trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-11-27:
Jeg skal bare komme med noen korte merknader knyttet til Senterpartiets holdning til det arbeidet som er gjort. For det første synes vi at det etter fjorårets diskusjoner omkring representasjon i Nobelkomiteen har vært et godt og grundig arbeid fra utvalget, som også har gått inn på andre ting enn bare Nobelkomiteen, og som vi synes har gjort noen gode vurderinger knyttet til framtidig representasjon. Vi deler flertallet i presidentskapets synspunkt om at en som medlem i Nobelkomiteen ikke kan kombinere det med ledende verv i internasjonale organisasjoner eller internasjonale stillinger, og vi deler også betraktninger omkring en maksimal periode i Nobelkomiteen, som gjør at man ikke kan sitte lenger enn maksimalt tolv år. Vi kan ikke se at det å løfte beslutningene om hvem som skal sitte i Nobelkomiteen, ut av Stortinget gjennom et utvalg, ville gi noe særlig merverdi, og mener vel også at når ingen av oss, som det ganske riktig ble påpekt av representanten Kolberg, egentlig kan tolke hvorfor det står som det står i Nobels testamente, er det en litt pussig innretning å skulle lage den type utvalg, som i realiteten blir stående litt på utsiden av sjølve Stortinget. Så skjønner jeg at det kan være mange betraktninger som en ønsker å løfte fram i denne debatten. Når det gjelder bakgrunnen for debatten i fjor høst, om Stortingets vararepresentanters representasjon, var jo et av diskusjonstemaene der bl.a. at en vara kan komme til å bli innkalt som møtende representant, hvilket vi også har erfart i dagens storting, og det var noe av det enkelte av oss var opptatt av i den sammenheng. Når det gjelder det representanten Eide sa til slutt, om oppfordringen til Nobelkomiteen, vil jeg bare understreke at Senterpartiet overhodet ikke deler den oppfordringen og mener heller ikke at Stortinget har noe med å komme med den type oppfordringer til Nobelkomiteen.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-27:
De som går inn i regjering, forvalter en tillit som er stor. Det er de fremste tillitsvervene som finnes i norsk politikk, og vi er avhengig av at det finnes stor tillit til dem, også ute blant folk. Når disse personene tidligere i det skjulte har jobbet for kapitalsterke krefter uten å oppgi hvem de nylig har lobbet for, er det åpenbart for de fleste, i hvert fall utenfor partiene Høyre og Fremskrittspartiet, at det kan svekke tilliten til de samme politikerne når de sitter i regjeringsapparatet og skal behandle saker som også kan komme innenfor tidligere oppgavefelt i PR-bransjen. Jeg lurer på om statsråden – gitt eksemplet med Sylvi Listhaug som lobbet for Rema 1000 før hun ble matminister – kan se at det er en fordel for oppslutningen om demokratiet og tilliten til politikere at vi får en åpenhet om tidligere kunder, og at det vil styrke legitimiteten og tilliten til regjeringsapparatet.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-27:
Jeg vil følge opp det som representanten Kolberg utfordret statsråden på. Det er fint med en helhetlig gjennomgang – det er det alltid – men det som ikke er helt lett å forstå, er hvorfor forsvarsministeren ikke vil videreføre den samme ankeinstansen for veteraner skadd etter 1. januar 2010 som for dem som har blitt skadd før denne datoen. I et svar til representanten Kolberg sa ministeren nettopp at gjennomgangen handler om å sikre likebehandling før og etter 2010. Da er det merkverdig at man ikke skal ha den samme ankeinstansen for veteraner skadd før og etter 1. januar 2010, hvis formålet er å sikre en slik likebehandling. Hva er grunnen til at ministeren ikke ønsker å videreføre den samme ankeinstansen som har gjeldt fram til 2010?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-27:
Kan da statsråden i så fall garantere at instansen som skal behandle klager fra dem som er skadd etter 1. januar 2010, vil inneha minst like god fagkompetanse som dagens ankenemnd? Kan statsråden si noe mer om det?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-11-27:
Det var et merkverdig innlegg fra borgerlig side på slutten av debatten. Det interessante med innlegget, og egentlig med saken, er at Libanon-veteranene nettopp er et eksempel på hvordan man fra offisielt norsk hold – fra forsvarshold og også fra skiftende regjeringer opp igjennom – dessverre ikke tok veteranenes plager på alvor i ettertid. Meg bekjent var det ikke venstresiden som satt i regjering på dette tidspunktet. Det var altså andre partier som var ansvarlige for det som bl.a. Harald Stanghelle i Aftenposten – som heller ikke er en avis veldig langt til venstre i norsk politikk – ser på som en skammelig behandling av veteraner over veldig mange år. Det at vi nå får rettet opp i noe, etter forslag fra Rødt og SV, burde jo være til glede for alle og ikke gjøres til – hva skal vi si – gjenstand for enkel og usaklig polemikk fra Høyres side. De burde heller ta en titt i speilet og tenke igjennom hvordan de selv opp gjennom tiårene har hatt ansvar for mangelfull og – også Stanghelles ord – skammelig behandling av soldater fra utenlandsoperasjoner. Og ikke minst de partiene som, også uten stortingsbehandling, sender ut unge norske kvinner og menn i krig – uten engang å kalle det krig, men operasjoner og engasjement, bidrag osv. – burde også tenke igjennom hvordan de har behandlet disse veteranene i ettertid. For de ble altså sendt ut i krig for Norge, uten at politikerne som er ansvarlige for det, har villet innrømme at det er snakk om krig. Så her burde kanskje Høyre ta seg en god og lang titt i speilet, framfor å komme med disse slengbemerkningene av usaklig karakter til dem som nå faktisk har ønsket å gjøre noe med et problem som jeg tror mange – langt utenfor våre partirekker – ser at må rettes opp i.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2018-11-27:
Hvor lite er det mulig å gjøre Norge? Jeg kommer fra en ganske liten plass. Jeg er vant med at mannssangforeningen og 17. mai-komiteen glir litt over i hverandre. Men denne debatten viser hvor utrolig viktig det er å ha en ryddig diskusjon om skillet mellom Norge og Nobelkomiteen. Det er helt vanvittig at Norge skal bli gjort så lite at man faktisk kan bruke Stortingets talerstol til å snakke om sin egen posisjon i et organ som ligger utenfor Stortinget. Det er helt vanvittig. Dette må vi bare rydde opp i. Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet i denne debatten, men det er interessant å bli belært om hva som er et populistisk ledet parti – av Carl I. Hagen, og jeg er nødt til å spørre Carl I. Hagen hva han egentlig mente med det. Det er ikke slik at man kan gå på Stortingets talerstol og si at andre partier er populistisk ledet, bare fordi man har lyst til det, så jeg lurer på om Carl I. Hagen kan komme opp og definere populisme og hva det vil si å være en populistisk leder.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2018-11-27:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt å ta ordet i denne saken, men siste talers innlegg gjorde at jeg ba om det. Jeg synes det er – jeg vil ikke bruke representanten Christensens ord «vanvittig», det sømmer seg kanskje ikke fra Stortingets talerstol – beklagelig når hun angriper representanten Hagen på en slik måte som hun gjør. Når en representant fra Arbeiderpartiet kan få seg til å påpeke at representanten Hagen har sagt noe om at Jonas Gahr Støre leder et populistisk parti eller er populistisk, vet jeg ikke helt hvorvidt man fra Fremskrittspartiets side bør le eller gråte. For hvor mange ganger vi har fått den beskyldningen, kan jeg faktisk ikke telle på mine to hender. Hagen har gitt et bilde av den situasjonen som oppsto, hvordan prosessen var. Jeg var selv sentral i den som leder av Fremskrittspartiets valgkomité, og jeg gir min fulle og hele tilslutning til måten Carl I. Hagen har oppfattet og oppsummert den situasjonen på.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Eg legg merke til at statsråden seier at ho ikkje har sett eit einaste argument for at det er behov for dette lovforslaget – ikkje eit einaste argument. Eg må minne presidenten om at Høgre og Framstegspartiet har vore mot absolutt alle forslag om å utvide openheita og registreringa av interessene til stortingspolitikarar og regjeringsmedlemer dei siste fem åra, og det er mogleg at vi kan trekkje tidslinja ytterlegare bakover. Så det er eigentleg inga overrasking at dette kjem også frå ein Høgre-statsråd. Men dersom dette blir vedtatt, vil da regjeringa innføre desse reglane for sine regjeringsmedlemer?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Eg takkar for svaret. Det er heiderleg det – ein skal følgje det Stortinget vedtar. Så eit spørsmål som knyter seg til at ein ikkje har sett eit einaste argument for at det er behov for dette forslaget. Det hugsar eg at var ca. meiningsinnhaldet da vi utvida registreringsplikta i førre runde når det gjaldt økonomiske interesser osv. Står statsråden framleis på at ein ikkje ser behovet for å utvide registreringsplikta, sånn at offentlegheita kan ettersjekke at det ikkje er bindingar av ulike slag til dei høgst utvalde i befolkninga?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Ein siste replikk: Det er sjølvsagt omvendt av det statsråden seier her. Som ein veldig gamal filosof sjølv veit eg at den situasjonen vi ser i dag, kan vere ein heilt annan i morgon eller i overmorgon. Dei systema vi lagar her, er faktisk for å sikre openheit, sikre at det offentlege har kontroll og innsyn med ulike typar bindingar som politikarane har, også i framtida, for å forhindre at det kan oppstå uheldige situasjonar, og ikkje minst fordi det er spekulasjonar rundt desse spørsmåla. Det i seg sjølv gjer at det bør vere i absolutt alles interesse å ha eit system som sikrar reell openheit. Ser ikkje statsråden behovet for det?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Eg meiner at den konfidensialiteten advokatar har med klientane sine, er ei ekstremt viktig side ved heile rettssystemet vårt. Det er grunnlag for heile prosessen inn mot domstolane og er – det innrømmer også SV – eit så pass viktig omsyn at det ikkje skal måtte bukke under for demokratiet sitt behov for openheit rundt bindingar til klientar og kundeforhold osv. Det er bakgrunnen for at ein må gå nyansert inn i dette, men å etablere som eit hovudprinsipp at det skal vere openheit rundt kundelister og tidlegare klientar, meiner eg er nettopp for å førebyggje at ting kan skje – eller at ting skjer, kva veit vi – i framtida, og for å skape legitimitet. Det bør vere i absolutt alles interesse å ha ein slik situasjon.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Så lett var det å vippe Venstre av openheitslinja – eit lite forslag om ei utgreiing frå ei regjering som ikkje ønskjer å gjennomføre dette systemet, som har vore imot alle utvidingar av registreringsplikt og openheit dei siste åra, og som Venstre tidlegare har stemt imot og fått gjennomslag for, sjølv med knapt fleirtal. Men denne gongen sit Abid Q. Raja i presidentskapet, og eit lite forslag om ei utgreiing var nok til å vippe Venstre av den pinnen. Det er jo interessant å sjå på Venstre, som har ein lang, lang tradisjon – stolte tradisjonar, vil eg seie – for å vere partiet som fremjar auka openheit, som har ønskt lobbyregister, som ved kvar anledning har foreslått dette på Stortinget fordi ein meiner det vil styrkje legitimiteten, og som har vore villig til å gå på knappe fleirtal for å få det gjennom. Ein ønskjer å setje ein standard. Men no har vi altså i presidentskapet Abid Raja, som kan vippast av pinnen ved eit enkelt utgreiings- og utsetjingsforslag, som dette representerer. Eg er veldig lite imponert over behandlinga til Venstre, men eg må samtidig innrømme at det ikkje overraskar meg, det var faktisk eit eller anna som låg i lufta, og som viste at her kunne Venstre nok ein gong gå på akkord med sine eigne verdiar – nok ein gong forlate dei. Og som ein filosof sa: Når ein ser ned i avgrunnen, ser avgrunnen på ein sjølv.