trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-12-09:
Jeg har tidligere konsultert Stortingets organer om regjeringas arbeid med missilforsvar. Regjeringa har nå besluttet at Norge vil inngå medlemskap i Maritime Theater Missile Defense Forum. Det er et samarbeidsforum som handler om å beskytte våre marinefartøy fra den trusselen som ballistiske missiler og kryssermissiler utgjør. Medlemskapet vil styrke det sjømilitære samarbeidet med våre nærmeste allierte, vår evne til militært samvirke med allierte i kollektivt forsvar og derigjennom også styrke vår nasjonale forsvarsevne. Jeg vil understreke at beslutningen om norsk medlemskap ikke innebærer noen forskuttering av eventuelle materielle norske bidrag til NATOs missilforsvarssystem. Norge ga for øvrig sin prinsipielle tilslutning til etableringen av NATOs missilforsvarssystem under toppmøtet i Lisboa i 2010. Jeg vil også gi noen kommentarer til innlegg som har vært holdt i salen. Representanten Helga Pedersen hørte nok ikke godt nok etter i mitt innlegg, fordi jeg sa at jeg mente det var et godt budsjett, samtidig som det er et budsjett preget av nøkternhet, realisme og klare prioriteringer. Representanten Pedersen mente også at vi ønsket å utrede mer. Ja, vi har satt i verk arbeidet med et nytt fagmilitært råd fordi våre omgivelser endrer seg, og det er behov for større reformer av Forsvaret. Det er for første gang levert og diskutert i full offentlighet, noe vi mener er svært viktig fordi forsvarspolitikk ikke skal være noe som bare angår spesielt interesserte, det angår samfunnet i aller høyeste grad. Jeg vil også knytte noen kommentarer til innlegget fra representanten Kåre Simensen. Dette er altså ikke et spørsmål om forholdet mellom Norge og Russland, men mellom Vesten og Russland. Det handler om at vi ser en varig endring i våre sikkerhetspolitiske omgivelser. Vi ser at alle land som er allierte av Norge, har gjort det samme som Norge, nemlig å suspendere det militære samarbeidet bilateralt, samtidig som vi opprettholder det praktiske samarbeidet på daglig basis – kystvakt, grensevakt, søk og redning og ikke minst muligheten for direkte kontakt mellom vårt operative hovedkvarter på Reitan og Nordflåten. Det er viktig både for å unngå misforståelser og også for å vite hva som skjer i våre nærområder. Vi kan ikke lukke øynene for at selv om vi ikke ser en direkte militær trussel mot Norge, så har vi å gjøre med en stor nabo som nå har en betydelig økt militær evne, en betydelig økt vilje til å bruke militærmakt, og som ikke minst tester NATOs beredskap, som tester NATOs samhold. Det er det viktig for Norge å følge med på og ta inn i sine vurderinger.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg tror vi alle er enige om at den største utfordringen for å få et forsvar for vår tid vil avhenge av gjennomføringsevnen av langtidsplanen for neste periode. Norges viktigste evne til å forsvare vårt lands områder er den mekaniserte og moderniserte brigaden. Å følge opp moderniseringen og videreutvikling av Hæren er helt vesentlig for å kunne ivareta våre forpliktelser i den øvre delen av krisespekteret, som jeg vet at forsvarsministeren er opptatt av, både for at forsvarsgrenene skal kunne samarbeide som forutsatt i et nettverksbasert forsvar og for å kunne samarbeide med, og i ytterste fall ta imot, allierte forsterkninger i en krisesituasjon. Vi er mange som er bekymret for at Hærens materiell er i ferd med å bli utdatert. Så mitt spørsmål er ganske enkelt: Vil regjeringen følge opp og gjennomføre den største moderniseringen av Hæren siden Marshall-hjelpen, og ikke minst gjennomføre den vedtatte langtidsplanen?
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Mange har så langt i debatten fokusert og brukt mye tid på de sikkerhetspolitiske utfordringene vår verdensdel og den øvrige verden utsettes for, og jeg tror også det er viktig for oss å ta inn over oss at den politikken vi prioriterer, f.eks. når det gjelder skattekutt, ikke må få forrang i forhold til sikkerhets- og forsvarspolitikken i landet. Syria-konflikten og ISILs vanvittige framferd samt det som skjer i Ukraina, bekrefter at det ikke lenger finnes noe som heter langt borte, og det som skjer langt borte, berører oss i vår hverdag i større grad enn vi liker. Jeg er enig med utenriksministeren når han sier at utenrikspolitikk er blitt innenrikspolitikk – og nesten nabopolitikk, hvis man ser litt mer på detaljene, f.eks. når det gjelder fremmedkrigere, sanksjoner hvor det svares med mottiltak, og dertil lokal arbeidsledighet. Det berører meg, det må berøre mine naboer, og derfor er storpolitikk i aller høyeste grad også lokalpolitikk. Vi ser at sanksjonene som verdenssamfunnet svarer med mot Russland, virker. Forrige nummer av bladet The Economist hadde et bilde på sin forside av den russiske bjørn med blodspor etter seg og med overskriften: Russlands skadede økonomi – og med undertittelen: Og farene den utgjør for resten av verden. Jeg synes den undertittelen er ganske så interessant, for det er også en advarsel om at vi må ta det som skjer i den økonomiske politikken, på alvor, også når vi tenker sikkerhetspolitikk. I en kombinasjon med fallende oljepriser og den økende gjelden russiske bedrifter har til utenlandske banker, samt virkningene av sanksjonene, utgjør den negative økonomiske utviklingen i Russland en stor utfordring, etter mitt syn. Med andre ord: Økonomisk politikk er sikkerhetspolitikk. Når vi da vet at det er flere hundre tusen arbeidsplasser i ulike land i Europa som er avhengig av handel med Russland, er det i alles interesse at det må søkes å få en diplomatisk løsning av denne konflikten jo før, jo heller, som igjen betyr at noen må snakke sammen – med andre ord: mer dialog og mer handling. Jeg har nevnt at økonomisk politikk er sikkerhetspolitikk, det ser vi, men jeg må vel også si meg enig med utenriksministeren når han tar fram hvor viktig det er at globale helsefremmende tiltak også knyttes til sikkerhetspolitiske aspekter. Det samme gjelder klimautfordringene, og de vil ramme oss alle. Vi har sett de siste bildene fra Filippinene, og vi har sterkt i minne det som skjedde på Vestlandet for kort tid tilbake, og ikke minst ser vi også at ebola er noe vi må forholde oss til her i landet. Derfor mener jeg at både helse- og klimapolitikk må løftes tydeligere fram når forsvars- og sikkerhetspolitikk diskuteres på den nasjonale og internasjonale arenaen.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-12-09:
