trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Til representanten Tybring-Gjedde vil jeg egentlig bare si: Skapte disse kapitalistene de millionene helt alene? Bar de mursteinene sjøl, som Bertolt Brecht spør i diktet om den lesende arbeider? Til Jan Tore Sanner som mener at vi skraper bare på toppen istedenfor å løfte i bånn. Poenget er jo at vi gjør begge deler! Og det poenget som han ikke går inn på i det hele tatt, er at det faktisk er spennet fra bånn til topp som er viktig. Vi har et relativt fattigdomsbegrep. De nye klasseskillene, sier Sanner, er mellom dem som er innenfor arbeidslivet, og dem som er utenfor. Ja, det er et viktig klasseskille, men det er ikke det eneste. Spør en lavtlønnet deltidsarbeidende. Spør vikarer. Det er mange som ville være helt sikker på at klasseskillet er langt mer enn innenfor og utenfor arbeidslivet. På den annen side har Høyres mest avanserte side aldri vært akkurat klasseskiller. Det altså viktig å ha to tanker i hodet samtidig. De som er utenfor, skal ikke være fattige. Vi skal ha et godt trygdesystem, som er godt nok til å ta vare på dem, og der har regjeringa løftet i bånn ved å øke trygdene for dem med de laveste trygdene. De skal kunne leve med god samvittighet. Det å ha slike trygder er faktisk også en del av lønnsdannelsen i Norge. Så skal folk hjelpes inn i arbeidslivet, men ikke ved å sultes, for det virker ikke. Til Kristelig Folkeparti: Jeg har stor sans for Syversens innlegg, men vi har ingen grunn til å ha dårlig samvittighet. Virkemidlene er: gratis kjernetid i barnehage, lave barnehagesatser, lav egenbetaling, universelle goder. Dette er saker som regjeringa har gjort en stor innsats på, og hvor det fortsatt bør og vil bli satset, som det også er beskrevet i meldinga. Så vil jeg minne om at Fordelingsutvalget pekte på at et av de store problemene som skaper barnefattigdom, er kontantstøtten som holder mødrene hjemme, hindrer integrering og dermed skaper vedvarende fattigdom.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
For to år sidan lanserte NHO og Bernander slagordet «velferdsfella». Det er eit slagord som spreier falske mytar, eit slagord som spreier mytar om at moderate forskjellar og ein god velferdsstat er ein trussel mot verdiskaping og mot innovasjon. Høgre, Venstre og Kristeleg Folkeparti bidreg til dei same feilaktige mytane når dei i innstillinga hevdar at regjeringa satsar for sterkt på fordelingspolitikk i skattepolitikken, og at det er eit problem for verdiskapinga. Men det er å setje problemstillinga fullstendig på hovudet. Det er ikkje sånn at det er moderate forskjellar og ein god velferdsstat som er problemet for verdiskaping og innovasjon. Det er nettopp den fordelingspolitikken der skattepolitikken er viktig, som er grunnlaget for den norske modellen, for den nordiske modellen, som har klart seg veldig godt når det gjeld både produktivitetsutvikling og verdiskaping. Det er moderate forskjellar og eit egalitært samfunn som gjer at vi har ein effektiv arbeidsstokk, sjølvstendige arbeidarar og godt samarbeid på alle nivå i ei bedrift. Det er nettopp det som er konkurransefortrinnet for norsk arbeidskraft, og som gjer at vi klarer oss i den internasjonale konkurransen. Vi såg det bl.a. tydeleg i Nordsjøen, korleis norske arbeidarar på alle nivå i organisasjonen hadde større handlekraft enn arbeidarar frå land som hadde lengre kommandolinje og større forskjellar, og som i dei lågaste nivåa i organisasjonen ikkje torde å ta ansvar og måtte vente til sjefen hadde gitt klarering. Det er eit eksempel på at dei moderate forskjellane faktisk er produktivitetsfremmande i praktisk arbeidsliv. Ein effektiv velferdsstat er også eit godt grunnlag for innovasjon. Det frigjer ressursar å ha ein trygg velferdsstat og gode velferdsordningar å byggje livet sitt på. Eg var saman med Erna Solberg og Trine Skei Grande i ein debatt for vel to år sidan, der bl.a. årets kvinnelege gründer presenterte bakgrunnen for at ho var der ho var. Då var det kanskje mange som trudde at ho skulle seie noko om det veldige skattetrykket i Noreg. Nei, det ho sa, var at hadde vi ikkje hatt full barnehagedekning i Noreg, så hadde ho ikkje stått der ho stod i dag – då hadde ho ikkje vore gründer i dag. No er det på tide at vi sluttar å snakke om velferdsfella, vi må snakke om velferdsspringbrettet. Vi må dele for å skape.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Det er faktisk, oppi alt alvoret her, litt moro å høyre når Jan Tore Sanner prøver å stå fram som ein god sosialdemokrat. Eg føler jo at han gjer sitt beste for å skjule sin blå politikk med ein lysegrøn retorikk, og når han hevdar at Høgre aldri har prøvd å privatisere norsk skuleverk, trur eg han må gå og snakke med sine kollegaer som har styrt nokre av dei departementa som har med den typen ting å gjere. Eg var også lokalpolitikar då Høgre sat med makta. Hadde dei fått gjennomslag for den privatiseringa som dei skulle gjere i Vest-Agder, hadde det knapt vore nokon offentleg vidaregåande skule i Vest-Agder, bortsett frå i Kristiansand. Det var vel ikkje berre snakk om privatisering, men ei sterk sentralisering, og det står jo lite i samsvar med den lovprisinga av mindre forskjellar som Jan Tore Sanner har presentert i andre samanhengar. Så skal ikkje eg minne Jan Tore Sanner på kva for by som har flest fattige, for det er det andre som har gjort før her i dag. Så eg skal avslutte med ein liten kommentar til Hans Olav Syversen. Det er mogleg at han tenkjer berre på kapitalskattlegging når han har uttalt i merknaden sin at han synest at regjeringa legg for stor vekt på fordelingspolitikk i skattepolitikken, men sånn som merknaden er formulert, er det heilt tydeleg at ein er misnøgd med fordelingspolitikken i skattepolitikken i eit breiare perspektiv.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-03-29:
