Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-18:
Det er ingen tvil om at vern kan være konfliktfylt, og at det som regel er motsetninger mellom lokale og regionale eller nasjonale interesser som skaper konfliktene. Alle som er opptatt av vern som et virkemiddel for å sikre biologisk mangfold, har en interesse av at verneprosessene skjer i dialog med lokalsamfunnene som berøres, og at man kan finne løsninger som gjør at det er mulig å kombinere vern med lokal næringsutvikling. Arbeidet med frivillig skogvern er et godt eksempel på en måte å jobbe på som sikrer et direkte samarbeid mellom vernemyndighetene og lokale interesser. Alle ønsker at frivillig vern skal benyttes så langt det lar seg gjøre, samtidig er det ikke tvil om at sikring av utrydningstruede arter og andre viktige miljøverdier gjør at myndighetsstyrte verneprosesser må kunne benyttes. Norge har et mål om å stanse tapet av biologisk mangfold innen 2010. Nå går vi snart inn i 2008, og jeg tror alle ser at det er et krevende mål. Det er et mål som krever mer vern. Forslagsstillerne skriver om en tillitskrise mellom lokalsamfunn og sentrale myndigheter. Jeg mener at det er positivt at interessekonflikter og ulike syn på vernet kommer til uttrykk gjennom verneprosessene. Det er et tegn på at prosessene fungerer. Men det er klart at det vil alltid være potensial for å gjøre ting bedre, f.eks. når det gjelder sektorsamordning. Så er det åpenbart at noen kommuner og noen deler av landet yter en større innsats enn andre for at målet om biologisk mangfold skal nås. Det er klart at disse kommunene må gis gode muligheter for ny næringsutvikling. Stortinget skal om kort tid i gang med å revidere plan- og bygningsloven. Vi skal ha en ny naturmangfoldlov som skal erstatte den naturvernloven som vi har i dag. Jeg er opptatt av at man har muligheter for bærekraftig aktivitet og ny næringsutvikling med i bevisstheten når man gjør en slik type lovarbeid. Miljøvernministeren skriver også i sitt brev av 23. november til Stortinget at Regjeringen i sammenheng med lovarbeidet skal vurdere virkemidler som i større grad kompenserer kommuner som bidrar aktivt til å nå viktige nasjonale målsettinger. Det mener jeg er fornuftig. En forutsetning for at vern skal kunne bidra til lokal verdiskaping, er naturligvis at de forvaltes på en ordentlig måte. I Soria Moria-erklæringen sier vi at vi vil legge fram en handlingsplan for bærekraftig bruk og skjøtsel av nasjonalparker og andre verneområder. I arbeidet med en slik plan har det bl.a. kommet innspill om et eget verdiskapingsprogram for verneområdene. Det er et innspill som Regjeringen har sagt at de jobber videre med. Det er bra. Forslagsstillerne mener at det bør lages nasjonale retningslinjer for alle etater med vernemyndighet, som da skal ta hensyn til at noen kommuner har et stort båndleggingsbehov. Det er grunn til å minne om at formålet med vern er å sikre viktige miljøverdier, sikre naturmangfoldet. Miljøverdier og naturmangfold er ulikt fordelt, og derfor må andelen vern også være ulikt fordelt hvis vernet skal ha noen hensikt. Om det er slik at noen kommuner tar en så stor belastning at det går ut over lokal næringsutvikling og lokale arbeidsplasser, må det kompenseres, men det må kompenseres med andre virkemidler. Regjeringen jobber med slike virkemidler på bred front – jeg har nevnt plan- og bygningsloven, reiselivsstrategien blir viktig, og jeg har nevnt naturmangfoldloven. På denne bakgrunn finner flertallet at forslaget ikke kan bifalles.