trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Jeg ser problematikken, og det er en av grunnene til at man bør tenke veldig nøye gjennom hvor høy en fraværsgrense skal være, eller hvor lav den skal være. Hvis man setter den for høyt, kan det bety at for mange kan være borte for mye udokumentert, altså at det ikke kan dokumenteres. Så mener jeg det er en utrolig viktig understrekning, som i og for seg ikke er noe nytt, at alt fravær som er udokumentert, er feil. Det er ikke sånn at det er greit å være borte 5 pst., eller 2 pst. eller 1 pst. hvis man ikke har noen grunn til det. Alt fravær er i utgangspunktet, hvis det ikke er dokumentert, ikke akseptabelt. Så går det ikke an å ha så strenge sanksjoner for 2 pst. fravær som det går an å ha for 15 pst., eller for 10 pst. fravær, men skolene kan jo f.eks. gjennom ordensreglementet sitt være tydelig på hva slags reaksjoner det får å være borte. Det er noe som vi også skal se på – om det er noe vi kan gjøre enda klarere for skolene, og hvilke virkemidler de har å bruke.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Det blir jo sånn at fordi vi diskuterer en fraværsgrense, så blir man på sanksjonssiden. Jeg beklager hvis jeg ikke oppfattet representantens spørsmål riktig, men jeg er helt enig i at det viktigste for tilstedeværelse og nærvær på skolen aldri kan handle om en fraværsgrense. Det kan aldri handle om sanksjoner heller. Det viktigste er interessante timer, et godt skolemiljø, et godt læringsmiljø, god dialog mellom lærere og elever på skolen, og det er helt avgjørende at vi tidlig klarer å gripe fatt i dem som begynner å slite med noe. Dette er viktig for frafall og nærvær på skolen, men det viktigste jeg har bidratt til i dag, er kanskje å levere regjeringens strategi for ungdomshelse, sammen med bl.a. helseminister Bent Høie. Det er den første strategien om ungdomshelse i sin tid, og den tar bl.a. opp i seg veldig mye av arbeidet som skal gjøres med unge og psykiske lidelser, hvor også skolen selvfølgelig spiller en veldig viktig rolle.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Jeg leser merknadene som kommer fra Stortinget, og jeg har sett at man er opptatt av skjønn. Da trenger vi også en fraværsgrense som gir rom for større skjønn. Stortingspartiene har – alle sammen, faktisk – i forskjellige former understreket en annen ting minst like mye, nemlig samarbeid og dialog med partene i sektor. Det er klart at da må også skjønnet balanseres opp mot det f.eks. Utdanningsforbundet, Lektorlaget, Skolenes landsforbund – de er mot en fraværsgrense, men det kan godt hende de også har meninger om dette – og Skolelederforbundet ønsker. Men at en kommende fraværsgrense skal ha mer rom for skjønn enn det skjønnet som ligger i det forslaget vi har hatt, det er klart. Så må jeg bare bemerke til historieskrivingen at sannheten her er også at det er en forhistorie. Det var mange skoler som hadde fraværsgrenser frem til 2009. Da presiserte Kristin Halvorsen lovregelverket. Da falt det bort, uten at det kom noe adekvat isteden. Det er grunnen til at vi måtte gjøre denne jobben da vi kom i regjering.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Tilsynsregimet er ikke laget slik at man kan garantere seg mot fremtidige regelbrudd. Da ville man måtte ha et tilsynsregime som var enormt stort, enormt kostnadskrevende og basert på mistillit til private skoler eller friskoler. Det ønsker jeg ikke. Utdanningsdirektoratet har gjennom regjeringens budsjetter fått tilført ekstra midler øremerket til tilsyn med friskolene. Lovverket ble innskjerpet av samarbeidspartiene da vi vedtok ny friskolelov, bl.a. slik at Utdanningsdirektoratet skulle ha større mulighet til å gå inn og kreve bekreftelse eller dokumentasjon fra skolene på at transaksjoner med nærstående faktisk skjedde til markedspris, som er et av de store problemene hvis man ønsker å overføre eller ta ut deler av det statlige tilskuddet. Min vurdering er at det systemet vi har i dag, er godt, at regelverket er godt, og at tilsynsmyndigheten fungerer godt. Så må jeg også nevne at Utdanningsdirektoratet driver langt flere tilsyn enn det som nevnes her, men det er da konkrete tilsyn knyttet til økonomi.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Diskusjonen om skolestruktur er ikke unik for Hordaland, jeg tror den foregår i nesten absolutt alle fylker i Norge, det vet jo også representanten fra den tiden han var aktiv i Telemark fylkeskommune. Der er det ikke fryktelig mange private videregående skoler, men det er like fullt sånn at det med jevne mellomrom kommer forslag om å legge ned offentlige skoler – bare så det er sagt. Jeg forstår argumentet fra fylkespolitikernes side om at når de må gå gjennom skolestrukturen, ville det vært lettere for dem hvis de kunne regulere friskolene opp og ned, eller kanskje til og med legge ned friskoler og ta dem inn i skolebruksplanen på den måten. Det ville ført til en total mangel på stabilitet og forutsigbarhet for disse friskolene. Det ville tatt vekk elevenes grunnlag for å kunne velge andre alternative tilbud utenfor det offentlige og på den måten også rokket ved foreldreretten. Det ville også rokket ved nettopp den enigheten som Arbeiderpartiet sier at de hadde med Kristelig Folkeparti i forrige periode, og som de i hvert fall frem til nå har sagt at de har satt høyt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Jeg mener at dagens regelverk ivaretar dette på – i hvert fall alt i alt – en god måte. Dette er grunnen til at vi har et – for å være helt ærlig – innmari rigid byråkrati knyttet til friskoler både for godkjenning og hvis en skal utvide antallet elevplasser, og det er nettopp fordi vi forsøker å balansere hensynene. På den ene siden må fylket ha en viss oversikt, som betyr at en privat skole eller friskole ikke plutselig kan si at de har 150 ekstra søkere, og da utvider de antallet plasser. På den annen side ønsker vi supplementer til det offentlige. Vi ønsker at f.eks. livssynsskoler eller pedagogiske alternativer og nå også yrkesfagskoler, hvis man har lyst til å starte det, skal få en mulighet til å starte opp. Så må jeg også bare bemerke, selv om jeg ikke skal blande meg inn i diskusjonen i Hordaland fylke, at det nok er mange som sitter med et inntrykk av at i hvert fall de partiene som vant lokalvalget, på forhånd hadde sagt at de ikke skulle gjøre noe med skolestrukturen og ikke legge ned bestemte skoler. Når man da gjør det motsatte, er det klart at diskusjonene og reaksjonene blir ekstra sterke.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