Vi har i dag fått en ny drøftingsoppgave fra regjeringa til behandling. For meg handler politikken om vilje. Det kan være vilje mot noe, eller det kan være vilje til noe. I dag får vi bevist hva folk er mest imot. Regjeringa er mest imot rikdom, Tybring-Gjedde er mest imot innvandring, Venstre er mest imot fattigdom. «Hva er fakta», sa Torgeir Micaelsen, og fulgte opp med: «Etter min mening er …». Jeg mener at når man skal forholde seg til fakta, skal man ikke forholde seg til en mening, men til fakta. Nå kommer jeg med et faktum. Faktum er at det er blitt flere fattige barn under denne regjeringa. Det burde vært hovedfokuset. Det er Venstres hovedfokus. For å bekjempe barnefattigdom er det viktig å ha en skole som faktisk utjevner forskjellene. Til det har vi lagt inn en rekke forslag. I valgkampens innspurt var det mange som snakket om fattigdom, spesielt blant barn. Vi inviterte til et bredt forlik for å bekjempe fattigdom, spesielt barnefattigdom. Lars Sponheim tok til orde for det i en av de siste debattene han var med i her. Det første forslaget Venstre la fram da denne stortingsperioden begynte, var forslaget om å bekjempe barnefattigdom. Da fikk vi beskjed om at det var hyggelig, og at det var mange gode forslag, men vi skulle vente på fordelingsmeldinga. Vi har lagt fram mange forslag hele tida og fått beskjed om at vi skulle vente på fordelingsmeldinga. I valgkampen sto jeg en rekke ganger og diskuterte fattigdom, der alle partier var for SIFO-satser på sosialhjelp. Det forsvant. Det er morsomt at Holmelid faktisk husker en valgkampdebatt, for det trodde jeg kanskje regjeringspartiene hadde glemt. For de aller fleste lovte i valgkampen at de skulle holde seg til SIFO-satser når det gjaldt sosialhjelp. Det er det bare Venstre som har fulgt opp. Jeg må si til Karin Andersen at angrep kanskje er det beste forsvar, men her har vi tross alt lagt inn en rekke forslag i flere år. Det vi har fått beskjed om, er å vente på denne fordelingsmeldinga, og så kommer det en drøftingsoppgave. Vi hadde faktisk forventet at regjeringa skulle ha litt vilje til å bekjempe fattigdom blant dem som faktisk aldri har gjort noe for å havne der, nemlig barna, som vi vet at det har kommet flere og flere av. I stedet kutter man i tilskudd til enslige forsørgere i budsjettene, og man går inn for en rekke andre kutt – men det er vanskelig å vise følgene når man skal stemme her. Dette er verdens heldigste regjering, det er ingen regjering i historien eller på planeten som har så stort handlingsrom! Likevel velger man å ikke prioritere det. Det er ikke skattenivået eller overføringer som er problemet, problemet er at man må ha tiltak som når akkurat dem som trenger det. Venstre har i dag lagt fram 25 forslag, og så får vi se om man er villig til å vise vilje, eller om man bare vil ha en drøftingsoppgave.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-03-29:
Jeg merker meg at SV syns at Venstre er den store fienden i fattigdomsbekjempelse. Jeg merker meg at det som jeg trodde skulle være en dugnad ved å komme med forslag, blir avvist og slått handa av. Jeg merker meg at representanten Karin Andersen er veldig lei seg for alt man ikke får gjort i regjering, og det skjønner jeg. Men jeg skjønner ikke hvorfor man da skal gå i strupen på Venstre når vi faktisk kommer med forslag. Nå har statsråd Halvorsen kommet i salen. Jeg sto sammen med statsråd Halvorsen på Youngstorget og diskuterte sosialhjelpssatser. Da var jeg og statsråd Halvorsen helt enige om at vi måtte gjøre noe med sosialhjelpssatsene. Hvis representanten Karin Andersen hadde lært seg at hun ikke bare må lese erklæringer, for da kan man jo falle for fristelsen til å lese Soria Moria-erklæringa, der man skal fjerne fattigdommen, men heller se på hvilken praktisk politikk som er gjennomført, hadde hun sett at det faktisk er sånn at Oslo på sosialhjelpssatser ligger over andre kommuner. Hvis en går gjennom alle budsjettvedtak de siste fem åra, har Venstres budsjettforlik ført til økning av sosialhjelpssatsene i Oslo, fordi vi syns det er viktig, og fordi vi, når vi mener noe i en valgkamp, står for det etterpå også. Vi tror at dette når akkurat de menneskene som har behov for å få litt pusterom for å kunne få orden på livene sine. Fattigdom i dag er ikke så strukturert laget som det var i gamle sosialdemokratiske systemer. Fattigdom oppstår på steder og i familier der du ikke venter det, fordi noe skjer. Fattigdom er ikke så strukturert og det er ikke et klasseskille lenger, fordi det oppstår på ulike steder til ulike tider. Det betyr at vi må ha et sammensatt virkemiddelapparat. Det er derfor vi har foreslått at staten skal gjøre 25 ting for å nå det. Har noen flere gode ideer, kan vi gjerne stemme for dem – man må gjerne legge dem fram i salen her, man må gjerne komme med dem. Vi skal gjerne bidra til en dugnad for å få det til. Alt vi har foreslått her, har vi også foreslått i budsjettene. Alt dette henger sammen. Vi står for det over tid, og vi står for det både når pengene skal bevilges og forslagene skal fremmes. Hvis det er noen flere som har gode forslag, så gjerne. Denne dugnaden var det faktisk vi som inviterte til, og det var vi som fremmet kampen mot barnefattigdom, som første sak i denne stortingsperioden. Da fikk vi beskjed om å vente, for det skulle komme en melding, det skulle komme så mange tiltak. Isteden fikk vi en drøftingsoppgave, en drøftingsoppgave som gikk på at å fjerne forskjeller er viktig for å ha et godt, demokratisk samfunn, noe som jeg er helt enig i. Det betyr ikke at vi kan lene oss tilbake og si at beklageligvis har det blitt flere fattige barn, men det kan vi ikke bry oss om. Jo, det må vi bry oss om, og det må vi ha tiltak på. Vi bør heller diskutere tiltakene enn å gå i strupen på andre partier.