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Denne regjeringa har faktisk greidd ut det allereie, dei har sendt eit brev til presidentskapet der dei kjem med si meinig og si vurdering av heile dette forslaget. Det er alt gjort. Den sitjande regjeringa, der Venstre inngår, har alt sagt kva dei meiner om dette forslaget. Det er ikkje slik at ein sender brev personleg frå ein statsråd heilt usjekka. Det som går til Stortinget, står heile regjeringa bak, også Venstre. Det betyr at her hadde Venstre moglegheit til å køyre eit prinsipielt løp, som det har gjort i årevis, tiår etter tiår. Her ligg det altså bak Abid Q. Raja, på dei skuldrene han står, ein stolt tradisjon av folk og politikarar som har køyrt openheit, meir demokrati, meir innsyn og høgare legitimitet i politiske prosessar. Det er dei skuldrene representanten Raja no hoppar av når han overlèt til regjeringa å greie ut noko dei allereie har utgreidd. Dei seier jo nettopp at dette ikkje vil gi ein demokratisk meirverdi, det er det som er skuffande i denne saka.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Først vil eg seie det er positivt at statsråden erkjenner at ein bør redusere det gunstige regimet ein har for eigedom, slik at ein kan bruke kapitalen betre. Det er ei kjensgjerning at det ikkje er mangel på kapital i Noreg, men han er berre feil plassert, slik som desse milliardærane påpeikar, som Scheel-utvalet påpeikar, som Menon-analysen, som regjeringa bestilte da dei gjennomførte grøn konkurransekraft, konkluderte med, og som stort sett det som kan krype og gå av økonomar, hevdar. Ein må gjere noko med det ekstremt asymmetriske, den ubalansen som er i skattlegginga, mellom eigedom på den eine sida og jobbskaping på den andre, i industri osv. Denne asymmetrien fører til at kvar gong regjeringa kjem med nye skattelettar, er tyngdekrafta slik at det blir velta over i eigedomsmarknaden. 25 mrd. kr sa statsråden at ein har kutta i skattane, og ein klarer framleis ikkje å sjå at dette har ført til nye arbeidsplassar. Det har i så fall vore 25 mrd. kr brukt på eit tiltak utan synlege effektar. Det er ganske godt gjort. I dag blir eigedom subsidiert indirekte med fleire titals milliardar i året. Det er skattefrådrag på gjeldsrenter. Det er ingen nasjonal bustadskatt, og så har vi den kommunale bustadskatten, som regjeringa endatil vil fjerne, med den konsekvensen at det blir ytterlegare lønsamt å plassere pengar i eigedom. Dessutan er verdisetjinga av eigedom i formuesskatten svært låg og ikkje likestilt med andre formuesobjekt. Altså får ein ein ytterlegare asymmetri der. Eg trur at dersom Noreg skal klare å gå gjennom eit grønt skifte og faktisk få kapitalen brukt der det trengst, med dei enorme moglegheitene vi har innanfor det nye industriregimet, dei fantastiske moglegheitene Noreg har med høgkompetent arbeidsstokk, tilgang på mykje billig kraft og store naturressursar – dersom vi verkeleg skal klare å gjere det skiftet, må vi begynne å sjå på korleis skattesystemet skal favorisere det vi vil ha meir av. Som alle i salen veit, vil vi ikkje klare noko grønt skifte det neste tiåret, som vi må, dersom vi ikkje får gjort noko med måten dette blir organisert på. Til slutt: I Noreg i dag utgjer industri 8 pst. av bruttonasjonalprodukt. Det er svært lågt i europeisk samanheng. Nabolanda våre har mål om å kome opp i 20 pst. Det blir vurdert som ein sunnare økonomi. Dersom vi skal klare å få norsk industri opp på det nivået i Noreg, må ein gjere noko med den asymmetrien som ein har skapt, og som regjeringa byggjer opp under.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Verdipapirforeningen hadde ei undersøking om emisjonar på børsen dei seinare åra for å sjå kva type kapital det var som deltok i emisjonar, altså når aksjegrunnlaget til ei bedrift blir utvida. Dei fann at det nesten utelukkande var norsk kapital i selskapa som utvida som hadde ein verdi på 200 mill. kr. Så det vi snakkar om her, er norsk kapital. Og når ein har gjort det så lukrativt å putte pengar i eigedom versus industri som vi har i dag, kan ein køyre på så mykje ein berre vil med skattelette og med ulike typar ordningar her og der. Men gravitasjonskrafta går sjølvsagt der det er mest lukrativt å plassere pengane. Det blir eit sort hòl, med både store sosiale effektar, ved at det blåser opp ein sektor som gjer at det blir vanskeleg for unge folk å kome inn, og det får store næringsmessige effektar, ved at ein bruker kapitalen heilt feil ut frå kva som er dei store utfordringane i vår tid. Så anten ein er blå, gul eller grøn – eller raud – må ein sjå at vi treng å gjere noko med fordelinga her viss ein skal få til eit breiare skifte. Eigedom kan f.eks. ikkje flykte. Høgresida og venstresida er alle einige om at skatteflukt er ein dårleg ting, men skattlegging av eigedom er eit slags ideelt skattleggingsobjekt fordi det ikkje kan flytte ut av landet. Det kan derimot industri, som representanten Aasland er inne på, gjere. Dei kan velje å etablere seg heilt andre stader, og det gjer dei også. Det betyr at viss ein ikkje gjer noko med denne asymmetrien, vil ein ikkje få til det store skiftet, der vi får styrkt industrien og vi får skapt nye, grøne arbeidsplassar for framtida som kan erstatte dei inntektene vi i dag har frå petroleum. Det er rett og slett umogleg. Og så er det den offentlege dimensjonen i dette. Ja, det offentlege kan gjere noko med avskrivingsreglar, f.eks. at det offentlege tar meir risiko når ein skal kjøpe meir utstyr. Vi kan gjere noko med innovasjonssystemet, Forskingsrådet osv., men dette er jo, når det kjem til stykket, berre ein liten del av jobben. Ein må også gjere noko med dei generelle rammevilkåra som er sett opp her. Det er det eg saknar frå statsråden, som eg håper han kan svare på til slutt: Korleis kan ein få flyttinga – den store flyttinga – av kapital frå ein mykje meir passiv plassering i eigedom, med dei store sosiale konsekvensane som det får, over i verksam industri og andre næringar, det store grøne skiftet lagt i ein metafor: eigedom–industri.