Bent Høie (Høyre), 2016-03-17:
Det å lage en nasjonal helse- og sykehusplan i Norge var noe av det jeg gledet meg mest til å gjøre da jeg tiltrådte som helse- og omsorgsminister. Målet var å legge fram en plan for hvordan vi skal utvikle sykehusene våre til å mestre framtidens utfordringer, sånn at alle i Norge skal få trygge sykehus og bedre helsetjenester uansett hvor man bor. Målet var å gi Stortinget best mulig innsikt i status og utfordringer for spesialisthelsetjenesten og invitere det som er vår øverste folkevalgte forsamling, til å gi de overordnede føringene for hvordan sykehusene skal utvikles. Målet var å legge fram en plan som nettopp bygger pasientens helsetjeneste i hele landet. Målet var å få en nasjonal helse- og sykehusplan som sikrer en fortsatt desentralisert helsetjeneste med en ryggrad av sykehus i hele landet, der sykehus arbeider sammen som team, og der de større sykehusene skal bidra til ikke minst å danne et trygt grunnlag for de mindre sykehusene. Alle disse målene får bred tilslutning i dagens innstilling. Jeg ville også ha en åpen planprosess, der vi skulle dele kunnskap, dilemmaer, utfordringer og scenarioer i full åpenhet, og der alle med interesse for helse og sykehus kunne delta i det offentlige ordskiftet. Det målet mener jeg vi også har nådd. Debatten om Nasjonal helse- og sykehusplan har gått høyt, og engasjementet har vært stort – intensiteten også – i de to siste årene. Vi har engasjert brukere, fagfolk, kommuner og organisasjoner, gjennom både møter og debatter Norge rundt. De har vært med i utvalg, de har vært med i ulike ekspertgrupper, og ordskiftet har noen ganger til og med vært så engasjerende at flere enn jeg nok har opplevd å ha blitt tillagt oppfatninger man ikke har. Men det er likevel veldig bra i dag å kunne sluttføre debatten i Stortinget nå, sånn at planen blir ferdig, og vi kan begynne på gjennomføringen. Nå skal vi ruste spesialisthelsetjenesten for framtiden, og det er avgjørende at vi er enige om utfordringene. Det blir langt flere mennesker i Norge. SSB sier at vi blir 5,9 millioner innbyggere i 2030. Vi blir eldre, og de eldste blir langt flere. Eldre over 70 år bruker dobbelt så mye helsetjenester som 40-åringer. Folketallet i de store byene øker. Unge mennesker og innvandrere bosetter seg i første rekke i byene. Presset på helsetjenestene i byene skyldes flere eldre, flere innflyttere og flere innvandrere. Distriktenes utfordringer er i første rekke knyttet til en økning i antall eldre og økt etterspørsel etter sykehustjenester som følge av det. Noen sykdommer blir mindre truende. Andre vokser i omfang. Det er særlig tilbudet til pasientene i de største sykdomsgruppene som vil være under press. Men dette endrer helsetilbudet til mennesker som har kroniske sykdommer, kreft, psykiske helseutfordringer og rusavhengighet, sånn at tjenestene er bedre rustet til å takle økningen av disse pasientgruppene. Behandlingsmulighetene øker, men det gjør også kostnadene og behovet for å gjøre de riktige og gode prioriteringene. Vi har større forskjeller i helsetilbudet enn vi bør ha i et land der man har en felles oppfatning om at helsetjenesten skal være lik for alle. Uønsket variasjon kan være et tegn på både lavere kvalitet og feil prioritering. Mange venter fortsatt unødvendig lenge på helt nødvendig behandling. Rett kompetanse på rett plass er sannsynligvis den største utfordringen for framtidens helsetjeneste. Dersom vi fortsetter å organisere og bruke spesialisthelsetjenesten som i dag, vil vi trenge 27 pst. flere ansatte om 15 år, eller 30 000 flere årsverk bare i sykehusene og 70 000 flere i kommunene. Denne utfordringen kan ikke bare møtes ved å utdanne og sysselsette stadig flere i spesialisthelsetjenesten. Vi er nødt til å arbeide smartere og organisere oss bedre, bruke mer teknologi og bruke helsepersonellet bedre i det pasientrettede arbeidet. Sykehusplanen viser at det er nødvendig med både økte ressurser og høyere omstillingstakt i helsetjenesten for å mestre utfordringene og skape