trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Jeg må takke for debatten så langt. Det er bra med skikkelig engasjement. Det som lå til grunn for Arbeiderpartiet da vi ønsket en videre utredning av de sykehusene som det var usikkerhet om var gode nok til å være akuttsykehus, var kravet om at det viktigste er at befolkningen vet at de er sikret samme kvalitet om det er et lite eller stort sykehus. Derfor ønsket vi den åpenheten og utredningen, sånn at de klarer å rekruttere de gode fagfolkene og befolkningen skal være helt trygg. Jeg ser at det er kommet en del kritikk rettet mot tiden da Stoltenberg og de rød-grønne styrte, fordi vi la ned en del sykehus. Men kanskje vi bidro til å få nettopp den bærekraftige strukturen som er nødvendig for å sikre den nødvendige kvaliteten rundt i samfunnet i hele Norge. Og så til Lysbakken, som mener at Odda ville vært bedre sikret om opposisjonen fattet et vedtak i Stortinget: Der er Arbeiderpartiet uenig. Vi mener at når vi får med oss alle de store partiene og regjeringspartiene og forankret hele forslaget i toppledelsen i det tyngste departementet, kanskje ved siden av Finansdepartementet, er det trygghet for befolkningen for at dette blir gjennomført. Det motsatte hadde vært å tvinge gjennom et vedtak som verken de store partiene eller regjeringspartiene hadde vært for, og som helseforetakene ikke hadde ønsket, og en hadde fortsatt fått usikkerhet og unødvendig støy knyttet til Odda sjukehus. Og så til Kjersti Toppe, som etter min mening bidrar til helt unødvendig uro i befolkningen, noe det ikke er grunnlag for. Stortingspolitikeren har valgt å bruke de uttrykkene som vi brukte i Nasjonal helse- og sykehusplan, og er tro mot det. Vi vet hva som ligger i det, og vi har ikke brukt de fagmedisinske uttrykkene som er i traumeplanen, for det har fagfolkene bedre kunnskap om. Men nå har vi gitt tydelige rammer. Tydeligere kan det ikke være. Nå har jeg jobbet så tett på dette, så jeg er helt sikker på at vi nå får på plass den beste løsningen for Oddas befolkning og kommunene rundt, og at sykehuset skal være sikret en framtid. Det gjelder også Narvik og Flekkefjord. Det er de samme prosessene jeg har fått bekreftelse på her i dag – at nå skal helseforetakene skjønne at de har et ansvar for å sørge for at det blir gode tilbud til alle, og at de bruker og deler på kompetanse og har arbeidsdeling mellom store og mindre sykehus. Vi er godt skolert i hva det handler om, og vi kommer til å oppsøke de sykehusene. Det skal dere være trygge på.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Arbeiderpartiet mener at et godt utdanningssystem, som ivaretar breddekompetanse, rekruttering til både primær- og spesialisthelsetjenesten og rekruttering i hele landet, er nødvendig for å sikre et likeverdig og kvalitativt godt helsetilbud til hele befolkningen. Arbeiderpartiet har registrert at Yngre legers forening, Medisinstudentforeningen, Overlegeforeningen og Legeforeningen er kritisk til prosessen med å utvikle spesialistutdanning. De frykter at de foreslåtte læringsmålene vil bidra til en dårligere spesialistutdanning, og at det er lagt mer vekt på sykehusenes behov for fleksibilitet, på bekostning av nettopp kvalitet. Arbeiderpartiet mener at det ikke er Stortingets oppgave å vedta læringsmål, men oppfordrer regjeringen til snarest å ta grep for å forankre arbeidet bedre, slik at kvaliteten på spesialistutdanningen samsvarer med målene som er satt for utvikling av helsetjenestene. Arbeiderpartiet mener at den medisinske utviklingen, sammen med geografiske utfordringer, tilsier en mer fleksibel og framtidsrettet løsning for utdanning av legespesialister. Vi mener en modulbasert spesialistutdanning vil gi nødvendig fleksibilitet og hindre at rigide skillelinjer mellom ulike spesialister er til hinder for gode løsninger. Den nye spesialiststrukturen, som er under utforming, er først og fremst tilpasset store sykehus, med tilgang på mange ulike spesialister. Leger som blir spesialister på et smalt område, vil ikke ha tilstrekkelig kompetanse til å gå vakter på mindre sykehus. Vi trenger fortsatt generalister, både innen kirurgi og innen indremedisin. I stedet for å etablere stadig nye smale spesialiteter vil man med modulbasert spesialistutdanning kunne ha ulike veier inn i en spesialistmodul, og lokalsykehus med ulik profil vil kunne ha nok kirurger til vaktberedskap. I merknadene er det heldigvis flertall for å utvikle modulbasert spesialistutdanning. Det er vi glad for, det tror vi er særdeles klokt. I tillegg til flertallsmerknadene står Arbeiderpartiet sammen med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet om et tilsvarende forslag, der vi ber regjeringen utrede en modul som gir leger med ulike kirurgiske hovedspesialiteter en tilleggsspesialitet innen generell- og akuttkirurgi, og/eller videreføre justert spesialitet i generell kirurgi. Direktør Lars Vorland i Helse Nord sier det meget presist: Vi trenger ikke flere medisinske spesialiteter, men en spesialistutdanning som gir trygghet for vaktordninger i mindre sykehus, uten at det trengs mange flere leger. Arbeiderpartiet er positive til at turnuskandidater må søke på stillingene. Vi mener det gir økt mulighet for nyutdannede til å velge framtidig karrierevei, og sykehusene kan utvikle en rekrutteringspolitikk tilpasset lokale prioriteringer og profiler. Dersom det er åpenbare forbedringer, bør de iverksettes før evalueringen i 2018. Et innspill vi har fått, er å involvere kommunene i de lokale tilsettingene, slik at primærhelsefeltet blir bedre synliggjort for turnuskandidatene. I dag er det kun sykehusene som gjennomfører rekrutteringsprosessen.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
