Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-11-15:
Stagnasjon. Velferdskutt. Skatteøkninger. Alarmerende ledighet. Økt sosial uro. Avtagende tillit til demokratiet. Svekket framtidstro. Stikkordene er ikke hentet fra unionstilhengernes propaganda før folkeavstemningen tidlig på 1990-tallet, men er hentet fra utenriksministerens redegjørelse her i Stortinget for to dager siden. De beskriver ikke Norges posisjon utenfor EU, men EUs egen situasjon. Norge befinner seg i en meget gunstig posisjon i forhold til dem som har sin base lenger sør i Europa. Krisen i EU blir stadig verre. Mye skyldes euroen, som har både medvirket til krisen og gjort den vanskeligere å håndtere. Som euromedlemmer kunne de søreuropeiske landene få billige lån på bakgrunn av Tysklands kredittverdighet. Resultatet ble økende gjeld og utsettelse av nødvendige reformer i arbeidsmarkedet og i produktmarkedet. Med finanskrisen kom problemene fram i lyset, og nå er gjeldskrisen ikke bare et faktum, men er blitt nesten uhåndterlig. Jeg finner grunn til å minne om – for vi har hatt tidligere debatter om euroen, hvor representanter i denne sal til og med antydet at det var noe for Norge – at når pengepolitikken skal tilpasses de store landene, vil små land med et annet forløp i økonomien måtte velte byrden av nødvendige tilpasninger over på innbyggerne, i form av kraftige sosiale kutt, med dramatisk ledighet som følge i mange tilfeller. Derfor gjør euroen vondt verre i Sør-Europa i dag. Det burde være til ettertanke for mange ivrige euro- og unionstilhengere. La meg si noen ord om den EØS-debatten jeg mener det er helt nødvendig og riktig at vi har, og hvilken karakter den bør ha. Som utenriksministeren sa i sin redegjørelse, har vi – under skiftende regjeringer, under skiftende politiske forhold – hatt et avtaleforhold til Europa som har tjent Norge, norsk næringsliv og norske borgere vel. I den situasjonen man nå er i, er det ingen grunn til å sette det samarbeidet i EØS-avtalen på spill. Det er etter mitt syn å sette norske interesser på spill. Derfor er det stor forskjell på det som representanten Lars Peder Brekk nå sa – om å diskutere hvordan handlingsrommet i EØS-avtalen skal utnyttes, som jeg mener var en helt berettiget og nødvendig debatt, som Stortinget til enhver tid må være opptatt av – og det som SV i sitt forslag til nytt partiprogram foreslår, nemlig at man skal gå ut av EØS-avtalen og inn i noen luftige alternativer som ingen helt aner konsekvensen av for dette landet. Det mener jeg er uansvarlig tale og uansvarlig handling. Derfor er jeg veldig glad for at både utenriksministeren og representanter for andre som har sine primærstandpunkter knyttet til EU-medlemskap, gjennom debatten her i dag, men også i spørretimen som vi hadde her i går, ga så utvetydig og klart uttrykk for at man ikke vil rokke ved den grunnsteinen i vårt samarbeidsforhold med Europa som EØS-avtalen er. Utenriksministeren sa sågar at det er uaktuelt for Arbeiderpartiet å regjere på noe annet grunnlag enn EØS-avtalen. Jeg er veldig glad for at dette også er kommet så klart til uttrykk fra Høyres side, som er det andre klart ja til EU-partiet i dette hus. Det borger for at utenriksministeren – eller kanskje snarere hans etterfølgere – kan føye ytterligere regjeringer til listen over dem som har regjert på grunnlag av EØS-avtalen. EØS-avtalen er ingen statisk størrelse. Den har vist seg å være dynamisk, den har vist seg å være tilpasningsdyktig, og den innfallsvinkelen bør man fortsatt ha. Men jeg tror det er ganske viktig at vi legger disse politiske avklaringer til grunn – ikke bare fordi det er nødvendig for å kunne regjere dette landet, men først og fremst fordi det er i landets interesse.