Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-05-10:
Jeg vil også takke for initiativet fra representanten Håheim i Arbeiderpartiet til initiativdebatten. Seriøsitet i bygg- og anleggsnæringa er meget krevende. Det er et svært uoversiktlig tema, og utfordringene øker. Det er ikke minst et resultat av det tilbudssjokket som vi fikk i norsk arbeidsliv gjennom østutvidelsen av EU i 2004–2007. Det er altså ikke noe som er nytt de to siste åra, det er noe som stadig utvikler seg, i mer og mer alvorlig retning, og er med på å underminere den norske modellen med ryddighet, faste ansettelser, langsiktighet og økt produktivitet. Dette fører til at det blir utfordringer knyttet til om en opptrer seriøst, hva som blir arbeidsplasstilbudet for faglærte ungdommer, og i hvilken grad norske myndigheter greier å få inn de skatter og avgifter som arbeidstakere og næringsdrivende er pålagt. Jeg vil starte litt med ordet «seriøst». Hva betyr egentlig ordet «seriøst»? Hva betyr ordet «useriøst»? Det er et meget krevende begrepspar. En kan godt drive lovlig virksomhet på en hva jeg vil kalle useriøs måte, men vi vet at det her er gråsoner i hva som er meninga, og hva som er praksis. Enhver sjølstendig næringsdrivende og ethvert firma vet hvilke firmaer som er det en kaller for seriøse. En vet også hvilke firmaer som opptrer på kanten av eller på feil side av loven. Når det gjelder å vurdere seriøst kontra useriøst, er kontroll et sentralt punkt. Kontroll skal vise hva som er lovlig, kontra det som er ulovlig. EØS-utvidelsen har altså økt antall arbeidstakere i enorm grad. Mange av disse er på korte opphold, og det er nå en situasjon hvor det utstedes ca. 100 000 nye D-nummer per år i folkeregisteret. Dette er meget krevende, og det er ganske opplagt at Finansdepartementet ikke har lagt godt nok til rette for riktig beskatning av utenlandske arbeidstakere og næringsdrivende på midlertidig opphold. Det er en kjent sak for departement og direktorat at det er en høy risiko. Det er et lite utviklet regelverk, sjøl om det har vært kjent lenge. Og utenlandske næringsdrivende skiller seg særlig ut, fordi de i størst grad underrapporterer inntekt og derfor ilegges bl.a. tilleggsskatt. De opptrer som næringsdrivende, mens de i realiteten er arbeidstakere. Når det gjelder skatt og avgift, er det veldig krevende for våre myndigheter, for her skal en bl.a. vurdere både norske skatteregler, hjemlandets skatteregler og skatteavtaler. Skattekontorene våre har bedt om forenklinger over lang tid, og så langt jeg vet, er det også nedsatt et utvalg som skulle avgitt sin innstilling i desember 2014, men som så langt jeg kjenner til, ennå ikke er avgitt. En må jo kunne si at regjering og finansdepartement ivrer ikke etter å komme videre og få seriøsitet i dette. Det er en stor unnlatelsessynd å ligge så langt etter. Jeg vil si det helt tydelig fra denne talerstolen at myndighetene ligger langt, langt etter i å sikre at seriøsitet blir ivaretatt. Hva er det så som er årsaken til dette? Jo, det er at lønns- og kostnadsnivået i Norge er langt høyere enn i mange land rundt oss, og vi har en lavere ledighet i Norge enn i land rundt oss. Det er mange dyktige folk fra EØS-området som vil arbeide i Norge på lønns- og arbeidsbetingelser som er langt dårligere enn det som er de norske lønns- og arbeidsbetingelsene. Dette gir oss en kjempemessig utfordring. Det gir et veldig stort omfang av arbeidsfolk i bygg- og anleggssektoren som er innleid gjennom bemanningsbyråer eksempelvis. Konsekvensen av det på bygg- og anleggssida er at det er en liten stab i entreprenørfirmaene som er fast ansatt, og det er vanskelig for dyktige norske ungdommer å få fast ansettelse. Det er et systematisk press på