Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-01-12:
Så langt ut i debatten er det meste sagt, men jeg vil knytte et par betraktninger til to temaer, det ene er ofrenes stilling ved rettsforhandlinger, og det andre er ofre for medieovertramp, knyttet til forslaget fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. Når det gjelder rettsforhandlinger, er disse i hovedregel offentlige. Det er slik både Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen og FNs menneskerettskommisjon vil ha det. Men begge disse har unntak for offentlighet der offentlighet vil skade rettferdighetens interesser. Justiskomiteen tar i innstillingen spesielt hensyn til ofrene når det gjelder adgang til å be om lukkede dører i en rettssak. Komiteen sier at «det er i ferd med å bli et økende problem at vitner ikke tør stille opp i retten fordi de frykter represalier fra kriminelle miljøer». Komiteen er derfor glad for at det innføres adgang til å lukke dørene «av hensyn til sakens opplysning» ved straffesaker. Det må ikke være slik at viktige opplysninger for rettssaken ikke kommer fram fordi offentlighet i seg selv hindrer dette. Når det gjelder å beskytte tiltaltes personvern, er hele komiteen enig i at det skal være foto- og filmforbud i tilknytning til rettsmøter. Disse reglene utvides til å omfatte ofre og vitner i overensstemmelse med den økte beskyttelse vi ønsker å gi dem. Komiteen har heller ingen innvendinger mot at media benytter navn og bilde på personer som er domfelt. Dissenspunktet knytter seg til at et flertall av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ønsker forbud mot offentliggjøring av navn på siktede før domfellelse som et absolutt forbud. Her er Høyre og Regjeringen uenige, selv om vi også selvsagt mener at media skal være varsom med å gjengi navn på siktede før dom. I dag har vi en regulering av dette gjennom pressens egen «Vær varsom»-plakat, og grunnen til at vi ikke støtter lovforbudet, er at vi tror mer på å mobilisere ansvar hos pressen selv enn på absolutte lovforbud. Jeg er langt på vei enig i den beskrivelse som er gitt både av representantene Akselsen, Nistad og saksordfører Simonsen når det gjelder overtramp som begås av pressen, og som vi alle kjenner til. Disse overtrampene begås både i forhold til straffesaker og også i forhold til en rekke andre saker. Enkeltmennesker blir beskyldt for å mangle integritet, for å mangle etiske holdninger osv., og for dem som opplever å bli hengt ut urettmessig, føles det helt sikkert knusende. Mange av oss som sitter her i salen, har til og med enten egne erfaringer eller har kjennskap til mennesker som har blitt hengt ut på denne måten. Men det vi ikke må glemme, er at alle disse forholdene reguleres i dag av «Vær varsom»-plakaten, og hvis vi tar ut en del av det som reguleres av denne plakaten, ved å erstatte det med et lovforbud, reduserer vi også etter min mening «Vær varsom»-plakatens betydning, og det tror jeg er en farlig vei å gå, for pressefolk og aviser flest tar et ansvar for ikke å tråkke på enkeltpersoner og deres nærmeste. Jeg er redd for å redusere selvjustisens betydning, for jeg tror at på lang sikt kan det like gjerne gi oss en råere presse, som da innenfor lovens grenser tøyer den til det maksimale. Det betyr altså at Høyre har stor sympati for intensjonen bak lovforslaget, nemlig å beskytte enkeltpersoner, men i det lange løp tror jeg enkeltpersoner i dette land, enten de er tiltalt for lovbrudd eller hengt ut for andre ting, er bedre beskyttet ved at «Vær varsom»-plakaten holdes høyt hos pressen selv, og at de arbeider for å etterleve den. Og på den bakgrunn vil Høyre altså ikke støtte forslaget som Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har fremsatt, men håper og tror at andre virkemidler kan bringe oss like langt.