Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-04-11:
La meg slutte meg til takken som er blitt interpellanten til del, og også til utenriksministeren. Det er et høyst betimelig spørsmål å stille hvordan Norge bidrar og kan bidra framover til en fredelig politisk utvikling i hele Sudan. Folkeavstemningen i januar viste et overveldende flertall i Sør-Sudan for selvstendighet og opprettelse av en egen stat. Det uttrykte målet er å erklære selvstendigheten i sommer, gjerne på minnedagen for den sudanske fredsavtalen, den 9. juli, en avtale som flere har vært inne på, og som ikke minst vår daværende utviklingsminister, Hilde Frafjord Johnson, bidro sterkt til. Med de store spenninger og mange uløste spørsmål mellom nord og sør er det klart at vi er inne i noen helt avgjørende måneder for landets utvikling. Det ble raskt tydelig på nyåret, og jeg skrev derfor på vegne av Kristelig Folkeparti allerede den 28. januar i år et brev til utenriksministeren og miljø- og utviklingsministeren, hvor jeg etterlyste en offensiv plan for hvilken partnerrolle Norge kan påta seg rundt fødselen av den nye staten. I sitt svar i februar hadde ikke de ansvarlige ministre mange konkrete løfter å gi, men kunne bekrefte at «regjeringen arbeider for å konkretisere innholdet i et partnerskap med Sør-Sudan». Det er betydelig risiko for væpnet konflikt, bl.a. på grunn av situasjonen i konfliktområder som Abyei og Darfur og for alvorlige konsekvenser for stabilitet, samfunnsøkonomi og befolkningens livssituasjon både i Nord- og Sør-Sudan. I denne avgjørende historiske fasen kan Norge spille en viktig rolle, fordi vårt land over lang tid har utviklet kunnskap, kontakt og tillit både hos myndighetene i Khartoum og i Juba. Norges spesielle posisjon er et resultat av en langsiktig bistandsinnsats, bl.a. gjennom organisasjoner som Kirkens Nødhjelp og Norsk Folkehjelp, og kompetanseoppbygging i norske forskningsmiljøer og en langvarig myndighetskontakt med partene, noe som toppet seg under Norges aktive rolle i arbeidet for å få til fredsavtalen i 2005. Sør-Sudan trenger omfattende hjelp for å lykkes i den sivile nasjonsbyggingen og etableringen av sentraladministrasjon og lokale myndighetsstrukturer, med godt styresett som hovedsiktemål. Sør-Sudan er ensidig avhengig av oljeinntekter. En profesjonell forvaltning av ressursene og bekjempelse av det omfattende korrupsjonsproblemet er helt avgjørende. Fordeling mellom nord og sør av oljeressursene og oljeinntektene er et annet nøkkelpunkt, som flere har vært inne på. Utbygging av infrastruktur, bl.a. veier, må også til for å få samfunnet til å fungere. Under lang tid med konflikt er ressursene i stor grad brukt til forsvarsformål, og skole og helse er forsømt. Utbygging av grunnleggende velferdstjenester og næringslivet kaller på omfattende internasjonalt utviklingssamarbeid. Tidsperspektivet er kritisk. Vi er inne i avgjørende måneder. Forsinkede og for svake bidrag fra verdenssamfunnet kan fort ha en veldig høy pris. I mitt brev i januar ba jeg regjeringen om i egnet form å legge fram for Stortinget en plan for Norges innsats, med forslag til hvilket ansvar og hvilke oppgaver Norge kan påta seg i et internasjonalt samarbeid for å sikre en vellykket statsdeling og en fredelig utvikling, spesielt i Sør-Sudan. Der står man overfor helt spesielle utfordringer med å bygge en ny og selvstendig stat. Det kan jo i forhold til mange land Norge samarbeider med, anføres at vi er i en spesiell situasjon, og hvor Norge har et spesielt ansvar. Men jeg vet om veldig få land hvor den norske historien er slik som den er i Sudan, spesielt i Sør-Sudan, hvor bredden av det norske samfunnet gjennom så lang tid – som representanten Myrli var inne på, i en 40-årsperiode – har bygget engasjement og kompetanse og involvering, og hvor Norge også så klart har spilt en politisk rolle for den fredsløsningen som ligger i bunnen for statsdannelsen. På det grunnlaget vil jeg hevde at denne saken fortjener en politisk oppmerksomhet fra regjeringen som er utover det sedvanlige, og en politisk oppmerksomhet og oppfølging fra Stortinget som er utover det sedvanlige. I lys av det svaret som utenriksministeren har gitt – som er greit nok – viser det seg at regjeringen har kommet noe lenger enn i januar med å konkretisere innholdet i et partnerskap med Sør-Sudan. Men jeg skulle ønske meg en mer offensiv plan, en mer helhetlig plan, som ikke bare har tyngdepunktet i olje, som er viktig nok, men som tar med seg hele bredden av byggingen av en samfunnsstruktur, et sentralt og lokalt styringsverk og grunnleggende helse- og skoletjenester for befolkningen. Det haster, og Norge har et historisk ansvar for å bidra.