Jan Petersen (Høyre), 2007-11-27:
I løpet av denne måneden har vi fått to viktige utredninger om Forsvarets fremtid: innstillingen fra Forsvarspolitisk utvalg og forsvarssjefens studie om det fremtidige Forsvaret. De sender begge, om enn på litt forskjellig måte, det samme budskap, nemlig: Hvis vi ønsker å ha et godt forsvar, et forsvar i full skala – og det bør vi, med de ansvarsområder Norge har – må Forsvarets budsjettpiler igjen peke oppover. De har litt forskjellig metode for å fortelle det, men budskapet er ganske klart: Det trengs mer penger i Forsvaret, ellers må ambisjonene enda lenger nedover. Dette er et budskap som på mange måter også understøttes av det budsjettforslaget Regjeringen har fremlagt. Enda en gang går budsjettet nedover, og vi ser konsekvensene av det. Det er et budsjett som ligger godt under det gjennomsnittet som langtidsplanen forutsetter, og som lå til grunn for det kompromisset som ble utformet i Stortinget. Det er et budsjett som innebærer at vi i denne fireårsperioden nå ligger 4 milliarder kr under det nivået vi bør ha når det gjelder investeringer. Og det er et budsjett som ytterligere kutter i øvelser, i en situasjon hvor vi kanskje burde gjøre det motsatte. Det har vært nødvendig å kutte den store øvelsen «Cold Response», hvor våre allierte skulle delta, men det er også nødvendig å kutte viktige øvelser i Heimevernet. Og er det noe som knytter Heimevernets soldater til den daglige driften, er det nettopp at de er inne for å øve. Dette bildet forsterkes av at omstillingene fortsatt ligger etter. Hvis vi ønsker oss et fullskala forsvar, går ikke dette lenger. Nå er det alltid lett å skyve på det i Forsvaret. Men Forsvarspolitisk utvalg har levert oss en veldig interessant formulering – det snakkes om Forsvarets «tidløse ansvar» for å ta vare på statens sikkerhet. Ja, det er nettopp det det dreier seg om. Det er så lett å skyve fra et år til et annet, men hvis man skal ta vare på denne tidløse oppgave, må vi sørge for at vi holder Forsvaret i orden hvert år. Det er den utfordringen vi må møte når Stortinget senere i denne sesjonen skal behandle langtidsplanen for Forsvaret. Dette er også aktualisert av det vi nå ser i nordområdene, med stadig større russisk aktivitet, ikke fordi vi nødvendigvis skal være bekymret for det, men fordi det forteller hvilket språk vårt store naboland benytter. Da må vi benytte det samme språket. Høyre ønsker ikke å være med på denne årlige neddraingen av forsvarsbudsjettet. Vi har derfor to år på rad nå tatt det standpunkt at vi må bevilge mer penger enn Regjeringen, og det ligger inne i det alternative budsjettet. Bare på disse to årene har det da også blitt et beløp på nå nesten 1 milliard kr, som ville gjort en stor forskjell f.eks. på Forsvarets investeringsbudsjett. Det er kanskje også her vi mener at noe av innsatsen nå bør legges hvis vi skal holde tempoet når det gjelder omlegningene av Forsvaret. Nå er jo dette det siste året i langtidsprogramperioden. Men da må vi samtidig sette oss ned og se: Er det nivået vi nå har skaffet oss, et godt grunnlag for den neste langtidsprogramperiode? Svaret på det er at det er det ikke. Disse to utredninger viser at neste års budsjett må utgjøre det desiderte lavpunkt, og så må kurvene igjen gå oppover, ellers er vi nødt til å komme opp med ganske smertefulle forslag for å få den nødvendige balansen i Forsvaret. Det burde derfor være mulig å få enighet mellom partiene på Stortinget om å få til et annet budsjett. Jeg har lagt merke til at det fra enkelte på regjeringshold uttrykkes ønske om at det fremtidige forsvar skal ha en bred tilslutning i Stortinget, men jeg har også møtt representanter for flertallspartiene som sier det stikk motsatte. Også på dette området er det åpenbart rivninger i Regjeringen. Og det ville vært interessant å høre fra regjeringshold hvordan man vil bygge dette fremtidige forsvaret, og hvordan man vil skape tilslutning til det. Men det har vi altså ikke hørt noe om, og vi får kanskje leve i spenning til utpå våren.