Svein Flåtten (Høyre), 2009-04-02:
Det hørtes ut på saksordføreren som han var trett, nærmest litt utslitt, av å behandle så mye som to forslag om å stimulere eierskap i én stortingsperiode. Det er ikke vi. Vi synes at det mer enn noen gang er nødvendig å prøve alle metoder og bruke alle verktøy for å fremme aktivitet og pågangsmot i norsk næringsliv. Dette forslaget er nettopp et slikt verktøy som kan styrke ansattes eierrolle, styrke arbeidsmiljøet og konkurranseevnen. Så hører jeg saksordføreren avlegge visitter til finanskrisen i USA – at dette er mer til dem som har mest fra før osv. Da vil jeg gi honnør til statsråden for hennes svar til komiteen. Hun snakker i hvert fall ikke om utenforliggende ting, selv om hun absolutt er negativ i sitt svar. Hun holder seg til det saken gjelder, og saken gjelder norske bedrifter, hvordan man skal få en stimulans til at flere ansatte kan kjøpe aksjer. Statsråden skriver – og det er for så vidt også saksordføreren inne på – at arbeidsmiljølovgivningen løser problemet med innflytelse for de ansatte. Med all respekt: Jeg tror også det finnes en annen glød hos de mennesker som jobber rundt omkring i norske bedrifter, enn den som arbeidsmiljølovgivningen kan etablere. Den setter opp rammeverket, og så må vi stimulere ytterligere. Et par kommentarer til statsrådens brev for øvrig – merknadene fra posisjonen kan jeg ikke kommentere, fordi de er fraværende. Det skrives at kjøp av aksjer til underkurs kan likestilles med kontant lønnsutbetaling. Det høres merkelig ut. I mindre bedrifter er det selvsagt ikke noe omsetningsmarked for slike aksjer. Ofte er det også knyttet omsetningsklausuler til. Sammenlikningen med kontant lønnsutbetaling synes jeg virker søkt, kanskje også virkelighetsfjern for de fleste bedrifter som dette ville være aktuelt for. Så til det med at dette øker den ansattes risiko. Jeg tror ikke inntekten blir mer eller mindre avhengig av om man har et eierskap i bedriften i så vidt lite omfang som det her er snakk om. Det er bedriftens utvikling som avgjør hvorvidt man virkelig løper en stor risiko eller ei, og den kan man jo nettopp påvirke enda bedre både som eier og som medarbeider. At medarbeideres eventuelle formuer skulle være avhengig av bedriftens resultater, høres også underlig ut. Det er jo slik at om man har en eventuell formue, ville kanskje mange heller sette den inn, selv om den var liten, i sin egen arbeidsplass og kunne påvirke, fremfor å plassere den i verdipapirer, aksjefond og lignende, som faktisk nær en million vanlige norske arbeidstakere har gjort. Der kan også formuen – og det har vi sett i det siste året – bli utsatt for svingninger i aksjekursene. Akkurat det er det sikkert ingen grunn til å belære statsråden om, hun kjenner det godt som politisk ansvarlig for den typen investeringer gjennom Statens pensjonsfond – Utland, og følger sikkert dette nøye. Jeg tror at hvis man ønsket å redusere de ansattes risiko – og da snakker jeg om dem som allerede er inne på denne typen ordninger – burde man i hvert fall gå inn for den siste delen av forslag nr. 2, som går ut på å flytte beskatningstidspunktet fra kjøpstidspunktet til salgstidspunktet. Det ville faktisk være en hjelp for dem som allerede er inne i ordningen, når man synes at den er så vidt lite tiltalende.