Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-17:
Statsregnskapet for 2009 er en omfattende framstilling. Materialet er definitivt ikke lett tilgjengelig for oss lekfolk, og jeg tror vi neppe kan regne med at en sånn type melding blir noen stor folkelesning, verken i år eller i årene som kommer. Til det er nok budskapet både for detaljert og for teknisk, men samtidig gir det – etter å ha studert det nøye – et solid innblikk i stoda til norske statsfinanser. Det er en enstemmig komité som stiller seg bak innstillingen til meldingen. Jeg skal derfor være kort og kun omtale noen få nøkkeltall og et par problemstillinger som framkommer i meldingen. For det første: Meldingen omfatter statsregnskapet bestående av et bevilgningsregnskap og et kapitalregnskap. Det førstnevnte viser samlet bevilgning og regnskap på hver post i statsbudsjettet. Av utgiftspostene går det også fram hvilke bevilgninger som er overført fra 2008 til 2009, og det samme fra 2009–2010. Kapitalregnskapet viser som kjent statens eiendeler, gjeld og egenkapital. Hvis man ser på tallene, er de samlede inntektene i statsregnskapet for 2009 på 1 051,9 mrd. kr, mens utgiftene er på 868,7 mrd. kr. Da sier det seg selv at statsbudsjettets netto inntekter fra petroleumsvirksomheten er på drøye 280 mrd. kr, fordelt på 304,5 mrd. kr i inntekter og drøyt 25 mrd. kr i utgifter. Meldingen viser da at statsregnskapet har det vi kaller et oljekorrigert underskudd på 96,6 mrd. kr, altså et overskudd på 10,7 mrd. kr, i forhold til nysalderingen av budsjettet. Det er teknikalitetene. Men tallene viser oss først og fremst hvor fantastisk privilegert vi er ved å være innbyggere i et land som har slike statsfinanser. Sammen med vårt samlede arbeid er det den store rikdommen fra olje og gass som har gjort oss i stand til å være i en helt annen stilling og å ha en helt annen utvikling i velstanden enn mange andre land. Når etterdønningen etter finanskrisen og konsekvensene av rekordhøy statsgjeld i tillegg nå rammer mange land svært hardt, er det bare å konstatere at vi nok er i en helt annen situasjon her hjemme. Det skal vi være takknemlige for. Takket være både oljepengene, det at vi er flinke til å stå på og arbeide og har mange i jobb, har vi betydelige inntekter, som regnskapet her viser kommer fellesskapet til gode. Men denne rikdommen krever også at vi tar ansvar, at vi forvalter verdiene godt, slik at også kommende generasjoner kan få glede av dem. Det er derfor gledelig at det er et bredt flertall i Stortinget som ønsker å sette av et betydelig overskudd i regnskapet og overføre det til Statens pensjonsfond utland, en sak som vi debatterte for kort tid siden. Vi må sørge for at de ekstra ressursene vi får, bl.a. fra oljen, ikke blir faset inn i økonomien i en slik takt at økonomien går over styr. I mange europeiske land har man nå lånt så mye at man er på bristepunktet, og er nødt til å gjøre dramatiske grep for å få økonomien på fote igjen. Det er av og til sånn at du må klype deg i armen når du snakker med kolleger i andre parlamenter rundt omkring i verden, ikke minst nå i våre nære naboland i Europa. De tror nesten ikke det de hører, når Norge og norske parlamentarikere beskriver hvordan den statsfinansielle situasjonen er her i landet kontra i mange andre land. Jeg gjentar: Vi har all grunn til å være takknemlige for å være parlamentarikere og folkevalgte i et land med disse mulighetene. Avslutningsvis vil jeg bare nevne kort at innstillingen er enstemmig, men at jeg har merket meg at Fremskrittspartiet i en egen særmerknad har gjort et nummer av at regjeringspartiene har vært for lite opptatt av å bruke skattelettelser til å motvirke finanskrisen. Jeg er ikke helt trygg på hvorfor akkurat den merknaden er inne i statsregnskapet, men det får nå Fremskrittspartiet eventuelt svare på, her eller en gang senere. Til det er det mye å si. For det første står det i et litt underlig lys, når man nå ser hva nesten alle andre europeiske land diskuterer. Det er ikke skattesenkninger, som flere av regjeringspartienes representanter har vært innom, det er snarere tvert imot skatteøkninger, også i borgerlig styrte land. Det andre er at det framstår som noe pussig når resultatene av de tiltakene den norske regjering satte i verk for å møte finanskrisen, har vist seg svært vellykket – de var raske, ikke så veldig byråkratiske, og de hadde den ønskede effekten. Jeg mener det er direkte urimelig å mene at det er skattelettelser som hadde gjort at regnskapstallene eller situasjonen for Norge nå hadde vært veldig annerledes. Det disse tallene fra statsregnskapet derimot viser, er at det har vært det jeg vil kalle en vellykket politikk. Med dette legger jeg fram innstillingen.