Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-02-01:
Ved fram-leggingen av St.meld. nr. 28 for 1999–2000 ønsket sentrumsregjeringen å få til en bred debatt om verdigrunnlaget for og innholdet i omsorgstjenestene og gjennom denne debatten sette søkelyset på innhold og kvalitet innen tjenestene. Det kan synes som om omsorg og omsorgstjenester er enklest å forholde seg til gjennom fysiske og materielle verdier og målbarhet. En drøfting av etikk og holdninger kan nok bære preg av å være ordrik og svevende, men den er ikke minst derfor svært viktig for å kunne sette mål og kvalitetskrav som kan følges i praktisk arbeid og tjenesteyting. I flere sammenhenger er det gjennomført studier og forskningsarbeider innen omsorgstjenestene uten at forskerne har kommet fram til en felles definisjon av kvalitet eller felles kvalitetsmål. Mange møter debatten om kvalitet og etikk i omsorgssektoren med at økonomien spesielt er for dårlig og ressursene generelt for små, slik at det ikke er grunnlag for en bred drøfting av innholdet og kvaliteten i omsorgstjenestene. Etter min mening blir en slik tilnærming helt feil. At ressursene er for få og økonomien for liten, kan vi være enige om, men dette må da synliggjøres gjennom nettopp en gjennomgang og drøfting av omsorgens innhold og kvaliteter på etisk grunnlag. Det er viktig å understreke at et generelt og overordnet mål for omsorgstjenestene er at alle skal ha et tilfredsstillende og mest mulig likeverdig tjenestetilbud uavhengig av hvor den enkelte bor, og uavhengig av vedkommendes økonomi og sosiale status. Det må også være en viktig forutsetning at alle som blir fysisk eller psykisk syke eller på annen måte blir avhengig av hjelp eller pleie, får god og kvalifisert hjelp i tide. Dette understrekes også av et flertall i innstillingen, som videre fastslår at dette bare kan skje ved at mer ressurser brukes til å bygge et felles offentlig helse- og omsorgsvesen som setter pasientens behov i sentrum, og ikke forskjellsbehandler mennesker. Skal brukerne og brukernes ønsker og behov bli satt mer i sentrum, er det viktig at kvaliteten og innholdet i omsorgstjenestene i større grad blir bestemt av den enkelte bruker. Det må gjelde både i institusjonsomsorgen og i hjemmetjenestene. Flertallet i komiteen understreker at det må legges større vekt på innhold og kvalitet i de offentlige omsorgstjenestene, og at samspillet med familie, nærmiljø og frivillige omsorgsytere er viktig for en helhetlig og god omsorgstjeneste. Innenfor det offentlige system er det viktig at tjenestene samhandler og samordnes slik at det blir et helhetlig og ordnet tilbud for den enkelte, der dennes medvirkning for tilrettelegging av egne behov er det primære. Skal en slik samordning lykkes, må arbeidet innen offentlig sektor skje gjennom tverrsektorielt og tverretatlig samarbeid og også være forpliktende og nært mellom forvaltningsnivåene der dette er nødvendig og påkrevd. Mange tjenestemottakere opplever og gir uttrykk for lav selvfølelse, apati, maktesløshet og manglende deltakelse i samfunnslivet. Det er viktig og må understrekes med bred penn at det skal vises respekt for tjenestemottakers verdier og vaner, at mottaker har krav på og behov for et privatliv, og at enkeltmennesket skal ha optimal styring over hverdagen. Begrepet «kvalitet» er relativt både historisk og kulturelt, og avhengig av bl.a. erfaringer, vaner og livsstil hos den enkelte vil det være ulike krav til og opplevelser av kvalitet. Allikevel mener et bredt flertall i komiteen at det er viktig både for offentlig myndighet, den enkelte tjenestemottaker, det enkelte tjenestested og den enkelte tjenesteutøver at en prøver å definere kvalitet og hva god omsorg skal være. Flertallet i komiteen viser til det arbeidet som Høgskolen i Sør-Trøndelag har drevet, deres intensjon om å sette «mennesket i sentrum», og at de gjennom dette arbeidet har satt fokus på verdsettingen av hvert enkelt menneskes sosiale rolle. Med støtte fra Sosial- og helsedepartementet har denne høgskolen i samarbeid med Kristiansand kommune gjennomført en bred satsing på å bygge opp kompetanse innenfor omsorgstjenestene knyttet til normalisering og sosial integrasjon. Målet har vært å skape en felles forståelse av teori, problemstillinger og prosesser når det gjelder sosial integrasjon, desintegrasjon og verdsetting av sosiale roller. En har bl.a. søkt å bryte ned barrierer mot samarbeid ved tverrfaglig og tverretatlig rekruttering av personale med ulik utdanningsbakgrunn. Flertallet i komiteen mener at dette er et meget interessant tiltak for å bedre kvaliteten og bevisstgjøringen i omsorgstjenestene og ber Regjeringen vurdere hvordan slike prosjekt kan videreutvikles slik at flere kan gjøre seg nytte av liknende utviklingsprogram. Hvilke konkrete forhold og krav har så kommet fram gjennom behandlingen av denne stortingsmeldingen? Med varierende flertall har komiteen pekt på mange forhold som må bedres, og som det raskest mulig må arbeides videre med. I meldingen framkommer det bl.a. skremmende tall og forhold når det gjelder brudd på kvalitetsforskriftene i pleie- og omsorgstjenestene. Når verken systemkravene i kvalitetsforskriftene til selve tjenesten eller forvaltningsloven ved saksbehandling blir fulgt, er det meget, meget alvorlig. Flertallet ber derfor Regjeringen følge dette nøye opp og komme med en ny rapport til Stortinget der det også legges fram forslag