trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1999-04-27:
: Representanten Ryssdal tok opp viktige spørsmål, men det er umulig for meg i en liten svarreplikk å svare på alle de spørsmålene som han stillte. Vi kunne hatt lange diskusjoner om hvert og ett av disse spørsmålene. Jeg tror at distrikts- og regionalpolitikken er ett av de områdene hvor Arbeiderpartiet og Høyre på mange måter skiller lag i valg av strategier. Når representanten Ryssdal trekker fram f.eks. rederiskatten, gir det meg muligheten til å si at hvis vi skal få til det vi diskuterer her i dag, er det viktig med en bedre fordelingspolitikk, både når vi snakker om kommunene og om den generelle politikken som vi fører. Jeg mener at rederibeskatninga er et meget dårlig eksempel for å få til en bedre fordelingspolitikk. Det vi har sett gjennom denne Regjeringa og ved dens valg av samarbeidspartnere, Høyre og Fremskrittspartiet, er at det har blitt en dårligere fordelingspolitikk. Vi har faktisk fått mer høyrepolitikk. Den utfordringa som Regjeringa nå må ta, er: Hvem er det Regjeringa ønsker å samarbeide med? Er det fortsatt Høyre og Fremskrittspartiet, med en dårligere fordelingspolitikk og mer høyrepolitikk som resultat også på dette området? Eller ønsker den å samarbeide med Arbeiderpartiet og venstresida for å få til noe jeg tror vi på mange områder faktisk er enige om? Utviklinga i distriktspolitikken de senere åra har vel vist at den innsatsen som ikke minst Arbeiderpartiet har gjort med støtte av andre partier her i denne salen, har gitt resultater også i distriktspolitikken. Vi kan ikke knipse i fingrene og bestemme hvor folk skal bo, men jeg tror at uten denne innsatsen hadde ting sett betydelig annerledes ut. Jeg tror at Arbeiderpartiet og Høyre her skiller lag i valg av virkemidler, og det får vi nok rikelig anledning til å diskutere videre i hver enkelt sak fremover.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Som alle vet, kan en ikke snakke distriktspolitikk uten i samme omgang å komme inn på andre felt, som samferdselspolitikk, landbrukspolitikk, næringspolitikk, kommuneøkonomi og lokaldemokrati, skatter og avgifter, eller arbeidsmarkedspolitikk. I dagens arbeidsmarked endrer behov, kompetanse og fagfolk seg i et stadig raskere tempo, og behovet for kompetent arbeidskraft i næringslivet krever at folk flytter i et stadig økende omfang og tempo. Distriktspolitikk blir av mange ansett for å være det samme som at folk skal bli boende i bygdene der de er født, men jeg kan ikke se noe poeng i at vi trenger en kostbar distriktspolitikk som skal motvirke nettopp den arbeidsmessige mobilitet som landet i dag er helt avhengig av. Er ikke også Arbeiderpartiet innforstått med at det er en viktig forutsetning for landets økonomi med en høy grad av nettopp arbeidsmessig mobilitet, og at flytting faktisk kan være en del av en prosess til nytte for landet, og ikke bare til skade, slik det framstilles?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Distriktspolitikk uten samferdselspolitikk og skatte- og avgiftspolitikk blir meningsløst. Det å redusere avstandsulempene er blitt pekt på som et viktig satsingsområde for både bedrifter og dem som er bosatt ute i distriktene. Men regjeringspartiene gjør alt de kan for å maksimere avstandsulempene fremfor å redusere dem for menneskene som bor ute i distriktene, som ofte er totalt avhengige av vei og bilbruk. Samtidig som man ville kutte i bevilgninger til veistandard, har man sørget for at vi her i Norge må slite med verdens høyeste transportkostnader. Og i Norge – i dette langstrakte landet – representerer kostnader i forbindelse med transport store summer. De norske avgiftene på både bil og drivstoff er uten sidestykke på denne jord. Lavere transportkostnader ville være god støtte til både bedrifter, privatpersoner og andre som er avhengige av å kunne forflytte seg over lange avstander, noe de gjerne gjør daglig. Er det ikke slik at lavere transportkostnader nettopp kan være et godt virkemiddel for å redusere avstandsulempene i vårt langstrakte land? Da tenker jeg ikke bare på marginale fraktutjevningskutt, men det må gis en lette i avgiftsbelastningen på bil og drivstoff til bil som virkelig monner. Tror virkelig Regjeringen at disse vanvittige avgiftene på transport er til fordel for distriktene?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Kommuneøkonomien blir fremholdt som en hovedpilar i distriktspolitikken av representanten Andersen fra SV. Partiet vil styrke kommuneøkonomien, slik at det blir mulig – etter hva jeg kan forstå – å ansette enda flere mennesker i offentlig forvaltning eller offentlig tjenesteyting. Dette skal da medvirke til å skape arbeidsplasser ute i kommunene. I enkelte distriktskommuner er det i dag slik at nærmest et flertall av de sysselsatte har sitt virke i kommunen. Ville det ikke være bedre å føre en generell økonomisk politikk hva skatter og avgifter angår, som gjør det lettere å etablere konkurransedyktige bedrifter ute i distriktene, fremfor å satse på arbeidsplasser i skjermet offentlig sektor, slik SV synes å ville? Tror virkelig SV at desentralisering av statlig lokalisering er å skape økonomisk vekst for bygdene? SV driver etter mitt syn med å telle hoder. Det bygdene trenger, er økonomisk vekst, og vi må slutte å være fiksert på å telle hvor mange innbyggere det er på bygdene. Er ikke økonomisk vekst i distriktene, med konkurransedyktige arbeidsplasser, en bedre distriktspolitikk enn offentlige arbeidsplasser i skjermet sektor, slik SV synes å mene?
