Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-06-09:
Med denne rapporten går Riksrevisjonen og nå kontrollkomiteen rett inn i en av de mest dagsaktuelle og politiske debattene. Senest denne uka har denne saken og dette saksfeltet preget det som har skjedd i denne salen. Det er tre ting Riksrevisjonen har satt opp som hovedproblemstilling: om målene som Stortinget har satt, blir nådd, Miljødepartementets rolle som overordnet departement og om virkemiddelbruken er tilstrekkelig. Det er selvsagt overordnet for saken at et samlet storting, med mer eller mindre støtte fra Fremskrittspartiet, har satt ambisiøse mål for Norge i klimapolitikken. Vi skal på kort tid overinnfri Kyoto-avtalen med 10 pst., og på litt lengre sikt skal Norge være klimanøytralt, i 2030. Dette er ambisiøse mål, og jeg har lyst til å tilføye at ambisiøse mål generelt er viktig for å lykkes. Jeg har òg lyst til å bemerke at knapt noe annet mål denne salen har satt de siste åra, har vært gjenstand for tilsvarende politisk kontroll og oppmerksomhet. Det er gode grunner til det, for dette er en viktig sak, og den står høyt på dagsordenen. Mye dreier seg om penger til kvotekjøp, det dreier seg om etablering og verifisering av gode system, det dreier seg om velfungerende marked – både regionalt og internasjonalt – og god nasjonal styring mot ambisiøse nasjonale mål her hjemme. Videre spiller selvsagt teknologi og teknologiutvikling en svært viktig rolle. I så måte er denne rapporten viktig og nyttig lesing, men jeg har òg lyst til å tilføye at sett i lys av at klimaforliket bare er vel to år gammelt, at det forliket inneholder mekanismer for politisk kontroll og regelmessig politisk debatt og tilbakemelding òg i denne salen hvert femte år, og det store fokuset som dette saksfeltet har, vil jeg for egen del påpeke at man nå fra Riksrevisjonens side nok beveger seg helt i grenseland mellom kontroll og politikk. Riksrevisjonen vil selvsagt alltid kunne stå fritt til å legge fram hva den vil, når den vil. Men etter mitt skjønn ligger mye av det som her tas opp, tett opptil den pågående og dynamiske politiske prosessen som er i denne saken. På den andre siden er det både selvsagt og greit å bemerke at dette er nyttig og godt bakgrunnsstoff for oss i det videre arbeidet, ikke minst hva gjelder de nasjonale klimamålene og de prosessene som skal gå i Stortinget og politisk allerede neste år. Bare for å oppsummere: Det er bra at Kyoto-forpliktelsene ser ut til å være godt innenfor rekkevidde. Denne salen bør merke seg at det først og fremst ser ut til å være et spørsmål om penger, altså noe som også er denne salens ansvar. Det er verdt å merke seg at det er større utfordringer som ligger lenger framme. Det er ikke noe nytt. Det er òg en viktig del av den politiske og samfunnsmessige dynamikken i alle saker, at man skal ha noe å strekke seg etter, at man er nødt til å være ambisiøs. Jeg synes det er verdt å legge merke til den avgjørende viktige betydningen som teknologi og teknologiutviking tillegges også her. Det er det store avgjørende spørsmålet, og uten at vi er optimistiske på vegne av ny teknologi, nye løsninger og nye måter å gjøre ting på, kommer dette til å bli vondt og vanskelig. Man kan si mye om Mongstad, men Mongstad er i alle fall et godt eksempel på en svært ambisiøs satsing fra regjeringens side, der det satses store midler, og der det settes svært ambisiøse mål. Jeg vil avslutte med å bemerke at når det gjelder Miljøverndepartementets rolle som sektorovergripende departement, har vi valgt å legge oss på Grunnlovens bestemmelse om at regjeringen selv organiserer sitt arbeid. Det mener jeg er både relevant og korrekt.