trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-03-06:
Statsministeren har tidligere i denne sal lovet å følge opp det som er klare ønsker fra Stortingets side. I Budsjett-innst. S. nr. 11 står det: «Dette flertallet finner at den foreslåtte produksjonsveksten på fra 1 til 2 pst. er satt for lavt...» Det er fra 2001 til 2002. Og hva skriver så Regjeringen i brev til helseforetakene den 28. desember i fjor: «Det skal styres med sikte på å ikke øke den gjennomsnittlige aktiviteten i pasientbehandlingen ut over det nivå som er etablert i løpet av 2001.» Med andre ord gjør Regjeringen det stikk motsatte i styringsinstruksen til landets helseforetak. I stedet for å følge flertallets pålegg om å ha en økning – 1 til 2 pst. er for lavt – så gir de styringsinstruks om ikke å øke pasientbehandlingen, stikk i strid med stortingetsflertallets ønsker og stikk i strid med det som det norske folk skulle ønske, nemlig mer sykehusbehandling. Hvordan forklarer statsministeren dette forhold til det norske folk, at han unnlater å følge et klart pålegg fra stortingsflertallet?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-03-06:
Jeg kan ikke helt slippe dette, for statsministeren, som jeg stiller et spørsmål til, har tydeligvis totalt misforstått hele dette systemet! Sykehusene og helseforetakene baserer ikke sin planlegging når det gjelder aktiviteten i år 2002 på avismeldinger om at det kanskje kan komme noen bevilgninger i revidert nasjonalbudsjett, men på en styringsinstruks. De har fått instruks av sin eier i begynnelsen av året om utgangspunktet for aktiviteten når det gjelder behandling av pasienter, de har fått bevilgningstallene, og de har fått beskjed om at det ikke skal være noen økning i aktiviteten i forhold til i fjor. At det var økning fra i forfjor til i fjor, er jo fine greier, men grunnlaget er jo hva som var tilfellet i fjor. Og spørsmålet som helseforetakene stiller seg, er: Skal vi planlegge en økning eller skal vi ikke? Og der er instruksen fra Regjeringen – på tross av at Stortinget har sagt det motsatte – at man ikke skal ha en økning. Vil Regjeringen trekke tilbake dette dokumentet og gi beskjed om at man skal planlegge en økning i aktiviteten i helseforetakene?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-03-06:
Forholdet er også nå feil. Regjeringen skal følge opp flertallspåleggene fra Stortinget, og flertallet har sagt at den foreslåtte produksjonsveksten fra i fjor til i år på 1-2 pst. var satt for lavt. Da er det Regjeringen som må regne ut hvor mye penger som må til for å øke aktiviteten i samsvar med det pålegget Stortinget har gjort. Det er i revidert man kan sørge for at de nødvendige kroner for å sikre aktivitetsøkningen kommer på plass. Nå har Regjeringen i realiteten allerede latt være å følge opp at man skal ha en økning i aktiviteten. Denne regjeringens formål med sykehusene er at man ikke skal behandle flere pasienter enn i fjor, ikke engang behandle cirka det samme antall. Men det aller viktigste er ikke å behandle flere pasienter! Hva slags menneskesyn er det som ligger bak når det viktigste for Regjeringen er å ikke behandle flere syke mennesker enn man gjorde i fjor, istedenfor å behandle alle som trenger det?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-03-06:
Jeg føler at mye av bakgrunnen for Regjeringens såkalte styringsnotat er mangel på ressurser til helsevesenet. Senterpartiet la inn mer penger til sykehusbehandling i årets statsbudsjett, men fikk dessverre ikke noe flertall for det. Nå sier statsministeren at dette er et styringsnotat, en instruks til helseforetakene om at det skal være en nullvekst. Men så sier statsministeren samtidig at i psykiatrien har man ikke muligheter til å dempe noen ting, der skal det være en reell styring og styrking. Hvordan kan helseforetakene se på dette notatet som et godt styringsnotat for hvordan de skal disponere framover? Og er det ikke for sent å legge inn ekstra penger til helseforetakene i revidert nasjonalbudsjett, som ikke blir behandlet ferdig her i huset før i juni? Det vil si at helseforetakene vil komme til å bruke halve år 2002 før de har en økonomisk avklaring og før de får noen signaler som opphever det styringsnotatet som nå sier null vekst i helsebehandlingen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
SV vil være opptatt av at de som skal behandles i sykehussektoren, må få behandling, og de som skal ha prioritet, må få rask behandling. Det er vårt utgangspunkt for de bevilgningene som sykehussektoren skal ha. Men – og det er et vesentlig men - det vi får rapporter om, er at en rekke tilstander som ellers kunne ha vært tatt hånd om av kommunehelsetjenesten, ikke kan tas hånd om på grunn av dårlig kommuneøkonomi. Det beskrives at det er ferdigbehandlede pasienter ved sykehusene som kunne ha vært utskrevet til sykehjem hvis man hadde hatt plasser, det beskrives at pasienter kunne ha vært tatt hånd om av den hjemmebaserte omsorgen hvis man hadde hatt plasser, og det er beskrivelse av ubesatte stillinger i regi av fastlegeordningen der man kunne ha tatt et større ansvar i kommunene hvis de var på plass. Men konsekvensene nå blir at man behandler en rekke pasienter på for høyt omsorgsnivå. Det betyr at man ikke løser problemene ved bare ensidig å bevilge mer til sykehusene. Derfor er det viktig for SV å få svar på om Regjeringen er villig til å gjøre en innsats ute i kommunene for å sikre at behandlingen skjer på det nivået som er mest forsvarlig.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-03-06:
Jeg har lyst til å knytte en liten bemerkning til det forrige spørsmålet. Jeg synes man i denne debatten glatt overser at vekst i tidligere år har blitt finansiert av fylkeskommunene. Dette er det første året vi driver og krangler i Stortinget og i Regjeringen på den måten som vi nå gjør, og hvor altså den statlige overtakelsen som skulle bli så mye bedre, fører til nullvekst i sykehusene. Men jeg har også et spørsmål om et helt annet tema til statsministeren. Landbruksdepartementet har opphevet boplikten for en eiendom i Lillesand. Man har overprøvd kommunen, man har overprøvd fylkeslandbruksstyret, og man har satt til side tidligere vedtak i Landbruksdepartementet. Det framgår av media at selger har bud på 2 mill. kr fra en person som ønsker å bosette seg på eiendommen. Det er en akseptabel pris for de aller fleste av oss. Men vedkommende kan altså få 9,8 mill. kr ved å selge boligen som fritidseiendom. Dette reiser flere spørsmål, som hensynet til kommunalt selvstyre, muligheter for å sikre at fastboende skal kunne komme inn på boligmarkedet i attraktive boligområder, og ikke minst om Regjeringen legger opp til ulik behandling av fastboende og de som bruker et hus som feriested. Hva er Regjeringens politikk på dette området?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-03-06:
Jeg har forståelse for at statsministeren ikke vil gå inn i saksbehandlingen. Men dette er faktisk et viktig prinsipielt spørsmål, så prinsipielt at det var viet ganske bred omtale i St.meld. nr. 19 for 1999-2000, som ble lagt fram av den forrige regjeringen Bondevik. Jeg kan anbefale å lese side 123 i meldingen, og for å gjøre det ekstra enkelt: Det er nok å lese andre spalte, der det framgår at nettopp hensynet til bosettingen må vektlegges. Det står også i denne meldingen at reglene må bygge på kommunens egen vurdering av bosettingssituasjonen. Dette ble gjentatt under komitebehandlingen, da flertallet i komiteen sa at det må legges vekt på at den enkelte kommune beholder muligheten til å be om forskrift som setter konsesjonsfriheten ut av kraft for hele eller deler av kommunen. Det ble altså gjort et flertallsvedtak i Stortinget som slår fast det kommunale selvstyret på dette området, nettopp for å unngå at vi får en utvikling i attraktive områder slik at vi får feriehus i stedet for fastboende. Derfor må det være grunnlag for å spørre: Følger Regjeringen opp Stortingets vedtak?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-06:
Sjøl om ikke statsministeren ønsker å svare på den direkte ankesaken, må han kunne si noe prinsipielt om bopliktens betydning, ikke minst i sørlandskommunene, der målet med boplikten er å skape helårsboliger og unngå prispress som gjør at helårsbeboere og lokalbefolkning ikke får mulighet til å kjøpe eiendommer, som da heller blir tatt over som rene feriesteder. Det må statsministeren kunne ha en prinsipiell holdning til. I denne saken er det ganske spesielt at det nettopp er prisen som er brukt som begrunnelse for å gi fritak for boplikt, ved at vedkommende ikke fikk nok betalt dersom det er boplikt! Men målet med boplikten er jo nettopp at vi ikke skal få en prisdriving i de kommunene der en har attraktive fritidssteder. Spørsmålet går på det prinsipielle synspunktet i saken, hvilken presedens en slik sak kan få i forhold til boplikten i andre sørlandskommuner, og boplikten som fenomen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-06:
«Reduksjonen av midler til Havforskningsinstituttet har ført til at innsatsen blant annet på flerbestandsforskning må reduseres. I en situasjon med økende bestander av sel og hval er dette svært uheldig. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at forskningen på dette området kan videreføres og utvides til også å omfatte sjøpattedyr?»
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-06:
Kommentaren til budsjettsituasjonen ved Havforskningsinstituttet og Fiskeriforskning i Tromsø er det jeg vil kalle en smule skjønnmaling, ettersom den forventede ressursinnsatsen på disse områdene i forhold til det budsjettet som ble framlagt i begynnelsen av oktober, ble kuttet ved den tilleggsproposisjonen som ble framlagt i begynnelsen av november. Så vidt jeg husker ca. 7 mill. kr i minus på Havforskningsinstituttet og ca. 3 mill. kr på Fiskeriforskning i Tromsø. Når det er sagt, vil jeg si at jeg synes det er positivt at fiskeriministeren er opptatt av dette spørsmålet. De reduksjonene som kom fra den nye regjeringen, skapte en viss usikkerhet omkring den framtidige innsatsen på dette området. Jeg synes derfor det er positivt at ministeren nå sier så tydelig at han ønsker seg en kraftigere innsats på området. Ellers vil jeg benytte anledningen til å spørre om en slik ny innsats ikke bare skal skje innenfor en ny organisering, men i tiden framover også kommer til å skje gjennom en helt bevisst ressursmessig prioritering.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-03-06:
Jeg får konstatere at fiskeriministeren og jeg ser ut til å være enige om beskrivelsen av behovet for en mer intensiv forskning på dette feltet, særlig i en tid der vi ser at det er økende bestander av både sel og hval. – Så får vi komme tilbake til de framtidige budsjettdiskusjonene når fiskeriministeren og resten av Regjeringen har vært på Halvorsbøle og Stortinget igjen får budsjettspørsmål til drøfting.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg har et spørsmål til statsministeren: Et bredt flertall i Stortinget har sluttet seg til at Norge bidrar med mannskap og utstyr i Operation Enduring Freedom. Blant våre bidrag i Afghanistan er norske elitesoldater veltrente for vinter, snø og fjell, og marinejegere. Etter de siste dagers kamper i Afghanistan har norsk presse satt i fokus de eventuelle farer som soldatene våre utsettes for. Hva gjør Regjeringen for å sikre at familiene til norske elitesoldater i Afghanistan får både den nødvendige informasjon og oppfølging dersom noe skulle skje?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Som statsministeren vet, innebærer en del av omorganiseringen av det norske forsvaret og den internasjonale kampen mot terrorisme også at norske styrker i økende grad kommer til å delta i denne typen internasjonale operasjoner og slett ikke bare i fredsbevarende styrker. Jeg vil spørre om statsministeren vil sørge for at vi har en beredskap på mer permanent basis, et nettverk som står til disposisjon for disse soldatenes familier og pårørende.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Kvinneandelen i Forsvaret er i dag veldig lav. Hva har statsråden foretatt seg for å øke kvinneandelen i Forsvaret blant menige og blant befal?