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Eg vil takke statsråden for å ta saka på alvor og aksle på seg eit samordningsansvar i regjeringa i denne saka. Det er openbert at det trengs, så ho ikkje fell mellom to stolar og ingen tar det overordna ansvaret. Eg vil også takke statsråden for å ta oss gjennom regelverket og dei ulike aktørane sitt ansvar i saka. Samtidig varslar ikkje statsråden, så vidt eg ser og høyrer, ei opptrapping av kontrollen og klarare instruksar i situasjonen vi har i dag. Det er openbert for alle som har lese saka i Dagbladet, at her har det skjedd noko heilt ope, i ei hamn som Båtsfjord, utan at nokon har gjort noko med saka. Her har openbert einkvan sove i timen. Sjømannsforbundet har varsla jamleg om uverdige forhold til havs, og ein sjeldan gong blir det skikkeleg følgt opp. Men vi kan ikkje gjere oss avhengige av at Sjømannsforbundet aleine skal gjere denne kontrollen på hamna med å borde skip. Dei gjer ein veldig viktig jobb, men vi må ha politi, kystvakt, direktorat osv. til å gjere hovudjobben i denne saka. Vi kan ikkje sove i timen når vi ser dette skje. Ikkje minst når UD slepp 50 indonesarar inn i landet for gjennomreise, med utgangspunkt i slavekontraktar, må det sjåast på som eit problem og ein glepp. Det skal ikkje kunne skje. Er det noko statsråden vil ta opp med utanriksministeren? Når ein kan gå om bord i båtar der arbeidsforholda og arbeidskontraktane er elendige, eller når Kystvakta på feltet border skip der det er openbert at det er brot på regelverket, har ein gitt klare nok instruksar til kva politiet da skal gjere? Mitt sterke inntrykk er: Nei, det har ein ikkje. Dermed får denne verksemda fortsetje i dagslys, slik ho gjer, og ein kan kalle Båtsfjord for ein sjørøvarhamn, ein piratlandsby. Statsråden seier at ein har eit sterkt fokus på dette. Men denne saka må ha vore ein skikkeleg vekkjar òg for regjeringa – ein har faktisk ikkje hatt sterkt nok fokus når dette får lov til å føregå. Det bør vere ein skikkeleg vekkjar for alle at det skjer noko på havet som undergrev norske lønns- og arbeidsvilkår, og ikkje minst menneskeverd, på det grovaste.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Eg vil takke for ein god diskusjon og gode innlegg. Eg tenkjer at det er eitt veldig viktig spørsmål som står att her, ei viktig innrømming frå regjeringa som står att, for at dette skal vere ein interpellasjon der vi faktisk kjem eit steg vidare. Men før eg formulerer det spørsmålet, må eg berre dvele ved nokre ting her. Eg trur vi alle er einige om at dette er uakseptabelt. Det er uakseptabelt at folk blir behandla på ein så forferdeleg måte av kyniske aktørar til havs, at enkelte blir kasta på havet fordi dei er brysame, at dei må ete agn for å halde seg i live, at det er for lite vatn og mat om bord – det er dei verste tilfella – at dei får løns- og arbeidsvilkår som er hårreisande, og at vi ikkje gjer nok for å kontrollere dette og stoppe det, at det kan gå føre seg så openlyst, så i dagslys, at aktørane slepp fri – kvar dag. Dette er så undergravande for alt det vi står for i Noreg. Vi byggjer samfunnet vårt på ein norsk modell, der folk skal bli behandla på skikkeleg vis uansett kva ein gjer. Ein skal få ordentlege løns- og arbeidsvilkår, til å leve av, det skal ikkje vere stor forskjell på høg og låg. Det har vi gjennomført på land – og til sjøs. Men dette undergrev det heile, alt det vi har bygd på, og det utfordrar også fiskeriflåten elles. Det bidreg til eit press på norske løns- og arbeidsvilkår ved at vi tillèt dette, eller ved at vi ikkje kontrollerer nok, at vi ikkje gjer nok for å stoppe det. Noreg har historisk vore eit av føregangslanda med omsyn til å sikre eit internasjonalt godt regelverk for dette. Det har vore vår internasjonale rolle. Trass i storleiken på befolkninga vår har vi hatt ein stor rolle i det å definere korleis reglane til havs skal vere. Når statsminister Erna Solberg skal vere med i FNs sjøpanel, føreset eg at dette er ein del av spørsmåla ho vil reise der. Det er ein unik situasjon til å gjere det. Men så tilbake til det store spørsmålet, den store innrømminga som eg håper regjeringa tar innover seg: Meiner regjeringa at ein i dag gjer nok? For så langt har ikkje statsråden gått så langt som til å seie at ein ikkje gjer nok. Så langt har statsråden vist til regelverket, kva for aktørar som har ansvaret for kva, betydninga av varsling osv. Men når denne verksemda får lov til å fortsetje under radaren til norske myndigheiter – så langt at Båtsfjord blir kalla for ein «piratlandsby» – da er det store spørsmålet: Vil statsråden innrømme her og no at vi ikkje har gjort nok, at vi må gjere meir?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2018-11-27:
Når Arbeidarpartiet får det siste femminuttsinnlegget i denne omgangen, er det fordi Arbeidarpartiet ikkje hadde tenkt å seia noko i denne saka. Og grunnen til at Arbeidarpartiet ikkje hadde tenkt å seia noko i denne saka, er at Abid Q. Raja frå Venstre på en så god måte gjorde greie for det som er både synet til Arbeidarpartiet og synet til fleirtalet i presidentskapet i innstillinga. Det er jo slik at alle me som har tillitsverv i politikken, må vera villige til å stå fram med noko så kurant som kva me har jobba med, og kven me har jobba for. Opplysningsplikta er dessutan avgrensa til dei to siste åra før tiltreding, og det meiner eg er heilt overkomeleg for alle som er aktuelle til å sitja i regjering. Det som ligg føre no, og som me vert inviterte til å vera med på i dag, er jo ikkje ei lovendring med stor rekkjevidde, men det er ei viktig prinsipiell endring. Som politikarar står me oss på å vera opne om erfaringane våre, motivasjonen vår og andre forhold som har forma dei standpunkta me står for, og ein medierøyndom med til dels uklar kjeldebruk må møtast med meir informasjon og med meir fakta og openheit. I så måte er dagens forslag eit opplagt steg i rett retning. Det lause forslaget som no ligg føre, er eg litt undrande til, for dei som har fremja forslaget, vil jo ikkje dette. Dei vil ikkje ha denne opplysningsplikta for statsrådar og statssekretærar og vil at ein skal greia ut og senda noko på ei ny høyring. Som representanten Moxnes nettopp sa, har dette forslaget no hatt eit år på seg til å modnast – veldig mykje av tida nettopp i regjering, så eg kan ikkje heilt sjå kor mykje meir ein kan finna ut av ved å lata dette gå på vandring igjen. Eg synest dette lause forslaget verkar veldig laust. Eg og Arbeidarpartiet står på innstillinga og reknar med at ho får fleirtal i salen.
Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
Jeg skal ikke svare for de siste fem eller ti årene – jeg har hatt ansvar for dette de siste ti månedene, elleve månedene kanskje. Jeg mener at åpenhet og tillit er helt avgjørende. Jeg mener også at vi, i den grad det oppstår situasjoner, selvfølgelig skal diskutere behovet for dette. Men jeg har svart at vi ikke har sett at det har vært en situasjon hvor behovet for dette har vært til stede. Det er bakgrunnen for mitt svar nå. Hvorvidt vi vil innføre dette: Det er jo slik at en regjering gjør det Stortinget pålegger regjeringen å gjøre, og forholder seg til det. Så blir jo sånne spørsmål, som representanten sikkert vet, en avgjørelse som tas av statsministeren og ikke av en statsråd.
Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
Jeg må bare understreke at jeg mener tillit og åpenhet er viktig. Men når man innfører regler som har så vidtrekkende betydning som det jeg har redegjort for, må det være et grunnlag for det, og det må jo gå utover hva som er offentlig interesse. Det at man er interessert i å vite, må jo være fordi man ser et behov for å avdekke mistanke om korrupsjon eller den typen hendelser. Vi har ingen slik situasjon. Det har ikke oppstått noen situasjon hvor vi mistenker at noen har gått utover sine interesser. I hvert fall har ikke jeg registrert det. Så synes jeg det også er påfallende, som gammel – veldig gammel – advokat og som politiker i veldig mange år, at min opplevelse er at den yrkesgruppen jeg har hatt oftest møte med særlig i plan- og byggesaker, er advokater. De gjør også akkurat den samme jobben, men de er altså unntatt dette regimet. Det gjelder én yrkesgruppe, og omfanget av det er uklart. Da synes jeg det er uheldig. Da synes jeg man skal ta seg tida til å gå grundig gjennom dette og prøve å finne regler som er brede og nøytrale.
Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
Jeg tror ikke man vil greie å forsikre seg mot alle mulige tenkte situasjoner. Jeg tror heller ikke det er meningen med regelverk og lovgivning. Jeg mener det er viktig å ha et regelverk som har legitimitet, som lar seg praktisere, og som folk har forståelse for. Mitt eksempel i sted med advokatene er helt reelt. Advokater møter en masse i kommuner og i departementer for å argumentere f.eks. for plan- og byggesaker. Ser ikke representanten det oppsiktsvekkende i at vi ikke skal opplyse om denne yrkesgruppen, men om rådgivere? Hva er forskjellen på det? Hva skal vi gjøre når disse reglene er så vidt uklare som de er? Da mener jeg man skal ta seg tid nettopp fordi man ikke er i en situasjon hvor dette har noe som helst hastverk. Dette er et ønske om å forbedre reglene. Det er bra, men da bør man ta seg tid til å gjøre det på en skikkelig måte.
Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
Dette høres enkelt ut, men det er ikke sånn i virkeligheten. Jeg er dypt uenig. En varm forsvarer av advokaters taushetsplikt – selvsagt er jeg det, men jeg ser ikke at dette forslaget kommer til å bidra til de ønskene man har for åpenhet og tillit, for det har større problemer ved seg enn det har løsninger. Det bør man rett og slett gå grundig gjennom.
Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
I mitt svar har jeg redegjort for det som er regjeringens syn på denne saken – det er helt riktig. Men jeg registrerer også at et flertall i denne salen har et annet syn. Da synes jeg det er klokt å forholde seg til det flertallet og få en grundig utredning. Jeg forstår hva som er motivet bak forslaget, og så tror jeg noen nå ser at det har så mange uklarheter ved seg at man bør gå grundig gjennom det. Det handler om å få best mulig regelverk, størst mulig legitimitet og størst mulig forståelse for det man gjør. Dette høres veldig enkelt ut å innføre. Jeg tror det blir vanskelig å praktisere, og da er vi alle interessert i at dette gjøres på en så god måte som mulig, og da vil vi selvsagt gjøre det.
Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
For å være helt ærlig: Nei, jeg ser ikke det. Jeg ser at Moxnes har usannsynlig liten begeistring og respekt for en yrkesgruppe i samfunnet. Det er vel i grunnen bare de offentlig ansatte som fortjener hans respekt. Sannheten er at beskrivelsen av den jobben som gjøres i det skjulte, er helt vanlig i næringslivet. Det er helt vanlig med forretningshemmeligheter. Det er også slik at advokater, som jeg har sagt noen ganger nå, har lovpålagt taushetsplikt. Det gjøres en jobb. Man får betalt for et oppdrag, og kundeforholdene er hemmelige. Det er helt normalt. Så er spørsmålet: Skal vi åpne opp for at en yrkesgruppe må ha helt andre regler for dette? Det mener jeg vi skal gå grundigere inn på og gjøre en grundigere vurdering av, uten å ha en forenklet og forsimplet debatt om det. Denne saken er for viktig til det, og jeg mener vi må ha noe som er praktikabelt, og som har legitimitet og forståelse, utover disse overskriftene om hvem man har jobbet for og ikke. Man kunne brukt akkurat det samme eksemplet om en annen, en advokat som kom inn i regjering, og som har hatt oppdrag for det private næringsliv.
Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
Jeg mener at jeg i et nesten ti minutter langt innlegg svarte på de utfordringer interpellanten tok opp. Jeg har altså sagt at vi tar dette arbeidet på alvor. Vi mener at vår praksis er vellykket. Vi mener at vi balanserer dette på en god måte. Så tror jeg det må være en misforståelse at jo flere innsigelser og jo lengre saksbehandling, jo bedre naturmangfold. Det er jo ikke sånn. Det er ikke sånn at man på statlig nivå er så mye bedre til å ivareta lokale interesser enn man er lokalt. Det er noen som tror at det bare er nasjonale politikere som kan gjøre den jobben. Sånn er det ikke. Det har vært en bra opprydning, det er blitt et godt samarbeid, vi har færre innsigelser, man er blitt mer løsningsorientert, og man balanserer dette på en veldig god måte. Det mener jeg min redegjørelse og de antall saker jeg har redegjort for, viser.
Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
Jeg vil takke for en viktig interpellasjon, rett og slett fordi det er et viktig tema, men jeg må si jeg blir veldig overrasket over å bli beskyldt for manglende ærlighet og redelighet. Det fortjener faktisk ikke denne viktige debatten. Jeg har redegjort for regjeringens politikk, og jeg startet altså med generasjonsperspektivet. Vi vil sikre at også generasjonene etter oss kan nyte godt av de verdier og opplevelser som norsk natur byr på i dag. Tap av naturmangfold er en av vår tids største miljøutfordringer, sa jeg. Hvis det ikke er å forstå alvoret, forstår jeg faktisk ingenting. Det var heller ikke sånn at jeg redegjorde for et par saker, jeg redegjorde for alle saker som har handlet om innsigelser på bakgrunn av naturmangfold. Jeg redegjorde også for at halvparten av sakene er avgjort med å imøtekomme, helt eller delvis, innsigelsen. Det er regjeringens politikk. Så er jeg enig i de bekymringene man har internasjonalt. Det er det all grunn til. Derfor er Norges engasjement større nå enn det har vært noensinne. Karin Andersen spurte om handlingsrommet er for stort i kommunene. Nei, men kommunene er for små, og det er det man ikke forstår når man hele tiden peker på at små kommuner mangler kompetanse. Vi svarer at da må vi få større kommuner, men det vil man altså ikke fra SVs side. Veldig mange kommuner sliter med kompetansen. Hvis svaret på det er nye lover, nye forskrifter og nye pålegg, mener jeg det er feil vei å gå. Og jeg har åpenbart veldig mye større tiltro til lokale politikere og deres kunnskap og iver etter å ivareta sitt eget miljø enn det SV har. Jeg forstår at Haltbrekken gjerne vil at jeg skal saksbehandle saken om Karmøy i stortingssalen. Det kommer jeg ikke til å gjøre. Jeg kommer til å gjøre det Sivilombudsmannen sa, nemlig å behandle saken på nytt. Det gjør vi på en ordentlig og skikkelig måte i departementet, og når vi har et svar, skal vi fortelle det. Det er bare i SV man tenker at jo flere innsigelser, jo lengre saksbehandlingstid, jo mer kaotiske tilstander vi har på området, dess bedre naturmangfold. Det er ikke sånn. Det er veldig bra at fylkesmennene har fått kraft til å samordne sektormyndighetene, det er veldig bra at vi bruker mindre tid, det er veldig bra at vi blir mer forutsigbare. Det er bra for dem som bygger ut, det er bra for kommunene, det er veldig bra for staten, og det er bra for naturmangfoldet.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Jeg er verken gammel advokat eller gammel filosof, men jeg er en gammel avisleser. Jeg skal ta opp det som på mange måter er det viktigste for oss, det at vi skal representere folket, og at folket ser på oss. Jeg har registrert at det har vært ganske mange oppslag om tillit til stortingsrepresentanter i det siste. Vi kan risikere å få et litt frynsete rykte, og det frynsete ryktet kan henvises til reiseregninger, det har vært snakk om stortingsbygninger og overskridelser, det har vært snakk om festbudsjetter – det ene etter det andre. Kanskje er det nettopp nå en god timing å gå inn for et forslag som bl.a. representanten Knag Fylkesnes står bak, og som de – jeg holdt på å si – beste og de mest åpne deler av presidentskapet står bak. Til representanten Carl I. Hagen: Jeg synes det er ganske underlig at han kommer med uttrykk som at tidligere bindinger er helt uinteressant og betyr ingen ting – det som betyr noe, er nåværende bindinger. Hvor naiv går det an å være? Jeg tror faktisk ikke det er riktig å si at en er naiv heller, for en gammel politisk ringrev som Carl I. Hagen tror jeg nok vet at tidligere bindinger kan være helt avgjørende for nåværende bindinger. Selvfølgelig er de det. Helt til slutt: Jeg har sittet og hørt på denne debatten – uten at jeg har sittet i en fagkomité for denne debatten – og jeg må si at det er skuffende å høre på Venstre, som faller fra i oppløpet. Det er som representanten Knag Fylkesnes sier: Venstre har hatt, og de soler seg litt i, en tradisjon for åpenhet, og så faller man altså fra og snubler i oppløpet. Jeg har sett det på andre områder også, det er veldig leit at – jeg skal ikke si at bordet fanger, men – regjeringen fanger og deltakelsen fanger på denne måten. Det er leit å se, og det er skuffende.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Jeg takker Mæland for svar og kommentarer, skjønt jeg hører ikke at hun svarer på mitt spørsmål og min utfordring. Spørsmålet og utfordringen var jo om hun ser den liberaliseringen som regjeringen har gjennomført, for vi må vel være enige om at de forordningene som er gjennomført, har ført til liberalisering, raskere saksbehandling, mindre styring, mindre planlegging på det lokale nivået. Det fikk jeg aldri svar på. Jeg beskrev situasjonen og hvor alvorlig den er, med både et internasjonalt og nasjonalt bakteppe, når det gjelder tap av natur, dyrket mark og arter. Men det er lite som tyder på at verdens ledere, og spesielt de høyrepopulistiske lederne, bekymrer seg nevneverdig. Brasils nyvalgte president Bolsonaro har sagt at han vil gjøre det lettere å rasere regnskog i Amazonas. President Trumps syn når det gjelder olje og gass helt inntil nasjonalparker f.eks., kjenner vi godt til. Og vi kjenner til at i Polen har regjeringen tillatt hogst i Bialowieza-skogen, som er Europas siste store naturskogområde, og som er oppført på UNESCOs verdensarvliste. Sånn kunne jeg egentlig ha fortsatt. Så har vi altså vår egen høyreregjering med det populistiske Fremskrittspartiet godt inne. Men det spriker stort også innad i regjeringen. Klima- og miljøminister Ola Elvestuen sa til Aftenposten i helgen at han ønsker seg en ny global avtale som er like viktig for naturen som Parisavtalen er for klimaet. Det er viktig for naturen, sier han, og for å klare klimamålene. Nesten 30 pst. av det som skal til for å stanse global oppvarming på 1,5 grader, kan ordnes med bedre naturforvaltning, sier Elvestuen. På spørsmål om hvorfor verden ikke har klart å gjøre så mye etter Rio-konferansen i 1992, svarer Elvestuen: «Det er mange grunner. Dårlig styresett, mye korrupsjon, miljøkriminalitet og sterke økonomiske interesser. I mange land, også i Norge, ser vi en bit-for-bit-nedbygging som ødelegger og som vi ikke har klart å stoppe.» I juni neste år arrangerer Norge en global konferanse om biomangfold i Trondheim. Det er bra. Regjeringen har som mål å være en internasjonal pådriver for at en effektiv avtale kan undertegnes i 2020, sier nettopp miljøministeren. Hva sier kommunalminister Mæland fra Høyre? Er det mulig å sprike mer i en regjering? Er det mulig å forvalte norsk natur når den ene hånda skal verne blomster som den andre hånda skal grave opp?
