trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-06-12:
Jeg vil bare få anledning til å kommentere innlegget fra representanten Hansen, som igjen fremholdt at det nærmest bare var snakk om ordvalg når det gjaldt tilnærmingen for å oppnå det jeg tror de fleste kan slutte opp om i denne sal, nemlig at det hadde vært fint hvis atomvåpen spilte en mindre viktig rolle. Det er bare det at det er en forskjell, slik representanten Hansen skisserte i sitt innlegg, å arbeide for en heldekkende internasjonal avtale om å nedbygge atomvåpen, for hvis alle land skriver under på det, vil de selvfølgelig også ha skrevet under på håndhevelsesmekanismer, inspeksjonsregimer og annet. Alternativet, som har vært fremholdt fra andre i det såkalte flertallet, som ved nærmere ettersyn ikke er noe flertall, er at man skal være en pådriver, og så skal man nærmest skape tilslutning, og så håper man å etablere i hvert fall et moralsk press internasjonalt som betyr at de som ikke har gitt sin tilslutning til traktaten eller til avtalene, vil kunne stå utenfor. Da behøver man ikke mye fantasi for å forstå hvilke strategiske fordeler man spiller i hendene på de land – og hvilke typer land det er – som vil unndra seg nettopp det som man ellers kunne oppnådd gjennom en traktatrett, hvor man også hadde kunnet diskutere mer internt og inngående håndhevelsesmekanismer, inspeksjon og følger av traktatbrudd. Så det er vesensforskjell, kvalitetsforskjell, på disse to tilnærmingene. Det er derfor jeg i mitt første innlegg fant grunn til å si at det var i hvert fall fortrøstningsfullt at Arbeiderpartiet så for seg den første løsningen, og ikke en flertallsløsning som egentlig bare kan forutsettes å bli respektert av demokratiske land, som står under kontroll av folkeviljen. Vi har noen erfaringer fra den konvensjonelle tidsalder, altså den tidsalder hvor man utkjempet store internasjonale kriger med konvensjonelle våpen. Det var heller ikke noen særlig ønsket tilstand, og jeg må si at jeg etterlyser en analyse fra dem som nå tror at man kan diskutere fraværet av en atomvåpengaranti uten at dette får følger for vår egen planlegging, vår egen konvensjonelle planlegging. Vi må da reetablere et innovasjonsforsvar, vi må ha en allmenn verneplikt uten unntak, vi må være villige til å bruke langt mer av landets ressurser til ordinær produksjon av våpen.
Michael Tetzschner (Høyre), 2015-06-12:
Det var en oppfordring fra representanten Rotevatn om å få en presisering, og det skal han få. Bare så det er sagt: Atomvåpen er en oppfinnelse som ikke har bragt menneskeheten fremover. Men når den er der som en realitet, og den inngår i strategiske overveielser som bl.a. vårt forsvar bygger på, og som faktisk også har den fordelen at vi ikke bruker det i fredstid, eller ikke stasjonerer i fredstid, ut fra selvpålagte begrensninger, og vi også kan registrere at det har tatt av trykket når det gjelder konvensjonelle byrder som Norge ellers ville hatt, altså byrden med å bygge opp et alternativt, konvensjonelt forsvar, så er det klart at denne voldsomme fikseringen mot noe som da skulle være moralsk uakseptabelt som vi må akseptere som en del av byggestenene for NATO-alliansens strategiske planlegging, denne overfikseringen, ikke må skje uten at vi får en internasjonal avtale som også kan redusere de konvensjonelle våpnene. Ellers går vi tilbake til det som var militærteknologien før 6. august 1945, og der har vi jo også noen historiske erfaringer å bidra med.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2015-06-12:
Etter min mening finnes det ikke noe grunnlag for de påstandene som framføres av Senterpartiet, om at det forhandles med stor grad av hemmelighold i denne saken. Tvert imot, de fleste har en oppfatning om at dette er en demokratisk prosess preget av åpenhet. Forslagsstillerne satt selv i regjering da Norge søkte om deltakelse. Det var bred politisk enighet om at det var i Norges interesse å gjøre det, også da mandatet ble utformet. Innerst inne tror jeg nok kanskje at representanter både fra SV og Senterpartiet innser at det går en grense for åpenhet i internasjonale forhandlinger, og at ønsket om størst mulig grad av åpenhet må balanseres, sånn at Norge kan oppnå en best mulig avtale. Forslagsstillerne har selv sittet i en regjering som praktiserte langt mindre grad av åpenhet i slike sammenhenger enn det denne regjeringen gjør. Representantene vet også at de har full anledning til å stille de spørsmålene de måtte ønske i Stortingets europautvalg, og en kan jo spørre seg hvorfor det ikke har skjedd. Hvorfor har man ikke tatt opp sine bekymringer i det rette forumet? Jeg mener også at forslagsstillerne tar på seg et stort ansvar når de karakteriserer håndteringen av forhandlingene som hemmelighold. At regjeringen ikke ivaretar norske interesser på en god måte, skaper et feilaktig bilde av at en TISA-avtale er en trussel mot norske interesser og mot velferden. Her er det viktige nasjonale interesser det dreier seg om. TISA bygger som sagt på WTOs tjenesteavtale – GATS – som Norge har levd godt med siden 1995. Vi har omfattende plikter til å gi ikke-diskriminerende markedsadgang etter WTO-avtalen. Det er ikke tilfellet i mange andre land, særlig ikke i sektorer hvor landene praktiserer frihandel med tjenester. Dette ønsker vi at TISA skal rette opp. Gjennom en TISA-avtale kan norske bedrifter oppnå økt likebehandling og ikke-diskriminerende markedsadgang for viktige norske tjenestenæringer. Norsk skipsfart har inntekter på nær 100 mrd. kr i utemarkeder. Telecom omsetter for rundt 70 mrd. kr årlig i Norge. Eksportverdien fra tjenester knyttet til olje og gass er trolig på om lag 120 mrd.–140 mrd. NOK. Vi trenger mer internasjonal handel. Det øker verdiskapingen, det løfter flere ut av fattigdom. Det er regjeringen som har forhandlingsansvar på landets vegne. Det er ikke Stortingets rolle å engasjere seg direkte i internasjonale forhandlinger. Orientering underveis på egnet måte framfor pålegg om full offentliggjøring vil samsvare bedre med den etablerte konstitusjonelle praksisen når det gjelder arbeids- og ansvarsfordelingen mellom storting og regjering.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2015-06-12:
Som saksordfører vil jeg takke for en fin debatt. Jeg vil også takke forslagsstillerne for anledningen til å debattere handelspolitikk. Det er alltid interessant. Men jeg er også opptatt av, i likhet med representanten Aasen, at debatten bør være faktabasert. Selv om jeg er uenig, mener jeg at denne debatten faktisk har klargjort en god del rundt hva TISA-avtalen i realiteten dreier seg om. Den er ikke noen trussel mot norske interesser, tvert imot. Vi har en klar interesse av en avtale som vil gi forutsigbare spilleregler og konkurransevilkår og åpne markeder for vår tjenesteeksport basert på likebehandling. Jeg vil også gi honnør til regjeringen for den åpenhetslinjen og den inkluderingen som utvises i forbindelse med prosessen. Norge er faktisk ett av de få landene som har offentliggjort sitt åpningstilbud. Det kan ikke bortforklares, heller ikke av representanten Lundteigen. Jeg ser fram til den videre prosessen, og til at regjeringen viderefører den åpenhetslinjen den har lagt seg på i TISA-forhandlingene. Så har regjeringen lagt fram en stortingsmelding om globalisering av handel. Den skal komiteen starte behandlingen av i høstsesjonen, og da vil vi få rikelig anledning til å diskutere norsk handelspolitikk, inklusiv TISA-forhandlingene, i sin fulle bredde. Det ser jeg fram til.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-12:
Hele poenget med denne debatten er å skape større klarhet i den offentlige diskusjonen. Forståelsen av to prinsipper, nemlig «frys» og «skralle», er sentral. Sånn som jeg forstår «frys» og «skralle», er «frys» at det ikke kan innføres regler som begrenser markedsadgang for utenlandske selskaper der TISA-avtalen gjelder, og «skralle» – altså å skru bare én vei – at dersom et land velger å slippe til utenlandske selskaper for å konkurrere om en viss type tjenester, kan ikke dette vedtaket reverseres. Er det en korrekt forståelse av de to prinsippene?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-12:
Jeg forstår svaret sånn at min forståelse av de to begrepene «frys» og «skralle» var korrekt. Så er det jo sånn i internasjonale forhandlinger at dersom en inngår en avtale som inneholder de to prinsippene, med den forståelsen, er det ikke lenger opp til nasjonale myndigheter å fravike de prinsippene. Det er jo nettopp det som er hele poenget med internasjonale avtaler, at en skal binde parlamentene til å utøve det innholdet som ligger i prinsippene. Hva er galt med en sånn forståelse?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-12:
Det er nasjonalstaten som er rammen omkring vårt demokrati, og nedbryting av nasjonalstaten gjennom ukontrollert frihandel og rettsliggjøring av politikken skaper mindre folkestyre, som vi vet – historisk og internasjonalt – i sin tur gir større forskjeller blant folk. Det er dette TISA dypest sett handler om: å fjerne nasjonalstatenes mulighet for å regulere produksjonen og marked innad i eget land. Regjeringa skriver følgende om de nye handelsavtalene i sin egen stortingsmelding om handel og globalisering: «Kjerneområdene for forhandlingene forflytter seg fra tollspørsmål og grensehåndtering til forhold innenfor grensene, inkludert reguleringer, standarder og støtteordninger.» På den ene sida forsøker regjeringa å gi inntrykk av at TISA ikke vil ha noen påvirkning på nær sagt noen ting i Norge. På den andre sida skriver regjeringa sjøl at hele poenget med de nye handelsavtalene er å endre nasjonale reguleringer. Det som er saken i dag, er offentlighet, fortrolighet og hemmelighold. Det er sjelden kost å høre fra Stortingets talerstol at saksordføreren, i dette tilfellet representanten Rodum Agdestein, sier at det er ikke noe hemmelighold – det er ikke noe hemmelighold. Vel, da har vi fått en ny bekreftelse på hva som ligger i begrepet hemmelighold. Representanten Hareide sa at den norske velferdsmodellen ikke skal undergraves, og at Kristelig Folkeparti åpner for en sterkere norsk rolle framover. Kristelig Folkeparti åpner for en sterkere norsk rolle framover – hva betyr det? Første bud burde da være at vi vet hva vi forhandler om, og hva vi snakker om. Når SV og Senterpartiet fremmer forslag om større åpenhet, uten at vi går inn i forhandlingene, stemmer Kristelig Folkeparti, Venstre, Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet imot. Det er helt utrolig. Jeg var sjøl, som leder i Norsk Bonde- og Småbrukarlag, i 1990 med på midtrundeforhandlingene i Uruguay-runden, som handlet om GATT-avtalen, General Agreement on Tariffs and Trade, i Montreal. I den sammenheng ble vi invitert inn i forhandlingene når vi var i sivil sektor. Det er en referanse her til tidligere Uruguay-runde, men det var en helt annen holdning til disse spørsmålene. Sjøl det var konfliktfylt, men nå er det hemmelighold i et helt annet omfang. Hemmelighold mobiliserer motstand. Heldigvis er det i større grad ytringsfrihet internasjonalt, og heldigvis har vi lekkasjenettstedet WikiLeaks. Det vil jo komme fram. Dette er jo resepten på å styrke motstanden i Norge, for det skapes en utrygghet om hva dette faktisk er for noe. I demokratiets navn må det da være mulig å få fram hva som er prinsippene, hva som er innholdet i begrepene, slik jeg prøvde i replikken til statsråden. Det er da første bud i vårt folkestyre, og så opplever vi her at partier som har virkelige interesser i det saklige innholdet – jeg tenker mest på Kristelig Folkeparti, Venstre og Arbeiderpartiet – stemmer imot åpenhet. Det er utrolig. Det er utrolig! Jeg vil avslutte med: Når representanten Hareide sier at en skal åpne for sterkere norsk rolle framover, uten å vite hva vi snakker om, så er det sterkt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-12:
Dette utvikler seg til å bli en interessant diskusjon. Nå har vi hatt tre innlegg fra Arbeiderpartiet, og alle tre har hatt en fellesnevner. Det er at en må ha åpenhet for å motvirke mytedannelser og skremmebilder, som representanten Irene Johansen sa. Marianne Aasen fulgte opp med at en måtte få slutt på skremselspropagandaen. Og Svein Roald Hansen sa at vi ikke må opptre sånn at WikiLeaks legger grunnlaget for debatten. Nei, nettopp. Det som er hele poenget med forslaget fra Senterpartiet og SV, er at vi skal ha åpenhet om de prinsippene som det her forhandles om, og hvordan Norge stiller seg til de prinsippene, når representanten Hansen sier at dersom høyreregjeringa privatiserer jernbanen, skal ikke en TISA-avtale stå i veien for å ta det tilbake til offentlig drift. Til det som utenriksministeren her sa i forbindelse med skralle: En skralle er et praktisk redskap som du skrur én vei. I politisk forstand brukes denne til å skru til høyre. Hvis utenriksministeren mener det er feil, ja vel, da får vi få det klarlagt her. Handelsavtaler er