Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-02-11:
Det er allerede blitt påpekt her at jeg kan telle stemmer. Selv om ikke brøken alltid er like patent, så er det å telle stemmer ganske enkelt. Derfor er det også veldig lett å gjenta det jeg sa i en av de aller første ukene, og det er at det forslaget som står i Høyres og Fremskrittspartiets programmer om å ha karakterer i barneskolen, er lagt i en skuff, og det kommer ikke til å bli fremmet. Punktum. Dette er da heller ingen karakterdebatt som sådan. Det kunne vært fristende å ha en debatt om karakterer. Man kunne jo spurt seg om det er mer eller mindre instrumentelt å ha det når man starter fra ungdomsskolen, eller ikke, og hva som er den store forskjellen. Men det er altså ikke det dette er. Dette er en diskusjon om forsøksordningen vi har i norsk skole, en ordning som har vært der lenge, som har hatt bred politisk støtte, og om hvordan den skal innrettes. Jeg har bare lyst til å gjøre oppmerksom på at det, meg bekjent, ikke har kommet inn noen søknader om forsøk med karakterer – eller om ikke å ha karakterer – i skolen. Det er utgangspunktet mitt, iallfall da vi sjekket dette for noen uker siden. Jeg har også lyst til å gjøre oppmerksom på at dette er ikke en sentralisert ordning. Forsøksordningen fungerer ikke slik at Stortinget, eller departementet, eller direktoratet, bestemmer seg for at man skal ha et forsøk og så implementerer det. Dette er en ordning som er laget nettopp for å sikre at kommuner kan søke om forsøk. Og definisjonen på et forsøk er jo at det er noe som ikke er mulig å gjøre innenfor gjeldende regelverk. Det tøyer altså reglene på en eller annen måte. Det kan være mange forskjellige typer forsøk man kan ønske. Da Kristin Clemet var kunnskapsminister, ble det avholdt store forsøk med mappevurdering, og det var ikke fordi det sto i Høyres program, eller i regjeringserklæringen, at man var for mappevurdering. Nei, det var fordi forsøksordningen var viktig, og man ville også tillate forsøk som man i utgangspunktet var imot. Det kan hende at f.eks. bokmålskommuner har lyst til å søke om forsøk på å bruke nynorsk tidligere i opplæringen. Dette er ikke noe regjeringen kommer til å foreslå at man skal gjøre absolutt alle steder, men det er en god anledning til å søke om forsøk, dersom noen vil. Så kan man bare tenke seg alle de mulighetene denne ordningen kan brukes til. Så har jeg to utgangspunkt: For det første er det heller ikke slik at disse forsøkene kommer bare fordi en ordfører vil det. Det er regler for hvordan man skal søke og hvilken prosess man må ha for å kunne søke om et forsøk. Det betyr f.eks. at elever – eller i hvert fall lærere og skole – skal konsulteres. Foreldrene skal konsulteres og informeres. Man har også en plikt til å forhøre seg med andre aktører i kommunen; det holder ikke bare å fatte et vedtak. Det andre utgangspunktet er at jeg ikke har lyst til å drive saksbehandling på forsøk gjennom mediene. Det betyr for det første at det ikke er noen garanti for at de som søker, får ja. Det forutsetter, som Venstres representant veldig riktig sa, at det er et reelt forsøk – det mener jeg er viktig – at det er et forsøk som er tidsavgrenset, at man har god forskning, og at resultatene eventuelt kan brukes til noe. Men det betyr også at man ikke kveler forsøksordningen før forsøkene har vokst frem. Det er etter min mening det store problemet med dette forslaget, for dette vil jo innebære at man beholder en forsøksordning, men man politiserer den; man åpner for at hver enkelt regjering, eller hvert enkelt stortingsflertall, gjennom lovverk skal kunne velge bort forsøk som man ikke liker. Det betyr at hvis det nå hadde kommet noen som kanskje ville forsøke en gradvis innfasing av karakterer på de trinnene der man har karakterer i dag, så skulle da en blå regjering si nei og forsøke å gjøre det til lov at den type forsøk ikke var tillatt, mens et rødt eller rød-grønt stortingsflertall da ville forsøkt å si nei til alle de tingene de var imot. Da ødelegger man nettopp det som er fundamentet for forsøksordningen, nemlig at det er en sikkerhetsventil for lokale forsøk som ikke er initiert sentralt. Så er det selvfølgelig slik at forsøkene må gi mer informasjon, og det må også være en tanke om at dette på en eller annen måte skal være til gode for elevene, men der er det jo slik at gode mennesker kan være uenige. Det er en formulering fra mindretallet om at man bare skal ha forsøk der det foreligger et bredt og entydig forskningsgrunnlag som peker i én retning. I de tilfellene vil jeg anbefale at hvis det er så åpenbart at noe er riktig, så burde man gjennomføre det og ikke ha lokalt initierte forsøk.