trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-02:
Jeg vil innledningsvis bare minne om at jeg også tidligere har besvart spørsmål fra representanten Hernæs når det gjelder grensehandel, bl.a. mitt svar på hans interpellasjon 15. april i fjor. Hernæs hevdet den gang at grensehandelen utgjorde 7 milliarder kr, et tall han altså nå har «oppjustert» til nærmere 10 milliarder kr. Som jeg tidligere har understreket, er anslag over nivå på grensehandelen svært usikkert fordi statistikkgrunnlaget er dårlig. Det pågår nå en undersøkelse på oppdrag av Finansdepartementet og Nærings- og handelsdepartementet for å kartlegge omfanget og sammensetningen av grensehandelen. Undersøkelsen vil omfatte året 2000, og resultatene vil foreligge om ca. ett år. Jeg går ut fra at henvisningen til Statistisk sentralbyrå refererer seg til en uttalelse fra forskningsdirektør Ådne Cappelen til Dagsavisen 27. januar, hvor en kan lese at svenskehandelen er bra for Norge i den nåværende konjunktursituasjon. La meg derfor slå fast at avgiftene på drivstoff, alkohol og tobakk ikke er fastsatt for å dempe aktivitetsnivået i Norge gjennom økt handelslekkasje til Sverige. Ved siden av at disse avgiftene skaffer staten inntekter, har de til hensikt å begrense forbruket av produkter som er skadelige for helse og miljø. For eksempel har drivstoffavgiftene til hensikt å prise de skader og ulemper som veitrafikken påfører samfunnet. En konsekvens av de høye avgiftene er bl.a. en viss handelslekkasje til Sverige. Denne handelslekkasjen svekker isolert sett effektiviteten i avgiftspolitikken, både med hensyn til å skaffe staten inntekter og når det gjelder å ivareta hensynet til helse og miljø. På den annen side ville en reduksjon i de nevnte avgiftene til svensk nivå både kunne gi et betydelig provenytap, og samtidig medføre at det samlede forbruket av produktene ville øke.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-02:
Det er riktig som Hernæs påpeker, at spørsmål om grensehandelen faktisk har vært en gjenganger her i Stortinget. I de vel to årene jeg har vært finansminister, har jeg vært her på talerstolen ganske ofte for å svare ikke bare på spørsmål fra Hernæs, men også på spørsmål fra andre stortingsrepresentanter. Det er fullt forståelig at man er opptatt av denne grensehandelen, spesielt de som bor slik til at de ser hvilke problemer grensehandelen kan påføre næringslivet i grenseområdene. Det var ikke min mening å si at de tallene Hernæs nå presenterer, er feil. Jeg har egentlig ikke noen sikker formening om hvorvidt tallet 10 milliarder kr er for høyt eller for lavt. Men jeg håper at den undersøkelsen som Finansdepartementet nå har igangsatt, og som vi får svar på i løpet av inneværende år, vil gi et bedre svar på det, for det har vært mange sprikende tall ute og gått. Henvisningen til Statistisk sentralbyrå oppfattet jeg nærmest som en liten insinuasjon om at Finansdepartementet var enig i at det var greit med litt grensehandel og handelslekkasje fordi vi har et stort press i økonomien. Det var derfor viktig for meg å få fastslått at avgiftene settes på helt andre grunnlag enn eventuelt slike hensyn. Hvorvidt Cappelen burde ha uttalt det han gjorde, eller ei, tror jeg ikke det er lurt av meg å ha noen formening om.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-02:
Det første hovedspørsmålet i den muntlige spørretimen tidligere i dag dreide seg faktisk om drivstoffavgiften. Jeg er ikke sikker på om Hernæs hadde anledning til å følge med på den, men der sa jeg en del om avgifter og hvilke politiske vurderinger som legges til grunn når avgiftsnivået fastsettes. Et utgangspunkt som det har vært relativt bred enighet om her i Stortinget, er at avgiftene på drivstoff burde legges på et nivå som dekker samfunnets kostnader ved veitrafikken. Det har vært litt uenighet om hvorvidt avgiftene nå er passe høye – om de er for høye eller for lave i forhold til en slik målsetting. Her viste jeg tidligere i dag, og jeg kan gjøre det igjen nå, til en rapport som Transportøkonomisk institutt har utarbeidet, og som vil bli tilgjengelig en av de aller første dagene. Der vil man kunne se om avgiftene er på et riktig nivå eller ei. Jeg er enig i, som jeg også sa tidligere i dag, at det kan oppstå en konflikt mellom ønsket om å la forurenser betale, la veitrafikken betale det som samfunnet får av utgifter på veitrafikken, og bl.a. distriktsmessige hensyn og næringsmessige hensyn. Det er et tema som vi nå tar opp i en dialog med bl.a. Norges Lastebileier-Forbund i tiden framover mot revidert nasjonalbudsjett.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg vil gjerne be statsråden utdype litt mer om disse uttalelsene fra Bankinvesteringsfondet, for etter min oppfatning sås det der tvil om fremtidige strukturelle endringer for norsk banknæring. Det kan faktisk nesten oppfattes slik at man utelukker alt annet enn en sammenslåing av DnB og Kreditkassen. Derfor vil jeg gjerne be statsråden forsikre Stortinget om at det ikke er tilfellet, at det faktisk er slik at det utredes flere ulike alternativer slik at beslutningsgrunnlaget blir best mulig. Jeg synes også at det kunne være riktig å be om en noe mer presis tidsfrist for når finansministeren mener at Stortinget kan få seg forelagt en sak om dette – om han tror vi kan klare å ferdigbehandle dette før sommeren, eller om vi nærmer oss høsten før vi kan få en avklaring.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg har et spørsmål til finansministeren. De aller fleste næringene i Norge har ved flere anledninger påpekt at særnorske rammebetingelser svekker deres konkurransekraft, sist nå synliggjort gjennom lastebilnæringens aksjoner. Kan finansministeren dele med Stortinget hva han nå har lovet denne næringen av tiltak – av positive tiltak – som vil bedre konkurransekraften for transport av varer i Norge? Og videre: Kan finansministeren også redegjøre litt for hvordan Regjeringen ser for seg at man skal kunne stimulere til større bruk av lavsvovelholdig diesel? Etter mitt skjønn er det særlig to virkemidler. Det ene er tilgjengelighet, og det andre er pris. Etter hva vi vet pr. i dag, er ingen av de forutsetningene til stede for at man skal gå over til mer lavsvovelholdig diesel. Jeg vil gjerne at finansministeren redegjør for disse spørsmålene, for de er svært sentrale.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