viktige. Senterpartiet er for handelsavtaler, vi er for spilleregler i internasjonal handel, sjølsagt. Vi må regulere internasjonal handel. Og sjølsagt vil Norge i handelsforhandlingene ha offensive interesser og defensive interesser. Men la oss få det på bordet. La oss få dilemmaene i forbindelse med defensive interesser på bordet. La oss få klarhet i om helsesektoren inngår i dette dersom helsesektoren er privatisert eller ikke. La oss få klarhet i om det blir lettere eller vanskeligere å tildele kontrakter til ideell sektor framover enn nå. Det er viktig for mange å ha forutsigbare rammebetingelser. Den siste ideelle organisasjonen jeg møtte, var Luftambulansen, som var veldig bekymret for hva som ble situasjonen dersom det ble et anbud som åpnet opp for internasjonale aktører. Det er viktig for mange lokalsamfunn, det er viktig for mange mennesker. Det er ikke noe rart at representanter fra Arbeiderpartiet må fly beina av seg – unnskyld et uparlamentarisk uttrykk, president – til sine fagforeninger og fortelle at det ikke er sånn og sånn, samtidig som en når en her får mulighet til å stemme for et forslag for å få fram informasjon, også stemmer mot. Argumentasjonen står dessverre ikke til troende.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2015-06-12:
Representanten Hareide sa at han ikke er så sikker på at det Senterpartiet var med på i den rød-grønne regjeringa, var så galt som representanten Lundteigen mente. Representanten Hareide har ikke grunnlag for å si det – ikke grunnlag for å si det i forhold til hva jeg har sagt. Representanten sier at Stortinget skal ha en sterkere rolle framover med overordnede føringer, og at en skal ha en størst mulig åpenhet, men en skal ikke ha uprofesjonelle forhandlinger. Nei, sjølsagt skal en ikke ha uprofesjonelle forhandlinger. Det er heller ikke det som ligger i forslaget – det er jo bare å lese forslaget. Men vi må ha en debatt om prinsippene. Vi må ha en debatt om begrepene, så vi vet hva vi snakker om. Det er det som er hele poenget. Representanten Agdestein sier at vi skal ha en debatt som skal være faktabasert. Sjelden har jeg fått belyst så klart motsetningen mellom det som sies, og det som representanten Agdestein nå har tenkt å stemme.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
Norges utenrikshandel reguleres av en rekke avtaler, bl.a. WTO-avtalen, EØS-avtalen og frihandelsavtalene gjennom EFTA. Norges handelsavtale med EU og andre land er grunnleggende viktig for Norge og norsk næringsliv. Norges velstand og sysselsetting er i likhet med i de fleste andre land avhengig av deltagelse i den internasjonale handelen. Nå pågår det forhandlinger om nye handelsavtaler, bl.a. TISA, der Norge er med sammen med 50 andre land, og TTIP, mellom EU og USA, der Norge ikke er med. Eksport av tjenester er viktig for norsk økonomi og norsk sysselsetting. Globalt er tjenester og tjenestehandel en helt sentral del av økonomisk infrastruktur, og verdensøkonomien er avhengig av velfungerende tjenestemarkeder. Norge har allerede et svært åpent marked for tjenester, og markedsadgangen er i stor grad regulert i GATS og EØS. Det er ikke tilfellet for alle andre land Norge eksporterer tjenester til. TISA vil gi norske bedrifter økt forutsigbarhet og gjøre det enklere å eksportere tjenester til andre land, noe som vil bidra positivt til økonomisk vekst og sysselsetting. Jeg mener derfor at det var helt riktig av Stoltenberg-regjeringen å ta initiativ til at Norge deltar i TISA-forhandlingene. Forhandlinger om nye handelsavtaler gir imidlertid ulike nye handelsscenarioer i den globale handelen, som har fått økt politisk oppmerksomhet og gitt ny skepsis blant enkelte til slike handelsavtaler. Jeg mener derfor det er grunnleggende viktig med god informasjon om forhandlinger om avtalene, både åpningstilbud og status underveis, slik jeg oppfatter er intensjonen i forslaget fra representantene. Det motvirker mytedannelser og skremmebilder, som vi nå ser tendenser til. Vi er alle tjent med at det skapes en arena for en nyansert debatt basert på kunnskap om Norges handel med utlandet. Når det er sagt, vil jeg understreke at jeg mener regjeringen i stor grad har bidratt til åpenhet om forhandlingsprosessen og våre forhandlingsposisjoner underveis. Jeg har imidlertid forståelse for at det er vanskelig å ivareta nasjonale interesser på en effektiv måte i forhandlingene gjennom fullstendig åpenhet. I vårt politiske system foregår forhandlingene om internasjonale avtaler i regi av regjeringen. Stortinget forelegges internasjonale avtaler for debatt og godkjenning, og det er også tilfellet med TISA. Likevel vil jeg oppfordre regjeringen til å merke seg uroen rundt TISA og andre forhandlinger som pågår, og ta initiativ til og bidra til – både her i Stortinget og gjennom Europa-utvalget, gjennom redegjørelser for Stortinget og i andre fora – å få en så opplyst debatt som mulig om avtalene fram til Stortinget får forslaget til behandling. Åpenhet gir kunnskap om avtalene, slik at vi alle kan gjøre oss opp en mening om avtalen når den er ferdig forhandlet. Skremselspropaganda unngår vi nok ikke, men med faktakunnskap kan vi også gjøre oss opp en mening om den. En opphetet debatt før vi kjenner avtalen, er ikke Norge tjent med.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
Jeg har sittet i EØS-EFTA-delegasjonen – dette er den andre perioden, den første perioden var fra 2005 til 2009. Det er i og for seg første gang man i norsk offentlighet får en skikkelig debatt rundt denne typen spørsmål, og det synes jeg er veldig bra. Men jeg skulle ønske den var på et helt annet grunnlag. For det som egentlig bekymrer meg mest, og som handler litt om at man tar på seg et stort ansvar når man er så kritisk, jf. det som representanten Rodum Agdestein også sa, er at det finnes ganske mange mennesker som jeg har møtt, som er redde, og som tror at hele velferdsstaten vår nærmest skal gå i oppløsning på grunn av denne avtalen. Det er feil, og det er det viktig at vi tilbakeviser. Å bruke tid på å snakke med de menneskene og fortelle hva dette egentlig handler om, har jeg faktisk gjort en del av, både i LO og i egen partiorganisasjon, og da blir folk ganske rolige. For dette handler ikke om velferdsstaten, det handler om norske næringslivsinteresser og næringslivet internasjonalt i de 50 landene. Det er det det handler om, og det er veldig viktig å slå fast, for folk blir så urolige. De tror nærmest at heretter skal helsevesenet