trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
«Regjeringen strides om oljen i Barentshavet. De indre motsetningene i Regjeringen øker, etter at Venstre sier klart nei til oljeboring i Barentshavet. Høyre ønsker å starte utvinningen snarest.» Dette er et sitat fra Aftenposten 28. september i år. Siden Høyre ønsker å starte boringen, regner jeg med at de vil støtte vårt forslag nr. 10, som lyder: «Regjeringen gis fullmakt til å åpne for oljeboring i Lofoten-Barentshavet.» Men spørsmålet til Venstre er: Det er nylig avsluttet en konsekvensutredning av disse områdene, og siden Venstre nå sier klart nei, er den konsekvensutredningen da bare et spill for galleriet? Vil Venstre diktere Høyre og Kristelig Folkeparti på dette området, slik at Barentshavet og Lofoten forblir et stengt område så lenge vi har denne regjeringen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Senterpartiet er i likhet med SV veldig bekymret for bortfallet av den differensierte arbeidsgiveravgiften. Tre forskjellige regjeringer har nå brukt fire år på å få gjort nesten ingen ting for å få på plass alternative ordninger. Det er fremdeles helt i det blå om vi 1. januar 2004 har en framforhandlet avtale som er godkjent av alle parter, og ingen vet hva slags regime norske bedrifter står overfor 1. januar 2004 hvis det ikke er tilfellet. I dag fremmer Senterpartiet et forslag om at det ikke skal gjennomføres endringer i den differensierte arbeidsgiveravgiften fra 2004. De fleste av oss ønsker vel at det skal være mulig å gjennomføre et slikt forslag, men hittil har alle eksperter og alle næringslivsorganisasjoner som SV har vært i kontakt med, advart mot et slikt forslag. I innlegget sitt i dag sier Senterpartiets Marit Arnstad at det ikke er noen fare med dette. Kan Marit Arnstad komme nærmere inn på det og eventuelt dokumentere sine påstander, slik at det hadde vært mulig å gjennomføre et slikt viktig forslag som Senterpartiet fremmer i dag?
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-10-06:
Mitt utgangspunkt er at politikere er ombud. Vi skal representere våre velgere, og vi er våre velgeres ombud både i mandat og i rolle. Senterpartiet og Venstre har en lang tradisjon i forhold til å være opptatt av distriktspolitikk, sjøl om vi kanskje har vært litt mer opptatt av sammenhengen mellom bygd og by. Men prinsippet er at et ombud først og fremst skal representere dem som ikke har noen til å snakke for seg. Det forklarer f.eks. Barneombudets rolle. Det forklarer også hvorfor det var riktig å ha et likestillingsombud i en tid da kvinner hadde få ombud til å snakke for seg. Da er mitt spørsmål til Senterpartiet: Når Senterpartiet nå vil ha et distriktsombud, betyr det at de har gitt opp å representere sine velgere? Betyr det at de har gitt opp en distriktspolitikk, som er en del av det politiske området som vi skal diskutere? Og betyr det at de har gitt opp muligheten for å representere distriktenes meninger på f.eks. denne talerstolen?
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-10-06:
Venstre har vært opptatt av lokaldemokrati, og når jeg hører denne replikken, er det et lite varsku – meg bekjent var det ikke denne regjeringa som stilte til valg, det var et lokalvalg. Jeg vil heller ikke si at Venstre kom spesielt dårlig ut av det. Men tilbake til det egentlige spørsmålet. Det er faktisk slik at denne regjeringa har gjort ekstremt mye når det gjelder renten – det beste på lenge – den har gjort mye i forhold til kronekurs, og den har gjort mye i forhold til nyskaping. Den skatteletten som Arbeiderpartiet skjeller oss ut for, er jo en skattelette som først og fremst er gitt til de arbeidsledige, fordi bedriftene har fått mulighet til å ansette dem. Helheten i politikken gjør at vi nå klarer å snu trendene. Den helheten går både på skattepolitikken, den økonomiske politikken, rentepolitikken og kronepolitikken.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-10-06:
Venstres utgangspunkt er selvfølgelig Sem-erklæringen på dette punkt, der det sies at man skal ha en konsekvensutredning som skal være så grundig at vi vet alle konsekvensene fullt ut. Den konsekvensutredningen er nå på høring, og vi skal gå inn i og se på alle bitene der. Det er klart at Venstre er grunnleggende kritisk til å starte oljeboring i et område som er vårt hovedmatfat når det gjelder fisk, og der vi også har vær, lys og andre forhold som gjør det ekstremt vanskelig å gjøre dette på en miljøsikker måte. Vi skal se på den konsekvensutredningen som er kommet, og vi skal ha som utgangspunkt at alle konsekvenser skal bli lagt på bordet før man i det hele tatt går inn i noen forhastede beslutninger på dette område. Denne grunnleggende holdningen har vi også gitt uttrykk for.
