Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2012-12-11:
Fremskrittspartiet er glad for at vi til tider kan ha en åpen og faktabasert innvandringsdebatt, men nå er det slik at fakta skal være objektive, men kan være veldig subjektive ut fra hvordan man velger å tolke dem. Sånn er det alltid, og sånn vil det alltid være. Fremskrittspartiet vil ha lukkede mottak i Norge, og representanten Lise Christoffersen var inne på det temaet og mente at det var inhumant og ikke i tråd med internasjonal rett. Nå er det flere land som har lukkede mottak og er veldig fornøyd med det, og som ikke har fått noen utfordringer eller problemer med det i henhold til internasjonal rett. Da jeg stilte representanten Lise Christoffersen spørsmål om hvor mange som ble borte fra mottak i Norge, hvor de er, hva de gjør for å livnære seg og hva som bør gjøres, var representanten ikke veldig villig til å gi noe konkret svar på det, enten fordi representanten ikke visste det eller fordi det rett og slett ikke er mulig å få noe svar. Hvor mange som blir borte, vet vi ikke. Hvor de er – nei, det vet vi heller ikke. Hva de gjør, vet vi heller ikke. Men én ting er sikkert. Er de i Norge, lever de i hvert fall ikke av en jobb der de er ansatt i et firma, eller driver for seg selv og betaler skatt og norske avgifter. Det er det ingen tvil om. De livnærer seg på helt andre måter, som vi helst ikke vil ha noe særlig av i Norge. Hva skal gjøres med det? Fremskrittspartiet har en løsning. Det er mulig å opprette lukkede mottak. For det første hindrer det rømming. For det andre har vi kontroll på hvor de er. Det er også viktig at vi, mens de er i lukkede mottak, får avklart hvem vi har fått til Norge. Det har vi ingen garanti for, og vi vet ingenting om de personene som bl.a. kommer uten papirer eller med falske papirer. Det forundrer meg også litt. Det er mange som kommer til Norge med f.eks. falske pass. I henhold til loven er det i seg selv straffbart å ha falskt pass. Det er umiddelbart ubetinget fengsel i 45 dager for å ha falskt pass. Likevel lar vi dem få lov til å søke asyl, vi behandler søknaden, og de kan sågar få opphold når de kommer hit med falskt pass, som i seg selv er straffbart. Fremskrittspartiet mener at kommer man hit med falske pass, med falske papirer, da er det et eller annet man skjuler, og man skal ikke få oppholdstillatelse i Norge. Norge er ikke lenger det landet det en gang var – på godt og ondt. Uheldige sider ved utviklingen er mindre frihet og at vi må være forsiktige med hva vi sier, mindre trygghet og en offentlig sektor som koster mer enn noen gang. Samtidig synes handlekraften og gjennomføringsevnen mindre enn noen gang. Det bygges veier for fortidens trafikk, noe den nye strekningen som i disse dager åpnes i Sør-Gudbrandsdalen, vitner om. Vi kan kanskje leve med noe foreldede veier, men vi kan ikke leve med en innvandring som har nådd et så stort omfang at den truer velferdsstaten og alle de velferdsgoder som nordmenn i dag tar som en selvfølge. Innvandringen er rett og slett ikke økonomisk bærekraftig. Dette ble påpekt av Frischsenteret i 2011 og bekreftet av Brochmann-utvalget i en rapport samme år. Det ble spådd at med fortsatt høy innvandring ville dagens tillitsbaserte velferdsstat snart være historie. Innvandrere kommer til Norge i stort antall. Prosentvis har innvandringen til Norge økt mer enn i noe annet land, ifølge en rapport fra OECD. Når det gjelder innvandring i forhold til folketallet, er det bare Sveits som ligger foran Norge. Også vi i Fremskrittspartiet innser at Norge trenger arbeidsinnvandrere, og vi innser også at det er noen som trenger