trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Vi har nå en del års erfaring med kursene, og vi ser at de virker. Men det betyr også at med den erfaringen vi har knyttet til organiseringen av dette, så mener vi det er mulig å gjøre det på en bedre måte enn før, en mer effektiv måte enn før, gjennom de omleggingene som vi har gjort. Og det kan ikke være noe mål i seg selv for Kristelig Folkeparti å bruke mest mulig penger på kursene. Målet må jo være at kursene er så gode som de trenger å være for at disse foreldrene skal kunne få den hjelpen de trenger for at f.eks. det å få et funksjonshemmet barn ikke skal gå ut over samlivet. Det er det politiske målet, og det politiske målet stiller vi oss bak. Vi har ikke lagt ned disse kursene; vi viderefører kursene, vi bruker penger på kursene, og vi kommer til å fortsette å gjøre det fordi vi mener det er fornuftig. Kristelig Folkeparti snakker nå som om vi hadde bestemt oss for å legge ned kursene. Det har vi ikke, men vi mener vi har funnet en mer hensiktsmessig måte å organisere dem på.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Vi har nå en debatt om avskaffelsen av et kurs som regjeringen ikke har foreslått å avskaffe. Det kan da umulig være slik at målet for om vi har gode samlivskurs eller ikke er hvor mange kroner som bevilges. Målet må jo være om mange nok foreldre får et kurs som er godt nok. Hvis det viser seg at foreldre ikke får tilbud om kurs de burde hatt, hvis det viser seg at kvaliteten på kursene går ned, ja da må vi selvfølgelig gripe inn. Men det er altså en omlegging som vi vedtok for inneværende år, som det vil ta litt tid før vi ser resultatet av. Det er min klare intensjon at vi skal fortsette å ha samlivskurs, derfor har vi bevilget penger til samlivskurs, og vi kommer til å bevilge penger til samlivskurs også i 2012.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Det er dette som er det viktige spørsmålet, og jeg tror at vi har en situasjon for mange kommuner i dag der ulike tjenester ikke klarer å kommunisere godt nok sammen, og der for mange familier må gå på ulike kontorer og møte ulike saksbehandlere, og opplever at ulike deler av det offentlige tjenesteapparatet snakker hver for seg. Det er å legge unødvendige belastninger til en allerede krevende situasjon for disse familiene. I verste fall får vi familier som opplever at de blir kasteballer mellom ulike deler av det apparatet som skulle hjelpe dem. Det er derfor vi har satt ned og fått en innstilling fra Flatø-utvalget, som nettopp har gått gjennom hvordan det offentlige møter familier, barn og unge i vanskelige situasjoner, og gitt oss en del anbefalinger som vi nå jobber med å følge opp. Så er det helt sant at vi også har utfordringer på statlig hold, og det går inn i diskusjonen om organiseringen av barne-, ungdoms- og familieområdet i staten framover.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Vi kan i alle fall være enige om at en del av regjeringens integreringspolitikk har mislyktes, og en del av de sakene som Brochmann-utvalget tar opp, er noe Fremskrittspartiet gjentatte ganger har prøvd å si uten å få gehør. Statsråd Lysbakken er ikke bare integreringsminister, han er også familieminister. Han har ansvaret for kontantstøtten, og kontantstøtten har med denne regjeringen blitt redusert de siste årene. Det har gjort at færre familier kan bruke det, noe som er veldig synd fordi en del familier da mister denne fleksibiliteten. Brochmann-utvalget foreslår at kontantstøtten skal reduseres på grunn av at den hindrer integrering. Mitt spørsmål til statsråden blir da om han mener det er rett at småbarnsfamilier skal miste den fleksibiliteten det er å kunne ha en valgfrihet og bruke kontantstøtten – om de skal miste den bare på grunn av at denne regjeringens integreringspolitikk har mislyktes.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Det er nå slik i virkelighetens verden at regjeringen har kuttet i dette tilbudet til foreldre som har funksjonshemmede barn. Det kan nesten se ut som det er et mønster i dette, for regjeringen har på flere områder ikke gjort det de skal for foreldre som har funksjonshemmede barn. De har heller ikke gått med på å rettighetsfeste BPA til de foreldrene som trenger det. Statsråden står her og snakker veldig varmt om at vi må ha et hjelpeapparat som skal være til stede for disse familiene, og vi kan i kveld se i et innslag på TV 2 hjelper deg at det er foreldre som ikke får den hjelpen de trenger til barna sine. Så er det kuttet i samlivskursene. Er det noen familier som virkelig trenger samlivskurs, er det familier som har barn med funksjonshemninger. Det er en hverdag som ingen kan klare å sette seg inn i, og det er vanskelig. De har en prosess med Nav som kan være veldig vanskelig. Mener statsråden at Nav nå har blitt så bra at disse foreldrene ikke trenger hjelp fra det offentlige?
Trond Helleland (Høyre), 2011-05-18:
Det er gledelig at Brochmann-utvalget nå har lagt fram sin innstilling. Vi har jo ventet lenge på den, vi som jobber med integreringspolitikk og innvandringspolitikk. Nå har vi nettopp til behandling i Stortinget introduksjonsordningen og utvidelse av antall timer språkopplæring osv. Lysbakken legger seg der på, jeg holdt på å si, en god Erna Solberg-linje, nemlig å satse på språk og kompetanse som en viktig faktor. Men én utfordring vi har, som da blir litt motsatt av det Per-Willy Amundsen tar opp, er jo at vi har en såkalt spesialistkvote i Norge på 5 000. Hvert år de siste årene har det ikke kommet mer enn 1 700 høykompetente innvandrere fra tredjeland til Norge. Hva vil regjeringen gjøre for å øke denne andelen? Det er ikke spørsmål om hvor innvandreren kommer fra, men det er spørsmål om hvilken kompetanse han har, og hva slags arbeidskraft han kan bringe med seg. Vi opplever i dag at det er svært vanskelig for spesialister å komme til Norge. De møter mange byråkratiske hindringer osv. Hva vil regjeringen gjøre for å følge opp det, sånn at vi får flere høykompetente innvandrere fra tredjeland?
