trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Det herskar ingen tvil om at læreboka er eit viktig verkemiddel i arbeidet med å utvikle ei opplæring med kvalitet. Slik sett skal læreboka sjølvsagt vere eit sentralt hjelpemiddel i undervisninga. Når det gjeld Reform 94, var intensjonen bak innhaldsreforma at ein skulle kome bort frå den lærebokstyrte undervisninga. Likevel opplever me at læreboka framleis er det viktigaste grunnlaget for mange lærarar når dei skal utarbeide sine opplæringsopplegg. Slike opplegg stimulerer ikkje akkurat til kreativitet, verken fagleg eller pedagogisk. Derfor er det eit viktig spørsmål interpellanten tar opp. Det er nå eingong slik at dei lokale forholda varierer frå landsdel til landsdel. Derfor må det nødvendigvis òg bli slik at dersom det er meininga at delar av opplæringa skal tilpassast lokale forhold, vil dette òg krevje bruk av andre bøker og læremiddel. Her kan det vere snakk om å bruke leksikon, aviser, skjønnlitteratur, bygdebøker, Internett, CD-rom, video osv. Når det gjeld bruk av Internett, gjorde ALLFORSK ved NTNU i Trondheim ei interessant undersøking på oppdrag frå Nasjonalt læremiddelsenter. I denne undersøkinga kom det fram at mange lærarar framleis er negative eller usikre når det gjeld å bruke Internett i skuletimane. Berre 10 pst. av lærarane har til nå lukkast med å integrere ny datateknologi i opplæringa. Undersøkinga viser at lærarane ligg bak elevane, både i forhold til tilgang til PC og Internett og i forhold til interesse og evne til å bruke det nye mediet. Over halvparten av elevane i niande klasse bruker nå Internett i skulearbeidet, og om lag 80 pst. av desse meiner at dette er til god hjelp. Men for ordens skuld: Læreboka held stand i grunnskulen. Nesten alle elevar brukar bøker når dei gjer lekser. Denne undersøkinga er gjennomført blant 1 800 lærarar og 3 000 elevar i heile Noreg, slik at den er særs omfattande og skulle gje eit godt bilete av situasjonen. Skulen si framste oppgåve blir å ta vare på vitelyst, undring, skapande verksemd og ettertanke. Me skal lære våre barn å takle det å lære på så mange ulike arenaer. Læring i skulen er ei førebuing til deltaking i arbeids- og samfunnsliv. Endringane og den nye teknologien elevane møter allereie før dei møter skuleporten, set større krav til kunnskapar i breidd og djupleik, større krav til kvalitet i læringsarbeid, lagarbeid og sjølvstende. Som framtidige arbeidstakarar vil alle møte IT-revolusjonen, og i ein arbeidssituasjon vil dei måtte ha høg grad av sjølvstende og samarbeidsevne.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-05-18:
Interpellanten har en viktig fokusering i skoledebatten her, ved nettopp å spørre om hva som brukes av læremidler, og hvordan de brukes. Lærebøker har en sentral rolle, kanskje for sentral mange ganger. Lærebøker i seg selv er ikke obligatoriske, men kun et hjelpemiddel, og skoler tar ikke slavisk i bruk bøker uten undersøkelser av de ulike typer det tross alt er å velge i. Det er kun læreplanene som er fastsatt av departementet. Formen og inndeling av stoff i hefter eller bøker er opp til forfatterne, og gjennom salg av bøkene vil det vise seg om bøkene holder mål for undervisningen. En må ikke glemme den store variasjonen blant elevene når det gjelder evner og motivasjon, og derfor ønsket Bondevik-regjeringen å oppheve godkjenningsordningen for lærebøker og få et mindre stivt system. Nettopp da skyves fokuseringen fra at det er læreboka som er pensum, til at det er læreplanen som er det. Stoff kan hentes fra ulike kilder også i dag, men ikke alle lærere er like trygge på å velge bort stoff fra læreboken. I 1998 tok departementet initiativ til forskning på pedagogiske tekster, som også ble nevnt av statsråden. Høgskolen i Vestfold fikk knutepunktfunksjonen nettopp for dette. Som tidligere lærebokgransker vil jeg gjerne si litt om dette. Arbeidet er i gang, og prosjektmidler for år 2000 er nå fordelt. Forskere møtes akkurat i dag til oppfølging på dette. Noen av prosjektene skal vurdere læremidler i norsk, matematikk og pedagogikk for 6-åringer, andre vurderer lærebøker for KRL-faget. Ett prosjekt tar opp hvordan det ideologiske innhold i naturfag oppfattes av forfattere og elever, og ellers blir det vurdering av lærebøker og andre læremidler innenfor kunst- og kulturhistoriefaget og av norsklærernes valg av lærebøker. Det er et bredt spekter av prosjekt der Forfatterforeningen og Forleggerforeningen samarbeider med Nasjonalt læremiddelsenter og Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet. Høgskolen i Vestfold har det overordnede ansvar og den daglige ledelsen. Mandatet som ble gitt, er at prosjektet skal bidra til økt kunnskap om og økt bevissthet omkring valg, vurdering, bruk og kvalitetsutvikling av lærebøker og andre læremidler i grunnskolen og videregående opplæring. Når dette er et treårig forskningsprosjekt som er finansiert av Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet med 1 mill. kr pr. år, regner jeg med at både statsråd og interpellant følger disse prosjektene nøye. Når nye medier som data og Internett gir nye vilkår for læreboken, og når godkjenningsordningen for lærebøkene faller bort, er vi i en annen situasjon enn før i forhold til valg av lærestoff og valg av pedagogisk metode. Da er jeg også trygg på at vi får en sterkere elevmedvirkning.