en bærekraftig helsetjeneste for framtiden. I denne første nasjonale helse- og sykehusplanen har regjeringen valgt å legge vekt på det vi mener er det viktigste i denne planperioden, som går fra 2016 til 2019. Det er å skape pasientens helsetjeneste og fortsatt prioritere tilbud innenfor psykisk helse og rusbehandling, forenkle, fornye og forbedre tjenestene, bidra til nok helsepersonell med riktig kompetanse, styrke kvalitet og pasientsikkerhet og stille tydelige faglige krav til sykehusene, fastslå prinsipper for en desentralisert sykehusstruktur, definere innholdet i de ulike typene sykehus, legge til rette for bedre oppgavedeling, ikke minst arbeide mer sammen i team og styrke de akuttmedisinske tjenestene utenfor sykehusene. Jeg konstaterer at det ligger an til bred enighet i Stortinget om hovedinnholdet i planen, og at det er stor oppslutning om de aller fleste forslagene og tiltakene som er skissert i Nasjonal helse- og sykehusplan, og det er jeg glad for. Ett tema har vært gjenstand for sterk debatt også her i dag, og det er spørsmålet om akuttkirurgi i framtidens sykehus. Et av de viktigste målene med Nasjonal helse- og sykehusplan var å få tilslutning til definisjoner som tydeliggjør innholdet i ulike typer sykehus. Regjeringens ønske er å legge til rette for en differensiering av akuttsykehusfunksjoner i framtidens sykehus – dette for å sikre nærhet til de tjenestene det er mest behov for, og ikke minst trygge kvaliteten og pasientsikkerheten i alle sykehus, enten de er store eller små. Gjennom den avtalen som er inngått mellom Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, er det et flertall i helse- og omsorgskomiteen som er enig i regjeringens forslag om at vi i framtiden skal ha fire typer sykehus i Norge: regionsykehus, store akuttsykehus, akuttsykehus og sykehus uten akuttfunksjoner. Innholdet i de fire typene sykehus er definert og utdypet i helse- og omsorgskomiteens innstilling. Jeg er veldig tilfreds med at det er flertall i komiteen for en utvikling der det vil være ulike former for akuttkirurgiske tilbud ved de minste sykehusene i framtiden, avhengig av lokale forhold. I forslaget til vedtak fra helse- og omsorgskomiteen ber Stortinget regjeringen sørge for at «sykehus som i dag har akuttkirurgiske tilbud, fortsatt vil ha dette når hensynet til pasienten gjør det nødvendig, og kvalitet og pasientsikkerhet er ivaretatt.» Dette er helt i tråd med det som var både mine og regjeringens intensjoner, og jeg vil se til at helseforetakene legger dette til grunn i sine utviklingsprosesser. Helse- og omsorgskomiteen ber regjeringen om å sørge for at scenarioene som er beskrevet i Nasjonal helse- og sykehusplan, ikke skal være førende for de lokale og regionale utviklingsprosessene som skal gjennomføres, men det har heller ikke vært regjeringens intensjon at konklusjonene skal være gitt på forhånd. Jeg vil presisere overfor foretakene at konklusjonen i disse scenarioene hva gjelder innholdet i det enkelte sykehus, ikke skal være førende. Komiteen viser til at det er behov for stedlig ledelse ved sykehusene og foreslår at stedlig ledelse blir hovedregelen ved norske sykehus. Jeg er svært opptatt av bedre og tydeligere ledelse i sykehusene, bl.a. for å sikre god kommunikasjon og nærhet til leder. Jeg vil formidle Stortingets vedtak om dette i foretaksmøtet med de regionale helseforetakene 4. mai i år. Som komiteen også påpeker, er det viktig at lovens krav til enhetlig ledelse blir oppfylt, og at helseforetakene har en viss fleksibilitet til å utforme ledelsesmodeller tilpasset lokale behov innenfor de rammene Stortinget setter i dag. De nasjonale kvalitetskravene til fødselsomsorg er nedfelt i stortingsmeldingen om fødselsomsorgen, for 2008–2009, og i Helsedirektoratets veileder Et trygt fødetilbud. Disse ligger fast. Det betyr at fødeavdelingene må ha anestesileger og anestesiteam tilgjengelig på døgnbasis og operasjonspersonell for akutte hendelser og keisersnitt. Veilederen anbefaler også at alle fødende skal ha jordmor