Trine Skei Grande (Venstre), 2003-10-06:
Den grunnleggende misforståelsen fra SVs side er at de fattige nødvendigvis blir rikere av at de rike blir fattigere. Det er det ikke nødvendigvis noen sammenheng i. Vi er den regjeringa som har lagt fram fattigdomspakka, og som faktisk har prioritert å gjøre noe for de aller, aller svakeste, istedenfor å lage de store reformene som absolutt skal hjelpe alle grupper samtidig. Det viktigste for oss har vært å prioritere dem som står nederst, dem som har minst, dem som har vært stengt ute i samfunnet. La meg nevne et lite eksempel: Når SV var opptatt av barnehagepolitikk, var de først og fremst opptatt av å gjøre barnehagen billigere, ikke av å få barnehageplass til flere. Men for oss er det slik at vi er opptatt av at det må være et gode. Når det godet faktisk bare går til noen få, er det viktigere at det når alle, enn at det gjøres billigst først.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Jeg skal si noen ord om skole. Typisk nok: Når valget er over, forsvinner ofte skolesakene ut av den politiske debatten. Typisk nok er det sagt lite i trontalen om det store vedlikeholdet som preger hverdagen for mange skolebarn. Det går sent, foreldre er frustrert og skolebarn er frustrert. Blant de forslagene Fremskrittspartiet har fremmet her i salen, viser jeg til forslag nr. 8: «Stortinget ber Regjeringen utarbeide en oversikt over og fremlegge en redegjørelse for Stortinget om vedlikeholdssituasjonen for skolebygg i grunnskolen og den videregående skole i løpet av første halvår 2004.» Det går sent. Det må gå fortere, og derfor trenger vi å få fortgang i fremrykkingen. Utfordringen til den parlamentariske lederen for Høyre, som vel også snakker for Regjeringen, må være å svare på om dette er et forslag som Høyre kan være med på å støtte.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Jeg skal tilbake til skole, jeg, men det skulle vel gå greit med en tidligere utdanningsminister. Regjeringen snakker om at den vil prioritere et mangfoldig skoletilbud. Like før sommerferien inngikk regjeringspartiene et kompromiss med SV, da lov om frittstående skoler ble behandlet i Stortinget. Det gjeninnførte den kommunale vetoretten. Hvorledes mener Regjeringen at dette mangfoldige skoletilbudet skal bli virkelighet, når man i samarbeid med SV faktisk har gjeninnført en kommunal vetorett? Er det slik at man ikke har tenkt å bry seg om hva de kommunale politikerne sier? Skal man følge denne innsigelsesretten eller vetoretten, vil jo det legge en betydelig sperre for etablering av et mangfoldig skoletilbud. Så på tolv sekunder: Statsministeren snakket mye om verdispørsmål. Jeg vil tilbake til vedlikeholdet, for det vedlikeholdet og de skolene vi tilbyr våre skolebarn, handler også om verdier. Hva vil Regjeringen gjøre for at det skal gå fortere å gi barn skikkelige skolebygninger og en anstendig skolehverdag?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Representanten Nilsens påstand var at Regjeringens medisin virker. Hvis sykdommen er arbeidsledighet, kan det umulig være riktig. I går ble det lagt fram tall fra Aetat som viser at for aldersgruppen under 30 år med over fire års utdannelse har ledigheten steget med 44 pst. på ett år. Og Aetat varsler ytterligere økning utover høsten. Aldersgruppen 20 til 24 år er den med størst økning i ledigheten fra september 2002 til september 2003. Regjeringens medisin på dette området virker åpenbart ikke. Lav rente alene slår ikke tilbake ledigheten, og særlig ikke ledigheten blant ungdom. Vi vet alle hvor alvorlig ungdomsledighet er, også fordi det gjelder deres framtidige muligheter på arbeidsmarkedet, og det trengs nå målrettede tiltak. Hva slags tiltak, bortsett fra å sitte stille og håpe på pent vær, har regjeringspartiene for å redusere ledigheten blant ungdom?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Få dager før valget hadde jeg gleden av å delta i en debatt i Bergen med statsråd Sponheim, og utenfor lokalet var det en demonstrasjon der de frammøtte gjerne ville overrekke statsråden en billett til Cancun så han kunne dra dit for å forsvare norske bønders interesser i WTO-forhandlingene. Jeg sa at det var greit for meg om statsråden drog, men han valgte å bli. Nå viste det seg at det ikke var landbruksspørsmålet som fikk WTOs ministerkonferanse til å bryte sammen, men andre spørsmål: krav fra de rike landene om innrømmelser fra u-landene på helt andre områder, særlig spørsmålet om en global investeringsavtale som ville sikre fri etableringsrett for investorer over hele verden. Mange u-land er bekymret over det, fordi de tror det vil bidra til å hemme muligheten til å beskytte og bygge opp eget næringsliv. Når de forhandlingene som havarerte i Cancun, nå skal fortsette i Genève, vil dette være et nøkkelspørsmål for om det går an å komme videre. Mitt spørsmål er: Er Norge nå rede til, etter at vi så klart har fått demonstrert at u-landene massivt er imot en investeringsavtale, å droppe kravet om en global investeringsavtale i WTO?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Jeg er glad for at statsministeren understreket at blant Regjeringens kjerneverdier står miljøet som vårt forvalteransvar, og at Norge skal være et miljøpolitisk foregangsland. Fremskrittspartiet har i dag fremmet fire forslag i salen som effektivt ville rasere norsk miljøpolitikk. Fremskrittspartiet deler på disse områdene åpenbart ikke Regjeringens kjerneverdier. Jeg har stor respekt for det valget Kristelig Folkeparti tok da de gikk ut av Bondevik I-regjeringen på en miljøsak. Nå står vi overfor en sak med større miljøkonsekvenser enn gasskraftsaken, nemlig åpningen av Barentshavet for oljeproduksjon. Det vil medføre større klimautslipp og vil berøre den sårbare økologien i Barentshavet kraftig. Kan Lilletun love meg at han nå i regjeringsposisjon ikke vil gå inn for en sak som har større konsekvenser enn gasskraftsaken? Og er ikke hjertet hans litt nærmere våre kjerneverdier enn Fremskrittspartiets?