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Forslagsstillerne vil ha vedtak om avgiftsnivå på bensin som våre naboland har, og gjerne også binding til gjennomsnittsavgifter i Europa kombinert med fleksibelt avgiftsnivå gjennom året til utjevning av svingninger i markedspris på bensin. Flertallet, Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, avviser dette. Høyre går også imot på sine premisser. Norske skatter og avgifter tar utgangspunkt i det fellesforbruk Stortinget gir prioritet. Automatikk i forhold til hva andre land har på en særskilt avgift, eller automatikk i kompensasjon for høye markedspriser med reduserte avgiftsinntekter er uakseptabelt for flertallet. At vi også ville få et mer kostnadskrevende og byråkratisk system, underbygger også dette. Med disse korte merknader: Flertallet går imot det forslag som her er fremmet.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Forslagsstillerne vil ha en differensiering av årsavgiften på motorkjøretøy ut fra hvor lenge kjøretøyet årlig er registrert. Flertallet avviser dette. Jeg vil anta at mindretallet, som består av Fremskrittspartiet, Høyre og representanten Bastesen, selv kommenterer sitt standpunkt i senere innlegg. Bare noen synspunkter fra meg i tilknytning til innstillingen. Det systemet vi har, omfatter ca. 2 millioner kjøretøy. Systemet er ifølge departementet godt fungerende og har lave administrative kostnader. Det systemet vi har nå, har virket siden 1978, hvor vi da inntil det tidspunkt hadde et mer kostnadskrevende system, lik det forslagsstillerne vil tilbake til. Jeg viser også til at den nåværende ordningen ble myket noe opp i forbindelse med budsjettet for 1999 ved at det nå er anledning til å søke om refusjon av halve avgiften for kjøretøy som leveres til vraking mellom 15. mars og 1. juli. Jeg får også vise til at det naturligvis er differensieringer knyttet til eksempelvis om et kjøretøy registreres i annet halvår, da er det halv avgift. Årsavgiften er altså i sin nåværende form en ren fiskal avgift, dvs. den skal gi penger i statskassa til deler av de bevilgninger Stortinget vedtar. Unødvendig bruk av disse inntekter i byråkratiet går altså flertallet imot. Forslaget avvises. Med dette har vi gjort unna tre forslag knyttet til justeringer i avgifter, justeringer som kunne redusere statens proveny. – Det greier seg for meg en fin sommerkveld.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Jeg skjønner godt at representanten fra Arbeiderpartiet gjerne vil snakke om svovel og 25-øringen, men det er egentlig ikke det dette forslaget handler om i det hele tatt. Det handler om et problem som er vesentlig større enn de detaljene. Det er slik at Norge har en del naturgitte ulemper i forhold til de fleste andre europeiske land, som lange avstander både innen landet og til markedene i Europa, dårlige veier og mange fergestrekninger. Dette gir i seg selv norske bedrifter langt høyere transportkostnader enn bedrifter de konkurrerer med på kontinentet. Og når vi i tillegg har greid å innføre dieselavgifter i Norge som er helt i Europa-toppen, gir vi våre eksportnæringer et skikkelig handikap i forhold til konkurrentene og gjør det umulig for dem å konkurrere på like vilkår. Avstandsulempene for norske bedrifter vil vi ikke kunne fjerne, men det er mulig å redusere dem betydelig. Ved å redusere det norske avgiftsnivået ned til EUs minstesats vil vi kunne utjevne noe av forskjellen i kostnader, men likevel vil altså norske bedrifter ha flere ganger høyere transportkostnader enn gjennomsnittet for Europa. Det høye avgiftsnivået skaper også ulike konkurranseforhold for bedrifter som hovedsakelig produserer for hjemmemarkedet, og dette rammer næringslivet i distriktene spesielt hardt, med lengre avstander til markedene og dårligere veier, som fører til økt forbruk av diesel. Dette kan umulig være god distriktspolitikk, og det er ikke uten grunn at finanskomiteen har mottatt en ren flom av henvendelser om dieselavgiften nettopp fra distriktskommuner, fylkeskommuner og bedrifter lokalisert i distriktene. Det burde vel i hvert fall de partier som sier de er opptatt av distriktspolitikk, ta alvorlig. Når flertallet i innstillingen viser til at dieselavgiften bl.a. har til hensikt å prise eksterne kostnader knyttet til vegbruk, ulykker og miljøulemper, vil jeg bare si at det naturligvis er et politisk spørsmål, men da burde i rettferdighetens navn også den verdiskaping som transportnæringen står for, være med i regnestykket. Til slutt vil jeg ta opp forslagene nr. 2 og 3 i innstillingen. Forslag nr. 1 tar jeg ikke opp, fordi det vanskelig kan la seg gjennomføre på dette tidspunkt.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Mange opplever det nok som et paradoks at oljelandet Norge har Europas høyeste bensinpriser. Vi kan lese i dagens aviser at Statoil nå tar 10,70 kr literen for 95 oktan. Det er ingen naturlov at det skal være slik. Det er vedtak her i Stortinget som er grunnen til at for hver krone vi betaler for bensin, går 76 øre inn i statskassen, altså mer enn i noe annet land i Europa. Dette skaper naturlig nok problemer for mange mennesker. 92 pst. av alle norske familier har bil, og for familier med tre eller flere barn er andelen enda høyere, helt opp i 97 pst. Når biltettheten er så høy, viser det at de aller fleste mener at det er helt nødvendig å ha bil for å få dekket sitt daglige transportbehov. Kollektivtilbudet er ikke og vil heller aldri bli, bortsett fra kanskje i de største byene, godt nok til å dekke familienes transportbehov i forbindelse med arbeid, fritid og et sosialt liv. Denne saken dreier seg om drivstoffavgiftene, men de kan naturligvis ikke ses isolert, fordi de er bare en del av kostnadene ved å eie og bruke bil. Problemet i Norge er at vi ikke bare ligger i verdenstoppen når det gjelder drivstoffavgifter, men at vi er i verdenseliten også når det gjelder alle de andre avgiftene vi har knyttet til bil. Det er summen av alle disse avgiftene som har ført til at gjennomsnittshusholdninger med bil nå bruker like mye på bilhold som til bolig, dvs. ca. 60 000 kr i året. Flertallet mener at bensinavgiften har til hensikt å prise de eksterne kostnadene knyttet