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-04-27:
Eg vil takka representanten for eit stort sett konstruktivt innlegg. Det set eg pris på. Men så var det spørsmålet om den fråflyttinga som skjer. Det vart nyleg lagt fram tal som syner at vel 8 000 menneske har flytt frå distriktskommunane til sentrale område det siste dryge året. Dette talet gjev etter mi vurdering ingen grunn til å karakterisera Regjeringa si satsing på distriktskommunane. Det er altfor tidleg å trekkja konklusjonar. Det var fyrst i statsbudsjettet for i år me fekk ei løyving som gjer det mogleg å utøva ein sterk påverknad til fordel for distrikta. 1999 vert på ein måte det fyrste året med ei så sterk samordna satsing på å profilera distrikta sine føremonar og bevisstgjera kommunane om deira viktige oppgåve, å konkurrera på ein positiv måte om å vera buplass for ei veksande befolkning. Regjeringa har teke grep, og landbrukspolitikken vart nemnd. Me hadde jo i fjor eit framforhandla oppgjer som var positivt, og som skapte ein viss optimisme i landbruket. Det er nødvendig. Me har òg frå regjeringshald prøvd med ein del initiativ når det gjeld å flytta ut statlege arbeidsplassar, utan at det til nå har gjeve dei ynskte resultata. Det er vel derfor me er litt atterhaldne med å seia kva dette kan føra til i framtida. Framleis har me ei sterk målsetjing om å få dette til, spesielt når det gjeld nye institusjonar eller arbeidsplassar. Kommuneøkonomien vert halden fram som eit negativt eksempel. Eg føler nok at det er litt feilplassert, i og med at kommunane på mange måtar har vore lønsleiande, og at det var lønsoppgjeret i fjor som skapte denne store skeivheita. Me tok inn noko i år med ein stor skattevekst. På denne bakgrunnen vil eg stilla representanten spørsmål om det ikkje er vel tidleg å trekkja førebelse konklusjonar om at resultata ikkje kjem, alt nå i startfasen på Regjeringa si distriktssatsing.
Lars Arne Ryssdal (Høyre), 1999-04-27:
: Jeg registrerer med tilfredshet at representanten Brustad fremhever at distriktene er avhengige av den generelle sysselsettingspolitikken og forholdene for næringsliv og nyetablerere i distriktene. Men det er når vi kommer til forutsetningene for disse tingene at jeg stusser noe. Vi har gjennom flere år sett at Arbeiderpartiet har gjort motstanden mot eksempelvis rederiskatten og refusjonsordningen for sjøfolk til kampsaker. Det er to saker som betyr mye for de maritime næringene og for arbeidsplasser langs kysten. Vi kan videre peke på at Arbeiderpartiet var fadder for ordningen med passasjeravgift på flyreiser, som har vært et hinder for mange bedrifter i distriktene. Vi kan så gå til politikken overfor eiere og nyskapere, hvor de ønsker en dårligere delingsmodell, og hvor de ikke ønsker å være med på å redusere formuesskatten. Jeg vil nevne forholdene for småbedriftene, som ønsker lettelser når det gjelder betingelser for overtid, midlertidige ansettelser, ordninger med momskompensasjon og konkurranse om anbud for kommunale tjenester og konkurransevridningen der. Vi kan se på budsjettet i høst, da Arbeiderpartiet var med på en politikk som ville medført økt sykelønnsbetaling for arbeidsgiverne, for ikke å snakke om det som virkelig etterspørres av en lang rekke bedrifter i distriktene, at de eksempelvis ikke kan eksportere fisk ved hjelp av telenettet, men må ha veier å føre fisken fram på for å kunne eksportere den. Ser ikke representanten Brustad at denne politikken skaper problemer for vekstkraften i privat næringsliv og for arbeidsplassene i distriktene? Når vil Arbeiderpartiet komme etter og modernisere politikken sin på disse områdene?
Lars Arne Ryssdal (Høyre), 1999-04-27:
Representanten Østberg tok i et tidligere replikksvar til orde for at Bergen er et pressområde, og at byen har for mange statlige arbeidsplasser. Jeg vil tro det er et utsagn som Østbergs partifelle, ordfører Ingmar Ljones i Bergen, har visse problemer med. Men replikken min går på et annet forhold. Kristelig Folkeparti vedtok på landsmøtet i 1997 en uttalelse om levedyktige og allsidige lokalsamfunn. Der vies hele siste avsnitt til samferdselsspørsmål, og det heter bl.a.: «Kristelig Folkeparti mener veiutbygging i distriktene er viktig for bosettingen, og må derfor prioriteres. Riksveiene må oppjusteres med fast veidekke og ti tonns akseltrykk for å styrke næringslivet. Bevilgningene til utbedring av rasutsatte strekninger må økes. Det trengs også et krafttak for å utbedre fylkesveiene.» Dette var i 1997, og nå har Kristelig Folkeparti stått i spissen for en regjering som har fremlagt to budsjetter som er langt fra å oppfylle disse målsettingene, som også Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet stod sammen om i forslaget til veiplan for to år siden. Nå har attpåtil Kristelig Folkeparti fått statsråden for samferdsel, og det er naturlig å spørre: Hvor mange år ser representanten Østberg for seg at det vil ta å oppfylle ønsket om fast veidekke og ti tonns akseltrykk på riksveiene?