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Representanten Sahl gjentar noe som Regjeringen har sagt ofte i spørsmålet om åpning av Barentshavet, nemlig at saken står på gult lys. Nå har jeg ikke bil og kjører derfor sjelden og har vært litt sendrektig i oppfatningen av hva dette innebærer, helt til jeg nylig lånte bilen til søsteren min og kjørte en tur. Da oppdaget jeg i lyskryssene at helt systematisk hver gang det bare lyser gult, blir det rødt. Skal det bli grønt, må det røde og det gule lyse samtidig. Kan representanten Sahl bekrefte at jeg har skjønt bildet til Kristelig Folkeparti riktig – at det er i påvente av det røde lyset at saken er satt på gult? Eller har jeg nok en gang misforstått?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Denne regjeringa er den beste og dyktigaste til å regjera, sa representanten frå Venstre. Så seier ho at ho har stor tillit til folket. Det skal vi ha. Men folket har nett talt i val og har ikkje stor tillit til Regjeringa, det viser valresultatet. Ein må nok leggja an ei meir audmjuk haldning til kva folket meiner om denne regjeringa. Det som eg fyrst og fremst tenkjer på i forhold til at eg ikkje synest at Regjeringa er den dyktigaste, er alle dei arbeidsledige. Over 100 000 menneske er heilt ledige og har gått på ulike tiltak gjennom mange år. For den enkelte er det ein forferdeleg situasjon, og det er sløsing med ressursar. Synest representanten frå Venstre at det er god politisk styring når det er så mange som er ledige, og når det er så mange hender som kunne vore brukte i arbeid, å føra ein politikk som gjer at dei ledige ikkje får seg arbeid?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Norge har lenge vært kjent som det landet i verden hvor forskjellen mellom rike og fattige har vært minst. Men etter at Venstre har kommet i regjering, er det altså slik at forskjellene mellom rike og fattige her i landet har økt raskere enn noensinne. Det er to måter å øke forskjellene på: den ene er å gjøre de rike rikere, og den andre er å gjøre de fattige fattigere. Regjeringen, med Venstre godt plassert, har klart å gjøre begge deler. De har gjort de fattige fattigere ved å kutte i inntektene, og i overføringene som de arbeidsløse får, de har gjort de fattige fattigere ved å behovsprøve enda flere når det gjelder velferdsordningene – det holder ikke bare å være fattig, en må faktisk være aller fattigst for å kunne ta del i disse velferdsordningene – og en har gjort de rike rikere gjennom å gi aller mest skattelette til de rikeste ved aksjeutbytte. Jeg synes det er fascinerende hvordan logikken på en måte er at alle de fattige skal behovsprøves. Da er spørsmålet mitt til Skei Grande: Er Venstre for at Norge skal være et land som fortsatt skal ha små forskjeller økonomisk mellom rike og fattige?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Vi i SV har mange forslag og vurderer overgangsordninger i forbindelse med EØS-utvidelsen. Men jeg vil gjerne høre hva slags forslag til overgangsordninger Per Sandberg har, for hovedproblemet i arbeidslivet i dag er den sosiale dumpingen som skjer. Den skjer uavhengig av om vi utvider østover. I dag skjer den med underleverandører som har ansatte utenfor den norske grensen. Den delen er umulig å ta ved hjelp av overgangsordninger. Det kan man kun stoppe ved å styrke Arbeidstilsynet og arbeidstakernes rettigheter, i tråd med de forslagene som kommer fra LOs utvalg. Så har jeg et spørsmål til et punkt i Fremskrittspartiets program, der de sier at man ikke skal ha mer enn 1 000 ikke-vestlige innvandrere. I fjor kom det altså 750 kvoteflyktninger – det var flere, men det er det Fremskrittspartiet har stemt for i år – og det kom 322 mennesker som fikk asyl. Da har man allerede fylt opp kvoten, og da er spørsmålet mitt: Har Fremskrittspartiet tenkt å si nei til all familiegjenforening, eller vil de innføre en rasistisk lovgivning som bare åpner for folk innenfor den vestlige kultursfære?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg synes det blir noe forunderlig å høre på representanten Sanner, som sier at «Regjeringens politikk er i ferd med å virke». Det er riktig at det er noen lyspunkter, men jeg synes det er ganske drøyt å stå her og si at politikken virker, når det er veldig lenge siden vi har hatt så høy arbeidsledighet som vi nå har. Det har vært en dramatisk økning i arbeidsledigheten under denne Regjeringa. Når 110 000 mennesker er uten ordinært arbeid, når ungdomsledigheten øker for hver dag, når store deler av industrien vår har problemer og mange opplever på kroppen og i lokalsamfunnet at bedrifter legges ned eller står i fare for å bli lagt ned, kan ikke jeg slutte meg til at politikken virker. Etter min mening er det fortsatt store utfordringer. Jeg synes også det er forunderlig at Regjeringa slår seg på brystet og sier at politikken virker, når det faktisk er denne regjeringa som har sørget for at mange av dem som i dag er ledige, får mindre å leve av – ut fra at det skulle føre til at de fortere får jobb – mens det er det motsatte resonnementet som brukes i forhold til dem som har mest; de må ha skattelette for å komme i jobb.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Nå vet ikke jeg hvordan representanten Vaksdal definerer ordet «handlingslammelse», men man kan ikke beskylde Arbeiderpartiet for å være handlingslammet f.eks. i forhold til kraft – Arbeiderpartiet, som kanskje er det partiet i Norge som har fått mest kjeft fordi vi har gått inn for gasskraftverk. Jeg vil også minne representanten Vaksdal om at det var en arbeiderpartiregjering som gav tre konsesjoner til å bygge gasskraftverk, noe vi mener var og er helt nødvendig for å få ned strømprisene. I den situasjonen vi nå er i, hvor gapet stadig øker mellom det vi bruker av strøm, og det vi produserer, vil folk være nødt til å oppleve at strømprisene dessverre fortsatt øker. Når vi har en regjering som satser på værgudene og ikke på aktive tiltak, er det det som kommer til å skje. Derfor er det viktig at vi både får bygd gasskraftverk, og at vi får tatt i bruk mye mer miljøvennlig energi. Og der vil jeg minne om at Arbeiderpartiet gikk inn for mange flere millioner kroner til fornybar energi senest under budsjettbehandlingen her i huset i vår, noe Fremskrittspartiet var imot. Så vi har ingenting å skamme oss over i forhold til å skaffe mer kraft og prøve å få strømprisene ned.