Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2012-05-10:
Stortinget skal i dag vedta en lovendring som vil gi bedre beskyttelse til de aller svakeste ungene i samfunnet vårt, nemlig de som er utsatt for menneskehandel. Barnevernet og politiet avdekker stadig flere barn som er utsatt for menneskehandel, og ved utgangen av 2010 var det 23 barn utsatt for menneskehandel som mottok hjelp og beskyttelse av barnevernet. Bare sammenlignet med året før var det en dobling. Alle disse tilfellene som nå blir avdekt, er barn av utenlandsk opprinnelse. Det er enslige, mindreårige asylsøkere, det er barn som kommer hit uten å søke om asyl – og på det grunnlaget fattes det mistanke – og det er barn som oppholder seg ulovlig her i Norge. Vi ser at antall barn som trenger denne formen for hjelp, har økt betydelig de siste årene. Det er også grunn til å tro at her foreligger det store mørketall, for verken politi eller barnevernsmyndigheter kan lykkes med å avdekke alle disse ungene, som definitivt har behov for hjelp. Menneskehandel er en alvorlig kriminalitet, som kommer inn under straffeloven § 224. I tillegg til at det er en alvorlig kriminell handling som disse ungene er et offer for, har vi en plikt til å hjelpe disse barna og gi dem beskyttelse. Vi har også internasjonale forpliktelser som pålegger Norge å gjøre det. Det er Palermoprotokollen, det er FNs barnekonvensjon, det er OSSEs handlingsplan mot menneskehandel, og det er Europarådets konvensjon mot menneskehandel. Det som er felles for disse barna, er at de er under kontroll av bakmenn som tvinger dem enten til å utføre prostitusjon, tvangsarbeid, salg av narkotika, andre kriminelle handlinger eller for den saks skyld tigging. Disse ungene er lært opp til å unngå kontakt med politi og myndigheter og er instruert til å ta kontakt med bakmenn dersom barnevern, politi eller andre myndigheter prøver å gi dem hjelp. Derfor er det i svært mange tilfeller vanskelig å komme i kontakt med disse ungene og gi dem hjelp. Barnevernslovgivningen har flere bestemmelser som åpner for å plassere unger i institusjon både med og uten samtykke. Loven åpner derimot ikke for omfattende beskyttelsestiltak, som er nødvendig nettopp overfor disse ungene, og som er nødvendig dersom man skal gi dem beskyttelse og holde dem unna menneskesmuglerne. Disse beskyttelsestiltakene, som dreier seg om å begrense barnets adgang til å ta imot besøk, frata dem mobil, begrense bevegelsesfriheten og begrense hvem barnet får ha kontakt med, er av en så inngripende karakter at det er nødvendig med en klar lovhjemmel. Fram til i dag har vi ikke hatt den klare lovhjemmelen som er nødvendig for å gi ungene både et tilbud i barnevernsinstitusjon og disse beskyttelsestiltakene som er nødvendige for å beskytte disse ungene mot menneskesmuglere. Derfor foreslås det i proposisjonen å endre barnevernloven § 5-9 og at det kommer en ny § 4-29, som gir et eget særskilt hjemmelsgrunnlag for plassering av nettopp denne gruppen. Det er en enstemmig komité som støtter lovforslaget. Det er kun på et lite område det er en liten forskjell i vurderingene våre. Det gjelder spørsmålet om akuttvedtak. Her har regjeringen fulgt Riksadvokatens forslag om at politiets vurdering ikke er en absolutt forutsetning ved et midlertidig akuttvedtak. Av hensyn til barnet kan det være nødvendig å foreta et akuttvedtak før politiet er ferdig med etterforskningen. Ved ordinært plasseringsvedtak, derimot, besluttet av fylkesnemnda, må det være basert på politiets vurdering av faren for menneskehandel og barnets beskyttelsesbehov før man kan plassere ungene på institusjon. Flertallet mener at et ordinært plasseringsvedtak er av en så inngripende karakter at det må stilles krav til vilkår, og at politiets anbefaling må legges til grunn for vedtaket. Men det er en enstemmig komité som støtter lovforslaget, og det er et viktig forslag for å beskytte de ungene som har det vanskeligst, og som er mest sårbare i det norske samfunnet.