For det første – bare for å gjenta det – er det sånn at nettopp på grunn av det er dagens regelverk byråkratisk, for å si det forsiktig, for friskoler som setter elevtallene sine, må søke innen en gitt frist for å gi forutsigbarhet for fylkene. Dersom fylkene ved søknaden melder inn at dette vil ha negative konsekvenser for skolestrukturen, er det ikke avgjørende, men det er et tungtveiende argument mot at skolen skal få godkjennelse, og dermed er det ivaretatt. Men i prinsippet er det slik at hvis vi skulle få det systemet som Audun Lysbakken ønsker, måtte fylkeskommunen hatt mulighet til å legge ned også friskoler. Det er den eneste logiske konsekvensen av det. Det er klart at da skisserer man for det første opp et helt annet friskolesystem enn det vi har i dag, men det vil også gå på tvers av en av de viktigste begrunnelsene for friskoler, nemlig at elever, uavhengig av hvor de bor i landet, som ønsker f.eks. et kristent alternativ til den offentlige skolen, skal få muligheten til det og få muligheten til det med statsstøtte.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Jeg forstår problemstillingen. Jeg mener at med den løsningen SV skisserer, hvis man skal følge den til sin logiske konsekvens, er det egentlig den eneste måten å gjøre det på. Det betyr at fylkeskommunen må ha rett til også å legge ned private videregående skoler eller pålegge dem å halvere antallet elevplasser, 70 pst. færre elevplasser, og da vil egentlig – for å være helt ærlig – det mest fornuftige være å si at da lar vi fylkene selv bestemme om de skal godkjenne eller ikke godkjenne friskoler. Det vil i så fall gå på bekostning av det vi mener – og som det i hvert fall frem til nå har vært enighet om – er en av de viktigste grunnene til å tillate supplementer. Det har vært tverrpolitisk enighet om at man nettopp skal kunne velge alternativer til det offentlige, f.eks. en kristen videregående skole eller en skole med utgangspunkt i en livssynsminoritet. Nå har ikke jeg oversikt over detaljene i Hordaland, siden jeg ikke er folkevalgt i Hordaland, men denne prosessen foregår i alle fylker i Norge, og har foregått over flere år i alle fylker i Norge, altså at man må se på skolestruktur.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Henrik Asheims tall er hentet fra Kunnskapsdepartementet. Men også her kan man velge hva slags type ordninger man ønsker. Jeg brukte et eksempel på at hvis det skal være uten etterarbeid, men én time på hvert eneste klassetrinn i uka, blir det rundt 2,5 mrd. kr. Det er klart at man kan velge en modell der man ikke bruker faglærte, altså ikke bruker lærere, men bruker andre, og ikke har noe for- og etterarbeid, da blir det selvfølgelig billigere. Man kan også velge en modell som den Senterpartiet og Kristelig Folkeparti skisserer, hvor man skal pålegge én times fysisk aktivitet, men sier at det skal skje innenfor timetallet. Jeg har sympati for forslaget, men mener at det er litt unødig detaljstyrende, rett og slett fordi skolen har mulighet i dag til å bruke en matematikktime, gjøre den aktiv og spennende og ha fysisk aktivitet i den timen, og gjøre det på en måte som gjør at elevene får brukt både kroppen og hodet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Det er vel snarere slik at det er unødvendig å vedta noe i Stortinget tre timer etterpå når det står i en handlingsplan. Som representanten vet veldig godt, er normalt hensikten med å vedta noe i Stortinget å få regjeringen til å gjøre det. Når regjeringen i dag har lagt frem en handlingsplan hvor nettopp dette står, er det et unødvendig vedtak. For å si litt om prislappen så kommer det helt an på hva man ønsker. Hvis man ønsker å innføre nye timer til fysisk aktivitet, kommer det til å koste penger. Flere timer koster penger. Så må man ta valget: Skal dette være ufaglærte eller faglærte, skal man betale lærerlønn, eller skal man betale en annen type lønn? Skal man ha for- og etterarbeid knyttet til dette, eller ikke? Nå utarbeider vi et bedre kunnskapsgrunnlag, men det aller viktigste vi kan gjøre på kort sikt, er å få enda bedre frem hvilket stort handlingsrom det er. Jeg er sikker på at alle representantene i denne salen har vært på skoler som har mye fysisk aktivitet i skolehverdagen. De bryter ikke loven.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Formuleringen som står i helseplanen som ble lagt frem i dag, er den samme som har stått i regjeringserklæringen: «Regjeringen vil legge til rette for mer fysisk aktivitet i skolen.» Det innebærer også at vi ønsker å legge til rette for at alle skoler skal ha mer fysisk aktivitet. Det som står i Arbeiderpartiets forslag, er noe annet. Der står det at man skal ha gradvis innføring, og «mål om én times daglig fysisk aktivitet for alle elever, i alle deler av opplæringen». Det kan ikke forstås på noen annen måte enn at man ønsker nye skoletimer. Hvis man ikke ønsker nye skoletimer, er det rart at man ikke stemmer for Kristelig Folkeparti og Senterpartiets forslag, som sier at dette skal foregå innenfor dagens skoletimetall. Da burde man ha fremmet forslag om det. Mitt poeng er veldig enkelt at hvis man skal ha nye skoletimer, så koster det penger. Hvis man skal ha faglærte lærere, koster det penger. Hvis man ikke ønsker det, er det en helt ærlig sak, men da må man være klar på innholdet i hva man foreslår.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Jeg er ganske sikker på at jeg ikke forstår spørsmålet. Hvis spørsmålet er hvordan vi skal sikre at alle skolene har fysisk aktivitet – ikke fysisk aktivitet, men kroppsøvingsfaget, så er det pålagt. Man skal ha kroppsøvingsfaget, det er timetall som er fordelt til det, og det skal man ha. For å være helt ærlig forstår jeg ikke helt problemstillingen når det gjelder innholdet i faget. Kroppsøving har en læreplan med kompetansemål som alle andre fag. At det er prestasjonsorientert – det vil det være. På samme måte som målet i matematikk er å løfte elevenes matematikkunnskaper, er heller ikke kroppsøving et fag hvor man skal bare oppleve glede. Man skal oppleve gleden ved matematikk og gleden ved å bruke kroppen, men man skal også ha en vurdering til slutt. Hvor god man f.eks. er i forskjellige idrettsaktiviteter, vil spille inn. Kroppsøvingsfaget er ganske unikt. Så vidt jeg vet, er det det eneste faget hvor også innsats teller