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Først vil jeg ta for meg spørsmålet om Barentshavet. Arbeiderpartiet har ikke tatt stilling til hva som skal skje der, men jeg tror vi alle, inkludert SV, gjør oss selv en bjørnetjeneste hvis vi tror at det å utrede i flere år vil løse disse konfliktene, de ulike meningene og de store utfordringene vi har i forhold til dette. Arbeiderpartiet er selvfølgelig også opptatt av miljø. Men det vi har sagt, og som vi var enige om – og der jeg håper vi fortsatt er enig med regjeringspartiene – var at situasjonen innenfor denne sektoren er så bekymringsfull og så alvorlig at det er viktig å få raske avklaringer på hva som skal skje videre, også i forhold til de nordlige havområder. Det forventer jeg at Regjeringa følger opp, og jeg forventer at vi får en sak til behandling i Stortinget om det i løpet av dette året, slik flertallet i Stortinget gikk inn for. Jeg vil også minne representanten Langeland om at situasjonen når det gjelder olje og miljø, er den at gjennom alle de årene vi har hatt oljevirksomhet i Norge, har olje og miljø i stor grad greid å gå hånd i hånd. Det betyr ikke at jeg forskutterer hva som skal skje nordover, men det er et faktum.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Jeg har med noe forundring lyttet til representanten Brustads bekymringer for norsk industri og norske arbeidsplasser. Jeg vil gjerne minne om at det ikke kom et eneste forslag fra Arbeiderpartiet da vi behandlet oljemeldingen i vinter, og det kom heller ikke noen støtte til våre forslag om å få denne bransjen opp av hengemyra. Nå later man i Arbeiderpartiet som om man er bekymret for manglende kraft og høye strømpriser. Det er imidlertid et faktum at med Arbeiderpartiets politikk de siste seks–åtte år, ville vi ikke ha hatt en eneste kilowatt mer enn det vi har i dag. Arbeiderpartiet har hele tiden vært i det flertall som enten har avslått eller redusert de kraftutbygginger som vi har behandlet. Det var jo nettopp Jagland-regjeringen som fant på at CO2-utslipp skulle behandles etter forurensningsloven, og det gjorde at gasskraftutbyggingen stoppet opp. Betyr det vi nå hører, at Arbeiderpartiet tar selvkritikk for sin handlingslammelse i disse spørsmålene? Og hvordan henger Arbeiderpartiets såkalte støtte til gasskraftverk sammen med partiets aktive støtte til utslippsreduksjoner?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Noko av det som er problematisk i forhold til eit regjeringssamarbeid med Arbeidarpartiet, er EU-saka og EØS-problematikken, men òg miljøpolitikken. Det ein òg merkar her i dag, er at Sylvia Brustad pressar på for at Regjeringa ikkje skal vera så nøye på dei konsekvensutgreiingane ein skal ha i Barentshavet, men sørgja for at det kjem ei sak raskt, slik at ein kan få setja i gang. Det er stikk i strid med det bl.a. SV står for, og det er beklageleg at ein gjentek dette tempobehovet. Mitt første spørsmål er: Skal ein byggja ut og gå vidare i Barentshavet same kva konsekvensutgreiingane seier? Det andre spørsmålet går på det som representanten Brustad var inne på i forhold til straum. SV har der utfordra Regjeringa med konkrete tiltak for mindre straumavhengigheit, meir til vind- og bioindustri, meir til vassboren varme osv. Vil Arbeidarpartiet vera med på eit slikt konstruktivt spor, eller vil dei halda fram med å konkurrera med Framstegspartiet om å vera ein miljøversting?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-10-06:
Det er ingen tvil om at lokalsamfunnene både i Årdal og i Høyanger, og delvis også på Karmøy, har betydelige utfordringer hvis det ender opp med at Hydro lar være å gjøre investeringer og fornye den kapasiteten som er i dag med den såkalte Søderberg-teknologien og ikke investerer i ny produksjonskapasitet. Det vil bety en svekkelse av disse industrimiljøene. Det man må se på, er selvfølgelig hva som er årsaken til det. Det jobber vi med. Jeg har utfordret Hydro i brev der jeg utber meg konkret: Hva er årsaken til de beslutningene som er fattet? Og hvilke politikerbestemte vilkår er det vi eventuelt kan gjøre noe med? Problemstillingen er knyttet til energiproduksjonen som i dag foregår der, og hvor man har fått Statkraft-kontrakter, og hva som skal skje før disse fases ut fra det tidspunktet man legger ned. Da er det vel slik at disse kontraktene ikke på noen måte kan overflyttes automatisk. Men det blir energiministeren som tar stilling til det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-10-06:
For å ta det siste først: Svaret er nei. Det vil ikke bli et slikt ambisjonsnivå, for vi så hvordan det gikk. Så enkelt er det ikke. Men vi har lagt frem en handlingsplan for et enklere Norge, som vi følger opp meget tett. Vi har etablert et forum hvor representanter for arbeidstaker- og arbeidsgiversiden og alle bransjeorganisasjonene er med, hvor de kommer med helt konkrete forslag til ting vi kan endre. Så har jeg sagt at inntil vi greier å få alt over på elektronisk rapportering, har vi en ambisjon om 100 årsverk i reduksjon pr. år. Og der ligger vi. Vi vet at ifølge det prosjektet vi har på gang, skal all rapportering fra næringslivet kunne gå elektronisk innen utgangen av 2004, og det er først da vi får en kraftig nedgang i belastningen på den enkelte bedrift. Hvor mange hundre, eventuelt tusen, årsverk det vil innebære, er ikke godt å si, men totalbelastningen er 7 500, så det er mye å ta av. Men det er faktisk i godt gjenge.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-10-06:
Det første spørsmålet var knyttet til disse 1,5 milliarder kr – det er distriktsmilliarden og fire såkornfond med tilhørende tapsavsetninger. De resterende bitene, som ikke er vedtatt budsjettmessig, skal det ikke mye fantasi til å forestille seg at en vil finne igjen i budsjettet, som kommer på onsdag. Punkt 2: Når det gjelder andre industristeder i Norge som er utenfor de områdene hvor man har distriktspolitiske virkemidler, spør man om man har en plan. Mange er nervøse, sa representanten Ryan. Vel, nå er det ikke alle disse enkeltdistriktene vi har laget en enestående plan for, men vi har en samlet plan for å forbedre konkurransevilkårene for norsk næringsliv. Det redegjorde jeg for i innlegget mitt, og det ser definitivt ut til å virke. For øvrig, president, synes jeg det er kort tid med 1 minutt på replikkene.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Det var for så vidt interessant å høre på næringsministerens innlegg. En rekke ting er skjedd. Det er den store bekymringen for den økte arbeidsledigheten som vi må ha i fokus, som må ha første prioritet. Når det gjelder Arbeiderpartiet og Regjeringen, er vi stort sett enige om at vi må være forsiktige med ekspansiviteten i finansopplegget. Det er viktig å ha målrettede tiltak. Det er viktig å se hva som har skjedd, og hva som vil komme til å skje framover. Jeg vil spørre næringsministeren om en konkret sak. La oss ta de to samfunnene på Vestlandet som nå er truet av – ja, jeg vil nesten si – utryddelse, Årdal og Høyanger. Hydro har vært med og lagt til rette for mange arbeidsplasser i disse lokalsamfunnene. Hydro truer nå med direkte nedleggelse. Storsamfunnet har tilrettelagt for en gedigen energiproduksjon for at Hydro skulle ha disse rammebetingelsene på plass og vokse i disse lokalsamfunnene. Er det nå slik at Hydro bare kan snu seg rett om, selge industrikontraktene ut og legge ned arbeidsplassene? Hvilke initiativ vil næringsministeren ta?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Statsråden nevnte i sitt innlegg, helt på slutten, handlingsplanen for et enklere Norge. Det går på det trykket vi har mot små og mellomstore bedrifter i særdeleshet, og norske kommuner som belastes med et enormt gratisarbeid fra myndighetenes side. Dette er ikke noe nytt. Det ble tatt opp under Bondevik I-regjeringen, og det er fulgt opp under Bondevik II. Men det ambisjonsnivået som nærings- og handelsministeren legger seg på, er altfor lavt, mener vi i Fremskrittspartiet. Man skal redusere belastningen med 100 årsverk pr. år, altså mellom 1 pst. og 2 pst. av den totale belastningen. Vi forstår ikke at de næringsdrivende trykkes ned på denne måten når vi har en næringsminister utgått fra Høyre, at man ikke legger seg på et høyere ambisjonsnivå og gjør dette til et konkurransefortrinn for norsk næringsliv. En tidligere næringsminister gav et løfte om at man skulle redusere med 25 pst. på to år. Vil vi oppleve noe lignende fra vår nåværende næringsminister?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Også jeg registrerer at vår landbruksminister i sitt innlegg nesten utelukkende snakket om andre ting enn det han er ansvarlig for, nemlig norsk landbrukspolitikk, så da får jeg følge opp i samme gaten. Jeg hørte også statsråden på radionyhetene i morges, der han gjentok dette med økt arbeidsinnvandring, og der vår parlamentariske leder sa tvert nei. Vi har 110 000 arbeidsledige i Norge, vi har 60 000 deltidsarbeidende som gjerne skulle jobbet mer. Vi har 750 000 mennesker i offentlig sektor, over det dobbelte av gjennomsnittet i EU. Vi har mange innvandrere med permanent oppholdstillatelse som ikke får jobb, og mye, mye mer. Her ønsker vi å aktivisere først, og da til landbrukssektoren, jordbruksavtalen: Vi har ca. 4 000 byråkrater som behandler søknader og foretar kontroller overfor bøndene opptil flere ganger i året, og som bøndene helt unødvendig må bære økonomisk på ryggen. Skal man liberalisere og forenkle dette regelverket for å få disse ut i mer produktivt, verdiskapende arbeid?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Jeg har to spørsmål til næringsministeren. Det første går på de 1,5 milliarder kr som er avsatt til næringssvake områder. Er de pengene i ferd med å «settes ut i livet», slik at de kommer de næringssvake områdene til gode? Spørsmål nr. 2 er litt til oppfølging av det som kom fra Arbeiderpartiet. Vi har en del industrisamfunn som sliter voldsomt. Arbeidsledigheten der er stor, de er utenfor SNDs virkeområde, de kommer også utenfor ordningene med kompenserende tiltak når man tar bort arbeidsgiveravgiften, og vi vet at det er lite kapital i området. Har næringsministeren og Regjeringa noen plan om hva man skal gjøre med de områdene? Har man noe opplegg på gang slik at man kan hjelpe disse industrisamfunnene, der veldig mange er nervøse for framtida?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Jeg vil også dvele ved spørsmålet om innvandring, et spørsmål som jeg vet representanten Sandberg er opptatt av. Det fremste våpen særlig mot kriminaliteten som begås i innvandrermiljøene, vet vi er å skaffe innvandrerne både arbeid og skoleplass, og kontakt med lokalmiljøet vil være kanskje det aller viktigste. I bunnen ligger å kunne språket. Fremskrittspartiet har brukt flere anledninger i Stortinget, bl.a. ved budsjettbehandling, og også i den offentlige debatten den senere tid, til å markere motstand mot et krafttak i forhold til språkopplæring for nye landsmenn. Fremskrittspartiet bidrog også til at norskopplæringen for asylsøkerne ble betydelig svekket. Hva er årsaken til at Fremskrittspartiet ikke er villig til å være med og bidra i denne viktige kampen mot kriminalitet begått av innvandrere?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2003-10-06:
Den 29. september i år sa Fremskrittspartiets Per Sandberg at han vil fremme forslag om elektronisk merking og overvåking av asylsøkere for å hindre at de forsvinner. Dette er likevel, ifølge Sandberg, et skritt på veien mot hovedmålet: full internering. Forslaget er i beste fall et uttrykk for at Per Sandberg overhodet ikke fulgte med i historietimene på skolen. Representanten Sandberg tar til orde for merking og internering av asylsøkere fordi de bruker sin menneskerett til å søke om beskyttelse. Han anser asylsøkere som kriminelle inntil det motsatte er bevist. Retten til å søke asyl og til å bevege seg fritt innen et lands grenser er nedfelt i FNs menneskerettserklæring, artiklene 13 og 14. Mine spørsmål er: Vil Fremskrittspartiet bryte grunnleggende rettsstatsprinsipper om uskyldspresumpsjon og foreslå merking og internering av asylsøkere uten lov og dom? For det andre: Vil partiet fremme forslag i strid med FNs menneskerettserklæring?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
