trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Helleland (Høyre), 2012-05-09:
Vi har ventet og ventet og ventet på stortingsmeldingen om forholdet mellom stat og kommune, og da den endelig kom, ble det en prinsippmelding. Nå varsler statsråd Navarsete at hun skal komme med en ny, stor melding om bygningspolitikk. Den kommer i løpet av noen uker. Jeg håper jo da at det blir en melding som kommer med forslag til konkrete tiltak og ikke blir en prinsippmelding. Det er ikke prinsippene vi trenger å røske opp i nå; det er de statlige innsigelsesmyndighetenes adgang til å hemme boligbyggingen. Det er mange ting innenfor boligpolitikken som virker fordyrende og forsinkende. Jeg håper at statsråden tar konkret tak i dette. Vil statsråden bli en tydelig boligstatsråd og samle bolig- og arealpolitikken i ett departement?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
«Regjeringen sier økt veibygging nå må finansieres med tilsvarende mindre pensjoner eller høyere skatt senere. Det forutsetter i så fall at bedre infrastruktur ikke styrker økonomiens produktivitet og verdiskaping. Dersom man derimot er bestemt på å bygge ut infrastruktur, vil utgiftene komme uansett. Finansieringsbehovet er det samme, men nytteverdien vil som regel være større ved tidligere ferdigstillelse. Er statsråden enig i at økonomisk vekst og materiell velstand styrkes av bedre infrastruktur?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Staten er til for folk flest. Hvis staten bruker skattebetalernes penger og gjør at folk flest får bedre økonomi, tror jeg de fleste skattebetalerne ville synes at det er bra – selv om finansministeren her synes kun å være opptatt av statsbudsjettets inntektsside. Fremskrittspartiet er opptatt av skattebetalernes velstand. Regjeringen sier ofte at det å bruke oljepenger og investere i f.eks. vindmøller gjennom Statkraft er en formue, for da sitter du igjen med en vindmølle som du eventuelt kan selge videre og få tilbake en del av pengene. Du kan ikke drive på og kjøpe og selge sykepleiere eller lærere. Derfor er ikke det en investering på samme måte, selv om jobben som sykepleieren og læreren gjør, er en investering i helse og barns framtid. Poenget som jeg tok opp i spørsmålet: En sier ofte at hvis du bygger mer veier nå enn det regjeringen vil, så bruker du opp framtidige pensjoner. Men hvis regjeringen er enig i at veiene uansett skal bygges, betyr det at hvis du venter i ti år, så bruker du ikke opp pensjonspengene likevel? Hvordan klarer regjeringen å få et sånt regnestykke til å henge sammen?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Akkurat det siste er jeg helt enig i, og derfor framstår det som fullstendig meningsløst at E6 opp mot fylket som statsråden kommer fra, er bompengefinansiert med penger lånt fra utlandet til en rente som er mye høyere enn det Norge selv låner ut fra oljefondet til utlandet. Jeg er også helt enig i beskrivelsen som finansministeren gir av sykepleiere og lærere. Jeg forstår ikke hvorfor det forsøkes brukt som et argument mot undertegnede. Men la meg svare med samme mynt, fordi regjeringen gir penger – har gitt penger – til SAS, altså er retten til og ønsket om å eie et flyselskap som taper penger, så stort at der prioriterer en uten at det går via statsbudsjettet. Men hvis man skal satse på lærere og sykepleiere, må det prioriteres opp mot alle andre ting. Ønsket om å eie et flyselskap er viktigere for dagens regjering enn ønsket om å ha flere sykepleiere og lærere. Hvorfor er det riktig prioritering?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-09:
Jeg tror vi fort kan bli enige om at god infrastruktur er viktig for et moderne samfunn. Det bidrar til god framkommelighet og legger til rette for økt produktivitet og verdiskaping i hele landet. Det er bakgrunnen for den sterke satsingen som regjeringen nå gjennomfører, der vi har overoppfylt forrige Nasjonal transportplan og lagt opp til en historisk opptrapping av samferdselsinvesteringene med 100 mrd. kr fram mot 2020. Så er det alltid slik at prosjekter, uansett lønnsomhet, må finansieres. At et prosjekt er samfunnsøkonomisk lønnsomt, betyr ikke nødvendigvis at det vil øke bruttonasjonalproduktet eller gi større inntekter på de offentlige budsjetter. For eksempel vil økt fritid som følge av redusert reisetid, eller gevinster i form av bedre miljø, ikke gi økte inntekter på offentlige budsjetter. Heller ikke prosjekter som gir økt produktivitet i privat sektor, vil i seg selv styrke offentlige budsjetter. Riktignok gir økt produktivitet høyere lønns- og eierinntekter i privat sektor og dermed også høyere skatteinntekter. Samtidig øker offentlige utgifter til lønn, pensjoner og andre stønader med lønnsnivået i økonomien, og oppgangen i utgiftene er om lag på linje med oppgangen i inntektene. Utgifter til infrastruktur er dermed ikke selvfinansierende. I debatten om hvordan vi skal sikre framtidig vekstkraft, blir det ofte, etter mitt syn, skapt et kunstig skille mellom drift og investeringer, der investeringer i infrastruktur blir sett på som vekstskapende, mens utgifter til f.eks. utdanning og forskning framstilles som rent forbruk. Investeringer i arbeidskraften er imidlertid den viktigste investeringen vi gjør. Innenfor de budsjettrammene som vi har til rådighet, har regjeringen de siste årene gjennomført et kraftig løft, ikke bare for vei og jernbane, men også for barnehager, skole og forskning. På den måten legger vi til rette for en fortsatt god utvikling i norsk økonomi som kommer hele befolkningen til gode.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-09:
For det første er jeg og regjeringen opptatt av at folk skal ha det bra i Norge. Det er bakgrunnen for de ulike prioriteringene en gjør i statsbudsjettet. Så vil det alltid være slik at det er ulike vurderinger, både innad i partier og ikke minst mellom partier, av hva som er viktig. Jeg vil reservere meg mot uttalelsen om at sykepleiere og lærere ikke bidrar til å øke produksjonskraften i samfunnet. I aller høyeste grad bidrar de til det. Et godt helsevesen er viktig for å holde arbeidskraften frisk. Gode lærere er viktig for å utdanne arbeidskraften, slik at vi i framtiden har en best mulig arbeidskraft. Så blir det til sjuende og sist, som vi har hatt mange runder om, at når en skal gjøre prioriteringer i budsjettet, er det et valg mellom investeringer i veg og andre ting. Vi har gjort et valg som betyr at vi satser sterkt på samferdsel, samtidig som vi mener at staten som sådan ikke har behov for å låne ekstra for å gjennomføre viktige investeringer.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-09:
Nå kommer vi tilbake til spørsmålet om SAS i neste spørsmål, som jeg har gleden av å svare på på vegne av næringsministeren, så da avventer vi det. Det som er viktig ellers når det gjelder E6 Kolomoen og nordover – eller rettere sagt sørover nå – var vi inne på i forrige spørretime. Der er det slik at det var et lokalt ønske om et bompengeselskap. Stortinget behandlet det og godkjente at det ble opprettet et bompengeselskap. Jeg sa også i forrige spørretime at den finansieringsmåten som vi har i dag, med bompenger og statlig finansiering over statsbudsjettet, er en velbrukt og god ordning å finansiere infrastruktur på. Men til sjuende og sist dreier dette seg om å gjøre viktige prioriteringer i statsbudsjettet. For regjeringens del har vi gjort en viktig prioritering, det vil si at vi ikke vil gå inn for skattelette, men i stedet bruke de pengene til gode og fornuftige investeringer i samfunnet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-09:
Som sagt gir jeg dette svaret på vegne av nærings- og handelsministeren. Som Stortinget er kjent med, har SAS AB over flere år slitt med store underskudd som skyldes selskapets høye kostnadsnivå i kombinasjon med sterk konkurranse i luftfarten. Det har gitt lavere priser på selskapets billetter og dermed lavere inntjening. Også i 2012 står SAS overfor betydelige utfordringer, bl.a. som følge av fortsatt hard konkurranse, usikkerhet i den økonomiske utviklingen og høye drivstoffkostnader. I tillegg sliter selskapet med en del grunnleggende utfordringer. Jeg nevner en fast og lite fleksibel kostnadsbase, høye enhetskostnader, en vanskelig finansiell posisjon, en eldre flyflåte og en utfordrende forretningsmodell. Førstekvartalstallene, som også spørreren var inne på, viste et underskudd på over 1 mrd. svenske kroner. Selskapet har satt i verk tiltak for å bedre resultatet, og disse vil ifølge selskapets opplysninger gi 5 mrd. svenske kroner i resultateffekt i løpet av 2012 og 2013. I tillegg opplyser ledelsen i selskapet at de vurderer ytterligere tiltak. Nærings- og handelsdepartementet følger utviklingen i selskapet svært tett. Samtidig mener regjeringen fortsatt at de utfordringer som SAS står framfor, trolig best kan møtes med en industriell partner på eiersiden. Nærings- og handelsministeren ba derfor Stortinget i april i fjor om en fullmakt til å selge statens eierandel i selskapet. Stortinget ga en slik fullmakt i juni 2011, og departementet arbeider fortløpende med mulige løsninger i tråd med salgsfullmakten, uten at det er mulig å gå nærmere inn på hva dette er.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-09:
Når det gjelder spørsmålet om kapitalinnskudd i forretningsdriften, som det heter, er det slik at det skjer under streken – det er et kapitalinnskudd. Så er det krevende at selskapet har dårlige resultater, men jeg vil også minne om at det kapitalinnskuddet som en da har gått inn med i SAS, har en gjort i lag med andre eiere. Samtidig viser jeg til det svaret jeg ga i stad, at Nærings- og handelsdepartementet jobber fortløpende med den fullmakten Stortinget har gitt, for om mulig å finne en industriell partner til SAS. Når det gjelder spørsmålet om kostnadsreduksjoner gjennom SAS Core, har selskapet i flere år arbeidet hardt med å redusere kostnadsnivået, og de opplyste i 2011 at de siden 2009 reduserte totalkostnadene med om lag 24 pst. gjennom det programmet, ifølge de opplysningene jeg har fra Nærings- og handelsdepartementet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-09:
Jeg tror det er feil, både av undertegnede statsråd og andre statsråder, eventuelt å spekulere om framtiden for SAS og de muligheter det selskapet har. Det vil jeg ikke gjøre. Ellers er det slik, på generell basis, at kapitalinnskudd – enten de er private eller statlige – kan gi gevinst, og de kan også gi tap. I så måte skiller ikke statlig eierkapital seg fra privat eierkapital. Det er det generelle svaret. For øvrig kan jeg bare vise til det arbeidet som NHD nå gjør. Samtidig vil jeg vise til det svaret jeg ga, om at også NHD mener at dette selskapet står foran veldig krevende utfordringer i framtiden, og at en derfor, som jeg sa, mener at en i SAS best kan møte dette med å finne en industriell partner på eiersiden.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Jeg ønsker å stille mitt spørsmål til kunnskapsministeren: «Fremskrittspartiet har tidligere fremmet forslag om å fjerne forbudet mot nivådelt undervisning for å gjøre det enklere å tilpasse opplæringen til elevenes nivå. I Aftenposten 13. april sier Trond Giske at regjeringen ikke er flink til å anerkjenne enerne i skolen, noe som støttes av Mensa i VG 3. mai. Statsråd Halvorsen nevnte da forserte løp som et tiltak de ønsket å gjennomføre for å bedre dette. Betyr dette at statsråden nå ser nytten av nivådeling og således støtter en endring av opplæringsloven på dette området?»