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg vil takke for et svar som var veldig positivt. Jeg er helt enig i det siste som statsråden sa. Jeg tror også vi kan være rollemodeller. Men jeg vil også spørre hva slags tidsperspektiv statsråden har i forhold til det å få flere kvinner inn i Forsvaret. Da vi behandlet forsvarsreformen, var det et flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, som bad Forsvaret i større grad enn tidligere erkjenne den ressursen som kvinnene representerer innenfor alle områder av Forsvarets virksomhet. Man mente at Forsvaret måtte jobbe aktivt for å bedre rekrutteringen. Jeg er kjent med at Høyre ikke var med på den merknaden, men tvert imot mente det var likestilling i Forsvaret. Jeg er genuint i tvil om det er tilfellet, og i hvert fall tolker jeg statsråden dit hen at hun er enig med meg i dette. Jeg vil, som sagt, spørre hvilken tidsplan statsråden har i forhold til de tiltakene hun nettopp har nevnt.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg slutter meg til mye av det som nå er sagt. Statsråden nevnte i sitt første svar at vi har to kjønn og to kulturer, og jeg tror det kanskje er noe av problemet vi står overfor. Et TV-program nylig viste at bl.a. kultur og sjargong i Forsvaret nærmest mobber kvinnelig befal ut, og at flere av de som faktisk er i Forsvaret, slutter etter kort tid. Jeg vil be statsråden ta de nødvendige skritt for å se på dette særskilt, slik at vi sikrer de målsettinger som er satt, om 7 pst. andel kvinnelig befal – og det er neimen ikke mye – og 13 pst. kvinnelige sivile ledere i Forsvaret. Dette er jo i særstilling i et land som ellers roser seg av å ha likestilling, så Forsvaret må på flere måter gjøres til en attraktiv arbeidsplass for kvinner, og det vil jeg håpe at statsråden og jeg kan samarbeide om.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Nå forstår jeg det slik at statsministeren mener han ikke har uttalt seg på akkurat den måten. Men også Fremskrittspartiet selv forklarer jo sin siste fremgang med den pågående debatten. Som en observasjon er det klart at et parti som har ment sterke ting i asyl- og innvandringspolitikken, kanskje tjener på en debatt av den typen vi har hatt nå en periode. Jeg syns ikke vi skal være redd for å ta debatter, jeg syns at åpenhet i disse spørsmålene er ganske viktig. Men vi må også være klar over at debatter gjør noe i vårt samfunn, debatter skaper av og til større frykt, det skaper konsekvenser. Og når jeg ser på bunken av brev som jeg får – både de som er undertegnet og de som ikke er undertegnet – er det klart at av og til går debatter over i at man legitimerer synspunkter, selv om man ikke selv ønsker det, som kan skape vanskelige situasjoner for personer som er her, og som har legitime krav på beskyttelse i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Jeg har aldri kalt Fremskrittspartiet høyreekstremt. Jeg har også sagt at blant de brevene jeg har fått, er det også brev som responderer på mine egne uttalelser på en måte som jeg føler er urimelig i forhold til det jeg har sagt, på en slik måte at man tillegger meg ekstremt høyreradikale synspunkter – hvis det er det man kaller det i den sammenhengen. Jeg tror vi må ta det som et varsomhetstegn: Det finnes mennesker som overreagerer i forhold til en debatt. Når det gjelder spørsmålet om imamer, har det vært en arbeidsgruppe under det tidligere Kirke- og undervisningsdepartementet som har laget en rapport som bl.a. går på å stille ulike typer krav til forstandere i menigheter generelt. I oppfølgingen av det arbeidet vil vi også vurdere om vi skal ha spesielle krav til norskopplæring. Vi har bl.a. gjennomgått hvordan vi skal forholde oss til arbeidsinnvandring når det gjelder imamer, vi har også sett på hvordan vi skal følge opp denne rapporten, og vi er innstilt på å finne frem til mulige nye krav, men vi er oppmerksom på at et sånt krav sannsynligvis vil kreve en endring i dagens lov om trossamfunn.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Regjeringen har ikke stoppet noen bygging av boliger. Regjeringen har ikke hatt til behandling noe spørsmål om lavinnskuddsboliger. Men det Regjeringen har hatt til behandling, er det budsjettet som vi hadde i høst, og i den forbindelse har vi altså skrevet til Husbanken, gitt dem klar beskjed om prioritetene, som jeg faktisk trodde var prioriteter som hele Stortinget stod bak. Prioritetene er: Når det gjelder tildeling av boligtilskudd, har bostedsløshetsprosjektene første prioritet. For det andre: Når kommunene trenger ekstra utleieboliger, skal de ha rett til å kunne få boligtilskudd. For bl.a. bosetting av flyktninger er dette ganske vesentlig å få til. For det tredje dreier det seg om generell boligtilskuddsstøtte til utleieboliger og til enkeltpersoner som får boligtilskudd til å bosette seg. Det er de tre prioriterte områdene for boligtilskudd og tilskuddsmasse. Ut fra dette synes det nå som om det er enkelte boligbyggelag som ikke gjennom sin kommune, som forvalter boligtilskuddsordningen, har fått stønad eller fått boligtilskudd til lavinnskuddsboligene. Det er fremdeles fullt mulig å bygge lavinnskuddsboliger basert på lån i Husbanken, men det kan være at man da ikke har fått så høy prioritet i kommunen at det overgår prioriteten på disse andre områdene. Og jeg må faktisk si at i den boligrapporten som Regjeringen har fått, har faktisk det å støtte de som virkelig er vanskeligstilte, høyest prioritet, og det å skaffe flere generelle utleieboliger har høy prioritet. Så hvis det er slik at midlene nå brukes i kommunene og av Husbanken på en måte som når de prioriterte gruppene, som altså generelt er de som har det vanskeligst i boligmarkedet, og dette dreier seg om utleieboliger, bør vi være fornøyd med det. Jeg har også merket meg i brev fra Norges Boligbyggelag, hvor de har bedt om prioriteter i 2003-budsjettet, at de ikke selv har prioritert tilskudd til lavinnskuddsboliger. Derfor var jeg noe forbauset over det oppslaget som stod i Dagsavisen, hvor det så ut som om vi hadde sagt nei til noe vi ikke hadde sagt nei til, og som var på et område selv boligbyggelagene ikke hadde prioritert i brev til Kommunaldepartementet.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