med i vurderingen. Det gjør det spesielt sammenlignet med alle andre fag i skolen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Vi kan spre det på minst to måter. Utdanningsdirektoratet er jo generelt med på å spre god praksis i skolene. Vi har også opprettet Nasjonalt senter for mat, helse og fysisk aktivitet, som har som oppdrag å spre gode eksempler i skolene. Det som er viktig – dette er litt flisespikkeri, kanskje – er at det er full anledning til, og noe man burde benytte seg av i dagens skole, å si at i denne matematikktimen tar vi med matematikkundervisningen utendørs, og så legger vi opp til fysisk aktivitet kombinert med matematikkundervisning. Det man ikke vil kunne gjøre, er å si at man dropper matematikkundervisningen og har bare fysisk aktivitet. Men for å si det sånn: Norske lærere er såpass godt utrustet at den kombinasjonen klarer de helt fint. Det er også sånn at – det er vanskelig å forsøke å være forsker – bidraget til læring når det gjelder fysisk aktivitet, først og fremst er at man får bedre konsentrasjon, kan jobbe bedre, får klarnet hodet. Det at man er i god eller grei fysisk form, gjør også at man kan lære bedre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Jeg tror ikke forvirringen oppsto ved mine svar, men ved spørsmålet fra representanten Giske, som antydet at hvis det var slik at det vi la frem i ungdomshelsemeldingen, dreier seg om fysisk aktivitet og å tilrettelegge for det, kunne man trekke forslaget. Jeg forsøkte å si at her er det to forskjellige forslag. Det forslaget som ligger på bordet, dreier seg om flere timer til fysisk aktivitet. Det har jeg i hele mitt svar forstått som er flere skoletimer. Hvis man ikke ønsker å tilføre midler gjennom flere skoletimer, blir det en diskusjon om fritid og den type ting – som kan være viktig og riktig, det er mye vi kan gjøre der, men ikke det forslaget det dreier seg om. Så gjør vi mye. Jeg har f.eks. nevnt ressurssenter, det er viktig – kompetansesenter, spre god praksis. Jeg tror at det å få bedre forståelse for regelverket er viktig. Vi setter nå også i gang et stort forskningsprosjekt, som nettopp dreier seg om å se på læringseffekten av fysisk aktivitet i forskjellige fag. Det kan også komme andre tiltak i kjølvannet av dette. Men det vi ikke har sagt ja til nå, er flere skoletimer øremerket til fysisk aktivitet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Det er Arbeiderpartiet og SV som står bak et felles forslag – til slutt. SV har sagt hva de mener med dette. SV vil ha en utvidelse til heldagsskolen. De ønsker lengre skoledag, de ønsker å betale for flere skoletimer. Ergo stemmer de for dette forslaget. Det ville kanskje bidra til litt mindre forvirring hvis Arbeiderpartiet hadde tatt et klart standpunkt i denne saken, hvis man hadde sagt klart hva man ønsket. Per dags dato, hvis jeg tar et lite steg tilbake, kan dette forstås som alt fra at man ønsker en ny skoletime – gymtime, med lærer, uten lærer, for- og etterarbeid; ikke noe er avklart på det – til at man bare ønsker at man skal oppmuntre skolene til å ha fysisk aktivitet, og at målet skal være én time per dag. Det er et ganske stort lerret å bleke, og det er ganske store forskjeller på de forskjellige ytterpunktene. Men hvis det nå er slik at Arbeiderpartiet har bestemt seg for at de ikke ønsker å innføre flere skoletimer til fysisk aktivitet, kunne det vært veldig greit å få beskjed om det, å få avklart det – for da er vi langt mer enige enn det kan se ut som i denne saken. Da er alle enige om at vi ikke skal innføre flere skoletimer til økt fysisk aktivitet, i hvert fall ikke i denne perioden, og så kan vi begynne å diskutere enda mer hvordan vi kan bygge opp under det viktige arbeidet for å få skolene til å legge til rette for fysisk aktivitet, slik mange skoler gjør i dag. Men det forutsetter at man klarer å ta et klart standpunkt og fylle forslagene man fremmer, med et innhold som er mulig å forstå for flere enn medlemmer av eget parti.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-06-14:
Jeg får gjenta noe av det jeg har sagt tidligere: Regjeringen går ikke inn for én skoletime, nye timer, timetallsutvidelse i denne perioden til fysisk aktivitet. Så er det helt riktig at hvis man ser på hvordan man skal gjøre det hvis man ønsker flere timer i skolen, så kan det gjøres på forskjellige måter. Det har Stortinget spurt oss om, eller det er i hvert fall naturlig at vi kommenterer på det, og det er altså et spenn fra omkring 6 mrd. kr til det laveste, som ligger på mellom 1 og 2 mrd. kr. Det betyr at når vi skal legge til rette for mer fysisk aktivitet i skolen, skal vi gjøre det på samme måte som vi gjør i dag, nemlig ved at skolene gjennom bruk av skoletimene kombinerer fag og fysisk aktivitet, eller gjennom at de omorganiserer skoledagen så de får lengre tidsrom, f.eks. – som jeg sa allerede i mitt innledningsinnlegg – setter sammen friminutter, fritimer og den type ting for å ha fysisk aktivitet der. Vi skal altså prøve med gulrot først. Vi skal bruke det nasjonale kompetansesenteret, som skal jobbe med mat, helse og fysisk aktivitet i skolen. De skal bl.a. spre gode eksempler. Vi har satt i gang et stort forskningsprosjekt som er en ren effektstudie, som skal si noe om fysisk aktivitet og hvordan det påvirker læringsmiljøet. Så har det vært forskjellige tolkninger fra forskjellige partier av hvordan man skal forstå forslagene de er inne i, og da kan det være greit å samle seg om det alle har vært enige om, nemlig at det er mulighet i dag til å få mer fysisk aktivitet i skoledagen. Det er ikke mulig, som jeg sa, å si at vi dropper matematikk for bare å ha fysisk aktivitet, men det er mulig å ta lærdom av, la seg inspirere av og bruke alle de skolene som får dette til, og alle kommunene som får dette til, som sier at i dag flytter vi matematikkundervisningen utendørs, og så har vi både matematikkundervisning og får fysisk aktivitet for elevene. Bare helt til slutt: Det er helt riktig, som det ble påpekt her, at forrige regjering jo innførte to nye skoletimer i fysisk aktivitet på mellomtrinnet, og det «lånte seg» vel til en tolkning av at når det i forslaget var snakk om én times daglig fysisk aktivitet, så var det et forsøk fra Arbeiderpartiet og SV på å bygge videre på det de hadde gjort i forrige stortingsperiode. Hvis dét var misforstått, må jeg bare beklage det, men det var i hvert fall en ærlig tolkning basert på hva forrige regjering gjorde.