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Først ønsker jeg å takke statsråden for svaret. Vi i Fremskrittspartiet er utrolig glad for at også regjeringen nå anerkjenner behovet for at alle elever har rett til tilpasset opplæring, også de faglig sterke elevene, som man har vært tydelig på tidligere har blitt litt ignorert i den tidligere skolepolitikken som er blitt ført. Det er vi glad for. Problemet nå er at retten til å ta fag på høyere nivå, noe som har vært lov veldig lenge, ikke i stor nok grad har blitt benyttet. Vi ser at det er store forskjeller mellom fylker når det gjelder hvor mange elever som tar fag på høyere nivå. Noen fylker har veldig mange, noen fylker har ingen. Vi i Fremskrittspartiet tror ikke det kommer av at noen fylker ikke har elever som har evner til å ta dette, men at ordningen er for lite kjent, og at skolene ikke er flinke nok til å tilrettelegge for det og opplyse om det. Så mitt spørsmål er rett og slett: Hvordan ser statsråden for seg at man kan gjøre denne ordningen bedre kjent og sikre at flere får ivaretatt denne retten?
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Én ting er at vi skal sikre at de faglig sterke elevene blir møtt med utfordringer, men også sikre tilpasset opplæring for alle. At Ny GIV fanger opp de svakeste, men også lar de sterkeste ta fag på høyere nivå, er veldig positivt. Problemet er at man kommer i gang med Ny GIV i slutten av tiende trinn. Etter Fremskrittspartiets mening er det altfor sent å sette inn støtet der. Vi ser at når det gjelder å sikre tilpasset opplæring, er jo argumentet for dette nettopp nivådeling på slutten av tiende. Spørsmålet blir da om statsråden ser behovet for at dette kanskje kan tas i bruk mye tidligere – kanskje allerede implementeres fra og med femte trinn i barneskolen, med mulighet for en økt nivådeling blant elevene, nettopp for å sikre tilpasset opplæring, som man jo argumenterer for senere i utdanningsløpet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-09:
Hvordan en skal følge opp faglig sterke elever i skolen, er en viktig diskusjon. I forbindelse med ungdomstrinnsmeldingen fikk vi kartlagt at ca. 17 pst. av elevene på ungdomstrinnet mener at de får for lite faglige utfordringer. Tilpasset undervisning betyr at man skal tilrettelegge for alle elever – de som strever i fag, eller de som har behov for å gå raskere fram. Det som elever som har særlig interesse og særlig faglig dyktighet, sier de oftere sliter med, er at de bare får mer av de samme oppgavene som de andre får, og ikke noe mer å bryne seg på. Så hva er da den mest effektive måten å treffe disse elevene på og å klare å få til en skole som er utviklende for alle? Det vi har av kunnskap om dette fra internasjonal forskning og fra norske erfaringer, er at det å dele etter nivå, permanent over tid, gjør at mange elever lærer for lite. Det var bakgrunnen for at vi gikk bort fra kursplansystemet i Norge på 1970-tallet, fordi det «låste» for mange elever inn på for lave kursplaner, og det handlet ikke om elevenes evner eller interesser, det handlet om foreldrenes ambisjoner på deres vegne. Det vi vet hjelper, er en mulighet for å gå raskere fram enn klassekameratene. Derfor har vi vært opptatt av at det fremdeles skal være mulig å ta fag fra videregående på ungdomstrinnet. Det er derfor vi nå utvikler opplegg i matematikk som kan tas på nettet, fordi det er mange ungdomsskoler som ikke ligger i nærheten av videregående skoler. Det er derfor vi nå utvider fag. Da klarer vi å kombinere de verdiene som ligger i å være i det fellesskapet som en mangfoldig klasse betyr, og det å gi bedre faglige utfordringer. Det får vi fint til innenfor den opplæringsloven og de bestemmelsene vi har i dag, fordi opplæringsloven bygger på en forutsetning om at elevene i opplæringen ikke «til vanlig» skal skilles etter faglig nivå, kjønn eller etnisk tilhørighet. Bakgrunnen for dette er å sikre en opplæring som er felles og inkluderende for alle elever, uavhengig av bakgrunn og forutsetninger, og det ønsker jeg å opprettholde.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-09:
Representanten Hanekamhaug har helt rett i at det er for få kommuner som bruker dette. Det er under 1 000 elever på landsbasis som har dette tilbudet i dag, og ca. halvparten av dem er i Oslo. Det er altfor dårlig. Også Oslo kunne hatt et mye større potensial her, fordi det kanskje er enklere i Oslo fordi det er større nærhet mellom ungdomskoler og videregående. Så jeg vil oppfordre alle, uansett hvilket politisk parti man er fra, til å ta opp dette med sine lokalpolitikere, for her avhenger det også av et lokalt trykk. Så skal man være klar over at når vi nå setter i gang med valgfag på ungdomstrinnet fra høsten av, kan også valgfagtimene brukes nettopp til å gå raskere fram i fag. Det vil gi mer tid – for det er én av de tingene som elever og lærere har tatt opp som et hinder for å bruke ordningen. Så da har man to skoletimer til i uka som kan brukes, hvis man er en elev med spesielle interesser i f.eks. matematikk, eller det kan være språk eller andre fag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-09:
Det er fullt mulig innenfor opplæringslovens bestemmelser i dag f.eks. å samle elevene i grupper i kortere perioder. Representanten Hanekamhaug har helt rett i at det tilbudet vi gir i overgangsprosjektet – fra jul på tiende trinn – er noe som mange elever kunne hatt god nytte av mye tidligere, kanskje helt fra femte klasse, i hvert fall gjennom hele ungdomsskolen. Mitt mål er at vi tar med oss de erfaringene vi nå har med Ny GIV, og som i stor grad handler om å jobbe mer praktisk, variert og relevant i både regning og lesing. Det må vi ta med, sånn at det blir metoder som kan brukes allerede på åttende trinn og niende trinn – og gjerne før også. Men mitt inntrykk er at barneskolen kanskje er litt flinkere til å variere – mer enn det ungdomstrinnet har vært. Da er mitt håp at vi kan gjøre det i den klassen som elevene vanligvis går i, eller kanskje i mindre grupper i kortere perioder, innenfor det som er dagens opplæringslov.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-09:
Ved innføringen av Kunnskapsløftet ble både innføringstakten for det nye læreplanverket og overgangsordninger fra tidligere læreplaner til Kunnskapsløftet regulert i forskrift til opplæringsloven. Innføringen av Kunnskapsløftet i videregående opplæring startet skoleåret 2006–2007. For å gi elever, lærlinger og praksiskandidater god tid til å avslutte fagutdanningen som var påbegynt i Reform 94, ble det utarbeidet utvidede tidsfrister for dette. Fristen for avleggelse av fag- eller svenneprøve etter Reform 94 gikk ut 31. desember 2011, jf. forskrift til opplæringsloven § 24-7 tredje ledd. Hovedregelen er at de elevene, lærlingene og praksiskandidatene som skal avlegge fag- eller svenneprøve fra 1. januar i år, må gjøre det etter Kunnskapsløftet. Regelverket åpner likevel for å kunne gi dispensasjon fra tidsfristene, jf. forskriften § 23-1. For at slik dispensasjon skal kunne gis, må det foreligge «særskilde tilfelle». Jeg skal forsøke å si noe om hva som har vært ansett som særskilte tilfeller, men vil først og fremst fastslå at et samlet unntak for ambulanseavdelingen ved Universitetssykehuset Nord-Norge ikke kan gis. Det er krav til at de nevnte «særskilde tilfelle» må vurderes individuelt for hver enkelt person. Det er Utdanningsdirektoratet som er gitt myndighet til å innvilge dispensasjon. Kunnskapsdepartementet er klageinstans i slike saker. Jeg må derfor være noe varsom med å si hvordan jeg vurderer muligheten for dispensasjon for de ansatte ved ambulanseavdelingen ved Universitetssykehuset Nord-Norge – jeg skal jo eventuelt vurdere klager. Generelt er praksis at dispensasjonsbestemmelsen anses som en snever unntaksbestemmelse. Det må godgjøres at det foreligger en slik særskilt grunn som bestemmelsen krever. Eksempler på særskilte grunner som kan føre til dispensasjon, er forhold som svangerskapspermisjon, sykdom eller andre uforutsette hendelser som kandidaten ikke kan lastes for, og som har ført til at det ikke var mulig å få avlagt fagprøve før fristen. Sykdom må dokumenteres i form av erklæring fra lege. Dispensasjon kan også vurderes for kandidater som har gått opp til fag- eller svenneprøve og fått «ikke bestått». Disse har rett til å gå opp til ny prøve etter forskriften § 3-62. Utdanningsdirektoratet har også gitt noen dispensasjoner fra kravene til teorieksamen etter Kunnskapsløftet. Etter forskriften § 3-55 andre ledd skal praksiskandidater ha bestått en egen eksamen før de kan gå opp til fagprøve. Denne skal være etter gjeldende læreplanverk, altså Kunnskapsløftet. Denne bestemmelsen er det også gitt dispensasjon fra, da også i «særskilde tilfelle», jf. forskriften § 23-1. Utdanningsdirektoratet har gitt noen dispensasjoner der teorieksamen etter Reform 94 og etter Kunnskapsløftet ikke var endret i vesentlig grad, slik at man kunne anse kandidatene for å ha vist den kompetanse teorieksamen etter Kunnskapsløftet skulle prøve. I de sakene fikk personene gå opp til fagprøve etter Kunnskapsløftet, men med teorieksamen etter Reform 94.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-09:
Som jeg sa i mitt svar, er de dispensasjonene som er gitt, gitt på individuelt grunnlag. Jeg gikk jo også gjennom det som er et tema i spørsmålet fra representanten Aspaker, men som jeg ikke kan gå inn på, fordi jeg ikke kan forskuttere en eventuell klagebehandling, og det er spørsmålet om hvorvidt det er store endringer når det gjelder den teoretiske delen fra Reform 94 til Kunnskapsløftet. Det jeg vil anbefale, er at de søker om dispensasjon, og så skal vi bruke det lovverket og de forskriftene vi har, så fleksibelt som mulig, slik at voksne folk som har et ønske om å avlegge fagbrev, skal bli behandlet så rimelig som mulig i forhold til det regelverket vi har lagt opp til.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-05-09:
Jeg har følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Ved ambulanseavdelingen ved Universitetssykehuset Nord-Norge er det fortsatt ansatte som ikke har fått fullført sine fagbrev, og som har tatt tverrfaglig eksamen etter Reform 94. Disse møter nå krav om å ta ny eksamen før de kan gå opp til fagprøve etter overgangen fra Reform 94 til læreplanene i Kunnskapsløftet, LK06. Det vises til at faget ikke har endret seg i vesentlig grad, og at kandidatene derfor har de nødvendige forutsetninger for å kunne gå opp til fagprøve. Er det mulig å gjøre unntak for denne gruppen, slik at de kan få gå opp til fagbrev, basert på tidligere avlagt eksamen?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-05-09:
Dette er åpenbart voksne ufaglærte som har bestemt seg for å formalisere den kompetansen som de har opparbeidet seg ved å jobbe i tjenesten en stund. Jeg vet at UNN som arbeidsgiver er veldig opptatt av å få 100 pst. faglært arbeidskraft også på dette området. Det er presisert og sagt her at det ikke er vesentlige forskjeller mellom den gamle læreplanen og den nye, så i så måte er det litt uforståelig at man ikke skal kunne gå opp til fagprøve uten å gå opp til ny eksamen. Det er også sånn at det arrangeres eksamen bare – etter det jeg har forstått – i desember, sånn at de som nå er klare til å gå opp til fagprøve, må vente et helt år. De kan altså ikke gå opp til fagprøve før i begynnelsen av januar i 2013. Forstår jeg statsråden sånn at det i så fall må søkes enkeltvis?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2012-05-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Det skal jeg formidle tilbake til UNN og den avdelingen som har tatt opp denne problematikken med meg. Det er jo faktisk ganske mange. Det er en stor avdeling på 10–15 personer dette gjelder. Så får vi håpe at man finner en minnelig løsning på problemet.
