Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-14:
Det er minst to temaer vi diskuterer her i dag. Det ene er at vi har en jobb å gjøre for å unngå at folk blir avhengige av legemidler. Vi må forebygge det, og vi må jobbe med kunnskapen ute i systemet slik at leger har en nærhet til denne problemstillingen som gjør at vi unngår at folk bruker medisiner på en slik måte at de blir avhengige av dem. Og det andre vi diskuterer, er hvordan vi skal hjelpe dem som tross alt har blitt avhengige. Jeg er ut fra det selvfølgelig enig med interpellanten i at legemiddelavhengighet og bivirkninger er et stort problem for dem som rammes. Brukt på forsvarlig måte kan vanedannende legemidler være til god hjelp i vanskelige situasjoner, f.eks. ved sterke smerter. Men det er en risiko for at de kan føre til avhengighet og alvorlige problemer og lidelser. Det er derfor viktig å forebygge at slike situasjoner oppstår, og vi må også se til at de som får problemer, får den hjelpen de har behov for. Forskrivning og bruk av slike legemidler innebærer vanskelige avveininger for behandler og pasient. Det er knyttet stor usikkerhet til omfanget av legemiddelavhengighet og legemiddelmisbruk. Vi holder derfor på å kartlegge omfanget. Ved Nasjonalt kompetansesenter for sammensatte lidelser ved St. Olavs hospital brukes data fra reseptregisteret for å finne ut hvor mange personer som får forskrevet store doser med smertestillende legemidler. Resultatene indikerer heldigvis at antallet ikke er stort, men problemet blir likevel ikke mindre alvorlig for de pasientene dette gjelder. I budsjettforslaget for 2009 har vi foreslått 8 mill. kr for å øke fastlegenes kompetanse om rusmiddelproblematikk. Problemstillinger knyttet til forskrivning av vanedannende legemidler og oppfølging av personer som har for høyt forbruk av disse, er en del av dette. Informasjon om bruk av legemidler finnes lett tilgjengelig for helsepersonell og brukere. Det arbeides likevel kontinuerlig med å forbedre og utvikle informasjon om legemidler. Her kan jeg nevne at det er laget veiledere for helsepersonell, bl.a. en egen veileder for leger og tannleger om forskrivning og råd om vanedannende legemidler. Statens legemiddelverk har nylig oppdatert en terapianbefaling for bruk av opioider, altså morfinlignende legemidler, ved behandling av smerte, og Senter for rus- og avhengighetsforskning ved Universitetet i Oslo underviser og veileder helsepersonell i rusmiddelmedisin. Legeforeningen har egne opplæringstiltak. Interpellanten viser til at «tilbud og behandling er nærmest fraværende» for denne pasientgruppen. Jeg har behov for å moderere denne påstanden noe. De regionale helseforetakene rapporterer til meg at behandlingstilbudet til denne pasientgruppen inngår i tilbudene innen tverrfaglig spesialisert behandling for rusmiddelavhengige og i tilbudene innen psykisk helsevern. Men likevel er det dessverre slik at behandlingstilbudet til denne pasientgruppen ikke er godt nok i dag. Regjeringen har derfor foreslått å styrke tverrfaglig spesialisert behandling med 120 mill. kr i forslaget til statsbudsjett for 2009. De regionale helseforetakene har registrert at stadig flere mennesker blir henvist for legemiddelavhengighet. Det er derfor etablert flere tilbud i helseregionene med vekt på utredning og behandling for avhengighet. Helseforetakene arbeider med å videreutvikle tilbudene til denne pasientgruppen. Jeg synes det er interessant at interpellanten tar opp at den avhengigheten vi her kan snakke om, ikke nødvendigvis dreier seg om klassiske vanedannede medisiner. I utgangspunktet kan det også være snakk om det de fleste av oss, tror jeg, definerer som mer uskyldige medisiner. Man har normalt ikke et perspektiv knyttet til vanedanning når man omtaler de medisinene. Men likevel er vår vurdering at dersom også den medisinbruken har ført til en avhengighet, hva det nå enn har sitt utgangspunkt i, er det behandlingsopplegget for avhengighetsproblematikk som helsetjenesten har å bruke. Så er det klart at en rusavhengig, en legemiddelavhengig og en spilleavhengig skal behandles nøyaktig likt. Men det som er felles, er en avhengighetsutfordring som vi mener at vi må jobbe med innenfor en tverrfaglig spesialisert behandling. Prosjektet «Medisin mot piller» på Hamar har arbeidet med noen av disse problemstillingene. Prosjektet har som kjent fått tilskudd fra Helsedirektoratet via Hamar kommune i perioden 2005–2008. Hamar kommune har også bidratt med en delfinansiering. Hensikten med den statlige tilskuddsordningen er å stimulere kommunene til å utvikle gode tiltak i en tidsavgrenset periode. Når stimuleringstilskuddet opphører, er det opp til kommunen å videreføre tiltaket i kommunal regi. Helsedirektoratet har informert «Medisin mot piller» om at prosjektet ikke lenger vil motta tilskudd fra denne tilskuddsordningen, og at prosjektet nå i så fall må finansieres på en annen måte. Det er flere gode fagmiljøer som arbeider med de samme områdene som «Medisin mot piller». Senter for smertebehandling og sammensatte lidelser ved St. Olavs hospital har status som nasjonalt kompetansesenter. Senter for rus- og avhengighetsforskning ved Universitetet i Oslo tilbyr undervisning om rusmiddelproblematikk, der legemidler og legemiddelbruk er en del av opplegget. Prosjektet «Medisin mot piller» har søkt Helse- og omsorgsdepartementet om midler til videre drift og til å etablere et nasjonalt aktivitets- og ressurssenter for legemiddelavhengige. Jeg vil be Helsedirektoratet om å vurdere resultatene som er oppnådd i prosjektet og søknaden om et nasjonalt senter. En slik vurdering må ses i sammenheng med arbeidet som gjøres i etablerte fagmiljøer. Jeg vil også peke på muligheten for at «Medisin mot piller» kan samarbeide med andre, f.eks. lærings- og mestringssentrene, frivillige og brukerorganisasjoner i helsetjenesten. Vi vil se på søknaden, vi vil gjennomføre møter i forbindelse med prosjektet, og så får vi behandle søknaden et annet sted enn på Stortingets talerstol.