Lill Harriet Sandaune (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Som lærer gjennom mange år i videregående skole er jeg glad for at det nå ser ut til at man skal få innført en fraværsgrense. Fremskrittspartiet vil understreke at lærere har vært forpliktet i veldig mange år til å føre dokumentert og udokumentert fravær gjennom ulike læringsplattformer som skolen bruker som verktøy. En innføring av en fraværsgrense vil ikke gi noe merarbeid for læreren i forbindelse med dette, men snarere heller være med og bidra til at læreren får bedre anledning til å ta seg av de elevene som trenger særlig oppfølging. Fremskrittspartiet vil understreke at videregående opplæring er frivillig, og at man har sagt ja til en skoleplass som i følge SSBs KOSTRA-statistikk koster samfunnet over 155 000 kr i året. Dette er penger som hver eneste elev i videregående skole får av norske skattebetalere. Ingen kan tvinges til å ta videregående opplæring, men alle har en rett til en skoleplass eller annet opplæringstilbud. Er det da så urimelig at det følger med en forventning om at man skal møte til undervisningen? Med tanke på frafallet i den videregående opplæringen må det nå gjøres grep for å få elevene aktive i læringsmiljøene og ikke minst prøve å begrense de samfunnsøkonomiske kostnadene på både kort og lang sikt. Tatt i betraktning at det ifølge SSB er 41 pst. av elevene som ikke fullfører og består opplæringen innenfor normert tid, vil fraværsgrensen være ett av flere viktige grep som må tas for å få ungdom til å fullføre skolegangen. Motstanderne av fraværsgrensen snakker mye om det å skape trygge og gode læringsmiljøer. Men hvordan skal dette la seg gjennomføre når det til enhver tid er mange elever som ikke er til stede i undervisningen? Det å møte til undervisningen handler også om respekten for sine medelever. Det stilles store krav til at en lærer skal gi god undervisning, og det kjennetegnes ofte ved at det utvikles gode relasjoner mellom lærer og elev, at læreren skaper en tydelig og effektiv struktur på undervisningen, at det tilrettelegges for gode læringsprosesser, at det er variert undervisning, at det blir gitt underveisvurdering, at det er en tydelig sammenheng mellom mål, innhold og arbeidsmåter, at det er regelmessig bruk av tilbakemelding og vurdering, og at det er klare forventninger til elevenes prestasjoner og kontrollen av disse. Dersom dette skal la seg gjennomføre, må elevene være til stede i undervisningen. Fellesskapet danner grunnlaget for både det faglige og det sosiale og bidrar til at det blir flere som fullfører. Fremskrittspartiet er glad for at det nå ser ut til å bli en tydelig grensesetting, der lærerne får et viktig verktøy i sin arbeidshverdag for å kunne gi landets elever god undervisning.
Lill Harriet Sandaune (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Jeg vil gjerne begynne med å takke komiteen for samarbeidet i en sak som tydelig viser skillelinjene mellom de ulike partiene. Bakgrunnen for forslaget fra SV er at man ønsker å sikre at offentlige midler bevilget til privat skoledrift skal brukes på elevene. Komiteen viser til at det i friskoleloven, med forskrifter, er angitt hva friskolene har lov til å bruke tilskudd og skolepenger til. I forbindelse med Prop. 84 L for 2014–2015 ble det foretatt en gjennomgang av regelverket for friskoler, der forbudet mot å ta ut utbytte ble understreket og presisert, bl.a. ved innføring av nye krav til innsyn og økt dokumentasjonsplikt. Flertallet i komiteen vil vise til de endringene i friskoleloven som ble vedtatt i 2015. Her ble det presisert å videreføre prinsippet om at friskoler ikke skulle gis godkjenning dersom etablering ville føre til negative konsekvenser for det offentlige skoletilbudet. Flertallet i komiteen mener at en ny lovendring som gir anledning til å redusere maksimalt elevtall i godkjente friskoler, vil være en urimelig inngripen i friskolenes rettsstilling. Jeg skal ikke legge skjul på at Fremskrittspartiet gjerne skulle hatt en enda mer liberal friskolelov enn det man kom fram til tidligere i år, men vi mener likevel at det er et greit kompromiss man fikk jobbet fram. Det foreliggende lovforslaget fra SV bryter etter Fremskrittspartiets mening sterkt med det som ligger til grunn for den nye friskoleloven. Fremskrittspartiet vil påpeke at SVs lovforslag nærmest har til hensikt å gjøre det umulig å drive friskoler og andre privatskoler i Norge, og noe slikt kan Fremskrittspartiet ikke være med på. Den nye friskoleloven gir rom for at nye og kvalitativt gode skoletilbud får adgang til å starte og dermed sikre et større mangfold og valgfrihet for elevene. Dette legger også til rette for både konkurranse og læring mellom skoler. Offentlig finansierte friskoler gjør også at folk flest gis reell mulighet til å velge en privat skole. Dette er positivt, og Fremskrittspartiet vil ikke være med på noe som går ut over mulighetene til å starte gode friskoler. Fremskrittspartiet vil videre påpeke at den nye loven gir både trygghet og forutsigbarhet for elever og ansatte. Reguleringene er strenge, slik at kun seriøse aktører er aktuelle. Å drive skole er et stort ansvar, og Fremskrittspartiet mener derfor det er riktig at det stilles strenge krav. Friskoleloven, slik den er i dag, legger til rette for seriøse aktører som ønsker å drive skolevirksomhet av høy kvalitet, gjennom et godt regelverk og effektive og tydelige virkemidler. Systemet er slik at det gjennomføres tilsyn og kontroll som avslører når aktører beriker seg på statstilskudd, i strid med regelverket. Tilsynet blir stadig mer profesjonelt og treffsikkert, og erfaringer med tidligere lovbrudd gjør at man kan følge opp potensielle lovbrudd i framtiden enda mer effektivt. Noen strengere lovgivning på området er det derfor ikke behov for, etter Fremskrittspartiets mening.
