trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-06-16:
Representanten Ebbesen hadde et veldig godt spørsmål, og det handlet om hvordan vi skal sørge for at det blir økte arbeidsinntekter til dem som er aktive i næringen uten at det blir økt prispress oppover på eiendommene og dermed mer kapitalkrevende å komme inn. Det må vi gjøre gjennom helheten i politikken. Vi kan bruke skogen som eksempel på hvordan det ikke skal være. Der er det sånn at det ikke er priskontroll på rene skogeiendommer. Det betyr at kapitalsterke krefter kan by oppover, uavhengig av hva som er inntektsgrunnlaget for den landbrukseiendommen. Vi må forhindre at det skjer her, for da vil vi få en utvikling hvor veldig mange unge i praksis blir stengt ute, og hvor vi over tid går over til et AS-jordbruk. Det er Arbeiderpartiet kritisk til. Vi mener at den norske landbruksmodellen må være basert på det personlige eierskapet. Så dette er viktig å sikre hvis man skal gjøre fundamentale endringer i hvordan vi regner ut inntekter.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-06-16:
Reindriften er en flott næring både med tanke på kultur og ikke minst med tanke på et godt kvalitetsprodukt som er basert på lokale naturressurser. Under beitekrisen i fjor var det, som statsråden var inne på, behov for ekstra bevilgninger til krisefondet. Det var viktig at det kom på plass. I tillegg viste det seg at det oppsto potensielle konflikter ved at det kunne bli sammenblanding av flokker på tvers av reinbeitegrenser når det er knapphet på beitegrunnlaget. Jeg stilte et skriftlig spørsmål om det i fjor, og jeg lurer på om statsråden nå har tenkt noe på om det er behov for at statsforvalteren får bedre verktøy for å håndtere den typen utfordringer i framtiden, hvis det igjen blir hardpakket snø og is, som gjør at reinen ikke kommer ned til beitet, i det store omfanget som vi opplevde i fjor.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-06-16:
På grunn av at forslagene nr. 17 og 18, som omhandlet å sende Prop. 200 S for 2020–2021 tilbake til regjeringen og dermed få en ny proposisjon i tråd med Stortingets forutsetninger, nå falt, vil jeg anbefale Arbeiderpartiets gruppe å stemme subsidiært for komiteens tilråding, sånn at jordbruket faktisk får en økonomisk ramme for den kommende avtaleperioden.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Bondeopprøret er på mange måtar Framstegspartiets verk frå da dei heva taket i 2014. SV ønskjer å trappe gradvis ned til 2014-nivået. Dette er Framstegspartiets verk, og no ønskjer dei å heve taket til 1,2 millionar liter mjølk per bruk. Sidan Framstegspartiet er eit liberalistisk parti, og når dei ikkje bryr seg om konsekvensane dette har for norsk landbruk, lurer eg på kvifor dei har eit tak i det heile, i Framstegspartiets verd. Kva er grunnen til at ein sette det på 1,2 millionar liter og ikkje fjerna taket heilt eller kanskje auka det ytterlegare? Kva er grunnen til at ein opererer med tak i det heile, i Framstegspartiets verd? Kva er grunngivinga for det?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Senterpartiet og SV er einige i mange saker, bl.a. reversering av ulike sentraliserande reformer regjeringa har stått bak, men ikkje heilt i jordbrukspolitikken. Her har vi lagt fram ein serie forslag som har til hensikt å reversere dei tilskota og dei taka som blei innførte i 2014, da synda blei broten av regjeringa. Kva er grunnen til at Senterpartiet ikkje vil trappe ned tilskot, innføre taka på 2014-nivå igjen og følgje SV på det, altså ikkje snu den sentraliseringspolitikken som har vore?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Det er rett og slett fordi vi har ein politikk i dag der kvotetaka og tilskotsnivåa er så høge at vi er i ferd med å få eit jordbruk som ikkje er tilpassa vårt land. Vi har produksjonar som langt overstig det som det er ressursgrunnlag for på enkelte gardar. Vi må rett og slett sjå landet, sjå kva vi har moglegheit til å drive, og leggje politikken deretter. I staden for at vi byggjer ned areala i distrikta, må vi ta dei tilbake i bruk. I Troms, mitt fylke, er 40 pst. av areala gått ut av bruk. Det er det fylket som har tapt aller mest, og der beitegrunnlaget kanskje er best i heile verda, ifølgje rapportar frå NIBIO. Der har ein bygd systematisk ned gjennom denne politikken. Eg forstår at Framstegspartiet med sin liberalistiske bakgrunn eigentleg ikkje i det heile ønskjer å ha noko tak på dette, men vil la marknaden rå. Men eg er overraska over at det ikkje er ei raud-grøn tilslutning til SVs forslag om å gå tilbake til i alle fall 2014-nivå og vere konkret på det. Det treng norsk jordbruk.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
For det første var ikkje eg landbrukspolitisk talsperson i 2012. Men SV har alltid meint at Stortinget har ei heilt sjølvstendig rolle i å etablere jordbrukspolitikk i dette landet. Vi har eit avtaleinstitutt som det er veldig viktig å hegne om, men når ein ikkje klarer å kome til einigheit, meiner eg at Stortinget står heilt fritt til å vedta det som er nødvendig for å få ein jordbrukspolitikk som er til det beste for landet. Litt av bakteppet for brotet denne gongen er rett og slett at distansen, avstanden, mellom faglaga og regjeringa er så stor at ein ikkje såg nokon moglegheiter til å kome i møte der – av omsyn til framtidig jordbruksproduksjon, av omsyn til bondens inntekt og omsynet til alle dei overordna målsetjingane vi har i jordbrukspolitikken, politikk som Kristeleg Folkeparti har vore med på å vedta da vi behandla førre stortingsmelding. Vi ser ikkje det i nokon samanheng med det som regjeringa legg opp til, det som kom i tilbodet frå regjeringa, og difor er det nødvendig at Stortinget grip inn.