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Jeg etterlyser noe ærlighet og redelighet i denne debatten, og jeg etterlyser at representantene kan innrømme alvorlighetsgraden i de spørsmålene som er tatt opp. Selvfølgelig er det sånn at regjeringen har tatt flere innsigelser til følge. Det skulle bare mangle. Statsråden nevnte to–tre, hun kunne sikkert også nevnt flere – det skulle bare mangle. Representanten Heggelund skrøt av veldig mange tiltak, og det skulle selvfølgelig også bare mangle. Det var mange bra enkelttiltak, kamp mot plast i havet osv. Det er veldig, veldig bra, og et samlet storting står bak sånne tiltak. Men det har jo skjedd en utvikling i samfunnet, og det er klart at det er en del saker som etter hvert blir mer og mer presserende, som regjeringen må ta tak i. Jeg tror ikke Einar Gerhardsen var så opptatt av plast, for å si det sånn. Internasjonalt har vi Rio-konvensjonen, vi har Aichi-målene, og vi har de nye bærekraftsmålene til FN. I Norge har vi bl.a. naturmangfoldloven, som er et helt nødvendig verktøy i forlengelsen av FNs mål. Den ansvarliggjør aktører innenfor alle samfunnsområder som påvirker natur. Det var en banebrytende lov som kom i grevens tid under de rød-grønne. Men det avgjørende er selvfølgelig hvordan loven blir praktisert og tolket. Det hadde bl.a. Fylkesmannen og Miljøverndepartementet ansvar for tidligere. Nå tyder alt på at Fylkesmannen har blitt vingeklippet. Vi har i langt større grad overlatt til kommunene å tolke disse lovene. Det er kommuner som ønsker seg nye arbeidsplasser, de ønsker seg nye veier og ny industri osv. Det er ofte kommuner med liten naturfaglig kompetanse, som bl.a. representanten Andersen påpekte, men med stort behov for skatteinngang og vekst. Er det ikke da behov for en myndighet litt høyere oppe, kanskje, som hindrer at det blir en bit-for-bit-nedbygging, og som passer på at overordnet lovverk og forskrifter Stortinget har vedtatt, blir fulgt? Jeg tror det. Jeg må nok en gang spørre om statsråden kan si noe om hvorvidt den liberaliseringen som er innført, bl.a. med de rundskrivene som jeg henviste til tidligere, med overføring fra Miljødepartementet til Kommunaldepartementet, har hatt som følge at mer natur og mer dyrket mark har blitt nedbygd.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2018-11-27:
Menneskers påvirkning på naturen gjør at vi utrydder arter tusen ganger raskere enn normalt. En natur med mindre mangfold av arter og naturtyper er mer sårbar for naturlige miljøendringer som f.eks. klimaendringer. Flere arter i naturen øker sjansen for at det fins arter som takler det varmere og våtere været som kommer med klimaendringene. Disse artene kan kompensere for at andre arter dør ut. Mer indirekte fører stadige inngrep også til at vi stykker opp naturen sånn at den blir mindre og mindre sammenhengende. Det gjør arter mer sårbare for å bli utryddet. Selv om vi har lover og forskrifter, ja for den saks skyld meldinger, som skal sikre at vi tar vare på de mest truede artene våre, skjer det dessverre ofte at de ikke gjør det. Sabima ser ofte at det slurves med å kartlegge om disse artene faktisk finnes. Det mangler kontroll av om det faktisk er tatt tilstrekkelige hensyn til arten, eller om andre samfunnshensyn veier tyngre. Kommunene spiller en sentral rolle i arealforvaltningen i Norge. For at kommunene skal bidra til å stanse tapet av naturmangfold, må de ha tilstrekkelig kapasitet, god naturfaglig kompetanse og kunnskap om naturmiljøet i kommunene. Kommunene må ha ansatte med kompetanse på biologi og natur, slik at hver kommune har tydelige og langsiktige mål for å stanse tapet av naturmangfold. Avslutningsvis vil jeg takke interpellanten for å ta opp en viktig sak i Stortinget i dag. Arbeiderpartiet mener at Fylkesmannen fortsatt skal ha en sterk rolle som statens lokale forvalter av norsk natur, sånn at vi lettere kan se alle naturinngrep under ett, og på den måten hindre bit for bit-nedbygging av norsk natur.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Vi er i dag vitne til en utryddelse av planter og dyr som menneskeheten ikke har sett maken til i sin livshistorie. Forskere anslår at utryddelsen skjer i et tempo som er tusen ganger raskere enn det som er det naturlige. Utryddelsen er å sammenligne med det som skjedde for 65 millioner år siden, da dinosaurene forsvant. Jeg skal ikke stå her og påstå at det var menneskeskapt, for det var det ikke. Men det er en utryddelse som er svært alvorlig, og vi vet hva som er årsaken til dette. Det er den konstante nedbyggingen av planter og dyrs leveområder, ikke bare i Norge, men også i resten av verden. På 1960-tallet kom Rachel Carson med boken «Den tause våren». Det er fare for at verden vil oppleve en taus vår med et betydelig svekket artsmangfold på kloden. Hva betyr dette for oss mennesker? Én ting er at vi mister vakre naturområder å gå på tur i. Noe annet er at vi svekker naturens evne til å gi oss de tjenestene vi er helt avhengig av hver eneste dag i vårt daglige virke: rein luft, rein jord, reint vann, klær, bygningsmaterialer. Utryddelsen