I et Europa som er omringet av ustabilitet og et Europa som selv plages av svak økonomisk vekst og store sosiale utfordringer, er den nordiske regionen og den nordisk-baltiske regionen mye av et håpets område, og derfor ser vi også et stort potensial i å styrke og fordype det nordiske samarbeidet og det nordisk-baltiske samarbeidet i europapolitikken. Det dreier seg også om innsats for forskning, innovasjon og ny vekst i Europa. I det bildet tror jeg det hører med at vi i Norden har en god tradisjon for måten vi organiserer samfunnet vårt på. I EØS-midlene har vi bl.a. støttet et trepartssamarbeid og dialog om anstendig arbeidsliv. Vi vil se på innsats mot arbeidslivskriminalitet osv. Når det gjelder ansvarlig økonomisk politikk, eller kuttpolitikk, ser vi at noen av de nordiske og baltiske landene er eksempler på at man gjennom innstramminger og økonomiske reformer kan oppnå gode resultater. Så her er det både stimulanser og innstramminger som kan være nødvendig.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-12-09:
Det er godt at jeg får anledning til å klargjøre hva jeg faktisk sa i Brussel for over et år siden. Der ga jeg uttrykk for hva som var regjeringens syn, men var også veldig tydelig på at dette var en stortingsbeslutning, at regjeringen ikke var en flertallsregjering, og at det derfor ville kreves en stortingsbehandling. Men det var viktig for oss å signalisere til EU hva som er denne regjeringens holdning, nemlig at det ikke skal innføres nye proteksjonistiske tiltak, og at vi i et møte hvor EU ville forvente å høre fra oss hva vi mente, faktisk sa hva vi mente. Når vi nå står foran artikkel 19-forhandlinger, er det ikke riktig av meg å kommentere det før vi kjenner innholdet i mandatet og før vi er i gang med forhandlingene, slik at vi der først vet hva som er på kravlisten, og før vi får utformet et mandat i konsultasjon med Stortinget.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-12-09:
Det er generøst av representanten Navarsete å takke for de 650 sidene, ettersom det er hennes egen regjering som i all utstrekning har skrevet dem. Det er en prosjektportefølje som er utformet i den avtaleperioden som nå har utløpt. Jeg kan ikke garantere at hvert enkelt av prosjektene på de 650 sidene i seg selv bidrar til økonomisk og sosial utjevning – men at totaliteten gjør det, er min overbevisning. Det er dertil sånn at vi har et mål om, gjennom disse midlene, å styrke de bilaterale forbindelsene mellom landene. Det gjelder f.eks. det maritime museet i Gdansk. Norge og Polen er to land med stolte maritime tradisjoner. Jeg er i hvert fall stolt av de norske maritime tradisjonene, og at det markeres i et bilateralt samarbeid, ser jeg ikke noe vondt i, selv om det vekstfremmende ved det kanskje begrenser seg til de arbeidsplassene det skaper i Gdansk.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-12-09:
EØS og vårt samarbeid med EU er viktigst for Norge i egenskap av med hvilken tyngde dette samarbeidet påvirker norsk hverdagsliv. Alle norske kommuner, så å si alle norske utdanningsinstitusjoner og de aller fleste arbeidsplasser er berørt av dette samarbeidet. Derfor er dette en praktisk hverdagsvirkelighet for Norge. Det er ingen internasjonal organisasjon som påvirker det norske samfunnet mer. Det gjør at vi mener alvor med å si at norsk utenrikspolitikk begynner i Europa. Den organisasjonen som først og fremst former europeisk politikk, er EU, og derfor er vårt forhold til EU så viktig.
Vidar Helgesen (Høyre), 2014-12-09:
La meg klargjøre overfor representanten Solhjell at det ikke skal være noen tvil om at for vår sikkerhetspolitiske forankring er det NATO som er den viktigste organisasjonen. For norsk hverdagsvirkelighet er det faktisk EU, gjennom EØS-avtalen, som har størst betydning av alle internasjonale organisasjoner. Det er et faktum som er ganske ugjendrivelig. Men det dreier seg ikke om at disse står i noe konkurranseforhold. Komiteen har gjennom sine merknader understreket viktigheten av det strategiske samarbeidet mellom EU og NATO. EU er også vår viktigste partner i multilaterale sammenhenger, bl.a. i de pågående klimaforhandlingene, og i FN-sammenheng, så her er det ikke nødvendig å bygge opp noen motsetning. Den påvirkningen EU-beslutninger har på hverdagsvirkeligheten i Norge, er det ingen tvil om.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg tror ikke man kan gjøre diskusjonen om kommuneopplegget for neste år og årene etter der til en fasit der man sier at hvis det bare er en viss prosent eller et visst antall milliarder kroner, så er det bra eller dårlig. Man må se de forventningene og de oppgavene vi ønsker at kommunene skal gjøre, i forhold til de ressursene vi evner å sette inn. I år er vi også i den ekstraordinære situasjonen at kommunene vil gå inn i neste år med en skattesvikt som ser ut til å bli nærmere 3 mrd. kr. Kommuneopplegget for 2015 er magert, selv om budsjettavtalen med Kristelig Folkeparti og Venstre har gjort det noe bedre, men med den inngangen kommunene nå ser ut til å få til 2015, er dette et opplegg som vil føre til kutt i skole, i velferdstjenester, og som ikke ser ut til å gjøre noen forskjell når det gjelder fylkesveier.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Også under den rød-grønne regjeringen har kommunene vært nødt til å gjøre strenge prioriteringer av og til, og de har også vært nødt til å effektivisere fra det ene året til det andre. Likevel utgjorde de åtte rød-grønne årene i regjering en markant forskjell i forhold til de fire årene da Bondevik II-regjeringen styrte med støtte fra Fremskrittspartiet. I løpet av åtte rød-grønne år ble kommunenes inntekter økt med 70 mrd. kr – og nye ansatte i størrelsesorden flere titalls tusen. Vi har styrket pleie- og omsorgstjenestene, ansatt flere nye lærere i skolen, og sånn kan vi fortsette. Jeg mener opplegget for neste år markerer et brudd i forhold til den positive utviklingen som har skjedd i kommunene i løpet av de åtte årene, dessverre.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg synes det er veldig hyggelig at representanten Toskedal har lest vårt partiprogram, og det kunne være fristende å spørre tilbake: Har du også lest partiprogrammene til Høyre og Fremskrittspartiet, og hva liker du best? Når det gjelder formuleringene om kommunestrukturen, har representanten Toskedal en helt korrekt gjengiving. Vi er for endringer i kommunestrukturen. Vi mener at det normalt skal bygge på lokale ønsker, og at frivillighet er hovedregelen. Vi har tillit til at man nå kjører gode lokale prosesser og har tillit til at man lokalt finner de gode svarene på hvordan organiseringen skal være i framtida.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
