Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2018-12-05:
Det er ikke regjeringen Solberg som har uttalt at de vil drøfte abortloven med Kristelig Folkeparti, så utgangspunktet for denne interpellasjonsdebatten er helt feil. Dagens regjering vil overhodet ikke endre abortloven, og dagens regjering har ikke gitt signaler til Kristelig Folkeparti om at denne loven kan endres. Vi vet alle at Kristelig Folkeparti er imot kvinners rett til selvbestemt abort. I forbindelse med Kristelig Folkepartis retningsvalg stilte partiets nestleder spørsmål til Arbeiderpartiet og Høyre om de ville imøtekomme et krav om å innskrenke kvinners rettigheter til abort. Partiet Høyre sa seg villig til å drøfte innskrenkninger i dagens abortlov, men både Fremskrittspartiet og Venstre var knalltydelige på at det var uaktuelt – lenge før Kristelig Folkepartis skjebnelandsmøte. Fremskrittspartiets representanter er fristilt i denne typen spørsmål og kan stemme etter egen overbevisning og samvittighet, og for meg er det helt uaktuelt å stemme for innskrenkninger i abortloven. En eventuell sak til Stortinget om innskrenkninger av dagens lov vil trolig ikke få flertall. Abortloven har stått fast i over 40 år og har en god balanse mellom hensynet til mor og hensynet til det ufødte liv. Et overveldende flertall i befolkningen ønsker å beholde dagens lov eller å utvide rammene for kvinners selvbestemmelse. Mye av debatten om dagens abortlov har handlet om den såkalte Downs-paragrafen, § 2 c, som sier at svangerskapsavbrudd kan skje etter uke tolv dersom det er stor fare for at barnet kan få alvorlig sykdom. Siden 1970 har andelen barn født med Downs syndrom økt med 30 pst., så det kallenavnet er en avsporing. Et annet argument Kristelig Folkeparti har brukt, er en påstand om at kvinner får gjennomført abort dersom barnet har påvist hareskår, leppespalte og klumpfot. Det har aldri skjedd, og partiet har måttet beklage den påstanden. Hovedandelen av svangerskapsavbruddene etter § 2 c handler om alvorlige sykdommer, hjertefeil, ryggmargsbrokk, nevralrørsdefekt og andre alvorlige misdannelser. I dag har kvinner rett til å få gjennomført senabort når fosteret har fått påvist alvorlige sykdommer som vil føre til smertefulle tilstander, tidlig død eller at fosteret blir helt eller delvis hjelpetrengende gjennom hele sitt liv. Lovendringer som Kristelig Folkeparti og Høyre har løftet inn, pakkes inn i et argument om at kvinner som er i en vanskelig situasjon, fortsatt skal ha mulighet til abort. Konsekvensen av en slik praksis kan bli et økt press for at kvinner i en helt vanlig livssituasjon presses til å bære fram barn med alvorlige sykdommer. For meg er det uakseptabelt. Den siste tiden har flere kvinner valgt å dele sine historier om å beholde et alvorlig sykt barn, eller om valget om å avslutte svangerskapet – mødre som har fått den tunge beskjeden om at barnet i magen bar på en alvorlig hjertefeil, og i beste fall ville leve et kort liv med mye smerte. Kvinner forteller om et ansvar for det ufødte barnet og beslutningen om å avslutte svangerskapet som ble tatt med kjærlighet for et barn som ikke ville hatt et godt liv. Det er tungt å lese, og det er viktig. Er det virkelig noen politikere som ønsker å overprøve disse kvinnenes beslutninger? Å få barn er en stor og forpliktende beslutning. Det er ingen som kan bagatellisere vurderingene som ligger bak en beslutning om å avbryte svangerskapet. Jeg mener familiene, som selv må ta konsekvensen av de valgene som blir tatt, også er best i stand til å vurdere hvordan de skal håndtere vanskelige situasjoner de blir satt i. Men abortdebatten har vært viktig å løfte opp. Kvinner og menn over hele landet har blitt mer bevisst på hva de selv mener om en lov som har stått uendret i lang tid. Hva synes vi egentlig om at en nemnd skal avgjøre kvinners muligheter for abort mellom uke 12 og uke 18? Burde vi tillatt moderne teknologi som kan avdekke utviklingsavvik og alvorlige sykdommer hos fosteret tidlig i svangerskapet? Og hvis § 2 c oppfattes diskriminerende, kunne dette vært løst ved å utvide grensene for selvbestemt abort? Jeg tror at denne debatten kan resultere i en helt annen retning enn det Kristelig Folkeparti hadde sett for seg. En innskrenkning av kvinners rettigheter i abortloven er helt uaktuelt for meg å støtte her i Stortinget, men jeg er tilbøyelig til å drøfte utvidelser av dagens abortlov. Hvis vi utvider grensene for selvbestemt abort til uke 18, ville vi kunne fjerne nemndene i de aller fleste tilfeller, og vi ville også kunne fjerne det Kristelig Folkeparti og Høyre definerer som diskriminerende elementer i loven uten å begrense kvinners og familiers rettigheter til å ta egne beslutninger. Jeg synes Kristelig Folkeparti skal merke seg dette og stille seg spørsmålet om det er en løsning de ønsker seg, for det kan fort blir resultatet hvis abortloven legges fram for Stortinget. Jeg mener det vil være klokt å sikre formuleringer i abortloven som står seg over tid. Loven er ikke egnet for politisk spill. Til det er saken altfor alvorlig og viktig. Derfor står jeg fast på dagens abortlov, som jeg oppfatter har en bred tilslutning både i Stortinget og blant befolkningen. Mitt standpunkt i denne saken kan ikke forhandles bort.