til vegbruk, ulykker og miljøulemper. Nesten 80 pst. av persontransporten i Norge foregår med personbil. Uten denne transporten ville det norske næringslivet stoppe opp. Denne eksterne «inntekten» bør naturligvis, på samme måte som dieselavgiften, tas med i regnskapet. Men selv uten denne inntekten går regnskapet sannsynligvis allerede i bilistenes favør. Når vi nå foreslår både lavere avgifter og et fleksibelt avgiftssystem, er det først og fremst av hensyn til forbrukerne. Et slikt fleksibelt system ville sikre stabile bensinpriser og lette det økonomiske presset ikke minst for barnefamiliene som bruker bilen mest. Når Finansdepartementet tidligere har argumentert for høyere drivstoffavgifter for å kompensere for reduserte inntekter på grunn av lav oljepris, burde det være logisk å redusere avgiftene nå når råoljeprisen er høy. En ekstra bonus ved en slik ordning ville også være redusert press på prisene, med andre ord lavere inflasjon. Til slutt vil jeg ta opp de mindretallsforslag som er tatt inn i innstillingen.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-05-18:
Høyre gikk som kjent imot å øke dieselavgiften i forbindelse med budsjettbehandlingen høsten 1999. Økningen ble vedtatt mot Høyres og Fremskrittspartiets stemmer. Økningen på 21 øre og den generelle avgiften sammen med innføringen av miljøavgift på 25 øre på svovelholdig diesel avstedkom en massiv motstand fra næringsliv, transportører, distriktskommuner, fylker og politiske partier. I revidert nasjonalbudsjett har Regjeringen tatt konsekvensen av de mange protestene og foreslår å senke dieselavgiften med 20 øre. Det er ikke til å komme forbi at Norge er et langstrakt land, som medfører et stort transportbehov, og det er langt til markedene i Europa. Dette medfører et stort drivstofforbruk og høye transportkostnader. Skatter og avgifter er en viktig del av de økonomiske rammevilkårene for transportnæringen, som er meget konkurranseutsatt. Norge har nest etter Storbritannia det høyeste avgiftsnivået i Europa. Den nye svovelavgiften har virket ved at det nå stort sett bare leveres lavsvovlet diesel, men dette har ført til prisøkning på diesel til forbruker uten at dette gir seg noen nevneverdige utslag på miljøet. Luftkvaliteten bedres først når såkalte partikkelfiltre blir montert på bilene. Etter Høyres oppfatning må de ordinære avgiftene reduseres når det innføres miljøavgifter. Miljøavgiftene skal være motiverende for å endre folks atferd, ikke for å skaffe staten mer penger. Et mål for vår avgiftspolitikk må være å harmonisere våre avgifter med våre naboland, som har langt lavere avgifter enn Norge. En hovedbegrunnelse for drivstoffavgiftene er at brukerne skal belastes de kostnadene de påfører samfunnet. Ifølge en rapport fra TØI dekker ikke godstransporten de samfunnsøkonomiske kostnadene. Det påpekes imidlertid at anslagene er usikre. Norge kan ikke legge seg på en slik avgiftspolitikk så lenge våre naboland ikke gjør det. Eller vil det da si at samfunnskostnadene er høyere i Norge enn de er f.eks. i Sverige? Høyre vil komme tilbake til avgiftsreduksjoner i forbindelse med budsjettet til høsten. En reduksjon av avgiftsnivået til EUs minimumsnivå vil ha konsekvenser som ikke kan ses isolert fra den samlede budsjettpolitikk. Forslag IV, som innebærer et fleksibelt avgiftssystem, er ikke i tråd med tradisjonelle avgiftsprinsipper i markedsøkonomisk tenkning. Et slik system vil innebære at avgiften økes dersom oljeprisen går ned. Høyre mener en heller bør gå inn for avgiftsreduksjoner som varer lenger enn til neste oljeprisfall, og Høyre vil derfor på denne bakgrunn ikke stemme for Fremskrittspartiets forslag.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2000-05-18:
Høyre er enig i at bensinavgiftene i Norge er for høye. Derfor foreslo vi også en reduksjon i avgiftene i budsjettet for 2000. Høyre er videre enig i at målet må være i størst mulig grad å harmonisere våre avgifter med våre naboland. Men argumentet om at de samfunnsøkonomiske kostnadene skal dekkes av avgiftene, bortfaller egentlig gjennom TØIs rapport. Selv med de usikre anslagene som er gjort, dekkes disse fullt ut. Dette indikerer i seg selv at avgiftene er for høye. Iallfall betaler alle utenom storbyene altfor høye avgifter. Jeg vil imidlertid påpeke at flertallet i denne sal som oftest fokuserer på transportens ulemper og ikke på alle de positive effektene transporten har for det enkelte mennesket, for familier, for bosettingen i distriktene, at arbeidsplassen kommer nærmere osv. Gode kommunikasjoner har klare gevinster. Dårlige kollektivtilbud kan ikke kompensere for dette. Som i sak nr. 5 har Høyre klare innvendinger mot å innføre fleksibelt avgiftssystem på drivstoff. En slik konjunkturavgift er rett og slett en dårlig idé. Dette er et system som ligger langt fra markedsøkonomisk tenkning. Høyre er av den oppfatning at et avgiftssystem som skal sikre at utsalgsprisen ikke endres som følge av endringer i oljeprisen, vil være et skritt i uønsket retning. Høyre er av den formening at avgiftene må reduseres, men avgiftsreduksjonene må vare lenger enn til neste oljeprisfall. Høyre vil ellers komme tilbake til bensinavgiftene i forbindelse med budsjettet.
Terje Johansen (Venstre), 2000-05-18:
Det forslaget går ut på, er å fjerne hindre for at pensjonsordninger kan flyttes fra et forsikringsselskap til et annet. Komiteens flertall er enig med forslagsstillerne i ønskeligheten av å fjerne konkurransehindre. Vi har derfor henstilt til departementet i nasjonalbudsjettet eller på annen egnet måte høsten 2000 å legge fram en vurdering av konkurransesituasjonen i markedet for kommunale tjenestepensjonsforsikringer og en vurdering av behovet for tiltak. Komiteens tilråding er at forslaget vedlegges protokollen.