Jeg tror at representanten Oddbjørg Ausdal Starrfelt og jeg er rimelig enige om at samferdsel er et uhyre viktig politikkområde når vi er ute og møter folk. I Kristelig Folkeparti er vi også opptatt av å oppnå et best mulig resultat for samferdselsområdet. Men som representanten Oddbjørg Ausdal Starrfelt også er fullstendig klar over, har både Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti vært enige om at vi har trengt stramme budsjetter for å få ned rente og kronekurs for å berge arbeidsplasser. I så måte kan vi nå summere opp svært gode resultater. Når det gjelder budsjettet som kommer, må vi vente til onsdag for å se hva slags samferdselssatsing som ligger der. Men Regjeringen har prioritert å bedre sikkerheten langs veien. Regjeringen har også prioritert økt satsing på kollektivtrafikk, og jeg forventer at begge deler vil bli fulgt opp i det budsjettet som kommer.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2003-10-06:
Det jeg i hvert fall kan presisere her overfor representanten Heidi Sørensen, er at når vi har lyset på gult, har vi oppfattet hva gult lys betyr. Det betyr for Kristelig Folkeparti, som jeg prøvde å presisere i mitt innlegg, at de fornybare ressursene har forkjørsrett. Det betyr at hvis konsekvensutredningen og de høringsuttalelsene som nå er kommet fram, viser at det er områder av Barentshavet der konsekvensene er så store for de fornybare ressursene at vi står overfor å kunne møte en katastrofe, vil ikke Kristelig Folkeparti være med og åpne for det. Men det betyr ikke at vi vil si nei til all oljeaktivitet i Barentshavet. La det være sagt.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Samferdsel var sentralt i Sem-erklæringa. No skulle innsatsen aukast. Etterpå har det vore berre sorga. Innsatsen har vorte minka. Bondevik sa ingenting om samferdsle i dag. Heller ikkje Gabrielsen sa noko om samferdsle. Det er visst eit gløymt område for denne regjeringa. I trontalen står det fire-fem linjer, veldig lite forpliktande, og representanten Sahl kosta på seg to-tre setningar om samferdsle. Dette er lite i tråd med det synet representanten Sahl og eg treffer på ute i landet, og det gjev meg bekymring. Skal me få løftebrot på løftebrot i denne sektoren framover også, og skal me skylda på kost-nytte-berekningar? Då må eg spørja: Kvifor brukar Regjeringa 8 pst. rente på lån når dei bereknar om det er god kost-nytte-verdi i eit vegprosjekt? Ønskjer denne regjeringa å rekna samferdslesektoren i hel?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Fremskrittspartiet holder ofte en meget høy profil i eldrepolitikken, og Nesvik er ikke noe unntak. Av og til kan det ha skinn av overbud, for ikke å ta for sterkt i. Svært ofte drar partiet resonnementer som faktisk ikke henger i hop. Nå har Fremskrittspartiet fremmet et forslag om å utstyre eldre med et kontantbeløp, og så skal de eldre ut og handle omsorg. Fremskrittspartiet og ikke minst John I. Alvheim brukte i valgkampen krigstyper på å beskrive kvaliteten i eldreomsorgen. Da blir spørsmålet til representanten Harald T. Nesvik: Hvilken kvalitet tror Nesvik tilbys eldre som ikke har egne penger å spe på med i et todelt omsorgstilbud, som blir resultatet av Fremskrittspartiets politikk der en får et markedsbasert omsorgstilbud?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Representanten Haga nærmest latterliggjør det standpunkt at det går an å ta deler av Europa-samarbeidet uten å ta hele. Men det er nettopp det vi i Norge gjør i dag gjennom EØS-avtalen. Vi deltar fullt ut i det indre marked. Vi deltar i utdanningssamarbeidet, og vi deltar i kultursamarbeid, likestillingssamarbeid og forskningssamarbeid på linje med alle andre EU-land samtidig som vi ikke er fullt medlem. Nå vet jeg at det eksisterer en nærmest uhellig allianse mellom de mest ivrige EU-motstanderne og de mest ivrige EU-tilhengerne om å framstille EØS-medlemskapet som et medlemskap i EU uten innflytelse. Men det er jo ikke riktig. Vi deltar ikke i Felles hav. Vi deltar ikke i landbrukspolitikken. Vi deltar ikke i ØMU, og vi deltar f.eks. ikke med felles standpunkt i FN og andre internasjonale organisasjoner. Men Senterpartiet har da dratt den konklusjonen at de vil ut av EØS og ut av alle de samarbeidsområdene som vi gjennom den avtalen deltar i. Mitt spørsmål til Haga blir da: Finnes det deler av Europa-samarbeidet som Senterpartiet overhodet kunne tenke seg å delta i?
Inge Lønning (Høyre), 2003-10-06:
Den siste replikkvekslingen er jo interessant, først og fremst tatt i betraktning at de to partiene som Trond Giske og Åslaug Haga tilhører, har som høyeste drøm å regjere sammen så snart som mulig. Det vil for norske velgere bli en interessant bingo hvem som trekker Utenriksdepartementet i et slikt samarbeid, for den ene skal si opp husmannskontrakten øyeblikkelig, hvis jeg har forstått det riktig, og den andre tviholder på den for å unngå noe som måtte være enda verre, nemlig medlemskap. Nå konstaterte Åslaug Haga at det blir stadig mer union. Det var vel derfor Marit Arnstad omtalte «EU-unionen», for sikkerhets skyld. Senterpartiet er jo eksperter på smør på flesk. Det som er interessant, er faktisk å få Åslaug Haga til å presisere hvordan hun forestiller seg at Norge skal kunne delta på like fot med alle de andre land i Europa, inklusive de tidligere østeuropeiske land, dersom hun samtidig omtaler EU nærmest som svartedauden.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Når representanten Haga fremstiller Senterpartiets landbrukspolitikk som noe som er i de fleste u-lands interesse, er vel det en spesiell beskrivelse av virkeligheten. I WTO opplever vi jo allikevel at Norge og EU nærmest fører en senterparti-landbrukspolitikk basert på proteksjonisme. At en slik politikk provoserer mange u-land og hindrer nødvendig fremdrift i WTO, bekymrer muligens ikke representanten Haga, mens det er en rød klut for mange u-land og bønder i u-land som bare kan drømme om de støtteordninger norske bønder får. Mener representanten Haga at bevaring av norsk landbrukspolitikk skal skje uansett konsekvenser for WTO-prosesser og fattige lands bønder?