Lill Harriet Sandaune (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
I representantforslaget og fra talerstolen her nå blir det hevdet fra SVs side at lovverket står i veien for de folkevalgtes mulighet til å ta de valgene de mener er best for elevene i sitt fylke. La det være helt klart at fra Fremskrittspartiets side ser vi det ikke sånn at det er politikerne som kan og skal ta de beste valgene for elevene. Det er det elevene, eventuelt med hjelp av foreldrene eller andre nærstående, som gjør best selv. Frihet til å velge hvor man vil ha sin egen skolegang, mener Fremskrittspartiet skal være en grunnleggende rettighet for den enkelte eleven. Det er behovene til elevene som er det viktige, ikke behovene til politikerne. De private skolene vil måtte gi et tilbud ut fra det elevene faktisk etterspør. Det vil aldri være reelt at de private skolene har masse elevplasser som ikke fylles opp. Det stopper seg selv. De må tilby kvalitet og de studieretningene som elevene ønsker å søke på og gå på. Det vil gi grunnlaget for at de faktisk kan drive en skole og gi tilbud som elevene ønsker å benytte seg av. Det viktigste av alt er at det er elevene som skal trives, og som skal søke og ønske å ta en utdanning der man skal legge til rette for det. Til slutt har jeg lyst til å presisere litt rundt ordet «privatisering», som brukes. Det er ikke snakk om noen privatisering, da det faktisk er det offentlige som skal betale den skoleplassen man eventuelt ønsker, enten det er en privat skole eller en offentlig skole.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2016-06-14:
I dag gjev Stortinget kunnskapsministeren klarsignal til å innføre ei nasjonal fråværsgrense i vidaregåande opplæring. Kompromisset som Høgre og Framstegspartiet til slutt fekk støtte for, har solid oppslutning blant lærarar, foreldre og næringslivet. Det er frivillig å starte på vidaregåande skule, men det bør ikkje vere frivillig å møte til undervisninga. Det handlar om respekt for medelevane sine, for lærarane som brukar tid på å førebu seg, og å skape gode haldningar tidleg i livet. Vi veit også at det er ein klar samanheng mellom elevane sitt nærvær i undervisninga, dialog med lærarane og resultata elevane oppnår i skulen. Difor har også lærarane etterlyst ei nasjonal fråværsgrense i lang tid, og engasjementet har vore stort. Nærare ni av ti lærarar og sju av ti skular har gjeve si støtte då saka var ute til høyring. Det er bakgrunnen for at regjeringa ønska å innføre ei fråværsgrense på 10 pst. for ugrunna fråvær, og la inn fleire unntak som skulle sikre fleksibilitet og den enkelte elev. Fråvære som skuldast sjukdom, arbeid som tillitsvald, avtalt studiearbeid, religiøse høgtider og ei rekkje andre forhold, tek i vare dei fleste legitime behov. Framlegget frå regjeringa har også fått støtte frå skuleorganisasjonar som Norsk Lektorlag og Skuleleiarforbundet, samt Foreldreutvalet for grunnopplæringa og frå viktige arbeidsgjevarorganisasjonar som NHO og Spekter. No viser også ei meiningsmåling frå Infact at over 63 pst. av befolkninga støttar ei nasjonal fråværsgrense, og at over 62 pst. av desse støttar denne modellen. Fråværsgrensa har skapt stor debatt, og etter initiativ frå SV bidrog Arbeidarpartiet, Senterpartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre til å stoppe regjeringa sin modell. Alle organisasjonane i skulen som støttar ei fråværsgrense, samla seg om den modellen som har 15 pst. fråværsgrense, og der rektor kan gjere unntak i samråd med faglærar i særskilte tilfelle. Høgre og Framstegspartiet har vore villige til å finne gode løysingar og lanserte eit kompromiss som byggjer på Utdanningsforbundet sin modell. Heldigvis bidrog ei lang politisk tautrekking til at Høgre og Framstegspartiet no blir sikra støtte frå Arbeidarpartiet og Senterpartiet for å innføre ein justert modell for ein nasjonal fråværsgrense. No skal statsråden i dialog med utdanningssektoren finne ein ny modell for fråværsgrense. Det vil ikkje overraske meg om ho hamnar på 15 pst., og der rektor i særlege tilfelle kan gjere unntak. Innføringa av ei fråværsgrense skal evaluerast etter tre år, og det skal gjennomførast følgeforsking som skal gje oss auka kunnskap om korleis denne ordninga bidreg til å skape ein betre skule. I sum er dette godt nytt for norske lærarar som har ønska fleire verkemiddel i arbeidet med å få fleire til å fullføre og bestå vidaregåande opplæring. Vi treng auka nærvær i norsk skule, og vi treng ei fråværsgrense.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Midt i denne debatten kan det kanskje være grunn til å minne om hva vi egentlig har til behandling, for det høres nærmest ut som om vi har til behandling en sak lagt fram av regjeringen om hvordan et fraværsregelverk skal se ut. Det har vi ikke. Vi har til behandling noe så sjeldent som et representantforslag om å stoppe en konkret forskrift fra regjeringen. Jeg tror ikke jeg har vært med på at det har skjedd før. Det er en veldig sjelden og oppsiktsvekkende handling, at Stortinget rett og slett ser seg nødt til å gjøre det. Det vanlige ville for øvrig vært at en statsråd som skjønte at en forskrift var i strid med stortingsflertallet, skyndte seg å endre og justere kursen. Jeg blir bekymret når statsråden sier her fra talerstolen at det var bred støtte til hans forskrift, for det er noe som gir veldig bekymring for hvordan statsråden kommer til å lytte i framtiden, hvis han så til de grader misforstår det budskapet han får. Elevorganisasjonen sa nei, helt åpenbart. SL sa nei, helt åpenbart. Men også Utdanningsforbundet sa et veldig klart nei til den forskriften som Røe Isaksen hadde laget. KS, som jo representerer skoleeierne, gir i sitt høringssvar både til Utdanningsdirektoratet og til komiteen noe som må være tilnærmet slakt. Og dette er altså dem som skal sette dette ut i livet. Hvis statsråden tolker dette som en bred tilslutning og så i neste runde sier at nå skal han lytte, er jo ikke problemet nødvendigvis lyttingen, men tolkningen av det budskapet statsråden