May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-05-30:
Stortingsrepresentantane Marit Nybakk, Ane Sofie Tømmerås, Astrid Marie Nistad og dåverande stortingsrepresentant Karita Bekkemellem Orheim fremma eit Dokument nr.8-forslag for å be Regjeringa legge fram tiltak mot tvangsekteskap. Dei siste åra har det vore fokusert meir på tvangsekteskap og arrangert ekteskap i Noreg. Vi har vorte kjende med at ein del unge, norske kvinner med utanlandsk familiebakgrunn lever i frykt for å bli tvinga av familien til å inngå ekteskap. Nokre av desse jentene med minoritetsbakgrunn blir gifta bort ved tvang med menn frå foreldra sitt opphavlege heimland. Kor mange dette gjeld, veit vi ikkje, men fleire ting tyder på at dette problemet er større enn kva vi har vore klare over. For å unngå debatt om ulikskap mellom tvangsekteskap og arrangert ekteskap har komiteen definert tvangsekteskap i innstillinga slik: «Med tvangsekteskap meiner ein når eit individ vert gifta bort mot sin vilje eller med utilbørleg press, fysisk, psykisk eller kulturelt.» I enkelte tilfelle kan det vere vanskeleg å skilje mellom arrangert ekteskap og tvang, men det er viktig å understreke at alle former for press er uakseptabelt, eit ekteskap må vere frivillig frå begge partar. Dokument nr. 8-forslaget viser til Handlingsplan mot tvangsekteskap, som sentrumsregjeringa la fram i desember 1998, og som hadde to hovudføremål: å førebygge at ungdom blir utsette for tvangsekteskap å gje hjelp og støtte til dei ungdommane som blir utsette for eller har vore utsette for tvangsekteskap Forslagsstillarane ønskjer ei sterkare konkretisering av tiltak. Dei meiner at Stortinget bør handsame spørsmål kring tvangsekteskap, og føreslår ei rekkje tiltak ein burde legge vekt på. Komiteen viser til at fleire av desse tiltaka allereie er inne i Handlingsplan mot tvangsekteskap. Barne- og familiedepartementet utarbeidde handlingsplanen i samarbeid med Justisdepartementet, Kyrkje-, utdannings- og forskingsdepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet, Sosial- og helsedepartementet, Utanriksdepartementet og Utlendingsdirektoratet. Komiteen har merka seg at handlingsplanen gjeld for 3 år framover og omfattar nærmare 40 ulike tiltak som blir gjennomførde i fleire departement, og at arbeidet med gjennomføringa starta tidleg i 1999. Det er viktig at ein i slike saker får eit godt samarbeid på tvers av departementa. I eit brev frå den dåverande barne- og familieministeren, som er lagt ved innstillinga, er det gjort greie for ein del av arbeidet som er gjort for å forhindre tvangsekteskap etter at handlingsplanen vart lagd fram. Fordi problemet tvangsekteskap hadde større dimensjonar enn ein var klar over, vart det i tillegg sett ned ei arbeidsgruppe hausten 1999 som gjekk gjennom tiltaka i Handlingsplan mot tvangsekteskap. Dette resulterte i dokumentet «Innsats mot tvangsekteskap våren 2000». Dette er også lagt ved innstillinga. Mange tiltak er sette i verk, og ein del er under utarbeiding. Det er oppretta ein kontakttelefon for råd og rettleiing om tvangsekteskap, med det føremålet å førebygge overgrep og hindre konfliktar ved å spreie kunnskap om norsk lovgjeving og kvinners rettar. Det er oppretta eit bukollektiv der innvandrarkvinner som bryt ut av sine ekteskap, skal få hjelp. Komiteen er samd i at ein må sette tvangsekteskap på dagsordenen i skulen, både på grunnskulenivå, på ungdomsskulenivå og på vidaregåande nivå og i vaksenopplæringa. Vi er kjende med at ein del informasjonsmateriell retta inn mot dette er under arbeid, og at noko alt er tatt i bruk. Komiteen har i si innstilling understreka verdien av samarbeid med frivillige organisasjonar som har brei røynsle i å hjelpe ungdom som vert truga med eller vert utsette for tvangsekteskap. Handlingsplanen for menneskerettar inneheld også tiltak mot tvangsekteskap, m.a. støtte til å sette i gang eit kontakt- og