konkurranseutsettes, alt som handler om velferdsproduksjon – ja, det skal til og med bli masse privatisering av skolen på grunn av denne avtalen. Det er feil. Derfor mener jeg at det er svært viktig at vi som sitter på Stortinget, forholder oss til den informasjonen som kommer fra Utenriksdepartementet, på en saklig måte og aksepterer de faktaene som faktisk legges fram. Og hvis man ikke aksepterer det, ja da får man motbevise det, med motfakta, og si: Det er direkte feil, her er det som er riktig. Så langt ser jeg ikke det. Jeg har sett veldig mye skremselspropaganda, og det kan man godt få lov til å holde på med, men da skal man være klar over at ansvaret det innebærer, er at folk går rundt og er redde for noe som det ikke er grunn til å være redd for i det hele tatt. Dette handler om norske næringslivsinteresser. Representanten Lundteigen var inne på at norsk næringsliv skal reguleres av norske politikere. Ja, da kan jeg opplyse om noe som mange vil bli overrasket over, i hvert fall mange nordmenn, tror jeg, nemlig at det jobber 3 500 mennesker i Telenor i Norge, og det jobber 33 000 mennesker i Telenor i utlandet. Og de har markeder – de store markedene som vokser nå, er i India, Bangladesh, Malaysia og Pakistan. At de har like rammebetingelser som andre internasjonale konsern, det er det det handler om, at de ikke skal bli diskriminert. Det er den typen problemstillinger vi diskuterer. Når Utenriksdepartementet og utenriksministeren gjentar det til det kjedsommelige, skulle jeg ønske at det gikk mer inn, og at vi slapp den debatten som hele tiden manes fram om at dette handler om norsk velferdsstat, for det gjør det ikke. Så er jeg helt enig med representanten Irene Johansen i at vi må ha mest mulig åpenhet. Selvfølgelig må vi det, og hvis man er misfornøyd med det, kan man ta det opp i Stortinget, i denne debatten, som vi nå gjør, og i videre sammenhenger. Det vil jeg anta det blir mer av, og det er bare positivt.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
Jeg takker utenriksministeren for svaret, som jeg i alle henseender anser for å være veldig positivt. Som jeg også prøvde å gi uttrykk for i mitt innlegg, deler vi absolutt den vurderingen at utdanning er svært viktig for kvinners helse, og jeg deler også de beskrivelsene som Brende ga av mulighetene som jenter får senere i livet. Men det er også slik, som han selv sa, at seksualundervisning, helse og utdanning er gjensidig avhengig av hverandre. Det er skremmende at det skal være så stor motstand mot å få en forpliktelse om at man skal ha seksualundervisning som en del av de nye bærekraftsmålene, for, som jeg prøvde å beskrive, én ting er at jenter kommer inn i skolen, men vi må også sørge for at det de faktisk lærer i skolen, er noe som gjør dem i stand til å ta gode valg senere i livet. Brende beskrev selv at hvor lenge du er i skolen, også påvirkes av andre forhold som ekteskap og graviditet. En av de tingene man kan gjøre i skolen for at man gifter seg senere, for at man blir gravid senere, er nettopp det å ha en sammenhengende, god kunnskapsbasert seksualundervisning, begynne tidlig med det, slik som vi også gjør, og synes er viktig, i vårt eget land. Jeg er enig i at det er en god knagg det man har fått til med delmålet om undervisning i reproduktive rettigheter, men det ville vært en stor fordel om man også kunne få en forpliktelse om at man får dette inn som en del av undervisningen. Jeg kunne også tenke meg å høre om Brende har noen tanker om arbeidet med indikatorene, og om det er måter vi kan jobbe med dem på for at vi skal klare å følge utviklingen på en bedre måte enn det vi gjør i dag for å sikre kvinners helse og sikre seksuelle og reproduktive rettigheter.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
I likhet med flere synes jeg det er et viktig tema jeg har tatt opp. Jeg takker igjen utenriksministeren for svaret. Han beskriver også veldig mange kraftfulle tiltak som Norge står bak, områder hvor vi har lyktes med politikken, 63 land som har reformert pensum. Alt dette er veldig bra. Men noe av det kritikken mot tusenårsmålene har handlet om, er at det har vært ganske mange løsrevne enkeltprosjekter og pilotprosjekter som ikke nødvendigvis har fungert sammen. Jeg får også forståelsen av fra utenriksministeren at også han skulle ønske at seksualundervisning var inkludert på en bedre måte i de nye bærekraftsmålene, så jeg betviler ikke det. I likhet med andre her har også jeg vært ute og sett disse norske prosjektene fungere, sett hvordan det faktisk betyr noe på landsbygda i Etiopia eller andre steder at man får tilgang på prevensjon, at man får tilgang på undervisning, at man faktisk blir vist hvordan ting skal gjøres. Men det er også sånn at jeg fikk litt følelsen av at nå får vi gi oss i denne omgang, og så får vi se på hva vi kan komme tilbake til neste gang. Jeg skulle ønske at utenriksministeren i sitt oppsummerende innlegg sa at Norge har virkelig stått på i denne saken. Nå er vi helt inne i sluttfasen, og da skal jeg iallfall love det norske storting at vi skal trykke på enda litt hardere, prøve å få med oss enda litt flere land, og oppnå en enighet – som det jo faktisk har vært enighet om på andre tidligere internasjonale konferanser, som den tidligere nevnte konferansen for befolkning og utvikling, i mange sammenhenger. Så det er mulig. Det har i hvert fall vært mulig i tidligere tider, og jeg vil sterkt oppfordre til at vi prøver nok en gang å få dette til.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