I Arbeiderpartiet er vi absolutt mest opptatt av framtiden, og det er jo også derfor vi prioriterer kommuneøkonomi framfor alle andre prioriteringer i budsjettet for neste år. For skal vi ruste Norge for framtiden, forberede barn og ungdom på framtiden, forberede Norge på økningen i antallet eldre, så er vi helt nødt til å ruste kommunene til å klare den oppgaven. Så har det også i vår regjeringstid vært store utfordringer knyttet til næringslivet – ikke minst da finanskrisen traff i 2008. Derfor var det viktig at vi da hadde muskler til å sette inn tiltak fordi vi ikke hadde latt oss friste – som mange andre europeiske land – til å gi skattekutt, men at vi da kunne sette pengene inn i vedlikehold, veibygging og en aktiv næringspolitikk. Og den muligheten er vi opptatt av å ha også i fortsettelsen, ikke minst knyttet til regionene og fylkeskommunene rundt om i landet.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg kan bare bekrefte det representanten Andersen sier: Arbeiderpartiet og SV er to forskjellige partier, men vi deler jo det grunnleggende synet på retning, og ikke minst på kommuneområdet. Jeg er også helt enig med representanten Andersen i at grunnleggende velferdstjenester ikke skal konkurranseutsettes eller kommersialiseres. Vi fremmet jo også et forslag med omtrent samme ordlyd som det representanten Andersen her redegjør for, i kommuneproposisjonen i vår. Så hvorfor vi ikke er med på dette forslaget nå, det har jeg ikke noe godt svar på, men det skal vi se på i løpet av ettermiddagen, for vi støtter intensjonen.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg oppfattet at kommunalministeren kom med en liten skjennepreken om fargeskalaen her. Da vil jeg vise til det han selv har sagt, bl.a. i avisen Nationen den 24. november: «Det økonomiske handlingsrommet for kommunene til neste år vil være større enn det det har vært de seinere år. Det ligger en historisk satsing på rus, på psykisk helse, på skolehelsetjeneste i kommunene, på barnehager, etterutdanning av lærere og en spesiell satsing på småskoler til neste år.» Da er mitt spørsmål: Hvorfor er det så stor avstand mellom kommunalministerens ordbruk om historiske satsinger i kommunene og det bl.a. Høyres egne lokalpolitikere melder inn om kutt i skole, om at etterslepet på fylkesveivedlikeholdet vil være omtrent som i dag, og at bastioner for Høyre og Fremskrittspartiet, som Bergen og Stavanger, øker eiendomsskatten?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Ja, absolutt, president! Også under den rød-grønne regjeringen måtte kommunene prioritere, og det har jeg ved flere anledninger sagt. Men det er litt spesielt at kommunalministeren sier at han har en nøktern omtale av kommuneopplegget for neste år og i neste åndedrag kaller det opplegget som regjeringen har lagt fram, for en historisk satsing. Det finner jeg ikke mye støtte for rundt om i landet eller når man leser lokalavisene. KS’ budsjettundersøkelse viser det motsatte av det kommunalministeren sier. Den viser at det ligger an til en realnedgang i satsingen på skole til neste år. Da er mitt spørsmål: Hva er det landets lokalpolitikere ikke har skjønt når de kutter i skole og øker eiendomsskatten samtidig som kommunalministeren snakker om historiske satsinger?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg skal starte med å ta opp forslagene fra Arbeiderpartiet, og også melde at vi støtter ikke bare forslag nr. 30, fra SV, men forslagene nr. 26–29 i tillegg. Og dersom vi ikke får flertall for vårt eget forslag nr. 21, vil vi subsidiært støtte forslag nr. 23, fra Senterpartiet og SV, som handler om den kommunale skatteinnkrevingen. Bare som en replikk til forrige taler: Selvfølgelig mener Arbeiderpartiet at kommunene skal sette tæring etter næring. Men ut ifra innlegget til representanten Schou kan man nærmest få inntrykk av at kommunene har sølt bort pengene de har fått til disposisjon de siste årene. Det kan sikkert gjelde noen kommuner, men det er slett ikke det generelle inntrykket. Tvert imot: Kommuner flest er utrolig flinke til å husholdere med pengene og få til gode resultater med de rammene de har. Historien om kommunene i nyere tid er jo også historier om kommuner som har evnet å løse stadig nye oppgaver. Så har debatten vist at regjeringspartiene og opposisjonen er grunnleggende uenige om veivalg og prioriteringer. Høyre og Fremskrittspartiet prioriterer skattekutt for de rikeste. Arbeiderpartiet og de øvrige opposisjonspartiene prioriterer kommuneøkonomi for å satse på skole, omsorg, helse og barnehager, og for å ruste Norge for framtiden. Så har jeg merket meg at det ikke bare er uenighet om prioriteringer og veivalg, men også om virkelighetsbeskrivelsen, for Høyre og Fremskrittspartiet holder faktisk fast på at neste års budsjett er en historisk satsing på skole og samferdsel i kommunene, samtidig som den ene kommunen etter den andre og den ene fylkeskommunen etter den andre melder om kutt, og gjerne på de samme områdene som Høyre og Fremskrittspartiet sier det kommer til å bli mer av til neste år. At kommunalministeren avfeier opposisjonen med karakteristikker tyder vel først og fremst på at han begynner å bli fri for argumenter. Det overrasker meg ikke. Men det er overraskende at en statsråd i en mindretallsregjering er så lite lyttende til de signalene som kommer fra Kommune-Norge, fra arbeidstakerorganisasjoner og en gruppe som Foreldreutvalget for grunnopplæringen, for å nevne noen. Jeg synes også det er synd at vi så langt ikke har fått avklart om det er Fremskrittspartiets, Kristelig Folkepartis og Venstres holdning til inntektsgrunnlaget i DA-kommunene som gjelder for neste år, eller om det er kommunalministerens i grunnen avfeiing av at dette i det hele tatt er en problemstilling. Kommunalministeren skal få mulighet til å rette opp inntrykket som en lite lydhør statsråd ved å redegjøre for hva han har gjort med Stortingets flertallsvilje til en kompetansereform for kommunesektoren, der stortingsflertallet støttet Arbeiderpartiet i forbindelse med kommuneproposisjonen i vår.