Erna Solberg (Høyre), 2000-05-18:
Som forslagsstiller vil jeg bare kort få lov til å kommentere innstillingen og si at jeg syns det er positivt at man nå får en gjennomgang til høsten, ikke minst fordi man for øyeblikket står midt oppe i tariffoppgjøret. Man vil da eventuelt få en ny vurdering når tariffavtalen foreligger etter forhandlingene, og dersom den fremdeles inneholder de konkurransehindringene som Konkurransetilsynet har påpekt, vil man altså komme tilbake med tiltak. Jeg vil også understreke at innstillingen viser at det er et flertall bestående av alle partier unntatt Arbeiderpartiet som åpenbart mener at intensjonene i forslaget skal ivaretas, og det håper jeg også finansministeren legger seg på hjertet, hvis situasjonen skulle være slik at vi fortsatt har en tariffavtale som skaper slike konkurransehindringer.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Det var vel ikke fullt så mye fornuftig i det etter mitt skjønn. Da jeg hørte finansministeren, tenkte jeg på «Juksemaker pipelort – tar igjen og gir bort». For i høst, da statsbudsjettet ble vedtatt av Arbeiderpartiet og sentrum, satte man opp avgiften på diesel. Plutselig, i løpet av noen få måneder, har man altså kommet på bedre tanker, og så setter man den ned igjen. Er man veldig snill, kan man kanskje si at dette er et nullspill. Men man står på denne talerstol og prøver å late som om dette er første gang man har en reell reduksjon i dieselprisen i Norge, eller bensinprisen for den saks skyld, men det er jo ikke sant. Strekker man det så langt man kan, er det kanskje et nullspill, men selv det tror jeg er å strekke det litt for langt. Jeg registrerte også at finansministeren i sine resonnementer omkring økt kjøpekraft og press i økonomien osv. sa at det selvfølgelig ville føre til økt etterspørsel i et fullt marked. Hvilket marked? Hvilken del av markedet er det som er fullt? Det er en av debattene vi skal komme tilbake til senere – hvordan pengene virker i økonomien, hvilke deler av økonomien det er press i, og hvilke deler av økonomien det ikke er press i. Og det er åpenbart for lettvint av en finansminister å stå her bare å snakke om et marked som man vet er betydelig sammensatt, hvor noen deler er under press, mens andre deler ikke er det i det hele tatt og har mye ledig kapasitet. Så jeg syns det ble en lettvint argumentasjonsrekke, og jeg kunne godt tenke meg å utfordre finansministeren på hvilket marked han refererer til. Det rare er jo at når man snakker om drivstoffavgifter, så er det basert på en oljepris som ikke er fastsatt av et marked. Det er en pris som er fastsatt av et kartell av oljeproduserende land, OPEC, som fastsetter oljeprisutviklingen. Det er de oljeproduserende land som sammen styrer fastsettelsen av oljeprisen. Med andre ord er det ikke et velfungerende marked som i dag sikrer oss riktig oljepris til enhver tid. Da blir det enda mer paradoksalt at vi, som er et av disse oljeproduserende landene, riktignok ikke med i OPEC, men som nyter godt av det uansett, kun kan velge å argumentere med at diesel- eller drivstoffavgiftene generelt er en viktig inntektskilde for staten. Bilistene er en viktig inntektskilde for staten, det har vi registrert, men det må da være grenser for hvor lange sugerør man til enhver tid skal ha ned i lommene på bilistene, som er avhengig av bilen som transportmiddel for å komme seg frem. Jeg syns at argumentasjonen knyttet til reduksjoner i drivstoffavgiftene bør være noe mer nyansert enn den man hørte fremstilt fra finansministeren nå.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Det greier seg sikkert for en arbeiderpartipolitiker når det kommer en rekke forslag om å gjøre noe som er til fordel for folk og ikke nødvendigvis bare til fordel for statskassen. Vi har i og for seg registrert at alle disse forslagene er forsøkt avvist – de har blitt det også – av et avgiftskåt storting. Det å lage en differensiert årsavgift på motorkjøretøyer er faktisk å innføre et avgiftssystem som virker i henhold til hvor mye bilen eller kjøretøyet går på veien, hvor mye det brukes. Og det er i og for seg ganske rettferdig. Ta eksempelvis motorsykler, som kanskje er på veien tre-fire måneder i året, men hvor man allikevel må betale avgift for et helt år av gangen. Det er underlig i og for seg å registrere departementets svar på dette. De argumenterer først med at årsavgiften er en rent fiskal avgift, dvs. at inntektene fra avgiften ikke er øremerket til å dekke spesielle formål, men rett og slett skal inn i statskassen. Og man viser til tidligere ordninger som var svært byråkratiske og tungrodde, og at man nå har funnet et system som er særdeles enkelt å forholde seg til. Ja, for all del, vi er enig i at systemer skal være enkle å forholde seg til. Men hvis det er slik i dag at man for kjøretøy som ikke er registrert ved inngangen til året, men som registreres etter 1. juli samme år, kan betale halvårsavgift, og det klarer man i dette enkle systemet å forholde seg til, da burde man faktisk også kunne klare å forholde seg til det forslaget som Fremskrittspartiet, Høyre og representanten Bastesen nå står bak. Jeg synes det er rart at man blant flertallet i denne salen ikke er villig til å bidra til den type forenklinger. Jeg tar i hvert fall opp forslaget på vegne av mindretallet – og registrerer med et visst vemod at dette også blir nedstemt.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 2000-05-18:
Eg meiner det gjennom innstillinga frå komiteen kjem klårt fram kva stortingsfleirtalet meiner om ei form for tilleggsbudsjett, slik forslagsstillarane tek til orde for. Eg vil særleg peika på to hovudargument som må telja mykje i vurderinga av dette framlegget. Det eine er faren for ei framprioritering som i seg sjølv ikkje er grunngjeven i trong eller ynske, men ut frå ei form for «automatikk», ut frå at det ikkje gjev same presset i norsk økonomi. Det andre og kanskje vel så viktige argumentet, slik eg ser det, er at i høve til penge- og valutamarknaden vil vurderingane av finanspolitikken som vert ført til kvar tid, verta gjorde ut frå dei reelle verknadene av aktivitetsnivået. Når dette er sagt, må vi samstundes vera villige til å ha dei nyansane som kjem fram ved at vi veit at der er investeringar og utgifter som har ulik innverknad på presset i norsk økonomi. Og eg meiner at det utrekningsgrunnlaget som vert bruka ved budsjettarbeidet, har teke og skal ta omsyn til at offentlege utgifter har ulik verknad på den innanlandske økonomien, vidare at desse analysane heile tida kan forbetrast for å få fram den reelle verknaden av budsjettet. Så er det spørsmål om i kva grad finanskomiteen og vi her i Stortinget skal ha detaljkunnskap omkring verknadene for dei enkelte postane det er snakk om. Det har vi høve til å få greie på ved å stilla spørsmål til Finansdepartementet, slik at vi har dei opplysningane vi treng. Med dette viser eg til tilrådinga frå komiteen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-18:
Representanten Djupedal har på en grei måte redegjort for SVs syn når det gjelder selve Dokument nr. 8-forslaget, så jeg skal for så vidt ikke gå inn og kommentere konkrete forhold i forslaget. Grunnen til at jeg tok ordet, var at jeg hørte finansministerens redegjørelse mens jeg var på kontoret og holdt på med noe ganske annet enn denne saken. Nokså uavhengig av hva Carl I. Hagen her sa, fikk jeg også assosiasjoner da jeg hørte den redegjørelsen. Keiseren har da overhodet ingen klær på, tenkte jeg. Det kan da virkelig ikke være slik at sosialøkonomi nå skal være opphøyd ikke bare til en vitenskap, men til en religion, der eksempelvis midler til utlandet, til de mest underutviklede landene, skal fremstå som en trussel for Norge. I forhold til de rike skal altså de fattige være en trussel mot vår rikdom, og i forhold til de overskuddene vi har, og som finansministeren redegjorde for at man skal ta vare på, blir de psykisk syke en trussel for rentenivået. Det må jo være slik det skal forstås når man nå ser det i forhold til forslaget til revidert nasjonalbudsjett, der Regjeringen foreslår kutt i størrelsesorden 100 mill. kr. Uavhengig av dette forslaget må man etterlyse anstendigheten også fra finansministeren knyttet til konkrete virkemidler mot de svakeste i en befolkning, også på sykehussektoren. Det kan da umulig være slik at man innenfor sykehussektoren ikke skal bevilge midler til inventar og utstyr for at befolkningen på en anstendig måte skal få den behandlingen de har krav på. Det vi nå registrerer i intervjuer i ulike nyhetssendinger med befolkningen rundt i Norge, og også med folk som møter som vararepresentanter her på Stortinget, men som har sine ordførerverv i norske kommuner, er at dette går over deres forstand – eller jeg hadde nær sagt under deres forstand. Den redegjørelsen man får når det gjelder sosialøkonomisk vitenskap, er ikke til å forstå uansett hvor langt man måtte strekke godviljen, da vil jeg faktisk si meg enig med representanten Hagen. Når man leser mellom linjene i den redegjørelsen som finansministeren gav, er dette ingenting, en ren nudistredegjørelse – uten klær på.
Annelise Høegh (Høyre), 2000-03-01:
På vegne av Sonja Irene Sjøli, Trond Helleland, Kristin Krohn Devold og meg selv har jeg gleden av å fremsette et privat forslag om krav om vandelsattest for helsepersonell for å skjerme barn fra kontakt med helsepersonell som er siktet, tiltalt eller dømt for seksuelle overgrep mot barn.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
På vegne av Per Roar Bredvold, Ulf Erik Knudsen, Lodve Solholm, Øyvind Korsberg, Inga Kvalbukt, Ivar Kristiansen, Jan Sahl, Steinar Bastesen og meg selv vil jeg legge fram forslag om rett til reduksjon i lisensavgiften for dem som ikke kan ta inn signaler for å se NRK2.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. DnB meldte 28. februar at banken har kjøpt 10 pst. av aksjene i Kreditkassen. Banken gjør etter styrelederens eget utsagn dette for å posisjonere seg. Og dette skjer mens Statens Bankinvesteringsfond utreder ulike løsninger for å få etablert en sterk norsk finansløsning med nasjonalt eierskap. Politisk ledelse i Finansdepartementet har uttalt at oppkjøpet var overraskende, og det er videre uttalt at det anses som lite hensiktsmessig. Mitt spørsmål til statsministeren blir da: Er ikke dette uttrykk for at Regjeringen ikke har noen styring med det som foregår, og i realiteten står maktesløs?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker for svaret, men jeg må få lov til å si at det overrasket meg ganske kraftig at det slik Regjeringen ser det, ikke er noe problem at strukturen endres mens det utredes. Kredittmeldingen ble lagt fram i oktober, den ble behandlet i Stortinget i god tid før jul, og det ble påpekt ved behandlingen at det var viktig at det ikke tok unødig lang tid. Arbeiderpartiet har etter den tid også i denne sal etterspurt framdriften, nettopp fordi vi ser at ting endrer seg raskt. Da blir mitt spørsmål: Har Regjeringen nå tatt noe initiativ for å sikre at det er god framdrift, og er det satt en frist?
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Svaret på det spørsmålet er nei. Det løpet som er lagt når det gjelder den fremtidige bankstruktur, er lagt i fellesskap mellom regjeringspartiene, Regjeringen og Arbeiderpartiet. Da Stortinget behandlet kredittmeldingen, redegjorde finansministeren for hvilket beslutningsgrunnlag Regjeringen ønsket med tanke på den fremtidige bank- og forsikringsstruktur i Norge. Han redegjorde overfor Stortinget for at han ville be Bankinvesteringsfondet foreta en utredning så snart som mulig, men også bruke den tid som er nødvendig for at det skal være et forsvarlig beslutningsgrunnlag. Dette ble ikke motsagt av noen i Stortinget så langt jeg kan registrere, heller ikke av representanten Hill-Marta Solberg. Dette løpet er lagt. Det Den norske Bank har gjort i forhold til Kreditkassen, kom overraskende på mange, også på Finansdepartementet, men jeg vil gjerne uttale og forsikre om at det ikke skal legge noen føringer på det som vil være Regjeringens oppfatning av strukturen på finansmarkedet. Vi lar ikke et slikt oppkjøp til 9,98 pst. – som det vel er – av Kreditkassen styre Regjeringens oppfatning av hva som bør være den framtidige struktur. Jeg vil tro at det heller ikke vil virke styrende på Arbeiderpartiets holdning til det samme. Arbeiderpartiet har heller ikke konkludert, så langt jeg har registrert av uttalelser noe sted, i forhold til hvilken struktur partiet anser som den mest hensiktsmessige. Dette har regjeringspartiene innledet et samarbeid