Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-04-27:
Ved forrige århundreskifte døde hvert tiende barn før det var fylt året. De store «folkesykdommene» het tuberkulose, sult og fattigdom. Sammen med velstanden i Norge har vi fått et nytt sykdomsbilde. Det dreier seg om kreft, hjertesykdommer, lungesykdommer med kols og diabetes. Det er sykdommer som gjenspeiler både den livsstilen vi har i dag, og det at vi lever lenger. Psykiske lidelser er også i vekst, og det samme gjelder folk som lever med kroniske smerter. I dag har vi heldigvis svært lav barnedødelighet. Vi lever lenger, og vi har en rivende utvikling som stadig gir nye behandlingsmuligheter. Helsebudsjettet har vært i jevn og sterk utvikling, og det samme gjelder antall personer som jobber i sektoren. Antall pasienter som får behandling, har økt sterkt. Samhandlingsreformen, som vi diskuterer i dag, er selvsagt ikke et mål i seg selv. Den er et virkemiddel for å sikre bedre helse for befolkningen, sikre at folk får tilgang til den beste behandlingen uansett hvor de bor i landet, og sikre at vi bruker pengene riktig, slik at helsevesenet vårt kan være bærekraftig over tid – slik at også neste generasjon skal få den behandlingen man trenger når man trenger det, uavhengig av hva man tjener, eller hvor man bor. Utfordringene i helsetjenesten drøftes i alle land vi kan sammenligne oss med, og da er det jo et relevant spørsmål hvilke land vi skal sammenligne oss med. På Fremskrittspartiets landsmøte sist helg registrerte jeg at fremskrittspartiformann Siv Jensen sammenlignet det norske helsevesenet med det man hadde i Sovjetunionen. Jeg vil bare si at den sammenligningen er en fornærmelse mot alle de menneskene som hver dag gjør en fantastisk innsats i det norske helsevesenet, der veldig mye fungerer godt, noe jeg registrerer at en samlet helsekomité er enig om. Det er ikke ofte når jeg hører Høyres Jan Tore Sanner på radioen, at jeg umiddelbart er enig i det han sier. Men da jeg hørte ham i går, var jeg helt enig med ham. Jeg tror ikke at folk flest i Norge kjenner seg igjen i svartmalingen av norsk helsevesen. Så må vi samtidig erkjenne at det finnes ingen perfekte helsevesen i verden, heller ikke det norske. Selv om Verdens helseorganisasjon mener at nettopp vi i Norge har et av verdens beste helsevesen, så skal vi strekke oss etter nye mål. Vi har feil og mangler i systemet vårt, og de ulike delene av helsevesenet samhandler for dårlig. Hvert år får helsevesenet vårt rundt en femtedel av statsbudsjettet. I årene framover må vi være forberedt på at vi skal bruke enda mer. Samtidig må vi også fokusere på å få mer helse ut av de kronene vi bruker. Men Fremskrittspartiets og Siv Jensens sovjetsammenligning av helsevesenet vårt halter på alle områder. I Norge kan vi forvente å leve til vi er 80 år, og dermed er vi helt i verdenstoppen. I Sovjetunionen var levetiden mellom 15 og 20 år kortere. Den aller viktigste grunnen til det var ikke først og fremst helsevesenet i Sovjetunionen, med alle dets feil og mangler, men det var Sovjetunionens alkoholpolitikk. Folk drakk seg rett og slett i hjel. Og her finner vi en sammenligning mellom Sovjetunionen og Fremskrittspartiet som er langt mer relevant. Fremskrittspartiets alkoholpolitikk har nemlig klare likhetstrekk med den man hadde i Sovjetunionen. De vil legge ned Vinmonopolet og la alle som vil selge alkohol, få gjøre det nærmest på hvert gatehjørne. Fremskrittspartiet vil blande alkohol og trafikk ved å tillate bensinstasjonene å selge sprit, og Fremskrittspartiet vil fjerne alkoholavgifter og la barer og puber være åpne nærmest døgnet rundt. I sitt innlegg tidligere i dag trakk representanten Per Arne Olsen fram betydningen av å forebygge. Men Fremskrittspartiets alkoholpolitikk er den motsatte av å forebygge, det er en massiv satsing på dårligere helse. Og paradoksene fortsetter: Fremskrittspartiet mener at samfunnet skal blande seg minst mulig inn i alkoholpolitikken, men regningen for de økte helseutgiftene skal fellesskapet ta. Og ikke nok med det – samtidig skal man gi massive skattelettelser i størrelsesorden 20–25 milliarder kr hvert år, noe som i løpet av en stortingsperiode tilsvarer et helt sykehusbudsjett. Som enkeltmennesker og samfunn er det viktig å holde en viss kontroll med hvor mye vi drikker. Og for all del, det er mye kos i en flaske rødvin. Etter et glass rødvin kan man kanskje til og med erkjenne at vi lever i et bra land, og at helsevesenet på de fleste områder fungerer bra, selv om mye må forbedres.