Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-12-13:
Først litt om historien – ikke så lang. Stortinget vedtok den 10. desember i fjor en anmodning til regjeringen om å fremme forslag til ny lovgivning om pensjonsordninger for stortingsrepresentanter, regjeringens medlemmer, høyesterettsdommere, sivilombudsmann og riksrevisor basert på de retningslinjene som ble trukket opp i Johnsen-utvalgets innstilling, Dokument nr. 19 for 2008–2009. Dette utvalget, hvor for øvrig alle partier var representert, foreslo nye pensjonsordninger for disse gruppene basert på hovedlinjene i ordningen for ny folketrygd, også kalt modernisert folketrygd. De nye ordningene skulle gjøres gjeldende for nye stortingsrepresentanter og regjeringsmedlemmer fra høsten 2009, og for høyesterettsdommere, sivilombudsmannen og riksrevisor som utnevnes etter 1. januar 2011. Regjeringens proposisjon inneholder ikke i denne omgang noe forslag til nye pensjonsordninger for stortingsrepresentanter eller statsråder. Arbeidsdepartementet har tidligere varslet en egen proposisjon om dette i løpet av våren 2011. Jeg må legge til at jeg da regner med at regjeringen leverer denne proposisjonen i så god tid at det vil være mulig å få en god og forsvarlig behandling av saken i vårsesjonen 2011. Proposisjonen inneholder heller ikke noe lovforslag om pensjonsordning for riksrevisor. I dag fastsettes lønn og pensjon for riksrevisor av Stortingets presidentskap. Presidentskapets flertall foreslår at riksrevisors pensjonsordning fastsettes i lov om Riksrevisjonen, med de samme tilpasninger som foreslås for de andre særlige pensjonsordningene – altså en innarbeidelse av dette i loven og ikke en behandling av presidentskapet i hvert enkelt tilfelle. I innstillingen foreslås det i hovedsak to typer lovendringer. For det første: De særlige pensjonsordningene for høyesterettsdommere, sivilombudsmann og riksrevisor avvikles med virkning for dem som utnevnes etter 1. januar 2011. Nye høyesterettsdommere vil med andre ord være medlemmer av Statens pensjonskasse og få sin pensjon beregnet etter de alminnelige reglene om offentlig tjenestepensjon. Disse gruppene vil altså fra da av ha samme opptjeningstid og beregningsmåte for alderspensjon som gjelder for andre offentlig ansatte. For det andre foreslås det tilpasninger i de eksisterende ordningene til de vedtatte endringene i folketrygden. Dette gjelder også stortingsrepresentanter og statsråder. Disse tilpasningene gjøres gjeldende fra 1. januar 2011, da hovedtrekkene i den omfattende pensjonsreformen som kjent trer i kraft. Både av hensyn til beregning av pensjonene og av hensyn til likhet mellom de ulike gruppene er det viktig at tilpasningen til det nye regelverket trer i kraft samtidig. Tilpasningene består i at det innføres levealdersjustering av de opptjente rettigheter – det er som kjent også et hovedelement i modernisert folketrygd. Det vil altså si at den enkeltes alderspensjon justeres for endringer i befolkningens gjennomsnittlige levealder. Dersom den generelle levealder øker, kan dette medføre en lavere årlig alderspensjon. Det innføres derfor også en individuell garanti som skal sikre at man minimum får utbetalt det man har opptjent rett til. For stortingsrepresentanter med full opptjening innen eksisterende ordning garanteres altså en pensjon på 66 pst. av den godtgjørelsen som er fastsatt når alderspensjonen tas ut. Det foreslås også nye regler for regulering av pensjonen. Dette omtales ofte i forbindelse med modernisert folketrygd som indeksering. I alle de nevnte særordningene fastsettes i dag pensjonen som en viss prosentandel av den til enhver tid