med Arbeiderpartiet om, og jeg regner med at Arbeiderpartiet vil stå ved det samarbeidet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg sa ikke at det ikke var noe problem at Den norske Bank har posisjonert seg, men jeg sa at det vil ikke være avgjørende, og det vil ikke legge føringer på Regjeringens standpunkt til strukturen på finansmarkedet, og det vil jeg vitterlig tro at det heller ikke vil for Arbeiderpartiet. Bankinvesteringsfondet er gjennom ulike kontakter med departementet gjort kjent med at det er viktig at dette beslutningsgrunnlaget kommer fram så snart som mulig. Men dette er en stor sak, og vi må også kreve respekt for at Bankinvesteringsfondet mener at det trengs noe tid for legge fram et skikkelig beslutningsgrunnlag. Avgjørelsen skal tas så raskt som mulig, men den må også tas på et mest mulig forsvarlig grunnlag. Det Den norske Bank har gjort nå, har ikke vært gunstig i denne situasjonen, men det er ikke avgjørende og skal ikke legge føringer på Regjeringens standpunkt. Det håper jeg heller ikke det vil gjøre på Arbeiderpartiets. Vi har samarbeidet om dette, og jeg regner med at Arbeiderpartiet vil vedstå seg det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg er enig med representanten Siv Jensen i at det er ønskelig – og det sa jeg også i mine to foregående svar – med en snarest mulig avklaring. Dette er det kontakt med Bankinvesteringsfondet om. Med hensyn til at det ikke var satt en bestemt datofrist, har finansministeren tidligere gjort rede for at man mente det kunne ha uheldige føringer på det arbeidet som skal foretas. Men vi venter at innstillingen fra Bankinvesteringsfondet nå ikke vil ligge så veldig langt inn i framtiden, slik at regjering og storting kan håndtere dette rimelig raskt i løpet av vårsesjonen. Når det gjelder spørsmålet om eventuell innsidehandel, har vi som kjent organer i vårt land for å undersøke og vurdere slike spørsmål, ikke minst Kredittilsynet. Jeg legger til grunn at de alltid gjør jobben sin i slike tilfeller. Vi kan gjerne, hvis det er betryggende, forsikre oss om at de gjør jobben sin.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Som representanten Foss vel er klar over, ble ikke Finansdepartementet på forhånd orientert om dette oppkjøpet. Det er også anerkjent politikk at selv om staten er medeier i en bank, går vi ikke inn i de daglige eller ukentlige forretningsmessige avgjørelser og gir beskjed om hypotetiske spørsmål som en ikke har blitt orientert om. Når det gjelder hvor langt Den norske Bank kan gå i innflytelse, er det som kjent en bestemmelse som gjør at Den norske Bank ikke har anledning til å kjøpe seg opp over 10 pst. i Kreditkassen. Det setter en sperre, og det vil uansett ikke være avgjørende for Regjeringens syn på den fremtidige struktur på finansmarkedet. Jeg tror også at Per Kristian Foss skal være litt forsiktig med å si at det er umulig å finne holdninger fra Regjeringens side på dette punkt. Vi gav uttrykk for en holdning i kredittmeldingen, nemlig at de to største forretningsbankene ikke bør slås sammen av konkurransehensyn.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det er nok ingen tvil om at DnB har gjort dette for å posisjonere seg. Men det betyr ikke at det blir avgjørende for det syn de politiske myndighetene vil ha hva angår strukturen på finansmarkedet. Når det gjelder spørsmålet om en sammenslåing av de to største forretningsbankene i Norge, har Regjeringen gitt uttrykk for en holdning – i strid med det noen påstår at vi ikke har gjort. Jeg anser det selvsagt ikke som heldig at dette skjer i en slik fase og uten at Finansdepartementet ble orientert. Men jeg tror representanten Djupedal vil være fullt innforstått med og klar over at jeg ikke svarer på hans siste spørsmål. Jeg står ikke her og svarer på spørsmål som har slike konsekvenser for styret eller styrets leder som Djupedal inviterer til.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg baserer meg i hvert fall på det. Finansministeren er det ikke nødvendig å etterlyse. Departementet har kontakt med Bankinvesteringsfondet om dette, uten – som jeg har sagt flere ganger før – at det er satt en bestemt tidsfrist. Og det er det gode grunner til at man ikke gjør i saker som er såpass følsomme også for markedet. Så Bankinvesteringsfondet er gjort veldig klar over at både Regjeringen og Stortinget ønsker at beslutningsgrunnlaget skal komme fram så fort som mulig, samtidig som vi ikke kan presse Bankinvesteringsfondet til ikke å kunne legge det fram på en forsvarlig måte. Slik regner jeg med at også representanten Frøiland er enig i at det bør være. Det skal vi sørge for skjer.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg registrerer at Høyre har et annet syn i dette spørsmålet, at de vil gå inn i et nytt århundre ved å satse på det forrige århundrets teknologi, at de vil øke forurensningen i Norge med i hvert fall 4-5 pst. når det gjelder CO2-utslipp og håper at det vil føre til reduksjoner andre steder. Det kunne vi hatt en forsikring om dersom vi hadde hatt et kvotesystem på plass. Det har heller ikke Høyre tid til å vente på, så dette er selvsagt ikke god miljøpolitikk. Det er nok å gå litt baklengs inn i fremtiden å ikke ville satse på den moderne teknologi som er under utvikling. Dette blir vi ikke enige om. Det får vi ha respekt for. Det er selvsagt opp til Høyre å avgjøre hva Høyre vil. Så vidt jeg har forstått Høyre tidligere, har partiet gått inn for å endre forurensningsloven for å oppnå sitt syn om at vi skal starte med forurensende gasskraftverk så fort som mulig. Det er jo i og for seg en real fremgangsmåte, for Stortinget er jo den lovgivende myndighet. Nå skjønner jeg at Høyre har forandret strategi. De går ikke inn for å endre forurensningsloven, men går inn for at Regjeringen skal omgjøre et vedtak som baserer seg på en avgjørelse i det faglige organ, nemlig Statens forurensningstilsyn. Det har en av Jan Petersens forgjengere, tidligere statsminister Kåre Willoch, sagt meget klart hva han mener om, at han ikke synes det er noe særlig klokt av et parti som ofte har vært konstitusjonens vokter. Det får være opp til Høyre. Jeg synes faktisk at det på en måte hadde vært mer realt om Høyre hadde stått på det de stod på, nemlig å endre forurensningsloven.