For det første er det ikke slik som det ble sagt når det gjelder bilavgiftene som tas inn i dag. De overgår langt det som er de samfunnsmessige kostnadene ved veitrafikk. Så det vil jeg bestride. Det er – i distriktspolitikkens navn – som jeg trodde at Senterpartiet var svært opptatt av, en kjensgjerning at man har lang avstand til markedene, vi har dårlige veier og føreforhold, ikke minst. Når vi da f.eks. vet at en av Norges viktigste næringer, fisk, blir transportert med trailere gjennom hele det norske land, bør det ikke være i Regjeringens interesse å legge forholdene best mulig til rette for at ikke transportkostnadene her blir så høye at utenlandske transportører kan komme inn og ta over deler av dette markedet? Det er ikke rimelig at vi til enhver tid skal opprettholde svært særnorske og skyhøye avgifter. Jeg vet ikke hvilke begrunnelser man bruker fra tid til annen, men det er i hvert fall ikke for å stimulere til vekst i norsk næringsliv.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-02-02:
Jeg skal gi statsråden medhold i at stortingsflertallet dessverre gav Regjeringen et oppdrag uten konkret mandat og absolutt uten tidsfrist. Det var et valg Arbeiderpartiet gjorde. Andre muligheter hadde vært til stede, men Arbeiderpartiet valgte altså å følge et stortingsflertall som sendte det til Regjeringen uten tidsfrist, og ikke avklarte det i Stortinget. Der har statsråden rett. Statsråden sier at det er en dyd av nødvendighet å bruke tid. Jeg vil gjerne be statsråden peke på den børsutvikling som har vært for statens aksjer mens man har brukt tid. Det er vel intet i utviklingen av statens eierskap i bankene som tyder på at denne tidsbruk har økt statens verdier. Dernest vil jeg gjerne spørre om hvordan statsråden ved den løsning som skal foreslås, vil ta hensyn til de private aksjonærer, som faktisk i en av bankene er i flertall og i den andre banken er i et vetosettende mindretall. Det er viktig for private aksjonærer at også staten opptrer på en måte som ivaretar deres verdier på en rimelig måte. Og til slutt …
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-02-02:
Da bøyer jeg meg for presidenten!
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-02-02:
Jeg vil tillate meg å utvide perspektivet litt i mitt spørsmål til finansministeren. Det er dannet et inntrykk nå av at den norske børs og det norske aksjemarkedet, der staten er en vesentlig eier, er et politisk styrt marked – langt mer enn i noe annet land. For et par dager siden brukte en ledende engelsk avis uttrykket om det norske markedet at det hadde en nasjonalistisk business agenda – altså en nasjonalistisk forretningsdagsorden. Og det har fra flere andre hold også vært påpekt at den politiske innblandingen i Norge er sterk. Mitt spørsmål til finansministeren er: Vil finansministeren bidra til at behandling av konsesjonssaker innen finansinstitusjoner, som i Norge er en politisk prosess, blir en prosess som får strengere tidsfrister, og som blir mindre preget av partipolitikk og av politikk enn det som hittil har vært tilfellet?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-02-02:
Jeg forstår at finansministeren har vanskelig for å skjønne det. Men da kan jeg kanskje henvise til et foredrag av direktøren i Norsk Hydro, som på en forbilledlig måte i fjor høst pekte på akkurat det samme som jeg nå sier: Rapportene fra alle investormiljøer som Hydro er sterkt inne i i Europa og i Norge, peker på at man må ha en politisk ekstrapremie for å operere i det norske aksjemarkedet. Det er mer politisk betont enn noe annet marked. Jeg tror Hydrosjefen, på lengre tid og klarere, kan forklare dette. Så derfor mitt spørsmål til finansministeren: Vil finansministeren vurdere å gjøre som i Sverige, å ha en tidsfrist for behandling av konsesjonssaker innen finansinstitusjoner? Der tar man også hensyn til konkurranse og soliditet og gjør det på en forsvarlig embetsmessig måte, men tidsfristen er altså satt. Det har man ikke i Norge. Eksempelvis tok behandlingen av BNbank/DnB ni måneder før avklaring kom uten begrunnelse.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-02-02:
En av de myter statsråden og hele Venstre – nesten –baserer seg på i sin motstand mot at Norge skal bruke gasskraft til elproduksjon, er at det er en ny teknologi rett rundt hjørnet som kan gi oss CO2-frie gasskraftverk. Dette bestrides av vårt fremste teknologisk faglige organ, SINTEF. De peker på at de gasskraftverk som nå kan bygges ut, er teknisk sett det beste som finnes kommersielt tilgjengelig, og er høyteknologiske produkter i enhver sammenheng. De peker på at skal man bruke annen teknologi, forutsetter det et prisleie som ligger noe nær det dobbelte av dagens, og de peker på at tidsperspektivet for en slik alternativ teknologi – såkalte CO2-frie gasskraftverk – er ca. ti år. Dette tiltres av Norsk Hydro, som har utredet dette kommersielt og teknologisk. Det tiltres også av Aker Maritime, som har gjort det samme. Hva gjør at statsråden har en helt annen oppfatning?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg ønsker å stille arbeids- og administrasjonsminister Dåvøy følgende spørsmål: I VG den 1. februar 2000 kan vi lese at administrerende direktør Halvor Stormoen i Statsbygg uttaler: «Det var ingen som hadde full kontroll» – det vil si at ingen hadde den fulle kontroll med hvor mye penger som ble brukt, tidsperspektiv, kommando og rapporteringslinjer m.m. Det var og er prosjekter som f.eks. bygging av det nye Rikshospitalet og renovering av Slottet. Dette avdekker store organisasjonsmessige svakheter hos statens byggherre og eiendomsforvalter, ved at ingen hadde den totale oversikt. Synes statsråden dette er en forsvarlig måte å behandle og bruke skattebetalernes penger på?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Kan vi få en garanti fra statsråden for at slike tilstander ikke vil forekomme i fremtiden, selv med en omorganisering av Statsbygg som gjelder fra 1. januar dette år? Jeg tenker da spesielt på bygging av den nye operaen, som er anslått til flere milliarder kroner. Her vil noen prosenter i avvik bli mange millioner, som vi med fordel kan bruke på andre prosjekter til fellesskapets beste.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål: «Mange utenlandske semitrailere og vogntog kjører rundt på norske veier uten å ta hensyn til krav norske lastebilsjåfører har når det gjelder for eksempel dekk, kjettinger, teknisk tilstand generelt, kjøre- og hviletid samt erfaring med kjøring på norske vinterveier. Ser statsråden dette problemet, og hva vil han gjøre med utenlandske sjåfører som relativt ofte er innblandet i alvorlige ulykker på grunn av dette?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