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Man må være Høyre-mann for å tro på den historien som representanten Sanner forteller her fra talerstolen, om hvor elendig det står til her i landet etter seks års rød-grønt styre, med unntak av Oslo. Med unntak av Oslo – og hvorfor det? Jo, angivelig fordi i Oslo styrer Høyre, og fordi Høyres skolepolitikk har gjort underverker med hensyn til å skape mer likhet og fjerne sosiale forskjeller. Har man da også mindre fattigdom i Oslo enn i resten av landet? Det er ikke riktig, det bildet representanten Sanner og de andre høyrepartiene prøver å skape. Høyrepartiene prøver å omskrive historiefortellingen ved å gjøre den norske modellen til noe alle kan slutte seg til, og som alle har vært med på å utvikle. De påstår at de verdiene den norske modellen representerer, er allmenne norske verdier – ikke sosialdemokratiske, i hvert fall. Mener høyrepartiene at de vil føre en fortsatt rød-grønn politikk om valget i 2013 skulle gi et annet flertall enn i dag? Da er det nemlig ikke nødvendig å skifte regjering. Mener høyrepartiene at det har vært full enighet om utviklingen av den norske velferdsstaten, slik den framstår i dag? Den norske modellen kjennetegnes av fellesskapsløsninger som skal gi alle like muligheter og frihet til å leve det liv de ønsker, ikke bare de få som har råd. Den kjennetegnes ved små inntektsforskjeller, høy produktivitet og velferdstjenester som er universelle. Norge er blant landene i verden med minst levekårsforskjeller. Det har vi fått til gjennom spleiselaget som vårt skattesystem representerer, og gjennom et godt samarbeid med partene i arbeidslivet. Jeg merker meg at Høyre prøver å ta eierskap til det velferdssamfunnet som vi har i dag. Samtidig glemmer de å fortelle om de endringene de vil gjøre om de kommer til makten, slik de gjorde sist de satt i regjering. Høyre har aldri jobbet for fellesskapsløsninger, de har aldri jobbet for små inntektsforskjeller. Når det gjelder skolen i Oslo og framhevelsen av den, vil jeg peke på at senest i forrige uke, da komiteen var på komitéreise i Singapore, fikk vi stor ros for den kvaliteten som vi har på norsk skole. Det ble framhevet at norske elever, norske arbeidstakere, er etterspurt fordi de har en kvalitet og en kompetanse som de har tilegnet seg gjennom den norske skolen, og som man ikke får i puggeskolene i Asia, nemlig kreativitet og evne og vilje til å bruke kunnskapene de har tilegnet seg. Det bør Høyre og Osloskolen merke seg.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-03-29:
Her kommer det nok en Høyre-mann! Det var et relativt svulstig innlegg av representanten Micaelsen som fikk meg til å ta ordet. Det er ganske godt gjort å stå og snakke om det norske samfunnet og hvor godt vi har det i Norge, uten så mye som å nevne olje – eller sågar også Kinas bemerkelsesverdige framgang. Det som har skapt det Norge vi har nå, er en kombinasjon av det lykketreffet at vi fant olje, og det at vi har fått et betydelig bedret bytteforhold grunnet Kinas framgang, med mange billige varer som vi importerer. Så snakket han om frihetstankegangen, og at det er så mange utenlandske økonomer som kommer og studerer Norge. Jeg undrer meg over det. Det de i hvert fall finner, sto det om i Dagbladet i går: Heritage Foundation hadde funnet ut at Norge hadde droppet fra 30. til 40. plass på frihetsstatistikken – siden 2005. Så det er ikke så mye å slå seg på brystet med. Jeg har aldri hørt noen som fra denne talerstolen har snakket om at de rike ikke skal bidra, men det er snakk om at vi kanskje ønsker å diskutere en skatt – og den diskusjonen skal vi ta etterpå – som svekker norske arbeidsplasser gjennom måten den fungerer på. Så har jeg lyst til å komme med noen kommentarer til finansministeren, for jeg synes nok han var rimelig lite raus i replikkvekslingen med representanten Sanner. En finansminister vet utmerket godt – og det får vi som svar i nesten hvert eneste spørsmål vi stiller – at det ikke er noen momentantilpasning i økonomien. Mye av sysselsettingsveksten fram til 2008 skyldtes en fantastisk høykonjunktur, og det skyldtes mange av de grepene som den borgerlige regjeringen tok i perioden fram til 2005. Såpass romslige tror jeg vi skal være. Det som statistikken viser, er at etter 2008 har det, som representanten Sanner sa, nesten ikke vært vekst i privat sektor, det har utelukkende vært sysselsettingsvekst i offentlig sektor. Sysselsettingsgraden har gått ned, og siden vi diskuterer fordelingsmeldingen, har faktisk sysselsettingsandelen blant fysisk utviklingshemmede gått ganske kraftig ned. Jeg synes også finansministeren kunne ta en titt ut av vinduet når han kommer fra Hedmark til Oslo. Han vil oppleve et todelt Norge. Det er ikke mye smitteeffekt av oljen. Sosialdemokratiene har styrt siden 1945. Det var i dette fylket å «nave» oppsto som begrep, og det er et fylke som dreneres for private arbeidsplasser, nettopp fordi vi i dag har en økonomi som nesten utelukkende er basert på olje. Så en viss ydmykhet hadde jeg faktisk forventet når det gjelder en del av de utfordringene.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-03-29:
Det er greit å konstatere at Aksel Hagen og jeg tilhører forskjellige partier. Jeg vil både ha sterkt forsvar og begrense offentlig sektor, og jeg mener det er grenser for hva både offentlig sektor og politikk kan stelle med. Så det er veldig greit å konstatere at vi hører til helt forskjellige partier. Men det som gjorde at jeg hadde lyst til å ta ordet, var privatisering. Det er ikke så underlig at begrepsforvirringen er total i SV rundt det, for det inneholder jo «privat». Men de tallene som det ble referert til, var friskoletall. Friskole er noe helt annet. Da skal det offentlige betale, og folk skal få en valgfrihet når det gjelder hvilken skole man skal gå på. Det er det de rød-grønne er imot. Man er imot å slippe andre krefter til for å løse utfordringene i skolen, og det er ganske uforståelig i lys av de utfordringer som norsk skole har. Privatisering betyr at den enkelte skal betale skolegangen selv. Da snakker vi om noe helt annet. Er det noen som kommer til å stå for privatisering innenfor norsk skole, er det de rød-grønne, hvis man ikke tar tak i og klarer å løse de utfordringene skolen står overfor. Da begynner folk å velge å betale skolegangen selv og gå utenom det offentlige systemet. Vi ser det innenfor helse. Der er veksten innenfor private helsetjenester kraftig økende utenom den offentlige finansieringen. Det er privatisering.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-03-29:
Det hadde jeg.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-03-29:
Jeg hadde egentlig tenkt å bruke replikken på evalueringsmeldingen, for det var en relativt svak gjennomgang av formuesskatten i forhold til de problemstillingene som vi har reist i dokumentet. Men så klarte ikke finansministeren å unnlate å hive seg på dette sleivsparket fra Fremskrittspartiet. Jeg synes det er ganske frekt av statsråden å beskylde Høyre for det som vi oppfatter som et løftebrudd av den nye regjeringen i 2005. Det var en skattereform som lå der, og vi oppfattet at vi var enige om at når den utbytteskatten kom, skulle formuesskatten bort. Det mener jeg også ble bekreftet i evalueringsmeldingen. Jeg har ikke hatt mulighet til å slå opp og finne ut av det, men jeg vil be om at statsråden bekrefter: Var det en avtale, der man avveide innføring av utbytteskatt opp mot at formuesskatten skulle bort?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-03-29:
Ja, det er mulig det overrasker finansministeren, men fra vår side framsto det som åpenbart at utbytteskatten skulle inn og formuesskatten skulle ut. Det var nettopp det man ønsket å innføre, for at fordelingseffekten av formuesskatten ikke skulle bli for skjev – altså var man villig til å gå med på en ny skatt for å få bort formuesskatten. Det ble det ikke noe av, og vi mener, igjen, at det var et avtalebrudd. Det ble tross alt fjernet 25 mrd. kr i skatt i den perioden, og det var andre skatter som sto først i køen for å bli fjernet. Men nå ser vi betydelige skadevirkninger av at formuesskatten eksisterer, særlig på det lokale, ideelle eierskap av små bedrifter. Bekymrer ikke det statsråden?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-03-29:
I sum tror jeg vi skal si at vi sitter igjen med en knipetangsoperasjon overfor det private eierskap i Norge. Det er en realitet, og de rike skyves alltid foran. Det er et veldig populært bilde, for det er veldig få som synes synd på dem, eller som vil forsvare dem. Men med i dragsuget går eierskapet til alle de lokale bedriftene rundt omkring i Norge som rammes av den formuesskatten, der man bruker de rike, for å skape og opprettholde de rette bildene. Jeg har ennå til gode å være på et bedriftsbesøk sammen med en rød-grønn politiker, som overfor en eier som holder i gang en liten bedrift med 10–15–20 ansatte ute i sitt lokalmiljø, forsvarer at formuesskatten er til for å ramme dem. Det er det vi sitter igjen med. Jeg synes det var berettiget å nyansere akkurat det bildet litt.
Arve Kambe (Høyre), 2012-03-29:
Jeg registrerer at Lundteigen «has left the building» som saksordfører. Det hadde jeg også gjort hvis jeg var ham, for det som Senterpartiet har uttalt om formuesskatten, var ikke til å finne igjen i Lundteigens innlegg i dag. Det var ikke til å finne igjen i Senterpartiets saksordførermerknader. Det var egentlig et varmt forsvar for formuesskatten, som også involverer den aktive kapitalen. Forslaget fra Høyre i dag er egentlig en invitt til de kreftene i LO-systemet, til de kreftene i arbeiderpartisystemet, i regjeringen og andre som vil se på hvordan man kan få til enten en bedre formuesskatt, eller hvordan man eventuelt klarer å fjerne den. Det er det altså ikke noen vilje til å se på. Jeg vil også innom både Tybring-Gjeddes og finansministerens innlegg. Finansministeren sier at Høyre hadde sjansen til å fjerne formuesskatten sist vi satt i regjering, og det hadde vi. Man begynte de første fire årene med å fjerne 25 mrd. kr. Det tilsvarer halvannen gang formuesskatten, det, i løpet av en fireårsperiode. I evalueringen om skattereformen skriver statsråd Johnsen selv følgende: «Bondevik II-regjeringen fulgte opp Skatteutvalgets forslag om å trappe ned formuesskatten med sikte på avvikling, men ikke at dette skulle motsvares av økt skatt på eiendom.» Bingo! Det var da ikke Johnsen som sa bingo – det var jeg. Der forteller egentlig regjeringen at Bondevik II-regjeringen gjorde nettopp det, man startet dette. Det ble fremmet at formuesskatten skulle halveres innen 2007, hvorav halvparten av dette ble tatt i 2006, og så ble det opphevet av finansministerens forgjenger, som nå ved hans side sitter. I tillegg fjerner man altså både trinn 2 og klasse 2 i formuesskatten, og noe av det har regjeringen fulgt opp etter at den overtok. Både det som Tybring-Gjedde sa, og det finansministeren sa, var nettopp at da man innførte utbytteskatten, var den logiske konsekvensen for Høyre – og forhåpentligvis, trodde vi, for Stortinget – å fjerne formuesskatten. Den logikken fulgte Bondevik II-regjeringen. Så vil jeg også si til Tybring-Gjedde, som flere ganger sa at Høyre hadde sjansen: Vel, Fremskrittspartiet hadde også sjansen i tre av de fire budsjettforlikene man var med på, uten at vi fra Høyres side oppdaget at Fremskrittspartiet hadde noen bråhast med å fjerne formuesskatten. Nå registrerer jeg at Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre stort sett er enige om å gjøre dette. Da har vi et godt grunnlag. Så får vi ellers håpe at vi får en bedre forsking på saken.