Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-04-14:
Begrunnelsen for senteret og hva det i hovedsak skal gjøre, er klart presentert av det flertallet som Venstre er en del av. Jeg vil benytte anledningen til å markere to synspunkter. Jeg har i lengre tid vært opptatt av – og det har også partiet mitt vært – hvordan den vanlige lærer skal kunne stå oppreist i en undervisningssituasjon, enten det er i et klasserom eller det er i en arbeidsgruppe. Jeg tror det er svært viktig å blankpusse og gjenreise den lærerrollen, og jeg tror det er helt avgjørende for at den lærerollen skal lykkes, at man i evalueringsarbeidet finner balansen mellom det ansvar hjemmet har, det ansvar andre faggrupper som skal trekkes inn i skolen, har, og det ansvaret læreren skal ha. Hvis ikke den gjennomsnittlige, normale, vanlige lærer klarer å stå oppreist, kommer det til å bli en rystende kontrast mellom de forventninger og pedagogiske reformer som formuleres av pedagogiske teoretikere og av stortingspolitikere, og den situasjonen læreren skal stå i. Dette bygger jeg på samtaler i lengre tid med slike lærere og besøk på skoler. Og bakgrunnen for å understreke det så sterkt som jeg gjør, er at skal idealene våre, slik de er nedfelt i mange omfattende og ærgjerrige norske skolereformer, holde, må de også finne det grensesnittet i møtet med den vanlige lærers undervisningssituasjon, slik at personen står løpet. Jeg er overbevist om at et senter som dette vil bidra til det. Det andre perspektivet er at jeg vil ta ordet som distriktsrepresentant for Oslo – jeg sier det litt spøkefullt. Det er min påstand at Oslo-skolen på en måte kanskje har en større indre variasjon enn skolene i hele Norge har. Oslo-skolen har en spesiell utfordring fordi den mer enn noe annet sted i Norge skal fremme en undervisningssituasjon hvor det også er et meget, meget stort innslag av mennesker med en fremmedspråklig bakgrunn. Det statistiske grunnlaget for Oslo-skolen i grunnskolen nærmer seg 30 pst. Det sier seg selv av kravene i undervisningssituasjonen da er meget spesielle, og jeg vil benytte sjansen til å gi ros til det utall av lærere som står godt i den situasjonen. Men samtidig vil jeg understreke at pedagogisk er det nå på tide å sette denne undervisningssituasjonen enda sterkere på dagsordenen enn det vi har gjort til nå. Jeg har sammen med komiteen vært på befaring bl.a. på Gran skole i Groruddalen – noe jeg tror representanten Anneliese Dørum viste til – som på mange måter kan stå som et godt eksempel på hvor vanlige lærere står oppreist, hvor andre voksne trekkes inn i skolesituasjonen, hvor andre yrkesgrupper brukes, og hvor det lokalt på skolen, så langt jeg kunne bedømme det, er skapt et læringsklima som må være en spennende utfordring for alle som er opptatt av det jeg nå snakker om. Men jeg vil spesielt be statsråden om å ha årvåkenhet for dette feltet, fordi det er min påstand at norsk integreringspolitikks – hva skal jeg si – suksess utover det vi har fått til til nå, er helt avhengig av hva som skjer i klasserommet. Etter å ha hatt noen andre roller i mitt liv vil jeg si at hadde det ikke vært så mange gode, vanlige, normale lærere, ville kriminalstatistikken sett verre ut. Men for å sørge for at det fortsatt skal være slik, tror jeg disse lærerne, de andre voksne de samarbeider med, barna de har et forhold til, og foreldrene i Oslo-skolen, så spredt og så sammensatt som skolen er, må ha større oppmerksomhet. Oslo-skolen har også gitt bidrag til norsk skole. Det har vært fremragende pedagoger som i historiens løp har gjort det. Da vi var på befaring på Sagene skole, kunne vi se bilder av Anna Sethne på veggen – en av norsk pedagogikks virkelig store pionerer. Jeg synes det er helt avgjørende at når vi senere i dag skal diskutere grendeskoler i Volda, som er et helt legitimt diskusjonstema i Stortinget, er det på tide at jeg som «distriktsrepresentant» bidrar sterkt til at Oslo-skolen kommer på den nasjonale dagsordenen. Og jeg vil utfordre mine komitekollegaer og Stortinget til å bidra til det, fordi jeg tror at ikke bare skjebnen til de barna som går her, men også norsk integreringspolitikks suksess står og faller med hvordan vi klarer det her. Her har vi nøkkelen til å skape mange gode situasjoner i møtet med det flerkulturelle Norge, men her har vi sannelig også nøkkelen til å gå rett vest med det meste av det vi gjør hvis vi ikke setter dette i større grad i fokus. Det er blitt sagt av de fleste som har jobbet med levekår i storbyen Oslo og de fleste som har jobbet med integrering, at det er skolen som er alfa og omega for å lykkes, så på den måten vil jeg be statsråden ta det med seg. Jeg er overbevist om at dette er problemstillinger som man vil forstå, men jeg tror det krever en betydelig oppmerksomhet for at det skal bli mer enn forståelse både hos stortingsrepresentanter og statsråder som er villige til å forstå.