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Min tid renner ut i denne sammenhengen, men jeg kan love kommunalministeren at vi skal komme tilbake til de temaene vi har diskutert i dag. Det er påfallende hvor opptatt Høyre og Fremskrittspartiet er av å diskutere fortiden og situasjonen under den rød-grønne regjeringen. Og bare for ordens skyld: Det budsjettet dagens regjering la fram for 2015, ligger lavere enn det rød-grønne budsjettet for 2014, både i prosent og i milliarder. Jeg vil også benytte anledningen her på slutten av dagen til å si at Kristelig Folkeparti og Venstre skal ha ros for forbedringene i kommuneopplegget for neste år. Men hovedgrepet ligger dessverre fortsatt fast: Skattekutt for de rikeste er den viktigste prioriteringen for stortingsflertallet til neste år, men for kommunesektorens del øker gapet mellom tilgjengelige ressurser og de oppgavene som storting og regjering forventer at kommunene skal løse.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg har lyst til på slutten av debatten å takke utenriksministeren for to gode og reflekterte innlegg, men det ser ut som om vi skal gå gjennom også denne debatten uten å få et klart svar på hva som er regjeringas nye satsinger, nye initiativer i nordområdene utover det den rød-grønne regjeringa la fram. Det er positivt med oljevernbase. Det er sikkert også svært positivt med 10 mill. kr til isbjørntelling. Men jeg hørte utenriksministeren holde en offensiv tale i Tromsø etter valget i fjor. Det lovet godt. Regjeringa skulle gå fra ord til handling i nord. Fasiten så langt er egentlig at den nye regjeringa følger opp den rød-grønne regjeringas ord og handlinger – ingen nye initiativ. Eller for å si det på en måte Høyre-representanter forstår bedre: få nye ideer og få bedre løsninger. Jeg har en følelse av at nordområdepolitikken på mange måter er i ferd med å bli redusert til å handle om fylkesveier og næringstiltak – viktig nok hver for seg, og noen enkeltprosjekter blir realisert. Men dette er ikke en overordnet ramme rundt nordområdene som gir ny energi til arbeidet, eller setter det inn i den ramma det hører hjemme i som et nasjonalt og internasjonalt prosjekt. Likevel må det nevnes at mye av nordområdepolitikken skal settes i verk i den nordlige landsdelen, og da kan man stille seg spørsmålet: Vil det være lurt å gi lokale og regionale folkevalgte muligheten til å påvirke utviklinga og ruste opp nordområdestrategien på sin måte? For å stille spørsmålet på en annen måte: Blir det mer eller mindre nordområdesatsing av å kutte i fylkenes muligheter til f.eks. å støtte opp om regionalt næringsliv i landsdelen? Er det lurt med en fordelingspolitikk som går feil vei? Landsdelen får svekkede muligheter til å styre utviklinga sjøl når kommuneøkonomien blir trangere og fylkene får mindre til å satse på næringslivet. Når man kutter i formuesskatten, kommer det i første rekke andre landsdeler til gode. Kun 4 pst. av lettelsene vil komme til Nord-Norge, sjøl om 9 pst. av befolkninga bor der. Det handler om å gi de lokale også en mulighet til å utføre nordområdepolitikken på sin måte. Den muligheten har blitt svekket. Til slutt i debatten har jeg lyst til å si at jeg håper utenriksministeren før eller siden vil svare på utfordringa han har fått flere ganger, også her i dag.: Hvilke nye initiativ tar regjeringa for at Norge skal være ledende i nordområdene? Kan vi finne dem i budsjettet? Kan vi finne dem i statusrapporten til regjeringa, eller har regjeringa en hemmelig plan om en offensiv nordområdepolitikk som de bare venter på å lansere?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
La meg få starte med å berømme representanten for et oppriktig og langvarig engasjement for fylkeskommunene og en gjentakende framheving av den rollen fylkeskommunene spiller i dette landet. Det er en oppfatning som jeg i all hovedsak deler, både å gi regionene bedre muligheter, at fylkeskommunene spiller en viktig rolle for å legge til rette for lokal og regional utvikling, og at det er en målrettet innsats. Vi var i forbindelse med behandlingen av kommuneproposisjonen enige om at fylkeskommunene og et folkevalgt regionalt nivå også skulle spille en viktig rolle i framtiden. Men når vi hører at Høyre ønsker å tømme fylkeskommunene for oppgaver – etter at vi har snakket om det – når vi ser hvilke kutt regjeringen foreslår når det gjelder de virkemidlene fylkeskommunene har til disposisjon, f.eks. knyttet til bredbånd, føler representanten at man da har et samarbeid med regjeringen, eller er det slik at regjeringen motarbeider Venstres målsettinger?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg takker for svaret. Jeg deler oppfatningen til representanten om at det er behov for å styrke det regionale nivået. Blant annet har vi store utfordringer, som representanten var inne på i sitt innlegg, knyttet til videregående opplæring, frafall og bedre gjennomføringsgrad. Jeg er også glad for at Venstre og Kristelig Folkeparti har slitt regjeringen etter håret og fått på plass mer midler til bredbånd. Jeg synes også dere har gjort en god jobb med å få på plass en kompensasjonsordning for de fylkekommunene som er hardest rammet. Men spørsmålet er: Er man komfortabel med å måtte arbeide mot regjeringen hvert eneste år og slå tilbake ting som man i utgangspunktet var enig om året før? Er det slik samarbeidet skal fortsette også ved de to neste budsjettbehandlingene regjeringen skal gjennom i Stortinget, med sine støttepartier?