For det første er det ikke slik, som sagt tidligere, at vi har sagt nei til tilskudd, som representanten sier. Jeg må faktisk spørre Arbeiderpartiet om hva de egentlig prioriterer. Jeg har oppfattet at utleieboliger har høyere prioritet enn lavinnskuddsboliger også for Arbeiderpartiet. Hvis det er slik at alle midlene brukes opp i kommunene til de gruppene som vi felles har prioritert høyere tidligere, betyr det at man ikke sitter igjen med midler til lavinnskuddsboliger. Ingen har sagt nei til at man skal kunne gi støtte til lavinnskuddsboliger. Det er heller ikke slik at Regjeringen bare vil gi penger til verdig trengende, men vi har sagt at det viktigste med boligtilskuddet er at det skal gå til dem som har et behov. Tilskuddet kan man få på to måter. Man kan enten få det gjennom at kommunen med samarbeidspartner har en bolig som har fått et boligtilskudd, som f.eks. en utleiebolig, eller man kan som enkeltperson få et boligtilskudd for å etablere seg, men da er det en vurdering av ens situasjon, og at det er en varig problematisk situasjon på boligmarkedet. Så jeg synes det er urimelig det som sies fra Arbeiderpartiet. Jeg vil minne om at Stoltenberg-regjeringen og den sittende regjering hadde akkurat den samme rammen når det gjaldt bevilgninger til boligtilskudd.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Å prioritere betyr å sette noe foran noe annet. Hva setter Arbeiderpartiet foran byggeprosjekter for bostedsløse, utleieboliger og boliger for flyktninger som skal bosettes i kommunene? Setter de tilskudd til lavinnskuddsboliger foran disse tre formålene? Det er prioriteringsspørsmålet. Ingen sier nei til det, men det kommer altså etter de prioriterte områdene. Når det gjelder spørsmålet om det ville bli bygd flere utleieboliger: Nei, det er ikke slik at det vil bli bygd flere utleieboliger med den lånerammen som er gitt til Husbanken, for Husbankens låneramme har også en prioritet som sier at utleieboliger kommer foran vanlige boligoppføringslån. For øvrig kommer Regjeringen tilbake til lånerammene til Husbanken i revidert nasjonalbudsjett, som man også i budsjettet for i høst sa at man ville gjøre. Jeg er uenig i den innfallsvinkelen man her har. Det viktigste for øyeblikket for å bygge flere boliger er faktisk å få til raskere planarbeid og byggesaksbehandling rundt omkring i kommunene, og der gir Regjeringen et solid bidrag til forenklinger, gjennom de forenklingene vi har på høring.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Det er selvfølgelig slik for alle gode poster på et budsjett at det er leit at vi må velge, men det er nå engang det vi har politikere til – å foreta valg mellom ulike prioriteter og ulike områder – og det er det et statsbudsjett faktisk gjør. Når det gjelder spørsmålet om å øke rammene, har jeg svart at vi kommer tilbake til det i revidert nasjonalbudsjett. Vi ser nå på hvordan mengden av lånesøknader er. Rammene har vært økt betraktelig de senere årene, bl.a. fordi boligbyggingen har tatt seg opp. Når det gjelder spørsmålet om oppfølgingen av boligmeldingen, er det klart at utvalget ønsker en større satsing, men jeg har lyst til å minne om at de faktisk ønsker den største ekstrasatsingen på de områdene som Regjeringen prioriterer, og som jeg har oppfattet at stortingsflertallet opp til nå har prioritert, altså til dem som virkelig er vanskeligstilte og svake, med bostøtteordning og boligtilskudd for den gruppen. I tillegg jobber Regjeringen med å lage enklere og bedre etablerings- og kjøpslånsordninger i Husbanken. Det vil nok også gjøre at Husbankens lånerammer må økes over tid, fordi den vil få en større rolle i forhold til nyetablerere. Da jobber vi altså både med et løp for de vanskeligstilte og et løp for vanlige ungdommer som bare har problem med egenkapital.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Vi arbeider som sagt med spørsmålet om hvor store rammene skal være, til revidert nasjonalbudsjett. Det kommer vi tilbake til i forbindelse med den behandlingen. Da ser vi også hvor stor lånemengden er. Det er riktig at det på slutten av fjoråret ble en stopp i låneopptak til vanlig boligbygging, fordi man hadde gått utover rammene for i fjor. Når det gjelder spørsmålet om lavinnskuddsboliger som ordning, er det mange positive sider med en slik ordning, men en av de viktigste spareformene ved det å kjøpe egen bolig er å få ta del i verdigevinsten. Lavinnskuddsboliger kan ha det problemet at man ikke tar del i verdigevinsten etter hvert. Derfor har det vært bygd spesielle lavinnskuddsboliger en del steder, hvor man samtidig har hatt et spareelement, en slags tvangssparing, som en del av det, slik at man kunne ta del i verdigevinsten. Vi er ikke imot ordningen med lavinnskuddsboliger. Vi ser at det der er enkelte typer problemer, og hovedretningen må fremdeles etter vår mening være at vi går enten på utleieboliger gjennom kommunene og samarbeidspartnerne deres eller på tilskudd som går direkte til den enkelte personen, og ikke til boligen.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Vi er nå i en situasjon der det kommer svært mange asylsøkere til Norge. I 2001 søkte nærmere 15 000 personer om asyl i Norge. Det vil si en økning på rundt 7 000 personer fra 2000. Det ser ut til at det vil komme enda flere i år. Prognosene nå tilsier 18 000 asylsøkere. Rundt 70 pst. av dem som søkte om asyl i Norge i fjor, kommer fra Sentral- og Øst-Europa, inkludert Russland og Ukraina. Ifølge Utlendingsdirektoratet er for tiden opptil 40 pst. av asylsøknadene åpenbart grunnløse og behandles etter forenklede prosedyrer. Situasjonen er altså etter min mening dramatisk, og det er behov for å gjøre noe. Når en person har fått avslag på en søknad om asyl, plikter vedkommende å forlate landet frivillig. Politiet skal etter utlendingsloven bare føre vedkommende ut med tvang dersom det er nødvendig. I noen tilfeller blir utlendinger værende i landet til tross for at de er nektet tillatelse til å oppholde seg her. De aller fleste kan imidlertid reise frivillig. Dette gjelder for tiden et stort antall personer, som bor