hos seg så tidlig som mulig i aktiv fase av fødselen. Dette kravet arbeides det nå aktivt for å oppfylle i alle helseforetak. Men antallet fødsler varierer betydelig fra dag til dag gjennom året. Fødselsomsorgen stiller derfor ekstra store krav til gode systemer for bemanningsplanlegging. Dette er noe de fleste sykehusene nå har stor oppmerksomhet på. Fødselsomsorgen finansieres som annen somatisk spesialisthelsetjeneste gjennom både basisbevilgning og innsatsstyrt finansiering. Dette har vært et prinsipp uavhengig av regjeringer. Finansieringsordningen er ett av flere virkemidler i helsepolitikken, men det er viktig for meg å understreke at det er de medisinskfaglige vurderingene som skal være førende for helsehjelpen som blir gitt den enkelte pasient. Komiteen slutter opp om en utvikling der sykehusene skal jobbe sammen som team for at de større sykehusene skal bidra til å trygge grunnlaget for de mindre sykehusene. Dette er også helt i tråd med det som jeg opplever er intensjonen i representantforslaget om en nettverksmodell for kvalitet i sykehusene. Regjeringen bes om å sørge for at mer planlagt kirurgi flyttes til de mindre akuttsykehusene der det ligger til rette for dette, for å styrke den kirurgiske kompetansen ved disse sykehusene. Regjeringen bes også om å komme tilbake til Stortinget med en egen sak om basestruktur i luftambulansen i Norge. Alt dette ligger også inne som forutsetninger i regjeringens planforslag. Jeg ser det som en styrke for gjennomføringen av Nasjonal helse- og sykehusplan at komiteen er så tydelig på dette. Når Stortinget har behandlet Nasjonal helse- og sykehusplan, skal utviklingen for sykehusene skje innenfor de rammene Stortinget har fastsatt. Oppdraget vil bli gitt de regionale helseforetakene i foretaksmøtet 4. mai. Arbeidet skal skje i samsvar med prosesskrav i den nye nasjonale veilederen for utviklingsplaner i helseforetakene som også kommer til å foreligge på samme tid. Jeg har hørt at noen i debatten prøver å skape inntrykk av at det Stortinget vedtar i dag, og dagens innstilling ikke utgjør en forskjell. Det er feil. Det vil alle oppleve i oppfølgingen i foretaksmøtet 4. mai. I dag behandles også et forslag om å gi fylkene et tidsavgrenset prosjektansvar for å videreutvikle helse- og omsorgstjenestene. Vi har i dag to nivåer som har ansvar for å levere helse- og omsorgstjenester til befolkningen. Disse nivåene har også et selvstendig ansvar for å planlegge og organisere tjenestene på best mulig måte. Forslaget vil, slik jeg oppfatter det, gi en ytterligere oppsplitting av dette ansvaret og kunne føre til mer uklarhet og mer kompliserte samarbeidsforhold. I den sammenheng vil jeg også nevne at målet med kommunereformen er å flytte mer makt og myndighet nærmere innbyggerne. Større kommuner vil også ha bedre forutsetninger for å planlegge og organisere tjenestene på en god måte. Jeg ser fram til at vi nå skal starte oppfølgingen av Nasjonal helse- og sykehusplan. Jeg er glad for at det er bred enighet om verdien av en sterkt desentralisert helsetjeneste i Norge også i framtiden. Det er bred oppslutning om å tydeliggjøre den viktige rollen de mindre sykehusene skal spille i framtidens helsetjeneste. Nasjonal helse- og sykehusplan legger opp til en utvikling av sykehusene der sykehusene skal jobbe mer i team, og større sykehus skal bidra til å trygge grunnlaget for de mindre sykehusene. Vårt felles mål er trygge sykehus og bedre helsetjeneste uansett hvor man bor. På denne måten legger denne nasjonale helse- og sykehusplanen et viktig bidrag til nettopp det å skape pasientens helsetjeneste. Stortinget har nå gjennom behandlingen i dag sluttet seg til en ny folkehelsepolitikk, en ny politikk for helsetjenesten i kommunen gjennom primærhelsemeldingen, en ny legemiddelpolitikk og en ny politikk for spesialisthelsetjenesten. På den måten har dette stortinget staket ut en viktig kurs for hvordan helsetjenesten skal utvikle seg i årene framover, og overskriften på alt dette arbeidet er: pasientens helsetjeneste.