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Det er fristende å ønske Miljøpartiet De Grønne også velkommen til kommunaldebatten. Jeg ba om replikk fordi det hadde vært greit om representanten fra Miljøpartiet De Grønne – når man snakker om et grønt skifte i kommunene – kunne si noe om hvilke oppgaver man ser for seg at kommunene skal ta de største klimautslippene i forbindelse med, hvilken rolle kommunene skal spille i den omstillingen som representanten omtaler. Det er det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet er: Hvis vi betrakter kommunesektoren under ett, har jo blant andre stiftelsen Zero vært ute og sagt at kommunesektoren generelt burde være i stand til å ta en tredjedel av de innenlandske utslippene. Deler representanten den vurderingen, eller legger man til grunn større eller mindre potensial for utslippskutt i den norske kommunesektoren?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg takker for svaret. Jeg registrerte også at representanten i sitt innlegg, som flere andre i denne salen, var sterkt tilhenger av den rollen fylkeskommunene og det regionale folkevalgte nivået skal spille. Jeg er fortsatt nysgjerrig og har behov for å lære mer om Miljøpartiet De Grønnes politikk, så jeg benytter anledningen til å stille det samme spørsmålet knyttet til fylkeskommunene. Fylkeskommunene har jo i dag, som representanten også var inne på i sitt innlegg, en rolle i å legge til rette for næringsliv. Noen av oss mener jo at den rollen skal styrkes ytterligere i forhold til regjeringens opplegg. Den spiller en sentral rolle for kollektivtrafikken, og den spiller også en rolle som regional planmyndighet. Kan representanten være mer presis og konkret når det gjelder hvilken rolle fylkeskommunene bør ta for å få til en grønn omstilling av det norske samfunnet?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Som vanlig slåss vi om virkelighetsbeskrivelsen, og jeg registrerer at representantene fra Høyre som vanlig tar sin litt borgerlige tilnærming og sier: Som gode Høyre-menn skal vi være moderate – «nøkterne» var vel ordet statsråden brukte. Men når forsvaret for det kommuneopplegget man legger opp til for neste år, er at det har vært ille før, og derfor er det ikke så farlig at det også må kuttes til neste år, synes jeg ikke det er et godt forsvar. Man tar ikke innover seg de rapportene vi så i forrige uke, knyttet til brudd på menneskerettighetene for eldre, som også er en del av dette bildet, og som selvfølgelig ikke har oppstått i år. Men hvis vi skal være nøkterne og nyanserte, må vi ta med oss også det, og da er det litt krevende, synes jeg, å stå her på denne talerstolen en uke etterpå og si at dette er et fantastisk godt opplegg. Det er skattesvikt for inneværende år. Det er en regning som er ubetalt, og som kommunene må betale til neste år. Det må trekkes fra den veksten som de borgerlige skryter så voldsomt av. Den økonomiske utviklingen er avtagende. Det betyr også at skatteinntektene går ned. Det er sannsynlig at det blir lavere skatteinntekter neste år. Alt dette er argumenter for et solid kommuneopplegg. Når statsråden beskylder Arbeiderpartiet for å ha luftmilliarder, er han ikke på samme planet som meg. Disse luftmilliardene er et spørsmål om politisk prioritering, for vi har ikke noen historisk satsing på skattelette til de rikeste her i landet. Det er de pengene vi velger å bruke på Kommune-Norge, det er de pengene vi velger å gjøre disponible for kommunepolitikerne til å satse på skole, barnehage og eldreomsorg. Dette er ikke luftmilliarder. Dette er et uttrykk for politisk prioritering – en annen politisk prioritering enn statsråden legger opp til. Kort om inntektssystemet: Det er ikke sånn at Arbeiderpartiet er imot inntektssystemet. Vi er for inntektssystemet. Vi er sterke tilhengere av rammetilskudd, fordi det er økonomisk effektivt. Det er å legge grunnlaget for – forutsatt at rammene er gode nok – lokaldemokrati og regionalt demokrati. Vi reviderte kommunenes inntektssystem i 2010. Det var også en tøff kamp. Jeg vil bare minne om at Fremskrittspartiet var imot det. Høyre var imot å innlemme barnehagene i det systemet, så man må ta med seg hele historien når man skal drive historiebeskrivelse. Vi er imot deler av dette inntektssystemet, men vi gjorde ikke noe med det da vi satt i posisjon, fordi vi mener at grunnlaget er for dårlig. Dataene er for dårlige, og det opplegget man legger opp til, er ikke et objektivt system. Det er et system som er basert på politiske valg, der noen blir veldig hardt rammet. Med vårt alternative opplegg kan man kompensere for dem som kommer dårligst ut, hvis vi får gjennomslag for vårt primære standpunkt. Men med vårt kommuneopplegg vil alle, også Rogaland fylke, få mer penger til neste år.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg har bare behov for å presisere at Arbeiderpartiet faktisk er for veksttilskuddet og for storbytilskudd. Vårt opplegg innebærer mer penger til både Oslo, Stavanger og Bergen – 96 mill. kr mer til Bergen, 49 mill. kr mer til Stavanger og 230 mill. kr mer til Oslo. Jeg registrerer at representanten Jenssen problematiserer formuesskatten, men han problematiserer overhodet ikke eiendomsskatten, som innføres i Stavanger og Bergen, og som blir veltet over på folk flest. Det er også en skattebyrde som noen må betale. Vi kan godt diskutere formuesskatt, det har vi gjort mange ganger. Hvis Jenssen ikke har fått det med seg: Hovedfordelen med formuesskatten er at den er treffsikker på omfordeling – selv om den har noen ulemper – så det er begrunnelsen for den. Så til representanten Kjenseth: Før man går på talerstolen, bør man kanskje lese igjennom budsjettforslagene som ligger til grunn for debatten.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg er enig i at vi har en utfordring med å bosette flyktninger. Det var viktig for den forrige regjeringen å sørge for at vi hadde kontroll med innvandringen. Det var noe av det første vi grep fatt i. Det andre vi har gjort, handler om å inngå samarbeid med kommunene. Det handler om å legge til rette for en dialog og faktisk finne løsninger på problemstillingen, og ikke forsøke å tre en løsning nedover hodene på kommunene, som enkelte har tatt til orde for. Når det gjelder det folkelige spørsmålet som representanten Schou har, er det sånn at det var en enkel vurdering av kost–nytte-effekt, fordi vi så at de minste kommunene hadde begrensede ressurser knyttet til å bosette og ikke minst lykkes med integrering av innvandrere. Det betyr ikke at ingen små kommuner kan lykkes – det har vi gode eksempler på – men vi valgte ikke å prioritere det, da vi fikk større effekt av å prioritere de større kommunene.