til endringer, eventuelt sanksjoner, for å få bedret forholdene. Blant annet mener flertallet at fylkeslegenes tilsynsoppgaver må styrkes og utvikles. Fylkeslegene må ha tilsyn med systemet for internkontroll/kvalitetssikring, som alle virksomheter i pleie- og omsorgssektoren skal ha etter kommunehelsetjenesteloven. Tilsynsoppgavene til fylkeslegene og fylkesmannen bør også samordnes bedre og intensiveres. Rundskrivet om kvalitet i pleie- og omsorgssektoren som inneholder forskrifter hjemlet i kommunehelsetjenesteloven og retningslinjer etter sosialtjenesteloven, må revideres slik at det tydelig inkluderer alle mottakere av omsorgstjenester. Flertallet mener også at det må vurderes endringer i sosialtjenesteloven, slik at det bl.a. kan gis hjemmel for tilsyn med hjemmetjenester. Videre ber flertallet i innstillingen om at Regjeringen legger fram et forslag om å hjemle kommunenes plikt til internkontroll i kommunehelsetjenesteloven. Det er viktig at feil og uhell som framkommer, blir behandlet på en slik måte at slike erfaringer kan føre til bedre forebygging og større sikkerhet. Flertallet understreker at det forskningsarbeidet som er gjort, bør samles og systematiseres på en hensiktsmessig måte, slik at det kan danne et bredt og samlende grunnlag for forbedringer og kvalitetsutvikling innen omsorgsområdet. Betydningen av økt forskning og dermed bedre og bredere grunnlag for omsorgstjenestene og deres etikk understrekes i innstillingen. Forskning innen dette området vil også gi økt status for fagområdet, og det vil gjøre arbeidet mer interessant for faggruppene, noe som har svært stor betydning for rekruttering og videreutvikling av alle profesjonsgruppene som er knyttet til pleie- og omsorgsarbeidet. Flertallet påpeker også viktigheten av bedre opplæring og kompetanseheving innen området, ikke minst i forhold til ledelse. Det er i denne sammenheng viktig å minne om komiteens innstilling og forslag i forbindelse med statsbudsjettet for 2001. Flertallet vil også i forbindelse med satsingen på opplæring og kompetanseheving understreke behovet for økt status og selvbevissthet, noe som vil bety større interesse for rekruttering og faglig utvikling. I denne innstillingen understrekes også behovet for kontinuitet blant arbeidstakerne som et viktig bidrag til kvalitetssikring av omsorgstjenestene. Det er av meget stor betydning for forholdet mellom tjenestemottaker og tjenesteyter at en kan oppnå nærhet og fortrolighet gjennom kontinuitet og kjennskap til utøverne. Flertallet har merket seg at taushetsplikten kan være et hinder for å få til gode og nødvendige omsorgstiltak, spesielt har dette blitt poengtert innen rusmiddelomsorgen. Men også generelt kan det være problem med å få fram forhold som må rettes opp og forbedres. Regjeringen blir derfor bedt om å vurdere mulige tiltak og endringer slik at kvalitetssikringen ikke hindres av slike forhold, og eventuelt komme tilbake med relevante lov- og regelendringer. Meldingen tar opp ansvarsforholdene innen pleie- og omsorgssektoren og drøfter disse i forhold til bl.a. samarbeidet med frivillige organisasjoner, konkurranseutsetting og privatisering. Flertallet i komiteen understreker viktigheten av at det offentlige har hånd om kjerneoppgaver innen f.eks. helse- og omsorgstjenesten. Det offentlige gjennom folkevalgt styring må ha ansvaret for helhet, kvalitet og prioritering, og stå til ansvar for dette gjennom det system som er etablert for innflytelse og valg den enkelte kan utøve overfor det offentlige. Beredskapsmessig er det også svært viktig at det offentlige har et intakt tjenesteapparat ved kriser og katastrofer. Spesielt i kommunene er det viktig at man har ansvars- og arbeidsgiverforhold til fagpersonell innen pleie- og omsorgssektoren som raskt kan mobiliseres i ekstraordinære tilfeller. Det vises i innstillingen til at det offentlige må drive et kontinuerlig forbedringsarbeid for å øke og sikre kvaliteten innen pleie- og omsorgsområdet. Veiledningstjenesten fra statlig og fylkeskommunalt nivå er her viktig for å bistå under planlegging og tilrettelegging, men også i forbindelse med ren tjenesteutøvelse må disse forvaltningsnivåene bidra med faglig assistanse og veiledning. Meldingen tar også opp rettssikkerheten for mennesker med demens. Flertallet mener det er viktig å styrke innsikten og kompetansen i alle ledd når det gjelder aldring og demens, og at utdanning og forskning tilrettelegges og prioriteres deretter. Flertallet mener at tjenestene og omsorgen for mennesker med demens i første rekke må ha slik kvalitet og kvantitet, både i form av personell, kompetanse og tilrettelegging, at miljø og trivsel tilsier færrest mulig konflikter og tvangssituasjoner. Flere lovregler og ulike forskrifter lager imidlertid et uryddig grunnlag for rettssikkerheten til tjenestemottaker, og det kan også skape vansker for tjenesteapparatet. Etter flertallets mening kan det derfor være grunnlag for en gjennomgang av rettssikkerhet og rettighetsregler for f.eks. mennesker med demens. Det samme flertallet mener at det mest ideelle vil være om dagens regler kan presiseres og samordnes uten større endringer, og at kunnskap og rettledning blir bedret. Den etiske omsorgsplikten må i så fall tilpasses dette regelverket. – Det er noen flere moment som jeg ønsker å trekke inn, men min tid tillater ikke at jeg fortsetter nå, så jeg kommer tilbake til det i et senere innlegg.