Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2011-11-17:
Jeg vil også takke interpellanten for å ta opp et svært viktig tema. Konkurransekraften er vår største utfordring, og vi er nå i en situasjon hvor den politiske moten, som tidligere, og også i Norge i dag, er preget av eiendomsutvikling og finansplasseringer, må avløses. Den politiske moten må avløses av et solid produksjonslivsperspektiv – altså at det er realøkonomien som skal stå i sentrum, og hvor finanssektoren er stillaset rundt realøkonomien, ikke sjølve byggverket. Jeg skal ikke gå inn på forskning og utdanning, for det er helt grunnleggende og viktige områder, og som representanter fra regjeringspartiene tidligere har vært godt inne på. Jeg vil ha fokus på to områder. Det er på kommunikasjon og på et sterkere og mer allsidig privat produksjonsliv med mer verdifulle produkter. På kommunikasjonsområdet er det helt opplagt at det må investeres langt mer – ikke bare i havn, i bane og i vei, men sjølsagt også i datakommunikasjon ved at vi får en tilbudsstyrt kommunikasjonsutbygging – slik at det er tilbudet om det til hvert enkelt hjem som er styrende, ikke etterspørselen fra det enkelte hjem. Det vil måtte bety betydelige organisatoriske endringer. Tilsvarende på mobildekningen: Nødnettmastene må med fordel kunne utnyttes, slik at de private selskapene som er aktører på det området, kan dra nytt av den infrastrukturen. Når det så gjelder det private næringsliv, er den store utfordringa at vi i dag har en så stor investering i olje- og gassektoren at det nærmest er en sovepute for resten av samfunnet. Jeg slutter meg fullt og helt til det. Det gjør at vi ikke får fokus på det som er Fastlands-Norges store framtid, nemlig å lage lange verdikjeder av våre enorme fornybare naturressurser – foredle våre naturressurser i lange verdikjeder med verdifulle produkter. En av de sektorene som nå er, og kommer til å bli, enda hardere og raskere rammet i tida framover, er treforedlingssektoren vår. Vi er nødt til å ha en grunnleggende omstilling av treforedlingssektoren fra tidligere satsing på avispapir til mer høyverdige papirprodukter og biokjemi – mer høyverdige papirprodukter og biokjemi! Her er det enestående muligheter. Her er det da viktig at statsmakten gir klare signaler om at det skal satses. Dersom det signalet gis, kan de private og de offentlige aktørene bygge opp den nødvendige kapasitet på det området, slik at det kan bli billigere enn ellers, fordi forutsigbarhet gir mulighet til å bygge opp en kapasitet på alle områder innenfor sektoren. Treforedlingsnæringa har et satsingsbehov som er enormt. Det er en sektor som i dag har fire hovedeiere i Norge. Alle de fire eierne står overfor enorme utfordringer, og de har sjøl ikke økonomisk evne til å gjøre dette. Det må et samspill til mellom offentlig og privat sektor, og Stortingets oppgave må være å lage rammebetingelsene. Stortinget har gått inn på virkemidler som investeringsstøtte til miljøteknologi for å realisere mulighetene for å kunne kommersialisere ny teknologi. Borregaard er et lysende eksempel i så henseende. Det må en sterkere satsing til på dette området, slik at staten er en tilrettelegger for de bedrifter som her ønsker å komme inn i den nye tid. Tilsvarende kan ikke staten stille seg fremmed for også å være med på eiersida, og regjeringa må nødvendigvis være villig til å delta på eiersida innen treforedling – på samme måte som en er eksempelvis i Kongsbergindustrien eller i annen høyteknologisk verkstedindustri. Her er vi nødt til å være pragmatiske. Disse virkemidlene må diskuteres. Analysen til representanten Gundersen var god, men den manglet tiltak. Det var veldig mye knyttet til lønnsnivå. Det betyr i hvert fall at lederlønningene må holdes nede, og at de bedrifter som gir høye lønninger, ikke urimelig kan pålegges en ekstra arbeidsgiveravgift, for dermed blir det mer kostbart å trekke lønnsnivået i Norge ytterligere opp. Da blir bedriften mer beskjeden med hensyn til å gå en slik vei – som er helt feilaktig i forhold til den tid vi nå kommer inn i.