Trond Helleland (Høyre), 2011-05-18:
Mitt hovedspørsmål går til statsråd Lysbakken. Jeg fortsetter der vi slapp. Brochmann-utvalget la jo fram rapporten sin, og det er interessant lesning. Rapporten støtter opp om Høyres politikk når det gjelder både velferd, innvandring og integrering. Vi har to store utfordringer i Norge. Den ene er at vi ikke får nok høykompetent arbeidskraft til landet. Den andre er at for mange arbeidsinnvandrere ender opp som arbeidsledige. Det er et tankekors at av den totale innvandringen til Europa er det 5 pst. som har høyere utdanning, mens i USA, som også tar imot en rekke innvandrere hvert år, er 50 pst. høyere utdannet. Det er et ganske stort gap. Så det er viktig når Brochmann-utvalget tar opp dette med at vi har en bærekraftig velferdsmodell, og at vi må klare å videreføre den høye andelen av verdiskapende innbyggere, samt å sikre at de som faktisk er i arbeid, ikke blir avhengig av varige tilskudd fra staten. Så må vi ta inn over oss de erfaringene vi gjorde under den forrige bølgen med arbeidsinnvandring på 1970-tallet, som også Brochmann-utvalget påpeker. Mange av dem kom i jobb, men mange datt fort ut av arbeidslivet og har vært mottagere av sosiale ytelser etter det. Så vi trenger kompetanse. Jeg nevnte i forrige innlegg at vi tar imot kun 1 700 spesialister. Vi har en kvote på 5 000. Vi klarer altså ikke å trekke til oss dem som vi virkelig har behov for. Men det er riktig som statsråden sier, at 80 pst. av innvandrerne til Norge kommer enten som arbeidsinnvandrere eller familiegjenforente. Det er altså under 20 pst. som kommer som asylsøkere og flyktninger. Det som da blir spørsmålet, er: Hvordan kan vi legge bedre til rette for å få høykompetent arbeidskraft til Norge, og hva vil statsråden gjøre på det området? Det andre hovedspørsmålet blir: Hvorfor er det slik at når vi får EØS-borgere hit til landet som kommer i jobb, gjør en god jobb og mister jobben på grunn av konjunkturer, f.eks. polske bygningsarbeidere, har de ikke krav på norskopplæring mens de er arbeidsledige? Tvert imot kan de miste trygden dersom de går på norskkurs. Hva vil statsråden gjøre med å få rettet opp dette?
Trond Helleland (Høyre), 2011-05-18:
Det er mulig det er en misforståelse i forhold til det jeg sa, men det er jo ikke slik at Høyre ønsker å legge til rette for at alle EØS-innvandrere som kommer hit som arbeidsinnvandrere, skal få gratis norskopplæring fra dag én. Det er et ansvar arbeidsgiveren har for å få skolert dem til å kunne delta i det norske arbeidslivet, og de kommer jo hit fordi de har en jobb. Men det som er utfordringen, og som statsråden burde kunne svare på – for nå har vi tatt opp dette i en interpellasjon her i Stortinget med arbeidsministeren, og vi har brakt det på banen flere ganger – er det faktum at når du blir arbeidsledig, la oss si at du er polsk eller litauisk bygningsarbeider, mister du altså trygden din hvis du frivillig melder deg til å gå på norskkurs. Det er et par unntak i Oslo og Akershus, men i resten av landet er jo dette et problem. Da mener vi at for samfunnet vil det være en god investering å gi disse mulighetene til å bli bedre i norsk, for så lettere å kunne komme inn i arbeidslivet igjen. Dette er noe vi ikke trenger å vente på Brochmann-utvalget med, dette er noe regjeringen kunne innført umiddelbart.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-05-18:
Brochmann-utvalget understreker: «Kombinasjonen av en aldrende befolkning og lav sysselsetting i betydelige befolkningsgrupper kan utfordre velferdsmodellens bærekraft på sikt.» Med andre ord: Hvis ikke innvandrere kommer i jobb i større grad enn i dag, får den norske velferdsmodellen et finansieringsproblem. Statsråden har jo med store ord tatt til orde for at fjerning av kontantstøtten er et virkemiddel som skal hjelpe en gruppe kvinner med minoritetsbakgrunn til å finne arbeid utenfor hjemmet. Jeg lurer på: Tror man virkelig at ved å fjerne kontantstøtten vil de kvinnene dette gjelder, automatisk finne seg arbeid? Tror man virkelig at dette handler om et spark i baken og om å tvinge folk nærmest av nød? Handler det ikke mer om å skape trygghet, lære seg språket, ha gode veiledere som kan forklare og finne ut hvilken kompetanse hver enkelt har, og handler det ikke også i stor grad om at arbeidslivet må åpne seg for å ta i bruk disse ressursene? Jeg bare lurer på: Har statsråden noen andre og mer treffsikre forslag som bidrar til at innvandrere får mulighet til å inkluderes i arbeidslivet, enn kutt i(presidenten klubber) kontantstøtten? (presidenten klubber)
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-05-18:
Brochmann-rapporten viser også til en analyse som viser at det å ha innvandrerbakgrunn reduserer sannsynligheten for å bli innkalt til intervju både i privat og i offentlig sektor. Fafo og Institutt for samfunnsforskning og Universitetet i Oslo jobber nå med et forskningsprosjekt som skal gi ny kunnskap om diskrimineringsmekanismer på det norske arbeidsmarkedet. Lignende studier i en del OECD-land har vist at gjennomsnittlig én av tre jobbsøknader fra innvandrere blir avvist fordi personen har innvandrerbakgrunn. Etter diskrimineringsloven er det ikke kun en passiv plikt til å unnlate å diskriminere. Det er også en plikt til å arbeide aktivt for likebehandling og like muligheter. Det har nærmest blitt brukt som et mantra, i hvert fall fra det største regjeringspartiet, dette ordtaket «Gjør din plikt, krev din rett». Jeg tror de fleste vil være enig i at sånn skal det være. Men det er et tankekors at en stor del av mennesker med innvandrerbakgrunn ikke får muligheten til å gjøre sin plikt. Hva kan statsråden gjøre for …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-18:
Jeg har tenkt å følge opp både Horne og Helleland, for det som har kommet i sammenheng med Brochmann-utvalgets innstilling, er en debatt om vi nærmest skal avvikle EØS-avtalen, melde oss ut av Schengen og avvikle alle internasjonale avtaler vi har. Derfor har jeg lyst til å følge opp med et spørsmål til næringsministeren om akkurat det: Hvordan vil det påvirke norsk næringsliv om vi i dag går ut av alle de internasjonale avtalene vi har, og går inn og lager spesialavtaler for Norge når det gjelder arbeidere og tilgang på arbeidskraft, hvis vi nå sørger for at det blir enda vanskeligere å ta i bruk internasjonal arbeidskraft i norsk industri og norsk næringsliv? Jeg må si at jeg også ble litt skremt av NHO-kronikken i Dagens Næringsliv, som nærmest får det til å høres ut som at norsk næringsliv blir hemmet av arbeidskraftinnvandring. Vi mener kanskje det motsatte, og det hadde vært interessant å høre hva næringsministeren mener om det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-18:
Statsråden har rett i at det er mange som trykker Brochmann-utvalget til sitt bryst, og vi leser nok også innstillingen litt forskjelling. Men slik vi har lest den, har utfordringer i velferdsordninger vært knyttet til mange ufaglærte, til dem som kom på 1970-tallet og hadde to eller tre dårlig betalte jobber, for så å havne i uførhet, som også kan forklares på mange andre måter. Etter 2004 har polakker vært den store innvandrergruppen. Utvalget innrømmer at det bare er gjetninger når man tipper at den gruppen skal få en lik utvikling som den gruppen som kom på 1970-tallet. Så mitt spørsmål til statsråden er: Når man har så lite fakta å forholde seg til for den antagelsen, er man ikke litt redd for at det skal bli en sjøloppfyllende profeti? Og er det ikke stor forskjell på en gruppe som er ufaglært, kontra de mange faglærte håndverkere og fagfolk vi har fått fra nabolandene våre?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-18:
«Mange organisasjoner får statlig støtte selv om de motarbeider regjeringas politikk, inkludert partiet Venstre. I Dagbladet 5. mai 2011 uttaler flere stortingsrepresentanter fra Arbeiderpartiet at PRO Sentret bør miste sin statsstøtte nettopp fordi de motarbeider regjeringens politikk. Er statsråden enig med Arbeiderpartiets stortingsrepresentanter om at PRO Sentret, og logisk sett en rekke andre organisasjoner, skal miste sin statsstøtte fordi de oppleves som å arbeide mot regjeringas politikk?»
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-18:
Jeg må si at jeg er oppriktig – oppriktig – glad for statsrådens svar, som jeg oppfatter som prinsipielt riktig med hensyn til støtte, men også sett opp mot hvilken viktig jobb PRO Sentret gjør. Jeg var også kjent med at justisministeren har jobbet frivillig før han ble statsråd, og mitt spørsmål er: Hvis statsråden får god tid, noe jeg selvfølgelig håper at statsråden skal få en dag, hadde statsråden da fortsatt vært villig til å stille opp noe ekstra med sin juridiske kompetanse for nettopp denne gruppa, de mest utslåtte damene vi har i Norge?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-18:
Jeg skal komme mer inn på poenget, president. Jeg mener at når man sier at man skal ha et kompetansesenter, er det nærmest litt uetisk å kreve at det kompetansesenteret bare skal være lojalt. Jeg oppfatter det slik at statsråden ikke deler arbeiderpartidamenes syn om at man som kompetansesenter skal passe på og avveie før man sprer sin kompetanse, fordi det kan terge makthaverne. Så spørsmålet mitt går på – og jeg tror statsråden er enig med meg – om det ikke for ethvert kompetansesenter vil være å opptre uetisk hvis man ikke forteller om den kompetansen man faktisk har, og den kunnskapen man har om det politiske feltet.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-05-18:
For det første trenger vi utenlandsk arbeidskraft i Norge. Vi trenger både spesialisert arbeidskraft, og vi trenger mye arbeidskraft. Norge hadde rett og slett ikke gått rundt uten den arbeidskraften. Vi hadde hatt store økonomiske problemer, så vi skal være glad for alle utlendinger som kommer til Norge og vil jobbe her. Samtidig vet vi at enkelte velferdsordninger er bedre i Norge enn i andre land, og det sier seg selv at vi kan ikke finansiere over det norske statsbudsjettet velferdsordninger som er vidåpne for at folk i hele Europa kan ta del i dem, uten på en eller annen måte å være tilknyttet Norge. Det tvinger seg fram en debatt om innretningen av velferdsordningene, at vi knytter dem til deltagelse i arbeidslivet i Norge, knytter dem til bosted i Norge, innretter dem slik at det ikke blir svære hull i de velferdsordningene. Vi har organisert velferdssamfunnet vårt på en annen måte enn mange andre. Det ønsker vi å fortsette med, men da må vi også tilpasse de ordningene til et åpent arbeidsmarked.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-05-18:
Jeg mener at forskningsministeren bør gjøre veldig mye av det hun gjør i dag med å sette søkelyset på kvalitet i utdanningen, med å bidra til forskningsmiljøer i verdensklasse og med å styrke forskningsbevilgningene i Norge til rekordhøye nivåer. Det er faktisk sånn at forskningsløftet har vært omtrent like stort som Kulturløftet, som Warloe kjenner godt fra sin fortid i bergenspolitikken, så det gjøres mye. Kvalitetsreformen kom i 2001. Det var to ting som Kristin Clemet ikke fulgte opp, som den daværende arbeiderpartiregjeringen hadde foreslått. Det ene var å få et styrket instituttstyrerlederskap – det reverserte hun. Så var det 10 000 kr ekstra til studentene som vi foreslo, som også ble reversert i Clemets og Høyres forslag til budsjett. Det sørget opposisjonen den gangen for at likevel ble gjennomført, og det tror jeg er en av grunnene til at vi får økt gjennomstrømming, nemlig at studentene har råd til å være heltidsstudenter. Det var en politikk Høyre var imot og som vi gjennomførte, og som jeg tror er en av suksessfaktorene.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2011-05-18:
La meg få lov til å komplimentere statsråd Lysbakken med et intenst og godt forsvar for EØS-avtalen. Det skjer da noe når man kommer i regjering, og i koalisjoner iallfall. Men jeg er litt skuffet over ett punkt. Statsråden har ansvaret for integreringspolitikken. Et av de største integreringsproblemene er jo at vi får EØS-borgere her til landet som vi setter veldig pris på, for det første, og som i sin tid reddet oss gjennom den store byggeboomen. Det er jeg sikker på at statsråden er enig i. Men nå er en del av dem ledigmeldt. Man skulle da tro at regjeringen gjør hva den kan for å integrere disse i arbeidslivet. For 3 år siden skrev regjeringen en stortingsmelding, hvor de sa at man skulle vurdere å gi et generelt tilbud for arbeidsinnvandrere og deres familiemedlemmer om språkopplæring. Altså for 3 år siden passerte dette Stortinget. Stortinget sa ja, fint. Nå er det aktuelt. Vi får altså ikke ut ett eneste konkret svar fra regjeringen, verken fra denne statsråden, som har ansvaret for integreringspolitikken, eller fra arbeidsministeren, om hva de vil gjøre for polske arbeidsinnvandrere som er ledigmeldte, og som trenger språkopplæring.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-18:
Spørsmålet går til barneministeren. Å få en unge inn i familien kan som kjent snu opp ned på hverdagen for de fleste par. Å få en funksjonshemmet unge kan i enda større grad snu opp ned på hverdagen for en familie. Derfor er det også grunnleggende at vi som samfunn støtter opp om de familiene og de foreldrene som står overfor den type utfordringer. Det er nøkkelen til å skape et inkluderende samfunn. Det blir heller ikke mindre viktig i en tid der teknologien gir oss rom for tidlig kartlegging av våre egenskaper. Hva med oss? er nettopp et slikt tilbud som er en viktig del av den støtten som vi som samfunn bygger rundt de familiene som får unger med nedsatt funksjonsevne. Hva med oss? er et nasjonalt tilbud om samlivskurs for par som nettopp har fått unger med nedsatt funksjonsevne. I sitt budsjettforslag i høst kuttet regjeringen støtten til disse tilbudene. Regjeringspartiene skar igjennom i sine merknader og slo fast at dette tilbudet til disse familiene ikke skal bli dårligere i 2011. Nå rapporteres det likevel om kutt i disse kursene. Man går over fra helgekurs til kveldskurs for å spare penger, og det gir åpenbart dårligere kvalitet til foreldre som trenger et avbrekk fra hverdagen for å jobbe med samlivet. Så spørsmålet til statsråden er: Vil statsråden rydde opp og sikre at disse familiene får et like godt tilbud i 2011, og vil han sørge for at støtten til familier med funksjonshemmede barn blir styrket og ikke svekket?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-05-18:
Jeg er glad for statsråden har et bredt fokus på ulike måter som hjelpeapparatet møter familier med funksjonshemmede unger på. Nå har jo statsrådens parti et fint slagord – «Ulike mennesker. Like muligheter» – og jeg håper at statsråden tar på alvor de veldig klare tilbakemeldingene fra alle de familiene som melder om at disse kursene har vært helt avgjørende viktige for at de skulle klare å takle sin nye hverdag. Resultatet av de føringene som nå sendes ut fra Bufdir, er at man legger om til kveldskurs i stedet for helgekurs. Jeg ber statsråden om å bekrefte at han er enig i at et kveldskurs for et samlivskurs er et langt dårligere tilbud enn å komme bort og bo sammen en helg et annet sted for å jobbe med samlivet. Og vil statsråden forsikre seg om at merknadene fra Stortinget faktisk blir fulgt opp i budsjettbehandlingen, og at tilbudet blir like godt?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-05-18:
Mange statsråder har gjort det til en vane i denne salen å henvise til forrige regjering. Det burde kanskje statsråden ha gjort i denne saken også, for det var forrige regjering som virkelig fikk fart på samlivssatsingen, både når det gjelder tilbudet som heter Godt samliv!, som er for mer ordinære familier, og Hva med oss? Denne regjeringen foreslo nå i Stortinget et kutt på 63 pst. i Hva med oss? og Godt samliv!, ifølge et brev jeg står med her fra Bufdir. Og for å få løst det at man ikke skulle kutte i Hva med oss?, blir det nå sendt ut et brev til alle kommunene om å fjerne alle de koordinatorstillingene som lå for å lage gode samlivskurs. De sier også at vi nå har sterk forskningsdokumentasjon på at dette virker, og at dette er viktige kurs. Derfor er det med stor forundring vi ser at på dette feltet ønsker denne regjeringen å spare. Ser statsråden at han sparer seg til fant?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-05-18:
Det er ganske frimodig av statsråd Giske å reise rundt med en sånn beskrivelse når sektoren er ganske enig om at det kanskje finnes noen forbedringspunkter også fra regjeringens side. Vi husker alle at denne regjeringen satset – med manglende ambisjoner, gjennom hvileskjæret som ble innført. Statsråd Giske sa i sitt svar også her at det nå var mulig å være heltidsstudent, for nå hadde man råd til det. Signalene som Kristelig Folkeparti får fra studentene, er helt motsatt – det er økte kostnader både ved å bo og ved å leve. Derfor er det mange studenter som etterlyser det som alle tre regjeringspartiene egentlig har lovt, nemlig at man skal få elleve måneders studiefinansiering, og at studiefinansieringen også skal bli på et høyere nivå. Så mitt enkle spørsmål er: Vil statsråd Aasland få med seg statsråd Giske og resten av regjeringen på å la de hungrige studentene få elleve måneders studiefinansiering og mulighet til å være heltidsstudenter også i framtiden?
