Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Norge har fått en ekte Høyre-regjering med det ytterste av høyrekreftene som ryggsekk. «Som man reder, ligger man», heter det i et gammelt ordtak. Denne Bondevik-regjeringen har ingen ting til felles med den forrige regjeringen Bondevik, som ble kjent for å styre etter prinsippene for Anderledeslandet. Nå er det et høyt spill om konkurranse og enkeltindividets frihet som gjelder. Heldigvis videreføres skolebyggingen, barnehagepolitikken og også helsepolitikken fra Stoltenberg-regjeringen. Jeg er faktisk enig i frihet for enkeltmennesket, men de beste demokratiske løsningene får man med frihet i et stort fellesskap. Det er jeg sikker på at Kristelig Folkeparti også mente iallfall fram til 19. oktober 2001. Fellesskapsløsninger betyr også at distriktene skal være medregnet i nasjonalbudsjettet. For meg som kommer fra Nord-Norge, er regjeringen Bondeviks budsjett nærmest distriktsfiendtlig. Bondevik sier til Verdens gang 19. oktober i år at den nye regjeringen «vil gjerne også føre en aktiv distriktspolitikk». Det nytter ikke bare å ville, selv en statsminister må ha mot til å handle. Men handlingen i budsjettet for 2002 fra Bondevik-regjeringen går i helt motsatt retning av en positiv utvikling for distriktene. Bare fire og en halv linje i Sem-erklæringen er viet distriktspolitikken. I disse linjene nevnes at primærnæringene vil være de sentrale næringer. Men hva hjelper det når man i samme åndedrag kutter med 300 mill. kr i midler til jordbruksstøtten? Her ligger bl.a. tilskudd til bygdeutvikling og Verdiskapningsprogrammet for mat. Er dette å styrke primærnæringene? Alle i dette landet har fått med seg Bondevik-regjeringens kutt i SND-midler. For utviklingen av nordnorsk næringsliv er et aktivt SND-apparat av avgjørende betydning. Et utall av prosjekter vil gå tapt dersom forslaget til reduksjon i SND-midler gjennomføres. Nord-Norge har ikke en kapital- og eierstruktur som kan erstatte et oppegående statlig støtte- og tilretteleggingsapparat. Det er den risikofylte delen av prosjekter som SND må ta. Det gjør ikke bankene. I Nord-Norge er det mange levedyktige bedrifter som aldri hadde sett dagens lys uten støtte og lån fra SND i en sårbar oppstartingsfase. Her står LO og NHO sammen i kampen for å bevare og styrke SND. Men det svir like mye i små kommuner med bortfallet av kommunale næringsfond. For mange små og mellomstore bedrifter ute i de minste kommunene er disse pengene fra et kommunalt næringsfond et være eller ikke være for bedriften og bosettingen. Det nytter ikke å komme og si at en halv prosent nedgang i renten oppveier for disse statlige tiltakene. Skal man tro OECD, er ikke rentekutt noen selvfølgelighet, og hvordan skal Regjeringen forsvare kutt i SND og kutt i næringsfond, kutt i pristilskuddet, kutt i tilskuddet til ekspressbussene og kutt i overføringene til kommunene dersom det store rentekuttet ikke kommer? Pristilskuddet er en sak for seg selv. At et bortfall av tilskudd på olje og bensin kan medvirke til en økning i bensinprisene i Nord-Norge på inntil 50 øre, ser ikke ut til å bekymre sittende regjering i det hele tatt. Samtidig kuttes særtilskuddet for en del varer til Nord-Norge, bl.a. frukt. Hva nytter det da å snakke om kosthold og ernæring? Bortfall av tilskuddet til ekspressbussene kan i verste fall få store negative følger. Fra Fauske – den kommunen jeg bor i – og nordover er det ingen jernbanespor, ergo er det ingen konkurranse. Allikevel vil disse ekspressbussene miste tilskuddet, og kanskje kan vi stå uten et kollektivt tilbud fra Fauske og nordover – dvs. vi blir helt uten. Man kan jo selvfølgelig ta fly – med de økningene i flyprisene som Nord-Norge nå får ved at man legger moms på innkjøp til selskapene. Bare Bodø og Tromsø har flyseteavgift, så bortfall av denne avgiften hjelper ikke resten av Nord-Norge noen ting. Dette er sannheten om satsingen på distriktspolitikk fra den nye regjeringen Bondevik.