Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-05-18:
Vi er inne i kunnskapssamfunnet. Den nye måten å organisere arbeidet på i vårt århundre vil være basert på kunnskap, læring og innovasjon. Dette setter utdanningspolitikken i fokus, og redegjørelsen peker på flere utfordringer og sammenhenger. Jeg har spesielt merket meg med glede ønsket om å gjøre utdanningssamarbeid med fattige land mer sentralt. Dette er helt i tråd med Kristelig Folkepartis prioriteringer i bistandspolitikken. Ofte framstilles teknologi som motoren i de raske samfunnsendringene, men teknologi alene skaper ikke endring. Det er menneskets respons på teknologi som skaper forandring. I vårt århundre vil teknologien fremme et skifte i kultur og atferd fordi vi kommuniserer mer med flere. Kunnskapssamfunnet stiller også nye krav til ledelse. I siste årbok fra BI pekes det på at etikk og omtanke i personlig handling er grunnleggende suksessfaktorer for ledelse i kunnskapsøkonomien. En sterkere erkjennelse av og begrunnelse for at læring også må fokusere på etikk og verdiformidling kan vi knapt få. Derfor må skolen understreke menneskeverdet og menneskerettighetene og vise omsorg for elevene under ansvar for seg selv og fellesskapet. Det er en forflating av verdigrunnlaget når deltakelse oppheves til viktigste norm. Innholdet i skolens verdiformidling og den praktiske etterlevelse må stå i sentrum. Sann læring starter med innflytelse av sann omsorg. I sin redegjørelse ønsket statsråden å framstå med en frisk politikk. Etter å ha sett den konkrete oppfølging med å utsette viktige forsøk med ny ressurstildeling i skolen og et engasjert angrep på mulighetene for friskoler, har denne friske retorikken blitt svært falmet. For Kristelig Folkeparti er det uforståelig at om lag 1,8 pst. av elevene i Norge er den største trusselen mot norsk offentlig skole og blir det viktigste for å få en rettferdig skole. Det må jo være viktigere å fokusere på forholdene for de øvrige 98 pst.! Statsråden har denne uka fulgt opp med å avslå godkjennelse av en friskole i Vest-Agder ved å legge avgjørende vekt på kommunens begrunnelse om nedgang i elevtall og fare for nedleggelser av skoler. Dette er en utøvelse av et skjønn når det gjelder privatskoleloven som flertallet på Stortinget avviste før jul. En konsekvens av statsrådens skjønn må være at foreldreretten bare kan gjelde i byer og folkerike områder. Dermed begrenses en demokratisk rettighet etter geografi og bosted i Norge. Et slikt demokratisyn deler ikke Kristelig Folkeparti. Statsrådens skjønn her undergraver formålet med privatskoleloven og muligheten for foreldrene i Distrikts-Norge til å hevde foreldreretten. Vi er sterkt uenig, og finner skjønnsutøvelsen tvilsom etter lovens intensjon. Kristelig Folkeparti mener det er viktig å videreutvikle norsk skole til en bedre skole. Ut fra behovene vi ser, er det nødvendig å fokusere på den profesjonelle lærer, den aktive eleven og utnyttelsen av de lokale handlingsrom i skolen. Jeg oppfatter redegjørelsen som en støtte til en slik fokusering. Jeg savner imidlertid en sterkere prioritering, f.eks. til fordel for ungdomstrinnet. Behovet for fleksibilitet i betydning tilpasset opplæring for den enkelte elev og bruk av ulike læringsmiljø deler Kristelig Folkeparti med statsråden. Vi vil imidlertid tilføye at fleksibilitet også forutsetter større frihet for skolene og lærerne. En satsing på kvalitet er også riktig. Derfor blir rekrutteringspolitikken for lærere med lønn og etterutdanningstilbud så viktig. Her gjenstår det å se hva Regjeringen vil. Men vi trenger også en debatt om hva som er kvalitet. I Kristelig Folkeparti ønsker vi et prosessorientert kvalitetsarbeid i skolen fordi tid og sted, altså situasjonen, er et viktig element i kvalitetsbegrepet. Det kan være fare for en ensretting av skolen ved å gjennomføre nasjonale indikatorer for kvalitet, dermed blir fleksibiliteten fort en floskel. Jeg stiller meg derfor avventende og spørrende til hva dette som statsråden her varslet, vil bety for Skole-Norge og den enkelte lærer. Mjøs-utvalget har lagt fram sine forslag til endringer i høyere utdanning. I Kristelig Folkeparti er vi glad for forslagene, og imøteser debatten. Kristelig Folkeparti vil gi universitet og høgskoler større frihet, og vi ønsker en tilpassing av gradssystemet til internasjonale standarder. Vi ønsker imidlertid å studere nærmere markedsorienteringen i forslaget til finansieringssystem, bl.a. hva det vil bety for høgskolene i distriktene. Etter redegjørelsen konstaterer jeg at den nye statsråden vil videreføre mye av det sentrumsregjeringen stod for. Men samtidig ser jeg endringer i det ideologiske fokus. Mens en kristendemokrat ville ha understreket balansen mellom individ og fellesskap, opplever jeg en sosialdemokratisk statsråd å være opptatt av de kollektive verdiene i skolepolitikken. Derfor forsvinner fokus bort fra den enkelte elev og foreldrenes rettigheter. Det er et tilbakeskritt.