trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
I styringsdokumentet for 2003 til de regionale helseforetakene har jeg bedt om at det blir foretatt en gjennomgang av den akuttmedisinske kjeden. Ambulansebåttjenesten er mange steder en svært viktig del av de akuttmedisinske tjenestene utenfor sykehus, og det er i tråd med mitt styringsbudskap at flere regioner nå foretar en gjennomgang av kvaliteten og strukturen også på denne tjenesten. Det er mange forhold det må tas hensyn til når strukturen i ambulansebåttjenesten skal vurderes. Ambulansetjenesten skal være faglig forsvarlig som en medisinsk tjeneste, der man skal kunne stille en førstehånds diagnose, stabilisere og eventuelt gi behandling til pasienten, og bringe denne raskt til riktig behandlingsnivå i helsetjenesten. Det stiller krav både til kvalitet og hurtighet i tjenesten. Samtidig er det slik at det flere steder langs kysten ikke er grunnlag for å drive en ren ambulansebåttjeneste, men at tjenesten drives ved kombinerte båter, såkalte samfunnsbåter, som tar flere typer oppdrag, herunder skyss av leger og pasienter. Dette er i stor grad båter som ikke er spesielt tilpasset verken pasient- eller legetransport, bl.a. har de mange passasjerplasser og er lite egnet til å ta ambulanseoppdrag. Når ambulanse er nødvendig, kan rask transport være avgjørende for pasientens liv og helse. Mindre, hurtiggående båter med stor driftssikkerhet kan derfor enkelte steder egne seg bedre til transport av pasienter og skyss av helsepersonell. Det må selvsagt være en klar forutsetning at båtene er stabile og sjødyktige og tåler dårlig vær og grov sjø. Det pågår nå et prosjekt for å utvikle en ny type ambulansebåt som skal gi mer kostnadseffektiv drift og bedre kvalitet på tjenesten. Målsettingen er å få båter som er mer skreddersydd for å utføre ambulanseoppdrag til sjøs, bl.a. for å kunne gi avansert akuttmedisinsk hjelp om bord, og samtidig ivareta de krav til sjødyktighet som må stilles i ambulanse- og legeskysstjenesten langs den norske kysten. De tilbakemeldingene jeg har fått om det pågående arbeidet i de regionale helseforetakene, viser at man finner lokale tilpasninger ved at det noen steder legges om til mer rendyrkede ambulansebåter, mens man andre steder vurderer å etablere samfunnsbåtmodellen. Tilbakemeldingene gir meg også trygghet for at både lokal medisinsk kompetanse og maritim kompetanse blir tatt med på råd når tjenesten planlegges. Jeg vil følge med på utviklingen av den akuttmedisinske tjenesten i helseregionene, herunder ambulansebåttjenesten.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Representanten Bastesen har snarere en merknad enn et spørsmål i det han nå sa. Jeg mener at vi har samfunnsbåter som er kombinerte båter og rene ambulansebåter, og jeg tror også i fremtiden at vi trenger en slik kombinasjon. Mange steder vil det ikke være grunnlag for rene ambulansebåter, uansett hvor fort de måtte gå, og hvor robuste de måtte være. Da vil det være et spørsmål om å avveie de lokale forhold mot kravene til kostnadseffektivitet og ikke minst til kvalitet, også hensyn tatt til den medisinske utviklingen som jo i stadig større grad gjør det mulig å yte medisinsk hjelp i denne prehospitale fasen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Jeg tror ikke dette er stedet for å brette ut mine personlige erfaringer når det gjelder akuttmedisinske situasjoner, det kunne jeg nok gjøre i en annen sammenheng. Det som er mitt hovedpoeng, og som er viktig for meg å få sagt tydelig her, er at det at man har et prosjekt for å utvikle en ny type ambulansebåt som ivaretar kravene til effektivitet og kvalitet på en bedre måte, innebærer ikke at man er i ferd med å legge om den totale strukturen når det gjelder ambulansebåter i Norge. Vi kommer til fortsatt å ha en blanding av rene ambulansebåter og kombinerte båter, samfunnsbåter, slik som representanten Bastesen har beskrevet det. Det som nå skjer, er at vi foretar en gjennomgang av strukturen. Det tror jeg er helt nødvendig. Vi kan ikke bevare en struktur som et mål i seg selv til enhver tid, men vi må se på hvordan den kan utvikles og forbedres. Det er det foretakene gjør, og jeg vil se til at de gjør det med tilstrekkelig både medisinsk og maritim kompetanse i den prosessen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-03-19:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Flere myndigheter planlegger å redusere antall legeskyssbåter og erstatte disse med langt færre hurtiggående ambulansebåter. Dette ser ut til å være en god idé for personer som ikke ser forskjellene mellom landtransport og sjøtransport. Realitetene er dessverre slik at man ofte ikke trenger en båt med ekstrem hurtighet, men en solid og robust båt som tåler dårlig vær og grov sjø. Hvordan ser statsråden på dette problemet, og hva vil bli gjort for å sikre kysten et godt transporttilbud for leger og pasienter?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-03-19:
Jeg takker for svaret. Det er riktig, som statsråden sier, at vi har en kombinasjon av tjenester, som ambulansetjenesten blir en del av i enkelte distrikter. Men det er et langt sprang fra det vi har i dag, hvor vi har ambulansebåter i hvert eneste distrikt og hvert eneste lite sted. Det er et langt sprang til en hurtiggående båt som går i 50 knops fart fra sted til sted, og som skal være en ren ambulansebåt, og det vi står i fare for å få, nemlig kombinerte båter – la oss kalle det samfunnsbåter. Men det som ligger på bordet, er at båten skal gå fra sted til sted. Det strider mot det vi har i dag, da vi har ambulansebåter, og folk er sikret en best mulig forbindelse til sykehus fra det stedet de bor.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-03-19:
Det vi har i dag, vet vi fungerer. De båtene går i stor grad i 25 knop. De har plass til lege, de har plass til den syke, og de kan gå fra sted til sted på null komma niks. Det det legges opp til i dag, er en helt annen type båt som skal gå fra sted til sted og på den måten samle opp, for så å gå til sykehus. Hva vil statsråden gjøre for at vi skal bevare den strukturen vi har i dag? Vil statsråden gå inn for en helt ny type båt som skal gå fra sted til sted med ekstrem fart? Har statsråden noensinne prøvd å brekke en fot eller en arm og fått hjelp i en slik båt?