I VG av 25. januar i år kan vi lese om «Dødsfeller på sommerdekk. Utenlandske semitrailere kjører rundt på såpeglatte norske vinterveier uten kjetting og med blankslitte sommerdekk.(…)(NLF) i Møre og Romsdal. (…) (NLF) Bare på Europaveg 136 mellom Dombås og Ålesund har bergingsselskap den siste uken assistert nærmere 10 utenlandske semitrailere som har havnet i grøften eller kjørt seg fast.» Ser ikke statsråden alvoret i disse påstandene? Hva vil han konkret gjøre for ytterligere å redusere dette antallet hvor utenlandske vogntog – og særlig de fra Øst-Europa – er involvert i større eller mindre grad?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Hvert år har vi ca. 300 000 grensepasseringer inn til Norge av vogntog av større eller mindre størrelse, og jeg takker statsråden for at han vil intensivere arbeidet med kontroller. Men det vil jo koste en del, og det vil kreve en stor bemanning. Klarer statsråden å få til en skikkelig kontroll av dette?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg ønsker å stille kulturministeren følgende spørsmål: «Som ett av flere musikkorps i Hedmark vurderer Eidskog Janitsjar å legge ned på grunn av dårlig økonomi. Dette kan innebære at fem steder i Eidskog kommune kan stå uten korpsmusikk 17. mai. Det er her ofte snakk om relativt små beløp, men som for korpsene er helt avgjørende. Ser statsråden denne problematikken, og vil statsråden vurdere støttetiltak slik at våre korpstradisjoner kan bestå?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret, som var en oppramsing av ulike tilskuddsordninger som korps kan få fra. I tillegg refererer statsråden til innsatsen fra foreldre og andre frivillige. Nå ser det dessverre ut til at våre stolte korpstradisjoner gradvis forsvinner ut av distriktene, trass i de tilskuddsordninger som statsråden nevnte. Viser ikke dette at tilskuddene er for små, og at det trengs mer direkte tilskudd, slik at f.eks. Eidskog Janitsjarkorps kan bestå? Og hva vil i praksis statsrådens svar innebære i kroner og øre til de enkelte korps og korpsutøvere?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden nok en gang for svaret. Ser man på tilskuddene som statsråden refererte til i sitt første svar, nemlig 10,4 mill. kr og 15 mill. kr, til sammen 25 mill. kr, og deler det på 70 000 medlemmer, er vi nede på ca. 3 500 kr pr. utøver i støtte. Dette tilsvarer ikke mer enn subsidiering av to-tre billetter på Den Norske Opera. For Eidskog Janitsjarkorps var underskuddet for 1998-99 på 17 344 kr – kanskje ikke så mye penger, men for et korps uten mulighet for større inntekter og medlemmer og foreldre som er slitne og oppgitte, er dette svært mye penger. Kan statsråden tenke seg en endring tilskuddsmessig, fra den såkalte finkulturen til breddekulturen, dvs. å subsidiere mer korps fremfor f.eks. opera? Dette vil være god distriktspolitikk, noe statsrådens parti skryter av at det har.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Jeg er veldig glad for å kunne si at nettopp omorganiseringen av Statsbygg faktisk er vedtatt også i denne sal. De problemforholdene som direktør Stormoen trekker opp som noen av de største problemene han og vi har sett når det gjelder organiseringen av større prosjekter i Statsbygg, er at man hadde flere avdelinger som samtidig hadde ansvar for ulike prosjekter. Det betydde at de som bestilte byggverkene – for å si det slik – måtte forholde seg til ulike avdelinger i Statsbygg. Det er nå organisert på en helt annen måte, fra 1. januar i år. Det betyr at man har en organisasjon der det er én å forholde seg til for dem som er oppdragsgivere. Så det er organisert på en helt ny måte, og jeg er veldig glad for å kunne si takk til Stortinget for at det var med på denne omorganiseringen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Når det gjelder prosjektorganiseringen og styringsstrukturen i den nye operaen, er det nettopp tatt hensyn til de problemene vi har hatt knyttet til organiseringen og styringen av Rikshospitalet. Vi har lagt opp til en helt annen prosjekterings- og styringsmodell, og det har vi gjort fordi vi ønsker å ha sterkere styring med hele fremdriften. Det er mitt inntrykk at dette vil gjøre det meget bedre, og vi vil ha mye større styring med store byggeprosjekter i fremtiden. I tillegg har vi også etablert kontrollsystemer for store byggeprosjekter, som også er kontrollsystemer som er overordnet for alle departementene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Jeg har lyst til først å påpeke at de aller fleste byggeprosjekter i Statsbygg går bra, man holder seg innenfor den rammen som man har. Så har man hatt noen prosjekter som dessverre ikke har vært håndtert godt nok. Og når det gjelder ansvaret for disse: I særdeleshet vil jeg peke på Rikshospitalet, som er et komplekst prosjekt. Det har gått fra 1992 og fram til i dag. Her er det mange aktører. Det er utrolig viktig at vi finner ut hva som har skjedd, slik at vi kan gjøre dette bedre i fremtiden. Derfor har jeg på eget initiativ besluttet – og fått Stortingets vedtak på – at vi skal sette i gang en skikkelig omfattende evaluering av hele Rikshospitalet. Der vil også ansvarsforholdene komme fram.