Lars Arne Ryssdal (Høyre), 1999-04-27:
Først til den forrige replikkvekslingen. Representanten Kongshaug hevdet at veiinvesteringer er noe en best gjør i perioder med lavkonjunktur, og ikke i presstider. Men valgkampen i 1997 var jo nettopp en valgkamp i en tid da Norge gikk i turbofart og økonomien gikk på høygir, hvor representanten Kongshaug tydeligvis likevel mente at det var riktig å love store veibevilgninger for neste fireårsperiode. Dette henger ikke sammen. I innledningen på sitt innlegg kom representanten Kongshaug inn på presumptivt intelligente mennesker som ikke har sans for distriktspolitikk. Det er mulig det var en generalprøve på det landsmøtet i Venstre som skal være til helgen, for han har jo der en verdig motstander i finanspolitisk talsmann Terje Johansen, som til Nationen 11. desember i 1997 hevdet: «Distriktene er favorisert, og jeg er lei av særomsorgen. Jeg ønsker ikke ensidig ekstra satsing for å få folk til å bo i utkant-Norge.» Johansen er altså medlem av finanskomiteen for Venstre, og der avgjøres det saker av stor betydning for distriktene. Lars Sponheim, som var der i forrige periode, sa i Odelstinget i 1994 i en debatt om hvorvidt momskompensasjon burde gjelde generelt for offentlige anbud: «Det er ikke nytt at det er store forskjeller mellom sosialistiske og borgerlige partier i synet på dette. Det nye er at Senterpartiet har skiftet side. Det er et interessant signal til småbedriftene rundt omkring i distriktene.» Det som har skjedd siden den gang, er at Venstre er kommet i regjering. I fjor ble denne saken om momskompensasjon, som er en viktig sak for småbedriftene, tatt opp igjen, og Venstre stemte imot. Det har de også gjort nå når det gjelder andre saker som ikke minst småbedriftene i Møre og Romsdal er opptatt av, som oppmyking av arbeidsmiljøloven. Spørsmålet til Kongshaug blir: Er det håp om at Venstre vil finne tilbake til gamle og gode takter når det gjelder holdning til småbedrifter og veier, eller kan vi gi opp partiet i denne perioden?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Eg forstår godt at representanten Arnesen ikkje ønskjer at eg skal gjenta dette med konkurransestimulering, for det er jo eit tiltak som han og Arbeidarpartiet ikkje vil vere med på. Men det har vist seg å vere lønsamt på ein del plassar der ein har prøvd å omorganisere kommunal drift og sette tæring etter næring, og kanskje har stilt seg spørsmålet: Er det så påkravd at det offentlege skal produsere alle tenester? Kvifor kan ein ikkje konkurransestimulere dette, slik at ein kan kjøpe kommunale tenester for ein billegare penge og faktisk gi eit betre tilbod? Då vil ein også kunne ha pengar til andre ting. Så kan m.a. Arnesen ta tak i sitt eige parti og gi dei beskjed om at bedriftene ute i distrikta treng å få ei moglegheit til fondsavsetting for å møte vanskelege tider. Så trur eg òg at ein del av oss som bur ute i distrikta, må slutte å syte om kor gale og kor vonlaust det er å bu i Distrikts-Noreg. I staden burde kanskje vi som er trendsettarar, prøve å fortelje om alle dei kvalitetane Distrikts-Noreg har – kvalitetar vi som bur der, i alle fall set pris på. Og dersom ein då samtidig hadde nok arbeidsplassar, er eg overtydd om at mange fleire ville ha flytta dit kor det var ein sikker, god og trygg arbeidsplass i eit trygt og godt oppvekstmiljø, i staden for å flytte inn til byar, kor det kanskje ikkje er så trygt på arbeidsplassane, og kor det kanskje ikkje er så gode og trygge oppvekstvilkår – det ser vi kanskje litt av i dag. Kunne vi berre snu denne haldninga, vere litt flinkare – og det var der eg ga ros til statsråden òg for at han her snudde ein trend innanfor sitt eige parti, og eg håpar at resten av Senterpartiet høyrde godt etter da han faktisk prøvde å legge fram dei positive sidene ved det å bu i Distrikts-Noreg.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Representanten Østberg var glad, og eg er glad for at Østberg er glad. Igjen trekte Østberg fram dei fine orda om entreprenørskap osb., men han nemnde ikkje kva slags verkemiddel ein skal kome med. Det er ikkje nok berre å snakke om entreprenørskap i skulen. Eg veit kva det betyr, for eg har vore med i distriktsaktiv skule og den delen av det. Men ein er nøydd til å gjere ein del grep ute i arbeidslivet, slik at det blir skapt arbeidsplassar, at det blir vidareutvikla nye arbeidsplassar innanfor eksisterande bedrifter. Statsråden var inne på dette med å vere råstoffleverandør, som Noreg er på fiskerisida. Men eg vil åtvare mot at vi no igjen kanskje skal prøve å kome oss så mykje over på foredlingssida at vi gløymer råstoffdelen. Trass i alt er fiskeria Noregs nest største eksportnæring. Og det er ikkje så enkelt å begynne å konkurrere med utlandet på foredlingssida, så her må vi vere på vakt så vi ikkje øydelegg ei god næring i håp om at vi skal snu dette. Så stiller Østberg spørsmål om vi framleis vil støtte Regjeringa si storsatsing på distrikta viss vi ikkje får igjennom vår skatte- og avgiftspolitikk. Ja, eg må seie at det ikkje var med lett hjarte vi svelgde den kamelen der. Eg skal ikkje forskottere kva som vil skje ved budsjettbehandlinga til hausten, men så mykje kan eg seie at vi blir nok ikkje så lette å ha med å gjere som vi var i fjor haust. Eg trur nok at kamelane skal ha noko mindre hår viss dei skal bli svelgde til hausten.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Det er berre Senterpartiet som brukar greip, og derfor er det så lite som kjem med. Vi i Framstegspartiet brukar spade, og derfor får vi med oss det meste. Eg er litt i tvil om eg skal overlate denne svarreplikken til Sylvia Brustad, for eg har inntrykk av at Tor Nymo stort sett snakka om Arbeidarpartiet inntil dei siste 30 sekunda, då han konsentrerte seg litt om Framstegspartiet. For meg er politikk å gjere noko, og ikkje nødvendigvis snakke med mange nye, fine ord utan å kome med verkemiddel. Og det kunne vere freistande å stille eit motspørsmål: Har flyttestraumen minka eller snudd under senterpartileiinga av Kommunaldepartementet i to år? Svaret er nei. Og skatte- og avgiftslette går ikkje ut over kommunane. Viss Tor Nymo hadde lese resten av budsjettforslaget vårt, der vi foreslår at staten skal ta over det finansielle ansvaret for helse, omsorg og utdanning, ville han sett at vi er i stand til å gi den skatteletten som ligg i vårt budsjett, utan at det går ut over den kommunale økonomien. Samtidig vil vi gi næringslivet, verksemdene våre i distrikta, moglegheit til å stå på eigne bein, skape nye arbeidsplassar, sikre dei arbeidsplassane som er der, og gjere det attraktivt for folk å flytte ut i distrikta for å bu og arbeide der. Då hadde vi fått ein distriktspolitikk som verka. No har vi prøvt denne storsatsinga på å trekke inn skattar og avgifter i stort monn, og så sit vi her i huset, etter at administrasjonen i Oslo har brukt millionar av kroner, for å finne ut kor vi skal dele dei ut igjen. Hadde vi late pengane direkte blitt igjen der dei er blitt skapte, hadde vi hatt ein heilt annan situasjon og vore i stand til å gi det bidraget som skal til for at flyttestraumen blir snudd.