gjeldende godtgjørelsen for vervet eller stillingen, dvs. at hvis stortingsrepresentantenes godtgjørelse øker, øker pensjonerte representanters pensjon tilsvarende. Det er altså dagens ordning jeg her beskriver. Etter det nye systemet skal pensjoner under utbetaling hvert år reguleres i takt med den alminnelige lønnsveksten i samfunnet, og så fratrekkes 0,75 pst., slik dette er vedtatt for alderspensjon i folketrygden og alminnelige, offentlige tjenestepensjonsordninger. Justisdepartementets lovavdeling har vurdert om en slik omlegging vil være i strid med tilbakevirkningsbestemmelsen i Grunnloven § 97. For personer som allerede mottar alderspensjon konkluderte Lovavdelingen med at spørsmålet byr på betydelig tvil og anså det usikkert hva konklusjonen ved en eventuell rettslig prøving vil bli. Lovavdelingen var allikevel «tilbøyelig til å anta at de aktuelle endringene må antas å gå klar av tilbakevirkningsforbudet i Grunnloven § 97 hensett til de tungtveiende, samfunnsmessige hensynene som ligger bak de senere års gjennomgåelse av pensjonssystemene, og de uheldige sidene ved å anta at de aktuelle, særskilte gruppene har en særlig beskyttet posisjon». Sagt på en annen måte mener Justisdepartementet at Lovavdelingen er i stand til å ta standpunkt til følgende spørsmål: Skal våre pensjoner reguleres etter særskilt gunstige regler i forhold til folketrygden for øvrig, eller skal de ikke det? Det er det grunnlovsspørsmålet egentlig gjelder. Så kan man nok også hevde at stortingspensjonen har en særskilt posisjon, fordi det er fastsatt ved lov hvordan pensjonsordningen for stortingsrepresentanter skal reguleres. For folketrygden var det jo slik at dette skulle skje gjennom årlige trygdeforhandlinger. Man kan diskutere om begrepet «forhandlinger» i realiteten dekker, men det var i alle fall ikke fastsatt noen årlig regulering. Så slik sett er det en viss forskjell, men spørsmålet er om man da vil prosedere på at den forskjellen skal være til de folkevalgtes gunst på bekostning av andre grupper. Jeg mener altså nei, og det er et stort flertall i presidentskapet som står bak det. Vi mener også at en historisk sammenlikning mellom den årlige lønnsveksten for stortingsrepresentanter, dommere, høyesterettsdommere og den gjennomsnittlige lønnsveksten i samfunnet viser at disse gruppene ikke har grunnlag for å forvente en vesentlig høyere lønnsutvikling enn i samfunnet ellers. Det skal heller ikke ses bort fra at den nye reguleringsordningen kan innebære et begrenset tap sammenliknet med dagens system. Et begrenset tap for mindre grupper kan imidlertid ikke få noen konsekvenser for gjennomføringen av generell lovreform. Det har også Høyesterett uttalt i forbindelse med plenumsdommen når det gjaldt rederibeskatningen, som jo som kjent var under dissens. I grunnlovsøyemed må det legges betydelig vekt på at disse gruppene har fremskutte posisjoner i det norske styringssystemet, og at det i et samfunnsmessig perspektiv ville være uheldig om vi, inkludert regjeringens medlemmer, skulle beholde en gunstigere regulering av våre tjenestepensjoner enn det som vil gjelde for befolkningen for øvrig. Dette vil kunne undergrave aksepten for den nødvendige omleggingen av pensjonssystemet og svekke hele pensjonsreformens legitimitet. I tillegg vil en slik særbehandling av begrensede grupper i sentrale posisjoner kunne svekke den generelle tilliten til styringssystemet – til politikken, om man vil si det på en annen måte. Flertallet i presidentskapet mener på denne bakgrunn at innføringen av de nye reguleringsreglene ikke er i strid med Grunnloven § 97, og jeg anbefaler innstillingen på denne bakgrunn.