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
«I VG den 27. februar i år kan vi lese om ei doktoravhandling av Tromsø-forskaren Amy Holtan som påviser at berre 15 av 100 born som barnevernet tek over omsorga for, vert plasserte i fosterheimar hjå eigne slektningar. Ut frå denne avhandlinga synest det frå barnevernet si side å liggje til grunn ein bevisst strategi til ikkje å plassere fosterheimsborn i familiar til eigne slektningar. Er statsråden nøgd med ein praksis som fører til eit slikt resultat, og kva vil ho eventuelt gjere med det?»
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg er samd i at punkt ein må vere å sikre barnet sitt beste og kvaliteten der. Men dette er likevel ein type saker som vi gong og annan les om og gong og annan får kontakt med, som det er knytt veldig mykje kjensler til, med brotne band til eigen biologisk familie, og der det er såre kjensler. Det er ganske opprivande situasjonar, og fosterheimssaker er noko av det mest djuptgripande og vanskelege ein kjem borti. Difor er det viktig å vise stor aktsemd her. Men det er likevel noko påfallande når Noreg tydelegvis internasjonalt skil seg ut ved at ein så liten del vert plassert hos eigen familie. Eg er uroa over at det kan vere ei profesjonsretning og ei utdanningsretning som gjev dette kompetansepersonellet signal om at dei skal gå i denne leia. Eg vil be statsråden svare på om ho ynskjer å gå inn i dette med sikte på også å få sjekka opp om dette er ei spesiell utdanningsretning/fagretning, og også gjerne spørje om når desse retningslinjene – som eg er samd i bør kome – kan kome.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Eg takkar igjen statsråden for svaret. Eg er glad for at ho vil sjå både på fagplanar, utdanning og retningslinjer, sånn at ein då kanskje kan få retta opp den openberre skeivheita i desse fordelingssakene.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Jeg har følgende spørsmål: «To 15 år gamle barn ble nylig fengslet i Oslo fordi de ranet jevnaldrende. Fengsel bidrar ikke til at barn som har startet en kriminell løpebane, slutter med lovbrudd. Politiet kan nå innkalle foreldre til barn i faresonen til samtale, og samarbeidet med barnevernet styrkes. Flere melder imidlertid om mangel på tilbud fra barnevernet. Konsekvensen av dette er utrygghet blant befolkningen, særlig i storbyene. Hva vil statsråden gjøre for å bedre barnevernets behandlingstilbud til kriminelle barn og deres søsken?»
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Jeg takker for svaret. For en tid siden ble en politipatrulje tilkalt til en barneskole i Oslo. Det var en ni år gammel gutt som hadde slått seg helt vrang, og skolen rådde ikke med ham. Foreldrene ville ikke ta ansvar for ham, og det endte med at politipatruljen trålet Oslo etter hjelpetiltak for denne gutten hele dagen. Det endte opp med at disse tjenestemennene ble sittende med gutten på fanget vekselvis – først den ene og så den andre – til skiftet var over. Foreldre bør få hjelp til grensesetting. Barn som lider av manglende tilsyn og kontroll, utvikler ofte kriminell atferd. Barneranere, som i den siste tiden har herjet Oslo, viser hvor viktig det er å sett i verk tiltak i en tidlig fase. Det skulle være interessant å vite om statsråden har spesielle tiltak, enn si råd, for Oslo.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2003-03-19:
Dette problemet har man dessverre ikke bare i Oslo, men det er også lokalisert og registrert i de omkringliggende nabokommuner. For et halvt år siden fikk jeg tilgang til en vaktjournal fra en nabokommune til Oslo, hvor en mor fortvilet hadde ringt inn til den lokale lensmann og bedt om assistanse. Hennes 14 år gamle sønn hadde gått berserk, fordi han ikke fikk 200 kr av mor. Han hadde funnet et balltre og drev sine ødeleggende øvelser på inventaret. Dette tiltok, og man prøvde å få kontakt med barnevernet uten at barnevernet hadde ressurser til dette tilfellet. Det endte opp med at gutten måtte tilbringe natten i arresten, 14 år gammel. Spørsmålet blir om statsråden kunne tenke seg å styrke kommuneøkonomien med tanke på forebyggende arbeid av den karakter vi nettopp har snakket om.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «Krokeide yrkesskole er landets eneste landsdekkende attføringsskole for voksne. Staten dekker driftsutgifter etter § 26-2 i privatskoleloven. Det gis også tilskudd til internat. På grunn av økte personellutgifter innen pedagogikk og helse har skolen underskudd både i 2002 og 2003 fordi det da blir for lite budsjettmidler igjen til øvrige utgifter knyttet til driftsopplegget. Hva vil statsråden gjøre for å sikre reell fullfinansiering for denne skolen som utfører en viktig samfunnsoppgave?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker for svaret. Systemet kan generelt sett være så godt det bare vil, men hvis sluttresultatet både for denne skolen og andre skoler er at de faktisk sitter igjen med en underfinansiering som truer tilbudet, er det kanskje grunn til å se på selve systemet. Her i dette tilfellet er det altså slik at det har vært høye lønns- og pensjonsutgifter knyttet til det personellet som skal gi det gode tilbudet – høye utgifter fordi kategorien personell gjør at mer enn 80 pst. av skolens totalbudsjett i 2003 går til lønninger, slik at det blir underdekning for de øvrige driftskostnadene som er knyttet til totaltilbudet, og derved altså underskudd for skolen. Da er spørsmålet: Mener statsråden at skolen enten skal redusere tilbudet, at elevene selv skal betale differansen, eller mener statsråden at det er Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke som skal dekke statens regning?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Det håper jeg jo på vegne av skolen. Men når det gjelder eksisterende regelverk, har jeg forstått det slik at vi igjen står overfor et eksempel på at man bruker det ganske stivbent. Jeg har forstått det slik at man teller vekk elever som enten slutter av helsemessige årsaker eller på grunn av overgang til arbeidslivet. Begge deler er spesialoppgaver for denne skolen. Den har elever som den skal forsøke å føre tilbake igjen gjennom rehabilitering, som kanskje ikke klarer det, men som er innom skolen en kort periode og så forlater den. De får både opplæring og helsetilbud når de er inne, men de telles ikke med når grunnlaget for tilskuddet regnes ut. Og på samme måte: Elever ved skolen som er inne en kort tid og så går over til arbeidslivet, som nettopp er hovedhensikten med skolen, blir talt vekk fra selve tildelingsgrunnlaget. Vil statsråden se nærmere på både beregnings- og tellingsgrunnlaget, for å sikre skolen nødvendig grad av stabilitet og forutsigbarhet?