Jeg vil takke interpellanten for å ta opp et svært viktig tema og også ministeren for et godt svar. Sammenhengen mellom utvikling, utdanning og seksuell helse er ikke til å ta feil av. En av årsakene til at Norge i dag er kåret til et av verdens beste land å bo i, handler nettopp om å forstå denne sammenhengen og sette den i system. Kvinners tilgang til utdanningssystemet og arbeidsmarkedet, seksualundervisning, tilgang til prevensjonsmidler og holdningsarbeid har vært nøkkelfaktorer for et mer likestilt samfunn og et mer produktivt samfunn. Arbeiderpartiet mener det er et viktig prinsipp at kvinner har full selvbestemmelse over egen kropp og egen seksualitet. For å sikre jenters reelle selvbestemmelse over egen kropp og eget liv må de ha tilgang til kunnskap og ulike valgmuligheter. I dag er selvbestemmelse over egen kropp og seksualitet i mange land et spørsmål om penger og sosial status. Det er svært bekymringsfullt og alvorlig. Kunnskap om en god reproduktiv helse og en trygg seksuell helse er noe som bør være tilgjengelig for alle for å sikre en bærekraftig og likestilt endring internasjonalt. Denne representanten er ikke tilhenger av å dra egne ideer ned over hodene på andre, spesielt ikke innenfor utviklingspolitikken. Men det er en kjensgjerning at det utover en satsing på utdanning i seg selv er essensielt med en kunnskapsbasert seksualundervisning for å øke innsatsen inn mot fattigdomsbekjempelse og oppnåelse av et mer likestilt samfunn. Forskning viser at jenter og kvinner spiller en nøkkelrolle for å lykkes med en bærekraftig endring for familier, for lokalsamfunn og for nasjoner. Når 10 pst. flere jenter går på skole, øker et lands BNP i gjennomsnitt med 3 pst. I Norge har vi i flere år vært opptatt av å styrke og systematisere arbeidet for en bedre reproduktiv helse. Et av de overordnede målene har vært å styrke ungdom og unge voksne i å kunne ta vare på sin seksuelle helse. Det vet vi krever tilgjengelighet til god kunnskap om seksualitet, og ikke minst handlingskompetanse i seksuelle situasjoner og relasjoner. Internasjonal forskning viser at god handlingskompetanse og et positivt forhold til egen kropp og seksualitet er avgjørende for seksuell glede og for å utvikle en trygg seksuell identitet og ikke minst sikre seksuelle handlingsmønstre. Nøkkelbegreper er selvbestemmelse, mestring og råderett over egen kropp og seksualitet. I internasjonal sammenheng har WHO lagt stor vekt på dette gjennom en helhetlig og målrettet tilnærming som legger vekt på å styrke seksuell helse gjennom tydelige strategier for «empowerment». Arbeidets hovedfokusering må derfor være rettet mot instanser og systemer som kan bidra til å styrke folks positive handlingsmuligheter og strategier for å ta kontroll over sin fertilitet og seksuelle helse, framfor å fokusere ensidig på unngåelse av uønskede svangerskap, abort og sykdom. Da må man satse på omfattende og helhetlig seksualundervisning og kunnskap knyttet til reproduktiv helse i forbindelse med skole- og utdanningssatsingene i utviklingssammenheng, slik interpellanten har tatt til orde for.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
Både statsråden og jeg avsluttet innleggene våre med å si at målsettingen er å styrke vår forsvarsevne. For å lykkes må vi ha de ansatte med på laget. Men når en så leser utspillet fra Befalets Fellesorganisasjon og deres meninger, kan det virke som at veien kan bli litt mer kronglete enn forventet. Vinternatten nærmer seg, Forsvaret kvitter seg med ansatte i sin beste alder, og vår forsvarsevne vil bli svekket – dette var noe av deres budskap i det offentlige rommet. Heller ikke de andre arbeidstakerorganisasjonene roper et ubetinget hurra. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hvordan vil statsråden imøtegå den etter min mening litt krasse kritikken fra f.eks. Befalets Fellesorganisasjon?
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
Først vil jeg takke og si meg enig med saksordføreren og andre som har trukket fram viktigheten av å ha en nasjonal, kompetent forsvarsindustri, ikke minst med hensyn til vår operative evne. Det jeg ønsker å stille spørsmål til statsråden om, gjelder Nordkapp-klassen til Kystvakten, som var langt framme teknologisk da den ble innført for over 30 år siden. Nå begynner levetiden å gå mot slutten, og derfor må vi gjøre noe. Situasjonen i nordområdene forandrer seg konstant, og for å møte de utfordringene som kommer, må vi være best mulig rustet. Derfor ble det i budsjettet for 2013 varslet at vi skulle kjøpe et nytt helikopterbærende og isforsterket fartøy som skulle fases inn i 2016. Mitt spørsmål er da: Hva vil departementet gjøre for å sikre moderne og tilpassede fartøy for Kystvakten i nord?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2015-06-12:
Det har vært et godt og utstrakt samarbeid med arbeidstakerorganisasjonene gjennom hele denne prosessen. Fra vi startet opp høsten 2013, har det i formelle rammer vært avholdt sju felles møter med organisasjonene, og det har også vært utstrakt dialog mellom disse møtene. Vi har i tillegg i departementet et såkalt kontaktforum som jevnlig møter organisasjonene. Der har også dette vært tema. De har blitt oppfordret til å komme med, og har også kommet med, mange gode og konstruktive innspill. Blant annet er en del av de tingene vi har utredet nærmere, kommet på bakgrunn av ønsker fra organisasjonene, og vi legger opp til at vi også i fortsettelsen skal ha den gode dialogen med organisasjonene på dette feltet, for det er helt riktig som representanten Simensen sier: Dette er jo organisasjonene til de ansatte, og vi er avhengige av å ha dem også med på laget. Det skal sies at mange av de innvendingene som kommer nå, har vært der i mange år, spesielt knyttet til 35-årsgrensa. Så det er ikke en ny innvending, men vi har valgt å videreføre den for å ha noen avgangsstimuleringsmekanismer for å unngå en feil balanse i aldersstrukturen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2015-06-12:
Kystvakten er en veldig viktig kapasitet for Forsvaret og for Norge. De er på patrulje med alt de har av fartøy, stort sett hele tida, og er sånn sett svært viktige – både militært for suverenitetshevdelse og myndighetsutøvelse og som assistanse til sivile myndigheter når det trengs. Som regjeringa orienterte om i budsjettproposisjonen for 2015, kommer vi til å oppgradere samtlige av Nordkapp-klasse-fartøyene så de holdes operative og kan seile fram til 2020. De ble jo tatt i bruk tidlig på 1980-tallet og er sånn sett meget aldrende fartøyer etter hvert. Det har også vært viktig for oss å understreke at vi nå, når det jo lå inne et forslag om anskaffelse av ett nytt fartøy, ser det i sammenheng med to andre og dermed også har muligheten til å forhandle kontrakter som er gunstigere. Men de skal altså nå oppgraderes for å holdes seilende fram til 2020.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2015-06-12:
Statsråden var inne på modul 2, altså godkjenning av foretak uten ansvarsrett. Vi vet at det er store utfordringer både i ROT- og underentreprenørmarkedet, og byggenæringen har veldig sterkt understreket hvor viktig det er å få den på plass. Jeg er glad for at det er en hjemmel på plass, sånn at man kan gå videre med det, men spørsmålet mitt er: Hvilket tidsperspektiv har statsråden på å lande den saken, når vil man starte å utrede? Vi vet jo at lokal godkjenning opphører fra nyttår, så dette er ting som haster.