i de statlige mottakene. Sammenlignet med f.eks. Sverige har vi langt færre som reiser frivillig fra vårt land. Jeg kan ikke se noen grunn til at disse personene skal ha et fullverdig tilbud i mottak. Jeg ønsker derfor å innføre en ordning så raskt som mulig der de som har fått avslag på søknaden om asyl, ikke får utbetalt pengereglementsytelser fra det tidspunkt vedtaket er endelig, og utreisefristen er løpt ut. Direktoratet er bedt om å komme med et forslag til hvordan dette skal kunne gjennomføres. Endringene skal markere et skille, men vi skal ta de nødvendige humanitære hensyn. Jeg mener at slike endringer kan gjennomføres uten Stortingets godkjennelse. Pengereglementet har aldri vært til behandling i Stortinget. Jeg tror nok mange er forbauset over at vi faktisk betaler ut penger til opphold til personer som oppholder seg ulovlig i Norge. Når det gjelder de tilfeller der hjemlandets myndigheter setter betingelser for å ta tilbake egne borgere, er min mening at alle land har en forpliktelse til å ta imot egne borgere, selv om de ikke ønsker å returnere til sitt hjemland. Jeg mener derfor at det bør kunne være tema i forbindelse med den politiske dialogen med samarbeidsland, der dette kan være relevant. Jeg vil for øvrig gjøre oppmerksom på at Stortinget tidligere, i St.meld. nr. 6 for 2000-2001, er informert om ønskeligheten av å se asyl- og returspørsmål i sammenheng med bistandspolitiske virkemidler. Ved behandlingen av denne var det ingen i Stortinget som hadde innvendinger til dette standpunktet.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
La meg først få lov til å understreke at vi har to typer personer når det gjelder frivillig retur. Vi har den typen personer som ganske enkelt kan returneres av oss, også tvangsmessig, men som fortsatt blir her til politiet kommer og henter dem. Det er eksepsjonelt for Norge at nesten ingen reiser herfra på frivillig grunnlag, men at vi altså må bruke politiet til å sende ut absolutt alle. Så er det en gruppe personer som er i Norge som kan sendes tilbake, eller som frivillig kan reise tilbake, men som vi ikke klarer å returnere med tvang i det hele tatt. Av den gruppen er en del bosatt. En del av de personene har arbeidstillatelse og er i jobb. Jeg er enig i at man sannsynligvis må differensiere mellom disse to gruppene i begynnelsen. Mitt viktigste formål er at vi skal få flere til å reise frivillig av dem som greit kan reise frivillig. Og det at de ikke mottar penger lenger, vil være det viktigste signalet for å si at nå er det faktisk slutt på den tiden du kan være i Norge og bruke vårt asylinstitutt til å være her. Det vi vil gjøre, er å knytte dette sammen med det såkalte nye mottakskonseptet som nå er under utarbeiding, hvor de som har fått et avslag, skal i særlige mottak, hvor man ikke vil ha egenhusholdning, men faktisk matservering, slik at de pengemessige ytelsene stoppes, men at det fremdeles vil tas hensyn til at man skal kunne overleve.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Det som står i den stortingsmeldingen, som SV ikke har hatt noen bemerkninger til, er at det er ønskelig å se asyl- og returspørsmålet i sammenheng med utenriks- og bistandspolitiske virkemidler. Formålet med å se politikkområdene i sammenheng er å få styrket samarbeidet med opphavs- og transittlandene, både med sikte på å motvirke migrasjon og å legge til rette for større vilje i disse landene til å motta egne borgere som ikke har fått tillatelse til å oppholde seg i Norge. Det er ikke noe annet enn det jeg har sagt. Jeg har sagt at vi skal bruke de utenrikspolitiske mulighetene vi har, til å skaffe oss returavtaler med land. Det er for øyeblikket fem land vi kunne trengt returavtale med. Tre land for å returnere egne borgere, det er spørsmål om Somalia, Etiopia og Eritrea. Og så er det spørsmålet knyttet til transitt/retur av personer fra Nord-Irak, enten over Syria eller over Tyrkia. De områdene må vi få satt i fokus så vi kan få en diskusjon. Jeg har ikke sagt at vi skal tvinge land eller ta fra land bistandsmidlene, men det er altså et element her, og dette elementet må også kunne knyttes inn i de dialogene av utenrikspolitisk betydning man har med landene. Dette ble altså lagt frem for Stortinget i 2000, og det var da ingen innvendinger mot det.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
I forbindelse med den statlige overtakelsen av spesialisthelsetjenesten fra 1. januar 2002 er det over statsbudsjettet for 2002 bevilget ca. 2,3 milliarder kr som tilskudd til fylkeskommunene til dekning av tidligere påløpte feriepenger i fylkeskommunene og som kompensasjon for rentetap som fylkeskommunene senere har hatt. Bevilgningen må ses på bakgrunn av endrede regler for føring av feriepenger i kommuneregnskapene. En del private helseinstitusjoner har tidligere mottatt årlige driftstilskudd fra fylkeskommunene. Disse institusjonene har vært underlagt andre regnskapsregler enn fylkeskommunene, og har slik sett ikke vært direkte berørt av de endrede forskrifter for kommuneregnskapet som er omtalt over. Disse forskriftene påla ikke private helseinstitusjoner bestemte måter å føre feriepenger på. Grunnlaget for beregningen av det årlige tilskudd til den enkelte institusjon har også vært en sak mellom institusjonen og fylkeskommunen. Noe mindre enn halvparten av feriepengetilskuddet i 2002 står den enkelte fylkeskommune fritt til å nytte til ulike formål, herunder også gi tilskudd til private helseinstitusjoner som eventuelt har fulgt en tilsvarende regnskapspraksis som fylkeskommunene tidligere. Ved beregning av feriepengetilskuddet er likevel en slik utgift ikke medregnet. Jeg vil som kommunalminister oppfordre fylkeskommunene til å opptre på en ryddig måte i forhold til private helseinstitusjoner, men mener det er vanskelig i respekten for det kommunale selvstyret å pålegge dem bestemte løsninger. Utgangspunktet her bør være at man har avtaler som tar høyde for, også mellom private institusjoner og fylkeskommunen, at man kan finne frem til løsninger på dette problemet. Dessverre har det ikke i alle fylkeskommuner vært ryddige avtaler knyttet til dette.