informasjonssenter i Pakistan for kvinner med tilknyting til Noreg. Etter regjeringsskiftet sende komiteen spørsmål til den nye barne- og familieministeren om Regjeringa hadde planar om å sette i verk andre tiltak mot tvangsekteskap enn dei som er skisserte i Handlingsplan mot tvangsekteskap og i Innsats mot tvangsekteskap våren 2000. I svaret til komiteen svarte barne- og familieministeren at Regjeringa var godt i gang med å gjennomføre Handlingsplan mot tvangsekteskap og Innsats mot tvangsekteskap våren 2000, og at ein stadig ville vurdere nye tiltak. Men ut frå svaret statsråden gav, hadde Regjeringa ingen planar om nye tiltak no. Komiteens fleirtal, alle unntatt medlemmene frå Framstegspartiet, meiner at dei to omtala dokumenta ifrå sentrumsregjeringa dannar eit godt grunnlag for arbeidet med å hindre tvangsekteskap, og at Regjeringa kontinuerleg må vurdere om det er behov for ytterlegare tiltak. Framstegspartiet har nokre eigne merknader og forslag i innstillinga, elles går komiteen samrøystes inn for å legge Dokument nr. 8:12 ved protokollen. Så nokre ord på vegner av Kristeleg Folkeparti. Nokon har prøvd å framstille det som Kristeleg Folkeparti ikkje har noko engasjement i denne saka – det er tullpreik! Kristeleg Folkeparti har eit sterkt engasjement i arbeidet mot tvangsgifte. Arbeidet som er lagt ned i dei to dokumenta frå sentrumsregjeringa, viser eit systematisk arbeid frå sentrumspartia med å få sett i verk tiltak for å hindre tvangsekteskap. Ingen i Noreg forsvarer tvangsekteskap, men likevel skjer det. Ingen skal tvingast til ekteskap mot sin vilje. Dette er nedfelt i norsk lovverk og internasjonale konvensjonar. Åtferd som er i strid med norske lover, kan ikkje aksepterast ved å vise til respekt for annan kultur. Det er viktig at vi ikkje generaliserer fenomenet tvangsgifte til å gjelde alle jenter med minoritetsbakgrunn. I medhold av ekteskapslova kan ein som er tvungen til å gifte seg, få ekteskapet ugyldiggjort etter søksmål for domstolene. Ved ugyldiggjering av ekteskap fell samtidig grunnlaget bort for opphaldsløyve på bakgrunn av ekteskap. Den som etter å ha lagt inn søksmål har fått ekteskapet kjent ugyldig på grunn av rettsstridig tvang ved inngåinga, vil som utgangspunkt ha behov for framleis å kunne bu i Noreg. Sentrumsregjeringa føreslo nye reglar for vidare opphald i Noreg ved søksmål om ugyldiggjering. Høyringsbrev om endringar vart sendt ut på høyring. Familiegjenforeiningsreglane er gjevne for å sikre eit familieliv basert på fri vilje. Det eksisterer allereie i dag eit tilbod for ein del innvandrarar om å delta i ulike introduksjonsprogram. Dette bør det satsast vidare på, og det er særleg viktig å få fram informasjon om dei grunnleggande rettane den enkelte har som skal leve i det norske samfunnet. Innvandrarorganisasjonar og andre bør her bli gjevne eit høve til å medverke i konkrete opplegg. Sentrumsregjeringa satsa på å gjere deltaking i slike kurs/program til eit vilkår for fornying av opphaldsløyve basert på ekteskap. Dette vart også sendt til høyring. Den førre regjeringa vurderte endringar i utlendingslova for å kjempe mot tvangsekteskap. Det er eg også open for, og eg føreset at vi får ei sak tilbake til Stortinget om dette. Vi har merka oss positivt at Arbeidarpartiet er godt i gang med å gjennomføre dei tiltaka mot tvangsekteskap som sentrumsregjeringa har utarbeidd og lagt fram i to dokument, sjølv om dei sterkt kritiserte handlingsplanen då han kom. Dette syner at sentrumspartia har lagt eit godt politisk grunnlag også her. Til slutt: Når det gjeld Framstegspartiet sine forslag i innstillinga, vil eg anbefale Framstegspartiet å gjere dei om til oversendingsforslag. Nokre av forslaga er varetekne frå før, nokre bør utgreiast meir, og enkelte av dei vil det vere dumt å stemme ned. Derfor vil eg oppmode Framstegspartiet sin talsperson om å gjere dei om til oversendingsforslag.