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Med forbehold om at jeg nå ikke kan gå tilbake og sjekke de dokumentene som lå til grunn i 2005 da vi lagde statsbudsjettet for 2006, og skulle innføre det skatteforliket som Stortinget hadde vedtatt – som de to andre regjeringspartiene var en del av, men som SV ikke var en del av – dreide det seg om å innføre skatt på utbytte og å likestille skatt på arbeid og skatt på kapital i større grad. Det var et grep som betydde at skatt på arbeidsinntekt ble redusert, og skatt på kapitalinntekt ble økt. Vi hadde ganske mange runder rundt dette fordi det selvfølgelig betydde at en del av de høye arbeidsinntektene fikk skatteletter, hvilket det var få fordelingspolitiske argumenter for, men noen strukturpolitiske argumenter for. Et meget viktig grep for den rød-grønne regjeringen var at de fordelingsutfordringene det ga å innføre skattereformen slik den lå, kunne man – gjennom å spisse formuesskatten bedre – sørge for at i sum førte til en god fordelingsprofil. Formuesskatten var ikke en del av skatteforliket. Formuesskatten ble brukt som et meget klart fordelingspolitisk grep. Vi økte bunnfradragene gjennom flere runder betydelig, vi tettet skattehull. Summen av de endringene med innføringen av skatt på utbytte, skjerping av skatt på kapital og endringer i formuesskatten, har gjort at de rikeste menneskene i Norge, som betalte ca. 10 pst. i snitt i skatt av sin inntekt i 2005, nå betaler skatt etter evne, som andre grupper i samfunnet. I sum har dette vært meget gode fordelingsgrep, og formuesskatten var ikke en del av det skatteforliket som Stortinget hadde inngått.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Jeg tror det er mye vi kan gjøre på dette området når det gjelder informasjon om yrker, og når det gjelder bedre veiledning og rådgivning. Men jeg tror kanskje også vi skal tenke på hvordan vi kan rekruttere og beholde dem som velger utradisjonelt. Hvis man er en og en – én enslig jente blant 100 bilmekanikere, eller én enslig mann blant 100 sykepleiere eller helse- og sosialarbeidere – vet vi at vi kommer til å streve med å holde på dem. Vi vet det fra barnehagesektoren. Jeg trodde at vi hadde et stort problem i barnehagene i Norge fordi vi har 10 pst. menn blant de barnehageansatte, helt til jeg traff svenskene, som sier at de har 2 pst. menn. Så ett eller annet har vi klart å få til som svenskene ikke har klart å få til. Det de barnehagene gjør som klarer å rekruttere og beholde menn, er å sørge for at de rekrutterer flere på en gang, sånn at det er et miljø. Det samme har jeg hørt fra mange jenter som jobber i utradisjonelle, mannsyrker – at det er ensomt å være den eneste jenta, og at det har betydning at det er noen flere der, sånn at det er en litt større blanding i miljøene. Så jeg tror det er avgjørende viktig at de jentene som kanskje velger utradisjonelt i utdanningsløpet, også ser at det er attraktive arbeidsplasser for dem, og at de f.eks. ikke hver dag må begrunne hvorfor de har valgt utradisjonelt. Det er forholdsvis slitsomt. Så er det en ting til, og det er at uansett om det er jenter eller gutter vi ønsker å rekruttere til helsefag – og vi vet at vi kommer til å trenge mange innenfor de områdene framover – må vi sørge for at vi klarer å lage hele stillinger, sånn at det går an å forsørge seg selv, forsørge en familie, få lån i banken og alt dette, når man har kommet seg gjennom utdanningen og er ute i et yrke. Det er klart, det er en stor utfordring, særlig for kommunene som nå får et lappeteppe til å gå i hop gjennom ulike små stillingsbrøker, og der voksne – flesteparten damer – må stille seg i kø for å få ekstravakter. Disse yrkene kommer ikke til å være spesielt attraktive for menn, som kan velge mellom mange andre yrker der man ikke ville funnet på å tilby noen små stillingsbrøker. Jeg tror at rollemodeller er utrolig viktig. Jeg tror at i den grad vi klarer å synliggjøre kvinner som har valgt utradisjonelt, og menn som har valgt utradisjonelt, så har det stor betydning. Det er riktig, som representanten Eldegard er inne på, at utdanningsvalgene i Norge er mer tradisjonelle enn i mange land som har lavere kvinnelig yrkesdeltakelse enn det vi har. Det betyr at dette er det fullt mulig å gjøre noe med og la seg inspirere av. Det gjelder å sørge for å holde en vid horisont.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Dette er en debatt som har trukket fram mange vesentlige og viktige poenger for å sørge for at man ikke velger så kjønnstradisjonelt. Jeg tror kanskje vi skal snu det den veien, at man ikke skal velge kjønnstradisjonelt, istedenfor å si at her er det om å gjøre at man velger utradisjonelt. De perspektivene som mange av debattantene har hatt, har dreid seg om at hvis man holder seg i den kjønnsbåsen som de fleste jenter og gutter holder seg i, går man glipp av halvparten av de mulighetene man i utgangspunktet kunne hatt. Da tror jeg kanskje vi er litt mer på tilbudssiden, med tanke på at flere ungdommer kan få åpnet øynene for at de har mange flere valgmuligheter enn det de i utgangspunktet tenker at de har. Så tror jeg representanten Aspaker var inne på noe som er veldig viktig, og det er at veldig mange yrker har utviklet seg mye. De har ikke samme innhold som tidligere. Da blir det selvfølgelig veldig avgjørende at rådgivere er godt oppdatert på hva som faktisk er innholdet i ulike yrker nå, og at man er bevisst at en ikke bare går i den tradisjonelle fella når man skal gi råd og veiledning til ungdom. Jeg tror det er veldig viktig at rådgivere i videregående skole og i ungdomsskolen samarbeider. Faktisk er det slik at fylkeskommunene har vel så stor glede av god rådgivning i ungdomsskolen som kommunene har, for hvis ungdom velger feil, er det fylkeskommunen som sitter med ansvaret. Så er det selvsagt slik at det er viktig med flere menn i barnehagene og flere menn i småskolen osv. Men det er kanskje én ting som vi ikke har lagt merke til i debatten, og det er at det er mange flere barn