beskyttelse. Men vi stusser litt når vi leser i en rapport at to av tre innvandrere er på trygd. Det viser seg nemlig at etter omkring ti år i arbeidslivet er det et markert frafall. Folk som forsker, finner det ofte betryggende å kontrollere funn mot annen informasjon. Oslo er den byen i Norge hvor innvandringen har vært størst, både i absolutte og i relative tall. Derfor er det ganske skremmende å se at Oslo i perioden fra år 2000 til 2010 har hatt svakest vekst per innbygger når det gjelder innbetalt skatt. I perioden fra 2002 til 2011 kom det nesten 110 000 asylsøkere til Norge. Det hevdes at Norge har en streng asylpolitikk, så da skulle man tro at mange ble sendt tilbake til hjemlandet eller til det landet de kom via. Det er imidlertid ikke riktig. Antall frivillige returer i regi av UDI var i samme periode på ca. 9 000. I tillegg ble også en del returnert av Politiets utlendingsenhet. Der er antallet noe mer usikkert, men det dreier seg om ca. 1 000 personer per år, altså anslagsvis i overkant av 9 000 over en niårsperiode. Mens omkring 110 000 er kommet, har altså 18 000 mer eller mindre frivillig forlatt oss. Differansen er på ca. 90 000. Dette er mennesker som på sikt vil måtte forsørges av norske skattebetalere. I tillegg kommer arbeidsinnvandrere, og det er ikke sikkert at alle disse jobber til de har nådd vanlig pensjonsalder. Så har vi alle familiegjenforeningene, som også representanten Christoffersen var innom, som også på mange måter etter hvert vil belaste de offentlige budsjettene. I statsbudsjettet for 2013 er ca. en tredjedel, eller 370 mrd. kr, avsatt til å lønne mennesker som ikke jobber. Da lurer jeg på hvor dette skal ende. Jeg vet ikke, men jeg vet at Fremskrittspartiet står for en ansvarlig innvandringspolitikk og har gjort det i alle år. Regjeringen har egentlig ikke kommet med noen nyheter i sitt forslag til statsbudsjett. De viderefører en innvandrings- og integreringspolitikk som folk flest ikke er overvettes fornøyd med. Resultatet er segregering og utenforskap. Det var med en viss tilfredshet jeg registrerte at statsråd Thorkildsen, da hun forleden dag ble intervjuet av P4, sa at hun fryktet at det dannes utenforsamfunn i Oslo. Jeg tror de utenforsamfunnene allerede er dannet. Vi vet at det er lukkede samfunn i Oslo som ikke har mye med omverdenen å gjøre, der en ikke prater norsk, og der en lever etter helt egne regler. Det er prisverdig at statsråden ser at en kan frykte det, at statsråden ser at dette kan bli en utfordring, og jeg gleder meg til å se hva statsråden ønsker å gjøre med den utfordringen. Regjeringen legger opp til en politikk der en viderefører tiltak som ikke virker, regjeringen opprettholder en stor statlig virksomhet, regjeringen viderefører en politikk som gjør at titusenvis av mennesker kan oppholde seg ulovlig i Norge, og regjeringen viderefører en integreringspolitikk der kommunene får langt mindre penger for å integrere flyktninger enn det det faktisk koster. Dette er noe av den utfordringen som også representanten Christoffersen var inne på. Det står mange i mottak og venter på å komme ut i kommunene – og så lurer vi på hvorfor! Mange kommuner vegrer seg mot å ta imot flyktninger som har fått lovlig opphold i Norge, fordi de vet at det koster. Når de allerede har stram økonomi og budsjetter som ikke går opp, er det heller ikke all right å ta på seg nye utgifter som en vet en ikke får dekket av den norske staten – selv om det er den norske staten som pålegger dem å ta imot folk. Ved å øke integreringstilskuddet kunne det kanskje være en mulighet for at noen flere kommuner tok inn, bosatte og integrerte