Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-10-05:
Jeg vet ikke hvor vellykket det hadde vært om jeg skulle prøve å gjenta dialekten til finansministeren! Jeg har lyst til å sitere fra gårsdagens leder i Aftenposten. Der heter det: «En finansminister som gjør jobben sin må regne med å få klager fra nesten alle hold.» Om det da siktes til statsrådskollegene eller opposisjonen, vet ikke jeg. Men vi kan vel fastslå at opposisjonen – delvis i hvert fall – har vært med på å oppfylle det som jeg nå leste. Men før jeg går til klagesangen, hadde jeg tenkt å gi ros, og det går selvfølgelig på at det er et ansvarlig budsjett som er lagt fram. Hvem hadde trodd at vi så raskt skulle komme tilbake til en oljepengebruk på det nivået som regjeringen nå foreslår, og som jeg også kan si fra Kristelig Folkepartis side vil være et nivå som vi vil støtte opp under i all hovedsak? I Politisk kvarter sa finansministeren at han stort sett skriver det første og det siste av finanstalen selv, så jeg lyttet særlig nøye til første og siste del. Det ordet som jeg tror var brukt flest ganger, var «generasjonskontrakten». Det vet jeg har ligget finansministeren mye på hjertet. Og hvis en skal se på generasjonskontrakten, må det, i hvert fall etter Kristelig Folkepartis mening, ikke bare være et spørsmål om hvor mye penger man bruker – vi bruker uhorvelig mye oljepenger, over 100 mrd. kr i neste års budsjett – men om hvordan vi bruker dem. Jeg kunne kanskje ønske å få utfordret finansministeren litt: Synes han at innretningen på det vi bruker av en slik kapital som oljepengene er, er balansert? Eller skulle vi brukt mer, for å sørge for at når den tid kommer da vi ikke har alle disse oljepengene, er de investert i det som skaper noe for fremtiden – enten det er i skolen, til forskning, til utdanning, til infrastruktur? Der skulle jeg ønske at finansministeren kunne utdype hvordan han mener at et budsjett ideelt sett bør se ut. På miljøsiden skjønner vi nå at man i grunnen trekker seg litt når det gjelder biodieselavgiften. Det viser vel at det som skjedde i fjor, var et mageplask. Og vi er glad for den retretten. Det trengs å gjøre noe på miljøområdet – det bekrefter jo temperaturen i Bergen i natt på 20 grader – og det sier oss noe om hvilke enorme utfordringer vi står overfor. Jeg må også spørre: Hva skjer med Mongstad? Er prosjektet nå mer eller mindre skrinlagt? Vi skulle ønske at det var mer offensive og målrettede tiltak mot fattigdom i budsjettet. Det sies noe om rus, og jeg har lyst til å knytte det an til gårsdagens debatt om frivillighet. Ja, det økes litt på russektoren, men poenget er igjen: Hvordan bruker vi pengene? Bruker vi pengene til å utstyre helseforetakene med fullmakter som gjør at de ødelegger de gode tilbudene som vi faktisk har, og som frivillig sektor står for? Min påstand er at selv med dette budsjettet vil flere tusen rusavhengige fortsatt stå i kø i 2011, fordi man ikke har vilje til å se på strukturen i omsorgen for dem som virkelig trenger det. Hva hjelper det å få en plass tre måneder fram, når motivasjonen er i dag? Så gjelder det eldreomsorgen. Vi er glad for at verdighetsgarantien følges opp med ord, men den må også følges opp med handling. Tross alt er det mye bra, men det er faktisk nå slik at flere av dem som er på sykehjem, ikke engang kan bestemme om de kan ta seg et bad, eller om de kommer seg ut i frisk luft. Skal verdighetsgarantien bety noe, må det også settes handling og kroner bak ordene. Så kan jeg ikke fri meg fra å si at det er en trist dag når vi ser at regjeringen kutter i bistanden til Afrika med 200 mill. kr, og at det er en reell nedgang i den langsiktige bistanden i regi av frivillige organisasjoner. Det burde med respekt å melde en rød-grønn regjering ikke meldt til Stortinget.