som har mye bedre kontakt med fedrene sine i dag enn i tidligere generasjoner. Vi har oppmuntret til det gjennom systematisk satsing på pappaperm. Det betyr at mange flere fedre investerer mer tid i barna sine. Og hvis man går en generasjon eller to tilbake, var pappa en som kom hjem fra jobb, spiste middag, la seg på sofaen og så Dagsrevyen, og som barn hadde lite kontakt med, i hvert fall gjennom uka – kanskje var det en tur i løpet av helgen. Når vi da vet at det er vanskelig for skolen å oppheve den påvirkningen som foreldrene har, tror jeg at det kan ha ganske stor betydning framover. Vi vet nemlig en ting til, og det er at det er fedrenes påvirkning også av døtrene som har størst betydning – litt større betydning enn mødrenes. Det er selvfølgelig en stor sorg for oss som er mødre, men jeg tror at vi kan se noen interessante ting når det gjelder yrkesvalg videre framover. Jeg har fått mange gode tips i denne debatten. Jeg tror det viktigste, kanskje, er å si til ungdom at du kan ikke la automatikk og gamle fordommer gjøre at du ser bort fra halvparten av de mulighetene du har.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Jeg er helt enig med interpellanten i at fagskolene er et veldig viktig tilbud. Det når en del ungdom med annen type studietilbud, eller utdanningstilbud, enn det det ellers ville vært mulighet for på høyskoler eller andre steder i utdanningen. Det gir et tilbud til dem som har tatt yrkesfaglig utdanning om å gå videre på sin vei, og ikke bare til ungdom, men også til ganske mange unge voksne. Så fagskolene har et nedslagsfelt innenfor utdanning som det er veldig viktig å ta vare på og videreforedle. Så har jeg lyst til å gjøre oppmerksom på at de forsøkene som er satt i gang så langt, har sine begrensninger. For i mitt svar er jeg veldig tydelig på at hvis det er andre som nå ønsker å sette i gang med den typen forsøksordninger, er vi åpne for å vurdere søknadene, som altså går utover kunst, kultur, design og håndverk og media og kommunikasjon. Så kan vi ta med oss de erfaringene vi får derfra, sånn at fagskolene etter hvert finner sin mer – hva skal en si – tydelige, trygge plass innenfor utdanningssystemet. Så er jeg klar over at mange fagskoler synes det er utrygt at det nå er fylkeskommunene som er deres eiere, og som skal stå for finansieringen. Det er en diskusjon som vi også har, og som vi, som jeg sa i mitt innlegg, kommer tilbake til i forbindelse med kommuneproposisjonen, for det fylkene fra før av har ansvaret for, er videregående opplæring. Dette er en annen type tilbud, og det er krevende for en del fylker å se akkurat hvordan de skal få dette innpasset. Vi er både i dialog med fylkene og følger opp dette i det videre arbeid.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Jeg vil gjerne returnere ønsket om god påske til resten av komiteen – og selvfølgelig også til presidenten. Jeg regner med at flere enn meg lader batteriene og er «fit for fight» første dag på jobb over påske. Jeg takker for en god debatt. Det er kun kort tid siden jeg fikk ansvaret for fagskolene. Vi har fremdeles en jobb å gjøre med å få fagskolene til å komme på plass, for, som komiteens leder, Marianne Aasen, var innom, er dette mange ulike skoler som nå har lik betegnelse. De dekker ulike behov, så vi må finne den rette fleksibiliteten på det. Men det er klart at hovedutgangspunktet her har vært å gi ytterligere utdanningsmuligheter til dem som i utgangspunktet har hatt et fagbrev. Så er det flere andre varianter som på en måte har knyttet seg på, og da må vi prøve å finne ut av hvordan det særpreget skal videreutvikles og sikres. Til representanten Aksel Hagen: Jeg blir selvfølgelig alltid nervøs når representanten Hagen er uenig med meg, men jeg lurer på om jeg ikke raskt kan rydde opp i denne uenigheten. «Alternativ til høyere utdanning» er neppe den mest korrekte formulering, men alternativ til høyskoler og universiteter kan vel kanskje representanten Hagen godta. Så er det fred og fordragelighet også innen SVs rekker, og vi kan trygt gå påsken i møte.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Eg vil takka for svaret frå ministeren. Eg må seia at eg er veldig glad for at me er såpass einige om målsetjingane. Eg trur at me gjennom arbeidet framover òg vert einige om tiltak. Eg er veldig einig i det ministeren seier, at me ved å gjera noko med dette opnar for talent som me elles kunne ha gått glipp av. Det er utruleg viktig. Arbeidsmarknaden treng så god arbeidskraft som mogleg, og da treng ein å rekruttera frå mykje meir enn berre halvparten av befolkninga. Men eg merkar meg det ho seier, at 55,9 pst. av skulane ikkje fokuserer på å leggja til rette for at ungdommar kan gjera utradisjonelle val etter kjønn, og at 10 pst. svarar «veit ikkje». Eg er veldig glad for at ministeren seier at dette må det gjerast noko med. Her er me òg veldig einige, for sånn kan me ikkje ha det. Informasjonsfilmar frå Utdanningsdirektoratet er òg veldig bra. Ny teknologi er positivt. Eg er veldig einig i at skulen åleine ikkje kan endra samfunnet, og at alle har eit ansvar. Likevel trur eg me må ha nokre tiltak – som eg nemnde innleiingsvis – likestillingsansvarlege, rollemodellprosjekt, leggja til rette for nettverksbygging, sjå til at det er eit godt bidrag frå det offentlege, i tillegg til kompetanseheving, og at ein får moglegheit til å studera vidare etter fagbrev. Finanskomiteen har nett vore på reise til Singapore. Eitt av besøka som me gjorde der, var til eit verft som heiter Keppel, som har 20 000 tilsette. Ein av våre representantar spurde om det var mange kvinner der. Dei fortalde at på verdsbasis var 30 pst. av ingeniørane kvinner. Kvinnedelen i kjeledress var aukande. Eg vart positivt overraska. Det er bra at det skjer noko på fleire plassar. Ny teknologi gjer det òg mykje lettare for nettverkssamarbeid. Eg er no medlem av tre Facebook-grupper – fjesbokgrupper heiter det på norsk – «Jenter i tekniske yrker i Bodø, Nordland», «Jenter i utradisjonelle yrker» og «Jenter i Bil og Elektro». Viss eg er litt utolmodig og synest ting går litt sakte, klikkar eg meg inn på ei av desse sidene. Der kan eg lesa kommentarar frå desse jentene. Ein hyggeleg kommentar som sto her om dagen, var om Kaisa, som tok fagbrev og vart elektrikar 8. mars.