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Nei, på ingen måte. Vi fekk dette oppgjeret ekstremt seint, så absolutt alt vi meiner som på ein eller annan måte er knytt til den norske matproduksjonen, er ikkje i denne innstillinga. Vi har nyleg behandla eit forslag om å redusere kjøtforbruket i Noreg, der vi gjekk inn for å redusere det kraftig. Det er fordi vi må, også når det gjeld kjøtproduksjonen, ha eit tilpassa kjøtkonsum, tilpassa vårt land. Vi kan ikkje ete søndagsbiffen på måndag, tysdag og onsdag. Vi må ha eit forbruk, også av kjøt, som er tilpassa dei arealressursane vi har her. Viss kjøtkonsumet berre fortset å auke og auke, blir vi berre meir og meir avhengige av importerte innsatsfaktorar, og alle bør sjå at vi ikkje kan fortsetje på denne måten. Så er det også klimadimensjonen i dette: Eit konsum der det er veldig mykje kjøt, er ikkje bra for klimaet. Så vi er krystallklare på at vi skal både auke og spreie jordbruket, samtidig som vi får ned kjøtforbruket.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Om vi skrur tida tilbake til 2014, til same tid på året som no, til det som skjedde da, og den debatten som var i Stortinget, hugsar eg veldig godt, nesten som om det var i går, innlegget frå André Skjelstad, representanten frå Venstre, som var stolt over dei forhøgde kvotetaka som Venstre og Kristeleg Folkeparti var med på å sikre fleirtal for. Hugsar representanten tilbake til kor høgt det kvotetaket blei løfta, og er han framleis stolt over den hevinga?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Men om ein ser den herjinga som denne politikken har ført til, er det slik at dei som har satsa no, sit med skjegget i postkassa. Det er kolossalt dyrt – kvote, leige, investeringar osv. Det er ei inntektsutvikling som er farleg. Renta reddar mange av desse aktørane. Ein ser også at det mangfaldet som representanten tar til orde for, blir svekt. Det blir bygd ned på grunn av den situasjonen og den utviklinga ein har lagt til rette for. Veldig mykje av dette kan ein spore tilbake til 2014. Om eg kan invitere representanten til eit augeblikk av etterpåklokskap og refleksjon: Er det noko ved det vedtaket i 2014 som ein angrar på?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Eg kan tryggje representanten om at SV er opptatt av begge delar, både dei som har tapt masse på den politikken som regjeringa har ført, og også dei som er sperra effektivt ute gjennom den politikken. Eg set pris på refleksjonar over ei tid før André Skjelstad og Venstre hadde moglegheita til å påverke norsk jordbrukspolitikk. Men det eg spurde om, var refleksjonar og vurderingar rundt det Venstre sjølv har vore med på, det vedtaket som blei gjort i 2014 – om han framleis er stolt over det vedtaket, som verkeleg sette i gang ein motor mot auka sentralisering og mindre mangfald.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Trass i ulike grafar som vert viste fram av representanten Reiten, er det altså eit bondeopprør som har stor støtte i befolkninga der ute. Det er brot i forhandlingane, det var ikkje eingong mogleg å forhandle fordi avstanden var så stor. Er det berre syting og klaging frå bøndene rundt omkring i landet?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Eg beit meg merke i ein ting som statsråden sa. Det var etablering av eit ekspertutval. Ekspertutval kan bety så mangt. Kan statsråden forklare kven som skal vere med i det ekspertutvalet? Og ikkje minst: Skal faglaga vere med der?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
SV går inn og støtter forslaga nr. 33 og 34. Vi har blitt klandra for å vere høge og mørke i jordbrukspolitikken, fordi vi har dårleg tid, vi er utålmodige. Vi ønskjer å forplikte Stortinget til ein fireårs opptrappingsplan. Grunnen til at SV har kome fram til den konklusjonen, er at vi må gjere det. Når vi er i ein situasjon i dag der utviklinga i jordbruket går feil veg, når vi høyrer frå bønder at situasjonen er kritisk, når vi ser at i fylket mitt, Troms, har det vore nedgang i lønsemd tre år på rad på grunn av låge priser og auka kostnader, hjelpt av politikken som blir ført, da veit vi at vi må snu. Det må skje fort om effekten av snuoperasjonen skal ha effekt på mellomlang sikt. Vi har dårleg tid. Så har vi alle her stått inne i merknader tidlegare om at vi skal redusere inntektsgapet – utan at noko nemneverdig har skjedd. Det jordbruket no treng, er ei klar melding og ei forplikting frå Stortinget om at no skal vi lage ein opptrappingsplan. Difor føreslår vi i SV det. Vi må tilpasse produksjonen til det arealet vi har. Da må bonden ha ei inntekt som gjer det lukrativt, og sosiale ordningar som gjer at det er leveleg å stå i yrket. Så ein kommentar til representanten Nilsen. Det som er situasjonen i dag, er at vi ikkje tar i bruk dei biologiske ressursane vi har i dette landet. Om ein er opptatt av industri, at ein skal utnytte det arealet vi har til å byggje ein bioindustri, både når det gjeld mat, produkt, materialar osv., må ein ha ein produksjon som er spreidd rundt i heile landet. Sidan vi har store biologiske ressursar i Noreg, må vi bu spreidd, vi må leggje til rette for ei spreidd busetjing der ein utnyttar og haustar desse ressursane, slik at dei kan bidra inn i både matproduksjon og industri elles. Det er vegen til framtidas industriproduksjon. Den går ikkje gjennom å fortsetje ein sentraliseringspolitikk som denne regjeringa legg opp til, der meir og meir av dei biologiske ressursane våre ikkje blir tatt i bruk, der vi gjer oss meir avhengig av industriproduksjon i utlandet. Det er i beste fall «outsourcing» av vår eigen industri og vår eigen matproduksjon, som vi har sett over lengre tid. Vi må ha ei utvikling i jordbruket der utviklinga i fylke som Troms, blir snudd, frå at 40 pst. av areala er tatt ut av bruk, til at det plutseleg blir lønsamt for bonden å etablere seg igjen, ta tilbake dei areala som er, som faktisk er nokre av dei beste beiteareala i verda.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-06-16:
Ja, det er det. Det er en linje som vi støtter, og vi ønsker å hindre at storselskaper kan kjøpe opp jorden og lage industrielt landbruk, som vi ser i andre land i Europa. Vi ønsker å verne om det familiebaserte landbruket, og det tror jeg mange partier egentlig er enige om. Det er vel Fremskrittspartiet og Høyre som går inn for å tillate en AS-ifisering og en storstilt kommersialisering av eierskapet til jord. Vi ser ofte at kapitalisme fører til maktkonsentrasjon, eiendomskonsentrasjon, mens det vi ønsker, er mer demokrati over økonomien og dermed maktspredning. Det at noen veldig få mennesker kan besitte formuer større enn hele lands nasjonalformuer, er også et demokratisk problem. Det er et demokratisk problem. Kapitalisme er et system som i sin essens i hvert fall konsentrerer makt på få hender, og derfor ønsker vi et mer demokratisk økonomisk system enn dette.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-06-16:
Nei, men vi vil nok gjøre det vi kan for å sikre de små brukene. Det som er en utfordring, er at mange små bruk går ut av drift, og at man setter bort driften til andre fordi det blir vanskelig å drive på grunn av den nåværende landbrukspolitikken. Den konkrete, reelle utfordringen ligger der. Der har vi forslag som jeg mener vil bidra til å sikre at flere kan bli i landbruket, og at flere også kan få lyst til å gå inn i landbruket i framtiden.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2021-06-16:
Vi ønsker en landbrukspolitikk som ivaretar formålene med hele landbrukspolitikken. Det er å sikre økt selvforsyning, beredskap og også at vi kan ha gårder landet rundt, ikke bare på det sentrale østlandsområdet eller i Trøndelag, men også både fjellandbruket og landbruket i Nord-Norge. Vi tror vel at dagens landbrukspolitikk, som har ført til voldsom effektivisering og også veldig økt gjeldsgrad, altså overinvestering på grunn av et veldig hardt trykk for effektivisering og volum, åpenbart har satt bønder i en vanskelig situasjon. Da må vi hjelpe dem ut av den og videre, og ikke minst på lengre sikt sikre at de små brukene får gode vilkår for driften sin og kan fortsette med den i framtiden. Det ligger til grunn for vår politikk. Jeg tror det vil være viktig for å sikre framtidstro i næringen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-16:
Landbruksoppgjørene handler om hvordan landbruket skal utvikle seg framover, og når kursen er feil, er det Stortingets ansvar å rette opp kursen. Sånn er det, og sånn må det være. Man kan ikke skyve det ansvaret over til partene alene. De kan stå med ryggen mot veggen og kniven på strupen og ikke ha mulighet til å forhandle fram noe som er bærekraftig på sikt. Det er regjeringens ansvar ikke å forhandle ned det som flertallet i Stortinget har bestemt når det gjelder kursen framover. Da kan man ikke legge fram et første tilbud som bryter det. Å produsere mat er ikke som å produsere spiker. Det er en biologisk produksjon. Den er beroende av klima, geografi, areal, jordkvalitet osv., og det er en forutsetning som vi må ha i bunnen når vi også skal sikre det som er helt nødvendig, nemlig bedre selvforsyning i Norge. For det er beredskap, det er ikke bare distriktspolitikk. At bonden må få høyere inntekter, er et nødvendig virkemiddel for at jordbruket skal levere på det samfunnsoppdraget jordbruket har. Det er matsikkerhet og beredskap, landbruk i hele landet, økt verdiskaping og bærekraftig landbruk med lavere utslipp av klimagasser. Stordrift er ikke bærekraftig. Det vet vi, det ser vi i andre land som har helt andre forutsetninger enn oss. Det er ikke bærekraftig der heller. Dess større en blir, dess mer avhengig er en av statlige subsidier for den driften. Det som også skjer da, er at vi får et landbruk som er verken økonomisk eller økologisk bærekraftig. Situasjonen for norsk jordbruk og matproduksjon er ganske alvorlig, og det virker som om statsråden ikke helt har tatt det inn over seg. Inntektsgapet er stort. I tillegg til det er jordbruk og matproduksjon den største fastlandsnæringen vi har i Norge. Jeg kommer fra Hedmark, og der er næringsmiddelindustrien stor. Jordbruket står for omtrent 85 000 årsverk direkte, og indirekte sysselsetter det tusenvis ut over egen næring. Så mange bønder kombinerer gårdsdrift med annet lønnet arbeid. Det er bra. Norge har et areal og en topografi som passer til kombinasjonsjordbrukeren. Det er ikke noe arbeidsfellesskap lenger på gårdene rundt omkring nå, og derfor er det nok også av sosiale grunner veldig bra om det er flere kombinasjonsjordbrukere framover. Da må vi sikre det.
Anne Kristine Linnestad (Høyre), 2021-06-16:
Jeg er stolt av den norske bonden, og vi skal ha jordbruk over hele landet. De aller fleste produserer trygg mat av ypperste klasse. Samtidig gir de grunnlag for utrolig mange arbeidsplasser utenom sin egen, i små og store lokalsamfunn landet over. Det er lite som slår et velpleid kulturlandskap. Beitende dyr i liene er viktig både for bonden, for turistnæringen og for oss som ønsker å ta vare på landet og historien vår. Kulturlandskapet må pleies hvis gjengroing ikke skal bli et enda større problem, og areal som ikke har potensial for økt produksjon, må også tas vare på. Skal vi ta på alvor det samfunnsoppdraget som bøndene har – de skal både produsere mat og ta vare på kulturlandskapet – må vi erkjenne at vi trenger en balanse i tilskuddsordningene. Det må være balanse mellom tilskudd til areal og produksjonsstøtte. Alternativet er, slik Høyre ser det, at vi velger å produsere mat bare i deler av landet, som Rogaland, Trøndelag og flatbygdene på Østlandet, og det blir feil. Jeg har, sammen med Høyres landbruksnettverk, besøkt gårdsbruk over nesten hele landet. Dessverre satte pandemien en effektiv stopper for reisevirksomheten, men vi har likevel hatt god kontakt med representanter fra jordbruksnæringene, og Teams er blitt uerstattelig. Bønder på Frosta og Inderøy viste med all tydelighet hva innovasjon i landbruket kan bety. Jeg anbefaler alle som skal på norgesferie i år – det er jo de aller fleste av oss – å legge turen innom Den Gyldne Omvei. Ta dere tid, nyt den lokalproduserte maten og drikken, ta pauser så du virkelig kan se det flotte kulturlandskapet, og overnatt på minst ett av overnattingstedene langs veien. Og når du legger deg, kan du sende en takknemlig tanke til bonden og