av Arbeidarpartiet opp forslag nr. 1.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-12-09:
Me hadde ein ganske ryddig budsjettdebatt, så me kan vel ta oss tid til å diskutera litt noko me er usamde om, sjølv om det kan gjera at vi held på 10–15 minutt lenger utover natta. Eg har vore mange år i dette huset både på benken og på banen, og det har sine fordelar og ulemper alt, det kan eg seia. Men å vera på benken når ein får påverka utfallet, synest eg er ganske kjekt, og det har me faktisk fått gjort i dag. Akkurat her får me ikkje gjort det korkje med prinsippforslag eller med vårt tilleggsforslag. Det er jo ein merkeleg situasjon å vera i at Høgre påstår at me ikkje er solidariske. Me ber altså om ei vurdering av korleis dette systemet kunne ha vore. Hadde andre parti vore såpass opne som statsråden var, kunne me jo ha gjort det om til eit oversendingsforslag, men dersom det er såpass nedsabla som eg føler det er av partia i salen, ser eg ikkje noko poeng i det. Det er altså ein føresetnad at denne overskotsdelinga – det at dei skal få behalda litt sjølve, ein liten prosent, på desse flyplassane som tener pengar – ikkje skal gå ut over investering og drift av dei flyplassane som går med underskot. Me trur – som det har vist seg på mange område, og der det er støtta av mykje folk frå alle politiske parti – at det å få ei lita påskjøning for å stå på fører til at ein tener meir pengar, altså me trur på meir inntening. Me veit at ein høgare eigenkapital gjev sterkare ryggrad til å lånefinansiera meir, og me seier også at me ikkje kan ha eit tak på offentlege kjøp. Det må me sjå i samanheng med dei andre elementa, og det betyr at me i ein overgangsperiode fram til me tener nok pengar i dette nye systemet kan auka dei statlege løyvingane. Og så eit spørsmål til Høgre. I mitt fylke, der Sola er flyplassen, er det mest berre Høgre-ordførarar, dessverre – det er eit blått fylke. I styret på Sola er både ordførarane i Stavanger, Sandnes og Sola, som er Høgre-folk, i tillegg til fylkesordføraren. Dei jobbar for at Sola flyplass skal verta Sola lufthavn AS. Det er det som er trusselen mot det solidariske systemet. Eg lurer på korleis Petter Løvik vil møta dei når dei ber om det og han skal prøva å seia det som eg ikkje har klart å forklara til dei same Høgre-folka, at det solidariske systemet må stå fast utan nokon som helst modifikasjon. Me foreslår faktisk eit kompromiss her – eit politisk kompromiss, eg ser det – men me trur dette kan vera liv laga.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-12-09:
Eg vil takka regjeringspartia, og for så vidt andre òg, for samarbeidet i denne prosessen. Det har vore ei krevjande øving, der det har vore tvil og tru til stades. Eg vonar og trur at fleirtalet kjem fram til ei god løysing, men det er i grunnen berre framtida som kan visa om dette er ei god løysing. Arbeidarpartiet er òg utålmodige. Arbeidarpartiet vil ha det beste tryggleikssystemet for tog på plass snarast mogleg. Det er ganske brei semje om at det beste noverande systemet er GSM-R-systemet. Det kan koplast til tog i naboland – det eksisterande systemet er derimot gamaldags, med avgrensa moglegheiter til m.a. å få tak i reservedelar. Å bruka pengar på slike utgåtte system er feil pengebruk. Me kan leva med andre system litt til dersom Luftfartstilsynet gjev godkjenning til det, men berre så lenge det er absolutt naudsynt, for me er utolmodige. Me er òg utålmodige i høve til å utnytta den fiberen BaneTele AS har disposisjonsrett over, på ein god måte på den kommersielle sektoren. Av begge desse omsyna må me sikra selskapet og den viktige kompetansen dei har i BaneTele sin prosjektorganisasjon. Det er heilt naudsynt for å sikra optimal framdrift. Eg har i grunnen berre eit enkelt spørsmål. Me er utolmodige. Kan me stola på at statsråden er like utolmodig som oss? Kan me stola på at me ikkje får eit halvt års utsetjing, slik vi gjorde i tida mellom revidert nasjonalbudsjett og no? Me har ikkje meir tid å mista før me får det best moglege systemet for norske togstrekningar.