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Representanten Andersen snakka om at skulen skulle vere eit satsingsområde i Distrikts-Noreg. Det spørsmålet som eg vil stille representanten, er om SV er villig til å ta i bruk eit verkemiddel som gjer at skulane i Distrikts-Noreg kan konkurrere med andre skular om å få tak i lærarkrefter og dei gode lærarkreftene. Eitt av dei verkemidla som kan nyttast, er differensierte lærarløner. Då er det høve for kvar enkelt kommune, kvar enkelt skule, til å nytte seg av den moglegheita ein har sett har verka innanfor området sjukepleiarar/hjelpepleiarar i Distrikts-Noreg, der enkelte kommunar har gått utover den vanlege tariffen for å skaffe seg sjukepleiarar og hjelpepleiarar, og det har verka. Det er eitt av spørsmåla: Er SV villig til å bruke det verkemidlet som kan medføre at ein styrker skulen i Utkant-Noreg? Ein annan ting som SV snakkar om for å styrke distrikta, går på dette med infrastruktur og kommunikasjonar. Men eg har opplevd at SV stemmer imot alle store vegprosjekt som kan lette kommunikasjonane i Distrikts-Noreg, med unntak av eit prosjekt på Nordkapp, FATIMA, der det no er ei overskriding på vel 50 pst. I prosent overgår det også Åsgard-saka, men SV var ein av dei fremste for å få det prosjektet på plass. Vil SV no snu litt på flisa og vere med på å gi distrikta gode kommunikasjonar ved at ein opnar for at vi får meir vegmidlar enn det vi har i dag?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-04-27:
Eg var så heldig at eg fekk møte representanten Leif Helge Kongshaug i valkampen i 1997 foran stortingsvalet. Då skulle ei av dei store distriktssatsingane vere vegmidlar, og Kongshaug, til liks med sine politiske frendar i Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet, reiste fylket rundt og lovde pengar til alle moglege store vegprosjekt i Møre og Romsdal, garanterte i fireårsperioden 1997-2001. No er vi i den situasjonen at Venstre også har hatt vegstatsråden i 1 ½ år. Og det var jo lovt at dersom dei tre sentrumskameratane kom til makta, skulle vi få 5 milliardar kr meir til vegmidlar enn det regjeringa Jagland la opp til. Så langt, når vi no skriv snart mai i 1999, har vi ikkje fått ei krone av desse fem milliardane, endå statsråd Dørum både i debatten i 1997 om samferdselsbudsjettet og i debatten i 1998 om samferdselsbudsjettet sa frå talarstolen – til spørsmål frå meg og andre – at målsettinga ligg klar: 5 milliardar kr skulle kome i løpet av fireårsperioden. Og då er spørsmålet som representanten Kongshaug bør svare på: Når kan vi no forvente at vi begynner å få noko av desse fem milliardane? No har vi to år igjen, og skulle vi fordele det likt, må vi jo få 2 ½ milliard i år 2000 og 2 ½ milliard i år 2001. Det kunne vere interessant å få svar på spørsmålet: Kor mykje pengar kan vi no forvente oss at vi får – eller er det heil retrett når det gjeld desse fem milliardane?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-04-27:
Representanter for Fremskrittspartiets stortingsgruppe har gitt uttrykk for at kommune- og fylkespolitikeres reaksjon på den dårlige budsjettsituasjonen bare er syt og klaging. Og jeg oppfatter det slik at det mest er myntet på de små kommunene. Hva slags tilbud er det Fremskrittspartiet mener kan kuttes i kommuner og fylkeskommuner uten at det går ut over innbyggerne og medfører fraflytting og sentralisering? Jeg håper at svaret ikke bare blir en gjentakelse av argumentene om konkurranseutsetting og privatisering. Så merket jeg meg det representanten fra Fremskrittspartiet nettopp sa om at bedriftene bør få skattelette for å drive ute i distriktene, og at verdiene bør bli der de er. Men ofte ser vi at problemene med bemanning og arbeidskraft faktisk er aller størst i de bedriftene som driver ute i distriktene. Folk vil kort og godt ikke bo og jobbe i distriktene. Hva tror Fremskrittspartiet er årsaken til at det er et problem?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1999-04-27:
Jeg aksepterer og respekterer at Fremskrittspartiets medisin når det gjelder distriktspolitikk er et helt annet økonomisk system, og at det blir mye tale om skatter og avgifter, og at det skal løse utfordringene. Nå hadde jeg vel kanskje trodd, etter at kommunalkomiteen var på reise i Chile, at man i og for seg hadde trukket noen konklusjoner om hvordan økonomien ble når man styrte et land etter liberalistiske prinsipper. Men jeg er glad for at Fremskrittspartiet sier at verdiene skal bli hvor de skapes, og at man skal ta hele Norge i bruk. Jeg er glad for at det sies at den redegjørelsen vi fikk den 20. april, hadde en god stil, men jeg er dypt uenig i at det ikke var innhold. Betyr ikke næringslivet og det å legge opp til entreprenørskap noe? Betyr ikke samarbeid mellom næringsliv og skole noe? Betyr ikke det å legge opp til at små bedrifter i Distrikts-Norge skal kunne skaffes lærlinger, noe? Jeg har lyst til å gi Fremskrittspartiet ros for at de for inneværende års budsjett har gitt sin subsidiære støtte til den største økningen i distriktspolitisk satsing som vi har sett på 1990-tallet. Og spørsmålet mitt blir: Når Fremskrittspartiet ikke får gjennomslag for sin skattelette- og avgiftspolitikk, kan vi fortsatt regne med konstruktiv støtte subsidiært til en satsing på distriktene?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1999-04-27:
Det dette dreier seg om, er å motvirke sentraliseringstendenser, presstendenser i pressområdene våre. Når det gjelder det konkrete spørsmål om det ikke bare skal flyttes ut fra Oslo, tilhører jeg dem som mener at også de andre pressområdene kan det være bra å flytte ut fra. Som jeg nevnte i mitt innlegg, har vi hatt en rekke vellykkede utflyttinger. Noen av de første som flyttet ut, og som jeg ikke tok opp, var vel Norsk Tipping AS, som flyttet til Hamar i sin tid. Man trodde ikke det var mulig, men det går an å flytte ut av pressområder mange steder. Fiskeridirektoratet har vært foreslått flyttet før, og det ville være en naturlig institusjon å legge til den landsdelen som er helt avhengig av fisk, nemlig Nord-Norge.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1999-04-27:
Det går an å ha to tanker i hodet samtidig. Når det gjelder avgiftene på drivstoff, har det også med miljø å gjøre. Og hvis ikke jeg har oppfattet Fremskrittspartiet galt, har de nettopp gjort seg til talsmenn for at forurenseren bør betale gildet. Derfor er det rimelig at det er miljøavgifter på drivstoff. Det er ikke uten betydning for distriktene at regjeringspartiene gikk inn for en fraktutjevning, slik at kostnadene på drivstoff skulle være lik over hele landet. Det er Regjeringens politikk.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1999-04-27:
Målet for den økonomiske politikken må være at vi kan føre en politikk slik at renten går ned. Det vil bety en stram økonomisk politikk. Så vidt jeg har skjønt, har Høyre i aller høyeste grad også vært tilhenger av en slik politikk. Det betyr at hva vi kan ha av uttellinger over det offentlige, sterkt må prioriteres. Kristelig Folkeparti tenker nøyaktig det samme som i 1997 om viktigheten av veiutløsning i distrikter, sikring av farlige trafikkstrekninger og rasfarlige veier og trafikksikkerhet, men jeg kan ikke her og nå svare et konkret årstall for når disse målsettingene vil bli nådd. Det vil være helt avhengig av den økonomiske utviklingen ikke bare i vårt eget land, men også rundt omkring for øvrig i verden.