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-05-18:
Jeg er helt enig med statsråden i at det viktige er hvilke tilbud man får. Det gjelder jo ikke bare det kurset som ble tatt opp her, det gjelder den samlede bistanden som par med funksjonshemmede barn får. Jeg hørte på et av de tidligere svarene at statsråden var opptatt av nettopp den helheten. Mitt spørsmål er da: Hva kan man gjøre for at den helheten blir bedre, altså for at koordineringen blir bedre? Det er jo slik at Bufdir er effektuerende myndighet. Det er et statlig organ. Vi snakker ofte om kommunale tilbud for øvrig. Går det an å gjøre koordineringen bedre f.eks., eller er koordineringen tilfredsstillende i det bildet? Høyre har vært opptatt av at kommunene skulle ha et helhetlig ansvar her, og vi mener at dette er et argument for en slik løsning.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Mitt spørsmål går til statsråd Aasland. Når vi diskuterer real- og teknologikompetanse i denne salen, er det stor enighet om at denne kompetansen er helt grunnleggende for framtidig norsk verdiskaping og norsk velferd. Næringslivet skriker etter flere ansatte med teknologi- og realfaglig kompetanse, som ikke bare skal erstatte dem som nærmer seg pensjonsalder, men som også skal sikre vekstkraft i et moderne norsk næringsliv og svare på de energi- og miljøutfordringene Norge står overfor. For å svare på denne utfordringen har Stortinget gjennom år bevilget flere titalls millioner kroner for å få flere elever i videregående skole til å ta matematikk og fysikk, for dermed å være kvalifisert som søkere til real- og teknologifag. Strategien har til en viss grad lyktes – fra i år til i fjor er søkningen til realfag økt med 10 pst. Også i teknologifagene er det økning, særlig i de femårige sivilingeniørprogrammene. Det er 2,2 søkere nasjonalt per plass til sivilingeniørutdanningen, og hele 2,8 til maritime utdanninger. På alle de store universitetene har man fag med mer enn to søkere per plass, men også mange fag med seks–sju søkere. EU har skjønt dette. Fra 2000 til 2008 er antallet studieplasser i disse fagene økt med 37 pst. I Norge er tallet under en tredjedel, bare 11 pst. Resultatet er, som f.eks. president Marianne Harg i Tekna påpeker, at ytterligere 650 kvalifiserte søkere i 2011 vil måtte velge andre studier. Nå har vi snakket om tilknytning til arbeidslivet ganske mange ganger i dag, og dette vil være studenter som tar en utdanning som vil gi lavere tilknytning til arbeidslivet enn teknologiutdanning vil gjøre. Hadde det ikke vært fornuftig i denne situasjonen å øke antallet studieplasser i revidert nasjonalbudsjett?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Jeg er glad for at statsråden er opptatt av motivasjonen til elevene. Det kunne da være fristende å spørre om statsråden tror at motivasjonen øker eller synker ved at halvparten av dem som er kvalifisert, ikke kommer til å få studieplass. Jeg har lyst til å sitere fra Utdanningslinja, St.meld. nr. 44 for 2008–2009, apropos dette med tilknytning til arbeidslivet, for vi vet at realister og teknologer får en veldig sterk tilknytning. Der står det: «Nettstedet utdanning.no utvikles som fellesportal for utdanning, yrke og karriere. Portalen skal gjennom systematisk bruk av eksisterende data og statistikk presentere yrkesmuligheter, forventet lønn, arbeidsledighet og annen relevant statistikk for ulike utdanninger.» Dette arbeidet kan ikke jeg se sporene av. De finnes i hvert fall ikke på nettstedet utdanning.no. Dette er også et tiltak som vil styrke rekrutteringen til realfagene. Når vil statsråden ta fatt i dette og sørge for at studentene får informasjon om hvordan det går med dem som tar de forskjellige utdanningene, når de skal ut i yrkeslivet?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
La meg begynne med å si at jeg er i stor grad enig i det statsråd Giske i sin tid uttalte til Bergens Tidende, og jeg tror for så vidt at mange av universitetene er kommet til den erkjennelsen. Statsråd Giske har sagt mye fornuftig – han glimter til. Han har sagt at vi bør sende mange flere studenter til land som Kina og Brasil. Da er det imidlertid sånn at regjeringens politikk på feltet, den utøvende politikken på feltet, er at det er betydelige kostnader knyttet til å ta gradsstudium i Brasil og i Kina på lavere grad, noe som er en forutsetning for at mange skal reise ut. Når vil regjeringen gjøre noe med det? Det er ikke bare Brasil og Kina, det gjelder også Russland, India, Sør-Afrika og USA. Så er det USA. Det er ikke alltid at ambisjoner og arbeidsevne er nok. I USA er det en betydelig andel av de aller beste universitetene, som etter alle ordningene regjeringen har, kun er tilgjengelige for dem med foreldre med dyp lommebok. Er det god sosialistisk politikk?
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Denne statsråden og regjeringen arbeider selvsagt med å øke antall studieplasser. Det er fortrinnsvis noe som skjer i de årlige budsjettene, så jeg må få lov å komme tilbake til representanten og Stortinget med det når budsjettet for 2012 legges fram. Men jeg er helt enig med representanten Lien i at vi har et behov for realfaglig kompetanse. Jeg tror noe av forklaringen på at så få velger det, er at man ikke har et positivt forhold til matematikk og naturfag så tidlig som mulig. Derfor har også regjeringen nå gjennom sin melding om ungdomsskolen lagt stor vekt på at det skal være en positiv sak å lese matematikk. Dessverre er det litt for mange som oppfatter det som negativt. Så man må begynne tidlig. Det er det første. Det andre er at det er gledelige søkertall i år, ikke minst når det gjelder de lengre realfagstudiene, som også representanten påpeker. Jeg skal ikke gå god for det regnestykket som Tekna har lagt fram i ulike sammenhenger, men bare understreke at vi har økt antallet plasser til realfag og teknologifag. De gangene det har vært en økning av studieplasser, er dette et av de tre områdene som har vært prioritert ved siden av flere lærere, flere sykepleiere og flere helsearbeidere. Så her gjør regjeringen en jobb, samtidig som vi prøver å motivere flere til å søke til disse plassene. Så kan vi diskutere hva som er det rette tallet, hvor stor satsingen er, men jeg vil hevde at dette står høyt på regjeringens agenda. Vi er opptatt av å få dette til, og vi er også opptatt av å få lagt til rette slik at det er plasser nok til dem som er kompetente i denne sammenhengen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Vi har hele tiden løpende informasjon om de mulighetene som finnes når det gjelder de ulike realfagstudiene, og jeg vil igjen understreke at det er en gledelig økning i realfagstudiene – på nesten 9 pst. Her er det registrert 3 100 førstevalgssøkere til om lag 2 400 studieplasser, dvs. 1,3 søkere per studieplass. Det er også en liten økning på teknologiske fag og ingeniørfag, selv om den sikkert etter representanten Liens og også min mening burde vært mye større. Men her er det i tillegg mange andre veier å gå. Det er mulig man skulle samle alle opplysningene på ett sted, men man finner opplysninger om Y-veien, om lokale opptak, om tre-termin-studier osv. både hos Kunnskapsdepartementet og i de delene av skolesystemet som satser på Y-veien, f.eks. innenfor fagvirksomheten. Vi må bare jobbe med å forbedre oss enda mer for å få en helhetlig informasjon om dette, men det er klart at vi tar det på alvor.