Kristin Clemet (Høyre), 2003-03-19:
Krokeide yrkesskole i Hordaland eies av Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke og driver yrkesmessig attføring for voksne. Skolen gir et tilbud som kombinerer opplæring, opptrening, attføringsfaglig hjelp, medisinsk vedlikeholdsbehandling og bolig. Elevgruppen består av voksne med bl.a. ryggproblemer, hjerte- og karsykdommer, psykiske lidelser og rusproblemer. I dag er driften av Krokeide i sin helhet finansiert av tilskudd fra Utdannings- og forskningsdepartementet. For skoleåret 2002–2003 er tilskuddet fra departementet i sin helhet om lag 48 mill. kr. Dette utgjør i overkant av 342 000 kr per elev. Krokeide har beregnet at driften vil gå med underskudd i 2003, og har derfor søkt departementet om ekstra midler. Når det gjelder skoledriften, får Krokeide midler etter samme tilskuddsregel som ti andre private skoler for funksjonshemmede. Disse skolene får tilskudd etter to ulike satser – avhengig av elevgrunnlaget. Et slikt fastlagt tilskuddsgrunnlag som tar utgangspunkt i elevenes ressursbehov, ble innført fra og med 1995. Satsene er pris- og lønnsjustert, og det er bl.a. disse satsene som ligger til grunn for statsbudsjettet i 2003. Modellen for tildeling av ressurser til private skoler er basert på at skolene får et tilskudd per elev, men at ressursene samlet må betraktes som den økonomiske rammen skolen har til rådighet. Systemet for tildeling av ressurser til private skoler forutsetter at skolene tilpasser sine utgifter til inntektene. Særbehandling av enkeltskoler i form av at departementet tildeler ekstra ressurser fører til en presedens der stadig flere skoler vil søke om ekstra ressurser. Utdannings- og forskningsdepartementet har ikke budsjettmidler til dette.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-03-19:
Som jeg sa, er skolen tildelt ressurser i henhold til de regler, det regelverk og de tilskuddssatser som er vedtatt i tidligere år, og også i forhold til statsbudsjettet for inneværende år. Da er det min oppfatning at de utgiftene skolen har, må tilpasses de inntektene man samlet har. Når det gjelder den aktuelle situasjonen, er jeg likevel klar over at den er vanskelig. Jeg kan opplyse at vi har hatt møter med bl.a. Arbeids- og administrasjonsdepartementet og Sosialdepartementet fordi skolen utfører virksomhet som også kan sies å ligge innunder disse departementers ansvarsområder. Jeg vil vurdere om det er grunnlag for å fortsette disse drøftelsene, men jeg vil understreke at jeg tror muligheten er liten, fordi disse departementene heller ikke har tilskuddsordninger eller andre ordninger som kan omfatte Krokeide. Men når det gjelder selve systemet, vil jeg henlede oppmerksomheten på nye lovforslag om frittstående skoler, hvor vi legger opp til et annet system som kanskje kan imøtekomme noen av de svakhetene representanten Sortevik her pekte på.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-03-19:
I forhold til den aktuelle situasjon har vi vært ganske grundig inne i denne saken fordi det har vært rettet henvendelser til departementet, og vi mener at vi følger regelverket. Men det er ikke til å legge skjul på at gjeldende ordning medfører svakheter. Jeg tør ikke kommentere de svakheter representanten Sortevik nå nevnte, men det finnes andre svakheter, som at tilskuddet pr. elev antakelig i svært få tilfeller er i overensstemmelse med elevens faktisk behov. Det er ikke beregnet ut fra tilsvarende utgifter i offentlige skoler. Vi vet ingenting om hvorvidt ressursutnyttelsen er effektiv, og disse ordningene medfører en forskjellsbehandling i forhold til andre offentlige og private skoler som også gir spesialundervisning. Ordningen er heller ikke tilpasset en vurdering av den enkelte elev, altså en individuell vurdering. Disse svakhetene er til stede. Som sagt ligger det nå et forslag i Stortinget som innebærer at det vil bli et nytt system, som forhåpentligvis blir bedre for disse skolene, og som ikke har innebygd i seg alle disse skjevhetene.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-03-19:
I budsjettproposisjonen for 2003 ble det varslet at departementet vil vurdere oppgavefordelingen i den statlige utdanningsadministrasjonen på bakgrunn av bl.a. organisasjonsgjennomgangen av Læringssenteret og høringsuttalelsene til Kvalitetsutvalgets forslag om et nasjonalt system for kvalitetsvurdering. Dette arbeidet pågår nå i departementet og er ikke avsluttet. De endelige vurderinger vil bli fremlagt i revidert nasjonalbudsjett. I denne forbindelse vurderer jeg bl.a. den organisatoriske plassering av den sentrale ledelsen av Statlig spesialpedagogisk støttesystem, sekretariatet, som i dag er lokalisert ikke bare i Molde, men også i Hamar.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-03-19:
Mitt poeng er at vi gjør det vi har varslet i budsjettproposisjonen, nemlig å arbeide med, for så å komme tilbake med, nærmere bestemt i revidert nasjonalbudsjett, spørsmålet om en organisering og oppgavefordeling i den statlige utdanningsadministrasjonen. Lokaliseringsspørsmålet har overhodet ikke vært noe tema og ikke vært nevnt. Jeg skal likevel ikke unnlate å nevne at flere kommuner – til min store overraskelse for øvrig – enn Molde har meldt sin interesse i denne saken. Det gjelder bl.a. Hamar, Trondheim og Notodden. Men jeg fastholder at det i dag er altfor tidlig å si noe om eventuelle fremtidige lokaliseringsspørsmål når det gjelder den statlige utdanningsadministrasjonen. Det vi for tiden arbeider med, er selve organiseringen av den statlige utdanningsadministrasjonen. De spørsmålene vil jeg komme tilbake til i revidert nasjonalbudsjett. Jeg har personlig heller ikke fattet noen endelig beslutning om organiseringsspørsmålene, men det vil jeg og Regjeringen naturligvis gjøre før vi kommer til Stortinget.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-03-19:
Spørsmålet er jo litt dobbeltbunnet, for slik jeg kan høre representanten, er han opptatt av at vi ikke bør flytte det som fungerer bra i Molde, men vi kan gjerne flytte andre ting til Molde. Mitt poeng er at det er ikke noe flyttespørsmål til vurdering for tiden. Det som er til vurdering, er selve organiseringen av den statlige utdanningsadministrasjonen, og selv om det foreligger andre saker som dreier seg om flytting av statlig virksomhet, innebærer jo ikke det at all annen statlig virksomhet også skal flytte. Det jeg for tiden har til vurdering, er organiseringen av den statlige utdanningsadministrasjonen, og jeg skal legge frem min og Regjeringens vurdering av det i revidert nasjonalbudsjett. Om det i fremtiden skulle dukke opp noen lokaliseringsspørsmål, får vi ta dem da.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