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-04-27:
Regjeringens offensive distriktssatsing gjennom statsrådens redegjørelse for noen dager siden har falt opposisjonen tungt for brystet. Og det var ikke annet å vente – det er politikkens naturlov. Kritikken begynte med representanten Brustad fra Arbeiderpartiet, og ble nå fulgt opp av representanten fra Fremskrittspartiet. Man skal lytte når opposisjonen snakker. Det er grunn til å ta det på alvor når Brustad, som var medlem av en regjering som gjennom hele hennes periode hadde en sammenhengende fraflytting fra Distrikts-Norge, nå mener hun har sett de riktige grep som skal tas. Det kulminerte med fraflytting fra min landsdel, Nord-Norge, som gjorde at Arbeiderpartiet i Troms sa at det nå var på tide å ta et distriktsoppgjør. Dette synes jeg det er viktig å ta med seg, for det handler også om å ha en viss politisk hukommelse. Når det gjelder representanten Solholm og andre fra Fremskrittspartiet, er det interessant å høre dem. De snakker om manglende troverdighet i Regjeringens distriktspolitikk. Hva er det Fremskrittspartiets distriktspolitikk egentlig handler om, bortsett fra – stort sett – at en bør la markedskreftene råde? Vi vet at Fremskrittspartiets budsjettforslag inneholdt skattelettelser i størrelsesorden 28 milliarder kr. Jeg tror det er litt viktig at representanten Solholm og Fremskrittspartiets representanter kommuniserer til kommunene hva det f.eks. betyr for kommuneøkonomien, den fylkeskommunale økonomien osv. Mitt spørsmål går rett og slett på at jeg ber Solholm kommentere min påstand om at hans politikk henger rimelig lite på greip.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1999-04-27:
Representanten Ivar Østberg tar i sitt innlegg opp statens lokalisering, og da med bakgrunn i at det helst bør flyttes ut fra Oslo. Jeg har bl.a. lagt merke til at det i Nordlys fredag 23. april er en artikkel som sier at «Krf varsler ny flyttesjau». Representanten Østberg har vært leder for et utvalg som har sett på denne ideen og har valgt å være konkret, hevdes det. De mener at bl.a. større deler av den arktiske virksomheten til Meteorologisk institutt bør flyttes til Nord-Norge, og noen stiller jo spørsmål ved akkurat det konkrete forslaget, fordi det allerede er klart at den arktiske og polare virksomheten skal drives fra Tromsø. Det er også et forslag som går ut på at Fiskeridirektoratet med nesten 200 byråkrater bør flyttes nordover, og de er jo i Bergen. Så spørsmålet mitt blir: Er det sånn at det ikke bare er fra Oslo det skal flyttes, men at det også fra andre store områder utenfor Oslo – enten det nå er Trondheim eller Bergen – kan bli aktuelt med flytting?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-04-27:
Eg skal prøve å ta for meg nokre av spørsmåla, og eg takkar innleiingsvis for ei rimeleg god opplisting av gode forslag som vi har stått for, og kan berre vedkjenne meg det aller meste av det som der blei sagt. Men eg vil ikkje senke ambisjonsnivået frå vår side om å oppnå noko med konkurranseutsetjing. Kor mange milliarder ein kan klare å ta ut i fyrste omgang, skal få lov til å vere lite presisert her, men vi vil altså ei utvikling. Det som har vore problemet med konkurranseutsetjing i kommunar – små eller store – er at maktfaktorar i lokalsamfunnet har hindra at prosessen har kome i gang. Vi har ikkje eingong fått sjansen til å undersøke i særleg grad – iallfall ikkje i Distrikts-Noreg – kva grensene er for kva som det er mogeleg å ta ut. Dersom ein var villig til å prøve, ville ein også kunne få målt ut resultatet. Men her er bøygen at sterke organisasjonar har ein brukbart godt utvikla strategi for å forhindre forsøk. Sjølvsagt må vi vedkjenne oss at vårt prinsipale forslag ikkje fekk gjennomslag i statsbudsjettet. Det er klart. Det blei atskilleg mykje mindre til veg enn vi hadde foreslått. Rett nok kom det visse ting å glede seg over gjennom komitebehandlinga iallfall, slik at heilt null blei det ikkje, men vi trur at eit enklare samfunn, ein noko redusert offentleg sektor, gode rammevilkår for næringslivet, mindre skjemavelde og gode kommunikasjonar vil hjelpe. Vi står fast på det. Vi vil vere kjennelege på dette også i seinare forslag, utan at eg her og no skal forskottere detaljar i Høgre sitt prinsipale budsjettforslag for neste år.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-04-27:
Eg får prøve å svare på ein for så vidt stor replikk i innhald. Det var tre konkrete spørsmål som det spesielt var etterlyst svar på. Eg får seie det slik at det spørst på kva måte ein skal la distrikta få behalde verdiskapinga. Vi synest det er eit poeng at bedriftene i Distrikts-Noreg ikkje må gi frå seg inntektene sine til staten i håp om å få dei igjen, eller sjå på at naboen får dei igjen. Vi ser det slik at dersom vi skattlegg næringslivet mindre, og let dei som produserer verdiane få behalde større delar av dei, så er det ein god måte å behalde verdiskapinga i distrikta på. Så var det eit poeng med den kraftkrevjande industrien, men det knyter seg opp til energipolitikken generelt. Mitt svar på dette spørsmålet må vere at om vi har ein fornuftig energipolitikk, der kraftkrevjande industri i distrikta framleis får tilgang på rimeleg kraft, så er det god distriktspolitikk. Eg veit ikkje om vi skal utvide dette til å gå konkret på gasskraft eller kolkraft, men det er i alle fall ein måte å svare på. Hovudsvaret mitt til replikanten er at vårt syn er at verdiane bør bli igjen i distrikta, men resepten for å få dette til er neppe den same som Senterpartiets.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-04-27:
Det var for så vidt ei svært riktig påpeiking at skule kunne vore lettare å finne igjen i innlegget mitt, men eg ber representanten skrive det på kontoen for eit dårleg innlegg og ikkje for ein dårleg politikk frå Høgre. Eg vil få lov til å understreke at vi nettopp har hatt eit landsmøte der vi har brukt mykje tid på å forklare kvifor vi skal skape verdas beste skule i dette landet. Så det er absolutt ikkje Høgre det er noko gale med i tilfelle, det er eine og aleine mitt innlegg som då har vore feilprioritert. I den politiske verkstaden vår, som eg nettopp har vist til, kan eg love representantane at forsking også hadde ein brei plass. Så til dette med at vi kanskje prioriterer bedrifter som går bra, i vår politikk. Det er i alle fall slik at vi er nøydde til å ha nokre bedrifter som går bra, for knoppskyting skjer gjerne utifrå bedrifter som går godt. Eg skjønar at det blir styrt litt inn mot vårt syn på verkemiddelapparatet, og vil påpeike at såkornkapitlet og gründervinklinga i SND har hatt Høgre som fadderar. Derimot har den delen av verkemiddelapparatet som meir kan samanliknast med ordinær bankverksemd, fått ein lågare prioritet av oss. Vi meiner at vår resept er brukbar. Den er ikke lik resepten til våre politiske konkurrentar, men vi synest at vi vil prøve å selje vår politikk på dette området. For å kome tilbake til spøsmålet om skule, så er det umåteleg viktig. No var eg jo inne på dette med kompetanse i innlegget, men likevel, skulepolitikk – for all del.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-04-27:
Høyre ønsker en annen innretning på distriktspolitikken enn Arbeiderpartiet. Høyre vil overføre midler fra den offentlige distriktsstøtten til veiinvesteringer og bedre rammevilkår for næringslivet. Høyre mener at lønnsomme arbeidsplasser og gode kommunikasjoner er nøkkelen til en positiv utvikling i distriktene. Høyre mener også at det ligger et inntektspotensial i Kommune-Norge på mellom 10 og 15 milliarder kr bare kommunene konkurranseutsetter eller privatiserer kommunale tjenester. Det er utrolig mye penger. Så mitt første spørsmål blir: Hvordan skal de små distriktskommunene, som vi har mange av her i landet, få tatt ut dette inntektspotensialet når det ikke er noen å konkurrere med? Høyre var ikke villig til å være med på å fordele 1 milliard kr mellom de skattesterke og de skattesvake kommunene, slik Arbeiderpartiet foreslo for 1999. Det går igjen mest ut over distriktskommuner med spredt bosetting. Og det ble heller ikke mer penger til veibevilgninger for 1999, slik Høyre nå så sterkt framhever at de ønsker. Det det ble mer av, var offentlige distriktsstøtteprogrammer, noe Høyre sier de er imot. Høyre fikk gjennomslag for å nulle ut de skatte- og avgiftsøkningene som Regjeringen hadde foreslått. Men tror virkelig representanten Hoddevik at dersom barnehagene ikke finnes, skolefritidsordningen ikke er der eller koster uforholdsmessig mye å bruke, eller at barneskolen legges ned, og at offentlig kommunikasjon er fraværende, er det likevel er attraktivt å bo i kommunene? Jeg vil også spørre representanten, særlig på bakgrunn av at Høyre er så opptatt av at veisektoren ikke har fått noe, og at det bare er blitt med de gode løftene: Mener Høyre at det ikke er noen sammenheng mellom gode velferdsordninger, stabil bosetting og næringsetablering?