På samme måte som saksordføreren vil jeg takke forslagstillerne, for med denne saken har komiteen fått belyst en viktig del av spesialisthelsetjenesten, som blodbankvirksomheten representerer. Blodbankene sørger ikke bare for blod til behandling, men bidrar også med medisinskfaglig veiledning til kliniske avdelinger og primærhelsetjenesten. I tillegg er blodbankene aktivt med i utviklings- og forskningsaktivitet og i utdanning av bioingeniører og legespesialister. For Arbeiderpartiet er det viktigere å styrke de regionale blodbankene, ikke å sentralisere virksomheten. Kort vei til tjenesten og god kompetanse er ofte kritiske faktorer i god pasientbehandling. Arbeiderpartiet støtter ikke forslaget om å etablere et nasjonalt system, men ser derimot behov for en nasjonal plan for blodberedskap. Som følge av de store avstandene som vi har her i landet, må vi sikre oss ved både militære konflikter og sivile katastrofer. Vi må ta høyde for at logistikklinjer kan bli blokkert som følge av manglende luftherredømme, værforhold, sperrede veier, fiendtlig destruksjon av infrastruktur osv. Det finnes ingen nasjonal oversikt over mengden tilgjengelige blodprodukter. Blodplater er ferskvare med sju dagers holdbarhet, og det må derfor etableres lokale kriseblodgiverkorps ved alle sykehus. Helse Bergen har f.eks., i samarbeid med Forsvaret, utviklet modeller for blodgivning som også kan implementeres i prehospitale tjenester. Dette arbeidet bør videreutvikles. Arbeiderpartiet ser positivt på at det utarbeides en strategi for å beholde og rekruttere nye blodgivere. Undersøkelser viser at de fleste ønsker å gi blod lokalt, nær bosted eller arbeidsplass. Det er i dag et godt samarbeid med Røde Kors, men rekrutteringsarbeidet bør bli mer målrettet. Brede kampanjer gir få nye blodgivere, og det medfører mye merarbeid i form av testing av personer som ikke kan gi blod, men også unødvendig merbelastning for dem som ønsker å gi blod, men ikke har fått med seg kravene for å kunne gi det. Under høringen kom det også fram at Helsedirektoratet i januar i år la ned prosjektgruppen som siden 2015 hadde arbeidet med revisjon av dagens regelverk for å gi blod. Målet var å utarbeide nasjonale elektroniske retningslinjer nettopp for å bedre rekruttering og beholde blodgivere. Undertegnede har stilt spørsmål til helseministeren om dette og fått til svar at dette ligger innenfor Helsedirektoratets prioriteringer. Jeg kommer til å følge det nærmere opp under replikkordskiftet.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-05-15:
Under høringen kom det fram at Helsedirektoratet har lagt ned prosjektgruppen som skulle se på nye rammer og revidere gjeldende retningslinjer. Jeg har fulgt opp med et skriftlig spørsmål der ministeren i sitt svar viser til at det er opp til Helsedirektoratet å prioritere. Men så har jeg tatt kontakt med fagmiljøet, og det viser seg at alle voksne kan melde seg som blodgivere, og at fagmiljøet har behov for evidensbaserte retningslinjer, slik at det sikres at testing og kvalitet på blodproduktet holder de faglige standardene. Dette har de innført i både Australia, Nederland, Storbritannia og en del andre land. Hvorfor vil man ikke fullføre det arbeidet som var kommet så godt i gang, og som var nesten ferdig, slik at vi sikrer at vi har den kvaliteten rundt framtidige blodprodukter som er ønskelig?
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-05-15:
Vi behandler også et Dokument 8-forslag i dag om å sikre skadde pasienters tilgang til akuttsykehus med traumefunksjon dersom transporttiden er over 45 minutter. Det fortjener også noe oppmerksomhet. Det er viktig å sikre et godt, sammenhengende system for akutte tjenester både i og utenfor sykehus. Vi er nødt til å skape trygghet for befolkningen i alle deler av landet. Det skal være trygt å bo i sentrale deler av landet vårt og også i mer spredt befolkede områder – i innlandet eller ute langs kysten – i Odda, i Narvik eller i Flekkefjord, som vi omtaler i dag. Når målet om trygge helsetjenester for alle skal realiseres i vårt land – med krevende klima- og kommunikasjonsforhold – må vi utforme tjenestene slik at de er tilpasset geografi, befolkningsmønster, transportmuligheter og ikke minst kompetanse i de ulike delene av helsetjenesten. Traumekirurgi, dvs. behandling av alvorlig skadde pasienter, har de siste årene utviklet seg til en høyspesialisert funksjon som krever planlagt samkjøring og tilnærming fra flere spesialiteter. Det er derfor behandlingen av de mest alvorlig skadde er lagt til de fire regionale traumesentrene. Personellet i ambulansetjenesten må gjøre en vurdering på skadestedet. I samråd med AMK-sentralene må de vurdere om pasienten skal transporteres direkte til et traumesenter uten å ta veien om lokalsykehuset. De fleste traumepasienter har heldigvis mindre alvorlige skader og kan ferdigbehandles på akuttsykehus og lokalsykehus med nødvendig kompetanse. Akuttsykehus uten traumefunksjon kan også være gode steder å undersøke og stabilisere pasienter ved mistanke om alvorlig skade – i påvente av transport. På slike sykehus må tiltakene iverksettes i samråd med det sykehuset pasienten ventes å komme til, altså ved god kommunikasjon, og det skulle være godt mulig i vår digitaliserte verden. Det er nødvendig for at diagnostikk og behandling på stedet ikke forsinker transporten. Det overordnede hensynet ved all håndtering av traumer er at alvorlig skadde pasienter så raskt som mulig skal transporteres til det sykehuset som kan ferdigbehandle dem. Den faglige anbefalingen om at alvorlig skadde pasienter skal transporteres til nærmeste akuttsykehus med traumefunksjon dersom det er mer enn 45 minutters transporttid, må ses i lys av dette overordnede hensynet. Til debatten i dag: Det vi har lært av denne prosessen, er at de regionale helseforetakene må lytte mer. Sykehusene i foretakene må samarbeide mer, ikke konkurrere. Det er nå tid for utvikling, ikke for aksjonisme.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-05-15:
Bare en liten opplysning. Senterpartiet viser til Nasjonal traumeplan. Det er nesten som en bibel – den er gjentatt veldig mange ganger i Dokument 8:68 S for 2016–2017 – men jeg kan opplyse om at sykehus uten traumefunksjon skal kunne stabilisere skadde pasienter. Det står klart beskrevet i traumeplanen. Så en liten visitt til, til Senterpartiet: Per Bleikelia, utmerket sjef ved Ringerike sykehus, slutter. Jeg har lyst til å knytte en kommentar til Torgeir Knag Fylkesnes’ påstand om at vi nå svekker beredskapen ved sykehusene i Norge. Jeg tenker at det må faktisk dokumenteres. Det vi gjorde i Nasjonal helse- og sykehusplan, var å gi en ryggrad av sykehus i Norge. Vi inndelte sykehus etter funksjoner. Vi så på kompetanse. Det skaper stabilitet, og det er utrolig viktig for å rekruttere til sykehus. Det nytter ikke å vedta noe her hvis folk ikke vil jobbe på sykehusene. Uro og det å snakke et sykehus ned gjør ikke at folk ønsker å flytte og jobbe på det sykehuset. Det vi har gjort, er å legge en langsiktig plan. Vi legger ikke ned sykehus eller fjerner funksjoner uten at vi har en nøye vurdering av dette. Tvert imot har vel beredskapen i Norge aldri stått så sterkt som den gjør i dag.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2017-05-15:
Det var artig å høre på foregående taler, for det er vel ikke mange som har lagt ned flere sykehus enn det Per Olaf Lundteigen og hans parti gjorde som en del av den forrige regjeringen. Først til Kristelig Folkeparti og ønsket om og utfordringen på at vi må jobbe for at alle, også de siste 15 pst., må kunne komme til traumebehandling i løpet av 45 minutter. Vi er definitivt enige om at det er viktig å jobbe den veien. Det er godt å vite da at Kristelig Folkeparti kanskje ikke lenger er så opptatt av at vi bruker litt mer av oljepengene. Det synes i hvert fall Fremskrittspartiet er en god måte å gjøre det på, i tillegg til at vi nå faktisk har en regjering som bygger infrastruktur som betyr noe for at man raskt skal kunne komme fram til sykehus. Infrastruktur er avgjørende for raskere å kunne komme seg til bl.a. sykehus. Luftambulansen er en viktig del av det, og selvfølgelig er ambulansetjenesten og ambulansebåtene viktige ingredienser for å få det til på en god måte. Men jeg må til Senterpartiet. Egentlig synes jeg at debatten har vært god, men det er litt spesielt å høre representanten Lundteigen og Senterpartiet, når vi vet hva Senterpartiet var med på i forrige periode. Jeg tror de fleste husker at en tidligere statsråd og partileder i Senterpartiet, som besøkte et sykehus i Sogn og Fjordane, var med og sørget for at tilbudet ble kraftig redusert. I denne perioden og etter at Nasjonal helse- og sykehusplan er lagt fram, er det faktisk ikke snakk om å gjøre noe for å legge ned sykehus. Men jeg er enig i – og det ligger også i Nasjonal helse- og sykehusplan og i de føringene som statsråden har gitt – at det er viktig at tilliten mellom de små og store sykehusene er der, og at de store sykehusene også ser behovet for å sørge for at de små sykehusene kan være med og levere gode tjenester, og at de også skal kunne få overført oppgaver. Et kjempegodt eksempel på det er strålebehandling. For 10–15 år siden tror jeg det var få som trodde at det var tjenester man skulle flytte ut fra ett, kanskje to sykehus. Nå er det altså på full fart ut, nettopp fordi man kan ta i bruk ny teknologi, man kan sørge for å få behandlet folk nærmere der folk bor. Det har vært hele hensikten, og det er i hvert fall Fremskrittspartiet opptatt av. Vi ønsker å flytte ting ut, slik at folk kan få behandling og hjelp nærmere der de er, og at man kan sikre og styrke tilbudet – noe som vi ønsker å gjøre, og som ligger i forslaget som gjelder både Odda, Flekkefjord, Narvik og andre lokale og mindre akuttsykehus. Teknologien vil også hjelpe oss til å kunne behandle mennesker nærmere der de er, og til at man kan føle seg trygg på å få hjelp når man trenger det.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-05-15:
I morgen skal statsråden til Odda. Der blir han helt sikkert godt mottatt – det ble jeg da jeg kom 1. mai, så han kan glede seg til det. Men hva vil han si til folk i Odda, til de ansatte, til ordføreren og sykehusaksjonen. Er sykehuset i Odda nå reddet, eller hva tenker statsråden?
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-05-15:
Det er et uttrykk som sier: En skal høre mye før ørene detter av. Slik følte jeg det nesten da representanten fra Venstre sa at det var på grunn av at de hadde fått til så mye ved å støtte sykehusplanen, at sykehusene hadde blitt så stabile. Det var nettopp på grunn av uklarhetene rundt akuttkirurgien at Kristelig Folkeparti gikk ut av forhandlingene om helse- og sykehusplanen. Flertallet som vedtok Nasjonal helse- og sykehusplan, gikk ut rett etter vedtaket og sa at nå var ingen sykehus truet, ingen sykehus skulle legges ned. Hvorfor ble det da usikkerhet rundt Narvik, Volda, Odda, Gravdal, Flekkefjord og Stord? Sykehusbygningene var kanskje reddet, men folk spurte seg: Hva skal være i disse sykehusene? Var det da så klart, det som ble vedtatt? Flekkefjord fikk faktisk beskjed fra det lokale foretaksstyret om at nå skulle akuttkirurgien legges ned. Det var ikke noe klart vedtak. Narvik har lurt på om de har akuttkirurgi etter kl. 16. Derfor har vi måttet løfte disse sakene inn i Stortinget fordi det ikke var klart nok. Vi har løftet dem inn med et Dokument 8-forslag for å få klarhet i om de lokalsykehusene som føler seg truet, nå skal være sikker på at de har den kirurgien. Det handler om at vi er klare i det vi sier. Den bestillingen skulle jeg ønsket hadde vært litt klarere i dag, men jeg er veldig fornøyd med at den er blitt så klar som den er blitt, og det har jeg lyst til å takke for.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-05-15:
Roen har senket seg etter fakkeltog og sykehusaksjoner, håper vi. Og vi håper den har senket seg for alltid. Når det gjelder saken om 45 minutter for å komme til et traumemottak, tenker Kristelig Folkeparti at dette henger sammen med luftambulansetjenesten, ambulansetjenesten, legevakttjenesten, fastlegeordningen, utdanning og kompetanse hos leger og annet helsepersonell – og alt dette skulle Kristelig Folkeparti ønske hadde vært inne i en helse- og sykehusplan, som vi etter modell av Nasjonal transportplan kunne diskutert hvert fjerde år. Da kunne vi diskutert spørsmål som: Når vi de målene vi setter oss? Hva skjer i en kommune når vi endrer noe i sykehus og omvendt? Derfor ønsker Kristelig Folkeparti å utvikle helse- og sykehusplanen til noe som skaper et stort engasjement og samtidig diskuterer helt ned til det ytterste ledd hvordan vi kan sikre god beredskap i vårt land.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2017-05-15:
Statsråden sa at han var opptatt av å beholde strukturen med små og store sykehus. Så hørte vi tidligere i debatten i dag at skulle vi ha beredskap på et nivå som i Tyskland, måtte vi hatt syv sykehus til, hvis vi snakker om de avstandene osv. Så mitt spørsmål til statsråden er: Nå spesialiserer en mye, og i dag sliter virkelig norske sykehus med å få tak i mage-/tarmkirurger, vi støvsuger nesten Europa for å få tak i dem. Hvis det er kun de som skal ta ansvaret for den akuttkirurgiske beredskapen, hvordan tenker statsråden da at han skal klare å opprettholde den desentraliserte sykehusstrukturen og samtidig kunne opprettholde akuttkirurgi på det nivået som har vært debattert før i dag?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-15:
Det vert sagt mykje i denne debatten. Eg er glad for å verta kritisert for å stilla dei spørsmåla som ingen vil svara på. Ettertida vil visa at det kanskje hadde vore lurt i Stortinget i dag. Vi driv ikkje valkamp. Senterpartiet fremjar det same forslaget som vi gjorde for eit år sidan i denne saka. Vi er vel dei som har meint det same heile tida, og kan ikkje skuldast for plutseleg å stå for ei anna linje. Det er ingen ting i innstillinga som seier at akuttkirurgi og traumefunksjon skal vidareførast. Dei to orda er ikkje brukte. Hadde eg stilt spørsmål ved kvifor vi ikkje kan få same vedtak for Odda og Narvik som vi får i Flekkefjord, det må ein kunna tola å høyra i denne saka. Den som har vore mest ærleg i dag, er representanten Kristin Ørmen Johnsen, som sa i innlegget sitt at vi kan godt ha akuttsjukehus utan traumefunksjon som skal ta imot skadde pasientar. Det er det nye i dag. Det er tvert imot dei nasjonale faglege tilrådingane. Det er tvert imot Nasjonal traumeplan, men det er kanskje det som er den politiske nyhendinga her i dag, at vi skal ha lokalsjukehus som tar imot akuttpasientar, utan at dei har traumefunksjon, og den klare defineringa av det, som føretaka hittil har halde seg til. Torben Wisborg, som er leiar av Nasjonal kompetanseteneste for traumatologi, problematiserer innføringa av nye omgrep som vurderings- og stabiliseringsteam, som ikkje har dekning i fagmiljøet. Han meiner at når det vert innført nye omgrep, er det viktig at dei inneheld noko som er viktig for pasientane. Eit vurderings- og stabiliseringsteam som er mindre og har dårlegare kompetanse enn eit akuttsjukehus med traumefunksjon, vil ifølgje Wisborg vera å lura pasientane og befolkninga. Desse innspela til saka har ein ikkje høyrt på, men ein kritiserer Senterpartiet, som tar opp akkurat desse innvendingane. Så har eg vist til det svaret helseministeren kom med i dag, som er eit svar på spørsmåla frå LO i Indre Hardanger. Da vert det vist til at desse spørsmåla må avklarast i prosessen som vil starta etter at Helse Vest har fått eit revidert oppdragsdokument. Det gjeld spørsmålet om akuttkirurgien er avvikla eller ikkje. Det gjeld spørsmålet om dagens modell med døgnbasert akuttkirurgi med traumefunksjon vert vidareført. Det gjeld spørsmålet om det framleis skal vera team i beredskap ved Odda sjukehus som kan gjennomføra eit akuttkirurgisk inngrep. Eg meiner at dette skulle og burde vi hatt klare svar på i dag. Eg har etter kvart ein del politisk erfaring og ein del fagleg erfaring når det gjeld sjukehuspolitikk, og eg meiner vi skal respekterast for dei spørsmåla vi har stilt. Elles er også vi klare på at alt dette er betre enn ingen ting når det gjeld Odda.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-15:
Senterpartiet har fremja eit representantforslag til denne same debatten, om å sikra at dersom avstand til traumesenter for pasientar er over 45 minutt, skal lokalsjukehuset ha traumefunksjon, om å setja krav til helseføretaka om å leggja dagens traumefunksjonar på eksisterande akuttsjukehus til grunn for utvikling av det regionale traumesystemet, og der vi ber om ei opprydding og samordning av omgrepsbruk når det gjeld krav og kompetanse for mottak av skadde pasientar i Noreg. Dette høyrer saman med dei sakene vi har hatt i dag, om akuttfunksjonar på sjukehus. Vi meiner at vi må leggja nasjonal traumeplan til grunn. Fagfolk har utarbeidd planen, han er nyleg revidert, og helseføretaka har planar om å implementera dette. Det er òg litt rart å tenkja på at både Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti har fremja forslag om at det ikkje skal vera meir enn 45 minutt for å få pass og våpenkort. Da meiner vi at det same må gjelda for sjukehus.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-15:
Det er ein felles komitémerknad i innstillinga der komiteen ber regjeringa vurdera om den nye spesialistutdanninga varetar behovet for generalistkompetanse innan kirurgi og indremedisin på ein tilstrekkeleg måte. Mitt spørsmål er korleis statsråden vil følgja opp den merknaden, og om han meiner at det som er føreslått frå Helsedirektoratet, varetar det som vi etterspør.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-15:
Eg går ut frå at statsråden kan vera einig i at det er litt spesielt med ein ny spesialitet i akuttkirurgi, generell kirurgi, for vi har jo hatt det før. Det ville føra til færre vaktlag og behov for færre vaktlag, så dette forslaget er jo litt i ei særstilling. Eg vil spørja statsråden: Eg forstår det slik at han er tvilande til å gå inn og dirigera dette meir tydeleg, men korleis kan han seia det, når regjeringa har i regjeringsplattforma si at det skal innførast ein ny spesialitet i akutt- og mottaksmedisin? Det vart innført reint politisk, utan at det var eit krav frå fagmiljøet. Når det er eit ganske sterkt signal frå Stortinget her, vil eg anta at regjeringa kan gjera den same jobben når det gjeld denne saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-15:
Eg har behov for å koma med nokre presiseringar til det som har vorte sagt. Fleire har tatt opp dette med modulbasert spesialistutdanning. Eg tenkjer det er rett å skilja mellom det som er den nye spesialistutdanninga, som er modulbasert i delene 1, 2 og 3, og den er det vel ingen som har sagt at dei ikkje er for, men no er det spørsmål om vi skal sikra generell kirurgi ved å laga ein tilleggsmodul, og då er spørsmålet om det skal gjerast ved å laga ein tilleggsmodul eller om ein skal fortsetja å ha ein eigen spesialitet i generell kirurgi opp mot akuttkirurgi. Det var det som var Senterpartiets opphavlege forslag. Vi fremja det fordi det var eit uttrykt ønske frå bl.a. Yngre legers forening og Norsk kirurgisk forening. Også Legeforeininga har bede om at det vert greia ut ei vidareføring av spesialisering i generell kirurgi med eit justert innhald mot generell kirurgi og akuttkirurgi. Det var vårt forslag. For å få eit breiare mindretal i komiteen om dette har vi gått inn på eit fellesforslag med Arbeidarpartiet, der ein både skal greia ut ei modulordning og ein eigen spesialitet. Poenget