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Eg vil takka alle som har delteke i ein for meg veldig god debatt. Eg skal berre knyta nokre kommentarar til litt av det som har vorte sagt. Statsråden nemnde at me måtte få dei som valde utradisjonelle fag til å verta der, trivast i faget og vera der framover. Det er nettopp det som er viktig når eg snakkar om nettverksbygging, om ein er aleine på ein større arbeidsplass – om ein er gut eller jente spelar inga rolle – er desse nettverka så himla viktige. I si tid var eg med i Kvinner i mannsyrker, som var eit slikt nettverk som me engasjerte sjølve. Me hadde to mål i det nettverket: Det eine var å få fleire jenter til å velja utradisjonelt, og det andre var å ta vare på dei som faktisk allereie hadde valt. Det trur eg me må jobba med vidare òg. Eg er veldig glad for alle innlegga her. Representanten Aasen snakka om meteorologi, og eg synest det var ei veldig god historie som viser korleis ting kan endra seg. Eg skulle ønskja at me kunne få nokre slike historier på fagutdanningane òg, da er rollemodellar og førebilete ein veldig god ting. Bente Thorsen frå Framstegspartiet seier i utgangspunktet at dei er positive, men litt seinare i innlegget er ho plutseleg ikkje så positiv, for ein er redd for at dette skal ta fokuset bort frå fråfall, realfagsopplæring og kunnskap. Det er eg heilt ueinig i. Eg trur at me klarer å ha fokus på begge delar, i alle fall når me har den regjeringa me har no. Eg syntest Høgre hadde eit veldig godt innlegg. Ein var veldig oppteken av dette med rådgjeving. Det er òg Venstre. Eg er veldig einig i det med rådgjeving. Eg hadde eigentleg eit langt eksempel på korleis rådgjeving verkar, men det får eg nesten ikkje tid til å ta. Men betre rådgiving allereie i ungdomsskulen er kanskje noko av det beste me kan gjera i samarbeid med dei vidaregåande skulane. Det som eg nemnde i eksemplet med Oslo kommune om utdanningsval, der ein no jobbar med elevane både i vidaregåande skule og i ungdomsskulen, trur eg gjev veldig store moglegheiter. Senterpartiet snakka om at dei skulle få fleire menn inn i barnehagane. Det har me jobba med lenge. Eg synest det Senterpartiet sa, var veldig bra. Eg er veldig einig i det. Men eg har ofte opplevd det slik når eg har snakka om dette i dei 23 åra eg har jobba med denne saka, at alle seier at det er så viktig med menn i barnehagen. Eg seier at ja, menn i barnehagen er viktig, men kvinner i kjeledress er like viktig.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Dette er ikke første gang fagskolenes situasjon er oppe til debatt i Stortinget i denne perioden, og også denne gangen har vi drøftet utfordringer som fagskolene har. Takk til representanten Harberg som tar opp relevante spørsmål i interpellasjonen. Jeg tror at dette er et uttrykk for at fagskolene har en viktig, men litt udefinert rolle i vårt utdanningssystem. Det er mange private og en god del offentlige fagskoler. De er dessuten svært ulike, både i fagtilbud og størrelse. De finansieres til dels ulikt, og de offentlige skolene har gått fra staten som eier, til fylkeskommunen som eier. De har forskjellige roller i utdanningssystemet avhengig av hvilke fag de tilbyr, og de har dessuten svært ulike tradisjoner og historier tilbake i tid. Felles for dem alle er at de utgjør et viktig alternativ til høyskole og universitet. For mange arbeidsgivere gir dette utdanningstilbudet på regionalt nivå sårt tiltrengt, kompetent arbeidskraft, og for mange arbeidstakere og studenter gir fagskolen svaret på det spesifikke utdanningsbehovet de har – langt mer yrkesrettet enn det høyskole og universitet kan gjøre. Dette mangfoldet er bra og ofte relatert til regionale og bransjemessige behov. Samtidig gir det utfordringer for utdanningsmyndighetene, som skal sikre en viss kvalitet og forutsigbarhet når det gjelder hva en fagskole skal være, og hva slags kvalitet vi skal forvente av en godkjent fagskole. Vi ønsker at det skal være fleksible opptakskrav for å komme inn på fagskolene. Samtidig må de som blir tatt opp, som får et fagskoletilbud, være kvalifiserte, slik at de får et læringsutbytte som tilfredsstiller det nivået som læringsutbyttebeskrivelsene legger opp til. Denne balansen er krevende når det skal gjelde ett regelverk som er felles for alle skoler. Arbeiderpartiet mener det må være mulig å sikre en god balanse. Det betyr at det er naturlig at i de fagene som krever en spesifikk yrkesbakgrunn, er fagbrev et naturlig opptakskrav. Men når det gjelder utdanninger som ikke krever en slik spesifikk fagbakgrunn, bør det stille seg annerledes. Så fremt søkeren kan forventes å mestre fagskolenes utfordringer med en annen bakgrunn, f.eks. generell studiekompetanse, bør det ikke kreves fagbrev. Hvilke fag og utdanninger som skal i hvilken kategori, kan ikke Stortinget bestemme. Det politiske ansvaret for dette ligger selvfølgelig hos kunnskapsministeren, men bør være i samarbeid med partene i arbeidslivet og fagskolerådet. Det er viktig at dette gjøres på en smidig måte og til det beste for dem det gjelder – nemlig de elevene som ønsker å gå på fagskolene, og arbeidslivets behov. Ut fra hva statsråd Halvorsen har sagt i denne debatten, er jeg trygg på at vi får en god balanse mellom at det bør kreves et fagbrev på noen utdanninger, og at det ikke bør kreves på andre.