hennes bidrag til at du hadde en fantastisk dag. Vi har besøkt fruktdyrkere i Hardanger og sett hvordan de bruker teknologi og ingeniørkunst for å dyrke flatt-bratt, dvs. å fylle igjen dumper slik at de stupbratte liene blir litt enklere å dyrke og de kan utnytte arealet sitt enda bedre. Der har jeg også et par ferietips hvis noen skulle ønske det. For noen uker siden fikk jeg være med Mari Fredrikke, en ung bonde på Vormsund, en dag på jordet. Mari Fredrikke viste meg hva teknologi og digitalisering har bidratt med i hennes hverdag – hvordan hun, takket være et GPS-system og teknologiske løsninger på traktoren, kan drive gården med egne krefter, til tross for fysiske utfordringer. Jeg vil fortsette med å spise lam og storfe fra Ainas Gaardsmat i Sandefjord, svin fra Dyster Gård i Ås, ost fra Rygge Meieri og fra Gangstad Gårdsysteri i Trøndelag, og ikke minst pølser fra Stavsmarken Gård og Pølsemakeri på Vega i Nordland. Dette viser litt av mangfoldet i landbruket, og det mangfoldet vil Høyre og jeg fortsette å ha.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2021-06-16:
Eg vil starte innlegget med å beklage at jordbruksoppgjeret i 2021 enda utan reelle forhandlingar mellom staten og jordbrukets organisasjonar då det blei konstatert at det på bakgrunn av jordbrukets tilbakemelding var brot i årets jordbruksforhandlingar. Eg vil bruke innlegget mitt vidare til å framheve grøntsektoren. 2021 er FNs internasjonale år for frukt og grønt, og målet er m.a. å markere rolla som frukt og grønt har for ernæring, matsikkerheit og helse. Interessa for sunt kosthald, kortreist mat, lokale tradisjonar og berekraftige løysingar speglar den tida me lever i. Grøntproduksjonen har hatt ei positiv utvikling når det gjeld produksjon, men potensialet er framleis stort for å auke produksjon, innovasjon og produktutvikling i sektoren. Gvarv i Telemark har namnet fruktbygda, og etter mi og mange si meining finn ein her dei beste plommene, dei beste epla og den beste eplemosten. I desse områda er det mykje sol, det er godt jordsmonn og dyktige fruktprodusentar – ja, her finn ein til og med ein vingard. Telemarkseple er ein nasjonal matskatt som har ei verna nemning. I fjor haust var mat- og landbruksminister Olaug Bollestad i Gvarv for å dele ut heidersmerket Spesialitet til Epleblomsten, som er Noregs største eplepresseri. I 2019 pressa dei 1,3 millionar liter. Epleblomsten er ei innovativ bedrift som har hatt ei stor utvikling sidan oppstarten i 2003. Telefrukt er Noregs største fruktpakkeri og held òg til i Gvarv. Her blir det pakka eple, plommer og morellar frå Telemark og delar av Buskerud og Vestfold, og dei pakkar frukt til 95 pst. av den norske daglegvaremarknaden. I byrjinga av mai var det dessverre fleire netter med minusgrader i Telemark i fruktbygda Gvarv, og det øydela eplesesongen for fleire bønder. Situasjonen er at opp til ein tredjedel av epletrea er døde. Fruktkonsulenten ved Nome og Midt-Telemark landbrukskontor, Jan Meland, uttala at mellom 5 og 10 pst. av frukttrea i Midt-Telemark er døde som følgje av frost. Konsulenten seier at han aldri har opplevd liknande frostskader i sin 30 år lange karriere, og som følgje av frosten må 50 000 nye epletre plantast. Det finst heldigvis ei ordning for avlingsskadeerstatning, som inneber at det for fleirårige vekstar både kan utbetalast erstatning for avlingsskadane i skadeåret og for følgjeskader òg det påfølgjande året. Ordninga for avlingssvikt vil dekkje salsinntektene i 2021 og 2022. Ordninga dekkjer opp til 70 pst. av eit normalår. Eg håpar og trur at fruktbøndene vil nyttiggjere seg denne ordninga.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-16:
Bondeopprøret førte til brudd i årets jordbruksoppgjør. Grasrota i jordbruket sto endelig opp og sa klart fra om de økonomiske realitetene i næringen. Jordbrukets faglag måtte lytte og ta hensyn. Dette skulle de innsett for mange år siden. Det avgjørende nå er hva bondeopprøret vil føre til. Hvem vil ta på seg rollen som bondeopprørets politiske spydspiss på Stortinget i kommende stortingsperiode? Nå er det bøndene i sin beste alder som arbeider utover alle forsvarlige grenser, som reagerer. I den situasjonen erfarer vi at statsråden og bondeopprøret har helt forskjellig virkelighetsforståelse. En har forskjellig virkelighetsforståelse både når det gjelder matvaresikkerheten, og når det gjelder inntektene i jordbruket. Dagens situasjon er et resultat av politiske vedtak i denne salen. Alle som sier at utviklingen går annerledes enn det stortingsflertallet ønsker, tar sjølsagt feil. Det er ikke sant. Det hadde ikke vært mulig å gjøre dette hvis ikke stortingsflertallet var enig i det. Sjølforsyningsgraden i norsk jordbruk går ned hver eneste dag og er nå 10 pst. lavere enn det dårligste i Europa, som er Sveits. Kvalitet koster også når det gjelder matproduksjon. Det betyr at vi må ha et importvern som gjør at det er mulig å ta ut priser for den økte kostnaden som ligger i kvalitet. Tallmaterialet fra Budsjettnemnda for jordbruket skal være faglig og ikke politisk korrigert, sånn som det er i dag. Det har vært påpekt gjentatte ganger. Nå har vi heldigvis fått bondeopprøret, som har satt fokus på det. Arbeidsproduktiviteten i norsk jordbruk har på 2000-tallet økt ekstremt – om lag 5 pst. per år. Det betyr at for hver arbeidstime produserer en dobbelt så stor produktmengde i løpet av en 14-årsperiode. Det har skjedd uten at inntektene har blitt bedret som følge av at markedsprisene har økt mindre enn prisstigningen. Det er ikke noe rart at vi er i den situasjonen vi er i. Til overmål har vi kornimporten. Kornimporten har bare på 2000-tallet økt med 400 millioner kg, eller tilsvarende 1 million dekar jord. Det er ikke rart det blir overproduksjonspress. Når kornimporten øker, blir det overproduksjonspress, og arealene i Norge blir mindre verdt og mindre brukt, og Norge gror igjen. Det hele er et resultat av en bevisst politikk. Dette må endres – det er saken.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-16:
Det er beklagelig at Senterpartiets løse forslag om en forpliktende tidfestet opptrappingsplan for tetting av inntektsgapet ikke er tidfestet med årstall. Ut fra min erfaring fra norsk jordbrukspolitisk debatt, fra Hitra-aksjonen i 1975 og fram til i dag, har det vist seg å være helt nødvendig. Tidfesting med årstall er verken urimelig eller dumt, slik det ble uttalt i avisa Nationen på nett i dag tidlig. Det er tvert imot helt nødvendig og i samsvar med krav også fra årsmøtet i Norges Bondelag. Tetting av inntektsgapet må skje i løpet av kommende stortingsperiode. Denne formuleringen må derfor inn i en eventuell regjeringserklæring hvor Senterpartiet er med. Arbeidet for dette kravet må fortsette, og bondeopprøret trengs videre fram mot stortingsvalget. Heldigvis har opposisjonen på Stortinget, Senterpartiet, Arbeiderpartiet, SV, MDG og Rødt, blitt enige om en forpliktende opptrappingsplan av sjølforsyningsgraden, fra dagens om lag 40 pst. til 50 pst. Der har vi lagt en plattform for hva vi vil med norsk jordbruk framover. Det har store konsekvenser for hvordan Norge blir seende ut. Vi får et Norge som ligner mye mer på det Norge som folk ønsker, et Norge som er moderne, som er åpent, og som ligner på Sveits. Det snakkes om kvotetak og de som vil satse. På samme måten som representanten Nils Bjørke sa det, vil jeg bare understreke at produksjonen av husdyrprodukter i Norge må tuftes på norske arealer. Høyres representanter ser ikke det som så viktig. Men det er norsk jordbruk – det er å tufte husdyrproduksjonen på norske arealer, eide eller leide. Altfor mange av dem som såkalt satser i dag, satser på vegne av arealer i Brasil. Det fører til at sjølforsyningsgraden og beredskapen i Norge svekkes hvert eneste år. Dette må snus. For å si litt om tallene: Reitangruppen og NorgesGruppen hadde i 2020 et økt overskudd på 2,4 mrd. kr. I forhold til jordbrukets tall, beregnet av Budsjettnemnda for jordbruket, ville det betydd at en hadde hatt 14 pst. økning til vederlag for arbeid og kapital det året. Vi må få fokus på hele verdikjeden. Vi må få en endring, sånn at de som står for primærproduksjonen og næringsmiddelindustrien, får sin del av det, slik at det blir attraktivt å arbeide i produksjonen. Kjedene må ta sin del – vi er interessert i dem – men dagens fordeling er fullstendig feil.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-16:
Et nytt stortingsflertall må gi ungdommen håp. Vi må vise ungdommen et forbilde. Vi må vise ungdommen et forbilde med ny teknologi som er tilpasset Norges forhold. Jeg vet ikke noe bedre forbilde enn Sveits. Vi har et nasjonalt marked. Vi kan realisere et forbilde hvis det er politisk vilje her. Basisen er matvaresikkerheten. Høyre og Fremskrittspartiet er den største trusselen mot norsk matvaresikkerhet, for for dem er det å kjøpe-kjøpe billig-billig moralen. Det snakkes om priser på gårdsbruk. I dag blir konsesjonsloven praktisert sånn at det i praksis er fri prisdannelse. Vi må få tilbake bruksverdien ved konsesjons- og odelsbehandling av gårder, sånn at det er bruksverdien på jord og skog som legges til grunn. Hvis ikke det skjer, vil det ikke være mulig for ungdom å ha arbeidsinntekt av sitt arbeid på gården.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-06-16:
Folk trenger mat. Uten sikkerhet for mat er vi også uten sikkerhet. Derfor mener Senterpartiet det eneste riktige er å sikre norsk matproduksjon. Da trenger vi bønder med en inntekt å leve av. Jeg er oppriktig bekymret for framtiden i landbruket. Det pågår et generasjonsskifte i næringen. Folk som har lagt sjelen sin i å holde jorden og ressursene i hevd, sent og tidlig, uten å ha fri på røde dager eller trygghet for hva inntekten blir til tross for at arbeidsinnsatsen er skyhøy, risikerer å bli minstepensjonister. Det i seg selv svekker grunnlaget for rekrutteringen og framtidig matproduksjon. Skal vi sikre norsk matproduksjon med både små og store bruk i hele landet, der ressursene og jorden legger grunnlaget for produksjonen, må inntekten opp. Lønnen må opp, både for bonden og for avløseren. Ofte må det to avløsere til for å gjøre jobben til én bonde. Beregningsgrunnlaget er utdatert og må fornyes. Senterpartiet mener grunnlaget fra jordbruksmeldingen ikke er fulgt godt nok opp av dagens regjering. Det er typisk Høyre å mene at import og frihandelsavtaler vil ordne opp, men beredskap får man ikke kjøpt i et desperat marked med matmangel. Senterpartiet ønsker en opptrappingsplan for inntektsutviklingen til bøndene. I tillegg må velferdsordningene bli styrket. Det handler om muligheten til å etablere familie kombinert med det å være selvstendig næringsdrivende, en mulighet til å leve et normalt liv på lik linje med andre yrkesgrupper. Grunnlaget for gården og inntekten i hjemmet kan ikke belage seg på inntekt fra utenfor landbruket, som enten den ene eller begge på gården får inn gjennom arbeid utenfor gården. Kostnadene på bunnlinjen har økt mer enn inntekten. Krav til effektivisering presser også bønder ut av næringen. Under 3 pst. av arealet i Norge er dyrkbart, og det må verdsettes. Det blir færre og færre bønder, og det må det bli en slutt på. Vi trenger et fagmiljø, og vi trenger et fellesskap. Vi trenger en sterk landbruksnæring. Det er diskusjon rundt tidfesting av opptrappingsplanen. Senterpartiet ønsker at en ny regjering legger fram en ny jordbruksmelding med et nytt tallgrunnlag, der det må komme en tidfestet plan. Vi må ha rett grunnlag på bordet, så vi vet hva dette vil koste, og når vi kan få det på plass. Matproduksjonen skjer ikke i et vakuum. Matvarekjeder, tollvern, handelsavtaler, jordbruksoppgjør, landbruksorganisasjonene og lovverk setter rammene. Vi må oppdatere antall timer per årsverk. Bondeopprøret er tydelig. Vi mener både stølstilskudd, utmarksbeite og investeringsmidler er viktig. Folk trenger mat.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-06-16:
Jeg kan godt starte med å gi foregående taler, Reiten, honnør for innsatsen knyttet til jordbruket. Vi vet at han har stått på for den næringen i lang tid. Det kan til og med jeg si, selv om jeg har kort fartstid og bare så vidt har begynt mitt engasjement for norsk landbrukspolitikk. Jeg tegnet meg fordi jeg har et par momenter til i debatten. Det ene er at tilskudd over statsbudsjettet ikke er subsidiering av bønder eller landbruket, men det handler om subsidiering av trygg, norsk mat. Så har det vært noen Høyre-innlegg som jeg ikke helt vet om kommer fra kvinnenettverket, landbruksnettverket eller er fylkesinnlegg. Uansett er det sikkert og visst at Høyre-representantene selv har gått på sin egen limpinne. Den romantiske framstillingen av lokalmatprodusenter hjelper fint lite for inntektene i landbruket i stort over tid. Vi kan ikke ha det sånn at hver enkelt matprodusent blir satt på hver sin tue i kamp mot naboen. Vi trenger regulering. Vi trenger sterke samvirker. Vi trenger tollvern som sikrer norsk matproduksjon på norske ressurser. Vi trenger konsesjon. Høyre har ikke vært hjelpsomme gjennom historien her. Høyre kan kritisere Senterpartiet alt de vil, men situasjonen her og nå er det Høyre selv som har hovedansvaret for, etter snart åtte år i regjering. Det er vel og bra med støtte til gjennomgang av inntekts- og tallgrunnlaget, men det handler også om vilje til å putte inn budsjettmidler her og nå. Trygg, norsk mat på norske ressurser, laget av norsk arbeidskraft med norsk inntektsnivå, krever langt større innsats enn det som ser ut til å få flertall i årets jordbruksoppgjør. Jeg vil trekke fram et eksempel som samvirket Tine nylig har fått lagt fram i en fersk rapport, nemlig at fotavtrykket deres er 22,6 mrd. kr og 25 900 årsverk. Ett Tine-årsverk gir 2,4 utenfor garden. Når Senterpartiet legger fram forslag om 1 mrd. kr i påplussing i årets jordbruksoppgjør – og vi kan godt bruke Trygve Slagsvold Vedums kaffekoppstrategi som en del av grunnlaget for hvorfor vi vet det vil utgjøre en forskjell – handler det om at vi faktisk ser den verdiskapingen som norsk matproduksjon har. Dette er verdier som tilfaller både samfunnet, fellesskapet og ikke minst den norske forbrukeren. Jeg er glad for det statsråden sier om jordvern. Jeg har også vært glad for det statsråden har sagt om bl.a. utmark og støling, for dette er viktige verdier som vi må ivareta, som er særegent i Norge, og som er en forutsetning for norsk matproduksjon i hele landet på norske ressurser.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2021-06-16:
Nå lander denne debatten, men til foregående taler: Det er rørende hvordan Høyre bruker taletid på å analysere Senterpartiets politikk i jordbruksoppgjøret, og jeg vil bare anbefale at en starter med å analysere konsekvensene av egen politikk, for det er jo den Senterpartiet tar sterkt avstand fra. Vi må ha en ny kurs for landet, vi må ha en ny kurs for jordbrukspolitikken, og den kursen blir bestemt av velgerne ved høstens stortingsvalg. Da er jeg sannelig glad for at jeg står støtt og godt på det Senterpartiet går til valg på, bl.a. styrket selvforsyning, styrket norsk matproduksjon og styrket inntektsutvikling for bønder i hele landet.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-16:
Norsk matproduksjon må styrkast. Me må gjera landbruket i stand til å levera på samfunnsoppdraget sitt, som er trygg, sunn mat, eit levande kulturlandskap og aktive bygder. Me må auka norsk matproduksjon til minst 50 pst. sjølvforsyning, basert på norske fôrråvarer, innan 2026. For å nå det målet må det eit krafttak til. Landbruksministeren snakka om at sidan Bondelaget ikkje ville setja seg til forhandlingsbordet, kan ein ikkje gjera nokon endringar her. Ho er forhandlingsdyktig på alle punkt. Har ikkje departementet fylgt med på situasjonen i norsk landbruk i vår? Har dei ikkje sett bondeopprøret og organisasjonane si utfordring med å landa dette? Dersom ein er så forhandlingsdyktig, har ein jo bomma totalt på utgangspunktet. Ein må jo levera eit utgangspunkt som gjer at det er mogleg å setja seg ned å forhandla, og ein må ha respekt for at organisasjonane er nøydde til å ta stemninga i medlemsbasen på alvor. Det var det næringa gjorde då dei såg at det var for lite å forhandla om og ikkje mogleg å gå i gang med det utgangspunktet som låg der. I landbruket må me få eit talgrunnlag som viser den reelle økonomiske situasjonen til bøndene. Utgifter til leige og leigekvotar og kapital må synleggjerast betre. Ein dyktig bonde må ha ei skikkeleg godtgjering for arbeidet sitt. Dette heng jo saman med – og vart åtvara sterkt mot – dei store endringane som vart gjorde i 2014. Då kom desse kostnadene på eit heilt anna nivå enn dei har vore tidlegare, og gjer at folk ikkje kjenner seg att. Det er jo dei bøndene som har satsa, prøvd og gjort som regjeringa ville, som no verkeleg reiser seg opp og seier: Dette går ikkje lenger, for me får ikkje dette til å henga saman. Me får ikkje tid til å vera familiefolk fordi situasjonen er slik. Eg legg merke til at saksordføraren er veldig oppteken av 2012. Eg kan lova at eg hugsar 2012 godt. Men eg hugsar òg 2014 godt – og 2017, då dei faktisk gjekk inn og endra eit brot fordi det var vilje til det. Det kunne dei ha gjort i år òg viss det var det som var målet – viss dei verkeleg ville lyfta norsk matproduksjon. Når ein høyrer skrytet av kor bra det er ute i landbruket, må regjeringspartia ha selektiv høyrsel. Eg har kontakt med bønder nesten kvar dag, og det er ikkje den bodskapen eg får frå dei som verkeleg vil, dei som har gjort som regjeringa sa – satsa, auka. Det vart i dag sett som ein suksessfaktor at det i snitt er 40 kyr i lausdrift på Vestlandet. Det er vel nettopp det som er problemet. Dei har ein driftsstorleik som ikkje er tilpassa arealgrunnlaget og topografien. Det er noko av den store utfordringa med dagens landsbrukspolitikk.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2021-06-16:
Eg må først svara landbruksministeren litt. Eg sa: bondeopprøret og stemninga i organisasjonane når ein leverte krav i år – det var det eg sa. Eg meiner ikkje at ein skal høyra berre på opprøret. Poenget var at eg meiner organisasjonane tek stemninga på alvor, og dei skal ta på alvor situasjonen i eigne medlemsmassar. Det er det eg meiner ein ikkje svarte godt nok på. Det er flott at Høgre har eit landbruksnettverk som reiser rundt i landet og ser, det skal dei ha ros for. Men då bør dei høyra, og sjå heile bildet, ikkje berre det som passar inn i historia. Bøndene står på, dei produserer, og det er bra med direktesal, både Bondens marknad og REKO-ringar. Men berre å fortelja suksesshistoriene og ikkje den reelle historia ute – det er ingen ting som frustrerer ein bonde så mykje. Det kan eg seia, som har levt som bonde heile livet, og i tillegg har ungdommar som har høyrt på dykk, og har satsa. Ein ser arbeidssituasjonen dei er i i dag. Dei er opptekne av dyrevelferd, dei har langt over 300 sauer, det er eit tap for dei for kvart lam dei ikkje klarer å få til å leva. Men dei spring, for dei må ha mjølkeproduksjon i tillegg – dei spring og dei spring. Dette er ikkje berekraftig viss me vil ha ei dyrevelferd på topp. Me skal ha ein antibiotikabruk som er på botnen, me skal levera den beste maten i verda, men då må det òg betala seg. Det er eit problem i dag at bøndene ikkje kjenner seg att, og då får ein ikkje utvikling i landbruket. Me ser statistikken seier at arealet er i bruk, men det er mange plassar berre pussa over. Det er sleppt på nokre sauer, og det er laga nokre rundballar, men jorda er ikkje i drift. Det er forskjell på kva som skal til for at ein kan få produksjonstillegg, og kva som skal til for at ein verkeleg driv matproduksjon på det arealet. Ein ser det så mange plassar, meir og meir av areala går ut, beiteressursane i utmarka vert ikkje nytta fordi me importerer kraftfôr i staden.. Då må me ta det på alvor. Det er ikkje nok å snakka om at me produserer mest mogleg mat, me må snakka om korleis me produserer den maten. Me ser at meir og meir av frukt- og grøntproduksjonen vert flytt til store og flate areal fordi det er krevjande å driva i bratte bakkar. Å driva fruktproduksjon på Vestlandet er meir krevjande enn på flate Austlandet. Men kvar skapar ein det beste kulturlandskapet, kvar skapar ein grunnlaget for reiselivet og landet framover? Jau, det er ved å ta vare på desse. Då må me snakka ærleg om det, me må gjera noko med det viss bøndene skal våga å satsa vidare og ynskja å vera med. Og det skulle berre mangla om ikkje òg bøndene skulle kunna ha ein kvardag der ein kan ha eit familieliv i tillegg til å vera bonde. Det kan ikkje vera slik ein må vera på 24 timar kvar dag for å klara seg som bonde.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2021-06-16:
Enkelte partier har sett behovet for å etablere en egen heiagjeng som reiser land og strand rundt, besøker gårder og produsenter og skryter uhemmet av alle de bra produktene som norsk landbruk produserer. Det er et skryt jeg slutter helhjertet opp om. Men dessverre viser regjeringens tilbud at denne tilsynelatende entusiasmen for norsk landbruk og dets produkter ikke betyr det samme som en forståelse for at norsk landbruk ikke kommer av seg selv. Det holder rett og slett ikke å si heia eller at man er stolt av norsk landbruk. Det er den praktiske politikken som avgjør om vi skal ha det landbruket vi kjenner så godt, og en trygg, norsk matproduksjon i morgen. Det er den praktiske politikken som sørger for at det produseres mat i hele landet – både konvensjonelle bulkprodukter, økologisk mat og nisjeprodukter av høy kvalitet. Det er viktig at vi alle er bevisst på hva som ligger til grunn for det landbruket vi har, og at det er politikken som føres i dag, som er svaret på hvordan landbruket og landet vårt ser ut i morgen. Mange bønder har et stort behov for å modernisere driftsapparatene, i både husdyr- og planteproduksjon. Potten til investeringsmidler gjennom Innovasjon Norge må derfor økes, som Senterpartiet foreslår, i revidert nasjonalbudsjett. Staten må f.eks. bidra til at løsdriftskravet blir mulig å innfri, selv på mindre bruk. Økte investeringer i landbruket vil være et viktig aktivitetsskapende tiltak også for andre deler av næringslivet. Landbruket har som eneste næring inngått en klimaavtale med regjeringen. Med dette oppgjøret svikter regjeringen den avtalen. En legger ikke to pinner i kors for å bidra til at landbruket kan nå de målene en sammen har satt. En bidrar ikke med stimuleringsmidler til omstilling eller andre tiltak som kan bidra til å øke matproduksjonen og få utslippene ned. Det er for dårlig. Det kan ikke være sånn at landbruket som eneste næring ensidig skal oppfylle avtalen, mens regjeringen toer sine hender. Dette oppgjøret har blitt preget av stor utålmodighet, dramatikk og opprørte bønder i hele landet. Det viser at mange er i ferd med å få nok, og at man føler at framtiden for både seg selv og kommende matprodusenter står på spill. Det er ikke bare alarmerende for den enkelte gårdbruker, men også for samfunnsutviklingen og for om vi klarer å nå målet om økt matproduksjon og selvforsyningsgrad. Årets brudd er et symptom på at noe er alvorlig galt med norsk landbrukspolitikk etter åtte år med Høyre, Fremskrittspartiet og deres to støttepartier. Det vi nå trenger, er en forpliktende opptrappingsplan som tetter inntektsgapet til andre grupper, og som sikrer en årlig kronemessig utvikling som bidrar til at jordbruket kommer opp på samme inntektsnivå som andre grupper i samfunnet.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-16:
Vi har nettopp vært vitne til noe ganske dramatisk i denne salen uten at det førte til at noen leet på et øyelokk, og det viser vel hvor komplisert dette politikkfeltet er. For idet Arbeiderpartiet ble utfordret på hvordan de har tenkt å oppnå en lavere eller lik eiendomspris, eller verdi på gården, samtidig som de skulle øke inntekten til bøndene, svarte de med å si at vi skal avvikle det systemet vi har for verdifastsettelse av landbrukseiendommer i dag. I dag er det basert på inntjening på den enkelte gården. Når en søker om konsesjon, vil en gjøre en beregning på hva en forventet inntjening på gården er, og det avgjør verdien på gården. Sandtrøen sa herfra at det ikke lenger skal være tilfellet. Det er ikke inntjeningen på gården som skal avgjøre verdien på gården; det er noe annet som skal regulere verdien på gården og prisen. Nå ristes det på hodet, så jeg håper vi får en korrigering på akkurat dette. For enten er det slik at inntjeningen avgjør verdien, eller så er det slik at inntjeningen ikke avgjør verdien – og da har vi innført et nytt prinsipp. Da står norske bønder i fare for å tape betydelige verdier som de i dag har lagt ned i sine bruk. Dette er ganske alvorlig, det er ganske dramatisk, og det er ganske avgjørende at Arbeiderpartiet korrigerer dette. Og hvis det er slik at vi skal fortsette med det systemet, vil økt inntekt føre til høyere verdi på gården, og da vil ikke de målene som Arbeiderpartiet har satt opp her, være mulig å nå. Jeg fikk en visitt fra representanten fra Troms, Knag Fylkesnes. Jeg holdt et innlegg der jeg bl.a. pekte på at det er en teknologiutfordring. Han svarer med å se bort fra det og snakke om gras. Jeg pekte på at markedet endres, og at vi må se på nye distribusjonsformer og være rustet for det. Han svarte med å snakke om gras. Jeg pekte på at distribusjonen endres, at vi må se på det. Han svarte med å snakke om gras, til tross for at dette er et parti som har sluttet seg til at kjøttforbruket skal ned med 50 pst., noe som berører nettopp dem som utnytter disse grasressursene, og til tross for at de har fremmet et forslag om å redusere avdråtten, eller melkingen per dyr, i en størrelsesorden som betyr at 1,4 millioner liter melk forsvinner ut av det norske markedet – og skal erstatte det. Ja vel, men det kan man ikke gjøre så lenge man skal ha ned klimaavtrykket, og når man skal ha en lang rekke av de andre målsettingene som en da vil ha, inkludert redusert kjøttforbruk. Jeg pekte på at avlingsgapet er for stort, at vi må produsere mer på de ressursene vi har, for vi kan gjøre det, og andre gjør det. Han svarte med å snakke om gras når jeg snakket om korn. Problemet med forslagene fra opposisjonen i dette tilfellet er at de sier at de skal øke selvforsyningsgraden. Hvor relevant det er, kan man diskutere, men problemet er at summen av forslagene reduserer vår potensielle progresjon på de mest produktive arealene og satser på de arealene med lavest produktivitet. Til sammen betyr det lavere potensial for norsk landbruksproduksjon.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2021-06-16:
I et forsøk på å sjokkere forsamlingen vil jeg si at jeg er noe enig med representanten Per Olaf Lundteigen i denne sammenhengen. Men representanten er ikke enig med seg selv, for her, på side 10 i dette dokumentet, går man inn for at en økt inntekt ikke skal føre til økt verdi på gården, og så står man her på talerstolen og sier at verdien av gården skal henge sammen med inntekten på gården. Det siste er jeg enig i. Det første skjønner jeg ikke hvordan skal være mulig å få til, at man skal øke inntekten, og så skal verdien på gården ikke øke, slik det står på side 10 i dette dokumentet.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2021-06-16:
Senterpartiet viser til at det er blitt et sterkere fokus på betydningen av matvaresikkerhet og beredskap de senere årene. Vi har fremmet en rekke krav for å styrke beredskapen bl.a. for mat. Senterpartiet fremmer følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen utarbeide en opptrappingsplan for trygg matproduksjon på norske ressurser.» «Stortinget ber regjeringen legge frem en risiko- og sårbarhetsanalyse som tar hensyn til at verdensmarkedet for mat er mer påvirket av den geopolitiske utviklingen, klimaendringer og andre uforutsette forhold.» Hvordan skal vi øke selvforsyningsgraden av kjøtt i f.eks. Finnmark? Det er ikke nok om vi har litt, vi må ha nok over tid. Katastrofer kan skje, og da må vi berge. Senterpartiet påpeker at for å kunne ha arbeidsplasser, bosetting og verdiskaping i hele landet er Norge avhengig av en tilpasset struktur med melke- og kjøttproduksjon basert på utnytting av gress og utmarksbeite med storfe, sau og geit. Senterpartiet peker på at antallet melkebønder er halvert de siste 14 årene. I 2034 trer løsdriftskravet i kraft for alle norske melkeprodusenter, og allerede i 2024 kommer det krav som medfører behov for fjøsombygging. Jeg hadde et møte med bondeopprøret og hørte deres krav. Senterpartiet mener vi er på overtid for å få til en skikkelig satsing på de mindre melkebøndene før det er for sent, og skape forutsigbarhet og framtidstro for dem som står overfor et generasjonsskifte. En lønn til å leve av er viktig, og et mangfold av type fjøs og drift er viktig for å få til økt sikkerhet og beredskap. Vi må se sammenhengen mellom påleggene staten gir, og hva disse påleggene koster den enkelte bonde. Slik det er nå, har ikke bonden så han dekker alle behov en familie har. Mange må jobbe med andre ting i tillegg. Fremskrittspartiet sier at det ikke er så nøye med landbruket bare kjøttet er billig for forbrukeren. For egen del blir dette synet helt håpløst. Folk må ha arbeid, folk må få kjøpt ren mat, og bøndene må ha penger til å kunne leve et verdig liv. Alt dette kan vi få til om vi satser på det norske. Ønsker vi landbruk i Finnmark, Troms og hele landet, må vi gjøre noe med det nå.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2021-06-16:
Først: Reinkjøtt er det beste man kan få. Det er helt naturlig – de bare kjører på. Det er et fantastisk kjøtt å koke. Kanskje har dere sett at de koker alt. Det jeg har lyst til å spørre statsråden om, er om man vil tilrettelegge slik at det blir enklere for reindriften å få slaktet rein.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2021-06-16:
Jeg har tenkt å gå litt videre, til det som har med rovvilt å gjøre. Spesielt når det skal kalves, er det viktig at man er på et beskyttet område. Vil man ta for seg de problemene som reindriften har hatt, slik at kalving kan skje på en god måte?