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Nå skulle jeg ønske jeg hadde hatt en halvtime. Dette med konkurranseutsetting og konkurranseeksponering er et svært omfattende felt. Og dessverre er det også sånn at mange ulike – skal vi si – interessenter her legger ulikt innhold i de ulike begrepene. Det som imidlertid er en realitet, er at i mitt departement har vi nedsatt et utvalg som ser på det vi har kalt for konkurranseeksponering. Det går på alle forhold knyttet til utsetting av f.eks. drift av institusjoner, men det kan også gå på «bench marking» – det som vi kaller sammenlignende undersøkelser mellom ulike institusjoner i offentlig sektor. Jeg tror det er viktig at vi også ser på og utreder og tar stilling til en del av det som vi kaller for konkurranseeksponering, og som ikke er en privatisering. Jeg kan love at når dette utvalget kommer med sin innstilling, skal vi ha en skikkelig debatt om dette, også i Regjeringen, for å gi råd om hvordan man skal forholde seg videre, også i kommunene. Her er det store behov og stor etterspørsel fra kommunenes side med hensyn til hvordan de bør forholde seg til dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Jeg har også lyst til å vise til min forvaltningspolitiske redegjørelse, som jeg holdt i april i fjor, der jeg også sa at på akkurat helse- og omsorgssektoren er det vanskelig å vite hvor langt man skal gå når det gjelder konkurranseutsetting osv. – det er faktisk det vanskeligste området.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Det er en ting som gjør det noe vanskeligere her enn kanskje innenfor andre områder, f.eks. teknisk sektor, og det baserer seg på en del undersøkelser fra andre land, f.eks. Sverige og England, der man har brukt både privatisering og omfattende konkurranseutsetting innenfor helsesektoren, og der man sier at det er spesielt kvaliteten som er vanskelig å måle når det gjelder de myke sektorene, det har vært det mest problematiske. Det er også akkurat når det gjelder kvalitet, at man har sett en del uheldige eksempler i forhold til privatisering. Det er dette som er problemet. Derfor må vi bruke ganske mye tid på å definere. Hvis vi skal gå til en ytterligere grad av konkurranseeksponering i offentlig sektor, også innenfor helse- og omsorgssektoren, skal man være helt sikker på at man vet hva man gjør, at man klarer å definere kvalitet, slik at brukerne får det best mulige tilbudet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Når det gjelder AFP-ordningen, gjorde Stortinget like før jul en del mindre endringer, som var nødvendige. Det var faktisk alle enige om skulle gjøres, også fagbevegelsen. Når det så gjelder det at Regjeringen i statsbudsjettet for i år signaliserte en del endringer som man ville komme tilbake til på et senere tidspunkt, sa ikke Regjeringen i statsbudsjettet hvordan dette skulle gjøres, i hvilken rekkefølge eller eventuelt med hvilket samarbeid man skulle gjøre det, knyttet til fagbevegelsen. Jeg har bare lyst til å si: Ja, vi ønsker samarbeid med fagbevegelsen når det gjelder videre diskusjon om avtalefestet pensjon. Vi ønsker også videre samarbeid med fagbevegelsen – der har jeg allerede fått tilbakemelding i forbindelse med at jeg har vært på en del konferanser, bl.a. i statssektoren av LO – når det gjelder diskusjon omkring seniorpolitikk, altså hvordan vi kan få medarbeidere til å jobbe lenger og kanskje ikke føle at de blir støtt ut av arbeidslivet, eller er ønsket ut av arbeidslivet altfor tidlig. Så svaret er: Ja, vi ønsker samarbeid med fagbevegelsen og håper at vi skal få det til.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Ja, jeg er enig i at det er svært viktig å ha et godt forhold til fagbevegelsen. Det er også av stor betydning når det gjelder det inntektspolitiske samarbeidet og de forhåpentligvis moderate lønnsoppgjørene vi også skal ha fremover. Jeg skjønner at fagbevegelsen hadde sterke reaksjoner. Like fullt vil jeg påpeke at noe av det som stod i statsbudsjettet fra Regjeringens side, også var det samme eller en oppfølging av det som Jagland-regjeringen i 1997 la frem. Men nok en gang vil jeg presisere at vi ønsker et samarbeid med fagbevegelsen. Akkurat når det gjelder AFP og de utvalgene vi har hatt, bl.a. Olsen-utvalget, har det vært noe vanskelig både å få høringsuttalelser og å være i dialog, i og med at fagbevegelsen trakk seg fra det samarbeidet, og LO i etterkant heller ikke ønsket å gi høringsuttalelse. Men vi er i en god dialog med LO, og jeg håper også at alle hovedorganisasjonene vil være med og diskutere hva vi skal gjøre fremover. Like fullt er det nødvendig å gjøre noe for å få folk til å jobbe mer.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Jeg har vel egentlig svart på dette, ved spørsmålet fra forrige taler. Det er engang slik at man trakk seg fra Olsen-utvalget. Det gjorde alle arbeidstakerorganisasjonene, bl.a. fordi man var uenig i mandatet. Det har vært noe vanskelig å være i god dialog om AFP-ordningen. Derfor valgte Regjeringen å gi en del signaler i statsbudsjettet. Men vi har som sagt ikke sagt hvordan vi skal håndtere dette videre, og vi ønsker en dialog med fagbevegelsen om disse spørsmålene fremover.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Statsbygg har inngått kontrakter med Key Resources Consulting A/S. Administrerende direktør, som også er innehaver av aksjer i dette selskapet, er en tidligere arbeidskollega av Statsbyggs direktør Halvor Stormoen. Jeg har tatt kontakt med Halvor Stormoen og har bedt om en nærmere redegjørelse for saken – både dens faktiske og rettslige sider. Saken vil nå bli vurdert i departementet på vanlig måte. Jeg reagerer imidlertid på den måten VG henger ut en etatssjef på i et oppslag som insinuerer kameraderi og uetisk holdning. Under enhver omstendighet er VGs artikkel i seg selv et for tynt grunnlag for iverksettelse av en granskning. Jeg vil imidlertid tilføye at Statsbyggs direktør, Halvor Stormoen, er kjent i fagmiljøene for særlig å fokusere på etiske problemstillinger, slik det også har fremgått av innlegg i dagspressen i den senere tid. Stormoen har dessuten raskt iverksatt og gjennomført det krevende oppdraget med å omorganisere Statsbygg. Jeg er godt fornøyd med måten omorganiseringen gjennomføres på, og har tillit til at han viderefører omstillingsarbeidet med den kraft og det engasjement som har kjennetegnet hans virke til nå.