Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-02:
Jeg rår selvsagt Høyres gruppe til å støtte innstillingen i tråd med hva vår representant i Presidentskapet også har gjort. Man kan sikkert ha mange oppfatninger om utviklingen i lønnsnivået mellom storting, regjering og Høyesterett. Der har det utviklet seg ganske betydelige forskjeller som ikke var der opprinnelig. Tiden er vel ikke inne for å gjøre noe med det nå. Vi har valgt å følge en lønnskommisjon. Derimot forstår jeg det slik at det utvalget som er nedsatt for å se på representantenes arbeidsvilkår totalt sett, også inkluderer i sitt mandat mulighetene for å se på måten man avlønner stortingsrepresentanter på. Jeg forstår bl.a. at det i forhold til våre naboland er betydelige forskjeller. Våre naboland følger ikke helt prinsippet om at det skal være lik lønn for ulikt arbeid, så her er det sikkert muligheter for å vurdere alternativer. Når det gjelder forslaget fra representanten Kristin Halvorsen på vegne av Sosialistisk Venstreparti, vil jeg bare si til forslaget at jeg anser det for å være en populistisk arbeidsulykke. Det har en begrunnelse som jeg ikke synes hører hjemme noe sted, med en slags jamføring med folketrygdens opptjeningspoeng. Dette er en tjenestepensjonsordning, ikke et alternativ til folketrygden. Og tjenestepensjonsordninger har SV for øvrig ved enhver anledning søkt å stemme mot, så noen særlig sammenheng her er det jo ikke. Jeg har ikke noe imot at også Brørby-utvalget ser på dette spørsmålet, men noe påtrengende behov synes jeg sånn sett ikke det er for forandringer. Det å sammenligne stortingsrepresentanters arbeids- og pensjonsvilkår med vanlig arbeid er helt på siden. I yrkeslivet kan man for øvrig i rimelig grad planlegge en slags karriere og en slags avgang fra karrieren. Jeg tror det for tiden er meget klart når man leser om nominasjonsmøtenes gang rundt omkring i landet, at akkurat karriereplanlegging ikke er det mest typiske for stortingsrepresentanters arbeidsvilkår. Det får man bare erkjenne, og så må man si det som det er. Og hvis man av og til lurer på hva man skal si, så kan man jo faktisk gjøre det, altså si det som det er. Så er det sikkert mange oppfatninger blant folk flest når det gjelder kvaliteten på det arbeid som utføres. Det har jo folk jevnlig en mulighet til å gjøre noe med, og de gjør noe med det. Det er ikke lenger noen evigvarende karriere å sitte i dette hus, og slik skal det selvfølgelig også være. Men arbeid på åremål og svært uforberedte avganger er noe som faktisk kompenseres i yrkeslivet, også gjennom tjenestepensjonsordninger eller populært ofte også kalt fallskjermer i ulike varianter. Jeg tar ikke til orde for det, men jeg bare peker på at det er en begrunnelse for at pensjonsordningene for stortingsrepresentanter skal ha visse spesialinnretninger. Jeg forstod det slik at representanten Kristin Halvorsen på radio i dag mente at dette ikke ville ramme hennes tidligere partileder, Hanna Kvanmo. Det høres jo søtt ut, for som Kristin Halvorsen har også jeg betydelig sans for mennesket Hanna Kvanmo, og jeg tror mange i Norge har det. Men det er faktisk den generasjonen som har fått det største løftet – jeg ser det nikkes, men det ble ikke nikket i radio i dag. Det som jo skjedde, var at vi justerte opp lønnen. Som det ble sagt tidligere – det var vel representanten Hagen som sa det meget treffende – ble det «en real lønn» fremfor en del tillegg som var lønnsliknende, de facto lønn, men som ikke gikk inn i det pensjonsgivende grunnlag. Man justerte altså opp lønnen, noe som førte til at det pensjonsgivende grunnlag ble meget høyere, også for dem som var gått av. Det gjorde at representanten Hanna Kvanmo, etter min personlige oppfatning meget fortjenstfullt, fikk justert opp sin pensjon. Jeg synes godt man kan erkjenne at det er slik, og jeg har ikke noen sterke, negative reaksjoner på det. Om Brørby-utvalget vil se på dette spørsmålet, er jeg helt sikker på at det går bra. Jeg rår på denne bakgrunn Høyres gruppe til å stemme imot forslaget fra Kristin Halvorsen.