Abid Raja (Venstre), 2022-04-07:
I 1993 ble det løsnet tre skudd i Dagaliveien i Oslo. Våpenet som ble brukt, var ladet med ekspanderende ammunisjon for å gjøre mest mulig skade i et menneske – brutalt, kalkulert, planlagt og usannsynlig at noen skal overleve. Men William Nygaard overlevde og er fremdeles blant oss. Vi skylder alle som blir angrepet i landet vårt, å gjøre det vi kan for å oppklare drap og drapsforsøk – finne ut hva som ligger bak, og bringe de skyldige til en domstol, slik at de må stå til rette for sine handlinger. Men denne saken er likevel spesiell. Skuddene mot Aschehoug-forleggeren var og er langt mer enn en kriminalsak, langt mer enn en personlig krenkelse. Angrepet var et kaldblodig forsøk på å henrette en forlegger på grunn av en bok som ble utgitt. Et regelrett attentat mot det frie ord, et direkte angrep på ytringsfriheten – på norsk jord. Ytringsfriheten er selve fundamentet for demokratiet vårt, en grunnleggende menneskerett som er beskyttet i den norske grunnloven – uten ytringsfrihet, intet demokrati. Det er utålelig å bli angrepet på norsk jord i et forsøk på å stilne stemmer som bringer det frie ordet ut. Ytringsfrihet, trykkefrihet – som folkevalgte har vi et særlig ansvar for å vokte dette. I 1989 utstedte Irans politiske og religiøse leder, Ayatollah Khomeini, en såkalt «fatwa», en rettstolkning, mot forfatteren Salman Rushdie og alle som hadde vært involvert i utgivelsen av boken Sataniske vers. Oppfordring til drap, med dusør til den som gjennomførte – en rekke målrettede angrep fulgte mot forleggere, oversettere og bokhandlere på flere kontinent. I 1991 ble den japanske oversetteren Hitoshi lgarashi stukket ned og drept. I Italia ble oversetteren Ettore Capriolo knivstukket. I Tyrkia ble over 30 mennesker drept da hotellet de var på, ble satt i flammer av demonstranter. Samme år kom skuddene som var ment å drepe Aschehougs forlegger i Oslo. Saken er igjen aktuell fordi NRKs Odd Isungset har offentliggjort en siktelse Kripos tok ut i 2018, som knyttes direkte til Iran. NRK har også identifisert mennene, men Kripos vil likevel ikke offentliggjøre dette – selv 29 år etter angrepet. En av de siktede er tidligere førstesekretær og diplomat ved den iranske ambassaden i Oslo. Det er grunn til å spørre i hvilken grad norske myndigheter har tatt opp denne saken med iranske myndigheter. I 2007 henla Oslo politidistrikt saken. Det vitner om liten forståelse av hva denne saken grunnleggende sett handler om, eller for å sitere daværende riksadvokat Tor-Aksel Busch: «Drapsforsøket på William Nygaard har dimensjoner ut over en alvorlig kriminalsak. I tillegg til den personlige krenkelse, fremstår forbrytelsen også som et angrep på grunnleggende samfunnsverdier.» Saken ble besluttet flyttet til Kripos. Da Kripos tok ut siktelse mot to personer med utenlandsk opprinnelse som ikke lenger befant seg i Norge, sa påtaleansvarlig: «Vi har skjellig grunn til mistanke, og mener det er veldig viktig å oppklare denne saken på grunn av dens store samfunnsmessige betydning.» Påtaleansvarlig sa også: «Målet er å få stilt de siktede for en norsk domstol.» Er dette fortsatt målet? Jeg spør fordi en forutsetning da er at man faktisk avhører de siktede. Har norske myndigheter gjort alt som er mulig for å oppklare saken? Jeg håper regjeringen vil svare: I hvilken grad har norske myndigheter vært i dialog med de to mennenes hjemland om avhør? Det er avhør som eventuelt kan skje i deres hjemland. Har norske myndigheter vært i dialog for utlevering? Ser regjeringen dette som en enkeltsak eller en sak som kan karakteriseres som statsterrorisme? Et vanlig virkemiddel man benytter når siktede rømmer landet, er å etterlyse dem internasjonalt. Er de to mennene etterlyst internasjonalt – og eventuelt hvorfor ikke? Når vil det eventuelt skje? Og hvorfor skjer det ikke? Med kunnskap om kvaliteten i etterforskningen bakover i tid – lenge før denne regjeringens vakt: Vil justisministeren på vegne av etaten ta selvkritikk og beklage til William Nygaard? Interpellasjonen er stilet til statsminister Jonas Gahr Støre, men det er justisministeren som får gi oss regjeringens offisielle svar på om denne saken kan få den avslutningen som er et demokrati verdig.