Lars Sponheim (Venstre), 2003-10-06:
Det er ingen tvil om at matvaremarkedet i Norge er representert med produkter fra mange flere land nå enn for få år tilbake. Det har ikke minst forhandlinger i forbindelse med EØS-avtalen bidratt til, men også forhandlingene i WTO. Mange vil oppleve dette som at valgfriheten blir større. Alle ser det i omgang med dagligvarehandelen, hvor man bl.a. ser at ostediskene har et betydelig tilbud. Men det interessante er at dette også har gjort at man aldri har solgt flere norske produkter. Trafikk avler trafikk. Er det lang kø foran ostediskene fordi utvalget er stort, selges det også mer norsk. Det vil være en interessant erfaring å ta med seg. De tiltakene vi har, er å arbeide etter to linjer. Vi må ha et så effektivt volumproduserende landbruk og forsyningssystem som mulig, som gjør at mat ikke blir unødvendig dyrt på de områdene hvor det skal produseres store og effektive volumer, og så må vi utvikle et matvaremarked som består av mer spennende spesialprodukter, hvor viljen til å betale mer er større. De to tankene i hodet samtidig må norsk landbruk og norsk matforsyning ha, skal vi ha sjanse til å kunne konkurrere.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-10-06:
Det gledelige ved denne morgenens nyheter er at det norske folk har forstått at det er nødvendig for Norge å ha en økt arbeidsinnvandring i de neste årtiene for å løse oppgavene. Ellers blir vi stilt overfor det umulige valg: enten omsorg eller næringsliv. Det går ikke an å ta det valget. Vi trenger begge deler i økende omfang, og da trengs det flere hender. Det må være mulig å kombinere en sånn langsiktig tankegang med det forholdet at vi i en markedsøkonomi vil leve med konjunktursvingninger og dessverre vil ha perioder med høy arbeidsledighet, slik vi har nå. Derfor er Regjeringens politikk innrettet mot å gjøre noe også med den kortsiktige situasjonen. Lavere rente og kronekurs er det ene, og mange andre svar kommer i statsbudsjettet, som har ett mål: å få ned arbeidsledigheten i løpet av neste år. Så er det viktig å si at vi trenger å ha økt arbeidsinnvandring for de mer langsiktige utfordringene. Og jeg tror ikke på, slik Fremskrittspartiets politikk går ut på, å la landbruket totalt sett være den store arbeidskraftkilden som skal erstatte behovet for arbeidsinnvandring. Det ville iallfall bidra til en dramatisk utvikling for norske distrikter.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-10-06:
Jeg kan bekrefte at det var en interessant og god debatt mellom SVs representant og meg om demokrati og lokaldemokrati, og jeg likte meget dårlig, det må jeg si, at noen ønsket at Venstres partileder skulle forlate landet den siste uken av en valgkamp. Det syntes jeg ikke var uttrykk for noe særlig demokratisk sinnelag. Jeg valgte å bli, og det gikk bra i Cancun, iallfall i den forstand at landbruket ikke ble lagt ned som en konsekvens av det møtet. Både statsråd Gabrielsen, som var til stede der borte, og utenriksministeren og øvrige representanter for Regjeringen gav uttrykk for at Norge var villig til å innfri u-landenes ønske når det gjaldt disse Singapore-spørsmålene, for å kunne fortsette i Cancun, så det kan ikke være tvil om hva som var den norske regjeringens holdning for å kunne holde forhandlingene fortsatt på spor i Cancun. Men det illustrerer hvor komplisert dette er. For alle roper, ikke minst Senterpartiets leder, at vi må holde sammen med Sveits og Japan for å berge landbrukets interesser i Cancun. Men hvem er det som framfor alt vil bryte forhandlingene hvis de ikke får gjennomslag for en investeringsavtale? Det er jo nettopp disse landene, som har kjempestor interesse av å investere store penger ute, men som er våre allierte i landbruk. Og det illustrerer hvor kompliserte sammenhenger dette er.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Statsråd Sponheim valgte å opptre som Venstres leder på denne talerstolen under denne trontaledebatten i stedet for som landbruksminister. Det er forståelig når man ser hva som står i trontalen om landbrukspolitikken: «Regjeringen vil sikre økonomisk utvikling og de kollektive godene i jordbruket.» Det var ikke mye å få forstand av. Jeg vil derfor prøve å få ham inn på rett spor igjen som landbruksminister. Norsk landbruk og norsk næringsmiddelindustri står overfor store utfordringer i tiden som kommer. Importen av matvarer fra EU er doblet det siste tiåret. Nye kjeder med utenlandske varer er på vei inn, og de norske kjedene slenger seg på lavprispolitikken ved å ha mindre vareutvalg. Dermed blir det dårligere vilkår for nisjeprodukter og norskprodusert mat. Mitt spørsmål blir: Hvilke tiltak vil landbruksministeren sette i verk for å bedre situasjonen for norske nisjeprodukter og norsk landbruk?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Man vil faktisk få et mye bedre tilbud enn det som er tilfellet pr. i dag. I dag er det nettopp lommeboken som er avgjørende for hvorvidt en får hjelp eller ikke i en rekke kommuner. Vi er i en situasjon der politikerne en del plasser velger å satse på andre ting: rådhus, kulturhus og annet, og nedprioriterer bl.a. eldreomsorgen. Vi ønsker at det skal være statlig finansiering, der den enkeltes pleiebehov skal være det som utløser den summen som skal til for at den enkelte skal få det tilbudet han har krav på. Derfor vil en faktisk kunne få mange flere tilbydere. En vil få en situasjon der en som forbruker kan velge og dermed få et bedre tilbud.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Representanten Høie er redd for at når staten tar over, blir tilbudet dårligere. Det som er hele hensikten her, er at det faktisk ikke skal være slik som det er i dag, der det er bostedsadressen din som er utløsende for hvorvidt du får et tilbud eller ikke. Jeg sa også i mitt innlegg her i sted at det er veldig bra i veldig mange kommuner. Men så må vi gjøre noe i de tilfellene der det overhodet ikke er bra. Og her kan nevnes kommuner i fleng. Hvis representanten Høie tar seg tid til å lese bl.a. det som går fram av rapporten fra Helsetilsynet, som delvis er gjengitt i VG, tror jeg han vil se at det innenfor dagens system faktisk ikke fungerer. Det nytter ikke å snakke om kvalitetskrav så lenge de ikke blir fulgt opp. Staten har den finansielle ryggraden til å kunne følge opp, til å kunne sette standarder og til å la pengene følge med. Det er det vi må få til. I kommunene er det så store variasjoner i dag at det ikke har latt seg gjøre.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Når det gjelder innsatsstyrt finansiering: Nei, systemet bør ikke reverseres. Det bør utvikles, og man må se på selve systemet når det gjelder bl.a. enhetsprisen som gis, og også på selve måten som DRG blir laget på, hvis man får den vridningseffekten som bl.a. Olav Gunnar Ballo er inne på. Vi kan alle være enige om at den type vridningseffekt vil vi ikke ha, og da får vi se på selve systemet og prisene som er gitt i forhold til det. I den undersøkelsen som Ballo viser til, vises det til at ett av de største problemene er nettopp kostnadene med at pasienter blir liggende på sykehus og ventedøgn for bl.a. hoftepasienter – det var vel vist til bortimot 30 000 døgn som en relasjon til dette. Men innsatsstyrt finansiering har jo fungert. Det har fungert fordi vi har fått behandlet flere pasienter. Vi har fått økt pasientbehandling i Norge. Det utløser også riktignok flere kostnader, men det måtte vi jo vite. Så vi vil ikke ha mindre av dette, men vi har sagt at vi ønsker 80 pst. innsatsstyrt finansiering, ikke 100 pst.