Erna Solberg (Høyre), 2002-03-06:
Vi må ha respekt for det kommunale selvstyret og si at når en kommune eller, som i dette tilfellet, en fylkeskommune inngår avtaler med private aktører, tar man også høyde for nye regler og eventuelt nye pålegg om regnskapsføring av f.eks. feriepenger i forbindelse med de avtalene. Spesielt innenfor sektorer hvor det har vært lange tradisjoner med institusjoner som ikke har vært på anbud, oppdager vi at det er problemer med at avtaleforholdene ikke nødvendigvis er gode og klare på alle måter, fordi de har vært en integrert del av fylkeskommunens budsjetter og økonomi når vedtakene har vært fattet. Jeg synes likevel ikke det er grunnlag for at man skal gå inn og lage spesielle pålegg overfor fylkeskommunene. Fylkeskommunen er et eget, selvstendig folkevalgt organ som i like stor grad som Stortinget og andre folkevalgte organ må ta ansvar for å ha ryddighet i disse prinsippene. Det er en del av Regjeringens moderniseringsarbeid å sørge for delegering av ansvar og oppgaver, og i denne sammenheng er det ansvar for ryddigheten i fylkeskommunen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. I første runde i dag ble det bevist at Regjeringen ikke helt visste hva den gjorde da den skulle bekjempe fattigdom og kuttet i Aetat. Jeg har et spørsmål om en annen hjertesak som Regjeringen har hatt, nemlig å bedre kapasitet og kvalitet i kollektivtrafikken – ja, Kristelig Folkeparti har endog programfestet en prisreduksjon på 25 pst. på jernbanen. I Sem-erklæringen står det både at man skal øke investeringstilskuddet, og at studenter og elever skal få billigere kollektivtrafikk, og i neste omgang skal alle vi andre få en billigere kollektivtrafikk. Men etter valget har kollektivtrafikken blitt dyrere, studentene har mistet rabattordningene sine, og Jernbaneverket kommer ut med varsel om at de må legge ned togstrekninger mellom de store byene. Er det slik at Regjeringens politikk går ut på at man skal få lagt ned så mange jernbanestrekninger at det blir mulig å gjennomføre Kristelig Folkepartis program med 25 pst. prisreduksjon på det lille som er igjen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg takker for svaret, men jeg registrerer at statsministeren har skaffet seg rimelig stor fallhøyde både i forhold til egne løfter og ikke minst i forhold til de budsjettene som kreves for å oppfylle Sem-erklæringen, der det sies at satsingen på kollektivtrafikken skal økes med 1,5–2 milliarder kr. Bare for å ta igjen etterslepet fra årets budsjett må neste års budsjett opp på ca. 2,4 milliarder kr i investeringer i skinnegangen for at dette skal henge sammen. Er det slik at Regjeringen bevisst har lagt opp til at det skal være en slik kjempesatsing på slutten av denne perioden, eller skal det være slik som det også var i den forrige fireårsperioden, at man vedtok en plan, avgav noen flotte løfter, og så glemte hele saken, lot planverket bare ligge der, og lot hvert enkelt budsjett få lov å tale for seg? Svaret har vi nå fått fra Jernbaneverket, at det siste kommer til å resultere i nedlegging, rett og slett av sikkerhetsårsaker.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Det tragiske i den situasjonen som har oppstått nå, er jo at man blir nødt til å velge, ser det ut til. Og SV savner en god forklaring på det. Boligutvalget har lagt fram innstillingen sin nå, og hvis man summerer den satsingen som boligutvalget sier er nødvendig om man virkelig skal få gjort noe med det boligbehovet som nå er for unge, vanskeligstilte og folk ellers med dårlige muligheter på boligmarkedet, må man altså gjøre mer på mange områder. Det gjøres altfor lite både når det gjelder utleieboliger, og når det gjelder å få bygd rimelige boliger som ungdom og andre har mulighet til å komme seg inn i med en fornuftig inngangsbillett. Det er også slik at den summen som staten låner ut gjennom Husbanken, faktisk er ren butikk for staten. Dette er ikke noe som påvirker driftsbalansen i statsbudsjettet, eller som er en utgift for staten. Kunne jeg da spørre statsråden om hun ser en mulighet til å kunne øke denne lånerammen – uten at det plager noen? Ser hun at det er behov for en økt satsing for å få gjort begge deler?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg vil få stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «Kommunal- og regionalministeren har hatt en rekke utspill om endringer i norsk asyl- og flyktningpolitikk. Eksempler på dette er bruk av u-hjelpspenger som press for å få land til å ta imot asylsøkere Norge har avvist, og stopp i ytelser til livsopphold for alle asylsøkere med avslag. Konsekvensene av endringen er ikke kjent. Ingen av sakene er behandlet i Stortinget og visstnok heller ikke i Regjeringen. Mener statsråden at slike endringer kan gjennomføres uten Stortingets godkjenning?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg takker for svaret. Statsråden sier at situasjonen er dramatisk, og at det er behov for å gjøre noe. Det er SV helt enig i. Derfor er vi forbauset over at statsråden velger en slik utspillspolitikk istedenfor å ta sakene opp med Stortinget og få klarert ut nødvendige tiltak. Jeg tror at Regjeringen er tjent med at det er så brei enighet som mulig om de tiltakene som nå kommer i gang. Det er da også nødvendig at Stortinget blir kjent med at konsekvenser er utredet, og hvilke konsekvenser det er. Vi gikk ganske detaljrikt til verks på dette da vi behandlet stortingsmeldingen om asyl- og flyktningpolitikken i vår. Den omleggingen som er varslet nå, er en vesentlig større endring enn mange av de sakene som ble behandlet i forbindelse med stortingsmeldingen. Derfor mener vi at man burde ha brakt saken til Stortinget. Når dette er sagt, vil jeg spørre om hvordan man har tenkt seg konsekvensene av dette, f.eks. når det dreier seg om kurdere med avslag. Jeg har i samtaler med statsrådens politiske rådgivere møtt en argumentasjon som går på at det er registrert ca. 1 400 bevegelser av kurdere eller andre personer med norske reisedokumenter, som har