«Styresekretariatet for det statlige spesialpedagogiske støttesystemet har vært plassert i Molde siden 1992. Møre og Romsdal fylkeskommune og Molde kommune har tatt opp forslag om at en større del av statlig utdanningsadministrasjon burde plasseres i Molde. Siden det arbeides med utplassering av statlig administrasjon til Distrikts-Norge, regner jeg med at Statped, som er i Molde, vil bli værende. Kan statsråden foreslå en ytterligere utflytting av f.eks. deler av Læringssenteret til Molde med Statped som kjerne?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg registrerer at statsråden ikke vil gi noe svar på om en vurderer miljøet i Molde som fortsatt liv laga. Jeg er kjent med at en organisering av den statlige utdanningsadministrasjonen er tenkt samlet i ett organ, og det kan det være gode grunner til. En skolestruktur med mer frihet og organisering, kanskje også innenfor opplæring, skjønner jeg at krever bl.a. et forsterket tilsyn, kvalitetssikring osv., og kanskje også delegering av forvaltningsoppgavene. Mitt oppfølgingsspørsmål vil da være: Vil det ikke være naturlig når en skal fornye en organisasjon, å satse på de gode miljøer som allerede er oppbygd, f.eks. i Molde, når det gjelder styringssystemene som er lagt for disse kompetansesentrene rundt omkring i landet? Jeg vil finne det rart hvis en i denne ånden av desentralisering skulle finne på å trekke det inn til Oslo f.eks.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg støtter Regjeringen veldig sterkt i det krevende arbeidet med å få til en desentralisert virksomhet knyttet til allerede eksisterende aktivitet som ligger f.eks. i hovedstaden. Det er ingen enkel politisk sak. Men jeg antar at hvis en skal plassere ut virksomhet, må man basere seg på gode, eksisterende kompetansemiljøer der en eventuelt akter å legge ny virksomhet eller forsterke eksisterende organisasjon. Jeg mener at det i Molde ligger til rette for fortsatt å ha styresekretariatet liggende der, pluss kanskje å styrke enheten med andre oppgaver på det spesialpedagogiske området og andre områder, som f.eks. tilsynsvirksomheten, som må være ganske betydelig i et system med større frihet. Det er også IKT-spørsmål knyttet til dette, og kanskje eksamenssekretariat, for å nevne noe. Hvis en ønsker en sentral og tung enhet, må det være viktig også å basere seg på et system som er bygd opp, og som fungerer godt, og som har kompetanse i sin nærhet, f.eks. knyttet til høyskolene omkring. Vil ikke statsråden legge vekt på slike fakta?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
«Fiskerinæringa sitt kompetansesenter, Finko, har arbeidd i heile fiskerinæringa med rekruttering og kompetansebygging. No er Finko under nedbygging. Dette skjer i ei tid då norsk fiskerinæring er nede i ein bølgjedal og har bruk for all drahjelp den kan få. Kven meiner statsråden skal fylla tomrommet etter Finko, og har departementet noko ansvar på dette feltet?»
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Statsråden sier i sitt svar at «næringen i økende grad bør ta ansvar for å gjøre seg attraktiv og framstå som interessant for arbeidskraft av begge kjønn nå, og i kommende generasjoner». Fiskerinæringen er jo utpekt som et nasjonalt satsingsområde, og nye krav fra markedet og utvikling i hele verdikjeden gjør at det er behov for kompetanse på en rekke nye områder. Hvordan ser statsråden på en offentlig medfinansiering sammen med næringen når det gjelder Finko, for å styrke arbeidet med kompetanseheving og rekruttering framover?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Statsråden nevner faktisk to ganger i sitt innlegg disse 200 mill. kr som har vært brukt på dette prosjektet. Men de har jo vært brukt i samsvar med de retningslinjene som Fiskeridepartementet har trukket opp, og det er jo ikke penger som er bortkastet. Finko har hatt et nasjonalt ansvar for opplæringsmateriell til skoleverket og en koordineringsrolle når det gjelder de 17 opplæringskontorene i fiskerinæringen. Kontorene eies av 660 bedrifter langs kysten. Næringen har vært medfinansier til de prosjektene som har vært drevet. Hvordan ser statsråden på at man bruker erfaringer og resultater fra dette arbeidet de siste tolv årene, slik at man unngår å gjøre de samme tingene om igjen? Jeg håper dette Regjeringsutvalget for marin verdiskaping ikke gjør ting som er gjort tidligere, på nytt igjen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-19:
Departementet har siden 1991 bidratt med nærmere 200 mill. kr til arbeidet med kompetanse og rekruttering, kanalisert gjennom Fiskerinæringens Kvinneutvalg og Fiskerinæringens Felles Kompetansestyre. 1. januar 2000 ble disse organene slått sammen til Fiskerinæringens Kompetansesenter – Finko. I budsjettforliket i fjor høst besluttet stortingsflertallet å kutte overføringene til Finko. Finko og dets forløpere har gjort et svært viktig arbeid for fiskeri- og havbruksnæringen i forhold til rekruttering, kompetanse og likestilling gjennom disse årene. Når det gjelder rekruttering og kvinnerettede tiltak overfor marin sektor, er etter mitt skjønn tiden nå inne til å innarbeide disse i de generelle tiltakene Regjeringen gjennomfører på disse områdene, og det er også gjort. Jeg mener videre at næringen i økende grad bør ta ansvar for å gjøre seg attraktiv og framstå som interessant for arbeidskraft av begge kjønn nå, og i kommende generasjoner. Den situasjon som oppstod i forbindelse med budsjettforliket sist høst, representerte helt klart en utfordring for Finko. Om lag 2,6 mill. kr av Finkos bevilgning i 2002 er overført til 2003 for å finne fram til en smidig overgangsordning. I tillegg har Fiskeridepartementet stilt seg velvillig til å bruke 1,5 mill. kr over fiskeriavtalen, på oppfordring fra Norges Fiskarlag. Disse midlene vil dekke inngåtte forpliktelser som lønn, husleie, telefonavgift og andre inngåtte avtaler som sekretariatet i Finko har påtatt seg. I