Svein Flåtten (Høyre), 2012-05-09:
Spørsmålet er slik: «Landbrukets Utredningskontor har lagt frem en rapport som viser at kornproduksjonen de siste ti år er falt med i snitt 1 pst. i året. I den nylig vedtatte landbruksmeldingen er det fastsatt et mål om å øke produksjonen med 1 pst. årlig. Utviklingen og målene går i hver sin retning. Målene fremtrer som urealistiske i møtet med virkeligheten, en virkelighet som statsråden bør ha kjent til. Hvilke virkemidler tenker statsråden å bruke for å øke kornproduksjonen med 1 pst. i stedet for reduksjonen med 1 pst. årlig?»
Svein Flåtten (Høyre), 2012-05-09:
Jeg takker for svaret, som består av en rekke gode tiltak og ambisjoner, som jeg for så vidt ikke er uenig i. Det som er alvorlig, er at denne nedgangen på 1 pst. i året de siste ti årene har akselerert de siste årene. Jeg går ut fra at det må bety at landbruksministeren har kjent til utviklingen da han skrev landbruksmeldingen. Det er etter min oppfatning ingen spesifikke tiltak i landbruksmeldingen som er annerledes enn dem vi har hatt over lang tid, altså det å ha en bedre agronomi og det å ta vare på jorda. Nå er for øvrig arealet – hvis jeg ikke husker feil – omtrent det samme som det har vært tidligere, sånn at dette går vel stort sett på agronomi. Jeg synes også det er søkt av landbruksministeren å skylde på været. Men først og fremst: Hva har han visst om dette da han skrev meldingen?
Svein Flåtten (Høyre), 2012-05-09:
Landbruksministerens svar viser at de ambisjonene som er lagt om produksjonsmålene, er svært, svært høye og vanskelige å oppnå. Jeg har lyst til å spørre landbruksministeren om ett av elementene i dette, nemlig den sterke satsingen på økologisk produksjon, som også ligger i landbruksmeldingen. Vi vet at økologisk produksjon forbruker mer areal, de lærde strides noe, men det er ingen tvil om at det forbrukes mer areal for å få ut det samme. I tillegg er omlegging noe som også reduserer utbyttet av dyrkingen betydelig, ved at areal legges brakk i en periode. Hvor mye mener landbruksministeren at økologisk dyrking svekker utbyttet av det totale kornforbruket?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Representanten Flåtten viser til en rapport som er lagt fram av Landbrukets Utredningskontor, som viser, som sagt, at kornproduksjonen de siste årene er falt med i snitt 1 pst. i året. Flåtten kobler dette sammen med produksjonsmålsettingen i den nylig vedtatte landbruks- og matmeldingen og hevder at utviklingen og målene går i hver sin retning. Regjeringens landbruks- og matmelding, som nylig er vedtatt av Stortinget, har en ambisiøs produksjonsmålsetting. Det skal legges til rette for at den landbaserte matproduksjonen kan øke i takt med etterspørselen til en økende befolkning i Norge. Dette innebærer at også kornproduksjonen i Norge må økes framover. Økt produksjon kan skje både ved å øke kornarealet og gjennom høyere arealproduktivitet, dvs. høyere avling på eksisterende areal. Arealene kan økes gjennom nydyrking og/eller omlegging av areal fra annen produksjon til korn. Det vil være lettest å oppnå økt kornproduksjon gjennom økt produktivitet på eksisterende arealer. Utredningen utført av Bioforsk tyder på at sortsframgangen de siste årene ikke er realisert i faktisk oppnådde avlinger. Det er derfor viktig at ny kunnskap om gjødsling og dyrkingsteknikker tas i bruk for å oppnå høyere avlinger, men det er også viktig at sortsutviklingen fortsetter. Det må investeres i jorda i form av grøfting, kalking og nødvendig vekstskifte for å bedre jordkvaliteten. Klimaendringene de siste årene med mye nedbør i løpet av vekstsesongen har gitt nye utfordringer. Dette viser også at det er nødvendig å sette inn tiltak for å bedre jordkvaliteten. En må altså få til et agronomiløft som bidrar til å få enda mer kompetente og dyktige produsenter. Mange av de mest produktive kornarealene ligger i de sentrale strøk der utbyggingspresset er stort. Et sterkt jordvern er derfor også en forutsetning for å kunne øke matproduksjonen basert på norske ressurser. Regjeringen vil ta i bruk virkemidlene i plan- og bygningsloven for å sikre dyrka mark for framtidige generasjoner. Det er mulig å øke kornproduksjonen gjennom nydyrking, men det er lite arealer i reserve som er godt egnet til å produsere matkorn. For å få økt kornproduksjon er det derfor spesielt viktig å ta godt vare på de arealene som er best egnet til matkornproduksjon. Gjennom å øke arealene til kornproduksjon, økt produktivitet på eksisterende arealer, utvikling av kompetanse om agronomi og jordkultur, fortsatt satsing på forskning og utvikling, fortsatt satsing på sortsutvikling samt bevaring av de mest produktive arealene ved et sterkt jordvern skal vi nå landbruks- og matmeldingens ambisjoner om økt norsk kornproduksjon over tid.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Det er klart at vi har sett utviklingen over tid. Vi har sett utviklingen i den perioden vi skrev meldingen, og vi har sett at det hadde skjedd en utvikling i forkant av meldingen. Så denne utviklingen har vært kjent hele tiden. Så er det slik at en landbruks- og matmelding drar opp målsettingene for utviklingen videre. Det er ikke et konkret budsjett eller en jordbruksavtale som i større grad legger premissene for de konkrete tiltakene. La meg få understreke at vi bruker betydelige midler på forskning og utvikling i regi av Landbruks- og matdepartementet. Landbruks- og matdepartementet er et av de større forsknings- og utviklingsdepartementene, og det er klart at vi nå videre vil bruke forsknings- og utviklingsmidler på de tiltak som skal bedre produksjonen av korn. I tillegg har vi økonomiske virkemidler som skal diskuteres i forbindelse med jordbruksavtalen og budsjetter.