Thor Erik Forsberg (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Anette Trettebergstuen har kanskje levert en av de viktigste interpellasjonene dette året. Dette handler om kampen for full sysselsetting. Dette handler om kampen for arbeidslinjen. Dette handler om likestilling. Vi er ikke bekymret for dem som frivillig jobber deltid i kortere eller lengre perioder fordi det passer med studier, familiesituasjonen eller andre forhold. Men det er alvorlig for oss som samfunn hvis ikke vi lykkes bedre enn i dag med å organisere arbeidskraften vår mer effektivt, ikke minst av hensyn til den situasjonen vi vil få de neste tiårene med knapphet på arbeidskraft, særlig innenfor pleie og omsorg. Det er fortvilende å reise rundt til virksomheter og snakke med særlig kvinner som opplever å leve med usikker inntekt, lav inntekt, og som ikke har de samme mulighetene til barna sine som det heltidsarbeidende kvinner har, fordi pengeboken rett og slett ikke strekker til. Det som er mer forunderlig, er kanskje hvor kort en del kommuner har kommet med å ta denne problemstillingen på alvor, for når kampen om arbeidskraften tetner til, vil de kommunene som ikke tar denne jobben seriøst, tape verdifull arbeidskraft. Ikke minst må samfunnets signal til de unge som skal ta utdanningsvalg, være helt klart og tydelig: Det er ønskelig og det er nødvendig at mange flere velger å ta helsefagarbeid eller andre valg innenfor helse og omsorg. Men jeg skjønner også den skepsisen foreldre har når de skal gi råd til sine unge, når det er muligheter for at man ikke får en heltidsansettelse. Regjeringen tar dette spørsmålet på alvor. Vi har også gjort noe med arbeidsmiljøloven, bl.a. retten til utvidelse av stilling. Vi har satt av 25 mill. kr i budsjettet til pilotprosjekter og spredning av kunnskap, for det er ikke sikkert at det der det er mange deltidsstillinger, bare er et holdningsproblem. Det kan også være mangel på kunnskap. Derfor er det viktig at vi sprer den kunnskapen, de gode ideene, om hvordan vi kan organisere dette, slik at flere får en heltidsstilling. Det mest alvorlige likestillingsaspektet handler selvfølgelig om likelønn. Men vi vet også at vi har en historie der kvinner har vært avhengig av menn økonomisk for å få hverdagen til å gå i hop. Det at kvinnene har kommet inn i arbeidslivet, har også medført at kvinner ikke er avhengig av dårlige mannfolk for å kunne klare seg økonomisk. Likevel er det grunn til å tro at med den store deltidsprosenten er flere kvinner økonomisk låst inne i dårlige forhold. Jeg tror vi har ulike utfordringer i offentlig sektor og i privat sektor. Det som bekymrer mest, er i privat tjenesteytende sektor, hvor organisasjonsgraden er lav. Det er ikke enkelt å stå imot en arbeidsgiver som ønsker å organisere arbeidet sitt på en viss måte, selv om det er rom for å skape utvidede stillinger og flere heltidsarbeidsplasser. Det å sørge for en større organisasjonsgrad er viktig, men de tillitsvalgte i tjenestesektoren er nødt til å få noen flere virkemidler i sin kamp for at medlemmene skal ha bedre arbeidsbetingelser. Da tror jeg det er spesielt viktig å se på hvordan det er mulig å snu bevisbyrden over til arbeidsgiver, slik at arbeidsgiver må begrunne hvorfor det ikke er mulig å ha flere heltidsstillinger. Dette spørsmålet handler om arbeidslinjen. Det handler om kvinners selvstendighet. Det handler om likelønn, og ikke minst handler det om rettferdig fordeling. Ingen forslag bør avvises i denne debatten. Vi har ikke noe annet valg enn å lykkes. Tiårene som ligger foran oss, gir oss store utfordringer med å sikre nok arbeidskraft og sørge for det viktige målet, som jeg opplever at Stortinget står samlet om, nemlig å sikre en trygg og verdig alderdom for alle dem som har behov for det. Men satsingen innenfor eldreomsorg gir oss også store muligheter, for vi vet at antall årsverk kommer til å øke dramatisk i årene som kommer. Da må vi bruke denne muligheten godt, og det bør ikke være akseptabelt at nye virksomheter blir etablert uten at man har sørget for at man får nok heltidsstillinger.