Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-02-26:
Odelstinget inviteres i dag til å vedta en ny konkurranselov som er svært vidtgående i forhold til tidligere konkurranselovbestemmelser. Den er vidtgående på to områder, både i det materielle innholdet i loven og i forhold til de fullmakter og den myndighet som den faktisk gir til Konkurransetilsynet i tiden framover. Fra Senterpartiets side ser vi det som et problem at flere av de forslag som Regjeringen har fremmet overfor Stortinget, verken har blitt behandlet i Konkurranselovutvalget eller vært ute på en tilstrekkelig høring hos de berørte partene. Derfor er vårt hovedforslag i forhold til loven at behandlingen av loven utsettes til den har vært tilstrekkelig utredet i alle sammenhenger. Det er klart at det i spørsmålet om konkurranse og forholdet til samfunnsmessige hensyn er en viktig balansegang. Jeg tror ikke at noen av oss er tjent med å bagatellisere det spørsmålet, eller å overdrive det. Men det er en viktig balansegang, og det synes jeg det er viktig å erkjenne. I den sammenhengen er kanskje det viktigste en kan erkjenne, at konkurranse ikke er noe mål i seg selv, men at det er et virkemiddel til å oppnå andre viktige formål. Derfor er det også viktig i formålsparagrafen til en lov som konkurranseloven å få fram at man her må foreta den nødvendige balansegang og den nødvendige avgrensning i forhold til viktige samfunnsmessige hensyn. Det er ikke ivaretatt fra Regjeringens side, og det er derfor foreslått bl.a. fra Senterpartiets side at det må tas inn i lovens formål dersom loven skal virke på en best mulig måte knyttet til den balansegang som må foretas mellom den rene konkurranse, viktige samfunnsmessige hensyn og viktige politiske måloppnåelser. Senterpartiet er videre kritisk til at Konkurransetilsynet gis så vide fullmakter både gjennom formålsparagrafen, gjennom rekkevidden av de ulike bestemmelsene, gjennom strukturelle tiltak og muligheten til å pålegge strukturelle tiltak, og også gjennom de nye klage- og ankebestemmelsene. Vi mener at en derved langt på veg gir Konkurransetilsynet en rolle som egentlig burde tilligge et politisk organ. Men det er slett ikke Konkurransetilsynets oppgave å vurdere de bredere hensyn knyttet til samfunnsmessige eller politiske målsettinger. Deres oppgave er kun å vurdere de konkurransemessige forholdene. Det betyr at når en velger å avskjære de politiske myndighetenes muligheter til å vurdere de brede samfunnsmessige forholdene, og da legger de konkurransemessige vurderingene ensidig til tilsyn, har en også fratatt seg sjøl muligheten til å kunne gå igjennom andre viktige problemstillinger enn de rent konkurransemessige. Det er rett og slett en myndighetsoverføring fra politiske myndigheter til et tilsynsorgan, men uten at tilsynsorganet egentlig har noen rett og plikt til å vurdere noe annet enn den smale konkurransen. Det har vært en stor diskusjon knyttet til spørsmålet om unntaksbestemmelser i forhold til konkurransereglene, og det er da særlig spørsmål om den unntaksbestemmelsen som har gjeldt bl.a. i forhold til landbruks- og fiskeripolitikken. De unntakene er sjølsagt begrunnet i at her har vi klare politiske mål som fastsettes gjennom Stortingets og Regjeringens virksomhet i forhold til disse områdene, og den måloppnåelsen og de politiske målene vil ikke bestandig la seg forene i forbindelse med den rene konkurransen. Senterpartiet ser at Kristelig Folkeparti her har forsøkt å rette opp en del av de forhold som var foreslått fra Regjeringens side. Det må kanskje sies at Kristelig Folkeparti i en del saker nå mer og mer synes å fungere som en slags lobbyist innad i Regjeringen og prøver å rette opp skadevirkningene av det enkelte Høyre-statsråder har foreslått – iallfall synes det slik. For det er klart at det enkleste, også på dette området, ville sjølsagt være å ha en lovbasert unntakshjemmel som kunne ha fungert, og som hadde gitt en klar forståelse for alle involverte parter av hvordan en skal forholde seg. Men jeg synes det er viktig, når skaden først har skjedd, at Kristelig Folkeparti har gjort det de kan for å prøve å rette opp dette spørsmålet. Og det blir en utfordring til Kristelig Folkeparti i tiden framover hvordan forskriftene blir utformet, slik at de på best mulig måte sikrer de politiske målene vi har lagt innenfor landbruks- og fiskeripolitikken. Derfor har jeg også forståelse for at en her skal nedfelle forskriftene ved Kongen i statsråd og ikke i de enkelte departementer. Det ville ha vært risikabelt når en ser på det overhodet som sitter i enkelte av de angjeldende departementer. Der synes jeg Kristelig Folkeparti har gjort en god jobb. Men det er en utfordring framover hvorledes de forskriftene faktisk vil bli utformet. Senterpartiet kommer til å følge nøye med i hvordan Regjeringen velger å videreføre de konkrete regelverksutformingene på dette området. Senterpartiet støtter for øvrig forslagene nr. 8 og 9, fra SV, og vi støtter også forslag nr. 11, fra SV, som er omdelt i salen, dersom det innebærer at forslaget er et alternativ til andre ledd i den paragrafen.