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg merker meg at representanten Keshvari velger å bruke veldig sterke formuleringer når han skal karakterisere sine politiske motstandere. Det får stå for representantens regning. Jeg kjenner meg ikke igjen i beskrivelsen, at vi ikke har gjort noen ting. Tvert imot har vi ført en aktiv bistandspolitikk. Det har vært veldig viktig å ha en nær dialog med FN og med Høykommissæren for flyktninger. Situasjonen i Syria er en forferdelig tragedie. Det har utviklet seg fra vondt til verre, og det er ingenting som tyder at det er på en løsning på kort sikt. Situasjonen har eskalert betydelig utover den som var i 2012 og 2013. Derfor foreslo vi i budsjettet for inneværende år å legge inn en tilleggskvote for flyktninger fra Syria på 1 000. Det gjorde ikke dagens regjering. De ble presset til å ta imot 500 ekstra flyktninger for at 1 000 skulle være fra Syria. Så vi har god samvittighet, men er glad for at vi nå har kommet opp på det som vi også satte opp i vårt alternative budsjett, 1 000 flyktninger ekstra fra Syria.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Vi hadde en god dialog med kommunene, og en av hovedforklaringene som vi hørte, var knyttet til boligtilgangen. Derfor gjorde vi også noe med tilskuddet til boliger. Det henger også nøye sammen med det som vi debatterte i forrige del av debatten, nemlig rammene til kommunene, for de skal ha et boligtilbud og et investeringstilskudd knyttet til det, men de skal også ha et tilstrekkelig integreringstilskudd og rammer for å drifte ordinære kommunale tjenester. Så hadde vi en diskusjon om hvordan vi skulle legge til rette for at kommunene skulle ta imot enda flere, da vi så at bosettingsbehovet økte. Da valgte vi å gå i en tettere dialog, og sammen med KS fant vi fram til samarbeidsavtalen – hvordan skal vi sammen løse denne utfordringen? Det er den avtalen som den nåværende regjeringen har forlenget. Det er jeg glad for, men vi har fortsatt ikke løst utfordringene. Det spørs om vi ikke må ha sterkere lut.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
I Arbeiderpartiet har vi ikke noe behov for å rangere hvem som er snillest, hvem som er strengest, og hvem som er mest restriktiv eller mest liberal i innvandringspolitikken. Vi har i Arbeiderpartiet vært opptatt av å føre en rettssikker, rettferdig og konsekvent asyl- og innvandringspolitikk. Det gjorde vi da vi satt i regjering, og det har vi tenkt å fortsette med i opposisjon. Jeg er glad for at representanten Skjelstad og de samarbeidende partiene fikk på plass denne avtalen. Det er mange mennesker som har ventet i ett år på å få en avklaring av sin livssituasjon. Så registrerer jeg at det som er lagt inn i forskriften, er mange av de punktene som er drøftet i Meld. St. 27 for 2011–2012 Barn på flukt, at man har forskriftsfestet det og gjort noen andre justeringer. Hvordan det vil slå ut i praksis, vel, det gjenstår å se. Hvordan representanten Audun Lysbakken vurderer hvilke partier som er strengest og snillest – den rangeringen får Audun Lysbakken stå fritt til å publisere på sin blogg.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg deler representanten Andersens oppfatning av den situasjonen små barn som lever på mottak – og noen ganske lenge – faktisk er i. Det er hjerteskjærende å se og oppleve. Jeg tror ikke det er bra for barna. Jeg er blant de som mener at barnehage er bra for alle, også for mitt eget barn, og mener at dette skal være et tilbud som kommer alle barn til gode, også barn som sitter på mottak, også de som eventuelt risikerer å bli sendt ut av landet, fordi de ikke får opphold her. Vi har lagt inn dette i vårt alternative budsjettopplegg for kommunene. Vi har sagt at vi reverserer dette kuttet for fire–femåringer. Vi har sagt at det er ønskelig å få dette på plass for ett–treåringer. Med tid og stunder er kanskje tiden moden for å lovfeste det, men vi er ikke klare for å gå rett på en lovfesting. Vi er mer opptatt av å få på plass pengene først, og så får vi komme med lovfesting når de er på plass.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg er enig med representanten Skjelstad i at det er jussen som styrer utlendingsforvaltningens praksis, men jeg er uenig i oppfatningen om at det krever en forskriftsendring. Da vi behandlet stortingsmeldingen Barn på flukt, var det et av kjernespørsmålene, og vi argumenterte for at det ikke var nødvendig, og det viser også resultatene. I rapporten fra UNE dokumenterer man at man har brukt denne stortingsmeldingen aktivt til å endre sin praksis, og Høyesterett har også brukt stortingsmeldingen som rettskilde. Jeg har lyst å stille det samme spørsmålet som Kristelig Folkeparti fikk, til Venstres representant, nemlig det som gjelder samarbeidsavtalen, og jeg tok også opp i mitt innlegg, det med at kvoteflyktninger med størst sjanse for vellykket integrering skal prioriteres. Hvorfor mener Venstre at dette er en riktig endring av norsk flyktningpolitikk?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Vi er uenige om forståelsen av hvorvidt en forskrift er nødvendig eller ikke. Vi mener at vi kan dokumentere at det har skjedd en endring, men jeg er enig med representanten i at en forskrift i seg selv jo er en arbeidsordre. Men la nå det ligge. La oss gå tilbake til et punkt i avtalen. Jeg vil gi representanten Skjelstad mulighet til å svare på spørsmålet en gang til. Det jeg spør om, er: Hvorfor mener Venstre at det er riktig å gjøre et skifte i den politikken vi har ført når det gjelder flyktninger? Det er riktig at de retningslinjene som gjelder – som ble fastsatt av den rød-grønne regjeringen i 2010 – gir åpning for denne type prioritering, men den politiske praksisen har vært at vi har lyttet til og tatt til etterretning anmodningene fra høykommissæren. Hvorfor mener representanten Skjelstad at dette er et riktig skifte i politikken?