Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-12-05:
La meg først si meg enig med interpellanten Dåvøy i at frivillige og private organisasjoner er av stor betydning innen rusområdet når det gjelder forebygging og tjenestetilbud. Derfor har både denne regjeringa og som kjent tidligere regjeringer prioritert å gi slike virksomheter betydelig støtte både til frivillig arbeid og til forebyggende arbeid. Videre har de regionale helseforetakene videreført og styrket avtalene med private rusinstitusjoner som fylkeskommunene hadde før rusreformen. De øremerkede tilskuddsmidlene til frivillig rusarbeid er styrket vesentlig de senere åra, blant annet for å imøtekomme de utfordringene som dukket opp etter gjennomføringa av rusreformen. Utfordringene er knyttet til at organisasjonene må forholde seg til anbudsinnbydelser og forhandlinger med helseforetakene. Kommuner benytter også anbudsrunder og avtaler i økende grad. Samtidig utvikles tjenestetilbudet hele tida, både i kommunene og i spesialisthelsetjenesten, noe som vil kunne påvirke også de private virksomhetene. Både en del private virksomheter og frivillige organisasjoner må nok omstille seg hvis de skal fortsette samarbeidet med kommuner og spesialisthelsetjeneste om et godt og helhetlig tilbud til brukerne. Men jeg oppfatter at de er interessert i det. Jeg vil nevne viktige oppgaver som lokalt rehabiliteringsarbeid, gatenære tiltak, oppsøkende virksomhet – der man oppsøker ungdom også på natta – omsorgsoppgaver, boligtiltak, sosiale aktiviteter og møteplasser. En del brukere sier at når de har vært inne på et behandlingsopplegg, gruer de seg veldig til å komme tilbake til kommunen, fordi familien kanskje ikke er der, og nettverket er i hvert fall ikke der, som oftest, og da er det særdeles viktig å ha noen møteplasser, at ettervernet er på plass. Da er det heller ingen tvil om at de frivillige organisasjonene utgjør et meget nødvendig og nyttig supplement til offentlige tjenester. Det er på den bakgrunn at Regjeringa legger til rette for at frivillige organisasjoner fortsatt skal kunne delta i rusarbeidet med sin kunnskap og med sin erfaring. Sosial- og helsedirektoratet har opplyst at de har fordelt vel 92 mill. kr på 58 ulike tiltak i inneværende år. Eksempler på tiltak er ulike døgninstitusjoner, rehabiliteringstiltak for oppfølging før, under og etter behandling og selvhjelps- og interessegrupper. Evangeliesenteret, stiftelsen KRAFT og P22 er de største mottakerne av disse pengene. Til sammen har disse tre alene fått over 40 mill. kr i direkte støtte til drift av organisasjonene og de tiltak som de driver. De i alt 58 frivillige private og ideelle organisasjonene nedlegger en betydelig innsats på dette feltet, som jeg synes de fortjener stor honnør for. For å styrke innsatsen til frivillige på rusfeltet har Regjeringa foreslått å gi mye penger. Jeg har selvfølgelig merket meg og er positiv til den enighet som er i Stortinget i den saken som skal behandles i morgen, og som gjelder penger også for neste år. Den forrige regjeringa utarbeidet kriterier for hvordan tilskudd skal fordeles, som oppfølging av et tidligere vedtak i Stortinget. Disse kriteriene mener jeg bidrar til mer forutsigbare rammebetingelser for dem som mottar tilskudd, og stimulerer også til tettere samarbeid med kommunesektoren. Det er også viktig. Vi vil fra Regjeringas side som kjent om kort tid legge fram en opptrappingsplan for rusfeltet. I denne planen legger vi bl.a. vekt på kvalitets- og kompetanseheving, sosial inkludering og bedre tilgjengelighet til tjenestene. Andre satsingsområder er å legge enda bedre til rette for samhandling mellom de ulike nivåer også på dette området. Vi ønsker at brukerne skal ha større innflytelse på de tjenester de får, og at barn og pårørende blir ivaretatt på en langt bedre måte enn det som dessverre er tilfellet mange ganger i dag. Jeg ønsker i dette arbeidet å samarbeide med frivillige aktører, med kommuner og med spesialisthelsetjenesten, slik at vi sammen når disse måla. Jeg er, i likhet med interpellanten, opptatt av at de som har oppholdt seg i institusjon, skal følges opp i en helhetlig tiltakskjede. Tett oppfølging er en forutsetning for å lykkes både med behandlinga og med rehabiliteringa. I dette arbeidet er det ingen tvil om at private og frivillige virksomheter spiller en viktig rolle. Derfor er det viktig å styrke samhandlinga mellom private virksomheter, kommunene og spesialisthelsetjenesten. Det må legges større vekt på hele behandlingsforløpet, og at den enkelte sikres god oppfølging etter behandling i spesialisthelsetjenesten, og også etter fengselsopphold. Innsatsen for å øke bruken av individuell plan må bli bedre. Det er et godt redskap, men vi vet at det ikke alltid fungerer. Det gjelder også samhandlinga i forholdet til frivillige og private virksomheter. Vi må ha et felles mål om å få til helhetlige hjelpetilbud for hver enkelt. Et slikt tilbud kan som kjent bestå av ulike lokale tiltak og behandling, poliklinisk og/eller i institusjon. Om kort tid foreligger evalueringa av rusreformen, som interpellanten var inne på. Den vil gi oss et bedre bilde av hvor skoen egentlig trykker i denne reformens tiltakskjede, og, mener jeg, gi oss et bedre grunnlag for å vurdere situasjonen for både brukerne, kommunene, spesialisthelsetjenesten og de private rusinstitusjonene. Jeg vil også sørge for å få belyst situasjonen til de private institusjonene og det frivillige rusarbeidet ytterligere. Jeg vil derfor be Sosial- og helsedirektoratet om i 2007 å evaluere tilskuddsordninga under statsbudsjettets kapittel 761 post 70. Dette er også noe Riksrevisjonen har pålagt oss. Evalueringa av denne posten skal omfatte de frivillige organisasjonene som mottar tilskudd, brukernes behov, samhandlinga mellom de ulike nivåer – også i forholdet til NAV. Evalueringa skal også vurdere situasjonen til institusjoner som ikke har avtale med de regionale helseforetakene. Med de to nevnte evalueringene vil vi få et mer kunnskapsbasert grunnlag for å vurdere om tjenestene til rusmiddelavhengige er godt nok tilrettelagt. Evalueringene skal også gi informasjon om hvordan private virksomheter har erfart rusreformen, og om de faktisk har fått mer forutsigbare forhold. Med de forholdene som jeg nå har forsøkt å gjøre rede for, har Regjeringa lagt et grunnlag for å bidra til å sikre private og frivillige organisasjoner en styrket plass innen rusfeltet, i samarbeid med kommuner og spesialisthelsetjenester. Målet er å gi dem det gjelder, et godt og helhetlig tilbud hvor gode sosiale oppfølgingstilbud har en naturlig plass i tiltakskjeden.