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Først: Jeg er helt enig i den beskrivelsen representanten Flåtten gir, at det er svært høye ambisjoner og ambisiøse mål som ligger i landbruks- og matmeldingen. Det er gjort bevisst, slik at vi skal ha noe å strekke oss etter. Jeg mener det er politisk riktig at vi skal ha ambisjon om å øke norsk produksjon av korn og andre produkter, slik at vi opprettholder selvforsyningsgraden om lag på samme nivå som i dag. Så til spørsmålet om økologisk produksjon. Det er i meldingen en «ambisiøs ambisjon» – for å bruke det begrepet – om økologisk produksjon. Vi har diskutert dette i denne salen tidligere. Jeg tror det går an å nå målet om økologisk produksjon på sikt – jeg tror det er vanskelig å nå det innen 2020, som jeg også har sagt i denne salen tidligere. Når det gjelder den påvirkningen økologisk produksjon har på muligheten til å nå andre mål i norsk landbruk, mener jeg at vi innenfor de rammene vi har, har mulighet til å nå begge målene over tid.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Skogsveier er en nøkkelfaktor for å holde oppe aktiviteten og lønnsomheten i primærskogbruket. Dette er igjen en forutsetning for at nasjonale råstoffleveranser kan bidra til utvikling av konkurransedyktige verdikjeder for skog og tre. Skognæringen er også veldig klar på at det er et stort behov for videre utvikling av infrastrukturen i skogen. Dette gjelder både nybygging for å gi tilgang til produktive skogarealer uten veidekning og, ikke minst, ombygging og vedlikehold av eksisterende veier, slik at veiene tilfredsstiller kravene som dagens transportutstyr stiller. Skogsveiene er også viktige i beredskapssammenheng. Jeg mener at utvikling av skogsveinettet er en viktig del av skogpolitikken. Denne regjeringen har derfor videreført grunnstammen av virkemidler for skogsveier og har gjennomført en vesentlig økning av tilskuddsrammene – samtidig som skogfondsordningen har blitt forbedret. Tilskudd til skogsveier, taubane og hest er økt fra om lag 45 mill. kr i 2006 til 66 mill. kr i 2012. Fra og med 2007 økte den skattefrie andelen av utbetalt skogfond fra 60 pst. til 85 pst., og alle tiltak som kan dekkes med skogfond, gir skattefordel. Alle nybygde og ombygde bil- og traktorveier, inklusiv velteplasser, som inngår i det permanente veinettet, og som er godkjent etter forskrift om planlegging og godkjenning av veier for landbruksformål, kan dekkes av skogfond med skattefordel. Slike utgifter kan utgiftsføres direkte. I 2008 ble det opprettet en bevilgning til kystskogbruket over jordbruksavtalen, hvor deler av midlene benyttes til kompetanseoppbygging på skogsveier, herunder arbeid med hovedplaner. Ordningen er videreført med 10 mill. kr de siste årene. Dette er et viktig bidrag for å løse de særskilte utfordringene som kystskogbruket har med hensyn til infrastruktur og tilgjengelighet til skogressursene. Selv om denne regjeringen har satset mer på skogsveier, er jeg enig med representanten Bredvold i at det fortsatt er en stor utfordring å sikre tilfredsstillende veidekning og kvalitet på veinettet. I Meld. St. 9 for 2011–2012 Landbruks- og matpolitikken har vi derfor også gitt dette området en grundig omtale. Jeg har merket meg at næringskomiteen i sin innstilling til meldingen her støtter regjeringen. Komiteen uttaler bl.a. at videreutvikling av skogsveier er en forutsetning for å nå regjeringens målsettinger om et aktivt og lønnsomt skogbruk, og gjennom dette styrke skogens bidrag til verdiskaping i hele landet og til å nå viktige energi-, klima- og miljømål. Jeg vil avslutningsvis vise til den betydningsfulle rollen regjeringen mener at skogen skal ha i klimapolitikken. Dette betinger også at infrastrukturen i skogen videreutvikles.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Jeg tror vi er veldig enig om behovet for å øke innsatsen når det gjelder både det å bygge nye skogsbilveier og det å vedlikeholde eksisterende skogsbilveier. Vi har de siste årene jobbet hardt for å øke de mulighetene en har gjennom tilskuddssystemet, gjennom rammevilkår og gjennom skogfondsordningen for å legge til rette for dette. Det er selvsagt også slik at det å kunne bygge skogsbilveier avhenger av økonomien til den skogeieren som driver, og økonomien har jo vært litt varierende de siste årene. Samtidig mener jeg at med de politiske rammer som er lagt gjennom skogfondsordningen og gjennom økningen i tilskuddssystemet, er det grunnlag for økt innsats på dette området. Det er en ambisjon som jeg vil følge opp i arbeidet videre.