Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-05-08:
Odels- og åsetesretten er det viktigste lovgrunnlaget som sikrer en eierkultur som gir langsiktig forvaltning og bruk av landbruksarealer. Dette skjer når loven kobles sammen med lovpålagte plikter for personer som skal erverve eiendomsrett til gårdsbruk. Svært mange beslutninger fra eieren av en landbrukseiendom er knyttet til f.eks. fruktbarhet i jorda eller til skogskjøtsel. Beslutningene skjer fordi det er til fordel for neste generasjon. Investeringer skjer i mange tilfeller på tross av landbrukspolitikken, ikke på grunn av landbrukspolitikken. Den som skal overta, altså den som i mange tilfeller har odel, skal nyte godt av dagens investeringer og bruk av landbruksarealene om kanskje 30–50 år. Odelsloven er derfor en lov som fremmer økologisk tenkning. Det er en framtidsrettet lov, det er en moderne lov, og det er en tenkning vi burde ha mer av på flere samfunnsområder fordi den inspirerer til langsiktighet. Hva er det saken om odels- og åsetesretten gjelder? Jo, odelsretten gir en gjenkjøpsrett som gir etterkommerne etter en odelsbonde rett til å kjøpe landbrukseiendom fra fremmede etter nærmere regler. Hensikten med åsetesretten er at etterkommerne etter odelsbonden skal kunne bli sittende med eiendommen, den gir et prisavslag som gjør det mulig å få en rimelig arbeidsinntekt fra landbruksarbeidet. Den er altså direkte knyttet til inntekt av arbeidet knyttet til jord og skog. Odelsrettens betydning er at det er et fast regelverk som avgjør hvem som kan kreve eiendommen når eieren dør eller eiendommen på annet vis skifter eier. Det gir altså forutberegnelighet med hensyn til hvem som skal overta, og forutberegnelighet gir den som har best odelsrett, mulighet til å forberede seg til overdragelsen gjennom erfaring og utdanning. Det er ikke sånn at den som har best odelsrett, har en plikt på seg til å overta, men en har en rett under forutsetning av at en oppfyller pliktene – ja vel, så har en en mulighet. Odelsretten gir også mulighet til å beholde eiendommen udelt til neste generasjon får anledning til å overta til en pris som kan forrentes av driften. En kan altså ha eiendommen udelt når inntektene er slik at en økonomisk kan rå med å drive gården videre. Alle personer i Norge kan erverve landbrukseiendom hvis de oppfyller pliktene som er knyttet til eiendomsretten, og alle disse personene kan opparbeide odel, uavhengig av alder, kjønn, etnisitet, legning eller religion. Odelsretten kan altså ikke sammenlignes med monarkiets arverekkefølge, det er grunnleggende feil. Hva er så odelslovens største trusler? Jo, det er en odelsrett uten odelsplikter, altså at vi bare har en rettighetslov uten samfunnsmessige plikter for den nye eieren som overtar eiendomsretten. Dermed kan loven bli en eksklusiv rett for de få, og dermed blir den også et stengsel for de mange unge som er interessert i å drive gård og ønsker å oppfylle pliktene. Derfor er det viktig å koble odelsrett og odelsplikter nødvendig sammen, og det er Stortingets ansvar til enhver tid å følge opp dette. Den andre hovedtrusselen mot odelsloven er manglende lønnsomhet for gårdens eier når det gjelder å drive gården for egen regning og risiko. Konsekvensen av manglende lønnsomhet er at man går fra å være eier og bruker til bare å være eier, og det gir et stort omfang av jordleie. Det er et for stort omfang av jordleie i dag, og det som er situasjonen, er at også mange store gårder leies ut, gårder som ingen for få år siden skulle tro ikke kunne drives for eierens regning. Det er gårder som har navn som Berg, Ås og Dal, det som er vingårdene rundt i Norge, de store gårdene som har alle forutsetninger for å drives for eierens regning, og som fram til den rike tida vi er i nå, også har blitt drevet for eierens regning. Når Høyre, sammen med Fremskrittspartiet, sier at det kan bli bedre samsvar mellom eier- og brukerforhold i landbruket uten odelslov, så er det en påstand. Det er en ukorrekt påstand som ikke har empiri fra andre land. Det er bare å se til utlandet, hvor omfanget av jordleie er større – og det er naturlig, for i veldig mange av de landene er også betalingen for bruken av arealene dårligere, og dermed får man slike eiendomsforhold, kombinert med det lovverket som har vært der gjennom historiske tider. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre er motstandere av odels- og åsetesretten i odelsloven, og Høyre og Fremskrittspartiet er også motstandere av konsesjonsloven for landbrukseiendommer. Det å ta vekk odels- og konsesjonslovsystemet innebærer at det ikke blir krav til personlig privat eierskap. Det vil altså bli en likebehandling med de upersonlige selskapene, eksempelvis aksjeselskapene, det vil få en vekk fra den tradisjonen vi har hatt med familiejordbruk som eier- og bruksform, et familiejordbruk som har en fantastisk evne til å tilpasse seg situasjoner, en fantastisk evne til å tenke langsiktig og en fantastisk evne til å ta ansvar for egen situasjon til enhver tid og dyrke fram viktige verdier i samfunnet for øvrig. Ved at en tar vekk odels- og konsesjonsloven, tar en også vekk de samfunnsmessige pliktene, eksempelvis den personlige boplikten og den personlige egnetheten gjennom utdanning eller erfaring. Pliktene blir altså borte, vi får vekk det personlige private eierskapet, som mange tar fram som et forbilde når en snakker om jordbruksutviklingen i Norge kontra i andre land. Debatten om odelslovens framtid klargjør de ideologiske forskjellene i Stortinget. Tilhengerne av odelsloven er for personlig privat eierskap med plikter til gårdsbruk, og folkevalgte kan i dette systemet påvirke innholdet i eiendomsretten. Vi har nå etablert en viktig allianse mellom Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Kristelig Folkeparti i komiteen, og jeg regner med at Rødt og Miljøpartiet De Grønne vil støtte forslagene i salen. Slik har det ikke bestandig vært. Det har ikke bestandig vært slik at de røde partiene i Stortinget har vært tilhengere av odelsloven. Det er derfor en gledelig utvikling. Ikke minst har de grønne partiene medvirket til dette fordi de har hatt et moderne standpunkt om at eiendomsrett må kobles sammen med samfunnsmessige plikter. Dermed har alliansen blitt smidd mellom den grønne og den røde pol i Stortinget. De som er motstandere av odelsloven, er representert med Høyre og Fremskrittspartiet. De har et syn som er knyttet til at eiendomsretten til gårdsbruk også kan erverves av upersonlige selskaper, ja, endog internasjonale selskaper som ikke kan pålegges samfunnsmessige plikter, verken personlig boplikt eller driveplikt. Derfor står vi her overfor et viktig ideologisk skille i denne saken, som viser synet til de partiene som bygger på den økonomiske liberalismen, som Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, som ønsker odelsloven vekk. Det er partier som historisk fremmer kapitalinteressene på ulik måte. Det er en lang tradisjon at partiet Høyre har stått på denne linja. Fremskrittspartiet er nå helt med, og Venstre går lenger og lenger i samme retning – vekk fra en tradisjon hvor en korrigerer eiendomsretten med et lovverk, og der står odelslov og konsesjonslov sentralt.