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Denne statsråden og regjeringen sørger for at det er nok sykepleiere, og at det er nok helsefagarbeidere, både gjennom de rekrutteringene vi gjør, og gjennom økningene i antall studieplasser. Her er det nok studieplasser og nok muligheter ikke minst for sykepleiere framover. Men det er litt ulike prognoser for hvordan dette behovet er. Derfor regner vi hele tiden på forholdet mellom mulige studieplasser og dem som ønsker seg til de forskjellige studieplassene. Vi er like opptatt som representanten av å få tilstrekkelig kvalifisert hjelp til å gjennomføre Samhandlingsreformen og få tilstrekkelig kvalifiserte søkere til både sykepleierutdanning og helsefagarbeiderutdanning. Alt dette til sammen vil bidra til å rekruttere, slik at vi kan – selvfølgelig – gjennomføre Samhandlingsreformen også med nødvendig høy kompetanse på arbeidskraften.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Regjeringen gjør dette, regjeringen følger opp både med rekrutteringskampanjer til realfagstudiene og med økte studieplasser. Så er det mange måter å regne på. Jeg skal ikke gå i detalj inn i diskusjonen om forholdet mellom det som er utlyst av studieplasser, og det som er søkertall, for der er det svært mange måter de ulike organisasjonene og aktørene regner på. Men det jeg kan være helt trygg på å si, er at regjeringen har truffet godt når det gjelder å følge opp det vi kan kalle utdanningsbølgen, med nye studieplasser. Og blant de mange, mange faglige muligheter som er, har regjeringen faktisk prioritert ingeniørfagene ved siden av lærerfag og helsefag. Det har vært viktig å gjøre det nettopp fordi behovet er stort, og nettopp fordi det også er behov innenfor de teknologiske fagene for en bredde og en variasjon i ulike studier. Lærestedene bestemmer selvfølgelig en del selv, men når vi har tildelt nye studieplasser, har vi prioritert denne gruppen.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Vi innførte jo i dette land en kvalitetsreform for høyere utdanning, som ikke minst statsråd Giske har vært med å bidra veldig positivt til. Det er flere statsråder som har vært med på det, og flere regjeringer. Det har vært en diskusjon om denne reformen har ført fram, og om vi har fått de resultatene som vi ønsket. Jeg vil være den første til å si at det er forbedringspunkter ikke minst når det gjelder gjennomstrømming, og når det gjelder den tiden studentene bruker på å ta sine studier. Men vi er et langt stykke foran der vi var før Kvalitetsreformen – altså, det har skjedd noe. Meningen var at studentene skulle følges opp og få bedre muligheter til å gjennomføre sine studier, og det stod det ganske dårlig til med før denne reformen ble innført. Så har vi sett at dette har ført til større oppfølging. Man hadde en god økning av gjennomstrømmingen de første årene etter at reformen var gjennomført, og så har det flatet ut litt. Det er ikke noe i veien for at man fremdeles fra de enkelte lærestedene har et ganske sterkt søkelys på den tiden studentene bruker til å gjennomføre studiene. Men så kan jeg også til representanten Warloe vise til siste nummer av Uniforum hvor det står en meget fin artikkel om en rekordrask doktor som lovpriser Kvalitetsreformen. Dette er et eksempel på en meget god student – som vi heldigvis har ganske mange av i Norge – og dette er en student som lovpriser Kvalitetsreformen, og som har tatt sin doktorgrad på åtte år, fordi det ble mulig nettopp gjennom den nye Kvalitetsreformen. Så her er det nok litt ulike erfaringer og grupper som det vil være i alle sammenhenger. Men vi har mange gode eksempler på at gjennomstrømmingen av studentene – den tiden de bruker på studiene – er særdeles bra og er bedre nå etter Kvalitetsreformen. Men så har vi – det skal jeg ærlig innrømme – også noen forbedringspunkter, og universitetene og høyskolene er de aller viktigste som må ta tak i det.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Jeg vil for det første presisere til den forrige runden her at Kvalitetsreformen ble håndtert av flere statsråder, og det var bred enighet i Stortinget om den reformen. Så det er ingen grunn til at noe parti skal si at de har mer monopol på den enn andre. Så får vi i fellesskap prøve å følge den opp så godt som mulig. Også her er det en stor forskjell i det nivået vi har nå etter at Kvalitetsreformen har virket, sammenlignet med det nivået vi hadde før Kvalitetsreformen. Det er helt riktig at det kan være mange årsaker til at man ikke klarer å ta disse 60 studiepoengene. Det kan være sykdom, det kan være ulike andre årsaker, noe kan forklares med det. Gjennomstrømming er selvsagt også noe som er vanskelig å beregne. Det vi gjør nå, er å sørge for at vi har et så godt statistikkgrunnlag som mulig. Vi lager disse barometrene, som viser i detalj for enkelte læresteder hvordan man skal følge opp studentene. Her er det også variasjon mellom lærestedene. Jeg har et knippe virkemidler, og ved hjelp av god statistikk skal vi forsøke å få forbedret det der det er mulighet for det.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Det er slett ikke god sosialistisk politikk, enten sosialisten heter Tord Lien eller Tora Aasland. Vi er enige om at her er det veldig viktig å få studenter til utlandet. Jeg vil påstå at Norge har verdens beste studiefinansiering. Det forteller studentene som er ute, og vi har gode ordninger med mange land når det gjelder studiefinansiering. Men jeg er helt enig i at vi skulle gjerne hatt flere studenter til Kina. Det er sannsynligvis både språkbarrierer og andre ting som gjør at man har en reduksjon i antallet studenter som reiser til Kina. Det er heldigvis mange kinesere som kommer hit – det er i hvert fall en god begynnelse. Men jeg skal gjerne, sammen med Tord Lien, også finne gode virkemidler for å få flere til Kina. Jeg tror ikke det bare handler om økonomi. Det handler om en hel rekke andre ting også. Vi har gode ordninger for studenter i utlandet, og vi har gode planer og strategier fra våre universiteter for å få det til.