Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-04-21:
Når Stortinget i dag behandler retningslinjene for Postens virksomhet, er det bred enighet. Mellom Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti er det nærmest full enighet – full enighet om den postpolitikk som Arbeiderpartiets regjeringer har ført, og som den nye regjeringen har ført videre. Det er vi i Arbeiderpartiet meget glad for. Men vi er overrasket – svært overrasket. I Senterpartiets hovedorgan uttalte Anne Enger Lahnstein for noen år tilbake: «De viktigste skillelinjene i norsk politikk går nå mellom Ap og Sp» – se på områder som posten. Postkontorene og Senterpartiets påståtte motstand mot nedlegging av postkontorer ble fremhevet som saken med stor S. Senterpartiets nei til nedlegging av postkontorer var symbolet på distriktspolitikken, på velferdspolitikken – symbolet på sentrumspolitikken. Senterpartiet sendte ut pressemelding hvor overskriften var: «Senterpartiet går imot rasering av postkontornettet». I dag er Senterpartiet og Kristelig Folkeparti for nedlegging av postkontorer, ikke bare for de omstillinger som ble gjennomført under Arbeiderpartiet. De er ikke omgjort. Senterpartiet og Kristelig Folkeparti er for nye nedleggelser. 232 postkontorer ble nedlagt i 1998 – under sentrumsregjeringen. Antall sorteringsterminaler ble kraftig redusert – under sentrumsregjeringen. Og nå sier jammen Senterpartiet og Kristelig Folkeparti at de vil legge ned flere postkontorer – jeg siterer fra meldingen: «Selv om det de senere år har vært gjennomført betydelige endringer i sammensetningen av ekspedisjonsnettet, vil det fortsatt være behov for å videreutvikle og tilpasse nettet til behovene i markedet og en best mulig lønnsomhet.» Ja, det er selvfølgelig riktig. Men hvor er det blitt av den påståtte ideologien? Ifølge Senterpartiets daværende leder var jo nedleggelse av postkontorer et eksempel på hovedskillelinjene i norsk politikk. Så kan vi vel konstatere at dette «ideologiske» skillet er vasket bort – det også! Så vil enkelte hevde at dette er en sak for Postens styre. Ja, det er riktig det. Men det er ikke så lenge siden Kristelig Folkepartis daværende samferdselspolitiske talskvinne, May-Helen Molvær Grimstad, sa at: «samferdselsminister Kjell Opseth gjør seg skyldig i en total ansvarsfraskrivelse når han sier at beslutningen om nedleggelse av postkontorer er Postverkets egen sak». Senterpartiet understreket også regjeringens ansvar. I dag sier Kristelig Folkeparti og Senterpartiet at de – og jeg siterer fra meldingen – «vil generelt understreke viktigheten av at Posten, innenfor de overordnede rammer som er trukket opp for virksomheten, får tilstrekkelig frihet til å tilpasse nettet til behovene i markedet og en forsvarlig økonomi». Igjen er det godt å konstatere enigheten med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Så vil andre hevde at denne regjeringen ikke styrer etter partiprogrammene til Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Det skal jammen være sant! Men Regjeringen styrer vel i alle fall etter Voksenåserklæringen? Der står det på side 30: «Sentrumspartiene er uenig i den sterke fokusering på bedriftsøkonomisk lønnsomhet i forhold til viktige servicefunksjoner i samfunnet som bl.a. post- og teletjenester.» Tja? I dagens melding sier altså Regjeringen at en «ser det som viktig at Posten gis tilstrekkelig forretningsmessig frihet og fleksibilitet til å kunne foreta raske forretningsmessige avgjørelser og tilpasninger til endrede markedsforhold». Og videre: «Postens fremtidige markedsposisjon vil dessuten være avhengig av i hvilken grad selskapet klarer å konkurrere på pris og samtidig sikre et tilfredsstillende økonomisk resultat.» Ja, det sier de! Den brede enigheten om postpolitikken gir Posten et godt grunnlag for å møte de utfordringer de står foran. Og siden sentrumspartiene nå er enig i den postpolitikk Arbeiderpartiet har ført og fører, og siden sentrumspartiene pr. definisjon mener at Regjeringen fører en god politikk – ja så skulle vi vel også være enige om at de omstillingene i Posten som Arbeiderpartiet gjennomførte, faktisk var fornuftig politikk, likevel.