vårt er at dette er det greitt at vi ikkje bestemmer i Stortinget, men vi skal vera tydelege på at spesialisering av legar må vareta den generelle kirurgiske kompetansen. Om det er ei modulordning eller ein eigen spesialitet, eller begge delar, er for så vidt uinteressant for oss. Vi merker oss at desse ulike foreiningane har vore meir ivrige på ein eigen spesialitet, men dei seier òg at her må det greiast ut vidare. Så reagerer eg på at ein del gir inntrykk av at dette er noko som vi ikkje bør vedta i Stortinget. Eg tok det opp i replikken at det er på ein måte litt tilfeldig kva tid vi skal meine noko om legespesialisering og ikkje. I regjeringsplattforma står det som sagt at ein skal oppretta ein eigen spesialitet i akutt- og mottaksmedisin. Kor ønskt den var kan kanskje diskuterast. Den har iallfall fått ein del kritikk etterpå, men no har det kanskje landa på ein god måte. Men poenget mitt er at dette vert sett opp som eit punkt i ei regjeringsplattform. Vel har Stortinget meint noko om dette før – den raud-grøne regjeringa fremja jo i rusmeldinga i 2012 nyheita om at det skulle koma ein eigen spesialitet i rus- og mottaksmedisin. Det vart veldig godt mottatt i heile Stortinget, og ingen sa noko om at Stortinget ikkje kan meine noko om dette. Og så har ein jo ved ei forskrift sagt at dette skal Helsedirektoratet få lov til å bestemma sjølv. Men eg er iallfall glad for det som har kome ut av presiseringa i denne saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-15:
Eg har fått inntrykk av at dei tiltaka som regjeringa set i verk, ikkje skal kosta meir pengar. Vi føreslår jo at ein skal ha ei barnevernshelsereform som er økonomisk finansiert. Er det slik at alle dei tiltaka som regjeringa har varsla skal setjast i verk, ikkje skal kosta meir pengar for helsetenestene?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-15:
Eg forstår at regjeringa og statsrådane ikkje har gått inn på forslaget om ein eigen barnevernslege i barnevernsinstitusjonane fordi ein heller vil styrkja dette gjennom fastlegane. Det er eit ærleg argument. Men når det er slik: Dette er jo veldig dårleg i dag, berre 20 pst. av desse ungane har hatt kontakt med fastlegen dei siste tre månadene. Vi veit at tre av fire har minst éi psykisk liding. Så spørsmålet mitt, når ein ikkje stemmer for dette forslaget – som òg er anbefalt frå direktorata – men går imot det, er: Kva vil regjeringa gjera for å sikra at dei barna som bur på institusjon, får allmennlegeteneste? Det er det som er poenget: Dei får ikkje allmennlegeteneste i dag. Og korleis skal ein da sikra det ved å få fastlegane til å verta meir involverte?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-05-15:
Eg har eit spørsmål som gjeld dette med at regjeringa har vedtatt at det skal opprettast eigne omsorgs- og behandlingsinstitusjonar for barn i barnevernet. Det har vore ein lang debatt. Det har vore argument for og mot, men vi registrerer at no har regjeringa tatt det steget. Mitt spørsmål og mi bekymring gjeld at det framleis er mange barn i barnevernet som ikkje har så alvorleg sjukdom, men som likevel vil ha behov for eit mykje betre samarbeid mellom barnevern og BUP enn det som er i dag. Eg kan ikkje heilt lesa ut frå regjeringa si pressemelding kva som er tiltaket her for å sikra betre samarbeid mellom barnevern og spesialisthelseteneste/BUP. Kan statsråden gi ei forklaring på det?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-15:
Jeg vil foreslå at statsråden og de som står bak flertallsløsningen, ikke blir fornærmet over spørsmål, men bare prøver å opplyse oss når vi stiller spørsmål. Vedtaket fra helseforetaket, slik jeg forsto dette, er ikke opphevet. Det statsråden skal gjøre nå, er å gi beskjed om hvordan det skal følges opp: Så forstår jeg at statsråden ikke vil gi en eksplisitt garanti for at dagens Odda-modell skal bestå. Nå skal det være en dialog rundt hvordan dette skal gjøres. Men bare for at det skal bli tydeligere hvilken holdning statsråden går inn i dette arbeidet med, kan han beskrive hva som er forskjellen mellom statsrådens holdning nå og det som var statsrådens holdning for tre uker siden, da han bekreftet vedtaket om å legge ned akuttkirurgien?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-15:
Min innstilling til denne dagen har vært at jeg tror på intensjonene som ligger bak den avtalen som er inngått. Jeg ønsker, håper og tror at dette betyr seier for folk i Odda. Det er også det jeg sa utenfor Stortinget tidligere i dag. Derfor må jeg si at jeg reagerer litt på den holdningen som kommer knyttet til å stille spørsmål om hva Arbeiderpartiet, Venstre og regjeringspartiene har blitt enige om. Det er som om spørsmål i seg selv skaper uro, eller at kritiske spørsmål skulle kunne undergrave løsningen. Ærlig talt: Det er stillhet som ville vært problemet her, det er for mye politisk stillhet som gjør at foretakene har fått for mye makt. Stortinget må fortsatt blande seg inn. Vi hadde ikke hatt denne debatten hvis ikke Kristelig Folkeparti og SV hadde fremmet et forslag som gjør at vi er her nå. Balansen mellom fag og politikk er en komplisert sak i helsedebatten, men de sakene vi diskuterer her nå, er dypt politiske og kan ikke gjøres til rent faglige spørsmål. De handler om fordeling av ressurser og kompetanse mellom ulike deler av landet og ulike samfunn. Det er et ansvar vi som folkevalgte har for dem som har valgt oss, å stå opp i sånne saker. Så velger jeg å tro på de veldig tydelige garantiene vi har fått fra Ruth Grung og fra representanter fra regjeringspartiene, men det må være lov å spørre i denne debatten hvorfor det ikke er mulig å bruke ord som «Odda-modellen», «videreføring», «traumefunksjon», osv. Det er ikke for å fornærme noen at jeg og andre spør om det. Det er fordi vi vil være sikre på hvor denne prosessen ender, og fordi det er så viktig. Jeg stoler på det som er sagt her, samtidig er det vår oppgave å stå vakt om Odda sjukehus og de andre sykehusene vi nå diskuterer, og det å stille kritiske spørsmål er en del av det, ikke et forsøk på å fornærme noen. Det er også en del av det å gi en tydelig beskjed til foretakene herfra om at en klarer å samle de politiske forventningene, at det ikke er noe rom for forvitring av akuttfunksjonene i denne prosessen – de skal opprettholdes på det samme nivået som det er i dag. Jeg har vondt for å se at det kan gjøres uten en tydelig videreføring av dagens modell, og det er derfor jeg spør om det, fordi jeg er så opptatt av at det skal bli resultatet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2017-05-15:
Representanten Kjenseth hadde et godt ønske om å diskutere styringen av sykehusene. Det er jeg enig i, men da må vi også reflektere over hva som er problemet. Vi har et lovverk som sier at Stortinget skal holde seg på avstand, men en praksis der Stortinget sakte, men sikkert involverer seg mer enn forutsatt. Sånn var det nødt til å bli fordi dette er dypt politiske spørsmål. Det er knapt noe folk i Norge bryr seg så mye om som om de har trygge sykehus eller ikke. Det gjør at vi får en mer tilfeldig, indirekte styring fra Stortinget når vi får anledning til det, slik som i dag fordi det var fremmet forslag rundt det – en slags kvasistyring fra Stortingets side. Systemet er problemet her. Jeg mener dette er en av de mange diskusjonene som viser hvorfor foretaksmodellen burde avskaffes. Vi trenger enten mer politisk styring fra nasjonalt hold, fra regjering og storting, eller en framtid der sykehusene styres av framtidig større og politisk sterkere regioner.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Jeg er helt enig i at når en ser på disse prosessene, har de vært ulike, og det har vært ulik grad av tillit mellom partene. Vi må også ta med oss at sykehusene og helseregionene står i en helt ny situasjon. Etter behandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan har oppdraget endret seg markant, gjennom at vi nå sier at det er et oppdrag å sørge for at de større sykehusene skal bidra til å underbygge de mindre sykehusenes rolle, deres funksjoner som akuttsykehus og nettopp at sykehus skal jobbe tydelig i team. Jeg mener ikke at denne prosessen har vært optimal første gang, men jeg håper at det utgangspunktet vi har nå, nettopp skal bidra til at en i større grad kan samarbeide på tvers, for pasientenes trygghet er ikke minst avhengig av at store og små sykehus klarer å samarbeide godt og har tillit til hverandre.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Nå har jeg jo allerede møtt deler av Odda-befolkningen utenfor Stortinget i dag, og ordføreren har jeg hatt mye kontakt med, også andre lokalpolitikere, ikke minst fra mitt eget parti i Odda. Jeg mener at vi veldig tydelig kan si det samme som også saksordføreren Ruth Grung har sagt til media, at Odda sjukehus aldri har vært tryggere enn det det er i dag, nettopp fordi det er en veldig klar føring på at Odda sjukehus ikke bare skal være et akuttsykehus i framtiden, men det skal også videreutvikle seg som et akuttsykehus. Det betyr at det vil være et klart oppdrag for Helse Vest og Helse Fonna å se etter oppgaver som kan legges til Odda sjukehus for å underbygge rollen de skal ha for å sikre at befolkningen i Odda opplever den samme tryggheten som de gjør i dag.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Jeg registrerer at noen partier, spesielt Senterpartiet, har et eget ønske om å skape usikkerhet og uklarhet. Det tror jeg kom veldig klart fram i komitéinnstillingen og i debatten vi har hatt her i dag. Det ligger veldig klare føringer for beredskapen i Odda sjukehus i det brevet som Helse Vest får i revidert oppdragsdokument. Brevet er offentlig og sendt til komiteen, og det kommer til å bli gjentatt i oppdraget til Helse Vest. Så stilles det en rekke spørsmål om hvordan dette skal organiseres internt på sykehuset. Odda-modellen er utviklet i Odda, og verken i Stortinget eller i Helse- og omsorgsdepartementet. Jeg tror det er klokt at hvordan en løser og organiserer denne oppgaven med de føringene jeg har gitt, også utvikles i Odda og ikke i denne salen, nettopp fordi en skal ha med seg de tillitsvalgte og kommunen og skape tillit til løsningene som skapes. Den tilliten kan ikke skapes her, den kan kun skapes i Odda.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
For det første: Jeg har oppfattet at det skapte veldig stor usikkerhet i Odda, det at det var en ganske stor X i foretaksmøtets vedtak knyttet til hvordan beredskapen skal ivaretas. Det var en plan som ikke var utviklet, og som ingen kjente innholdet i. Nå er det gitt veldig klare føringer i brevet jeg har sendt til Stortinget, om hva denne planen skal bidra til, og at de ansatte ved sykehuset i kommunen skal være med på å utvikle og oppfylle de kravene. Det tror jeg vil skape nettopp forutsigbarhet og tillit til resultatet. Når det gjelder det andre spørsmålet representanten tar opp, kjenner jeg ikke til at Stortinget noen gang har gjort konkrete vedtak om innhold i et enkelt sykehus, og det synes jeg er klokt. Veldig fort går en da inn på hvordan tjenestene skal organiseres, og hvordan de organiseres, henger nøye sammen med spørsmålet om hvorvidt en tjeneste er forsvarlig. Ansvaret for om en tjeneste er forsvarlig, er alltid hos den lokale ledelsen. Hvis Stortinget tar på seg det ansvaret, rykker en ved hele ansvarsdelingen. Det kan gå ut over pasientsikkerheten og kvaliteten.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Hovedforskjellen er at nå vil Helse Vest, i det reviderte oppdragsdokument som de får av meg i juni, få et oppdrag som innebærer at de får klare føringer for utviklingen av tilbudet i Odda. Det betyr at de får en føring for at de skal kunne håndtere situasjoner med alvorlig syke eller skadde pasienter og traumepasienter som kan stabiliseres videre for transport. Det gjelder både alvorlige medisinske og kirurgiske tilstander. De får en føring for at den samlede beredskapen skal være på samme nivå som i dag, og de får føringer for at det skal være en kirurg/ortoped som skal kunne behandle pasienter og skadde ved poliklinikk, og de skal være tilgjengelig for sykehuset på døgnbasis. Det samme skal gjelde anestesilege og medisinsk overlege. De får også klare føringer for at det skal være trening, opplæring, for at resten av helsepersonellet ved Odda sjukehus skal kunne håndtere den type situasjoner som jeg oppfatter at Oddas befolkning har vært veldig opptatt av: Det skal fortsatt være trygghet på sykehuset.