Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2000-11-28:
Samfunnet er i rask utvikling. Ny teknologi gir høve til heilt nye måtar å løyse oppgåver og utfordringar på. Dette får verknad også for offentleg sektor. Det er difor rett og nødvendig at offentleg sektor blir gjennomgått og eventuelt fornya. Der det er mogleg, må ei endring føre til meir produksjon av tenester og mindre byråkrati, kontroll og regelstyring. Men det er viktig at det som blir kalla fornying og modernisering, ikkje blir synonymt med rasjonalisering, sentralisering og nedlegging av tenester. I samband med statsbudsjettet har det vorte lansert forslag om å endre tal likningskontor. Dette er berre eitt eksempel på at statlege arbeidsplassar blir borte frå mange kommunar og samla i større einingar. Når ein ser at nokre få arbeidsplassar blir borte, verkar det kanskje ikkje så farleg, men når nedleggingane skjer på område etter område, blir summen av arbeidsplassar som blir borte, ikkje uvesentleg. Dette har fleire negative sider. Blant anna vil det føre til at nærleiken til brukarane blir borte. Med lange avstandar blir servicen ofte dårlegare. Ei anna negativ side er at variasjonen i arbeidsplassar i fleire lokalsamfunn blir mindre, kompetansearbeidsplassar blir borte. Offentlege servicekontor kan vere ei løysing som kan erstatte fleire av arbeidsplassane og dei tenestene desse skal utføre. Det er viktig at arbeidet med å få på plass offentlege servicekontor blir intensivert. Dersom det går for lang tid frå arbeidsplassar blir borte til servicekontora er på plass, vil det vere vanskeleg å få samla tenestene i ei ny organisering. Regjeringa sitt framlagde samferdselsbudsjett for 2001 er etter mange si meining det dårlegaste samferdselsbudsjettet på mange år, ja, enkelte seier det dårlegaste på 20 år. Det er f.eks. ein klar nedgang i løyvingane til riksvegar. Også løyvingane til Jernbaneverket sine investeringar i linja har gått ned. Rett nok inneheld budsjettforslaget ein auke i løyvingane til vegvedlikehald, men ikkje meir enn at departementet reknar med at vegkapitalen, også i 2001, vil bli redusert med 500-600 mill. kr. Dette er situasjonen i ei tid der det ikkje er mangel på pengar. Sjølvsagt skal vi vere varsame med å bruke så stor del av oljeformuen at det fører til auka inflasjon, med dei negative konsekvensane det vil føre med seg. Men det må vere fornuftig å vurdere situasjonen i anleggsbransjen før ein avviser større innsats i bygging av infrastruktur. Gjennom rapporten «Markedssituasjonen for anlegg», utarbeidd av ECON Senter for økonomisk analyse, og også av opplysningar frå bransjen sjølv er det klart at det i anleggsbransjen er ledig kapasitet i dag, og det vil vere det også i 2001. Ja, etter dei opplysningane vi har, vil det i 2001 truleg vere mellom 2 000 og 3 000 anleggsarbeidarar som går på tomgang eller er heilt arbeidsledige. Utan arbeid kan desse ledige anleggsarbeidarane bli avhengige av arbeidsløysetrygd eller arbeidsmarknadstiltak. Då må det vere betre at desse utfører nødvendig arbeid i anleggssektoren, spesielt i ei tid der vi veit at det er svært store etterslep på vedlikehaldssektoren både på jernbane og vegar, mange igangsette anlegg blir drivne urasjonelt og nye viktige anlegg ikkje blir starta opp. Det er eit faktum at det er mogleg å auke produksjonen innanfor anlegg med mange prosent med den eksisterande maskinparken og utan å auke tal tilsette. Manglande oppdrag i tida framover vil kunne føre til konkursar i næringa. Med den spesialiseringa som er i alle bransjar, er det heller ikkje slik at anleggsarbeidarane kan gå rett inn i jobbar i andre bransjar. Med ein slik situasjon meiner vi i Senterpartiet at det er rom for å bruke litt meir oljepengar i infrastrukturbygging. Vi meiner at med 1,5 milliardar kr kan vi ta igjen litt av etterslepet på vedlikehaldet, drive anlegga meir effektivt og få sett i gang nye viktige anlegg, samtidig som vi avhjelper situasjonen i anleggsbransjen. I forhandlingane med Arbeidarpartiet lukkast det ikkje for sentrumspartia å få gjennomslag for dette. Det er tydeleg at når det gjeld å leggje til rette for busetjing i heile landet og å skape gode vilkår for næringslivet, har Senterpartiet større ambisjonar enn Arbeidarpartiet. Eg er likevel glad for at budsjettforliket mellom sentrum og Arbeidarpartiet førde til at samferdselssektoren fekk litt påplussing, sjølv om det vart heilt andre storleikar enn det Senterpartiet meiner er nødvendig. Men ei påplussing til investeringar, kollektivtransport og ferjer er betre enn ingenting. Eg vil heilt til slutt stoppe opp litt ved ferjer og ferjekostnader. For fastbuande og næringslivet langs heile kysten er ferjekostnader ei ekstra utgift. Senterpartiet har som målsetjing at ferjene på sikt skal bli gratis. Ferjene er ein del av vegen, og det er urimeleg at det skal koste ekstra å passere delar av vegen. Når ein er avhengig av å bruke ferje for å krysse ein fjord, må ein betale. Dersom det blir bygt bru over eller tunnel under ein fjord, blir det gratis. Dette er urimeleg.