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Nå har vi vært beskyldt både for å være det mest restriktive partiet og for å være veldig liberale, så det er litt uklart hva vi faktisk er. Men denne rangeringskonkurransen av vår politikk får de andre partiene stå for. Jeg gjentar for tredje gang spørsmålet. Det jeg spør om, er den delen av samarbeidsavtalen som handler om utlendingsfeltet. I punkt 24 heter det at en skal prioritere kvoteflyktninger med størst sjanse for vellykket integrering. Jeg argumenterer for at det er et skifte i norsk politikk knyttet til flyktninger, og mitt spørsmål til Venstre er: Hvorfor mener Venstre at dette er et riktig skifte i norsk politikk når det gjelder hvordan vi skal prioritere flyktninger?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Stortinget ba i et flertallsvedtak regjeringen om en redegjørelse for hvordan Norge kan bistå naboland som Libanon og Jordan med å håndtere flyktningstrømmen fra Syria, samt en vurdering av hvor mange syriske flyktninger Norge kan ta imot i 2014 og 2015. I regjeringens budsjettproposisjon er det ikke viet veldig stor plass til å svare på Stortingets anmodning. Det vi finner, er en oppramsing av ulike problemstillinger knyttet til saken og ikke en vurdering av hvor mange vi kan ta imot. Mitt spørsmål til statsråden er om statsråden mener at han med dette kan kvittere ut anmodningen fra Stortinget. Jeg mener nemlig at det kan statsråden ikke gjøre. Jeg vil derfor gi statsråden anledningen til å svare på anmodningen nå.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg merker meg svaret, og sier takk for et klart svar. Og så kan jeg opplyse om at jeg er uenig i den vurderingen, men det får vi komme tilbake til. I et replikkordskifte i denne salen i fjor, ca. på denne tiden, svarte statsråden dette om hvilken innvandring- og asylpolitikk han var opptatt av å føre: «De konkrete tiltakene som denne regjeringen sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre vil iverksette, vil bli klare og tydelige når de forhandlingene er endelig ferdig». Den siste tiden er det noen som hevder at det er skapt mer uklarhet om hvilken innvandringspolitikk Norge skal føre, og i går fikk vi en ny forskrift om de lengeværende asylbarna og deres foreldre, som statsråden også var inne på i sitt innlegg. Han problematiserte at det var både en liberalisering og en innstramming. Kan statsråden oppklare for oss: På hvilke punkter er dette en klar liberalisering, og på hvilke punkter er denne forskriften en klar innstramming av politikken?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
La meg starte med å takke komiteen – og for så vidt også statsråd Anundsen – for en fleksibel holdning til det å komme fram til en løsning. Dette er en vanskelig sak, det er vanskelige avveininger som skal gjøres, og det har vært diskusjoner blant partiene i komiteen. Komiteen er i all hovedsak delt på flere måter, så jeg skal nøye meg med å være kort og redegjøre bare for hovedspørsmålene i saken og for Arbeiderpartiets standpunkt her. Jeg forventer at de respektive partiene redegjør for både sine standpunkter og sin stemmegivning i saken. Denne saken handler om mulighet til å gjøre unntak fra taushetsplikten for ansatte eller andre som utfører arbeid eller tjenester i mottak og omsorgssentre, slik at det kan gis opplysninger til utlendingsmyndighetene for bedre å kunne opplyse saker som er til behandling etter utlendingsloven. Det er to forhold som diskuteres i saken, og som forslaget omfatter: de voksne beboerne og de mindreårige beboerne. Allerede her skiller komiteen lag, så jeg går nå over til å redegjøre for Arbeiderpartiets standpunkt. For Arbeiderpartiet har dette vært en vanskelig avveining – å veie behovet for å sørge for opplysninger som er relevante for saker som er til behandling etter utlendingsloven, og diskusjonen om hvorvidt det er grunnlag for å få opphold i Norge, opp mot hensynet til personverninteresser. Når en er på et mottak, er mottaket å betrakte som ens hjem i den perioden en bor der. Etter Den europeiske menneskerettskonvensjon er det ganske strenge skranker for å kunne tilsidesette i Norge hensynene til privatlivet – ens hjem og personvern – men også til personopplysningsloven. Vi har etter en helhetlig vurdering kommet fram til at det er tungtveiende grunner til å støtte regjeringens forslag om å tillate unntak fra taushetsplikt når det gjelder voksne beboere. Når det gjelder spørsmålet om enslige mindreårige som bor i mottak, barnevernsinstitusjoner eller omsorgssentre, er vi kommet til en annen konklusjon. Hovedbegrunnelsen er at når det gjelder de mindreårige barna, altså de som ikke har fylt 18 år, foreligger det, etter Arbeiderpartiets oppfatning, en fare for at man blander rollene – misforstår forholdet mellom det å være en omsorgsperson, siden barnet ikke har noen andre omsorgspersoner når det kommer hit som enslig mindreårig, og det å være ansatt eller utføre tjenester for utlendingsforvaltningen. Derfor er vi kommet til at denne muligheten for unntak fra taushetsplikten ikke kan gjelde for enslige mindreårige som bor i mottak, omsorgssentre eller barnevernsinstitusjoner. Vi har på denne bakgrunn sammen med Senterpartiet fremmet et forslag som jeg tar opp. Jeg skal ikke forlenge denne saksbehandlingen ytterligere. Jeg forventer at vi får en grei behandling, men jeg vil igjen benytte anledningen til å takke for et godt samarbeid i saken.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Jeg tror jeg bare går rett på de to spørsmålene jeg har uten noen større viderverdigheter. Det ene spørsmålet er knyttet til den bekymringen Arbeiderpartiet har hatt nettopp for enslige mindreårige, og statsråden argumenterer veldig sterkt for at det også burde ha vært grunnlag for å unnta dem som arbeider opp mot mindreårige, fra taushetsplikten. Det er det ikke flertall for i salen, og jeg er glad for at statsråden vil slå seg til ro med det. Men anerkjenner statsråden at dette er en grunnleggende innvending mot regjeringens forslag, og forstår statsråden at det kan være grunnlaget for ikke å støtte regjeringens forslag til annet ledd? Det andre spørsmålet er: Basert på høringsinstansene og alle de tunge innvendingene som kom der, vil statsråden, fordi dette er svært vanskelige avveininger, følge opp hvordan dette faktisk praktiseres?
