Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-03-22:
Både havbruk og lakseturisme er viktige næringer for DistriktsNorge. Mattilsynet meldte høsten 2009 om høye lusetall, så høye at de ikke var forenlige med miljømessig bærekraft. Derfor utsatte jeg den varslede økningen i produksjonskapasitet i 2010 for å få tid til å vurdere utviklingen i lakselussituasjonen nærmere. Siste rapport fra Mattilsynet fra 15. mars viser at lusetallene i alle regionene er under tiltaksgrensene, dvs. er lavere enn det myndighetene tillater som maksimum. Selv om tallene i hovedsak viser en positiv utvikling, vil det nok bli en utfordrende vår for næringen. Regelverket for kontroll med lakselus ble endret senest i august i fjor, og Mattilsynet har nå alle hjemler til å pålegge oppdretterne tiltak. Når det gjelder rømming, er mitt budskap enkelt: Oppdrettsfisk skal være innenfor merdene og ikke utenfor. Selv om de innrapporterte rømmingstallene de to siste årene er de laveste på 15 år, slår jeg meg ikke til ro med det. Det er klare indisier på at de faktiske rømmingstallene er høyere enn statistikken viser. Innslaget av rømt oppdrettsfisk på gyteplassene er et mer reelt måltall for potensiell skadelig effekt. De ulike laksebestandene har trolig ulike tålegrenser og robusthet, og det arbeides med egnede parametere og indikatorer for å måle virkningene. Bevilgningene til Fiskeridirektoratet er økt med 10 mill. kr i 2010. Midlene skal brukes til økt tilsyn med havbruksnæringen. I tillegg til at de tekniske kravene til matfiskanlegg nylig er blitt revidert og forbedret, er det igangsatt et arbeid for å utvikle tekniske standarder også for settefiskanlegg og landbaserte anlegg. Dette vil bidra til å redusere sannsynligheten for rømmingsuhell. Det er ikke dekning for å si at Regjeringen overkjører fagetatene, som noen har påstått. Beslutningen om 5 pst. vekst som ble tatt tidlig høsten 2009, bygde på en grundig gjennomgang av ulike faginstansers innspill. Blant disse fagetatene var det ulike oppfatninger om vekst burde tillates eller ikke. At noen fagetater ikke fikk fullt gjennomslag, betyr ikke at deres syn ikke er verdsatt og tillagt vekt. Men det er grunn til å minne om at det var fagetatenes innspill som var grunnlaget for å unnta en del geografiske områder fra kapasitetsøkningen. Når det gjelder situasjonen for villaks, er den alvorlig, og årsakene er mangfoldige. For å illustrere denne kompleksiteten kan jeg vise til at ICES, Det internasjonale råd for havforskning, i 2009 mente at de nordatlantiske bestandene av laks generelt er i god stand – dette ifølge en rapport bestilt av NASCO, Den nordatlantiske organisasjonen for bevaring av villaks. Samtidig viser beregninger fra Direktoratet for naturforvaltning at innsiget av laks til Norge er halvert siden 1980. Jeg vil nå beskrive en del av de andre påvirkningsfaktorene vi kjenner til, og hva som blir gjort for å motvirke disse. Sur nedbør og ulike vassdragsinngrep har i et historisk perspektiv utryddet eller redusert forekomst av villaks i mer enn 50 elver. De siste tiårene er det oppnådd betydelige forbedringer i vannkvaliteten i vassdrag og kystområder, bl.a. ved omfattende kalking. Strengere miljøkrav til vassdragsreguleringer gjennom mange år har ført til at hensynet til villaksen i en rekke tilfeller er ivaretatt på en langt bedre måte. Lakseparasitten Gyrodactylus salaris kom til Norge fra Sverige på 1970-tallet til et landbasert anlegg på Sunndalsøra. Siden har Gyrodactylus vært påvist i 46 norske vassdrag. 16 av disse er nå friskmeldt, og 5 er under friskmelding. Laksefisket er en betydelig påvirkningsfaktor for villaksen. I Norge er sjøfisket etter laks redusert fra ca. 400 000 individer tidlig på 1980-tallet til i underkant av 100 000. Elvefisket etter laks har i samme periode vært stabilt på om lag 100 000 individer. Vitenskapelig råd for lakseforvaltning har anbefalt å redusere beskatningen i over 60 pst. av laksebestandene. Variasjoner i økosystemet i havet har også stor betydning for villaksens oppvekstforhold og dermed sjøoverlevelsen. I St.prp. nr. 32 for 2006–2007 Om vern av villaksen og ferdigstilling av nasjonale laksevassdrag og laksefjorder ble det lagt fram en rekke tiltak med formål å redusere truslene mot villaksen. Blant de viktigste tiltakene er opprettelsen av 52 nasjonale laksevassdrag og 29 nasjonale laksefjorder, som skal gi de viktigste laksebestander i Norge særlig beskyttelse. I disse fjordene og vassdragene er det ikke tillatt å iverksette nye tiltak og aktiviteter som kan skade villaksen. Interpellanten har spurt om det er grunn til bekymring for en utvikling som i løpet av våren kan bli uhåndterlig, og i så fall hva Regjeringen vil foreta seg for å sikre at oppdretts- og lakseturistnæringen utvikles bærekraftig samtidig som villaksen ivaretas. Jeg vil gjøre det klart at Regjeringen ønsker både å sikre villaksen som art og som grunnlag for laksefisket og å legge til rette for videre vekst i havbruksnæringen innenfor bærekraftige rammer. Lakseturistnæringen bidrar til en årlig lokal omsetning på ca. 1 milliard kr. Av dette utgjør ca. 30 pst. kjøp av fiskerett. Mange rettighetshavere driver også gårdsturisme og tilbyr pakkeløsninger med laksefiske, guiding, matservering og overnatting. Ifølge en rapport fra Reiselivsbedriftenes Landsforening i samarbeid med Norges Skogeierforbund er det mulig å øke den samlede omsetningen av laksefiske fra 1 milliard kr til godt over 2 milliarder kr hvert år. Derfor er det viktig å sikre at nok laks går opp i elvene og at sjølaksefisket får sitt. Min forgjenger la i april i fjor fram Regjeringens strategi for en miljømessig bærekraftig havbruksnæring. Strategien omhandler problemstillinger, setter mål og klargjør hva som må til for å oppnå målene. Fiskeri- og kystdepartementet arbeider med å følge opp tiltakene, slik at havbruksnæringen skal påvirke miljøet så lite som mulig. Havbruksnæringen selv er selvsagt avhengig av et rent hav å produsere i, men bærekraft er også avgjørende for å legitimere virksomheten i kystsonen og for å få arealer til produksjon. Ikke minst handler det om næringens omdømme og forhold til forbrukerne. I et slikt perspektiv er det derfor umåtelig klokt å ta vare på villaksen. Der vi ser grunn til bekymring, tar vi tak. I det korte perspektivet vil vi se an utviklingen i lakselussituasjonen før vi tar beslutning om det blir kapasitetsvekst i 2010. I et litt lengre perspektiv arbeider vi med oppfølging og gjennomføring av Strategi for en miljømessig bærekraftig havbruksnæring, som regjeringsplattformen, som også omtales som Soria Moria II, legger til grunn for det videre arbeid.