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Det er riktig at det er viktig at det blir gitt en redegjørelse for saken, i og med at den har skapt så store overskrifter i en av våre største aviser, og det blir gjort. Både departementet og Stormoen er også svært opptatt av at denne saken avklares så raskt som mulig. Når det så gjelder det andre som representanten Vidar Kleppe tar opp, nemlig måten Statsbygg organiserer sin virksomhet på, har nettopp den store saken, Rikshospitalet, og faktisk også en del tidligere forhold, gjort at Statsbygg nå, noen få dager i dette året, har jobbet ut fra en ny organisasjonsmodell. Man skal nå drive store, omfattende og kompliserte prosjekter på en helt annen måte, og direktøren i Statsbygg har vært en enorm drivkraft for å få gjennomført denne omstillingen. Vi er glad for at Stortinget tidligere har sluttet seg til denne omorganiseringen i Statsbygg, som var helt nødvendig.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-02-02:
Først må jeg få lov å svare litt om disse bjørketrærne som representanten tar opp. Jeg kan bare tilkjennegi at dette har vært gjort på en god måte. Dette gjelder ansvaret for det estetiske, det funksjonelle og de tekniske aspektene ved et byggverk. Her har man hatt rådgivere å forholde seg til og kommet frem til at dette kunne være egnet, og at det var et viktig tiltak på Rikshospitalet. Jeg rekker ikke å komme nærmere inn på det, annet enn at jeg ønsker å si at det skal holdes et møte der Allergiforbundet, Folkehelsa, Rikshospitalet og Statsbygg sammen skal sette seg ned og vurdere allergifaren og se på disse bjørketrærne – sånn at det er sagt. Når det gjelder det siste, har jeg helt klart den prinsipielle holdning at personalspørsmål – og da går det ikke på denne saken, men på personalspørsmål generelt – ikke bør være gjenstand for en diskusjon på denne måten i denne salen. Jeg lover at jeg skal følge opp denne saken på vanlig måte i departementet.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-02:
Jeg vil få stille et oppfølgingsspørsmål til Dåvøy. Det har vært flere prosjekter enn Rikshospitalet og det som for øvrig har vært nevnt her, som egentlig – av en del i hvert fall – har blitt karakterisert som rene skandaleprosjekter. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Har noen noen gang – slik statsråden ser det – blitt stilt til ansvar for de overskridelser og skandaler vi har sett i forbindelse med Statsbygg? Og også: Vil statsråden ta et initiativ til at man får et system slik at noen, når man får slike overskridelser og skandaleprosjekter innenfor Statsbygg-systemet, i fremtiden vil bli stilt til ansvar for de prosjektene som de legger fram?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren. Faren for global oppvarming er et av de mest alvorlige miljøproblemene vi står overfor. Norge bidrar til utslipp av klimagasser, bl.a. gjennom at vi importerer stadig mer elektrisk kraft fra våre naboland. I år med normal eller gjennomsnittlig nedbør importerer vi store mengder kraft, bare i uvanlig våte år er vi selvforsynte eller eksporterer. Samtidig har Statens forurensningstilsyn nå lagt fram materiale som viser at de tror at dersom vi tar gasskraft i bruk i Norge, vil det redusere utslippene av klimagasser vesentlig, og Norges vassdrags- og energiverk har i konsesjonen til Naturkraft sagt at vi vil kunne halvere utslippene av CO2 og få en betydelig reduksjon i utslippene av nitrogen og svovel. Er miljøvernministeren enig med våre to fremste fagorganer, NVE og SFT, i at gasskraft i Norge vil føre til vesentlig lavere utslipp av CO2 i Norden samlet sett?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
Jeg takker for svaret, men jeg skjønner ikke helt at statsråden svarte på det jeg spurte om. NVE og SFT har lagt fram fyldig dokumentasjon på at gasskraft i Norge vil føre til vesentlig lavere CO2-utslipp. Og det er ikke riktig at de beregningene baserer seg på at all import er kullkraft, det er basert på den miksen som er i det nordiske energimarkedet, snart er det også koblet opp mot Tyskland. Begge beregningene viser dramatisk reduksjon i CO2-utslippene. Spørsmålet er: Er statsråden enig med SFT og NVE, eller har hun andre faglige beregninger som viser at det blir økte totalutslipp i Norden?
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
La meg først få lov til å si at det er viktige spørsmål vi her diskuterer. Faren for global oppvarming er åpenbar, og vi har ikke minst det siste året opplevd dramatiske utslag i vær som vi ikke kan utelukke også skyldes menneskeskapte utslipp av klimagasser. Når det så gjelder spørsmålet fra Jens Stoltenberg om hvorvidt gasskraftverk i Norge vil føre til at de globale utslippene går ned, la meg først få lov til å si at SFT sier at dette vil skje på kort sikt, men ikke på lengre sikt. I tillegg er NVEs vurdering bygd på en forutsetning om at etterspørselen etter kraft er gitt og ikke vil øke hvis man produserer mer kraft. Erfaringene fra de siste årene er dessverre ikke slik. Erfaringene er at jo større tilgang det blir på billigere energi, jo mer øker energiforbruket. Min vurdering er at uten et internasjonalt kvotesystem som gjør at alle land har en forpliktelse på hvor mye de kan slippe ut, har man ingen garantier for at gasskraftutslipp i Norge vil erstatte kullkraftutslipp i andre land. Vi har en betydelig risiko for at det vil komme i tillegg. I tillegg er det også verdt å nevne at en del av de beregningene som Stoltenberg refererte til, baserer seg på at all import av elektrisitet fra Danmark er kullkraft. Det er det ikke. Pr. i dag er opp mot halvparten andre ting, f.eks. fornybar energi, og vi vet også at Danmark har planer om å øke andelen av fornybar, ren energi i den kraften de har.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