Marie Ljones Brekke (Kristelig Folkeparti), 2015-06-12:
Mange har uttrykt bekymring for utviklingen i bygge- og anleggsnæringen de siste årene. I hverdagen og i media møter vi på historier om sosial dumping, svart arbeid og useriøse aktører. Kristelig Folkeparti er glad for at vi i dag fortsetter ryddejobben i forskrifter og lover for både å forbedre og forhindre forhold som bransjen selv har påpekt. Vi er særlig tilfreds med at forarbeidet nærmest er blitt utført på dugnad, der bransjen selv og det politiske Norge har tatt i et tak. Grunntonen i denne saken er at det må bli enklere å være seriøs og vanskeligere å være useriøs i byggenæringen. Det må være en grunntone i alt, liv og lære, som skal gjenspeiles i et lovverk. Dette er viktig for både tiltakshavere, innbyggere, næringen og samfunnet. Utbredelsen av svart arbeid, ulovlige lønns- og arbeidsretningslinjer, hvitvasking av penger og skatte- og avgiftsunndragelser er et stort samfunnsproblem. Det er ikke et nytt problem, men det har økt i omfang. Det er et mangfoldig og sammensatt årsaksbilde til dette. Bygge- og anleggsnæringen fortjener honnør for å ha grepet fatt i dette og for at de i fjor la fram rapporten «Enkelt å være seriøs». Regjeringens forslag til Stortinget om å innføre en ny frivillig sentral godkjenningsordning og at det innføres nye krav som skal sikre seriøsitet og like konkurransevilkår, er et viktig steg for å få bukt med dette problemet. Komiteen opptrer, slik jeg ser det, samlet om hovedgrepene i denne saken. Det er, som vi har hørt, noen nyanser knyttet til utredningen av modul 2, som omhandler foretak som ikke har ansvarsrett, og hvorvidt de skal være med i en del av ordningen med sentral godkjenning eller ikke. Vi er tilfreds med at dette blir belyst som en del av utredningen av denne modulen. Mot slutten av innstillingen har Kristelig Folkeparti tatt opp et tema som er i kanten av denne lovens virkeområde og problemstilling, men som tematisk er klart innenfor. Det er nemlig sånn at hvis vi skal få bukt med en ukultur, må det også foreligge ordninger som både er enkle å bruke, og som blir allment akseptert. Det må gjøres enklere å opptre ryddig for folk i det daglige. I private vedlikeholdstjenester gjøres det mye egeninnsats, der man hyrer inn en kjent håndverker til å hjelpe seg. Her er det behov for forenkling for skattemessig rapportering i privatmarkedet. I nevnte tilfeller vil de fleste ønske å opptre ryddig og betale hvitt, noe som medfører omfattende papirarbeid, og mange gir opp bryet. Vi ønsker derfor at departementet tar initiativ overfor skattemyndighetene og Finansdepartementet til å utvikle forenklede rapporteringsmetoder sånn at man enklere velger bort svart betaling. Kristelig Folkeparti ønsker at dagens lovendring om sentral godkjenning av foretak blir et riktig steg i rett retning. Dette er et område der vi ønsker å medvirke til at useriøse aktører og svart arbeid kan fjernes.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-12:
Det er derfor man er litt bekymret, for det er såpass utydelig hvordan man skal følge opp modul 2 – og nettopp fordi det kommer fra næringa. De sier at det er en hel pakke, og at det er nødvendig at den henger sammen. Jeg har også behov for å spørre statsråden om dette med hele kontraktskjeden når det gjelder påse- og kontrollansvaret, fordi noe av problemet her er at det er lange kontraktskjeder som det er vanskelig å overskue. Noen må ha ansvaret for å se at det ikke bare er i første ledd useriøsitet kan forekomme, det forekommer like gjerne nedover i kontraktskjeden. Og det kan være vanskelig å kontrollere, jeg er fullstendig klar over det, men hvis man ikke gjør det, så er nok erfaringen dessverre at da skjer det økonomisk kriminalitet knyttet til underleverandør.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-12:
Det er ingen debatt uten åtte år i regjering, skjønner jeg. Det skal vi holde på med lenge. Jeg hørte ingen som sa at dette ikke var bra. Tvert imot tror jeg dette er bedre enn den lokale godkjenninga som har vært før. Spørsmålet er om den blir god nok til å møte de problemene den skal ivareta. Grunnen til at jeg uttrykker den bekymringen, er nettopp at byggenæringa sjøl har sagt at dette er en pakke, og den må henge sammen for at den skal virke. Så det er ikke mine ord, det er byggenæringas ord. Det andre er at jeg har erfaring fra å sitte åtte år, ikke i regjering sjøl, men i Stortinget, og da var situasjonen dessverre den at begge regjeringspartiene systematisk stemte mot mange av de mest effektfulle virkemidlene mot sosial dumping. Man har ikke gått inn for å fjerne flere av dem enn en søksmålsrett som fagforeningene har. Men det betyr jo at det er interesse for å se hvordan man kraftfullt går videre med dette med virkemidler som faktisk virker – og det er nødvendig.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-12:
Det har vært nødvendig å iverksette tiltak på dette området. Utfordringene med svart arbeid er ikke noe nytt. Utfordringene med useriøsitet er heller ikke noe nytt. Lokal godkjenning har ikke vært et godt nok virkemiddel for å kunne håndtere dette. Derfor er jeg glad for at vi nå får på plass den sentrale godkjenningen, og vi har tro på at det vil kunne bli et godt virkemiddel, også fordi man nå inkluderer andre elementer som skal vurderes. Vi kommer til å gå raskt i gang med vurdering, men vi er opptatt av å finne de best mulige tiltakene, og derfor er jeg glad for at komiteen i dag ikke endelig konkluderer med hvilke konkrete løsninger man skal velge. Dette er nødt til å være faglig basert, og jeg understreker at vi har et godt og nært samarbeid med næringen og med fagbevegelsen på dette området, og det kommer vi også til å ha i fortsettelsen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-12:
La meg igjen vise til at den rapporten som næringen har levert, ble levert etter at jeg utfordret den til å samarbeide om dette, og også til å samarbeide med Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Vi går nå fortsatt igjennom en del av de forslagene de har. Vi er opptatt av at vi skal iverksette tiltak på bred front, og derfor har også regjeringen en egen helhetlig strategi for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. Jeg synes det er bra at opposisjonen er utålmodig, men jeg merker meg at det er partier som har sittet i regjering i åtte år, så man kunne jo kanskje koste på seg å gi litt anerkjennelse også til at denne regjeringen gjennomfører helt nødvendige tiltak for å bekjempe useriøsiteten i bransjen. Så er jeg opptatt av at det vi gjør, det skal vi også gjøre skikkelig. Derfor utreder vi og får faglig kvalifiserte råd om de tiltakene vi skal gjennomføre videre i oppfølgingen av denne strategien.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-12:
Jeg oppfattet ikke at det var noe spørsmål i den replikken. La meg bare igjen vise til at vi har et godt samarbeid med bransjen. Bransjen – hele byggenæringen – gir regjeringen stor anerkjennelse for den oppfølgingen som vi nå gjør. Det at vi også har en forskriftsåpning for modul 2, gjør at det er mulig å komme videre. Men vi er opptatt av at det vi gjør, skal vi gjøre skikkelig. Vi skal jakte på de beste løsningene og – jeg vil understreke – de minst byråkratiske løsningene, for på det punktet er jeg uenig med representanten Karin Andersen. Vi må også tenke avbyråkratisering og forenkling når vi gjør dette. Jeg har tro på at vi skal finne gode løsninger som gjør at vi kan gjøre det enklere å være seriøs, bekjempe de useriøse, samtidig som vi ikke legger altfor mange nye byrder på næringen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-10-21:
Jeg vil på vegne av representantene Trond Giske, Christian Tynning Bjørnø, Tone Merete Sønsterud, Martin Henriksen og meg selv fremme et representantforslag om å se på konsekvensene av innføringen av kompetansekrav for alle lærere.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2015-10-21:
På vegne av representantene Tone Merete Sønsterud, Åsmund Aukrust, Rigmor Aasrud, Sonja Mandt og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om en samlet gjennomgang av viktige kulturminner.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2015-10-21:
Mitt spørsmål går, kanskje ikke så overraskende, til finansministeren. Mens debatten om fjorårets budsjett i all hovedsak dreide seg om den usosiale innretningen på det budsjettet, har vi så langt i år hatt en debatt som har vært dominert av regjeringens enorme pengebruk. Oljepengebruken nå, målt som det oljekorrigerte underskuddet, er på tre år like høyt som på åtte rød-grønne år, finanskrisen inkludert. Budsjettunderskuddet, i prosent av BNP, har aldri vært høyere så langt tilbake som Finansdepartementet har målt dette, og for tredje år på rad skal utgiftene vokse raskere enn veksten i økonomien. Lederen av regjeringens eget utvalg som skulle se på handlingsregelen, Øystein Thøgersen, felte i forrige uke dom over pengebruken. Til Dagens Næringsliv uttalte han: «Det nivået i økt oljepengebruk man har endt på de siste årene, er opplagt på et nivå som ikke kan videreføres.» Det er ikke sånn at årets budsjett er et unntaksbudsjett, som noen antyder. Som DNs politiske redaktør, Alstadheim, skrev sist lørdag: «Det blir syvende gang hun skrur opp pengekranen. Det er mer, mer og atter mer. Fjorårets budsjetthøst viste hvor pinlig svak budsjettstyringen er. For å dekke inn avtalen med Venstre og Kristelig Folkeparti, ble det lansert en poseavgift ingen ville ta ansvar for. Noen måneder senere ble den droppet. Og erstattet med mer oljepenger. Regjeringen valgte den lettvinte veien også i høst.» Tilsvarende kritikk har vi lest på lederplass både i Aftenposten og i VG de siste dagene. Mitt spørsmål er egentlig såre enkelt: Med de store utgiftene vi vet ligger foran oss, pensjonskostnadene som virkelig kommer til å slå inn om 20–30 år, mener finansministeren at hun gjennom sine budsjetter så langt har satt Norge i bedre eller dårligere stand til å håndtere de utgiftene i årene som kommer?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2015-10-21:
Nå er det vel ikke overskriften på budsjettet som er problemet, det er mer innholdet i det. Det er ikke bare den økende andelen eldre som kommer til å sette våre finanser under press de neste årene, men også den flyktningstrømmen som vi nå ser komme, blir en utfordring for oss. Vi kunne lese i Aftenposten for noen dager siden at regjeringen planla kutt i budsjettet til å håndtere asylstrømmen til tross for at den allerede hadde begynt. Vi kunne også lese at samarbeidspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti, antydet at regjeringen bevisst satte av for lite penger til å takle asylstrømmen til Norge, og det er i så fall alvorlig. Så er mitt spørsmål: Hvordan er det egentlig mulig å kjøre på med pengebruk og samtidig unnlate fullstendig å ta høyde for flyktningsituasjonen? Vi forstår behovet for en tilleggsproposisjon og at det ikke var full oversikt i august, men når man blåser opp alle mulige valgkampvennlige budsjettposter i stedet for å holde igjen og sørge for at Stortinget faktisk har et handlingsrom, og når man vet at det ligger vanskelige tider foran oss, grenser det til hva man kan kalle uansvarlig. Kan finansministeren med hånden på hjertet si at hun mener at dette er god håndtering og ansvarlig budsjettering?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2015-10-21:
Jeg må takke for en anledning til å snakke bredt om utviklingen i norsk økonomi. Det er altså slik at regjeringen har lagt frem et budsjett som er godt tilpasset de utfordringer vi nå står overfor. Vi har lagt frem tiltak for å møte de kortsiktige utfordringene knyttet til det faktum at mange mennesker nå mister jobben sin, ikke minst forsterket av det kraftige oljeprisfallet vi har sett. Det har regjeringen tatt på alvor og møtt med en tiltakspakke på 4 mrd. kr målrettet inn mot de fylker og næringer som særlig har blitt truffet av det, og jeg har ikke fanget opp at noen har vært kritisk til at vi faktisk gjør noe på kort sikt for å demme opp for ledighetsutviklingen. Dernest har regjeringen vært opptatt av den langsiktige omstillingen. Overskriften på dette budsjettet var «arbeid, aktivitet og omstilling». Det handler om at vi må gjøre flere ting for å omstille vår økonomi, og det er ikke gjort over natten. Regjeringen har lagt vekt på mange viktige strukturreformer. Den viktigste langsiktige strukturreformen som regjeringen har lagt frem for Stortinget, er skattereformen. Jeg har merket meg noen interessante kommentarer fra Arbeiderpartiet til det, som kan tyde på at det kan være grunnlag for et bredt forlik i Stortinget – men det gjenstår å se. Det jeg også har hørt Arbeiderpartiet si i sin overordnede tilnærming til dette budsjettet, er at de skal kutte i oljepengebruken, og så skal de skjerpe skattene. Jeg vil advare mot det. Jeg mener det er feil medisin med den situasjonen norsk økonomi nå står overfor, men jeg vil gjerne invitere Arbeiderpartiet til en diskusjon om hvordan vi kan gjennomføre og få farten opp på flere strukturreformer. Regjeringen har gjort mye arbeid for å effektivisere og avbyråkratisere offentlig sektor, men det er vel ikke alltid sånn at det blir møtt med jubel i ulike partier i Stortinget. Så jeg vil i og for seg oppfordre flere partier i Stortinget til å være opptatt av den langsiktige omstillingen både slik at vi kan få frigjort ressurser fra byråkratiet over til bedre tjenesteproduksjon, og slik at vi kan legge grunnlaget for økt vekst i økonomien. Det gjør vi ikke minst gjennom regjeringens skattereformer.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2015-10-21:
Det eneste jeg ikke fanget opp i Arbeiderpartiets spørsmål, var om også Arbeiderpartiet mener at regjeringen har drevet bevisst feilbudsjettering i det budsjettet vi har lagt frem. Det vil jeg gjerne vite, for det er i så fall en alvorlig påstand. Jeg kan i hvert fall si det sånn at denne finansministeren ville hatt en mye enklere oppgave hvis vi hadde hatt oppdaterte anslag fra beregningsgruppen da budsjettet ble laget. Det hadde vi ikke. Vi har likevel lagt frem et budsjett godt tilpasset den økonomiske situasjonen, og vi varslet Stortinget ganske umiddelbart om behovet for å legge frem et tilleggsnummer som følge av at asyltilstrømmingen til Norge skjøt fart etter at regjeringens budsjett var ferdiglaget. Da hadde jeg bedt om å få nye prognoser som beste mulige grunnlag for å kunne gjøre noe med det. Men jeg vil bare utfordre Stortinget på dette. Dette blir utfordrende. Dette kommer til å koste masse penger. Dette kommer til å kreve mye av oss på en lang rekke områder, og jeg vil advare mot å gjøre dette til et politisk spill i Stortinget.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2015-10-21:
La meg gjenta: Regjeringen har lagt frem et budsjett som er godt tilpasset de utfordringene norsk økonomi nå står overfor, og jeg registrerte at budsjettet også har blitt svært godt mottatt rundt omkring i det ganske land. Ulike næringer, ulike næringsorganisasjoner og en lang rekke av fagøkonomene har ment at budsjettet er godt tilpasset den situasjonen vi står i. Så vet representanten Berg-Hansen utmerket godt at Norge har flytende valuta. Kronen svinger, men sannheten er at kronekursen har svekket seg betydelig gjennom det siste året, noe som er et vesentlig bidrag til konkurranseutsatt næringsliv og industri langs hele kysten. Det er bra, for det betyr at de automatiske bufferne våre virker. Så har regjeringen laget et budsjett som er tilpasset de kortsiktige utfordringene knyttet til den stigende arbeidsledigheten, som jeg antar at Arbeiderpartiet er for at regjeringen bruker penger på. I tillegg fokuserer vi på den langsiktige omstillingen, som er helt nødvendig hvis norsk økonomi skal vokse fremover.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2015-10-21:
Finansministeren mener at regjeringen alltid legger frem budsjetter som er godt tilpasset den økonomiske situasjonen. Det vil vi selvsagt også fokusere på når vi skal begynne å arbeide med statsbudsjettet for 2017. Når man lager et budsjett, baserer man seg på så oppdaterte anslag som mulig om viktige utviklingstrekk i økonomien. Det er ikke så veldig lenge før vi skal begynne arbeidet med statsbudsjettet for 2017, men det er langt frem. Hvis hovedtrekkene i det budsjettet som vi nå har lagt frem for Stortinget – som selvfølgelig skal forhandles og vedtas av Stortinget først – går igjennom, håper jeg at det vil gi de effektene som er anslått i budsjettet, nemlig at vi får økt vekst, og at vi får påbegynt en del av den langsiktige omstillingen som er helt nødvendig, slik at vi kan skape økt sysselsetting, flere arbeidsplasser, som i sin tur genererer økte inntekter til statskassen.