reist inn i Irak, og at det skal være en slags type generell begrunnelse for at det ikke er farlig å reise inn. Vet statsråden at det er de samme personene som nå blir nektet livsopphold, som har brukt norske reisedokumenter og reist til hjemlandet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg hører hva statsråden sier nå, og det er litt leit at man ikke fikk slik informasjon da disse utspillene kom, og at man ikke klarerte dette på forhånd, før man gikk ut med det, for dette skaper stor usikkerhet. Det er som sagt ingen uenighet om prinsippet om at når man har fått et avslag, skal man reise. Det kan også godt tenkes at norske myndigheter må bruke langt tøffere virkemidler enn i dag. Men det er klart det brer seg en stor uro, ikke minst for hvordan det vil slå ut i forhold til uønsket kriminalitet hvis man tar penger fra folk, som da vil stå igjen uten mulighet til å forsørge seg selv. Men så til det siste punktet, der statsråden også har foreslått at man nå skal begynne å bruke bistandsmidler for å få sendt asylsøkere hjem. Jeg må si at for SVs del regnet vi med at merknaden i stortingsmeldingen dreide seg om bruken av ODA-godkjente midler, som SV har reservert seg mot i lang tid. Kan statsråden avkrefte at det er det som er temaet i stortingsmeldingen, og at man i stortingsmeldingen signaliserte å gå langt utover dette?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Sverige har vedtatt en jernbaneplan som gjør at de hvert år investerer 50 pst. mer i jernbane enn de gjør i veg. Skulle norsk investeringsnivå årlig i forhold til folketall vært på svensk nivå, måtte vi ha doblet det som nå står som planlagt i Nasjonal transportplan. Jeg er glad for at Jernbaneverket har vært så soleklar, men jeg blir bekymret når jeg hører hva statsministeren svarer. Jeg vil da spørre: Deler statsministeren Jernbaneverkets syn på at vi står foran et vegvalg – enten må vi øke jernbaneinvesteringene og satse skikkelig, eller så må vi erkjenne at vi får en helt annen jernbane i Norge? Eller er det statsministeren egentlig svarer, at vi skal fortsette å sultefore jernbanen slik at alt blir dårlig også i framtiden?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Vegdirektoratet vil tillate vogntog som er 25,25 meter lange og veier 60 tonn. Alle medlemslandene i EU, unntatt Sverige og Finland, har sagt nei til slike vogntog ut fra hensynet til trafikksikkerhet og miljø. Disse trailerne vil konkurrere på de samme strekningene som jernbanen. Vil statsråden vektlegge hensynet til trafikksikkerhet, miljø og mulighetene til overgang fra godstrafikk på veg til jernbane i sin behandling av Vegdirektoratets forslag, og dermed si nei til vogntog som er 25,25 meter lange?»
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Som bakgrunn for Vegdirektoratets behandling av denne saken foreligger det en rapport fra Transportøkonomisk institutt som har den noe merkelige konklusjon at dette er til fordel for miljøet. Måten de har klart å regne ut det på, er at man ser bort fra at vegtrafikken vil få økt konkurransekraft i forhold til jernbanen, og ergo ikke ser for seg noen overgang fra gods på jernbane til gods på veg. Vi vet at hvis vi får konkurrert ut all godstrafikk på jernbane i Norge, vil det føre til 400 000 nye trailertransporter hvert eneste år. Har statsråden tenkt å innhente andre faglige dokumenter enn den TØI-rapporten som ligger til grunn for Vegdirektoratets behandling, når hun skal vurdere miljøkonsekvensene av dette forslaget?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-06:
Nå ser vi at NSB på flere strekninger taper konkurransen med gods i forhold til veg. Har statsråden, i forbindelse med kollektivmeldingen, tenkt å komme med forslag om tiltak også på godssiden, slik at konkurransekraften til jernbanen på gods, f.eks. på strekningen fra Grenland til Oslo, øker, og er statsråden villig til å vurdere kjørevegsavgiften i den sammenhengen?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Det kommunalministeren glemmer, er at da Arbeiderpartiet la fram sitt budsjett, økte vi Husbankens rammer med 2 milliarder kr. Det kunne gitt 375 flere utleieboliger, hvis ikke Bondevik-regjeringen hadde latt være å gå for den økningen. Og da går det ikke an for kommunalministeren å si at vi får like mange lavinnskuddsboliger hvis bare kommunene prioriterer lavinnskuddsboliger istedenfor utleieboliger. Det er også slik at det eneste virkemidlet for å få til flere og billigere boliger, er å få bygd flere. Og da trengs det et helhetlig grep, ikke slik Regjeringen gjør, at de ikke økte lånerammene, at de ikke prioriterer lavinnskuddsboliger, de gjør Husbanken til en førstehjemsbank, og de stopper staten i å selge billige tomter. Alt dette vil kunne være med på å øke boligbyggingen. Hva har kommunalministeren tenkt å gjøre for å få til det?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Fredrikstad kommune planlegger 73 boliger for folk med psykiske lidelser eller rusproblemer. Planene er helt avhengig av tilskudd fra den statlige opptrappingsplanen for psykisk helse. Nå viser det seg at staten gir tilskudd til kun fem omsorgsboliger i Fredrikstad og bare 24 boliger i hele Østfold for 2002. Mener statsråden at dette er en satsing innenfor området psykiatri og rus, og hva vil statsråden foreta seg for at planene Fredrikstad kommune har, kan gjennomføres?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Problemet er jo at Fredrikstad allerede har kommet så langt i planene med de 73 boligene at de er klare til å stikke spaden i jorda. Fredrikstad kommune har ikke så god økonomi at de kan ta et slikt løft alene, men er helt avhengig av det tilskuddet som staten har sagt de skal gå inn med. Det er også slik at kommunen har planlagt med bakgrunn i et statlig krav. Da er det grunn til å spørre: Hvorfor har ikke statsråden orientert kommunene om at rammen for tilsagn til omsorgsboliger for 2002 er fastsatt til bare 440 boliger på landsbasis – altså bare er en femdobling av det Fredrikstad alene ber om? Når dette stopper opp, må helseministeren se at dette får det ringvirkninger for hele psykiatrireformen. Jeg spør helseministeren: Finnes det ingen mulighet for at Fredrikstad kan få satt i gang mer enn de fem boligene som det nå ser ut til at de får i 2002?