Trine Skei Grande (Venstre), 2002-05-06:
Vi markerer i år 50-årsjubileet for norsk bistand. Norge har i disse årene vært i fremste rekke i arbeidet for solidaritet med utviklingslandene. Sjøl om det har skjedd store framskritt for enkelte av verdens fattige land, er utfordringene likevel fortsatt betydelige. En stor del av verdens befolkning lever fortsatt på et eksistensminimum. En betydelig del lever i en akutt og livstruende nødsituasjon. FNs erklæring ved tusenårsskiftet trekker opp svært viktige, men også svært ambisiøse mål for utviklingsarbeidet, bl.a. en halvering av den andelen av verdens befolkning som lever i ytterst fattigdom. Venstre støtter disse målsettingene. Det er ambisiøse mål, de er vanskelige å nå, men dette bør være det fremste store internasjonale løftet framover. Jeg slutter meg til utviklingsministerens vurdering av at disse målene kan nås gjennom at vi styrker innsatsen på flere områder. Gjeldslettelser, investeringer, adgang til nye markeder og bistand er alle viktige faktorer for utviklingen av de fattige landene. Samtidig er demokratisk utvikling en nødvendig forutsetning for rettferdig fordeling av vekst og vern om menneskerettigheter. Før Samarbeidsregjeringa la fram statsbudsjettet i høst ble det stadig hevdet, bl.a. fra Arbeiderpartiet, at Regjeringa kom til å redusere bistanden. Venstre var også med rundt bordet, og vi kunne bevise at Arbeiderpartiets spådommer var feil. Tvert imot er norsk bistand rekordhøy, og Regjeringa har som mål å øke bistandsbudsjettet til 1 pst. av bruttonasjonalinntekten innen 2005. Regjeringa har også lagt fram en handlingsplan for bekjempelse av fattigdom i sør som vil være grunnleggende for norsk utviklingspolitikk framover. Utviklingsministeren la i sin redegjørelse vekt på at den norske handlingsplanen må være svært ambisiøs for å nå målene i tusenårsplanen. Det skal derfor for første gang gjennomføres en bred evaluering og gjennomgang av hele bistandsforvaltningen, slik at norsk bistand kan bli enda bedre. Venstre hilser en slik evaluering velkommen. Bistand er fremdeles et nødvendig virkemiddel i utviklingspolitikken. Mer av den norske bistanden må rettes mot demokratibygging og styrking av menneskerettighetene. Demokrati er en nødvendig forutsetning for å sikre menneskerettighetene og en mer sosialt rettferdig utvikling. Det er også en viktig forutsetning for økonomisk utvikling. Uten et styresett hvor befolkningen kan kaste sine ledere ved valg, skapes det ikke tillit til en stabil sosial og politisk utvikling, noe som igjen er nødvendig for å sikre nye investeringer. Venstre mener derfor at Norge må stille krav til respekt for demokrati og menneskerettigheter også overfor sine samarbeidsland. Mange brudd på menneskerettighetene retter seg spesielt mot kvinner og barn. Oppmerksomheten om disse overgrepene har imidlertid vært altfor liten. Bruk av barn som soldater må bekjempes. Tilgang til utdanning og arbeid, stemmerett, kamp mot seksuelle og andre fysiske overgrep, ikke minst i krig, og tiltak mot bruk av omskjæring er områder hvor Norge må intensivere sitt arbeid. Dødsstraff kan ikke aksepteres verken i krig eller fred. Norge må arbeide for et verdensomspennende forbud mot gjennomføring av dødsstraffdommer. Internasjonaliseringen av næringslivet konfronterer norske bedrifter med nye etiske og legale forpliktelser. Venstre mener det er viktig at norske bedrifter inkluderer menneskerettighetshensyn i sin utenlandsstrategi. Norske bedrifter bør sikre høye standarder for arbeids- og produksjonsforhold og ta samfunnsansvar i de landene de opererer i. Det sivile samfunn og de frivillige organisasjonene spiller en svært viktig rolle i utviklingspolitikken. De frivillige organisasjonene bidrar til utvikling av organisasjoner i mottakerlandene både som vaktbikkjer og kritiske korrektiver. Dette er en helt nødvendig del av arbeidet for utvikling. Venstre vil understreke at det ikke må stilles for strenge krav til profesjonalisering av de frivillige organisasjonene for å kunne delta i bistandsarbeidet. Det vil skape en altfor stor avstand og et altfor stort byråkrati. De frivillige organisasjonenes styrke ligger nettopp i det sterke folkelige engasjementet. Dette må alltid ligge til grunn. Flere