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Jeg mener at den merknaden i veldig stor grad understreker det som også er oppdraget i arbeidet med utviklingen av den nye spesialiststrukturen, som jo er en forutsetning for at dette skal fungere. Men når det gjelder det konkrete innholdet og avgrensningen i forhold til modulene, mener jeg at det først og fremst er faglige spørsmål som best løses i et samarbeid mellom de berørte partene og Helsedirektoratet. Jeg vil også advare mot at en bidrar til å dele dette opp så mye at det i realiteten innebærer enda flere spesialiteter, flere vakter på sykehusene og større utfordringer med å sikre beredskapen på de mindre sykehusene.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Jeg tror ikke jeg kjenner meg helt igjen i å ha sagt at det ikke var et krav fra fagmiljøet om å få etablert en egen spesialitet i akutt- og mottaksmedisin. Det kravet tror jeg også representanten har både møtt og hørt. En har nettopp i et samarbeid mellom direktoratet og de ulike fagmiljøene funnet en løsning på dette. Dette er spørsmål som alltid skaper diskusjon, og det er flere modeller som nå diskuteres. Jeg tror det er klokt, det som flertallet legger til grunn, at dette er spørsmål som best løses i samarbeid mellom direktoratet som fagmyndighet, fagorganisasjonene under Legeforeningen og de andre aktørene som har interesse i disse ordningene. At dette skal bidra til å opprettholde en struktur med både større og mindre sykehus i Norge med gode akuttmedisinske tilbud, er det ingen tvil om, det er en del av oppdraget.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Nå stiller representanten spørsmål som egentlig går langt inn i de vurderingene som jeg mener er veldig faglige. Men det er en kjensgjerning at de som skal drive vaktberedskapen, også må ha aktivitet på sykehuset ut over det som de gjør i vakt. Det må være et grunnlag for rekrutteringen og utviklingen. Den vurderingen som lå til grunn for det forslaget – som opprinnelig kom fra spesialistkomiteen i Legeforeningen, og som Helsedirektoratet har jobbet videre med – var at det var gastrokirurgien som var den vaktbærende kirurgiske kompetansen, nettopp fordi det er det som er de store kirurgiske områdene på dagens sykehus. Det er også viktig for rekrutteringen til det vaktbærende faget, mens en ser utfordringer ved å kunne rekruttere til en generell kirurgisk kompetanse framover. Men dette er veldig faglige spørsmål som jeg mener best egner seg til å løses i et samarbeid mellom Helsedirektoratet og de faglige organisasjonene.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Som jeg svarte representanten Grung i et skriftlig svar på spørsmålet, bygger dette arbeidet i Norge også på det internasjonale arbeidet som Norge er en del av, f.eks. i EU. Helsedirektoratet satte på eget initiativ ned en arbeidsgruppe – det var ikke et oppdrag fra departementet – og de har også ut fra egen vurdering valgt ikke å prioritere å gjennomføre det arbeidet nå. Jeg mener at det er Helsedirektoratet som har full oversikt over og mulighet til å prioritere sine oppgaver innenfor de rammene Stortinget har gitt dem, og det oppdragsbrevet de har fått fra departementet. Direktoratet sier at de vil ta dette arbeidet opp igjen når de mener at det er riktig å prioritere det sammenlignet med de andre oppgavene direktoratet har.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Jeg er nok ikke enig i beskrivelsen av at det er en nullvisjon – verken med utgangspunkt i det svaret som jeg ga til komiteen, eller det innlegget jeg nå holdt i salen. Stortinget har prioritert en ganske kraftig økning av midlene til rekruttering av blodgivere, noe som gjøres i et godt og nært samarbeid med Røde Kors, som når ut til mange folk. Det er ikke nødvendigvis alltid omorganiseringer som gir nye resultater. Det er kanskje i det politiske miljøet en overdreven tro på at omorganisering gir nye resultater. Noen ganger handler det om å gjøre jobben bedre innenfor de organisatoriske strukturene en allerede har, og bruke kreftene på det i stedet for på store omorganiseringer.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Jeg er helt enig i at det har vært, og er, utfordringer knyttet til å få barnevernet til å bruke og involvere barne- og ungdomspsykiatrien og deres kompetanse, men jeg mener at utfordringen også går den andre veien, at en i barne- og ungdomspsykiatrien i for liten grad involverer barnevernet når det f.eks. er forhold i hjemmet som gjør at barna har helt normale reaksjoner på helt unormale hjemmesituasjoner. Det er også grunnen til at barne- og likestillingsministeren og jeg satte i gang et arbeid – også før Stavanger Aftenblad skrev om den såkalte Ida-saken – nettopp for å prøve å rydde opp i dette, og dette ble forsterket etter det tilsynet som ble gjort i Ida-saken, og de anbefalingene som kom fram der. Det å ha ansvarlige i de tjenestene, det å ha en barnevernsansvarlig i barne- og ungdomspsykiatrien og en barne- og ungdomspsykiatrisk ansvarlig i barnevernet, er nettopp et av grepene som er gjort for å forbedre dette.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
Nei, det er selvfølgelig sånn at en del av tiltakene vil koste mer penger, men regjeringen varsler ikke hvor mye penger en skal bruke på ulike tiltak før vi legger fram budsjettene. Noen av disse tiltakene kan gjennomføres innenfor den veksten som er på de ulike sektorene, andre tiltak krever ekstra bevilgninger, men oppfølgingen av det kommer selvfølgelig i de ulike budsjettene.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
For det første har vi allerede fremmet et forslag til Stortinget som nå ligger til behandling, der vi også tydeliggjør de kommunale helse- og omsorgstjenestenes ansvar for barn som er plassert utenfor hjemmet etter barnevernsloven. Mange av barnevernsinstitusjonene er svært små, og det er bra for barna, men det gjør også at det er mindre hensiktsmessig å organisere dette ved å ha en egen barnevernslege i den typen mindre institusjoner. Så har vi sagt at det er noen i virksomheten som skal ha et ansvar også for helsespørsmålet, bl.a. ved å kunne ha kontakt opp mot fastlege, men ikke minst mot barne- og ungdomspsykiatrien. Det er klart at for en del av disse barna, med store psykiske helseutfordringer, er det ikke nødvendigvis fastlegen som er det rette nivået for hjelp, da er det f.eks. inn mot barne- og ungdomspsykiatrien eller mot kommunenes psykologer, som kommunene nå ansetter. Så her vil det være ulike typer helsepersonell en vil ha behov for hjelp fra.