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-03-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Det har også blitt gitt uttrykk for – bl.a. fra representanten Odd Holten, som også representerer Kristelig Folkeparti – at tilskuddet fra staten er avhengig av rammene for Husbanken for neste år. Nå kjenner jo alle til at Regjeringen har kuttet i rammene for Husbanken for inneværende år. Da vil jeg spørre statsråden: Er denne bevilgningen avhengig av de bevilgningene som er gitt til Husbanken for inneværende år? Nå har jo kommunalministeren i spontanspørretimen i dag sagt at de vil komme tilbake til spørsmålet om det er behov for å øke rammene til Husbanken i revidert. Er det da slik at saken kan løses dersom man øker Husbankens rammer for i år?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-03-06:
Det er bra at Regjeringa er oppteken av dei som er dei mest verdig trengande, og som har bruk for ein plass å bu. Så er det òg slik at dersom det no ikkje blir gjort noko meir, teke nokre breiare tak, kan ein faktisk risikera at endå fleire kjem i denne gruppa. Det er behov for eit visst tal bustader av nøktern standard ut på marknaden kvart år. I den samanhengen er låginnskotsbustader der det blir ståande eit tilskot, der nye kan flytta inn etter at dei som budde der, har funne seg ein annan bustad, direkte målretta mot dei som treng eit hus for ei stund. Det å ha ein bustad er også grunnleggjande i forhold til arbeid og kvardag elles. Så mitt spørsmål vil vera: Vil Regjeringa no følgja opp Boligutvalget når det gjeld å sikra kommunane billige tomter, og ta innover seg at Husbanken sine rammer for år 2002 vart påbegynte alt i 2001, og dermed må aukast?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-03-06:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til sosialministeren: «Nokre kommunar legg førebels planane sine på is, med den kostnadsauke det medfører, i påvente av avklaring frå regjering og storting når det gjeld ei verdig avslutning av handlingsplanen for eldreomsorg. Andre har tilbodet til dei mest pleietrengande att å løysa, dei har ikkje noko anna val enn å fortsetja utbygginga utan pr. dato å vera tildelt tilskott. Kan statsråden stadfesta at dei kommunane som i dag ikkje har tilbod om heildøgns pleie og omsorg til 25 pst. av sine eldre over 80 år, vil få tilskott?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-03-06:
Senterpartiet sitt syn er at dei kommunane som har utarbeidd sine planar i samråd med Husbanken, fylkesmannen og fylkeslegen, skal ha eit statleg tilskott. Alt anna er både urettferdig og uakseptabelt. Det er jo òg sjølvmotseiande, for det er statlege instansar som her har gitt råd undervegs. Mange kommunar har endra planane sine fordi Husbanken, fylkesmannen og fylkeslegen har bidrege i forhold til sjølve planlegginga. Vi har forståing for ei eiga sak, som vi meiner bør innehalda både ei oversikt over innmelde behov, departementet si vurdering, departementet sine forslag og òg ein plan for rekruttering av nødvendig personell, og ikkje minst finansiering og oppfølging. Men det handlar no om å gi kommunane tryggleik, slik at dei som no held på, kan fortsetja og ikkje leggja planane sine til sides i påvente av nye signal. Det handlar faktisk om ei verdig avslutning av eldreplanen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-03-06:
Statsråden viste til dei måla som i si tid vart sette. Fyrste gongen vi såg dette, var i St. meld. nr. 50 for 1996-97, og då var dekning til 25 pst. berre eit av fleire element, men veldig viktig, og òg noko som Stortinget seinare har forsterka. Eg har gått inn og sett på situasjonen i mitt eige fylke, der denne siste delinga medførte 539 einingar tildelt og 634 på vent. Stavanger og Sandnes er to av fleire kommunar som i denne omgangen på langt nær oppfyller denne dekninga. Andre kommunar har sine tyngste pleietrengande igjen fordi dei har sytt for ombygging osb. Kva er det som gjer at ikkje statsråden sjølv, som har hovudansvaret for tilrettelegginga av ei sak for Stortinget, kan seia at dekninga av heildøgns pleie og omsorg til 25 pst. av dei over 80 år skal vera resultatet i alle kommunar? Utviding elles skal vi òg koma tilbake til Stortinget med.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-03-06:
Jeg har gleden av å stille finansministeren følgende spørsmål: «Finansdepartementet har krevd Sørlandets Kompetansefond for 120 mill. kr i skatt i forbindelse med salg av Agder Energi-aksjer til Statkraft. Mener statsråden at dette vedtaket er rimelig og i tråd med nærings- og handelsminister Ansgar Gabrielsens uttalelser fra valgkampen om at et slikt skattekrav ikke vil bli stående dersom Høyre får en hånd på rattet?»
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-03-06:
Jeg oppfatter det da slik at konklusjonen er at man ikke gir grunnlag for en endelig skattefri gevinst. Jeg går ut fra at de skattejuridiske sidene her vil bli drøftet nøye av ordførere i de berørte kommunene, også Høyres ordførere. Men dette spørsmålet har også en moralsk side. For selv om finansministeren bruker all sin sjarm og alle sine evner og sin kunnskap til å forklare dette, vil jo uttalelsene fra næringsministeren bli stående i historiebøkene, iallfall i bygdebøkene i Vest-Agder. Han var krystallklar i valgkampen og sa at dersom Høyre fikk en hånd på rattet, ville det ikke bli utløst noe skattekrav. Er det da slik å forstå at den endelige avgjørelse i departementet er i tråd med eller ikke i tråd med næringsministerens uttalelser i valgkampen?
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2002-03-06:
Jeg forstår at vedtaket etter finansministerens vurdering er i tråd med loven. Er det da slik å forstå at næringsministeren ikke hadde kunnskap om loven da han gikk ut med sine løfter i valgkampen?