får. Også etter Arbeiderpartiets gruppemøte hadde statsråden veldige problemer med å forstå budskapet. Han gikk nærmest hysterisk ut i alle kanaler og sa at nå hadde Arbeiderpartiet sagt nei til fraværsgrense, til tross for at det ikke var noe i vedtaket til Arbeiderpartiet som tilsa det. Midt under komitébehandlingen var han i alle kanaler og gjorde diskusjonene i komiteen mest mulig vanskelige. Det er jo ikke uvanlig at en elev som stryker, og som har hatt mange saker med store problemer med gjennomføringen, prøver å skylde på alle andre, om det er problemer i barnehagesaken, i kompetanseforskriften eller andre spørsmål. Det er veldig vanlig å skylde på skolen, på sensorene, på medelevene, på oppveksten, men de beste sier: Vel, her må jeg rett og slett ta meg sammen og gjøre en bedre jobb, her må jeg gjøre den jobben så skikkelig at jeg kommer gjennom neste gang. Heldigvis holdt komiteen hodet kaldt. Jeg vil egentlig gi honnør til Kristin Vinje og Kent Gudmundsen, som sørget for – sammen med oss andre – å lande denne saken på en fornuftig måte. Det bidro ikke statsråden til. Min klare oppfordring er: Ikke sett Stortinget i den situasjonen at vi må overprøve en forskrift to ganger. Én gang er så nær mistillit man kommer, to ganger tror jeg rett og slett en statsråd ikke overlever.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Denne debatten har et ganske alvorlig bakteppe, nemlig at over 40 000 unge under 25 år er uten jobb, og at 15 000 unge i hvert kull går ut av videregående skole uten fullført fagutdanning eller studieforberedende – i en situasjon hvor de ufaglærte arbeidsplassene forsvinner i et rekordstort tempo. Derfor burde det egentlig være et felles mål for denne salen å sørge for at alle disse ungdommene får et godt tilbud der de bor. Statsråden viftet her i stad med et hefte som handler om tiltak for ungdom som sliter, og dette er en stor gruppe. Spørsmålet er: Blir det lettere eller vanskeligere når fylkeskommunen ikke lenger får muligheten til å dimensjonere det tilbudet totalt sett som de har? Det er jo en grunn til at Troms fylkeskommune, som representanten Gudmundsen har sittet som ansvarlig for, ikke har innført et såkalt fritt skolevalg, fordi det er et grisgrendt fylke, man bor på mange plasser, og det er vanskelig for folk å få utdanning hvis ikke fylket kan styre hvor tilbudet skal være. Det er ganske god erfaring – eller dårlig, rettere sagt – men god empiri for at en omfattende privatisering gjorde at rådmenn rundt omkring i Norge satt i Clemets regjeringstid og planla hvilke offentlige skoler som skulle legges ned. Det var bare regjeringsskiftet i 2005 som stoppet dette. Så skjuler statsråden seg bak livssynsskoler eller religiøse skoler eller alternativ pedagogikk. Det synes som om man har glemt at denne salen under hans tid har endret lovverket slik at man ikke trenger en slik begrunnelse for å opprette private videregående skoler – spesielt for yrkesfag, for der er det fritt fram for private skoler. Men det er ikke en likeverdighet man har innført. Man har innført en fortrinnsrett for de private skolene, for de skal være beskyttet mot de kuttene som kommer. Det må det offentlige ta i de offentlige skolene uten å kunne se det offentlige og private tilbudet i sammenheng. Jeg kan nesten ikke komme på en eneste offentlig innkjøpsordning eller en innkjøpssektor som er organisert etter det prinsippet, at hvis en først har gjort en avtale om innkjøp, står den nærmest til evig tid, uansett hvilket behov det offentlige har i årene som kommer. Det må kalles offentlig sløsing – jeg kan ikke skjønne noe annet – å bruke pengene på den måten. Til slutt synes jeg vi kan slutte å bruke uttrykket «fritt skolevalg». For hvem er det fritt skolevalg for? Det er selvfølgelig fritt skolevalg for dem som har karakterene eller i verste fall pengene, for å få det tilbudet de vil. Foreløpig har man holdt fast på betalingsgrensene, men ikke kall det fritt skolevalg. Kall det heller fortrinnsrett for dem som har de beste karakterene, og så får de andre ta det som blir igjen. Så verken storparten av elevene eller fylkespolitikerne skal altså bestemme over dette.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Begge forslagene vi skal stemme over i dag, sier at regjeringen skal legge til rette for fysisk aktivitet i skolen. Kristelig Folkeparti og Senterpartiet går litt lenger og sier at det må skje innenfor dagens timetall. Vi er åpne for ulike måter å organisere dette på. I et dokument som ble lagt fram i morges, står det: «Regjeringen vil legge til rette for at skolene sikrer daglig fysisk aktivitet for elevene. Skolen favner alle barn og unge og kan derfor gi alle elever gjennom tilpasset opplæring mulighet til fysisk aktivitet.» Dette er ungdomshelseplanen til regjeringen. Her sier disse statsrådene under «Tiltak» på side 23: «Regjeringen vil legge til rette for at skolen sikrer daglig fysisk aktivitet for elevene.» Er det slik at dette, ifølge representanten Asheim, koster 6 mrd. kr., eller kan statsråden si, som det ligger implisitt i Arbeiderpartiets forslag, at det er mulig å gjøre det på ulike måter? Hvorfor vil han ikke være med på å vedta det i stortingssalen, som han for noen få timer siden gikk inn for i en handlingsplan? Er det slik at denne handlingsplanen har gått ut på dato, bare tre timer etterpå?