Pål Yasin Ezzari (Sosialistisk Venstreparti), 2014-12-09:
«O, esh ket hiloa, al hurria» – så vakker friheten er. Jeg er en venn av Israel. Jeg støtter Israels rett til å eksistere i sikkerhet med definerte grenser, og jeg drømmer om at de skal ha fred med sine naboer. Dessverre er det altfor mange av dem som kaller seg Israel-venner i Norge i dag, som er dårlige venner av Israel. De er dårlige venner fordi de ikke våger å påpeke de feilene Israel gjør, det være seg den ulovlige blokaden av Gaza, den ulovlige okkupasjonen, de ulovlige bosettingene, de ulovlige fengslingene av barn, de ulovlige fengslingene uten siktelse og dom, den ulovlige muren på Vestbredden, den ulovlige annekteringen av Jerusalem, de ulovlige drapene på sivile palestinske demonstranter – og lista fortsetter. Amnesty beskylder i dag Israel for krigsforbrytelser på Gaza og krever en etterforskning. Dette bør Norge støtte. Internasjonal lov er klar, og vi mener vel ikke at våre venner skal ha andre regler enn oss selv og resten av vennegjengen? Jeg er en venn av Palestina. Jeg støtter palestinernes rett til selvstendighet, et liv i frihet og en egen stat. Jeg støtter de palestinske flyktningenes rett til å vende hjem, og jeg støtter palestinernes rett til å drive motstand mot en ulovlig militær okkupasjon. Det er to sider i denne konflikten, men den ene er okkupert, og den andre er okkupant. Palestinerne har få muligheter til velstand, deres menneskerettigheter respekteres ikke, og deres frihet er tatt fra dem. Det haster med å finne en løsning på deres situasjon. Å implementere menneskerettighetene kan aldri være prisgitt Israels forhandlingsvilje. Det må være en selvfølge. Derfor er SVs forslag om å anerkjenne Palestina viktig. Palestinerne på Gaza er ekte mennesker. For noen uker siden hadde jeg besøk av Muhammad Jabaly og Bahaa Elayan fra Gazastripen. Vi spiste mat sammen, vi spilte Mario Kart på Nintendo sammen, vi dro på byen sammen, og vi ble gode venner. Jeg spurte Bahaa: Hva kan vi i Norge gjøre for befolkningen på Gaza? Svaret hans rørte meg, han sa: «We just don’t want to be dead bodies to you, covered in blood and rubble, we want to be very much alive to you, we want to have strong friends outside so that we will not suffocate and die alone.» Utenriksbudsjettet viser at Norge fortsatt spiller en viktig rolle gjennom giverlandsgruppen. Min appell i dag er ikke mot bistandskronene til Palestina, men min appell i dag er at det er meningsløst å finansiere en ulovlig okkupasjon Israel selv har ansvaret for, uten også å øve betydelig politisk press, gjennom dialog ja, men når denne ikke fører fram, må vi også innføre sanksjoner. Bahaa og Muhammad er veldig levende for meg. Jeg gruer meg til neste gang Israel bomber Gazastripen.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2014-12-09:
I behandlinga av stortingsmeldinga om global helse i utanriks- og utviklingspolitikken vedtok Stortinget tre satsingsområde: å mobilisera for kvinner og barns rettar og helse å redusera sjukdomsbyrda med vekt på førebygging å fremja menneskeleg sikkerheit gjennom helse Dette er viktige satsingar. Forverring av helsetilstanden i ei befolkning er ein trussel mot både velstand og stabilitet. I Noreg er vi heldige. Relativt sett har vi god helse, høg levealder og eit godt utbygd helsevesen. Vi må difor ta ansvar og vera pådrivarar for å betra helsesituasjonen også for folk i andre land i verda. Stortinget vil prioritera helsa til kvinner og barn. Senterpartiet meiner det er spesielt viktig å fortsetja innsatsen retta mot barn. 30 pst. av sjukdomsbyrda i lav- og mellominntektsland gjeld sjukdom som rammar barn. Under- og feilernæring er ei viktig underliggjande årsak. Nok og trygg mat er grunnleggjande for god barnehelse. Det er eit stort behov for å styrkja matvaretryggleiken i alle land og auka investeringar i direkte ernæringstiltak retta mot mor og barn med dokumentert effekt mot barnedødelegheit. Både vaksinasjonsprogram og kampen mot smittsame sjukdommar er veldig viktige tiltak, men vi må heller ikkje gløyma det basale – å arbeida for betre hygieniske forhold, reint vatn og nok og trygg mat. Det hjelper berre kortsiktig å redda barn frå sjukdom med medisinar dersom vi ikkje fjernar årsaka til at barna vert mottakelege for sjukdom. Vi må hindra matmangel og underernæring. Ein samla komité signaliserer i innstillinga vilje til ei styrkt satsing på kvinner, landbruk og matsikkerheit. Det er positivt. Senterpartiet går lenger. I det alternative statsbudsjettet vårt aukar vi bistandsbudsjettet med 1,2 mrd. kr utover det opphavlege forslaget til regjeringa. Vi legg inn øyremerkte midlar til arbeidet mot barneekteskap. Vi aukar støtta til UNICEFs program for ernæring, sosial inkludering, vern, vatn, sanitære forhold og hygiene. Vi prioriterer øyremerkte midlar for å styrkja eit berekraftig og klimavennleg landbruk. Stortinget har vedtatt at eitt av tre mål for den globale helsepolitikken er å redusera sjukdomsbelasting ved å førebyggja. Verdas helseorganisasjon skildrar alkohol som det tredje største hinderet for utvikling i verda. Alkoholindustrien satsar no sterkt i Afrika, og særleg mot ungdom. Bruk av alkohol er no den største årsaka til sjukdom og død i land i Sør-Afrika og Latin-Amerika, og alkoholindustriens innmarsj hindrar utvikling i desse landa. Statsråd Brende er Noregs helseminister i utviklingspolitikken, og eg vil ønskja han lykke til med det viktige arbeidet. Eg håpar og ventar at han òg vil leggja stort arbeid i Stortingets uttalte mål for den globale helsepolitikken, nemleg førebygging.