Michael Tetzschner (Høyre), 2015-01-06:
Den 3. mars 2014 kunne blitt en skjebnesvanger dato som ville brent seg inn i vår nasjons bevissthet. Et SAS-fly med 132 passasjerer lettet denne dagen fra Kastrup med kurs for Roma. Etter kort tid fikk de to pilotene en oppkalling. En svensk militærradar hadde oppfanget et ukjent fly på SAS-flyets rute, et fly som ikke sendte ut signaler, og som ikke svarte på radioanrop eller var varslet i henhold til noen trafikkplan. For å unngå en katastrofal kollisjon bare noen sekunder senere måtte de to pilotene reagere øyeblikkelig og skifte kurs. De to flyene passerte så hverandre med 90 meters avstand, ca. 50 km sydøst for Malmø. Det skulle nesten være unødvendig å minne om at 90 meters klaring er en brøkdel av de internasjonalt aksepterte minimumsgrenser. Flyet er identifisert som et russisk militærfly av typen Iljusjin-20, og det kunne heller ikke detekteres av SAS-flyets eget varselsystem. På grunn av tre heldige omstendigheter – for det første årvåken svensk flyveledelse, for det andre god siktbarhet og for det tredje resolutt inngripen fra pilotene – ble en katastrofe avverget. Det er særlig alvorlig at russiske militærpiloter skrur av flyets transpondere og ikke snakker med den sivile lufttrafikkontrollen. I en rapport fra den britiske tenketank European Leadership Network, som har undersøkt opp mot 40 farlige hendelser fra 2014, har man klassifisert denne episoden som SAS-flyet og dets 132 passasjerer var utsatt for, som en av de tre farligste i hele 2014. Dersom et slikt sammenstøt hadde funnet sted, ville det vært uunngåelig å varsle om at man for fremtiden måtte forbeholde seg retten til å ta ut – om nødvendig ved nedskyting – slike uidentifiserte tause fly på kollisjonskurs med sivile fly. Det kunne i seg selv ført til en eskalering av konfliktnivået, med uante konsekvenser. Dessverre er denne episoden ikke enestående. Den 16. juli 2014 var, ifølge vitner, et annet russisk militærfly med missiler ti meter fra å kollidere med et svensk overvåkningsfly mellom Gotland og Latvia. Faren for kollisjon med et av Putins økte antall fly i internasjonalt luftrom er ikke bare til stede i denne delen av Skandinavia. Russerne tester også Norge og våre NATO-alliertes forsvar ved å fly nord om Norge og ned langs Vest-Europas kyster, eksempelvis den 23. april 2014, da to av russernes Tupolev Tu-95 Bear bombefly fløy helt til Nederland og krenket det nederlandske luftrom med en grenseoverskridelse på 800 meter. Den 3. oktober 2014 var enda et russisk militærfly få meter fra å kollidere med ytterligere et svensk overvåkingsfly. Denne interpellasjonen ble fremmet den 18. november foregående år, og den er i løpet av den forgangne tid ikke blitt mindre aktuell. Den 12. desember i fjor ble nok et SAS-fly fra Kastrup, på vei til Poznan i Polen, ifølge Dagens Nyheter sjenert av et russisk militærfly, noe som ble satt i sammenheng med betydelig russisk militæraktivitet over Østersjøen samtidig. Også her var det russiske militærflyets transpondere slått av. Det er vanskelig ikke å sette denne uakseptable adferden i sammenheng med andre provokasjoner, som da to russiske Su-24 bombefly planlagt og målbevisst den 17. september 2014 trengte inn i svensk luftrom syd for Øland for å teste Sveriges luftforsvar, og tilsvarende russisk inntrengning i finsk luftterritorium i august, eller ikke å se det i sammenheng med fingerte angrep mot Bornholm, tilfeldigvis under den allmenne politiske sommersamlingen. Lignende flyaktiviteter skjedde også mot Cardiff under NATOs toppmøte der. Denne adferden er truende ikke bare for Europas sikkerhet, men den er også truende for de delene av Europa som har vendt seg til å leve med Østersjøen som et fredens hav – og hva verre er: Hvis denne adferden ikke endres, vil det være et spørsmål om tid før en katastrofe for skandinavisk luftfart er en realitet. Formålet med denne interpellasjonen er å henlede oppmerksomheten på en fare som er reell, og som allerede har manifestert seg ved en rekke anledninger, og å bidra til en økt norsk offentlig interesse for det som skjer, samt å utløse nasjonale og internasjonale tiltak som kan forebygge sivile tap og katastrofer, og at man dermed kan unngå eventuelle nødvendige militære motsvar. Jeg ser derfor med stor interesse frem til å høre hva forsvarsministeren vil si – hvordan hun vurderer situasjonen, og hvilke konkrete tiltak som kan gjøres nasjonalt og internasjonalt for å redusere en totalt unødvendig trussel mot sivil luftfart.