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Dette er veldig oppsiktsvekkende, for statsråden sier nå at Høyre ikke stemmer for forslaget fordi dette allerede er i gang og iverksatt. Det er veldig flott, synes jeg. Hvis statsråden står for det, er det naturlig for oss som er forslagsstillere, å trekke forslaget og si at vi synes det er flott at regjeringen nå gjennomfører det vi sier. Jeg håper at det ikke er ordet «gradvis» i vårt forslag som ødelegger statsrådens iver etter å få vedtatt dette i Stortinget. Jeg er også glad for at han sier at det trenger ikke bli gjennomført som en ekstra gymtime. Det ligger ikke her. Hvis vi hadde ønsket en ekstra skoletime, hadde vi skrevet det. Det kan være uenighet mellom SV og Arbeiderpartiet rundt dette med heldagsskole og hvordan det skal gjøres, men vi er åpne for mange ulike organiseringer for å få til fysisk aktivitet. Når regjeringen selv sier at regjeringen «skal legge til rette», betyr vel det at man ikke skal sitte og vente på at skoleeierne og skolene selv gjør dette, men at man faktisk skal sørge for daglig fysisk aktivitet. Hvis én time er for mye, kan vi gjerne starte med en halvtime eller tre kvarter. Det ligger i ordet «gradvis». Hvis statsråden igjen bekrefter at det er dette regjeringen skal innføre, er det strålende nyheter for elevene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Man begynner å forstå hvordan denne statsråden til stadighet kommer opp i problemer med alle han møter på sin vei – om det er i sektoren eller i Stortinget – for nå står han altså her i salen og sier at det går ikke an å lese forslaget fra Arbeiderpartiet og SV på annen måte enn at det betyr én ekstra skoletime per dag. Vel, i merknadene på side 2 sier flertallet i komiteen at det skal «legges til rette for fysisk aktivitet», og «at det finnes ulike modeller for organisering». Det står også at det ikke «må bety store økninger i kostnader». Men ikke nok med det, i det andre forslaget som statsråden viser til, fra Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, hva står det der? Jo, der står det: «som sikrer elever(…) minst én times fysisk aktivitet hver dag». Det skal skje innenfor dagens rammetimetall. Hvis statsrådens tolkning av ordene «én times fysisk aktivitet hver dag» betyr å ta fra timetallet, må jo det bety at Senterpartiet og Kristelig Folkeparti da skal ta fra dagens rammetimetall – fra matematikk, norsk eller samfunnsfag – og gi til gym. Jeg har ikke hørt verken Tyvand eller andre si noe om dette. Så dette er ren vrangvilje. Og det er den måten å møte omgivelsene på som gjør at statsråden hele tiden kommer i trøbbel. (…) Så skal vi ta fram det som står i handlingsplanen til regjeringen. Der står det: «Regjeringen vil legge til rette for at skolene sikrer daglig fysisk aktivitet for elevene.» Det er riktig at det ikke står antall minutter, verken 45 eller 60, men vi må jo anta at det kanskje er minimum 20 eller 25, slik at man rekker å bli svett. Det må bety at man tar en halv skoletime hver dag, etter Røe Isaksens definisjon. Selvfølgelig er det ikke slik, dette er bare tull. Det finnes rundt omkring i Norge mange eksempler på at man får til én times fysisk aktivitet uten å øke timetallet, uten å øke kostnadene vesentlig. Hvis kunnskapsministeren ikke kjenner til disse, bør han raskest mulig sette seg inn i det. Forskjellen når det gjelder det regjeringen sier i sin handlingsplan i morges, er at man ikke sier nøyaktig hvor mange minutter. Det skulle vært artig å få utdypet fra kunnskapsministeren hva regjeringen mener med «daglig fysisk aktivitet», om det er nok med 5 minutters hode-skulder-kne-og-tå, eller om det er mer som ligger i det, at ordet «gradvis» ikke er med – slik vi har det – og ikke «i alle deler av opplæringen». Men man må jo tro at «elevene», som det står i regjeringens handlingsplan, betyr alle elevene og ikke noen elever. Jeg synes rett og slett at statsråden må utdype hva som ligger i denne handlingsplanen, i det at alle elevene skal sikres «daglig fysisk aktivitet». Og hvor mye koster dette prosjektet fra regjeringen – lansert med brask og bram i morges, men forlatt i dag?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Jeg er glad for innlegget fra Tyvand, for han sa det jeg trodde han sa, nemlig at å tolke «én times fysisk aktivitet hver dag» sånn at det må være en skoletime, er feil, både når det gjelder forslaget fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, og når det gjelder forslaget fra Arbeiderpartiet og SV. Men Røe Isaksen har den kreative tolkningen at «én times fysisk aktivitet» etter SV og Arbeiderpartiets forslag må bety en ekstra skoletime, mens det etter Senterpartiet og Kristelig Folkepartis forslag ikke må bety det. Så fikk vi høre her at det er litt ulike syn på dette, at Senterpartiet faktisk er åpen for å ta litt fra noen teoritimer og prøve å få dem mer praktiske, mer fysiske. Kristelig Folkeparti er sannsynligvis mer skeptisk til å ta fra det timetallet, slik Tyvand sa. Slik er det også mellom Arbeiderpartiet og SV, at SV nok er mer åpen for å tilføre en ekstra time. En samlet komité sier altså at «det finnes ulike modeller for organisering. Komiteen merker seg at flere skoler i Norge har vist at det er fullt mulig å få til fysisk aktivitet hver dag uten at det må bety store økninger i kostnader.» Det står altså i flertallsinnstillingen, som Røe Isaksen kunne ha tatt seg bryet med å lese, hvis han tok seg tid til det. Vi vet hva Kristelig Folkeparti mener, de har redegjort for sitt. Vi vet hva Senterpartiet mener, de har redegjort for sitt. Vi vet hva SV mener. Og Arbeiderpartiet er åpen for de fleste løsninger; det er overhodet ikke slik at det må være en ekstra gymtime. Men det som nå gjenstår, de som vi ikke vet hva mener, er regjeringspartiene. Fremskrittspartiet visste vi jo hva mente før, og de mener det kanskje fortsatt, men ikke her i salen. Mens Røe Isaksen tok ordet igjen i debatten – etter flere spørsmål om hva som ligger i dette regjeringsprosjektet om å sikre fysisk aktivitet for alle elever på skolene – uten å si et eneste ord om hva regjeringen skal gjøre for å få fysisk aktivitet på skolene hver dag. Så jeg synes statsråden i løpet av denne debatten skal fortelle: Hva betyr det når regjeringen sier i sin handlingsplan og regjeringserklæring at man skal ha fysisk aktivitet på skolen hver dag? Betyr det flere timer, betyr det gymtimer, betyr det at det skal tas fra andre fag, betyr det at det skal frivillige inn – hva betyr det? Jo fortere statsråden oppdager at dette er landets nasjonalforsamling, hvor han som statsråd forklarer regjeringens politikk, og ikke Unge Høyres landsmøte, jo bedre og mer konstruktive blir disse debattene. Igjen: De færreste her mener at det må være en gymtime hver dag for å få én times fysisk aktivitet. Vi viser til at det finnes ulike modeller. Statsråden bør sette seg inn i de modellene. Men statsråden må også komme seg på talerstolen og si hva som ligger i at regjeringen selv mener at det skal være fysisk aktivitet for elevene hver dag. Hvis det ikke er alle – hvem da? Hvis det ikke er på alle trinn – hvilke? Og hvis ikke som timer – hvordan da?