tillegg gir midlene rom for å sikre videre drift i et visst omfang i en overgangsperiode i 2003. Jeg er tilfreds med at næringens organer nå tar initiativ til videreføring av arbeidet med kompetanseoppbygging overfor næringens ulike grener på den måten de ser det som strategisk riktig. Det har vært en holdning som jeg har tilkjennegitt også tidligere, som stortingsrepresentant og i min tid som statsråd. Jeg er da også kjent med at styret i Finko har vært i kontakt med ulike instanser for å få økonomisk støtte, og at det er tatt flere organisatoriske grep for å videreføre driften. For Fiskeridepartementets del vil arbeidet med kompetanse til fiskeri- og havbruksnæringen nå fokusere på marin kunnskapsoppbygging, med vekt på FoU, og vi har funnet at tiden er moden til å vri virkemidlene fra 1990-tallet – jeg viste til at vi brukte ca. 200 mill. kr – til en kanalisering gjennom forskning og utvikling. Utfordringen vil bestå i å fremme en politikk som fører til kompetente kandidater på alle nødvendige områder. Under Regjeringsutvalget for marin verdiskaping er det satt i gang et arbeid for å vurdere framtidens kompetanseutfordringer i næringen. Resultatene av dette arbeidet vil bli lagt fram mot slutten av 2003.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-19:
Jeg håper vi er enige om at Finko har gjort et viktig arbeid, men når det gjelder kompetanse og rekruttering, er det snakk om et mye større arbeid enn det som alene har vært gjort gjennom Finko. Det er derfor vi – fra min side, fra departementets side og fra Regjeringens side – nå ønsker å fokusere i stadig større grad på forskning og utvikling og gjennom det gjøre næringen interessant, og at næringen selv må ta et større ansvar for å gjøre seg interessant. Det oppfatter jeg at næringen også gjør når den nå tydeligvis ønsker å videreføre Finko i et annet omfang og med en annen innretning. Men vi har altså på 1990-tallet brukt nærmere 200 mill. kr. Det er på en måte på tide at vi vurderer – og det er det som nå er gjort – om midlene kan brukes på en mer effektiv måte for å fremme kompetanse, likestilling, kunnskaper og rekruttering. Det arbeidet er gjort gjennom budsjettvedtaket, og jeg anser det ikke som aktuelt at vi skulle reversere det.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-19:
Jeg vil bare slå helt klart fast at jeg synes de 200 mill. kr er brukt til nyttig innsats for rekruttering og kompetanse. Så det kan ikke herske noen tvil, slik det er gjort, om at de helt klart har vært brukt i tråd med det som har vært retningslinjene. Men som det også vises til i spørsmålet, er over 600 bedrifter knyttet til dette. Det understreker for meg at næringen og enkeltbedriftene i stadig større grad må ta på seg et ansvar for å gjøre seg attraktive, akkurat som man gjør i alle andre bransjer, og så får vi bruke skattebetalernes penger til nye innsatsområder. Jeg synes at løsningen for 1990-tallet ikke nødvendigvis er den beste for et nytt tiår. Derfor ønsker også Regjeringen å satse på forskning og utvikling både for å gjøre næringen interessant for kommende generasjoner og samtidig for å utvikle nye produkter. Så er det jo slik at rekruttering, kompetanse og likestilling er nå i mye større grad integrert i departementets totale arbeid enn det var tidligere.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-19:
Importen av bakervarer til Norge fra EU, herunder deiger, har de seneste årene vist en betydelig økning, slik som spørreren viser til. Importen kommer i første rekke fra våre naboland. For bakervarene er det som for en rekke andre bearbeidede landbruksvarer etablert et system for råvareprisutjevning der tollsatsen inn til Norge skal utjevne forskjeller i pris på råvarene som inngår i ferdigvarene. For bakervarer innebærer dette konkret at tollsatsene skal utjevne for forskjeller i melpriser mellom Norge og EU. Dette systemet skal sikre like konkurransevilkår for bakerbedriftene innenfor EØS-området. Ettersom tollsatsene for bakervarer er faste, vil utviklingen i melprisen i Norge og resten av EØS-området påvirke konkurransekraften i den norske bakerbransjen i forhold til utenlandske importvarer. Norske myndigheter er oppmerksom på den økte importen av bakervarer de senere årene og den betydningen utviklingen i melpriser innenfor EØS-området har for konkurranseevnen i denne bransjen, slik som det også blir spurt om. Landbruksmyndighetene følger derfor nøye med i utviklingen av melprisene og således konkurransesituasjonen for denne sektoren. Rammebetingelsene for bransjen vil bli vurdert bl.a. i forbindelse med jordbruksoppgjøret til våren. Det er det operative svar på spørsmålet som stilles. Fra myndighetenes side er vi opptatt av å sikre bakerbransjen rammebetingelser som skal legge til rette for produksjon i Norge av denne type varer. Samtidig må bakerbransjen som all annen industri legge vekt på å få til en industriell utvikling med moderne produksjonsmetoder og utvikling av nye produkter. Økningen har også noe med konsumentene og markedets etterspørsel å gjøre. Dette vil være en forutsetning for å kunne lykkes i et stadig mer krevende marked. Jeg vil i tilknytning til representanten Hagesæters spørsmål understreke Regjeringens arbeid for å bedre de generelle rammebetingelsene for næringslivet. Regjeringen har lagt stor vekt på lavere skatter og avgifter for næringslivet. Statsbudsjettet som ble lagt fram sist høst, som hadde det sentrale utgangspunkt å bidra til et lavere rentenivå og en lavere kronekurs, har lyktes, og det er helt klart til gunst også for denne delen av næringslivet. Vi ser nå resultater på disse områdene. Avtalen med partene i næringslivet om et moderat lønnsoppgjør til våren vil også bidra til å sikre norsk industris framtidige konkurranseevne. I så måte er bakerbransjen likestilt med annet næringsliv.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-19:
Det er riktig at deig var omfattet av den siste forhandlingsrunden i protokoll 3 om fjerning av industrielement i tollsatsen, og tollsatsen for deig er foreslått redusert med 37 øre. Det er det – sammen med de endringer i rammevilkårene som spørreren tar opp, og som jeg berørte i mitt svar – som skal ligge til grunn for den vurdering som blir gjort i forbindelse med jordbruksoppgjøret til våren. Det vil være det første målepunktet for om det er behov for å sette inn virkemidler som endrer rammebetingelsene. Men for øvrig er det jo slik at noen hver av oss opplever at utenlandske bakervarer smaker, og da bør det være en utfordring for næringen, den norske industrien, å utvikle produkter som møter den etterspørselen. Jeg har håp om og regner med at norske bakere skal møte den konkurransen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-19:
Det er to svar på det. For det første er Regjeringen opptatt av å gi næringslivet gode rammevilkår, slik at det skal være konkurransedyktig i det norske markedet. Det vil vi arbeide videre med, og det vil være tiltak, både det som er iverksatt og det som kommer av generell næringspolitikk. Når det så gjelder spørsmålet om jeg vil garantere at det kommer tiltak, ville det kanskje være litt underlig hvis jeg nå konkluderte med de forhandlinger som skal foregå i jordbruksoppgjøret, og som jeg har sagt: Rammevilkårene for denne bransjen vil bli vurdert i tilknytning til jordbruksoppgjøret. Jeg tror at både bakere, stortingsrepresentanter og statsråden får vise tålmodighet til da. Det er relativt nært forestående. Det er ikke tvil om at landbruksministeren er oppmerksom på dette spørsmålet, og etter denne runden med fiskeriministeren har både det marine og jordbruket fått understreket sterkt det som ble tatt opp i spørsmålsstillingen.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Sarpsbrua i Sarpsborg er i en elendig forfatning. Deler av brua har forskjøvet seg med sprekker på 16-17 cm. En rapport fra 1997 viser at den er trafikkfarlig pga. sprekker og utglidninger. Hvis en lastebil kommer opp på fortauet eller bruhenget, kan den ramle igjennom. Vegvesenet er bekymret, og mener planlegging av ny bru må prioriteres. Vil statsråden bidra med ekstra bevilgninger, slik at ny bru bygges?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Denne brua er ca. 70 år gammel og er dimensjonert for mye mindre trafikk. For 70 år siden kunne bilene veie 5 tonn. I dag kan de veie ti ganger så mye. Trafikken kan i enkelte tilfeller komme opp mot 25 000 kjøretøyer i døgnet. Vi fikk en tilstandsrapport i 1997 som klart og tydelig beskriver tilstanden. Det er betydelige sprekker og utglidninger i brua, og hvis en lastebil kommer opp på fortauet, kan den ramle igjennom. Det står det i denne rapporten. Selv om det nå fra statsrådens side varsles at det kan bli satt opp et rekkverk mot veibanen og forsterkninger, vil ikke det kunne hindre at en tung bil går igjennom i en nødssituasjon, og flere og flere uttaler seg også om at de mener at brua er trafikkfarlig. Mener statsråden, som øverste ansvarlige myndighet for riksveiene i Norge og denne brua, at brua virkelig har en akseptabel standard, eller bør brua stenges?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret, og stikkordet var «umiddelbart». I løpet av noen ganske få år vil disse midlertidige reparasjonene ha liten effekt på mellomlang og lang sikt. Jeg vet jo at statsråden har vært inne på at hvis man skal bygge ny bru, bør den bompengefinansieres, eventuelt i form av et spleiselag. Nå er det en massiv motstand lokalt mot dette. Det finnes lokalt ingen forslag til løsningsmodeller hvis ikke staten bidrar. Så hvordan mener statsråden at man skal løse dette problemet? Skal man leve med denne usikkerheten og utviklingen av en mer og mer trafikkfarlig bru, eller skal man stenge brua?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
«Østlandsforskning har i en nylig presentert rapport(01/2003) om rammebetingelser for Rørosbanens transport av tømmer og trevarer påpekt banens betydning for transport av gods. Det transporteres dog ikke trelast eller andre skogindustriprodukter på bane, til tross for at volumet for dette bare få år tilbake var betydelig. Dette er en utvikling stikk i strid med hva EU krever og ønsker. (01/2003) Hva vil statsråden gjøre for at man kan få økt transport av gods, og da særlig skogindustriprodukter, på Rørosbanen?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg vil aller først få lov å gi honnør til statsråden for hennes utgangspunkt. Der tror jeg vi er helt enige når det gjelder betydningen ikke bare for Rørosbanen og Solørbanen, men også for andre banestrekninger i forhold til skogen i Norge. Det blir ofte glemt når man diskuterer toget. Vi vet at hvis vi bare fikk flyttet den tømmermengden som i dag går på Rørosbanen, over på veiene i Hedmark og innlandet, ville det innebære mellom 40 000 og 60 000 vognlass på allerede trafikkbelastede veier. Dette betyr trafikkmessig stor belastning og har også med trafikksikkerheten å gjøre. Det som er paradokset, er at vi fortsatt ikke har klart å sikre at skogindustriproduktene blir fraktet med tog. Der har utviklingen gått i gal retning for oss som ønsker å ta vare på Rørosbanen, og jeg vil også formode at for en Venstre-statsråd er det trist å se at man ikke lykkes med det. Det er jo der EU kommer inn og vil stille framtidige krav til oss. Hva kan statsråden nå i dag konkret gjøre for å sikre at utviklingen vil snu?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-03-19:
Jeg er redd for at det vil bli for sent hvis man skyver dette arbeidet inn under den framtidige transportplanen, og at man faktisk må ta grep nå, fordi vi i løpet av de siste årene har sett en utvikling hvor man nærmest har radert ut skogindustriproduktene på tog, og at selv ikke CargoNet har klart å ivareta den målsettinga som vi politikere kanskje ønsker oss for skogindustriprodukter. Så spørsmålet er om statsråden evner å se noen muligheter for at vi kan få flere skogindustriprodukter, ikke bare tømmer og flis, over på toget, før vi begynner å sette oss ned med et ganske vanskelig planarbeid.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Eg vil gjerne få stille følgjande spørsmål til samferdsleministeren: ««Trygt heim for ein 50-lapp» er eit trafikktryggingstilbod retta mot ungdom i Sogn og Fjordane. Ein går no aktivt ut og gir russen tilbod om å søkje skyss etter «Trygt heim»-modellen, sjølv om russearrangementa fell utanfor ordinære tider og stader for den etablerte ordninga. Ein vil, etter søknad, kunne få tilskott til leige av buss til/frå russetreff i fylket. Vil statsråden ta initiativ overfor vegkontor og andre aktørar slik at russekulla i resten av landet kan få tilsvarande tilbod?»
