Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-06-14:
Norsk matvaresikkerhet med jordbruksvarer blir stadig redusert – dette som følge av mindre arealer, lavere avlinger og en sterk befolkningsvekst. Høyre og Fremskrittspartiet viser nok en gang at de vil forsterke denne utviklinga kraftig. Dette er helt i utakt med FAOs anbefalinger om å motarbeide dagens internasjonale matvarekrise. Hovedvirkemidlet for å gjøre det mulig å bedre norsk matvaresikkerhet er importvernet. Uten et sterkt importvern er det ikke mulig å ha en nasjonal jordbrukspolitikk. Det er behov for å få en ny jordbrukspolitikk for å fylle jordbrukets samfunnsmessige rolle. Dette krever nytenkning. Det er nødvendig for å få fram det tredje grønne standpunkt – om økt matvaresikkerhet for Norge. Etter å ha lest statsrådens innlegg på årsmøtet i Norges Bondelag i går har jeg behov for å peke på noen sentrale forhold. De personer som ønsker nytenkning for å få fram det tredje grønne standpunkt, står fullt på høyde med Landbruksdepartementets folk og det politiske miljøet når det gjelder den fagligpolitiske forståelsen av situasjonen og hva som er de største utfordringene framover. I tillegg har dette miljøet svært god kontakt med bønder og bygdefolk gjennom mange tiårs praktisk erfaring, og ikke minst: Ungdommen er med oss. Det er et stort problem at regjeringa, ved Landbruksdepartementets politiske ledelse, presenterer en virkelighetsforståelse til andre om situasjonen i jordbruksnæringa, som stadig færre i bygdene kjenner seg igjen i. Kort sagt kan en si at stadig flere opplever et metningspunkt for hva man aksepterer å høre. Helt konkret har regjeringa hittil nektet plent å gjennomføre nødvendige virkemidler som øker matvaresikkerheten, med unntak av årets svært beskjedne investeringsstøtte til grøfting av vassjuk jord. Jordbruksforhandlingene, med basis i jordbruksavtalesystemet, skal være forhandlinger mellom likeverdige parter, slik som i lønnsoppgjørene mellom arbeidsgiver og arbeidstaker. Det er bare én avgjørende forskjell, nemlig at resultatet sjølsagt står tilbake for vedtak i Stortinget. Slik som jordbruksavtalesystemet er praktisert gjennom flere år av statens forhandlingsdelegasjon, skjer det et maktmisbruk i jordbrukets disfavør, som avtalesystemet over tid ikke vil tåle. Kort sagt: Urett blir ikke rett, sjøl om det blir gjentatt år etter år. Dagens system praktiseres bl.a. slik: Produktivitetsgevinsten i næringa tas bort fra jordbrukets utøvere i forhandlingene ved at økt produksjon, reduserte driftskostnader og redusert arbeidstid fører til lavere inntektsrammer. Hver krone plukkes bort fra jordbruket, slik det praktiseres i dag. Dette er en logikk som strider mot den forståelse som regjeringa opptrer med overfor alle andre grupper. Arbeidsproduktiviteten i jordbruket har økt med om lag 6 pst. per år de siste ti årene. Dette har ikke hatt noen virkning når det gjelder å redusere inntektsgapet per årsverk, sammenliknet med andre grupper som har langt lavere produktivitetsforbedring. Ingen andre grupper med slik produktivitetsframgang ville finne seg i dette. Derfor er det viktig at vi går igjennom denne politikken, og jeg vil i neste innlegg gå inn på en del sentrale problemstillinger som er helt avgjørende for å få en ny kurs, som sikrer at det blir samsvar mellom de internasjonale utfordringene, hva som er situasjonen ute i næringa, og hva Norge, som et rikt land, har råd til, i en situasjon som er ganske utfordrende.