Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
La meg begynne med å ta opp forslaget fra opposisjonen. I denne saken kunne en brukt mye tid på å illustrere en del paradoks i energipolitikken, men la meg først begynne med å vise hva slags paradoks det er at Stortinget i det hele tatt gidder å møte i en situasjon som dette. Her fremmer altså opposisjonen forslag der vi ber om å få en energimelding – periodevis – om det er hvert år, annethvert år, tredjehvert år, ja det er vi helt åpne for å diskutere. Med så mange internasjonale forpliktelser Norge nå får gjennom EUs fornybardirektiv og grønne sertifikat, er det helt naturlig at vi med jevne mellomrom diskuterer om energipolitikken er i tråd med de målene og forpliktelsene vi har, for å se om Stortinget må korrigere lite grann, eller om alt går greit. Men da Stortinget skulle behandle det i komiteen, sa de rød-grønne representantene at nei, et slikt forslag vil vi ikke ha. Da komiteen avga innstilling den 2. desember, var reaksjonen fra de rød-grønne altså ikke at en skulle vedlegge forslaget protokollen. Reaksjonen var at nei, det «bifalles ikke» – altså, forslaget avvises, man vil ikke ha noe sånt, man vil ikke diskutere det. Det er det det betyr når man i en innstilling sier at forslaget «bifalles ikke». Så på mandag – altså etter at komiteen har avvist forslaget vi nå står og diskuterer, kommer det et innfall fra en energiminister i dette kongeriket om at jo, en energimelding, det skal vi ha! Da er det plutselig greit for de rød-grønne representantene i denne salen. Da skal dette forslaget plutselig vedlegges protokollen, for nå har regjeringen selv varslet at den vil ha det. Hvor er den selvstendige tanken hos de rød-grønne politikerne når de går fra å avvise et forslag til plutselig å juble for det, fordi deres egen regjering gjør det? Det viser bare at dette storting har ingen betydning for regjeringens politikk. Regjeringen gjør det den vil, når den vil, og de rød-grønne partiene på Stortinget gjør det de får beskjed om fra regjeringen sin. Det synes jeg er å vise forakt for denne sal. Jeg synes det er ganske pinlig å høre saksordføreren i denne salen stå og snakke om saken som han her har gjort. Som jeg nevnte: Det er mange ting som kommer til å forplikte Norge energipolitisk framover. De grønne sertifikatene og EUs fornybardirektiv er to ting som forplikter oss internasjonalt. I tillegg har det vært en rekke løfter fra denne regjeringen om hva de skulle gjøre, som også burde forplikte oss, og derfor burde vært med i en energimelding uavhengig av internasjonale forpliktelser. En energimelding sikrer at de langsiktige målsettingene og virkemidlene henger noenlunde sammen. Det kan godt hende at vi tar feil i våre antakelser, men vi har i hvert fall forsøkt å kvantifisere dem. Man sier at dette blir gjort i statsbudsjettet. Hvis det er holdningen fra denne regjeringen, hvorfor i alle dager legger en fram en stortingsmelding om noe som helst? Statsbudsjettet omfatter jo stort sett alt som skjer i kongeriket! Likevel har denne regjeringen funnet det nødvendig å ha en museumsmelding. Ingenting galt om norske museum, men: Hvorfor er det viktig å ha en stortingsmelding om norske museum, men ikke om norsk energipolitikk? Er det sånn at norske museum ikke omtales i statsbudsjettet av denne regjeringen? Jo, selvsagt gjør de det, men det er rett og slett lettere for denne regjeringen å enes om hva slags museumspolitikk den skal ha, enn å enes om hva slags energipolitikk den skal ha. Når saksordføreren står og lister opp alt det denne regjeringen har gjort og skal gjøre, ja så må jeg bare minne om at de grønne sertifikatene har det vært enstemmighet om i Stortinget. Det har vært litt uenighet om de skulle være teknologinøytrale eller ikke. Den uenigheten har vært mest prekær i regjeringen og er årsaken til at denne ordningen ikke kom på plass i 2006, men man måtte vente til 2012, slik at regjeringen i mellomtiden kunne snu vekk fra Soria Moria I, og inngå teknologinøytrale sertifikater – det tillot ikke Soria Moria I. Jeg må minne om at de kraftlinjene som man snakker om – den som nå har blitt bygd fra Sverige – ble påbegynt under Bondevik-regjeringen. Den kraftlinjen som skulle redde Midt-Norge-situasjonen, da vi diskuterte problematikken i 2005, skulle komme på plass i 2010 – i de første debattene. Nå skryter regjeringen av at den skal komme på plass i 2015. Det er ingen offensiv politikk, det pleier å kalles en utsettelse – på samme måte som grønne sertifikat. Jeg vil minne om at alle de fire gasskraftprosjektene som har vært framme under den rød-grønne regjeringen i Midt-Norge, har blitt skrinlagt eller står uten å bli realisert. Havvind ble dratt fram her. Da vi diskuterte havvindloven i mars i vår, spurte vi energiministeren om hvor mange havvindmøller han trodde det ville bli bygd i Norge de neste ti årene. Svaret var null. Det å dra fram det som et tegn på offensiv satsing, får stå for de rød-grønnes egen regning.