Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-25:
Et av de sentrale begrepene i Fremskrittspartiets mediepolitikk er «ytringsfrihet». Vi tror ytringsfriheten må stå helt sentralt i mediepolitikken i et demokrati. En bærebjelke i demokratiet må være troen på at mennesket i frihet vil argumentere seg fram til et bedre samfunn. Det kan selvfølgelig være slik at det er ytringer vi ikke synes er spesielt konstruktive, det kan være ting vi ikke liker, og det kan være meninger vi synes er horrible. Men det er en demokratisk rett å komme med slike. På samme måte er det med trykkefriheten. Noen misbruker den til å trykke noe de burde ha latt være å trykke. Noen misbruker den til å sende TV-program som det er vanskelig å se kan bidra med noe positivt i samfunnsutviklingen. Det kunne være fristende å nevne navn på programmer, men jeg skal ikke gjøre det. Men vi ønsker ikke et land med sensur av den grunn. Hvis man ser bort fra de helt fundamentalistiske sosialister, er det ingen som ønsker et land med bare én TV-kanal, eller et land med bare én avis. Ytringsfrihet og trykkefrihet er grunnleggende så lenge man ikke krenker andre individers frihet, eller tråkker på folk som ikke kan forvare seg. Til vern mot dette har vi bl.a. en injurielovgivning. Et hovedområde hvor Fremskrittspartiets mediepolitikk skiller seg fra andre partier, er i synet på NRK og NRK-lisensen. Hvis vi mener noe med ytringsfrihet, tror vi ikke at staten kan eie en TV-kanal, og særlig ikke den største, og særlig ikke med obligatorisk titteravgift. Jeg hørte en gang en redaktør gi et godt eksempel på hvor absurd dette egentlig er: Vi kan tenke oss at staten eide en avis. Det virker helt vilt på enkelte, men det er slett ikke noe bedre enn om staten eier en TV-kanal. Og enda villere blir den tanken om staten skulle ha rett til å si: – OK du kan få lov til å lese andre aviser hvis du absolutt vil, men før du abonnerer på Aftenposten, VG eller lokalavisen er du altså nødt til å betale abonnementet på statens avis. – Ja, vi hører at du sier at du ikke er interessert i å lese statens avis, men ingen får lov til å lese andre aviser uten først å ha kjøpt statens avis. Dette eksempelet understreker Fremskrittspartiets syn på ytringsfriheten og på statlig engasjement i media. Med den utviklingen vi ser i mediemarkedet, med en betydelig grad av såkalt konvergens, der mediene smelter sammen – Internett, aviser, TV og radio drives av de samme selskapene og ender kanskje til slutt opp i et totalsystem, kanskje levert gjennom mobiltelefonen vår – ser vi det som meningsløst at vi fortsatt skal ha en statlig allmennkringkaster. Vi finner det også prinsipielt uakseptabelt at vi skal ha en statlig kringkaster som har som oppgave å overbringe nyheter, kultur, idrett og underholdning som er stemplet som «godkjent og sunn» av et politisk flertall. Vi tror det norske folk selv bør få velge hvilke medieprodukter de ønsker å benytte, og at vi ikke skal tvangssubsidiere ett av disse. Så til noen sentrale enkeltpunkter i mediemeldingen, som vi i dag har til behandling. Fremskrittspartiet har et liberalt syn på reklame i media. Produkter og vinklinger som ikke bryter med straffeloven, ønsker vi det skal være tillatt å reklamere for. Pr. i dag er det allerede reklame for alkohol på norske TV-skjermer, vi har reklame som retter seg mot barn, og vi har kvinnediskriminerende reklame. Den kommer inn i stuene våre gjennom satellitt og kabel. Da har vi et klart valg: Vi kan se på, vi kan bytte kanal, eller vi kan slå av. Det er vårt privilegium. Men hva da med reklame som retter seg mot barn? Jeg er enig i at det er noe vi ikke liker. Men jeg synes det er foreldrenes ansvar å sørge for at barn ikke ser ting de ikke bør se. Foreldrene må ta ansvaret for sine egne barn! Det er ikke veldig vanskelig å stoppe eller blokkere kanaler med innhold som husets små ikke bør se – om nødvendig kan man også si opp abonnementet. Det har i media vært mye fokus på Fremskrittspartiets syn når det gjelder eierskap. Det synes klart at medieeierskapsloven bør endres noe. Når departementet nå skal utrede disse spørsmålene nærmere, mener vi det er flere ting som bør vektlegges. Vi synes det er positivt om man i størst mulig grad kan la markedet være fritt på et lokalt og regionalt plan. På et nasjonalt plan mener vi det er mye som kan tyde på at vi bør gå for 49 pst., men vi har ikke konkludert på dette. Fremskrittspartiet mener også at en lovrevisjon må vurderes opp mot vertikal integrasjon, dvs. at selskaper har eierandeler i flere ledd av produksjons- og distribusjonsprosessen. Fremskrittspartiet mener også at elektroniske medier bør omfattes av medieeierskapsloven. Mange kringkastings- og presseoppgaver formidles allerede nå gjennom Internett. Dette er helt klart tjenesteområder som sammenfaller med analog kringkasting og tradisjonell pressevirksomhet. Vi er inne i en rivende teknologisk utvikling. Det er behov for tilpasninger av lovverket i hele mediesektoren. Vi tror vi må få et mer generelt lovverk som likebehandler alle medier. Vi vil også understreke at vi ser positivt på tanken om å slå sammen Statens medieforvaltning og Post- og teletilsynet til én etat, helst så snart som mulig. Vi tror det vil være langt mer rasjonelt og effektivt å være i forkant med den byråkratiske omstillingen i forhold til utviklingen. Vi registrerer også med tilfredshet at man vil arbeide med sikte på å slå sammen Eierskapstilsynet og Konkurransetilsynet. I min replikkveksling med saksordføreren var jeg inne på Fremskrittspartiets syn på digitalt bakkenett, så jeg skal ikke gjenta de tingene jeg sa i den replikkvekslingen. Når det gjelder medias dekning av straffesaker, synes vi det har vært en betenkelig utvikling i den senere tid. Man trykker navn og bilder av vitner og av tiltalte. Vi er redd for at folk forhåndsdømmes i media. Man dømmes av samfunnet rundt seg, av potensielle jurymedlemmer eller av meddommere. Dette er selvfølgelig ikke lett. Vi er opptatt av pressens frihet, men den må balanseres mot enkeltmenneskets krav på vern. Vi mener at tiltaltes og vitners anonymitet i media skal sikres inntil dom foreligger. Unntak må selvfølgelig gjelde for personer som er ettersøkt av politiet, og som vurderes som farlig for sine omgivelser. For øvrig er vi ikke spesielt fornøyd med pressens selvjustis. Pressens Faglige Utvalg synes ikke å inneha den distanse som skal til for å utføre en nøytral tilsynsfunksjon. Vi ønsker derfor en vurdering av om man kan etablere en nøytral og uavhengig tilsynsordning for pressens og medias etikk og fremferd i forhold til enkeltmenneskers personvern og rettssikkerhet. Alternativt kan vi på dette området utvide Datatilsynets mandat. Jeg vil ta opp forslagene fra Fremskrittspartiet og samtidig signalisere at vi håper at voteringen kan legges opp slik at vi får muligheten til å støtte forslagene nr. 19 og 20, fra SV, som er i tråd med vårt syn.