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Jeg tror vi er helt enig i det: Det må satses mer på det, og vi jobber veldig hardt for å tilrettelegge for ytterligere satsing. Vi vet at ambisjonene når det gjelder muligheten til å utnytte næringspotensialet, er avhengig av å redusere kostnadene på transport. Her legger skogsbilveier et viktig premiss. Det er store ulikheter mellom de tradisjonelle skogområdene på Østlandet og de mer umodne områdene langs kysten, så vi er nødt til å gjøre stor innsats i begge områder, både å bygge nytt og å vedlikeholde/oppgradere. I forbindelse med den krisen vi har i treforedlingsindustrien for tiden, har Nærings- og handelsdepartementet og Landbruks- og matdepartementet satt ned et utvalg, og vi jobber med de problemstillingene også i den forbindelse. Vi vil komme tilbake til dette i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Jeg er glad for spørsmål fra denne sal fra representanten Gundersen – og fra representanten Bredvold i forrige spørsmål – som omhandler skog. Det er et viktig tema, og det er viktig at vi diskuterer skogspørsmål. Jeg tolker det som et tegn på at også opposisjonen er opptatt av et aktivt og bærekraftig skogbruk i Norge. Skog er en fornybar ressurs som det er et samfunnsansvar å vedlikeholde med tanke på kommende generasjoner. Det er et betydelig potensial for økt oppbygging av skog i Norge gjennom tettere planting og planting av skog på nye arealer. En raskt etablert foryngelse etter hogst med tilfredsstillende tetthet gir det beste utgangspunktet for å optimalisere skogproduksjonen og klimaeffekten. Den nye klimameldingen slår også fast at regjeringen vil føre en aktiv, bærekraftig skogforvaltning gjennom tiltak som øker karbonlageret i skogen, samtidig som skogressursene skal brukes til materialer og energi. Det betyr at vi skal hogge mer, og at vi skal drive mer med aktiv skogskjøtsel. Mer og tettere planting er særdeles viktig i denne sammenhengen. En slik forvaltning av skogen vil gi den beste klimaeffekten i et langsiktig perspektiv. Jeg vil også understreke at det er god næringspolitikk. Sommeren 2010 ba jeg fylkesmannsembetene om å styrke oppfølgingen av kommunenes pålagte ansvar for kontroll og håndhevelse av foryngelsesbestemmelsene i skogbruksloven og bærekraftforskriften. Nye kontrollrutiner har trolig bidratt til at skogplantingen økte med 15 pst. i 2011. Som oppfølging av klimameldingen vil regjeringen vurdere nærmere hvilke virkemidler som er nødvendig for å øke investeringene i skogproduksjon for framtiden. Representanten Gundersens spørsmål om Statskogs planteambisjoner tar utgangspunkt i oppslaget i Nationen 3. mai. Der blir det feilaktig hevdet at Statskog legger seg på lovens minstekrav. Etter hva jeg får opplyst, er Statskogs policy å plante på et nivå som tilsvarer bærekraftforskriftens anbefalinger. Det er Statskog SFs styre som er ansvarlig for at foretaket drives på en effektiv måte, slik at Stortingets forutsetninger for statens kapitalinnskudd ved kjøpet av skogeiendommene fra Orkla etterleves. Når det er sagt, forutsetter jeg at Statskog SF driver et bærekraftig skogbruk. Statskog opplyser selv at foretaket følger miljøkrav fastlagt i lover og forskrifter. I tillegg følger Statskog SF skogbruksnæringens selvpålagte bestemmelser i Levende Skog-standarden for et bærekraftig skogbruk. Jeg har ikke forutsetning for å vurdere planteantallet ved det enkelte plantefelt, men er trygg på at Statskog gjør solide faglige og økonomiske vurderinger i sin virksomhet. Uavhengig av de påstandene som er framsatt i Nationen, vil Statskogs skogbruksvirksomhet fortsatt være et naturlig tema i eierdialogen med foretaket.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Jeg er glad for den kommentaren fra representanten Gundersen. Det er en viktig spydspissrolle Statskog har i forbindelse med å utvikle skogpolitikken og det å drive god skogforvaltning, godt skogbruk. Jeg er opptatt av at vi skal følge de lover og forskrifter som gjelder, og jeg er opptatt av at Statskog skal være en aktiv og dyktig skogbruker. Et av poengene med kjøpet av Borregaard Skoger – og samtidig det arronderingssalget som nå gjennomføres over tid – var å profesjonalisere driften av Statskog på alle vis. Det er viktig i forbindelse med klima, og plantetallet er som sagt en sak vi følger opp og jobber med, og vi er opptatt av å ha god dialog med Statskogs styre gjennom den normale eierdialogen. Vi er opptatt av å følge de signalene som representanten Gundersen her gir, og som jeg er helt enig i at er viktig hvis vi skal oppnå den spydspissrollen som vi forventer.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-05-09:
Statsråden skal følge nøye med – jeg kan love at det vil skje! Det er selvsagt et viktig poeng for meg å understreke at de strategier som var lagt for kjøp av Borregaard Skoger, var lagt i forkant, og en følger de strategier som også har vært diskutert i Stortinget i ettertid i forbindelse med behandlingen av denne saken. Som sagt er jeg opptatt av at Statskog skal være kommersiell, være aktiv og god i sin virksomhet. Jeg er veldig trygg på det de gjør nå. De oppslagene som har kommet i forbindelse med årsberetningen, skal ikke jeg kommentere – det blir en dialog mellom meg og Statskogs styre i den normale eierdialogen. Men jeg er, som sagt, veldig opptatt av at vi skal greie å gjøre den jobben som er diskutert og vedtatt gjennom Stortingets behandling av dette kjøpet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «Det bygges for lite traktor- og skogsbilveier i Norge, slik at mye hogstmoden skog ikke blir nyttet. Det samme gjelder for oppgradering av eksisterende veinett. Tiltakene som kunne snudd denne trenden, er ikke ført videre av regjeringen. Hva vil statsråden bidra med for å motivere til økt satsing på skogsbilveier?