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Jeg tror at statsråd Giske er en av de statsrådene som har størst troverdighet og erfaring med Kulturløftet. Når han sammenligner forskningsinnsatsen med Kulturløftet, gir det stor troverdighet til forskningsdelen, som er mitt ansvarsområde. Her har det skjedd en formidabel utvikling i denne regjeringens tid. Så til studiefinansiering, som også er en gjenganger i denne sammenheng. Det regjeringen har gjort, på toppen av det jeg fremdeles vil si er en av verdens beste studiefinansieringsordninger, er å prioritere økt støtte til funksjonshemmede studenter. Det gjelder året i år. Vi har tatt et løft for funksjonshemmede studenter, samtidig som vi har en levekårsundersøkelse for studenter som skal gi oss det best mulige grunnlaget for hvordan vi skal øke studiestøtten. Men vi har valgt å ta hensyn spesielt til noen utsatte grupper. I Soria Moria-erklæringen står det at studenter med barn er en viktig målgruppe for bedre studiefinansiering.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Med respekt å melde så tror jeg at jeg har litt mer greie på SVs forskningspolitikk enn det Henning Warloe har. Så jeg kan svare ja på spørsmålet – både om jeg er enig i SVs vurdering og i Forskningsrådets vurdering. For det er om å gjøre å ha et kritisk blikk på de forskningssatsingene vi gjør, også i EU, og det er det mitt parti SV ønsker at vi skal, at vi ikke ukritisk skal gjøre som representanten sier: akkurat som vi vil. Vi har viktige prioriteringer i Norge, og vi ønsker – alltid – å ha kritiske gjennomganger av hva EU-forskningen står for og hva vi er med på gjennom EU-forskningen. Men det har aldri vært tvil om at vi skal delta i den forskningen, og at det er en meget viktig forskningsarena også for norske forskere. Jeg er jo veldig glad for at vi i disse dager har fått bekreftet at et viktig forskningsområde for Norge, om sunne hav, er blitt et viktig tema i det neste rammeprogrammet for EU-forskningen. Det er bl.a. takket være Norges innsats, og SV støtter det veldig. Vi synes denne forskningen er særdeles viktig.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-18:
Det er en stor forskjell på å være kritisk til EU som union og som politisk system og det å ha en holdning til det viktige forskningssamarbeidet som finnes innenfor EU-området. Vi er meget sterkt til stede i det arbeidet som gjøres i EU-sammenheng i dag når det gjelder forskning, og har alltid vært det. SV er ikke noe unntak i den sammenheng, men SV ønsker at det skal være kritisk søkelys på hva vi til enhver tid er med i og hva man prioriterer av forskning. Det burde ikke overraske noen. Det skaper i hvert fall ingen problemer for dette samarbeidet, snarere tvert imot. Det ligger i all forsknings natur at man skal være kritisk, og at man ikke bare skal akseptere det som er der i utgangspunktet. Vår holdning til EU har ingen negativ innflytelse på vårt forskningssamarbeid med EU. La det være klart. Her ønsker vi å delta, her ønsker vi, sammen med EU-land og også andre land, som jeg nevnte, å få til positive resultater. Dette kan man på noen av disse forskningsområdene bare få til gjennom et bredt internasjonalt samarbeid, også med EU.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Det er ikkje berre norske realfagentusiastar som vert svikta av regjeringa. Det vert også dei eldre når ein faktisk ikkje tek opp fleire som søkjer om sjukepleiarutdanning, i utdanningstilbodet. Tal viser no at det er over dobbelt så mange som søkjer på sjukepleiarutdanninga som førsteval, som dei som faktisk vert tekne opp i skulane. Då er utfordringa: Når regjeringa skal innføre Samhandlingsreforma frå 1. januar 2012, trengst kompetansen som dei over 4 000 studentane som ønskjer sjukepleiarutdanning, faktisk kunne ha bidrege med. Korleis vil regjeringa følgje opp både Samhandlingsreforma og ei verdig eldreomsorg når denne statsråden ikkje sørgjer for at det vert nok sjukepleiarar i framtida?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Det er alltid gledeleg å møte kunnskapsministeren, sjølv når ansvaret for å svare på spørsmålet etter mi oppfatning openbert ligg hos kommunalministeren. Spørsmålet lyder likevel slik: «Nye tal viser at medan 4 000 lærarar søkjer om vidareutdanning i år, vil berre om lag 1 500 få tilbod frå sin kommunale arbeidsgjevar om å gjennomføre dette. Kompetansen til læraren er den viktigaste faktoren for å styrkje læringa i skulen. Difor er det eit paradoks at kommunane ikkje tek sin del av ansvaret for etter- og vidareutdanninga for sine lærarar. Kva vil statsråden gjere for å sikre at kommunane i større grad enn i dag bidreg til at alle lærarar som har behov for fagleg påfyll, får tilgang til etter- og vidareutdanning?»
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Det er openbert slik at kompetansen til norske lærarar er den aller mest avgjerande faktoren for at elevar i norsk skule skal få godt læringsutbytte. Då er det eit paradoks at mange lærarar i løpet av ein heil karriere innanfor skulen – 40 år – kanskje får tilbod om etter- og vidareutdanning éin gong. Det seier seg sjølv at det er vanskeleg å følgje den faglege utviklinga når arbeidsgivar ikkje i større grad legg til rette for fagleg påfyll undervegs i arbeidet. Spørsmålet er derfor: Føler statsråden, sidan kommunalministeren ikkje kan svare på dette spørsmålet, at ein får gjennomslag i regjeringa, at trykket frå kommunalministeren for å få kommunane til å gjennomføre etter- og vidareutdanning i samsvar med avtalane som ligg føre, der kommunane skal bidra med 40 pst. finansiering, er der i tilstrekkeleg grad, eller har regjeringa ein jobb å gjere her?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-05-18:
Statsråden kunne like godt svart nei, kommunane gjer ikkje nok. Det er jo det statsråden seier. Og ære vere statsråden for at ho er så ærleg. Eg ønskjer at kunnskapsministeren, saman med kommunalministeren, får gjennomslag på dette viktige området, i og med at dette er den avgjerande faktoren for at vi får heva kompetansen i norsk skule. Eg trur at statsråden er einig i at vi ikkje kan vente på at desse tala skal gå opp. No har vi fått søkjarar på plass. Likevel kjem ikkje studietilbodet frå kommunane. Då er spørsmålet: Skal staten auke sitt bidrag? Det er i den anledninga interessant å høyre om kunnskapsministeren har vurdert om vi f.eks. skal auke det statlege bidraget til 50 pst., frå 40 pst. i dag, på kostnad av 10 pst. frå kommunane. Er det gjort slike vurderingar for å sørgje for at vi får meir kompetanse til lærarar i norsk skule?