Bent Høie (Høyre), 2003-10-06:
I de siste årene har vi hatt en betydelig forbedring av tilbudet til eldre pleietrengende. Som lederen i sosialkomiteen, Fremskrittspartiets John I. Alvheim, innrømte i Politisk kvarter i valgkampen: Tilbudet er i all hovedsak godt. Det er jeg enig i, men selvfølgelig er det et forbedringspotensial. På tross av dette mener Fremskrittspartiet at trygdeetaten skal overta ansvaret for det institusjonsbaserte tjenestetilbudet. Fremskrittspartiet vil at trygdeetatens stykkpris «skal dekke en forsvarlig minimumsstandard». De fleste kommuner gir i dag et tilbud som er bedre enn minimumsnivået i dagens lovgivning gir rett til. Hvem skal betale differansen i Fremskrittspartiets modell? Vil kvaliteten på tilbudet være avhengig av den enkeltes lommebok i Fremskrittspartiets eldreomsorg? Er dette verdig? Regjeringspartiene ønsker ikke en minimumsnorm, men et kvalitetskrav. I dag utvikles gode og åpne eldresenter som inneholder sykehjem, omsorgsboliger, dagsenter og hjemmetjenester. Dermed får de eldre muligheten til å få gode tilbud tilpasset sine behov i sine lokalmiljø. I Fremskrittspartiets modell vil trygdeetaten ha ansvaret for å utvikle eldreomsorgen. Statssykehjemmet blir trolig et B-sykehus som ligger i et regionsenter langt fra der hvor folk bor, og langt fra de pårørende. Er dette verdig?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-06:
Harald T. Nesvik og Fremskrittspartiet tar her til orde for et annet finansieringssystem innenfor eldreomsorgen som de så langt ikke har fått prøvd ut. Men på et annet område har man jo fått prøvd ut modeller for Fremskrittspartiets finansiering, og det gjelder sykehussektoren. Riksrevisjonen har nylig kommet med en rapport om den innsatsbaserte finansieringen av sykehusene, der man har gjort erfaring med at man jakter på lønnsomme pasienter. Det har vært gjort sammenlikninger ved 28 forskjellige ortopediske avdelinger. Og Riksrevisjonens konklusjon er klar: De lønnsomme pasientene prioriteres i helsekøen, og f.eks. reoperasjon av hofte blir ikke prioritert som en konsekvens av det. Fremskrittspartiet vil ha mer av denne politikken og har argumentert flere ganger for 100 pst. innsatsbasert finansiering. Nå advarer statsråden i forhold til denne utviklingen og vil se på om rammene bør utvides på bekostning av den innsatsbaserte finansieringen. Ser Fremskrittspartiet at deres politikk på dette området er i ferd med å svikte, og at forskjellene i tilbud til pasienter er i ferd med å bli større, og at det derfor bør reverseres?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Eg vil gjera framlegg om Sigvald Oppebøen Hansen og Oddbjørg Ausdal Starrfelt.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-11-27:
Det høres ut som en historie fra steinalderen, men da Arbeiderpartiet innførte kjønnskvotering – det er faktisk ikke lenger siden – ble vi kalt for rødstrømper og det som verre var. Fortsatt er det faktisk slik at det er enkelte partier som setter kjønnskvotering opp mot dyktighet. Men vi som har levd en stund, har faktisk oppdaget at det er forferdelig mange dyktige kvinner. De må vi ha gleden av å få med i næringslivet og i styrer, råd og utvalg. Arbeiderpartiet er veldig glad for at vi nå har denne saken til behandling. Vi mener det er viktig at problematikken rundt det at det er for få kvinner i styrer i selskaper, blir tatt på alvor. Arbeiderpartiet ønsker at det skal innføres lovregler om kjønnsrepresentasjon på minst 40 pst. av hvert kjønn for allmennaksjeselskaper og offentlige selskaper. Vi ønsker at det skal tre i kraft allerede fra 1. januar 2004. Dette mener vi fordi det bare er ca. 7–8 pst. kvinner i styrene i privateide allmennaksjeselskap. Vi mener, i motsetning til regjeringspartiene, at det ikke lar seg gjøre å nå målsettingen på 40 pst. representasjon av hvert kjønn i styrene frivillig innen 1. juli 2005, noe som kommer til å bety at reglene må innføres fra september 2005. Forslaget fra Regjeringen bidrar i realiteten til å forsinke innføringen av disse reglene med to år. Denne uthalingen er vi i Arbeiderpartiet uenig i. Vi har dessverre liten tro på at dette kommer til å ordne seg av seg selv. Derfor velger vi å være realistiske, og derfor går vi inn for at kvoteringen skal gjelde fra nyttår, med en overgangsperiode på to år. Jeg vil understreke at både kvinner og menn i like stor grad kan fylle styrevervene, og at kvinnenes utdanning og kompetanse ikke står tilbake for mennenes. I høringene vi har hatt i forkant av behandlingen i Stortinget, er det heller ikke kommet fram opplysninger som går på at det vil bli vanskelig å finne egnede kvinner til styrevervene. Dette er en viktig sak, som jeg personlig og Arbeiderpartiet håper blir vedtatt i kveld. Jeg tar hermed opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-27:
Statsråden og jeg deltok sammen i en debatt på radioen for ca. halvannet år siden. Da lovte han egentlig at det skulle være 40 pst. kvinner på plass allerede nå. Jeg er enig i at holdningsskapende arbeid er viktig. Men hva er det som får statsråden til å tro at målsettingen om 40 pst. representasjon av begge kjønn skal oppnås i 2005, når vi ikke har oppnådd noe i løpet av halvannet år etter at vi hadde den debatten? Hvilken kompetanse sitter statsråden på som ingen andre i dette rommet har?