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Eg takkar statsråden for svaret. Det var eit godt svar, og eg tek med meg rosen til Sogn og Fjordane for det dei har gjort. Politikarane i Sogn og Fjordane har prioritert dette i fleire år. Dei læt vel over det faglege samarbeidet som ein har nettopp med vegkontoret, som er grunnlaget for at ein har kunna jobbe med det. Grunnen til at eg tek opp spørsmålet i spørjetimen, er at samferdsleministeren etter den tragiske russeulukka i fjor hadde kontakt både med elevorganisasjonar, med russen, med Statens vegvesen og med Trygg Trafikk, der ein var i gang med ei oppfølging. Det var difor naturleg å stille spørsmål no når det nærmar seg våren, om kva ein har gjort. Eg er veldig nøgd med dei tiltaka som statsråden ramsar opp, kanskje med unntak av at eg saknar tiltak som går på å hindre at ungdom set seg i bilar. Ein ting er sjølve russebilane, men det er òg veldig mange privatbilar som vert fylte opp. Vil statsråden jobbe vidare med å gi ungdommane eit alternativ til å setje seg i privatbilar?
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-19:
Eg takkar igjen for svaret. Det som er eit av problema ifølgje politikarane i Sogn og Fjordane, er sjølvsagt det å prioritere midlar til denne typen satsing, men ein får temmeleg mykje ut av veldig små midlar. For nokre dagar sidan fekk vi dette heftet i posten: «Satsing på barn og ungdom – Regjeringens mål og innsatsområder i statsbudsjettet 2003». Dessverre er det her veldig lita satsing spesielt på ungdom knytt til trafikktrygging. Det er ei lita side om Trygg Trafikk og dette med trygg skuleveg, og det er veldig bra. Men eg skulle ønskt at statsråden i neste års tilsvarande melding frå Regjeringa legg dette inn både i budsjettet for neste år og i dei føringane ho no har fortalt om her i stortingssalen, slik at vegkontora følgjer det opp og lokale og regionale politikarar òg får signal frå Regjeringa om at dette er ei satsing som er veldig viktig i forhold til ungdommen vår. Regjeringa skriv at «Sentrale myndigheter har viktige oppgaver som pådrivere» – og det er pådrivarrolla som eg i første omgang var ute etter at samferdsleministeren framstår som veldig tydeleg på i dag, og håpar at ho vil følgje det opp vidare.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg har følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Norge har i dag 434 kommuner. Mange er svært små målt i innbyggertall. I Danmark har innenriksminister Lars Løkke Rasmussen snakket om å redusere antall danske kommuner fra 271 til 40-50. Hedmark Høyre foreslo nylig å redusere antall kommuner i Hedmark fra 22 til 4-6 storkommuner. Mye tyder på at dette spørsmålet vil bli stadig mer aktuelt fremover. Vil statsråden redegjøre for sitt syn på dagens norske kommunestruktur og hva Regjeringen gjør for å stimulere til flere utredninger om kommunesammenslutninger?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes er interessant og positivt, og for så vidt i tråd med det jeg hadde forventet fra statsråden. Jeg vil minne om at Norge altså har flere kommuner i dag enn i 1837 da formannskapsloven ble innført. Da hadde vi 392 kommuner. Det er klart at med dagens langt mer effektive kommunikasjonsmidler kan det fortone seg noe merkelig at det skal være behov for flere kommuner i Norge i dag enn for 166 år siden. En del er gjort de siste årene for å tilrettelegge og stimulere for kommunesammenslåing. Vi har forandret inndelingsloven, og Stortinget har vedtatt vesentlig bedre økonomiske betingelser for kommuner som vil slå seg sammen. Men likevel er tempoet når det gjelder sammenslutning, mildt sagt labert. Mener statsråden at de gjeldende økonomiske betingelser når det gjelder sammenslåing, og kanskje lovgivning for øvrig, er gode nok, siden så få kommuner til syvende og sist slår seg sammen?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-03-19:
Jeg takker nok en gang for svaret. Vi er selvsagt enige om at frivillighet skal ligge i bunnen når det gjelder sammenslutninger av kommuner. Jeg vil bare minne om at i 1998, var det vel, utredet 19 kommuner i seks områder sammenslåing, og det endte kun opp med at vi fikk én sammenslåing, nemlig Re. For tiden er det, som statsråden nevner, en god del kommuner, ca. 40, hvor det utredes eventuell sammenslutning. Så får vi se hvor mange av dem som ender opp med sammenslåing. Jeg håper at resultatet da ikke blir like dårlig som det ble forrige gang. Jeg kunne jo spørre om statsråden er åpen for å utrede en løsning der kommuner som slår seg sammen, eventuelt kan få en viss grad av f.eks. lånegjeldssanering, eller om hun vil avvise en slik tanke umiddelbart? Og la meg ta et spørsmål til, om jeg oppfatter statsråden riktig: Vil statsråden legge til grunn at f.eks. kommuner med økonomiske problemer først må utrede en sammenslåing før det er aktuelt med økonomisk ekstrahjelp fra staten?