Som jeg sa i mitt første svar, bygger NVEs beregninger bl.a. på at energibruken er gitt, og at den ikke øker ved at man produserer mer kraft. Og jeg mener at erfaringene vi har siden disse beregningene ble laget, viser at det ikke stemmer. Jeg mener også at en forutsetning for at gasskraft i Norge skal føre til mindre utslipp av CO2 f.eks. i Danmark, er at vi har på plass et kvotesystem internasjonalt som gjør at vi er sikre på at gasskraft kommer til erstatning for kullkraft.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
Det burde ikke komme som noen overraskelse på denne forsamling at ikke bare statsråden er uenig med Per Tore Woie i dette spørsmålet, men også hele partiet Venstre og Regjeringen.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
La meg først få si at dette spørsmålet ikke dreier seg om hvorvidt vi skal kunne ta i bruk gasskraftverk til energiproduksjon i Norge, men om hvorvidt Norge skal være det siste landet som bygger sterkt forurensende gasskraftverk eller det første landet som bygger gasskraftverk med ren og moderne teknologi. Beregningene for når teknologien på mer moderne miljøvennlige gasskraftverk kan være tilgjengelig, varierer sterkt. Av de anslagene jeg har sett, varierer det fra tre til 15 år. For meg er det et tankekors at Naturkraft har gitt seg selv en tenkepause på noen år før de er villig til å ta en investeringsbeslutning, basert på tre forhold: Det ene er at de ikke har sikkerhet for hva den internasjonale kvoteprisen blir, det andre er at elprisen i Norge er for lav, og det tredje er SFTs krav til CO2 og NOx. Når de har gitt seg selv den tenkepausen, mener jeg at Regjeringens holdning er fornuftig når vi sier at vi vil kunne vurdere spørsmålene på nytt, forutsatt at de bidrar til utvikling av mer moderne teknologi.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
Grunnen til at representanten nok må finne seg i at det er jeg som svarer, er at det er jeg som har hovedansvaret for den informasjon som Regjeringen jobber med. Naturen i Norge er svært variert, med hav, fjorder, skog og fjell. Her har mennesker levd i lange tider og fått innsikt i naturforholdene. De som bor og ferdes ved kyst og i fjell, har kjennskap til vær- og terrengforhold, og de vet hvordan en bør forholde seg når uventede situasjoner oppstår. Fjellvettreglene er et eksempel som illustrerer dette. Ofte er det slik at kjennskap til naturomgivelsene gir en personlig følelse av trygghet. Faunaen er en viktig del av naturen i Norge. Når nå bestandene av enkelte store rovviltarter øker etter å ha vært nesten helt fraværende i lang tid, oppstår det et behov for kunnskap om denne delen av naturen. Stortingsflertallet har senest ved behandlingen av statsbudsjettet for år 2000 pekt på behovet for mer kunnskap og bedre informasjon om de store rovdyrene. Miljøverndepartementet har også fått forespørsler om slik informasjon fra både kommuner, skoler og enkeltpersoner i områdene der det finnes store rovdyr. Miljøverndepartementet arbeider derfor med flere informasjonsprosjekter. For det første vil det bli laget en enkel informasjonsfolder, som bl.a. kan fortelle noe mer om de store rovdyrenes atferd. Videre ønsker jeg å støtte et kommunikasjonsprosjekt utarbeidet av Sollia leirskole i Stor-Elvdal, der målsettingen er å øke kunnskapen om rovdyrene, bl.a. hos barn og unge. Miljøverndepartementet kommer også til å samarbeide med Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet om kunnskapsformidling til skolene. Jeg vil også støtte et filmprosjekt om ulv. I tillegg har vi under vurdering søknader fra flere organisasjoner som ønsker økonomisk støtte til å drive informasjon om rovvilt. For øvrig gir Direktoratet for naturforvaltning allerede oppdatert, internettbasert informasjon om rovvilt, noe som har vist seg å være populært. Det er ikke slik at jeg sitter med forventninger om spesielle atferdsforandringer i deler av befolkningen som følge av vårt informasjonsarbeid, slik representanten Fossum antyder i sitt spørsmål. Hensikten med myndighetenes arbeid på dette feltet er å bidra til at saklig kunnskap om naturforholdene i Norge kan formidles til både barn og voksne. Alle barnehagebarn i Norge blir tidlig kjent med den slue og grådige ulven i eventyret om «Rødhette og ulven». I alle fall for balansens skyld kan det være viktig at barna også blir kjent med de mer faktiske forhold om ulven gjennom de fagområder som rammeplanen for barnehager legger opp til på fagområdet natur, miljø og teknikk. Et av målene her er å gi barn grunnleggende erfaringer og kunnskap om natur, økologi, miljøvern og samspillet i naturen. Et annet mål er at barna får grunnleggende erfaringer og kunnskap om mennesket, dyr og vekster og deres gjensidige avhengighet.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
Vi opplever at det rundt diskusjonen om de store rovdyrene, og spesielt ulv, er en klar følelse av frykt i deler av befolkningen i de områder som har de store rovdyrene. Erfaringene vi har så langt på forskjellige områder, er at det beste midlet mot ubegrunnet frykt er informasjon, og det er det som er bakgrunnen for at man ønsker å få ut informasjon til alle deler av befolkningen – også til barna. Jeg har ikke spesielt mye til overs for metodene i det gamle Sovjet, jeg er en ekte og god liberaler fra Venstre, med folkeopplysning som klar og god tradisjon, og jeg kan forsikre representanten om at arbeidet vil foregå i samarbeid med berørte departement og i tråd med det regelverket som er for informasjon.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
Jeg vet ikke helt om jeg skal takke for innspillene fra representanten Fossum til opplæringsopplegget i barnehagene. Det som er mitt ærlige forsøk i dette spørsmålet, er faktisk å bidra til best mulig samsvar mellom subjektive følelser og frykt og reell grunn for å føle frykt. Vi har et langstrakt land, vi har et værhardt land, og vi har i mange, mange generasjoner vært nødt til å forholde oss til naturen, som kan være farlig for menneskene enten vi snakker om rovdyr, en elgku med kalv, det å dra ut på fjorden i båt eller å gå på ski i påskefjellet. Da synes jeg det er naturlig at vi prøver å trekke erfaringer fra den kunnskapen vi har formidlet, om hvordan naturen kan være farlig, og hvordan man skal opptre for å minske risikoen for at den skal bli farlig, på andre områder hvor vi har erfaringer gjennom flere generasjoner. Når det gjelder ulv, er det en relativt ny problemstilling, fordi vi er i ferd med å unngå at ulven blir utryddet.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
