Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-04-12:
Jeg registrerer at saksordføreren ikke finner det bryet verdt å legge fram innstillingen i denne saken. Når jeg er ferdig med mitt innlegg, tror jeg han kommer til å angre på det. Jeg ser at komiteen foreslår at forslaget mitt blir vedlagt protokollen. Det er ikke akkurat et dårlig forslag. Men jeg ser helst at det blir gjort om til et oversendelsesforslag – og foreslår det. Begrunnelsen for forslaget som er fremmet, er å få vurdert de samfunnsmessige konsekvensene av bruken av denne loven sett i relasjon til revidert landsplan for nasjonalparker i St.meld. nr. 62 for 1991-1992, som ble behandlet i 1993. Jeg har registrert at Miljøverndepartementet i sitt brev til komiteen i en lett harselerende tone peker på at jeg har skrevet at Miljøverndepartementet har fått fullmakter til å iverksette de planer som måtte være aktuelle i forbindelse med behandlingen. De peker på at det er Regjeringen som har fått den fullmakten i forbindelse med kongelige resolusjoner. Selvfølgelig er jeg klar over det. Så det er ikke noen stor overraskelse. Men det ligger mer i min påpeking enn akkurat det. Jeg vil henlede oppmerksomheten til side 97 i den stortingsmeldingen som er omtalt. Der står Statens Naturvernråds tilråding klart og tydelig. Dette gjelder spesielt området på Helgeland, men likevel gjelder det vel for alle. Der sier Statens Naturvernråd: «SNR betrakter området som betydningsfullt i naturtypesammenheng. Her er det mulig å bevare et sammenhengende, urørt område fra høgfjell til hav.» Til hav. Så en liten fotnote. Like under står det: «Områdets gode bestand av oter og forekomst av de fire store rovdyrarter, betinger at det gis høy prioritet i vernesammenheng.» Hvorfor jeg nevner oter? Det er et apropos til en rekke uttalelser jeg har kommet med tidligere, og til at oter fremdeles er en utrydningstruet art. Men det første sitatet sluttet med «fra høgfjell til hav». Da er vi inne på en meget interessant problemstilling når det gjelder konsekvensene for næringsvirksomhet. Vi har en etat som heter fylkesmannens miljøvernavdeling. Jeg har ikke med min beste vilje klart å forstå hvilken autoritet fylkesmannens miljøvernavdeling har. Så vidt jeg oppfatter fylkesmannsembetet, er det et kontrollerende organ i forhold til at lover og regler blir fulgt i dette landet. Altså: Har vi en egen avdeling under fylkesmannen som er kontrollerende, samtidig som den lager innstillinger til forskjellige lover og regler? Ser presidenten at vi kan ha et konstitusjonelt problem her? Jeg skulle ønske at Kosmo hadde vært her og hørt på, men jeg kan love at siste ord ikke er sagt i denne saken. Når vi har møter med forskjellige ledere for fylkesmannsmiljøavdelinger, vises det alltid til at «Stortinget har sagt» og «Stortinget har vedtatt». Ved samtlige møter blir det alltid vist til det når man tillater seg å kritisere hva som er gjort. Nå har det seg slik – som jeg siterte – at Stortinget har vedtatt at grenser for naturparker skal gå fra fjell til sjø. Og Miljøverndepartementet ved Direktoratet for naturforvaltning skal fremme forslag til forskjellige planer, naturparker m.v. Spesielt har oppdretterne i Nordland, og ikke bare i Nordland, men langs hele kysten, hatt en tung prosess med den samme miljøvernavdelingen. Det har vært dialog, som har kommet i stand etter lang tids banking på miljøvernavdelingens dør, og det kulminerte med behandlingen av kystverneplanen for Nordland i fjor høst, da det ble vedtatt at det skulle foreligge en konsekvensutredning før planen ble vedtatt. Etter den datoen ble miljøvernavdelingen mer medgjørlig og ville legge bak seg alle konflikter og skape dialog. Så opplever vi at Direktoratet for naturforvaltning endrer saksbehandlingsprosedyrene for ytre plangrenser. De har sendt brev til fylkesmannens miljøvernavdeling med retningslinjer for å fastsette ytre arealmessige plangrenser, bl.a. i områder som er foreslått vernet i henhold til nasjonalparkplanen. Det skal være en ny forvaltningsmessig håndtering av verneplanen i forkant av formell start av arbeidet med verneplanen. Den ytre plangrensen innebærer restriksjoner for omsøkte lokaliteter for oppdrett. Altså – her tar Direktoratet for naturforvaltning seg friheter og sender brev til fylkesmannens miljøvernavdeling og oppretter grenser i sjøen i strid med det som Stortinget har vedtatt. Hvordan kan Miljøverndepartementet forsvare det? Når man da kontakter miljøvernavdelingen i Nordland for å få kopi av det brevet som er kommet fra sentrale miljøvernmyndigheter, som omfatter den nye praksis med fastsetting av ytre arealmessige plangrenser, blir det opplyst at det skrivet er unntatt offentlighet. Det er unntatt offentlighet, i dette tilfelle for Nordland oppdrettsforening, men jeg vil anta at det ikke er hemmelig for stortingsrepresentanter. Det vil jeg gjerne ha et svar på fra miljøvernministeren. Hvordan kan Miljøverndepartementet ved Direktoratet for naturforvaltning tillate seg å gå langt utover de fullmakter som er gitt ved stortingsbehandlingen av St. meld. nr. 62 for 1991-92? Konsekvensene av en slik behandling er at Direktoratet for naturforvaltning ved Miljøverndepartementet og fylkesmannens miljøvernavdeling allerede foretar en båndlegging og fredning av store arealer på nordlandskysten som umuliggjør behandling av konsesjon for utsetting av anlegg. I dette området er det klart at når man skal starte behandling av en verneplan – det er planlagt at den skal starte i år 2000 – regner man med tre års lokale høringer pluss sentrale høringer på anslagsvis to år, altså inklusiv i år seks års båndlegging før man kan få behandlet en sak. Seks års båndlegging i strid med Stortingets vedtak! Jeg synes det er så graverende at komitelederen eller i det minste saksordføreren burde være i salen når jeg tar opp denne saken. Det er en god del for miljøvernministeren å svare på i denne saken, og jeg håper på at hun kan svare på noen av spørsmålene.