Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-20:
Takk til saksordføreren for svært solid arbeid, til storfraksjonen for krevende og viktige debatter og til komiteen for en ryddig prosess. Det er altså Meld. St. 27 for 2011–2012, Barn på flukt, vi diskuterer i dag. For oss i SV er dette faktisk en merkedag, for meldinga tar opp veldig sentrale problemstillinger knyttet til barn på flukt og slår fast at det er behov for endringer. Hovedbudskapet i meldinga er at hensynet til barnas beste skal tillegges større vekt. Å sikre barn grunnleggende rettigheter i Norge er et viktig politisk mål for regjeringa, og det er i tråd med Norges internasjonale forpliktelser, som bl.a. følger av Barnekonvensjonen. Det er også – og det er godt å legge merke til – helt i tråd med hovedbudskapet fra samtlige høringsinstanser. Jeg vil benytte anledninga til å trekke fram særlig seks viktige poeng i meldinga. For det første slår meldinga uttrykkelig fast at hensynet til barnas beste skal være et grunnleggende hensyn i utlendingsforvaltningas vurderinger av om det skal gis opphold på humanitært grunnlag. Barns tilknytning til Norge skal særlig vektlegges i den vurderinga, står det på side 51, og kapittel 6 inneholder vurderinger, refleksjoner eller betraktninger omkring hva dette skal innebære og bety i praksis. For det andre påpekes det i meldinga at Utlendingsnemndas – dvs. UNEs – praksis har blitt gradvis strengere, og regjeringa slår fast at UNE i en del saker har lagt for mye vekt på innvandringsregulerende hensyn. Dette er etter min mening stortingsmelding på sitt beste. En setter søkelys på praksis og konkluderer med at praksis må bedres, og den peker på hvordan den skal bedres. For det tredje stadfester meldinga at ulovlig opphold er et mindre tungtveiende innvandringsregulerende hensyn. Dette betyr at det er mindre rom fra nå av for å avslå søknader på bakgrunn av ulovlig opphold i saker der barna har sterk tilknytning til riket, og det er til barnas beste å bli i Norge. Et fjerde viktig tiltak fra regjeringa er at det skal sikres god, barnefaglig kompetanse i alle ledd i utlendingsforvaltninga. Dette er viktig når vi ser det i sammenheng med ambisjonene i regelverket og i denne stortingsmeldinga: Vi skal ta mer og ikke minst bedre hensyn til barnas beste, for vi ønsker jo en bedre og klokere barnefaglig skjønnsutøvelse. Det forutsetter kapasitet i alle ledd, men ikke minst kompetanse, både i barnefaglige temaer og ikke minst i hvordan en skal få unger til å kunne delta i slike innfløkte prosesser som vi her prater om. Det femte jeg vil trekke fram, er at levekårene til barn i mottak skal kartlegges og evalueres jevnlig. Det var jo mange av oss som la merke til at Fremskrittspartiets Christian Tybring-Gjedde hevdet i NRK Ytring for noen uker siden at på disse mottakene var liksom alt såre vel og ukepengene svært så rause. Heldigvis fikk han ikke så mye støtte på det. Tvert imot er det mange som har meldt inn motsatt oppfatning og motsatt mistanke – fint at vi nå skal få en gjennomgang. Til slutt understreker meldinga – jeg har allerede vært inne på det – at ungers rett til å bli hørt skal være en viktig del av asylprosessen – det er å høre unger direkte, ikke bare indirekte gjennom at noen representerer dem. Dette dreier seg om å ta vare på en demokratisk grunnleggende rettighet, som jeg tror vi setter mer og mer pris på i alle sammenhenger i samfunnet vårt, men ikke minst er det et bidrag for å få mer kvalitet inn i saksbehandlinga – altså få riktigere vedtak enn vi kanskje har i dag. Så her er det et tydelig budskap. Jeg vil understreke og setter pris på at Lise Christoffersen, saksordføreren, opererer med et veldig presist og viktig begrep om lovens etterarbeid. Det er nettopp det det dreier seg om her. Det er ikke nødvendig å endre et lovverk og en forskrift, men det er nødvendig – gjennom lovens etterarbeid – å utarbeide et etterarbeid til loven nettopp for å klargjøre hva som er intensjonen i lovverket. Så tror jeg ikke vi skal overdramatisere at vi har hatt en praksisutvikling som har gått i feil retning. Det er ikke lett for en forvaltning å styre etter politiske signaler, og det er ikke noe nederlag nødvendigvis for den forvaltninga. Men desto viktigere og riktigere må det være – både for den forvaltninga vi her prater om, og ikke minst for oss som står ansvarlige for de politiske signaler som skal gis – at vi nettopp får til den oppryddinga som vi her gjør, og gir en klar retning framover for hvordan forvaltninga heretter skal fungere. Slik sett vil jeg oppfordre alle de ungene som nå har fått endelig avslag – vel 500 stykker – og som har bodd lenge i norske asylmottak, til å fremme omgjøringsanmodning, slik at vi får ryddet opp i dette.