flere innvandrere på en god måte. Vi vet at mange kommuner gjør en kjempejobb når det gjelder integrering, mens andre kommuner ikke er riktig så dyktige. Det er noe vi må rette på, og jeg tror at økonomi har en del med dette å gjøre. Regjeringspartiene beskylder Fremskrittspartiet for å kutte alle penger til urfolk og nasjonal historie. Fremskrittspartiet mener at alle mennesker er skapt og født like, og at konstruerte særtiltak, som f.eks. Sametinget, forvaltningsområdet for samiske språk og Finnmarkseiendommen, virker mot sin hensikt. Fremskrittspartiet vil ikke ha et Norge med konflikter som skaper kulturelle, språklige og etniske skillelinjer. Det er vi i ferd med å få. Samtidig mister en fokus på det som burde være viktig – å beskytte den fremste kulturbæreren av dem alle, nemlig språket. Regjeringen viderefører her en politikk som ikke har ført til mer bruk av samiske språk, men derimot til mindre. Det dokumenter de selv i sine budsjettproposisjoner. Regjeringen er mer opptatt av å gi penger til en minoritetsforvaltning enn å følge det første av formålene med sameloven, nemlig å sikre og utvikle de samiske språkene. Regjeringspartiene vil heller ikke vite hvor mange mennesker som bruker samisk i Norge, til tross for at internasjonale organisasjoner som Europarådet og UNESCO høylytt kritiserer Norge for ikke å følge opp sine internasjonale forpliktelser. Nå er det på høy tid at vi får en gjennomgang av de politiske virkemidlene som brukes i same- og minoritetspolitikken, for flere av våre minoritetsspråk er i ferd med å dø ut. Fremskrittspartiets tilnærming er at vi må få tall på hvor mange som prater de ulike språkene i Norge, slik at vi kan beskytte minoritetsspråkene og utvikle dem. Å føre en dyr symbolpolitikk, som regjeringspartiene gjør, fungerer ikke. Regjeringspartiene evner ikke å tenke nytt i samepolitikken og tviholder på de samme virkemidlene, uten hensyn til om de samiske språkene nordsamisk, lulesamisk og sørsamisk dør ut. Umesamisk, pitesamisk og skoltesamisk er allerede utdødd i Norge. Da er mitt spørsmål: Når skal regjeringen våkne? La det ikke være noen tvil: Fremskrittspartiet vil samene vel. De er en del av det norske samfunnet. Nordmenn og samer har fungert og funnet sammen gjennom århundrer gjennom handel og utveksling, gjennom familie og bygdeliv. Men det har vært konflikter, og det norske samfunnet har behandlet samene på en svært lite hyggelig måte. Vi ønsker ikke en fornorskning av samene, slik en hadde det til utpå 1970-tallet. Fremskrittspartiet tar avstand fra at samer ikke skal få prate samisk eller kunne opprettholde og videreutvikle sin kultur og sine tradisjoner. Det tror jeg alle i denne sal er enige om, men det er virkemidlene vi diskuterer. Jeg mener virkemidlene ikke virker slik de var tenkt å skulle virke. Jeg mener vi har en plikt til å påtale dette, uten å bli møtt med useriøse påstander om kalde og ufyselige holdninger fordi vi ikke vil bruke like mye penger som de andre, eller inngå konsensus på sviktende grunnlag. Representanten Stokkan-Grande hadde en tirade mot Fremskrittspartiet. Jeg har følgende spørsmål til representanten Stokkan-Grande: Hvem var det som sto for fornorskningsprosessen? Var det Fremskrittspartiet som nektet eldre mennesker å prate samisk i Norge? Var det Fremskrittspartiet som gjennom generasjoner gjorde livet surt for samene i Norge? Det var Arbeiderpartiet som satt med ansvar og makt og gjennomførte – godt hjulpet av de andre partiene – en voldsom fornorskningsprosess som var en krenkelse for det samiske folk. Det var ikke Fremskrittspartiet ansvarlig for, det var det Arbeiderpartiet som var.