Miljøverndepartementet har tatt saken opp med fylkesmannen i Nord-Trøndelag. Det viser seg at det ikke ble sendt kopi av departementets vedtak til tiltakshaverne. En avsluttende setning i departementets vedtak, hvor fylkesmannen ble bedt om å underrette kommunen og tiltakshaver, ble oversett. Saken ble tatt til etterretning og lagt til arkiv. Dette er selvsagt ikke akseptabelt. Fylkesmannen har både overfor departementet, søkerne og kommunen beklaget det inntrufne. Det er helt på det rene at det her foreligger en feil fra forvaltningens side. Miljøverndepartementet har, uavhengig av denne saken, endret sine rutiner slik at det i dag sendes kopi av alle avgjørelser direkte til partene. Dette vil redusere muligheten for at denne type feil oppstår i framtiden.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
Jeg er nå i ferd med å se på saken, ikke minst på hva som har skjedd, når og hvem som har ansvaret for det. Og derfor ønsker jeg ikke fra Stortingets talerstol å konkludere konkret når det gjelder de spørsmålene som representanten her stilte, før jeg har fått gjort det ferdig. Men jeg kommer gjerne tilbake til spørsmålene. Jeg har lyst til å understreke at det er viktig for alle deler av forvaltningen å jobbe på en måte som inngir tillit, og at vi derfor vil gjøre vårt ytterste for å endre rutiner, slik at risikoen for at noe liknende kan skje i framtiden, vil bli mindre. Samtidig er det som kjent menneskelig å feile. Resultatene av de feilene man gjør, må selvsagt vurderes opp mot hvor grove de er, og hvor hardt de går ut over den andre part, før man tar stilling til hvilke konsekvenser de eventuelt kan få.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-02:
Jeg sa faktisk ikke fra talerstolen at det ikke var nødvendig med ansvarsplassering, men at jeg synes det er nødvendig å se nærmere på saken før jeg eventuelt foretar en slik plassering, og at jeg ikke ønsker å ta det fra Stortingets talerstol. Når det gjelder et eventuelt spørsmål om erstatning, har ikke departementet nok opplysninger om saken i dag til å kunne gi en vurdering av dette. Dersom det skulle komme opp et slikt spørsmål, vil det bli behandlet etter de reglene som gjelder på dette området.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 2000-02-02:
I henhold til en pressemelding fra Venstres pressekontor uttaler statssekretær Per Tore Woie at han vil tillate produksjon av gasskraft i Norge. Han mener at det er helt uvisst hvor lang tid det vil ta før CO2-frie gasskraftverk kan bygges. Og derfor ønsker han seg en tidlig byggestart for gasskraftverk for å redusere importen av atomkraft og kullkraft. Per Tore Woie, som bl.a. har ansvaret for energipolitikk hos statsministeren, mener at det er politisk umoralsk å gjøre seg avhengig av kullkraft og atomkraft produsert i utlandet samtidig som han erklærer seg prinsipielt som motstander av slik kraftproduksjon. Er det sånn at statsråden også er i uenig med sin egen kollega fra Venstre?
Annelise Høegh (Høyre), 2000-02-02:
Jeg har et spørsmål til statsråd Dåvøy, som gjelder det vi alle er opptatt av: Hvordan kan vi skape et bedre og et tryggere omsorgstilbud for eldre og for funksjonshemmede omsorgstrengende i kommunene? Jeg ble så glad da jeg hørte Laila Dåvøys redegjørelse i fjor, for der fremgår det faktisk at Høyre og Kristelig Folkeparti er helt enige om at de omsorgstrengende, de eldre, må få større innflytelse på omsorgstilbudet. Vi er også enige om at konkurranseutsetting og tilbud fra private omsorgsytere er positivt. For statsråd Dåvøy sa faktisk: «Slik konkurranse vil gi en positiv stimulans til offentlige tilbydere av de samme tjenestene og også gjøre det enklere for det offentlige som bestiller å definere krav til pris og kvalitet på tjenestene» – altså kvalitetshensyn, hvordan vi får en bedre omsorg, er det viktigste når vi skal konkurranseutsette. Derfor ble jeg desto mer overrasket da jeg tittet gjennom denne omsorgsmeldingen som Regjeringen la frem forrige fredag, for der sier sosialministeren fra Senterpartiet det stikk motsatte: Konkurranseutsetting skal man ikke ha. Hva er Regjeringens syn – er det Dåvøy eller er det Kleppa som bestemmer?
Annelise Høegh (Høyre), 2000-02-02:
Det er vel og bra med debatt i Regjeringen, men jeg trodde at de hadde en debatt før de la frem både forvaltningspolitiske redegjørelser og stortingsmeldinger, og her er det altså totalt sprik. Dåvøy har gitt positivt uttrykk for at konkurranseeksponering, kall det gjerne det – som ikke er privatisering, det er jeg helt enig i, for det offentlige skal selvsagt fortsatt betale – er et gode for den eldre, fordi man da kan konsentrere seg om kvalitativt gode tilbud. Fremtiden må jo være at den eldre selv får lov til å velge mellom de tilbyderne som kommunene har trukket frem. Det må være slik at jeg selv kan bestemme hvem jeg vil ha inn i hjemmet mitt, ikke at det skal være en kommunalt pålagt oppgave å bestemme hvem jeg skal ha inn hvis jeg trenger hjelp. Men Kleppa sier altså det stikk motsatte. Hun sier at kommunal drift er lettest å planlegge, og den skaper stabilitet og ro for mottakerne og de tilsatte. Jeg er redd for at det er de tilsatte som får størst ro dersom kommunene skal ha enerett her, mens mottakeren nettopp ikke får stabilitet. Det er jo stor turnover på dem som kommer inn i hjemmene. Hva mener egentlig Regjeringen?
Annelise Høegh (Høyre), 2000-02-02:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Taiwan er et demokrati med 22 millioner innbyggere som nektes medlemskap i Verdens Helseorganisasjon og Verdens Handelsorganisasjon. Hva er begrunnelsen for dette, og vil Regjeringen ta initiativ til at et av Øst-Asias få demokratier får sin rettmessige plass i disse to internasjonale organisasjonene?»