Erna Solberg (Høyre), 2003-03-19:
Jeg mener at den norske kommunestrukturen er lite hensiktsmessig i forhold til de oppgaver og det ansvar kommunene har og fortsatt skal ha som produsenter av viktige velferdstjenester. For noen kommuner, særlig de små, kan det bli en ubalanse mellom oppgaver de skal løse og de ressursene – økonomiske, organisatoriske og ikke minst personellmessige – de har tilgjengelig. Særlig vil tilgangen på kompetent arbeidskraft kunne blir en kritisk faktor for mange kommuner i årene fremover. Svak leveringsevne på sentrale velferdsområder vil over tid medføre en svekket legitimitet og tillit til kommunene som velferdsprodusenter, og vil også kunne føre til at det blir mindre interesse for å delta på de demokratiske arenaene. Stortinget vedtok i 1995 at alle kommunesammenslutninger skal være frivillige. Dette ligger fast. Dette fritar likevel ikke lokalpolitikerne fra ansvaret for å drøfte mulige virkemidler for å møte fremtidens behov. Det er viktig at ikke følelsesmessige argumenter får råde grunnen alene. I bunnen mener vi derfor at det bør ligge utredninger som i størst mulig grad kan synliggjøre konsekvenser av de forskjellige valgene, og dermed fungere som et beslutningsgrunnlag for debattene som lokalpolitikerne rundt omkring i landet er pliktige til å ta. For å få støtte til utredninger om kommunesammenslutninger forutsetter vi bl.a. at utredningen presenteres for innbyggerne, og at det gjennomføres folkehøringer. Jeg er klar over at mange kommuner er i en økonomisk situasjon som lett kan medføre at oppgavene i etterkant av en utredning blir mindre vektlagt enn hva som kunne være ønskelig. Derfor har vi fra 2003 innført to nye tiltak som skal forbedre denne delen av prosessen: 1. Hver kommune som har deltatt i utredningen, vil etter søknad kunne motta støtte med inntil 100 000 kr til informasjon og folkehøring.2. Det åpnes også for at områder med kommuner som har særskilt behov for ytterligere bistand til prosessveiledning, kan søke om dette. Det er også startet en forskningsbasert gjennomgang av en vurdering av kriteriene for kommuneinndeling som Christiansen-utvalget la til grunn. Oppdaterte kriterier for hva som kjennetegner en god kommuneinndeling, vil være til nytte for kommuner som nå og i tiden fremover ønsker å utrede sammenslutning. Det tas sikte på at denne gjennomgangen er ferdig i løpet av sommeren 2003. Så lenge vi har lagt vekten på at det skal være frivillighet, og Stortinget har fattet det vedtaket, følger Regjeringen helt klart opp det. Men samtidig innebærer frivillighet en lokal forpliktelse til å ta opp spørsmålet. Det er ikke en ansvarsfraskrivelse, men en klar ansvarsplassering på det lokale nivå. Som kommunalminister benytter jeg de fleste anledninger til nettopp å understreke at vedtaket i 1995 ikke innebar at kommunesammenslutninger var stemt ned generelt sett i Stortinget, men at det faktisk var en ansvarsoverføring fra Stortinget til kommunene i valg av hvordan strukturen skulle være i fremtiden.
Erna Solberg (Høyre), 2003-03-19:
Jeg har lyst til å minne om at i tiden mellom 1837 og i dag har vi vært oppe i over 700 kommuner i Norge. Etter 1837 var det en stor kommuneoppsplitting. Man gikk fra det danske prestegjeldmønsteret og over til en annen kommunestruktur. Jeg er enig med spørreren i at det hadde vært behov for en drastisk reduksjon i antall kommuner i Norge, men jeg er også veldig opptatt av at når vi skal prøve å få til færre kommuner, er frivillige prosesser den besten måten å få det til på. Gjennom frivillige prosesser skaper man gode betingelser for sammenslåingen. En del av eksemplene vi har sett knyttet til tvangssammenslåing, viser at det ikke alltid er de beste løsningene som velges når det skjer under tvang. Vi vet også at tvangsmessige fusjoner andre steder enn i kommunestrukturen ofte medfører denne type problemer. Jeg vil pr. i dag ikke være misfornøyd med antallet kommuner. Det er 40 kommuner som nå utreder og har planer om folkeavstemninger. Det er langt flere som melder seg hele tiden, enten til sammenslåing eller til å starte opp tett interkommunalt samarbeid. Men når denne stortingsperioden er ferdig, bør vi ta en oppsummering og vurdere resultatene som har kommet ut av dette, og ta en bred debatt om det.
Erna Solberg (Høyre), 2003-03-19:
For det første vet vi at vi iallfall kommer like langt som sist gang, siden vi har hatt den første positive voteringen om kommunesammenslåing i Ølen og Vindafjord. Jeg tror nok at stemningen har endret seg betydelig i forhold til disse spørsmålene lokalt, at man ser behovet for det. Ikke minst spørsmålet om kompetent arbeidskraft er etter hvert blitt påtagelig i mange kommuner. Når det gjelder spørsmålet om eventuell gjeldssanering eller andre virkemidler, har vi planlagt å komme tilbake til det i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen. Jeg tror ikke gjeldssanering nødvendigvis er noe virkemiddel, men det kan være at det skal etableres flere gulrøtter, noen også fordi det er enkelte infrastruktursatsinger som det kan være nødvendig å foreta akkurat knyttet til en kommunesammenslutning, ikke det at vi skal bygge broer over Kommunaldepartementets budsjett, men at vi f.eks. kan foreslå en merfinansiering, eller satsing innenfor teknologisk infrastruktur for at kommunene skal kunne fungere godt sammen senere. Det vil jeg komme tilbake igjen til Stortinget med, og da kan vi kanskje få en bred debatt om det skal flere gulrøtter til med hensyn til kommunesammenslåinger.