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Nei, det har jeg ikke. Skal vi satse på miljø, skal vi få ned CO2-utslippene, bør vi ikke starte den prosessen med kraftig å øke den. Det er ikke spørsmål om verken å bygge opp eller bygge ned noen fallhøyde, det er å si det samme som vi har sagt hele tiden, og som jeg skjønner Jan Petersen synes er en riktig måte å drive politikk på. Jeg har respekt for at Høyre har et annet syn, men jeg tror dessverre ikke det fører til mindre forurensning å bygge disse gasskraftverkene. Jeg synes i hvert fall ikke en skulle trenge å ha slikt hastverk at en ikke kan vente på enten et nasjonalt kvotesystem – som kanskje ikke trenger å ligge mer enn et par år fram i tid – eller en mer miljøvennlig teknologi som blir økonomisk. Det er ikke noe hektisk aktivitet i korridorene, som Petersen sa, men vi har i komiteen åpent invitert Høyre til å være med på disse forslagene. Det har Høyre sagt nei til, og det synes vi er beklagelig, men det er selvsagt Høyres eget valg. De har selv nå valgt en annen strategi enn før, nå skal de ikke lenger forandre forurensningsloven, men omgjøre et vedtak truffet av et forvaltningsorgan.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Når det gjelder å ta i bruk kraftige uttrykk, er det vel ingen som overgår representanten Sanner. Dobbeltmoral, syndig, moralsk forkastelig er begreper som jeg aldri har tatt i min munn, til det har jeg faktisk for stor respekt for andre partier og deres standpunkt, men dette er begreper som Jan Tore Sanner har tatt i bruk og prøver å dytte på meg. Det tror jeg enhver selv kan vurdere gehalten i. Når det gjelder import av kraft, er det helt riktig at vi i de senere år har importert en god del kraft. Ser en 1990-tallet under ett, har vi vel netto vært en eksportør, i de senere årene har vi netto vært en importør. Ser vi på 1990-tallet, har energien kommet fra ulike kilder, også fra kull. Det betyr ikke at det å starte en sterk forurensning i Norge gjør at Danmark legger ned sine kullkraftverk, tvert imot har en fra dansk hold sagt at det ikke avgjøres av hva Norge gjør. Dessuten bygger de nå opp vind- og biovarme, slik at våre gasskraftverk faktisk kan komme til å konkurrere ut også slike. SFT sier at vi over tid er bedre tjent med å vente og ikke bygge forurensende gasskraftverk nå.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det gledelige – for å ta det først – ved innstillingen så langt som jeg har rukket å se på den etter at den ble avgitt i går kveld, er jo at Regjeringen ser ut til å ha fått bred tilslutning til hovedlinjene i energipolitikken, som bl.a. går ut på en kraftig økt satsing på energiøkonomisering og på utvikling av alternative, miljøvennlige energikilder, finansiert ved en økt elavgift – for i dag har vi nesten en rekordlav strømpris i Norge – og det kan i seg selv også virke fornuftig når det gjelder energiforbruket. Så det er vanskelig å gi et svar totalt sett på hva innstillingen i så måte bringer, om det er et skritt framover når det gjelder å satse på mer miljøvennlig energiteknologi – for det er elementer i innstillingen som det er bred oppslutning om, som innebærer en slik satsing. Men det er klart at det flertallet legger opp til når det gjelder å starte med sterkt forurensende gasskraftverk, isolert sett ikke er noen god miljøpolitikk.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det tror jeg også. Nå er jo Olav Akselsen en av dem som har snudd trill rundt i denne saken; jeg skjønte det slik at han før var imot sterkt forurensende gasskraftverk, nå er han vel den ivrigste for. Det er greit nok i og for seg, men jeg har ikke sett noen særlig fornuftig forklaring på den snuoperasjonen. Etter hvert skjønner jeg at det er ni i Arbeiderpartiets stortingsgruppe som står på det standpunktet de stod sammen med Akselsen om før. Om de får lov til å gjøre det når det kommer til votering, virker dog mer usikkert. Jeg tror ellers Akselsen skal være litt forsiktig med å snakke om hvem som har vært på offensiven når det gjelder å satse på alternativ energi og f.eks. energiøkonomisering. Jeg kan her vise til en kurve som Akselsen gjerne skal få ta nærmere i øyesyn, som viser at bevilgningene til enøk og introduksjon av nye fornybare energikilder sank dramatisk under arbeiderpartistyret fra 1993 til 1996 – det var vel for øvrig omtrent i den perioden Jens Stoltenberg var energiminister, det er meget interessant. Når det gjelder sist høst, stod Arbeiderpartiet og sentrumspartiene sammen om forslaget om bevilgning for år 2000. De merknadene som Arbeiderpartiet kom med, har vi ingen problemer med. Energiministeren sa at hun vil prioritere disse formål innenfor den bevilgning Arbeiderpartiet og sentrum stod sammen om.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Ja, jeg synes at tidligere statsminister Kåre Willoch har levert betraktninger om dette som er vel verdt å studere for alle partier, ikke minst for hans eget. Jeg har ikke derved sagt hvordan Regjeringen vil forholde seg til de ulike forslag som er fremsatt i innstillingen som vi fikk i går kveld. De forslagene må vi studere skikkelig, bruke den tid vi har til det, og også se i sammenheng med merknadene. Det som er helt klart, er at merknader ikke er konstitusjonelt bindende for en regjering, det har vi lang erfaring for at det er enighet om. Forslag er jo det, men det er riktig som representanten Hagen gir uttrykk for, at forslag også kan ha ulik form og bindingsgrad, men at de er bindende, vil jeg aldri dra i tvil. Men graden av binding vil selvsagt kunne avhenge noe av forslagets utforming, så dette skal vi ta oss tid til å vurdere skikkelig.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
La meg først tillate meg den bemerkning at hvis Hagen ikke tenkte på noen bestemt sak med sine uttalelser, tror jeg han er omtrent den eneste som ikke har tenkt på en bestemt sak(munterhet i salen) (munterhet i salen)
