Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-06-16:
Det har vært bred enighet om at Nasjonalmuseet er viktig, og at det er en institusjon som er grunnsteinen i god bevaring og formidling av visuell kunst i Norge. Konstruksjonen Nasjonalmuseet – sammenslåingen av en rekke institusjoner – var det tidligere regjeringer som stod for. Dette arvet vi, men vi har fulgt opp arbeidet fra disse regjeringene, selv om det virker som om enkelte nå flyr fra sine gamle standpunkter. Det har også vært tverrpolitisk enighet om at Nasjonalmuseet skal få gode og hensiktsmessige bygningsforhold. I mange år har det vært klart at Nasjonalmuseets forhold ikke møter museets behov. Det er rett og slett kunnskapsmangel å si at det er Samtidskunstmuseet som sliter mest. Det museet som sliter aller mest, er Nasjonalgalleriet med samlinger av kunst til flere milliarder kroner, som ikke holder fuktighet ute, som ikke har tilgjengelighet for funksjonshemmede, som ikke har muligheter for å ta imot skoleklasser, og som har forhold som ikke er disse samlingene verdig. Hvis det er den type kunnskap man baserer sitt standpunkt på, er det ikke rart at man kommer ut å kjøre. Utredningsarbeidet har vært basert på flere forutsetninger: For det første å få gode bygningsmessige forhold for sikring og bevaring av museets samlinger, og for det andre å legge til rette for museets forskningsaktivitet og et variert formidlingsarbeid. Bygningene skal legge til rette for dette, også slik at publikum får best mulig nytte av dem. Stortinget har gjennom hele prosessen vært holdt løpende orientert om utviklingen. Vi har fulgt de samme prosedyrene som i alle andre bygningssaker, bortsett fra én eneste, Operaen, hvor det ble valgt et annet løp. Operaen var en ekstraordinær sak. Det har aldri, før i dag, framkommet fra Stortinget at denne saken skulle behandles annerledes enn andre bygningssaker. Utredningsprosessen har fulgt det kvalitetssikringssystemet som gjelder for statlige investeringsprosjekter. I prosjektet er det gjort en systematisk analyse av sterke og svake sider ved de alternativene som skal vurderes. Konklusjonene i utredningsarbeidet og hos den eksterne kvalitetssikreren er helt grunnleggende og kategorisk på at alternativet på Vestbanen både tilfredsstiller bedre museets egne behov og i tillegg sannsynligvis er ca. 1 milliard kr rimeligere. Så sier man her at man har en usikkerhetsmargin på 45 pst. Ja, det er riktig. Det betyr at det kan være bare 550 mill. kr i fordel, men det kan også bety at det er 1,5 milliard kr i fordel, fordi usikkerhetsmarginen går begge veier. Men det viktigste er hva som er best for museet. Tullinløkka ble utredet av flere tidligere regjeringer. Alle arkitektkonkurranser ble lagt i en skuff. Det er på tide at vi får et prosjekt som kan realiseres. Jeg er glad for at mange er opptatt av Nasjonalmuseet, og at vi får et nytt museum. Dette er måten å gjøre det på. Samtidig er det viktig at Nasjonalgalleriet og bygningen der brukes på en god måte. Men det vil være fundamentalt feil av oss sju–åtte år før tiden å konkludere med hva den bygningen skal brukes til. Nettopp der må byen inviteres til diskusjon. Nettopp der må ulike forslag få komme på bordet, og nettopp der må mange få lov til å si sin mening, slik at dette blir både til byens og kulturlivets beste. Jeg er glad for at Høyre viser ansvar i denne saken – dog med unntak av Vestbanens bygninger, som vi er uenige om – men at de faktisk står på det som byrådet også har stått på, nemlig at staten skal kjøpe tilbake tomten. Dette er jo en avtale på 170 mill. kr. Dette er ikke noe man kan svinge kappen med etter vinden, slik som Venstre gjør. Skal vi kjøpe tomten, eller skal vi ikke? Det må Venstre si noe om. Hele planen til Venstre om å legge Munch-museet og Deichmanske til Bjørvika baserer seg jo på at staten kjøper tilbake tomten. Men i stedet for å svare på det spørsmålet forlater Trine Skei Grande både salen og debatten, og det er vel kanskje symptomatisk for hvordan man behandler en slik sak. Vi leker jo ikke tomtepolitikk i Oslo, og vi leker ikke nasjonalmuseumsutbygging. Dette er store saker. Hadde Erling Lae og byrådet vært i nærheten av Venstres tilnærming til denne saken, hadde dette vært umulig å gjennomføre. Heldigvis utviser byrådet et helt annet ansvar. Jeg husker jo da vi hadde pressekonferanse hvor vi presenterte dette i fjor sommer. Ola Elvestuen løp rundt som en guttunge og skulle ta æren for det Erling Lae og jeg var kommet fram til. Han mente at det var hans idé – Deichmanske og Munch-museet til Bjørvika og Nasjonalmuseet til Vestbanen. Vi har jo sitater på hvor viktig dette var, og hvor riktig dette var. Nå har Venstre opplevd litt motstand, og da svinger kappen med vinden. Venstre må ikke forveksle det å holde fast på et standpunkt over noen uker og måneder med å være arrogant.