Harald Victor Hove (Høyre), 1999-11-04:
Både meldingen fra Regjeringen og innstillingen fra utenrikskomiteen viser at der er et bredt nordisk samarbeid med en bred politisk tilslutning. Det er grunn til å glede seg over det, selv om det kanskje er noe til ettertanke at hvis det hadde vært noen flere konfliktsaker, ville det også i noen grad ha økt den offentlige interessen for arbeidet i Nordisk Råd. Som en forlengelse av arbeidet i Nordisk Råd har vi også et vestnordisk samarbeid mellom Island, Færøyene og Grønland. I det vestnordiske samarbeidet mellom disse tre landene er det en rekke spørsmål som også er av norsk interesse. Det gjelder felles havområder og felles fiskeriressurser som i denne sammenheng er særdeles viktig, men også det forhold at Norge språklig og kulturelt på mange måter står nærmere Færøyene og Island enn det det øvrige Norden gjør. Mye kan tale for at det i det vestnordiske samarbeidet er en del spørsmål som vi fra norsk side kanskje burde vie større oppmerksomhet enn vi så langt har gjort, og at det kunne være riktig av den norske delegasjonen i Nordisk Råd å følge opp det arbeidet noe nærmere enn det man til nå har gjort. Når det gjelder det nordiske samarbeidet, er det ved siden av det mer interne nordiske samarbeidet, som flere har påpekt, også et samarbeid knyttet til nærområdene og forholdet til Europa, da særlig EU. Jeg vil i det vesentlige slutte meg til saksordførerens synspunkter når det gjelder disse to samarbeidsorienteringene, nærområdet og samarbeidet om Europa-spørsmål. Jeg vil særlig framheve nærområdesamarbeidet som et viktig samarbeid i et mer direkte sikkerhetspolitisk perspektiv. Hvis vi tar utgangspunkt i et sikkerhetspolitisk perspektiv, så gjelder det en mer tradisjonell sikkerhetspolitikk, det gjelder spørsmål om miljøsikkerhet og det gjelder særlig spørsmålet om sikkerhet innenfor helse. Da er det ikke minst viktig å framheve at det å få til en utvikling av levekårene i nærområdene er viktig i de perspektivene som jeg her har nevnt, både når det gjelder helse og når det gjelder mer tradisjonell sikkerhet. Erik Solheim understreket i sitt innlegg at SV prioriterer barn. Barn har også vært prioritert i det nordiske samarbeidet. Dette gjelder både i nærområdesamarbeidet og i det mer direkte nordiske samarbeidet. I desember 1998 hadde man konferansen «BARNforum» i Stockholm som særlig tok for seg barns situasjon i nærområdene. Det var svært interessant å være til stede på den konferansen og få et nærmere innblikk både i barns situasjon i nærområdene og også i deler av det arbeid som man fra nordisk side har drevet i disse områdene. Det er gledelig, som det framgår av meldingen og innstillingen, at Ministerrådet har fulgt opp denne konferansen i ettertid. Men også i det mer direkte nordiske samarbeidet har barn stått sentralt i den senere tid. I 1998 tok Nordenutvalget initiativ til en utredning om barns situasjon i Norden gjennom å oppnevne en arbeidsgruppe. Arbeidsgruppen leverte innstilling i juni måned i år, og Nordenutvalget har fremmet tre medlemsforslag til sesjonen i Stockholm i neste uke. Det som har vært sentralt i dette arbeidet, har vært å ta for seg barns situasjon i Norden mer generelt og kanskje ikke spesielt fokusere på særlige problemområder som kan knytte seg til barns situasjon. I den sammenheng er det i disse medlemsforslagene bl.a. tatt opp spørsmålet om gjennomgang av lovgivningen i de nordiske land med sikte på å styrke barns situasjon. Noe av oppfordringen ligger i at man der hvor det måtte være ulikheter, bør legge seg på nivået til det land som måtte ha den mest gunstige lovgivning. I den sammenheng er det et poeng at man også setter Barnekonvensjonen i fokus og tar den mer alvorlig i ulike sammenhenger, ikke minst det forhold at barn skal høres i spørsmål som gjelder det enkelte barn mer individuelt, f.eks. i en sak hvor foreldrene går fra hverandre og det er spørsmål om barnets situasjon i forhold til sine to foreldre, men det gjelder også barn mer generelt i samfunnsmessig sammenheng, f.eks. i spørsmålet om på hvilken måte barn skal kunne fremme sine synspunkter i forhold til kommunale saker. Det er et av de spørsmål som medlemsforslaget oppfordrer landene til å arbeide videre med. Jeg kan nevne at man i Sverige, men også i Finland, har hatt interessante erfaringer med at kommunene har tatt opp Barnekonvensjonen og stilt spørsmål om hvordan den kan etterleves på en bedre måte i den enkelte kommune. I tillegg tas det også opp medlemsforslag om mobbing og om barns situasjon i spredt bebygde områder. Og det er vel all grunn til å regne med at når et enstemmig nordenutvalg fremmer disse forslagene, vil de også bli vedtatt av sesjonen. Flere har nevnt det nordiske samarbeidet knyttet til lovgivning, og det står også sentralt i meldingen og innstillingen. Ikke minst fremheves det at forholdet til EU og EØS-området medfører at det nordiske lovgivningssamarbeidet står overfor nye utfordringer. Jeg tror i denne sammenheng at det kan være et poeng å løfte blikket litt, fra å la samarbeidet bare dreie seg om lovgivning alene, til også å være opptatt av det som jeg kanskje vil kalle rettssamarbeidet mellom de nordiske land i videre forstand. Jeg var til stede på Nordisk Juristmøte her i Oslo i august i år, og det var gjennomgående i flere av de innlegg som ble holdt der, at man på en rekke områder nettopp fremhevet den brytning som vi fra Nordens side i dag står overfor i møtet mellom en nordisk rettstradisjon og andre rettstradisjoner i Europa. Og da kan det være grunn til å understreke at vi ikke bare snakker om én annen rettstradisjon, men at vi kan snakke om flere rettstradisjoner. Og det kunne kanskje være en tanke å ta opp spørsmålet etter en del år, når også Sverige og Finland har vært medlemmer i EU, om det kunne være aktuelt å styrke det nordiske rettssamarbeidet. Til slutt er det grunn til å fremheve at det nordiske samarbeidet fungerer godt. Det ble også fremhevet fra representanten for mindretallet i komiteen, Fremskrittspartiet. Det er kanskje litt underlig at når et samarbeid fungerer godt, så er man opptatt av å gjøre endringer i bredden av dette samarbeidet. Og som Per-Kristian Foss påpekte, kan det tenkes at det at vi også har et bredt parlamentarikersamarbeid, nettopp er en del av styrken i det nordiske samarbeidet. Og hvis man er opptatt av rasjonalitet, er det vel ikke særlig tvil om at Norge i mange sammenhenger fungerer bedre i det større internasjonale samarbeidet fordi man har det nordiske samarbeidet i bunnen, og at det også gjelder et bredere parlamentarikersamarbeid.