Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-02:
Dagens forhandlingsordning i skoleverket innebærer at arbeidsgiveransvaret i praksis er delt. Kommuner og fylkeskommuner har arbeidsgiveransvaret i forhold til den enkelte arbeidskontrakt. Staten er forhandlingspart, har myndighet til å gi instrukser m.v. Denne ansvarsfordelingen medfører en del problemer av både praktisk og prinsipiell karakter. Altså: Lærerne i Norge er trolig den eneste yrkesgruppen i hele Norden hvor arbeidsgiver ikke har forhandlingsrett og vanlig styringsrett over sine arbeidstakere. Så tidlig som i Dokument nr. 8:12 for 1989-90 fremmet stortingsrepresentantene Lyngholm og Koritzinsky forslag om å be regjeringen legge spørsmålet om hvem som skal ha forhandlingsansvaret for undervisningspersonalet, fram for Stortinget. I regjeringskonferanse den 31. januar 1990 ble det besluttet nedsatt en arbeidsgruppe for gjennomgang av innholdet i og ansvaret for tariffavtaleområdet for lærerne. Etter regjeringsskiftet høsten 1990 besluttet den nye regjeringen at arbeidsgruppen skulle sluttføre sitt arbeid. Arbeidsgruppen var en interdepartemental arbeidsgruppe, ledet av departementsråd Knut Grøholt, der innstillingen forelå i april 1991. Det såkalte Grøholt-utvalget kom til bl.a. følgende hovedkonklusjon: Dagens ordning er spesiell sett i forhold til andre sektorer ved at forhandlingsansvaret ligger til staten, mens arbeidsgiveransvaret ligger hos kommune og fylkeskommune. Etter utvalgets vurdering er det nåværende tariffavtalesystem i liten grad egnet som virkemiddel for å søke nasjonal styring i skolesektoren. Lov, forskrifter, budsjettvedtak m.m. bør være tilstrekkelige styringsmidler for skoleverket på samme måte som for andre sektorer, f.eks. helsesektoren. Overføring av forhandlingsansvaret vil være i samsvar med det finansielle ansvarsprinsippet. En overføring av forhandlingsansvaret til kommuner og fylkeskommuner vil innebære at alle sider av arbeidsgiveransvaret samles. Etter tidligere lovgivning ble lærernes lønn fastsatt av den enkelte kommune, likevel slik at Stortinget fastsatte minstelønnene. Dette systemet ble endret ved lønnsregulativet av 1948 og ved lovendring samme år, som bestemte at Stortinget skulle fastsette lønningene. Endringen ble begrunnet i et ønske om at det skulle være ensartede lønnsvilkår over hele landet. Det ble kun opprettholdt en sterkt begrenset adgang til å gi kommunale tillegg. Dagens fordeling innebærer at fylkeskommunenes og kommunenes oppgaver omfatter ansvaret i det enkelte arbeidsforhold, bl.a. når det gjelder: tilsetting, oppsigelse osv. lønnsansvar å legge til rette for nødvendig etterutdanning og faglig ajourhold og oppfylle arbeidsgivers plikter etter arbeidsmiljøloven, f.eks. sikkerhet Statens oppgaver og ansvar omfatter bl.a.: å fastlegge lønns- og arbeidsvilkår gjennom forhandlinger å fastsette instrukser å gi regler om hvilke stillinger som skal være i skolen gi bestemmelser om stillingsvern og tilsettingsvilkår i lov og avtale medbestemmelse m.v. på sentralt nivå ansvar for lederopplæring og spesielle satsingsområder innen etterutdanning Dette kan oppsummeres slik at det er kommunesektoren som har budsjettansvar og ansvar i det enkelte arbeidsforhold, mens det er staten som langt på vei gir rammevilkårene. For øvrig er det også en del gråsoner mellom kommunesektorens og statens ansvar. Fremskrittspartiet mener at følgende forhold bør vurderes: Allerede ved førstkommende særavtaleforhandlinger bør staten reise krav som kan bidra til en normalisering av avtaleverket for undervisningspersonalet. Staten klargjør at en ønsker det eksisterende lesepliktsystemet erstattet med et system som i større grad gir arbeidsgiver mulighet for å disponere over arbeidstiden. Samtidig bør instruksene for undervisningspersonalet fjernes eller forenkles vesentlig. Lesepliktene og rammetimetallsbestemmelsene regulerer langt på vei ressursbruken i skoleverket. Ved overgang til et annet system må man vurdere å fastlegge en minimumsnorm for ressursbruk, f.eks. pr. elev, for å sikre opprettholdelse av et likeverdig opplæringstilbud. Som et ledd i riktig retning av en større omlegging foreslås leseplikten gjort til drøftingsgjenstand i grunnskolen. Fjerning av den binding som administrasjonsressursen representerer, vil gi den enkelte rektor større frihet til å finne hensiktsmessige løsninger, og vil samtidig gi et klart større ansvar. Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet bør sørge for at den enkelte skole blir tilfredsstillende administrert gjennom regelverket. Det bør være større mulighet for å organisere personalet og disponere ressursene ut fra skolens behov. Særavtalene må endres slik at dette blir mulig. På vegne av Fremskrittspartiet og Høyre vil jeg legge fram følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen overføre forhandlingsansvaret for undervisningssektoren(grunnskoler og videregående skoler) til kommuner/fylkeskommuner.» (grunnskoler og videregående skoler)