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-04-27:
Representanten Hoddevik etterlyste langsiktighet i sitt innlegg, han etterlyste signaler om regelverk og etablering av arbeidsplasser, og han syntes statsråden hadde vært for lite konkret i sin redegjørelse. Både jeg og representanten Hoddevik er hjemmehørende i hvert vårt distriktsfylke og skulle slik sett ha mulighet til innsyn i distriktspolitiske utfordringer. Senterpartiet er svært opptatt av det vi kaller den breie distriktspolitikken, at den er avgjørende for vekst og utvikling i heile landet. Med det mener vi å vise til hvordan alt henger i hop, at en kanskje må ha rammevilkår som fremmer distriktspolitisk utvikling mer enn direkte spesifikke små tiltak. Mitt fylke, Nordland, har enorme naturressurser, bl.a. kraft, fisk og mineraler, og nå har jeg tre spørsmål til representanten Hoddevik. Det første er: Er Hoddevik enig med Senterpartiet i at distriktene skal få større råderett over naturen og dens ressurser? Det andre spørsmålet mitt er om han kan støtte det synet at distriktene skal få beholde mer av den verdiskapingen som foregår på bakgrunn av disse ressursene. Til slutt vil jeg utfordre representanten Hoddevik i spørsmålet om de også vil arbeide for at det skal være lønnsomt å lokalisere den industri som baserer seg på kraft, nær produksjonsstedet for kraften, slik som det er vanlig ellers i Europa. Med det sparer vi investering til vedlikeholdsutgifter på flere lange overføringslinjer, og ikke minst vil jeg minne om det fremste nettprinsippet, som sier at den som tar ut kraft i produksjonsnære strøk, som reduserer nettap, skal belønnes for det. Representanten Hoddevik nevnte selv spørsmålet om effektivisering.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-27:
Først vil jeg komme med en etterlysning. Høyre har en sterkt bedriftsrettet distriktspolitikk. Det er lett å forstå. Men da blir det spesielt oppsiktvekkende at verken skole, kompetanseheving eller forskning blir nevnt i innlegget. Betyr det at dette har blitt mindre viktig for Høyre? Hvis Høyre fremdeles syns at dette er viktig, ønsker Høyre å ha en distriktsprofil på en slik satsing på kompetanseheving på skole og på forskning? Så til det andre spørsmålet: Bedriftsrettet distriktspolitikk er Høyres merkelapp. Da kan man spørre seg: Hvordan skal man i så fall gå inn med støtte, subsidiering eller tilrettelegging? Det sterke inntrykket er at Høyre først og fremst er opptatt av de bedriftene som fra før av går bra. Når det gjelder skattelettepolitikk i forhold til enkelte næringer, f.eks. rederinæringen, er de i stand til å gå svært langt, mens når det gjelder direkte bedriftsrettede tiltak til bedrifter som ikke engang har kommet i gang ennå, men som trenger hjelp, er man betydelig mye mer gjerrig. Hadde det ikke vært bedre å ha hatt en mye sterkere politikk for bedriftsskaping, utifra at det er her man faktisk trenger bistand til å komme i gang, og så vært villig til å si at de bedriftene som faktisk går godt, bør ha ryggrad til å være med på å dra lasset? Og til slutt: Hvis Høyres skattelettepolitikk i forhold til bedriftene skal ha en distriktsprofil, kan representanten Hoddevik forklare hvordan denne skattelettepolitikken skal være med en slik distriktsprofil?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-27:
Hvis man skal ha en strategi for å skaffe seg gode lærere som går ut på at man skal konkurrere seg imellom, må man i utgangspunktet akseptere at noen skal ha dårlige lærere og dårlige skoler, og andre skal ha bra lærere og bra skoler. De som skal ha bra lærere og bra skoler, er de som har store økonomiske ressurser. Det er et utgangspunkt som SV ikke er villig til å akseptere. Den skolen som ikke er bra nok for alle elevene, er ikke bra nok for noen. Den læreren som ikke er bra nok til å undervise i en god skole, er ikke bra nok til å undervise i noen skole. For min egen del kan jeg si at jeg ikke er fri for tanken om at det kanskje kan være riktig å bedømme etter innsats, men da ønsker jeg at man må belønne etter at innsatsen er gjort, og ikke før den kommer, ikke slik at man skal lokke med høye lønninger i den tro at man får den beste arbeidskrafta. Hvis man går en del rekrutteringsprosjekter etter i sømmene for å se om det har slått til, tror jeg ikke at erfaringen har vært slik at det nødvendigvis er de som priser seg sjøl høyest på markedet, som gjør den beste jobben. Så konkurranse om lærerkreftene som virkemiddel for å få en god skole tror vi ikke er vegen å gå. Her er det snakk om å gi ressurser, slik at skolen kan bli god nok til å bedre lærerutdanningen, og gi læreren og skolen rom til å utvikle gode pedagogiske metoder over et langt bredere spekter enn det vi har i dag. Så til vegsektoren. Det er riktig at SV har vært mer restriktiv når det gjelder vegbevilgninger enn f.eks. Fremskrittspartiet. Det kan sikkert også trekkes fram enkeltprosjekter som jeg kunne si kanskje ikke var av de klokeste å gå inn for. I ettertid har det jo vist seg at mange vegprosjekter, også prosjekter som Fremskrittspartiet har gått inn for, har gått med svært store overskridelser. SV har hatt en annen profil på sin samferdselspolitikk enn Fremskrittspartiet – og jeg ber representanten Solholm merke seg at vi har gått imot store prosjekter i sentrale områder som også har spist av de økonomiske midlene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-27:
Økonomisk vekst i distriktene kan nok være vel og bra, og det som jeg tror det er riktig å ha en politikk for, er å tilbakeføre en del av de verdiene som faktisk blir skapt i distriktene, til distriktene. Men når det gjelder de generelle skattepolitiske virkemidlene som Fremskrittspartiet og høyresiden i norsk politikk tar til orde for, vil jo ikke de bedre situasjonen spesielt for distriktene. Tvert imot vil jo mer liberalisme på dette området også styrke dem som er sterke fra før, og øke deres konkurranseevne enda mer på bekostning av små bedrifter i utkanten som kanskje ikke har samme økonomiske inntjeningsevne, men som går brukbart rundt nå – kanskje av og til med noe bistand fra det offentlige. Så hvis man skal bruke en ren skattelettepolitikk og en ren markedsstrategi for dette, vil altså sentraliseringen bare forsterke seg. For den som ikke ser på det som noe problematisk, er det vel rimelig greit. Men for oss som faktisk mener at hele Norge bør tas i bruk, og at vi bør utnytte alle ressursene over hele landet, blir dette problematisk. Hvis man har en strategi som sier at kapitalen skal kaste like mye av seg, enten man investerer den i Engerdal eller man investerer den i Hong Kong – og det oppfatter jeg er Fremskrittspartiets strategi – vil vi oppleve at Utkant-Norge og distriktene generelt blir tomme. Det blir da etter hvert ganske grisgrendt i Norge, på tross av at det er mange gode ressurser der, at det er mange kvaliteter i levekårene, og at storsamfunnet faktisk trenger at disse ressursene blir utnyttet. Så det er en veldig kortsiktig politikk, og det er en politikk som – hvis man skal trekke den litt langt – vil gjøre det nesten ubeboelig i et land som Norge, bortsett fra på noen enkle punkter på kysten der man kan utnytte de spesielle naturfortrinnene ved en beliggenhet akkurat der.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-27:
Jeg føler behov for å utfordre Venstre litt på det som dreier seg om desentralisering. Samferdselspolitikk har jo vært nevnt her, og det er et veldig viktig tema. Det kan være veg, men det kan også være kollektivtransport, det kan være tog, og det kan være flytransport. Ved flere anledninger har det vært fremmet forslag om en større lokalpolitisk frihet til å kunne bruke midler på tvers av samferdselssektoren. Hvis jeg tar et eksempel fra mitt eget fylke, som er både et veg- og jernbanefylke, der sjøtransport og lufttransport ikke er spesielt aktuelt, der vi også er preget av stor tungtransport som sliter veldig på vegen, og som krever et høyt akseltrykk, er jo en av utfordringene nå å forsøke først å få beholde tungtransporten, men så å få mer av den over på jernbane, slik at det ikke tvinger seg fram store og økende investeringer også på vegsida. Jeg er overbevist om at slike valg ville blitt tatt med hensyn både til distriktene, til trafikksikkerhet, til miljøet osv. – jeg har minst like stor tillit til de beslutninger som vil bli tatt lokalt på dette området, som jeg har til de beslutningene som blir tatt her i Stortinget. Jeg kunne tenke meg å spørre representanten Kongshaug om han ikke tror at man ved å desentralisere slike beslutninger kunne få de rette samferdselsinvesteringene i regioner og fylker. Jeg kan jo leke litt med det tankeeksperimentet at vi hadde gjort det slik i Finmark. Tror vi da at det var FATIMA-prosjektet som var blitt valgt, om Finnmark hadde hatt valget mellom å bruke pengene på det andre riksveg- og fylkesvegnettet sitt og å bruke pengene på akkurat den veginvesteringen?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-04-27:
Jeg må få lov å si tilbake at i valgkampen i 1997 var jeg så heldig å treffe Lodve Solholm, og vi hadde mange gode debatter, der bl.a. vei stod sentralt. I vårt fylke, Møre og Romsdal, vet vi at vei er noe som folk er opptatt av, også de folkevalgte, bl.a. Møre og Romsdal fylkesting. Nå drar jeg jo noe i tvil riktigheten av det som Lodve Solholm sa, at undertegnede drog rundt og lovet penger til mange enkeltprosjekt. Det var vel sagt ut fra den prioriteringen som Møre og Romsdal fylkesting selv har gjort. Vi har selv vært med i fylkestinget tidligere og prioritert, og det er den prioriteringen som ligger til grunn. Men jeg er enig med representanten Solholm i at hvis de ambisiøse veiplanene som ligger i Møre og Romsdal og ellers i landet, skal bli gjennomført, må det mer penger til til veisektoren. Men nå er det jo også slik at i den økonomiske situasjonen ved statsbudsjettet for både siste og inneværende år var det nødvendig med stramhet. Akkurat når det gjelder vei, som infrastruktur, har det vært et vanlig virkemiddel ved konjunktursvingninger at en har redusert veibevilgningene for å få en nødvendig stramhet i budsjettet. Men én ting skal vi iallfall være enig med Lodve Solholm i, det trengs mer penger til vei. Vi har mange eksempler rundt om i landet på at riksveistandarden – bl.a. grusveier – gjør at eksportrettet og verdiskapende næringsliv ikke får ut produktene sine. Dessverre, jeg kan ikke stå på talerstolen her og love eksakte tall, men er det opp til meg, skal det iallfall arbeides for at veibevilgningene blir større, for det er helt nødvendig for at distriktene skal overleve.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-04-27:
Når det gjelder valgkamper, har vel de fleste i denne salen vært med på mange slike, men jeg tror ikke mange i denne salen kan gi meg eksempler på at de har drevet valgkamp ut fra at det er behov for innstramminger i offentlige utgifter når de har reist rundt om i sine fylker og drevet valgkamp – også når det gjelder vei. Valgkampen blir lagt opp ut fra en normalsituasjon, og når det da inntreffer behov for innstramminger, er det klart at det smerter. Det smerter også i forhold til det som har vært sagt for å sanke stemmer rundt om. Når det gjelder næringsliv og rammebetingelser og Terje Johansen, som representanten Ryssdal var inne på her, kan jeg ikke gå inn på alt det. Men det som er helt klart, er at den næringspolitikken som denne regjeringen fører, har en klar målsetting om bedring av rammevilkårene for næringslivet generelt, og spesielt for små og mellomstore bedrifter. Det har vi allerede sett konkrete eksempler på gjennom de sakene som blir behandlet i meldinger, og gjennom konkrete forslag og vedtak i forbindelse med budsjettet. Ellers kan vi også vise til den fiskeripolitikken som denne regjeringen fører. Den har myket opp mange forordninger, som gjør at det er skapt optimisme med tanke på fornyelse av fiskefartøy, som også er viktig i distriktsmessig sammenheng. Når det gjelder Venstres næringspolitikk og småbedriftspolitikk, står den absolutt ved lag. Men det skulle vel være unødvendig å minne representanten på at Venstre er en del av en regjering. Det er Voksenåserklæringen som ligger til grunn for Regjeringens politikk, og så får en da slåss internt etter beste evne for de saker som en ivrer mest for.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-04-27:
Når det gjelder Karin Andersens innspill om lokalpolitisk frihet, er jeg i prinsippet enig i det. Det kan vi stå skulder ved skulder og slåss for. Det hun tok opp i sitt innlegg, synes jeg var positivt. Det er helt klart at vi må ha den tiltro til de lokalt eller regionalt folkevalgte at de gjør de rette prioriteringene. Det er et uttrykk som heter at den kjenner best hvor skoen trykker som har den på. Jeg tror at bl.a. ved å kunne gi rammebevilgninger, slå sammen f.eks. bevilgninger til fylkesveier og riksveier i en del fylker og la lokalpolitikere prioritere, kan det bli gjort bedre prioriteringer enn ved å ha de oppdelte ordningene som en har i dag. I veisektoren følger Stortinget stort sett de prioriteringer som blir gjort i det enkelte fylke – de årlige prioriteringene som fylkene gjør – selv om Stortinget formelt tar den endelige beslutningen. Når det gjelder spørsmålet om desentralisering av beslutninger på en fornuftig måte, kan jeg svare et ubetinget ja til det. Jeg tror det er positivt, men vi må heller ikke glemme at det er en del sentrale og nasjonale oppgaver som det må tas hensyn til, og de beslutninger må ligge til denne sal.