Annelise Høegh (Høyre), 2000-02-02:
Jeg vil takke utenriksministeren for svaret, som var positivt, iallfall delvis, når det gjelder Verdens Handelsorganisasjon. Men jeg mener at det må være etisk problematisk for en regjering som bekjenner seg til menneskerettigheter og demokrati, at man gjør demokratiet Taiwans anerkjennelse i det internasjonale samfunn avhengig av diktaturet Kinas godkjennelse av det samme? Er det nødvendig at Norge skal føre en ett-Kina-politikk? Er det etisk velbegrunnet når Taiwan faktisk er et eget land, om ikke i formaliteten – de har sin egen regjering og sin egen president, og de fører sin egen utenrikspolitikk? Da blir mitt spørsmål: Er det alltid nødvendig å begynne med dette at vi har det syn at Taiwan skal være en del av Kina, når det faktisk ikke er det, og at det skal bestemme om vi skal anerkjenne et demokrati og gi det sin rettmessige plass i internasjonale fora, der det kan bidra på vesentlige måter, også økonomisk?
Annelise Høegh (Høyre), 2000-02-02:
Når det gjelder Verdens Helseorganisasjon, blir mitt spørsmål om ikke Regjeringen nå vil revurdere sitt syn, at Norge stemmer for at Taiwan kan tas opp, iallfall som det de har søkt om, nemlig som observatørmedlem, og det gir statuttene anledning til. Jeg syns det er oppsiktsvekkende at vi syns det er greit å ha diktaturer som medlem – Cuba, Nord-Korea, Myanmar, Iran, Kina og Laos – men at vi nekter et demokrati å bli medlem. Dette er jo en organisasjon som skal fremme helse og velferd, uavhengig av hvilken politikk man for øvrig har, og det burde være et selvsagt ønskemål for Regjeringen å få med også disse 22 millionene som bor på Taiwan, uavhengig av hva man for øvrig velger å mene: om man i fremtiden vil komme frem til ett Kina eller om det vil forbli to land, slik det de facto har vært siden Taiwan oppstod, for å si det sånn. Så mitt spørsmål er: Ser Regjeringen det som ønskelig å få Taiwan med, og vil de stemme for å gi det observatørstatus?
Annelise Høegh (Høyre), 2000-02-02:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Kreftpasienter får ikke anbefalt behandling fordi de nye cellegiftmedisinene er så dyre at de vanskelig lar seg dekke innenfor sykehusbudsjettene dersom det ikke legges inn ekstra midler. Stortinget har etterlyst bedre refusjonsordninger siden 1995. Krefteksperter er kritiske til det nye forslaget om å innlemme medisinene i ISF(innsatsstyrt finansiering) (innsatsstyrt finansiering) Hvorfor vil ikke statsråden la blåreseptordningen dekke poliklinisk kreftmedisinering?»
Annelise Høegh (Høyre), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Det vil bli interessant å se hvordan oppfølgingen nå konkret blir. Jeg vil imidlertid peke på den særstilling som behandling av alvorlig kreftsyke har i sykehusene. Det alt vesentlige av kreftmedisineringen skjer jo inne på sykehuset, enten det er ved sengeposter eller på poliklinikken. De fleste andre store pasientgruppene derimot – enten diagnosen er hjerte/kar, magesår, depresjoner eller hva det måtte være – får den vesentligste delen av medisineringen sin når de går ut fra sykehuset, og får den dekket av blåreseptordningen. Og mitt engasjement når det gjelder dette, er i og for seg ikke om vi dekker disse kreftmedisinene gjennom blåreseptordningen eller innenfor innsatsstyrt finansiering, mitt engasjement går på å sikre at alvorlig syke pasienter gis den behandlingen som fagfolk mener de har krav på. Og da blir det vesentlig om statsråden ikke bare vil endre innsatsstyrt finansiering, men om han også kan bekrefte at det vil følge midler med som gjør det mulig å dekke disse nye og kostbare, men av og til nødvendige kreftmedisinene innenfor innsatsstyrt finansiering.
Annelise Høegh (Høyre), 2000-02-02:
Jeg takker for svaret, og merker meg at statsråden i og for seg ikke svarte på om det vil følge økte midler. Men det vil være helt avgjørende for om innsatsstyrt finansiering vil kunne virke etter den hensikten som jeg forstår vi er enige om å oppnå. I tillegg kommer jo at kreftpasientene, i motsetning til de fleste andre pasientgrupper, vil måtte være med på å slåss om midler til sin medikamentelle behandling fra alle de andre områdene som sykehusbudsjettene også skal dekke. De andre gruppene kan altså for en stor del gå ut av sykehuset etter et forhåpentligvis kort opphold og så få dekket sin videre medisinering av blåreseptordningen. Slik kan vi ikke gjøre med kreftpasienter, de må inn til sykehuset hver gang de skal ha disse midlene, og derfor kommer de i en annen stilling. Og det kan være grunnlag for å se på enten om man innenfor ISF må ha en spesielt innrettet del av finansieringen som går til medikamentell kreftbehandling, eller om man kanskje skal velge den enkleste ordningen, som vi hadde før, nemlig blåreseptordningen, som er enkel og ubyråkratisk og gir kreftpasientene rett til de medisinene de trenger.
Jan Johnsen (Høyre), 2000-02-02:
Jeg har følgende tilleggsspørsmål til statsråden: Vi har stort sett konkurranse i alt det som vårt samfunn beskjeftiger seg med, men innenfor én sektor er det altså fryktelig farlig å drive med konkurranse og med privat utsetting. Hva er det som er så fryktelig farlig med konkurranse og privatisering innenfor helsevesenet, når vi har sett at det går utmerket i stort sett alle bransjer i dette landet? Hva er det som gjør at statsråden er så fryktelig redd for at vi skal få en normalsituasjon også innenfor helsevesenet?
Jan Johnsen (Høyre), 2000-02-02:
Jeg har følgende spørsmål til kulturministeren: «I forbindelse med valg av tusenårssted i hvert fylke er det hevdet at kriteriene for de statlige tilskuddene er endret i forbindelse med statsbudsjettet for 2000. Dette betyr i så fall at spillereglene blir endret vesentlig midt i prosessen uten at deltakerne i konkurransen er orientert. Kan statsråden bekrefte at de opprinnelige kriteriene fra 1998 fortsatt står ved lag?»
Jan Johnsen (Høyre), 2000-02-02:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg oppfatter det da slik at de retningslinjene som lå til grunn i første omgang, altså i St.prp. nr. 55 for 1997-98, fortsatt ligger til grunn. Da har jeg et tilleggsspørsmål: Er det slik at det når hvert fylke har valgt sitt tusenårssted, ut fra disse igjen skal lages et nasjonalt tusenårssted? Skal det plukkes ut ett fra alle disse fylkene som blir et slags nasjonalt monument?