Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-15:
Det har i lengre tid vært en stor debatt knyttet til lokaliteter for de nasjonale kunstskattene som Munch har velsignet oss med. Debatten og uenigheten rundt dette spørsmålet viser i seg selv hvilket engasjement og betydning som knytter seg til kunst og kultur. Det er meget, meget positivt. Munchs kunst og verker er et nasjonalt anliggende. Nettopp derfor mener jeg at det er på tide at nasjonale aktører bør komme på banen. Statens rolle når det gjelder ivaretakelse av en av våre største nasjonale kulturskatter, kan ikke underkommuniseres. Jeg mener at statsråden også her må hylle de store, som hun sa i sitt innlegg. Ja, hun må hylle Munch og hjelpe Oslo med denne saken. I denne saken er det faktisk mulig å bevare to skatter med samme pennestrøk. Staten bør gi Nasjonalgalleriet i gave til Oslo kommune, slik at både den enestående bygningen og Munchs kunst gis verdige og gode rammevilkår for fremtiden. Bygningsmassen på Nasjonalgalleriet er av stor nasjonal verdi og er en av de største kulturarvskattene vi har når det gjelder bygg og arkitektur. Munch-salen i Nasjonalgalleriet er selve perlen i bygget og hjertet i bygget. Denne bygningsmassen må uansett vedlikeholdes og settes i stand. Dersom staten gir denne i gave til Oslo kommune, gis bystyret og byrådet en mulighet som vil være til det beste for både kommunen, nasjonen og kulturen. Tullinløkka er et område som kan blomstre frem og bli en kulturell perle i landets hovedstad. Jeg håper kulturministeren og regjeringen kommer på banen. Signaler om en slik løsning vil være en fantastisk julegave både til landet som helhet og til kulturen spesielt. Jeg hørte at Kåre Simensen fra Arbeiderpartiet fortalte mye om Fremskrittspartiets kulturpolitikk. Da vil jeg spørre representanten Simensen: Hvor står saken om e-boken? Hvor står saken om likebehandling av bok, papir, lydbok og e-bok? Det kan virke som noe gammeldags, kanskje, og lite fremtidsrettet når man ikke likestiller disse tre tingene: papirbok, lydbok og e-bok. Jeg er redd for at vi kan miste det norske språket, norsk litteratur, norske forfattere, norske forleggere, norske bokhandlere og den ekspertisen de sitter på. Norsk litteratur og norsk språk trues om ikke e-boken blir den nye plattformen. Jeg viste til – også overfor statsråden – at ungdommen i dag leser 20 pst. mindre enn de gjorde for 20 år siden. Men selv om ungdommen lar bøkene ligge, tar de lesingen igjen på nett. Hva sier det Stortinget? Hva sier det politikerne? Jo, vi må få likebehandlet e-boken med papirboken. Ifølge Statistisk sentralbyrå hadde 28 pst. i alderen 16–24 år lest en bok i fritiden på en gjennomsnittsdag i 1991. I dag har den andelen sunket drastisk. Da tror jeg at en del av løsningen er at vi også anerkjenner e-boken. Ungdommen dropper biblioteket. En fagleder ved et norsk bibliotek kjenner seg igjen i disse tallene. Det går lenge mellom hver gang de ser en ungdom i denne aldersgruppen i biblioteket. Da har vi to ting vi må gjøre noe med: Det er e-boken, og det er biblioteket. Men hva vil regjeringen gjøre? Hva vil venstresiden gjøre? Hva vil ikke minst Kåre Simensen gjøre når det gjelder dette engasjementet? Den bibliotekengasjerte bibliotekpolitikeren er opptatt av at bibliotekene må endre seg i takt med samfunnsutviklingen. Bibliotekene må tilpasse seg en ny digital tidsalder, samtidig som de har et oppdrag i å betjene dem som ikke behersker denne teknologien. Så vi etterlyser et engasjement for å få opp leselysten blant ungdom, og der har jeg nå skissert en del tiltak som regjeringen bør komme tilbake til Stortinget med.