frivillige organisasjoner enn de fem store må kunne bidra i bistandsarbeidet. Utviklingsministeren varslet at Regjeringa vil foreslå å etablere et separat ungdomsprogram under Fredskorpsets ledelse, som vil støtte opp om de mange ungdomsutvekslingsprogrammene som drives av en rekke frivillige organisasjoner. Det skal også etableres et ungdomspanel med representanter utvalgt fra ungdommens egne organisasjoner. Dette panelet skal kunne vurdere utviklingspolitikken kritisk. Venstre mener dette er meget viktige initiativ. Det gir ungdom større innflytelse og bedre mulighet til å arbeide internasjonalt. Frivillige ungdomsorganisasjoner har allerede sammen med likesinnede organisasjoner i utviklingsland utviklet samarbeidsprosjekt. For eksempel et prosjekt jeg kjenner godt sjøl, et prosjekt som norske 4H har i samarbeid med sin søsterorganisasjon i Gambia. Det må satses ytterligere på å utvikle flere slike gode lokale prosjekt som skaper engasjement også her i Norge. Som ledd i demokratisk utvikling er det nødvendig med støtte til å bygge opp politiske partier i utviklingsland. Vi skal ikke eksportere vårt partisystem, men bidra til å støtte utvikling av flerpartisystem, gjennomføring av frie valg og fremme flere unge og flere kvinnelige politikere. Venstre har lenge samarbeidet med søsterpartier rundt omkring i verden og har svært gode erfaringer med det arbeidet, både når det gjelder hva vi kan bidra med til utvikling i andre land, og når det gjelder å hente ideer utenfra. Det er svært positivt av Regjeringa å etablere et norsk senter for demokratistøtte som skal bidra til å styrke slikt demokratiarbeid. Regjeringa har bestemt at Norge skal slutte seg til de internasjonale straffetiltakene mot president Mugabe i Zimbabwe og hans nære støttespillere. Venstre støtter de vedtakene. Det er viktig å styrke det internasjonale presset mot Mugabe og hans regjering. Norge må bidra til å få myndighetene i Zimbabwe til å respektere menneskerettighetene og demokratiske spilleregler, stanse den politiske volden og arbeide for nasjonal forsoning. Det er også viktig å fokusere på konsekvensene uroen i Zimbabwe har for landene omkring. Zimbabwe har tradisjonelt vært det sørlige Afrikas matkammer, og på grunn av tørke, men også på grunn av Mugabes politikk i Zimbabwe, vil jeg rette oppmerksomheten mot de humanitære katastrofene som i dag er under oppseiling i to av Norges hovedsamarbeidsland, Zambia og Malawi. Flere millioner mennesker er i fare for å sulte. Det er en svært dramatisk situasjon, og den krever øyeblikkelig handling. Bistand er sentralt for utvikling, men økt markedsadgang for utviklingslandene er like viktig. For å sikre utvikling blant verdens fattige land må disse landene få større innpass på verdensmarkedet. Norge må bli en pådriver for at de neste forhandlingene i WTO reelt ivaretar utviklingslandenes interesser. I tillegg til å arbeide for økt stabilitet og ansvarlighet i de globale finansmarkedene må Norge øke bistanden til institusjons- og kompetansebygging i mottakerlandene. Ikke minst er det viktig at de fattige landene får tilgang til ny teknologi. Norge må være en aktiv bidragsyter til debatten om alternative former for utviklingsfinansiering. Sletting av gjeld er kanskje det viktigste enkelttiltak for utvikling i mange fattige land. Det er svært viktig at Regjeringas gjeldsplan følges opp for å gjøre det internasjonale gjeldsslettingsinitiativet mer robust. Gjeldssletting må gis raskere for de land som har vist sterk vilje til reform og fattigdomsbekjempelse. Norge må også sammen med andre kreditorland intensivere arbeidet for å samordne ytterligere gjeldssletting. Det bør opprettes internasjonale kredittilsynsmekanismer for å sikre en ansvarlig utlånspolitikk nasjonalt og internasjonalt. Dette har kanskje vært en av de første debattene om utenrikspolitikk som ikke har vært preget av den 11. september. Men kanskje handler den også litt om 11. september. Arbeidet for demokrati og arbeidet mot fattigdom er også viktig i kampen mot terrorisme. Eller som en forfatter sa i New York Times for noen dager siden: Fanger du en terrorist som kommer fra et folk uten håp, skaper du ti terrorister. Fanger du en terrorist fra et folk som har håp, så fanger du en terrorist.