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Fremskrittspartiet er positive til å få inn en mer lik kjønnsbalanse i yrkeslivet. På mange arbeidsplasser vil en lik kjønnsbalanse gi et bedre arbeidsmiljø. Spesielt kan det være viktig å få inn flere gutter i typiske kvinneyrker, men Fremskrittspartiet er imot å kvotere kjønn inn i yrker. Men vi mener et lønnsløft i de typiske kvinneyrkene ville hevet statusen, og gjort at langt flere gutter ville søke seg til yrkene. Statsråden var inne på at det var økning på 80 pst. av gutter som søkte seg inn på helse- og omsorgsfagene. Det er veldig bra. Men utgangspunktet var svært lavt, så da er ikke 80 pst. så veldig mye når vi gjør det om til tall likevel. Jeg mener at politikerne skal være forsiktige med å pushe for mye ved å oppfordre jenter og gutter til å ta utradisjonelle valg. Det er faktisk ikke alltid det gir best resultat for ungdommen. Jeg kjenner en jente som har tatt utfordringen og tatt en typisk mannsdominert utdanning som innebar tungt fysisk arbeid. Etter å ha brukt opp sine rettigheter både på utdanning og ved avlagt fagprøve, kommer det fram at yrket er altfor fysisk tungt. Hun har rett og slett ikke rygg, hun har ikke fysikk til å ha det yrket. Der står hun i dag. Hun kommer bakerst i køen når det gjelder videregående utdanning, fordi hun har brukt opp sine rettigheter. Hun ønsker å utdanne seg til et nytt yrke og må da eventuelt søke til andre utdanningsarenaer, som gir en merkostnad. Det er ikke bare enkelt. Det viktigste tror jeg faktisk er å støtte ungdommenes egne valg og heller sørge for å gi dem et godt grunnlag for å fatte sin beslutning om valg på. Det som også er viktig, er å ha en utforming og en innretning på utdanningsområdet og legge forholdene til rette for at ungdom velger fag som de selv mener er riktige for seg, og at flest mulig tar en retning som faktisk også samfunnet har behov for, slik at de fleste får seg en relevant jobb, som fagarbeidere, sykepleiere, teknologer, ingeniører, lærere osv. Dette er retninger som må prioriteres, og som vi politikere må ta på alvor. Det er faktisk et større problem at alle er blitt dårligere i matematikk enn at en finner kjønnspreferanser innenfor utdannings- og yrkesvalg. Dessverre er det situasjonen i norsk skole. Frafallet i videregående skole er kjempestort. Kunnskapen i realfag er dramatisk dårlig. En stor mengde elever, spesielt gutter, kan ikke engang lese når de er ferdig på skolen. Dette er også problemer som må løses. Fremskrittspartiet mener det er viktigere at vi konsentrerer oss om disse før vi bruker ressurser på andre og langt mindre alvorlige problemer som ungdommene faktisk har en mulighet til å ordne opp i selv, gjennom frie valg og god informasjon om hva yrkene innebærer. Jeg tror faktisk ungdommene våre er fullt ut i stand til å ta egne valg på eget grunnlag. Den tilliten tror jeg vi skal gi dem uten å pushe altfor mye, som sagt.
Svein Harberg (Høyre), 2012-03-29:
Jeg takker for svaret. Først en oppklaring: Når det gjelder uforutsigbarheten, er det på grunn av at det skjer endringer, plutselige innstramminger i tolkningen – selvfølgelig utforutsigbart for dem som gjerne har drevet tilbudet over tid, eller opprettet tilbud med bakgrunn i det som har vært praksis. Så etableres det forsøk, men det er det bare noen fagområder som får være med på, eller tilbudet blir etablert innenfor en viss tidsepoke. Og det er disse endringene hele tiden som er uforutsigbarheten. Derfor er det viktig at en skjærer gjennom, og det er jo underlig at en skal måtte gjøre forsøk på det som har vært praksis i lang tid. Det er uforståelig. Det er altså sånn at hvis du vil ta journalistutdanning på fagskolen, er det et tilbud i videregående skole som har foto som en del av utdanningen. Da har du relevant videregående opplæring som gjør at du kan komme inn på journalistutdanningen. Men generell studiekompetanse, med alt det du lærer i løpet av årene som gir generell studiekompetanse, kvalifiserer altså ikke til en slik journalistutdanning. Jeg tror heller ikke statsråden er enig i at det er en logisk tolkning av dette, men det er altså NOKUTs tolkning – og det er disse tingene vi vil påpeke og gjerne vil at det skal gjøres noe med. Det er veldig fint at resultatet sjekkes, og, jeg må si, ikke minst at utbyttet av utdanningene sjekkes – i dette tilfellet er det pekt på at en skal sjekke utbyttet i forhold til inngangskvalifikasjonene. Det er klart at det godt kan være at en i fagskoleutdanningene burde se mer på resultatet til slutt enn på hva som var der i begynnelsen. Så det er en spennende måte å se på det på. Jeg er glad for at statsråden uttrykker vilje til å se på dette, og jeg håper at en aktivt kan jobbe for å skape denne forutsigbarheten. Jeg tror fagskoleutdanningene er et særdeles viktig tilbud for de flokkene med ungdom som vi nå vil gi kompetanse til, og som kan gå ut i en jobb etterpå.
Svein Harberg (Høyre), 2012-03-29:
Jeg er veldig takknemlig for at statsråden så tydelig har gitt svar, har invitert andre utdanningstilbud til ved neste søknadsfrist å søke om å få være med i forsøkene, og at statsråden er tydelig på at hun vil finne regler for opptak som også ivaretar behovet for tilpasninger og fleksibilitet. Jeg er også veldig takknemlig for at det er klare tilbakemeldinger om at finansieringsmodellen nå blir sett på – at en kommer tilbake til det, sånn at vi prøver å finne gode løsninger for alle skolene. Så må jeg takke alle som har deltatt i debatten. Jeg synes det har vært en god debatt. Jeg vil takke for at alle har uttrykt vilje til å gjøre noe med dette og vil støtte opp om fagskolene og at fagskolene skal få et godt tilbud. Dette ble en lang, men jeg tror jeg vil konkludere med at det ble en god, dag på jobben. Jeg tenkte at da er det naturlig å avslutte med å ønske statsråden en god påske. Jeg håper at hun får god anledning til å lade batteriene, sånn at hun med friskt mot kan gå løs på disse sakene etter påske.