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg tror det er vanskelig, uansett hvilket alternativ som velges på Fornebu, å si hva som vil skje om fem – ti år. Og hvis Kristin Halvorsen var slik å forstå at regjeringen Bondevik må ta standpunkt til dette om fem – ti år, ser jeg ganske optimistisk på fremtiden, for da er det jo et relativt langsiktig perspektiv på denne regjeringens liv. Men fra litt spøk til mer alvor. Vi er klart bekymret for det alternativet som flertallet gjennom mediene har indikert at de vil gå inn for, fordi det etter vårt skjønn ikke gir staten tilstrekkelig varig innflytelse gjennom vedtekter og aksjonæravtale. Det kan påføre staten nye utgifter hvis man vil beholde innflytelsen på grunn av planlagte emisjoner. Nåverdien er svært dårlig for dette alternativet, og på flere andre punkter er det alternativet Regjeringen anbefalte, klart bedre. Så vidt jeg vet, er ikke innstillingen avgitt ennå i denne saken – det skjer vel om noen timer – og jeg synes ikke det er riktig av meg å forhåndskonkludere på hvordan vi stiller oss i en sak der innstilling ennå ikke er avgitt. På vanlig måte vil også det skje i salen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg har lest det jeg selv har sagt om disse sakene, og det har jeg faktisk ingen problemer med. Både når det gjelder Ring-saken og Mesnali-saken, som jeg ser har vært brukt i debatten, er det noen paralleller og det er noe som ikke er parallelt, bl.a. fordi disse institusjonene hadde fått forhåndstilsagn som de hadde grunn til å tro ville gi en godkjennelse. Derfor ser jeg faktisk noe annerledes på det enn i tilfeller hvor slike forhåndstilsagn ikke er gitt, som det ikke er når det gjelder gasskraftverksaken. Tvert om, her er det truffet en avgjørelse om bestemte utslippskrav som stortingsflertallet nå vil blande seg inn i og omgjøre. Ellers er det riktig at Stortinget har ikke noen entydig klar historisk praksis når det gjelder slike spørsmål. Det er til enhver tid opp til Stortinget til slutt å bestemme hvor langt de vi gå inn i forvaltningens avgjørelse. Når det gjelder Kåre Willoch, har jeg faktisk lært mye av ham både da jeg hadde gleden av å sitte i hans regjering, og før og etter den tid. Det virker som om Høyre i økende grad har noe å lære av Kåre Willoch, ikke minst måten de kommenterte hans siste prinsipielle, innsiktsfulle artikkel på.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Først til hva Stortinget har rett til. Ja, som det organ som til slutt skal ha makten i den politiske utøvelsen – riktignok i en ba-lanse med den utøvende, nemlig Regjeringen –har Stortinget rett til selv å definere hvor grensen går, det er jeg enig med representanten Thoresen i. Jeg har av og til sagt litt spøkefullt at hvis Stortinget vil vedta at det ikke skal være en eneste binders på mitt kontor, har selvsagt Stortinget rett til å fatte et slikt vedtak. Men så kommer vi til det avgjørende spørsmål som stortingspresident Kolle Grøndahl reiste en interessant debatt om: Uansett hva Stortinget har rett til, så er det et spørsmål om hva Stortinget bør gjøre i forholdet til maktbalansen mellom regjering og storting. Og der har jeg en oppfatning som gjør at jeg nok vil understreke Kolle Grøndahls advarsel, også inn i den aktuelle politiske situasjonen. Når det gjelder konsultasjon: Ja, det er nyttig å konsultere. Det har også vært kontakter mellom miljøvernministeren, olje- og energiministeren og daværende leder av energikomiteen, Jens Stoltenberg, i denne saken, og etter at avgjørelsen var falt, uttalte Stoltenberg seg på en måte som kunne oppfattes som at han var rimelig tilfreds.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Da respekterer jeg det, president.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Nei, fornøyd er vi ikke, og jeg er enig med Kristin Halvorsen i at i flere kommuner er situasjonen når det gjelder skolen ikke tilfredsstillende eller god nok. Nå skal en være litt forsiktig med slike tall, for så vidt jeg forstod, gjaldt dette hvor mye kommunene relativt sett bruker på skole i forhold til andre sektorer. Og hvis f.eks. en eller to sektorer øker kraftig, f.eks. på grunn av et stortingsvedtak, vil nødvendigvis de andre sektorenes andel gå ned. Nå vet vi at Stortinget har vedtatt kraftige opptrappingsplaner innenfor helse- og eldreomsorgen, og spesielt eldreomsorgen slår jo rett inn i kommunene. Når så kommunene nødvendigvis bruker veldig mye mer på eldresektoren, vil andre sektorer relativt sett, når en skal dele på 100 pst., få mindre. Dette er ikke alene noe godt svar på hvordan det står til i skolen i disse kommunene, det er den faktiske bevilgning til skolen som avgjør det. Når jeg har sagt det, skal jeg gi Kristin Halvorsen rett i at i mange kommuner er de direkte bevilgningene til skolen, uavhengig av hvordan det er relativt sett i forhold til andre sektorer, ikke høye nok. Det henger sammen med en vanskelig kommuneøkonomi. I mange kommuner har man ikke nok frie midler til å kunne tilgodese skoleverket i tilstrekkelig grad. Det arbeider Regjeringen for å forbedre. Vi er i en veldig krevende budsjettsituasjon og økonomisk situasjon, fordi vi er i en situasjon med en ganske høy aktivitet i norsk økonomi og et veldig stramt arbeidsmarked som gjør at man er nødt til å utvise noe forsiktighet generelt sett. Men innenfor de områdene hvor det er rom for prioritering, har jo Regjeringen uttrykt at vi ønsker å tilgodese skolen i økende grad. Vi la inn noe økning spesielt når det gjelder ungdomstrinnet, IKT og utvikling av lærerrollen i statsbudsjettet for 2000, og ønsker å gå videre i så måte, og tar også med oss det som kommer fra Stortinget i forbindelse med rekrutteringsmeldingen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Nå er jeg faktisk ikke deltaker i en diskusjon om min regjerings ettermæle, så det lar jeg ligge. La oss heller holde oss til saken. Hvis en ser på statsbudsjettets bevilgninger til skole, er ikke dette så svart som representanten Halvorsen gir inntrykk av. Vi skulle gjerne hatt rom for en sterkere økning, men det har vært en innsatsøkning. Men det som er problemet, som også Halvorsen var inne på, er at mange kommuner har en såpass vanskelig økonomisk situasjon at de ikke klarer å sette nok penger inn i skoleverket i forhold til behovene. Det vil vi prøve å gjøre noe med. Vi er nødt til å ta ansvaret for helheten i økonomien – vi kan ikke operere med slike budsjetter som Sosialistisk Venstreparti gjør, for å finansiere dette, det kan vi dessverre ikke – men innenfor de rammene som vi mener er ansvarlige, og med andre formål som skal tilgodeses, skal vi søke både å bedre kommuneøkonomien og å prioritere skolesektoren.