av plante- og dyrearter er en trussel mot vår velstand og vår sivilisasjon på linje med de globale klimaendringene. I dette bildet sier regjeringen at fylkesmennene skal komme med færre innsigelser, det skal tas hensyn til færre innsigelser fra fylkesmennene, og det skal bli lettere å få tillatelse til nedbygging. Det framlagte statsbudsjettet og også budsjettenigheten med Kristelig Folkeparti kutter i viktige naturvernsatsinger. Det kuttes for første gang på mange år i satsingen på bevaring av skog, hvor halvparten av de utrydningstruede artene lever. Men når vi hører innlegget fra representanten Heggelund, skulle vi tro at det vi egentlig snakket om, var et NM eller VM i selvgodhet. Hvis det var det, vant denne regjeringen med glans. Jeg har avslutningsvis lyst til å utfordre statsråden i en sak, og det er et spørsmål om en omkjøringsvei på Karmøy i Rogaland, fv. 47, Åkra sør–Veakrossen. Den har blitt en prøvestein på regjeringens respekt for naturmangfoldloven. Fylkesmannen kom med sine innsigelser for andre gang, men Kommunal- og moderniseringsdepartementet godkjente planene i 2016. En uttalelse fra mange naturvernorganisasjoner peker på at den omstridte veisaken på Karmøy utgjør et skoleeksempel på problemstillingene mellom lokal og liberal arealforvaltning sett opp mot overordnede hensyn til naturverdier og lovverk. Sivilombudsmannen har nylig kommet med sin uttalelse i denne saken. Der mener han at Kommunal- og moderniseringsdepartementet må behandle saken på nytt og da med bakgrunn i at vedtaket ikke oppfyller kravene til saksbehandling som ligger i naturmangfoldloven § 7. Mitt spørsmål og min utfordring til kommunal- og moderniseringsministeren er om hun nå vil sørge for å få stoppet den naturødeleggelsen som er i ferd med å skje.
Hårek Elvenes (Høyre), 2018-11-27:
Først vil jeg benytte anledningen til å takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken. Den globale og regionale forsvars- og sikkerhetspolitiske utviklingen har vært grundig behandlet i Norge de seneste årene gjennom ulike utredninger, meldinger og politiske prosesser. Sentrale utviklingstrekk ved den forsvars- og sikkerhetspolitiske situasjonen har flere ganger vært belyst og drøftet som en del av disse prosessene. Tematikken har vært grundig belyst tverrpolitisk, i pressen og i det offentlige ordskiftet. Utredninger, meldinger og politiske prosesser har bl.a. belyst den globale og regionale sikkerhetspolitiske utviklingen, utviklingen i Norges nærområder, Norges militære evne, videreutviklingen av Forsvaret, totalforsvaret og det sivil-militære samarbeidet samt samarbeidet med de allierte og videreutviklingen av dette. En åpen debatt der landets innbyggere, presse og politiske partier aktivt har deltatt, har gitt en bred erkjennelse av den endrede sikkerhetspolitiske situasjonen. Det er flertallet i komiteens vurdering at implikasjonene for Norge er grundig belyst. Den offentlige debatten har bidratt til økt bevissthet om viktigheten av Forsvaret samt bred enighet om de lange linjene i norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk. Viktige utredninger og politiske prosesser som belyser den forsvars- og sikkerhetspolitiske utviklingen, er gjennomført i perioden 2014–2018. Jeg tillater meg å nevne Ekspertgruppen for forsvaret av Norge av 2015, Forsvarssjefens fagmilitære råd av 2015, Prop. 151 S for 2015–2016, Prop. 2 S for 2017–2018, Meld. St. nr. 10 for 2016–2017 samt Meld. St. 36 for 2016–2017. Dette har gitt norske beslutningstakere et godt grunnlag for å forstå og håndtere utviklingen globalt og i Norges nærområder. Flere av de aspektene som spesifikt nevnes av forslagsstiller, er behandlet i Meld. St. nr. 36 for 2016–2017. Landets fremste forsvars- og sikkerhetspolitiske fagmiljøer har vært tungt involvert i disse arbeidene og i disse prosessene. På bakgrunn av det som har vært gjort av ulike utredninger og analyser av de mest kompetente fagmiljøene vi har å trekke på, og som har vært gjennomført i et så stort omfang, kan ikke flertallet i komiteen slutte seg til forslagsstillers forslag om å opprette en ny norsk forsvarskommisjon.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Jeg vil bare så sterkt jeg kan, oppfordre forsvarsministeren til ikke å omsette den brede enigheten som er her, i en sendrektig utredningsprosess. Derfor har jeg egentlig ett spørsmål, og det er om forsvarsministeren kan love at dette vil gå fort. Og hvis svaret på det er ja, kan han antyde noe om hvor fort det kan gå?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-27:
Jeg vil bare ta avstand fra det veldig spesielle innlegget vi hørte akkurat nå. Jeg synes det er litt trist å prøve å bruke denne debatten til å lage en polemikk om hvem som har støttet nordmenn i FN-tjeneste i Libanon. Så vidt jeg vet, var det bred politisk støtte i Norge for deltakelsen i Libanon, og nordmenn med tilhørighet i alle politiske leire har vært med og tjenestegjort der. Jeg vil ha meg frabedt en slik historieskriving og den typen anklager som kom nå. Det er en litt trist måte å avslutte en samlende debatt på.