Marit Arnstad (Senterpartiet), 2021-11-25:
Gratulerer med nytt verv! Jeg vil starte innlegget mitt med å takke utenriksministeren for en klarsynt, god og nøktern redegjørelse. Den peker både på mulighetene og på utfordringene som vi møter i forholdet til EU og EØS. Den formidler en praktisk oppfølging på feltet som er konsistent med det kompromisset som er nedfelt mellom Arbeiderpartiet og Senterpartiet i Hurdalsplattformen. Det er velkjent at Senterpartiet og Arbeiderpartiet har ulike primærstandpunkt når det gjelder synet på EU og EØS. Senterpartiet står med begge beina plantet i den norske nei-sida når det gjelder spørsmålet om medlemskap i EU. Og jeg trenger neppe å repetere vår skepsis til EØS som konstruksjon, og til en rekke av de omfattende EU-tilpasningene som stortingsflertallet har sluppet gjennom siden 1993. Mange vil derfor sikkert spørre hvorfor Senterpartiet da kan regjere med Arbeiderpartiet, som har en annen innfallsvinkel, og hvordan vi kan stille oss bak Hurdalsplattformens europapolitikk. La meg være klar på det: Det er helt overflødig å forklare Senterpartiet at politisk samarbeid også krever politiske kompromisser. Viljen til å jobbe for gjennomslag ved hjelp av kompromiss går som en grønn tråd gjennom mitt partis historie. Senterpartiet er et parti som først og fremst jobber i møterommene, der avgjørelsene tas, ikke ute på Eidsvolls plass. Som utenriksministeren sa i redegjørelsen, er nasjonalstaten den primære rammen for det politiske ansvaret. La meg legge til for egen del: også for folkestyret, og det beste grunnlaget også for velferdssamfunnet. Samtidig er det sånn at vi alle sammen bestandig har vært og vil være avhengig av et internasjonalt samarbeid og internasjonal åpenhet. Senterpartiet mener at Hurdalsplattformen trekker ting i riktig retning. Den skisserer en linje som ivaretar det politiske samvirket og handelssamarbeidet som det er tverrpolitisk enighet om at vi skal ha med EU og med de europeiske landene. Men utenriksministeren stikker heller ikke under stol at det er interessekonflikter og utfordringer som Norge må håndtere. Vi vet f.eks. at det felles arbeidsmarkedet i EØS har skapt problemer med et useriøst arbeidsliv og sosial dumping, og vi vet at det også følger med interessekonflikter knyttet til felles løsninger og felles standarder. Disse diskusjonene er det nå rom for å ta tak i på en balansert og nøktern måte, slik også utenriksministeren skisserer, på en måte som ikke fortier hva som er genuint norske interesser, men som erkjenner og utnytter det spillerommet som EØS-samarbeidet faktisk gir Norge. Jeg understreker dette fordi utenriksministerens redegjørelse klart viser at Arbeiderparti–Senterparti-regjeringen vil føre en mer aktiv politikk vis-à-vis EU og EØS enn det tidligere regjeringer har gjort. For det som ofte har blitt kalt en aktiv europapolitikk, har altfor ofte vært en passiv europapolitikk. Det har vært en politikk der norske regjeringer i altfor liten grad har utnyttet det handlingsrommet som Norge faktisk har gjennom EØS-samarbeidet. De som argumenterer for at Norge skal opptre servilt overfor EU, gjør både norske interesser og det europeiske samarbeidsklimaet en bjørnetjeneste. Senterpartiet mener at Hurdalsplattformen og utenriksministerens redegjørelse bærer bud om at den norske politikken i møte med EU rent faktisk skal være aktiv, ikke bare i navnet, men i helt reelle prioriteringer. Jeg regner med at noen vil prøve å bagatellisere dette i debatten i dag, men jeg vil stille noen spørsmål. Ville en Høyre-ledet regjering varslet en mer aktiv linje for å fremme norske interesser innenfor EØS og til og med sagt at handlingsrommet i EØS-avtalen skal tas i bruk, med særlig vekt på å sikre nasjonal kontroll på områder som norsk arbeidsliv, energi og jernbane? Jeg kan ikke se det for meg. Ville en Høyre-dominert regjering tatt initiativ til å gå i dialog med EU med mål om å sikre Norge unntak fra bestemmelser i EUs fjerde jernbanepakke? Jeg kan ikke se det for meg. Ville Erna Solberg noen gang ha akseptert å gjennomføre en utredning om erfaringene med EØS-samarbeidet de siste ti år, og å utrede erfaringene de nærstående land utenfor EU har med alternative avtaler med EU? Neppe. Nå er dette en del av regjeringens politikk, og for Senterpartiet representerer disse tingene et klart og tydelig framskritt. Alle i denne sal kjenner til den temmelig fastlåste situasjonen som har vært mellom EØS-skeptikere og EØS-tilhengere. Stillingskrig er kanskje et litt sterkt ord å bruke, men vi har i det minste i all vennskapelighet stått ettertrykkelig fast på våre posisjoner på begge sider. Jeg håper nå at vi kan få litt bevegelse i det bildet. Vi vil alltid ha ulike syn på EU og EØS i denne sal, men det er også mulig å styre debatten inn mot hva som er de norske primære interesser i samarbeidet med EU, og drøfte hvordan man skal agere i forhold til det.