Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2013-02-05:
Jeg vil gjerne starte med å takke interpellanten for å ta opp et tilbakevendende, men allikevel viktig tema. Helt siden vi startet innfasingen av oljepenger i norsk økonomi har det vært viktig å ha en bevissthet rundt hva det faktisk gjør med norsk næringsstruktur. Men allikevel synes jeg det er vanskelig å dele interpellantens inngang og situasjonsbeskrivelse. For noen dager siden fikk vi SSBs konjunkturbarometer, som viser en forsiktig oppgang for industrien. Forskjellen mellom bransjene er blitt litt mindre. For å sitere Harald Magnus Andreassen i First Securities: «Det er mindre strekk i laget alt i alt». Så vil ikke jeg bagatellisere de utfordringene som norsk industri står overfor, men jeg synes allikevel det er grunn til å gjenta finansministerens poeng om at noe redusert produktivitet i arbeidsstyrken ikke er noe særnorsk fenomen. Det er noe som veldig mange av våre handelspartnere har opplevd gjennom finanskrisen. Produktivitetsveksten i norsk fastlandsøkonomi har vært klart bedre enn i de store EU-landene. Så vil jeg også si at det beste målet på suksess er jo det som skjer i virkeligheten. Jeg har funnet mange eksempler, men for å gi ett: Nye tall viser at Norge er best i Norden på etablering av gasellebedrifter. Samtidig kommer vi dårligst ut i undersøkelsen om rammevilkår for de samme gasellebedriftene. Hvorfor det? Jo, fordi sterke fagforeninger, formuesskatt osv. er teoretiske mål på dårlige rammevilkår. Men det viktigste er hva som faktisk skjer. Etter min mening er det bedre å ha gode resultater i virkeligheten og dårlige resultater i teorien enn omvendt. Våre gode resultater viser at vi har livskraftige gasellebedrifter som aldri før. Sanner ønsker seg en strategi. Den utvetydelige tilbakemeldingen som vi får når vi er ute og besøker bedrifter, er at vi er nødt til å holde orden i økonomien. De er helt avhengig av at rentedifferansen vil våre handelspartnere ikke blir for stor. De er helt avhengig av at kronekursen ikke blir for sterk. Det er helt klart utfordrende når deler av norsk næringsliv går så det suser. Det stiller store krav til budsjettpolitikken som vi fører på dette huset. Mitt hovedpoeng i denne debatten er at uten handlingsregelen ville den diskusjonen vi har nå, antakelig vært fullstendig irrelevant. Den ikke-oljerelaterte delen av økonomien ville vært marginal. Selv om internasjonal lavkonjunktur nå forsterker de konkurranseutfordringene som norsk landbasert industri står overfor, er det store bildet, historisk sett, at vi har klart å opprettholde en næringsstruktur som er forbløffende variert gitt det tempo som vi har utviklet norsk sokkel i. Jeg tror ikke det finnes noen tilsvarende internasjonale eksempler. Det er flere faktorer som har vært viktige, men jeg spesielt vil trekke fram et godt organisert arbeidsliv. Det har vært en forutsetning for frontfagmodellen, som er helt avgjørende for å ha kontroll med den kostnadsveksten som representanten Sanner er så bekymret for, og ikke minst vil jeg trekke fram en oljepengebruk som er underlagt handlingsregelen og allikevel tilpasset konjunkturene i økonomien. Begge disse grunnpilarene utfordres nå av høyrepartiene. Når opposisjonen ikke avklarer fundamentet for den økonomiske politikken, utfordrer de selve livsgrunnlaget for eksportrettet, landbasert industri. For meg er det rart å høre om de bekymringene som interpellanten gir uttrykk for, uten at han viser noen vilje til å følge finansministerens oppfordring om å være tydelig på rammeverket for den økonomiske politikken. Representanten Sanner erkjenner at oljepengebruken er viktig, men han benytter anledningen til å utfordre oss på innholdet i oljepengebruken. Jeg synes finansministeren svarte godt på hvilke vekstfremmende tiltak som vi nå har løftet gjennom stor satsing på infrastruktur, gjennom over 30 pst. økning på forskning og gjennom satsing på utdanning. Det gir resultater. Men Sanner gir altså ingen avklaring på om handlingsregelen vil ligge fast i et eventuelt regjeringssamarbeid med Fremskrittspartiet. Det er bekymringsfullt i et bilde hvor vi ser en opposisjon som går til valg på enorme skattelettelser i størrelsesorden 25 mrd. kr–100 mrd. kr – lovnader som vil føre til massiv økt offentlig pengebruk – samtidig som de har en uavklart holdning til om handlingsregelen ligger fast. Det siste norsk konkurranseutsatt industri trenger, er usikkerhet rundt oljepengebruken og usikkerhet rundt fundamentet for vår økonomiske politikk. Vi hørte ikke representanten gi noen avklaringer i sitt oppfølgingsinnlegg. Han har en mulighet til i sitt sluttinnlegg, og jeg håper han benytter den anledningen til å komme med de avklaringene som vi her etterspør.