Bent Høie (Høyre), 2017-05-15:
For det første: Når det gjelder dette med institusjon, er det viktig for meg å understreke at mye av debatten og konflikten om det spørsmålet har dreid seg om det å etablere behandlingsinstitusjoner som barn bor på, altså at vi gjør behandlingsinstitusjonen til barnas hjem. Det er derfor en modell som aldri er blitt gjennomført, selv om mange har foreslått det. Men i samarbeid med barne- og likestillingsministeren har vi kommet fram til en modell som vi mener kan fungere, og som vi egentlig har hentet fra resten av helsetjenesten, nemlig ordningen med hjemmesykehus. Barn som har f.eks. kreft, får jo behandling i sitt hjem. Derfor sier vi at det er barnevernet som har ansvaret der barnet har sitt hjem, mens den spesialiserte helsetjenesten kan komme dit og gi behandlingen der. Dermed unngår en det som har vært mye av den faglige konflikten og diskusjonen rundt dette. Alle de andre forslagene som vi gjennomfører, omhandler det som representanten tar opp: et bedre generelt samarbeid mellom barnevernet og barne- og ungdomspsykiatrien. Der er det en rekke forslag, og jeg har redegjort for flere av dem i mitt innlegg.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-05-15:
Sjukehusdebatt preges av tilsløringer, så også i denne debatten, med stadig nye medisinske nyord, nå «beredskap for kirurgisk vurdering og stabilisering». Dette gir uro, fordi folk erfarer at beredskapen sentraliseres når det brukes medisinske nyord som ikke har noe faglig innhold. Derfor er det viktig å gå til kildene. LO i Indre Hardanger har stilt sju faglig meget presise spørsmål i brev av 9. mai. Helsestatsråden svarte i dag kl. 11, en time før denne debatten, at han ikke vil oppheve sitt vedtak i foretaksmøtet den 24. april om å avvikle den akuttkirurgiske beredskapen i Odda. Statsråden sa at dette vil bli avklart i prosessen som vil starte etter at Helse Vest får et revidert oppdragsdokument. Tilsløringen fortsetter, dessverre. Jeg har ett konkret spørsmål som LO i Indre Hardanger stilte: Vil helseministeren gjennom sitt brev videreføre dagens modell med døgnbasert akuttkirurgi med traumefunksjon ved Odda sjukehus? Ja eller nei?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-05-15:
Sjukehus engasjerer fordi det gjelder trygghet. Senterpartiet har lagt fram sitt alternativ for lenge siden i dokumentet «Folkets helsetjeneste», som jeg oppmoder flere til å lese. Der har vi vår linje, som vi står konsekvent på uansett. Det vi diskuterer i dag, er også Senterpartiets forslag om å sikre skadde pasienter tilgang til akuttsjukehus med traumefunksjon dersom transporttida til traumesenteret er over 45 minutter – jeg understreker: 45 minutter. Hvis en hadde tenkt det i østlandsområdet, hadde vel minuttene vært mange færre. Det som representanten Bård Hoksrud sa, var interessant. Han sa det var et bra forslag fra Senterpartiet, at det var et naturlig forslag, men representanten hadde fått Stortingets utredningsseksjon til å se på hva det ville føre til. Dersom det skulle gjennomføres, måtte det flyttes eller bygges sju nye sjukehus. Ja – hva så? Hva så? Det som er sentralt i svaret, er jo at sjukehusene trengs å styrkes. Det trengs å bygge opp, det trengs å utvikle de sjukehusene vi har, og kanskje se hen til at en skal utvikle videre sjukehus som f.eks. i Alta, slik at en får ned den tida. Det er jo det som kjennetegner et moderne samfunn – at en tar inn over seg virkeligheten og de kravene til kvalitet som vil stilles i nåtid. Derfor er Senterpartiet stolt av det forslaget vi her har lagt fram om akuttmedisinsk og akuttkirurgisk beredskap. Fullverdige lokalsjukehus er for Senterpartiet akuttkirurgi, akuttmedisin, anestesi, røntgen og laboratorium. De fem tingene kan ikke sies for ofte. De må hamres, hamres og hamres inn. Det er den nødvendige breddekompetansen som trengs for at en skal få kvalitet. Det er det de medisinske fagfolkene er enige om, og det er det Stortinget ennå ikke har tatt inn over seg. Så snakkes det om stedlig ledelse og hovedregel. Jeg har nettopp vært i Volda. De har vært igjennom en ny, svær prosess, der de har sløst med de offentlig ansattes ressurser og ikke kommet fram til noen forbedringer. For stedlig ledelse er noe mer enn å ta imot blomsterbuketter. Det er at det er en person som har ansvar, og som har myndighet. Det er en person som har ansvar for å sikre budsjettet, sikre ansettelse av dyktige fagfolk og sikre at kvaliteten blir levert. Det snakkes her om stedlig ledelse uten at en definerer hva en snakker om, samtidig som statsråden viser til Ringerike sykehus. Ja, hva har de på Ringerike sykehus? Jo, der har de en myndig leder som heter Per Bleikelia, og han har den myndigheten som jeg her beskriver – dog ikke over hele sjukehuset, som han burde hatt. Statsråden viser til en stedlig ledelse som man ikke praktiserer ellers i landet. Det er mye å diskutere omkring disse spørsmålene. Jeg skal ta det opp i neste innlegg.