Svein Harberg (Høyre), 2011-05-18:
Jeg vil tilbake til realfagsatsingen og ingeniørstudiene. Det er slik at vi kan lese i avisen stadig vekk store oppslag om det store behovet for ingeniører både i offentlig og privat sektor. En kan ta unna hundrevis av ingeniører på kort varsel. Nå er det stor interesse som et resultat av realfagsatsingen. Nå tror jeg noen føler seg kraftig lurt, når det viser seg at regjeringen ikke følger opp alt det fine som står i meldingen Realfag for framtida og en styrking av hele sektoren tvers igjennom, og de ikke får studieplasser. Når det viser seg at man allerede i 2011 har bommet på en strategi som skulle gjelde fra 2010 til 2014, og den heller ikke følges opp i revidert, lurer jeg på hvilken strategi statsråden nå har for å gi alle dem som ønsker å være med på dette løpet, en videre utdanning og arbeidsplasser som vi sårt trenger.
Svein Harberg (Høyre), 2011-05-18:
Da vil jeg ha et oppfølgingsspørsmål til Tora Aasland. Jeg registrerte at statsråden svarte at det var svært god gjennomstrømming blant studentene, og det som et svar på det som er tatt opp av Giske; kanskje skulle det være mer intens konsentrasjon om utdanningen. Likevel er det altså sånn at 85 pst. av dem som tar bachelorgrad, gjennomfører innen normert tid. Når det gjelder mastergradstudentene, er det 72 pst. En kan gjerne diskutere lenge hvor gode disse tallene er, men det er i hvert fall en del som ikke gjennomfører slik vi ønsker at de skal gjøre. Det som kanskje er mer skremmende, er at halvparten av de registrerte studentene ikke oppnådde 60 studiepoeng i løpet av siste år, altså 2009–2010. Blant de ordinære heltidsstudentene er det faktisk 10 pst. som ikke oppnådde studiepoeng. Hvordan vil statsråden øke disse resultatene og gripe fatt i dem?
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-18:
Jeg har et spørsmål til forsknings- og høyere utdanningsministeren. Næringsminister Trond Giske har i et intervju med Bergens Tidende i fjor høst tatt et kraftig oppgjør med norske universiteter og studenter. Næringsministeren, som også tidligere har vært utdanningsminister, er ifølge Bergens Tidende «ikke imponert over sulten til norske studenter og universiteter». Han sier: «Over halvparten av norske studenter har innført sekstimersdagen, og universitetene har for lave ambisjoner.» Han sier også: «Se bare på de kinesiske studentene. De leser til langt på natt. Og det gir resultater.» Og videre: «Jeg er ikke imponert over universitetenes egne evner til å prioritere og velge bort. Skal ambisjonene opp, må ledelsen ved universitetene klare å spisse sin virksomhet. Og da må det middelmådige prioriteres ned, eller helt bort.» Hittil i år har næringsministeren holdt foredrag rundt samme tema på flere utdannings- og forskningskonferanser, konferanser som den ansvarlige statsråden stort sett ikke har vært til stede på. Mitt spørsmål blir da: Deler statsråden for forskning og høyere utdanning denne analysen? Er hun enig i at norske universiteter og studenter er for lite ambisiøse? Hva vil hun i så tilfelle foreta seg for å rette på situasjonen? Bør norske studenter begynne å lese til langt på natt? Og hvilke middelmådige satsinger ved universitetene kan det være aktuelt å fjerne?
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-18:
Det er jo alltid hyggelig å høre ros av Kvalitetsreformen. Den ble jo som kjent innført av tidligere statsråd Kristin Clemet fra Høyre. Jeg har et oppfølgingsspørsmål til næringsministeren, sånn at ikke han skal sitte helt virksomhetløs her i dag. Næringsministerens uttalelser har vakt en del oppmerksomhet innenfor universitets- og høyskolesektoren. Etter manges mening har han bidratt til å sette statsråd Tora Aasland i forlegenhet, siden hun sitter med ansvaret for sektoren. Næringsministerens kritikk er jo først og fremst en kritikk av manglende handlekraft hos hans egen kollega, som altså sitter med ansvaret. Så spørsmålet blir da: Hva mener næringsministeren at forsknings- og høyere utdanningsministeren bør gjøre for å rette på de forholdene som han så sterkt kritiserer?
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-18:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til forsknings- og høyere utdanningsministeren: «Det er bred enighet om at norsk deltakelse i internasjonalt forskningssamarbeid blir stadig viktigere. I Forskningsrådets nye internasjonale strategi legges det enda sterkere vekt enn før på EUs sentrale betydning for utvikling av kvaliteten i norsk forskning. Statsrådens eget parti SV har derimot i sitt gjeldende arbeidsprogram bedt om «en kritisk gjennomgang av EUs dominerende rolle i norsk forskningspolitikk». Er statsråden enig i Forskningsrådets eller SVs vurdering av dette spørsmålet?»
Henning Warloe (Høyre), 2011-05-18:
Jeg ble litt i stuss da statsråden startet med å si at det enkleste hadde vært å svare ja. Jeg stilte jo ikke et ja/nei-spørsmål. Jeg spurte om de to motsatte synene som kommer til uttrykk i henholdsvis Forskningsrådets vurdering av EUs betydning for norsk forskningspolitikk og kvalitet og SVs kritiske holdning til EU. Man kan jo ikke svare ja på begge deler, men jeg registrerer at statsråden mener at det ikke er noen store motsetninger. Det tror jeg hun må være ganske alene om å forstå på den måten, for det er jo en stor grad av uenighet, etter min mening i alle fall, i forholdet mellom SVs vurdering av EU og Forskningsrådets vurdering av EUs betydning for forskningspolitikken. Det har jo ingen hensikt å ha et samarbeid hvis alle som deltar i samarbeidet, likevel skal gjøre som de vil. Poenget med å ha et samarbeid må jo være at man samordner innsatsen. Vil statsråden bidra til at Norge gjør det i større grad?