lønns- og arbeidsbetingelsene, og det er et systematisk press mot de firmaene som ønsker å tenke langsiktig. Bakgrunnen er sjølsagt at vi har fått en grunnleggende ubalanse i tilbud og etterspørsel etter arbeidskraft, og det presses nedover. En skal ikke være spesielt dyktig i politikk for å forstå at høyrepartiene ønsker en slik systemendring. En ønsker fra Høyres, Fremskrittspartiets og Venstres side en slik maktforskyvning, sånn at en får endringer i arbeidslivet. Alle som forfekter den økonomiske liberalismen, er sjølsagt tilhenger av dette systemet. Så det er ikke så mye å hente fra de partiene når det gjelder å komme i front og i forkant og virkelig ta dette på alvor. Dette er saker som har vært drøftet i arbeids- og sosialkomiteen i flere sammenhenger. I den forbindelse ble det i Innst. 210 L for 2015–2016 fra Arbeiderpartiets side sagt at «det er grunnleggende feil at arbeid av fast karakter som tidligere er utført av fast ansatte, erstattes med innleid arbeidskraft fra bemanningsbyråer. Dette bidrar til økt negativ konkurranse hva gjelder arbeidstakers lønns- og arbeidsvilkår fordi bemanningsbyråer gjennomgående tilbyr sine ansatte langt lavere trygghet hva gjelder arbeidstid, lønn og stillingsbrøk. Midlertidig ansatte er i motsetning til innleide arbeidstakere tross alt ansatt». – Nei, unnskyld, dette ble feil, sitatet er ikke fra Arbeiderpartiet! Det er sånn at Arbeiderpartiet støttet det som var svakhetene ved det hele når det gjelder bemanningsbyråer, men var ikke interessert i å endre loven på det punktet som gikk på arbeidsmiljøloven § 14-12 andre ledd. Senterpartiet og SV var veldig opptatt av det for å redusere omfanget av bemanningsselskaper. Det som så har skjedd, er at det har kommet et svar fra statsråd Anniken Hauglie av 18. april som er meget interessant, som går på et spørsmål fra meg til statsråden om en oppheving av arbeidsmiljøloven § 14-12 andre ledd vil innebære et brudd med Norges forpliktelser etter EØS-avtalen. Der svarer statsråden helt forbilledlig: «Etter mitt syn er svaret på representantens spørsmål nei.» Videre sier statsråden avslutningsvis: «Etter mitt syn ville heller ikke en eventuell opphevelse av § 14-12 andre ledd innebære et brudd med Norges forpliktelser etter EØS-avtalen. Hovedbegrunnelsen for innretningen på innleiereglene vil være den samme som tidligere; å ha et høyt beskyttelsesnivå for faste ansettelser og topartsrelasjoner. Her er det nasjonale handlingsrommet som nevnt betydelig.» Dette er meget viktig. Dette er meget viktig fordi det statsråden nå sier, er at det er forenlig med EØS-avtalen å ta vekk § 14-12 andre ledd i arbeidsmiljøloven, noe som vil redusere hele dette problemet i betydelig grad. Det som da er den store utfordringa, er hvordan partiene stiller seg til det som statsråden her har svart. De partiene som ønsker denne systemendringa ved å satse på den økonomiske liberalismen, har jeg ikke så stor tro på vil gå inn for å støtte et nytt forslag om å oppheve denne lovparagrafen. Men det som blir det utfordrende, er: Hva skjer i Arbeiderpartiet? Vil Arbeiderpartiet nå se den praksis som utvikler seg i norsk arbeidsliv, som blir stadig mer uoversiktlig, hvor bemanningsselskapene og bemanningstankegangen er spydspissen i en utvikling som blir mer og mer krevende for myndigheter å kontrollere? Vil Arbeiderpartiet gå inn på det? Og vil Arbeiderpartiet være med på å stramme inn arbeidsmiljøloven, slik at vi reduserer omfanget av bemanningsselskaper? Jeg ser at Arbeiderpartiets leder skal ha ordet etterpå, og jeg vil utfordre Arbeiderpartiets leder til å svare på om en nå er kommet så langt i sin erkjennelse at vi må stramme inn ved å endre arbeidsmiljøloven, slik som jeg nå har referert til.