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Jeg synes det siste innlegget til statsråden var av langt høyere kvalitet enn de forrige, og det var veldig oppklarende, for han beskriver veldig godt hvordan det er fullt mulig å få til fysisk aktivitet på skolen hver dag. Jeg legger merke til at han misforstår «én times fysisk aktivitet» i forslaget fra SV og Arbeiderpartiet, men mener at en helt annen tolkning legges til grunn for forslaget fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Det får jo Kristelig Folkeparti og Senterpartiet ta som en kompliment, men det er ikke en veldig konstruktiv måte å finne brede løsninger på. Det eneste vi ikke fikk svaret på, er omfanget, men jeg antar at det nå egentlig er bare «én time» som er det skjærende punktet mellom det regjeringen ønsker å innføre, og det som nå ligger til grunn i salen. Jeg konstaterer likevel at det nå er – ja, det må være – enstemmighet her i salen om at det skal legges til rette for at elevene får fysisk aktivitet hver dag, og det må vi jo si, fra forslagsstillernes side, er en halv seier, i hvert fall, og et langt skritt framover hvis vi kan få dette på plass.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2016-06-14:
Det er ingen motsetning mellom god oppfølging av elevene i det daglige og bruk av fraværsgrenser, som noen representanter ser ut til å mene. Det har tidvis vært høy temperatur i fraværssaken, såpass høy at mang en menigmann har opplevd at retorikken har overdøvd forsøket på å finne en løsning på en stor utfordring i skolehverdagen, og det tjener ikke norske elever på. Til det er saken for viktig. Vi har alle, på kryss av partigrensene, snakket på innpust og utpust om betydningen av at flere må gjennomføre videregående skole, og at elevene må lære mer. Derfor er jeg faktisk glad for at denne saken ser ut til å lande nå, sånn at det kan bli mulig å få til en kompromissløsning med en fraværsgrense, og at vi kan gi lærerne og skolen den tilliten det er å administrere en fraværsgrense med kløkt og skjønn. Det er valgfritt å begynne på videregående skole, men det betyr ikke at det er valgfritt å være til stede. En skoleplass er en stor investering for samfunnet, og det må også barn og ungdom lære. Da må en kunne stille krav til at de som takker ja til en plass, er til stede og benytter seg av plassen når de ikke er hindret av sykdom eller annen gyldig grunn. Mye av debatten har kretset rundt hvorvidt det er rimelig eller urimelig at høyt fravær skal gå på bekostning av elevenes karakterer, og for meg er det selvsagt at lærerne trenger et godt grunnlag for å gi elevene riktig faglig tilbakemelding og karakter. Men det er minst like viktig at elevene også oppdras til å se hvilke konsekvenser det har for en selv, for fellesskapet og for læringsmiljøet i klassen og på skolen dersom det utvikles en kultur der skulk og udokumentert fravær er ok. Vi gjør elevene en bjørnetjeneste hvis vi ikke stiller tydelige krav til oppmøte. Skolen er også en forberedelse til det videre arbeidslivet, og i et arbeidsliv er ikke udokumentert fravær akseptabelt. Forslaget om innføring av fraværsgrense har vært på offentlig høring, og flertallet – et klart flertall – ønsker det. Og det har vært nevnt, så jeg trenger ikke å gjenta det, men støtten fra både Utdanningsforbundet, Lektorlaget og næringslivsorganisasjonene har vært tydelig på dette. Meningsmålingene som også nylig er gjennomført, viser stor tilslutning i befolkningen til en fraværsgrense. Det er en viktig støtteerklæring til kunnskapsministeren, og det er også et sterkt signal til dem som fortsatt er i opposisjon i denne saken. Derfor håper jeg nå at vi kan klare å samle oss om å få inn en fraværsgrense som kan være sånn rigget at den vil være til god nytte både for elever og for lærerne ute i skolen.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
De aller fleste privatskoletilbydere er skikkelige og seriøse, men av ti tilsyn i 2015 fikk fire tilbakebetalingskrav fordi tilskuddene ikke kom elevene til gode. I fire av de ti tilsynene ble det også avdekket at skolene drev med annen virksomhet enn vanlig, normal skoledrift. Tre skoler fikk varsel om tilbaketrekking av godkjenningen. Det er få av mange, men på den annen side er det mange av få kontrollerte. I tillegg leser vi av tilsynsrapporten fra 2015 at Utdanningsdirektoratet, Udir, ikke har kapasitet til å føre tilsyn med skoler som de antar har en særlig risiko for regelbrudd. Med alt dette som bakteppe: Mener statsråden virkelig at dagens regelverk, og ikke minst tilsynsregimet, er godt nok for å forhindre framtidige regelbrudd?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Det er bare å erkjenne at statsråden mener at regelverket ikke bare er godt, han sier også at det er godt nok. Det er Arbeiderpartiet uenig i. Men vi må også en tur over til Bergen. 17 pst. av elevene i den videregående skolen i Hordaland går på en privatskole. Det er et overskudd nå på 1 000 elevplasser i fylket, og fylket går glipp av nærmere 100 mill. kr i statlige overføringer. Offentlige skoler legges ned, og elever mister sine skoletilbud. En forelder uttalte til BA før jul at han var redd for at barna ville få et dårligere skoletilbud, og at det offentlige tilbudet ville få det enda trangere økonomisk og dermed føre til enda flere nedleggelser. Situasjonen er den samme i Agder, hvor det uttrykkes bekymring spesielt for de yrkesfaglige utdanningsprogrammene. Mitt spørsmål blir: Mener statsråden at dette er gode eksempler og heldige organiseringer av skoletilbudet?
Kristin Vinje (Høyre), 2016-06-14:
Her er det noe galt.