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Statsråden og undertegnede er rimelig enig i målsettingen. Men det er en kjensgjerning – nr. 1 – at antall kilometer skogsbilvei, både nye veier og opprustede, gamle veier, og antall kroner som er investert i dette, har fra 2010 til 2011 gått ned. Det er dette jeg griper fatt i. Samtidig ønsker jeg også å orientere statsråden om – hvis han ikke vet det – at det finnes mye hogstmoden skog som ikke blir tatt ut. For eksempel sto det i Nationen lørdag 28. april: «I Trøndelag er over 25 prosent av det hogstmodne arealet i dag ikke drivverdig uten nye veier.» Med mer satsing på skogsbilveier vil vi få ut mer tømmer fra hogstmoden skog. Vi vil pleie skogen på en mye bedre måte. Vi vil få en miljøgevinst. Vi vil få flere muligheter til å bruke skogen.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-05-09:
Jeg takker statsråden nok engang for svar. Det er en kjensgjerning – nr. 2 – at utstyr som brukes i skogen, blir større og tyngre. Dermed er det også behov for mye oppgradering av eksisterende bilveinett i skogen. Det er f.eks. ikke uvanlig at bil og henger med tømmer veier 40 tonn. Det samme kan lastebilen med henger som frakter skogsmaskinen inn i og ut av skogen, veie. Det er klart dette handler om avstander. Det står som sagt mye hogstmoden skog klar til å hogges, men det trengs veier både for å få utstyret inn, få utstyret ut og ikke minst for å få det drivverdige tømmeret ut igjen. Dette handler også om andre ting: Dette handler om skogkultur, som er viktig, dette handler bl.a. om rydding, tynning, muligheten til å ta ut ved, det å drive med planting – altså skogkultur generelt. I disse tider handler det f.eks. om å sette ut billefeller. Det er mange slike ting som tilsier at vi må satse på dette.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-11-23:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Jeg har henne mistenkt for å komme med et ferdig skrevet manus. Det er jo egentlig normalt. Men jeg kan ikke skjønne at jeg var så unyansert da jeg beskrev tallene for unge uføre – men det sto vel i manuset, så da får det være greit. Først vil jeg bare oppklare en misforståelse. Jeg mener også at det å ha en slags automatisk revurdering av alle unge uføre sannsynligvis ikke er en god innfallsvinkel. Men det må være en mellomting. For det som skjer i dag, er, som jeg sa, at hvis du blir ufør som 25-åring, hører du i utgangspunktet ikke et knyst mer fra Nav, bortsett fra at du får pengene inn på konto. Det gjør du heller ikke når du er 35 eller 45. Det er nok av eksempler på – og dette er anekdotisk, men likevel – folk som forteller at de har forsøkt å komme i kontakt med Nav. De ville gjerne ha hjelp til å komme tilbake, etter 10 eller 15 år, men det var ikke mulig. Det kan godt hende at det skyldes arbeidspresset i Nav, men det er noe som må adresseres – det må vi snakke om og gjøre noe med. Så har jeg tre konkrete utfordringer til statsråden. Det første er tiltak. Det hjelper ikke å bare bruke mer penger, tiltakene må også fungere. Noen tiltak fungerer veldig bra – andre gjør det ikke. Regjeringen har ikke sagt at den ikke vil legge frem en stortingsmelding basert på Brofoss-utvalgets utredning, som er en gjennomgang av tiltakene i Norge, men den har heller ikke sagt at den vil gjøre det. Så mitt spørsmål er: Vil statsråden legge frem en stortingsmelding med en gjennomgang av tiltaksapparatet i Norge? Spørsmål nr. 2: Vil statsråden gå inn for en eller annen form for oppfølging av unge uføre også etter at de har blitt uføre? Legg merke til at andelen unge uføre og uføre generelt som går tilbake til arbeidslivet, er forsvinnende liten. Hvis vi tror det er en naturlov at det må være slik, ja vel, da kan vi bare gi opp. Da kan vi slutte å diskutere dette, og bare godta at et system med pengeutbetaling én gang i måneden mener vi er tilstrekkelig til å gi mennesker verdighet. Det er jeg uenig i. Hvordan burde et slikt system være? Høyre har ideer her – jeg har ikke hørt noe fra statsråden foreløpig. Det tredje – den store og vanskelige problemstillingen – er å få systemene til å snakke sammen. Hvordan skal man sikre at Nav ikke bare leverer tall på hvor mange som får individuell plan, men at Nav faktisk har kontakt med helsevesenet? Det bør være slik at helsevesenet har kontakt med Nav, at det er en samordning, slik at man ikke risikerer å stå seks måneder i kø for psykolog, så ett år i kø for å komme på tiltak, og så, når man er ferdig med tiltaket og ikke er klar til å gå ut i jobb, må man vente tre måneder til og kanskje begynne helt på nytt – og tre måneder er hvis du er heldig! Vi har et system hvor hver av brikkene kanskje fungerer greit i seg selv, men vi klarer ikke å pusle dem sammen til et helhetlig bilde som faktisk hjelper de menneskene – og unge menneskene – som trenger hjelpen så sårt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-11-23:
Takk for en om ikke akkurat god debatt, så i hvert fall en debatt! Slik er det vel når det nærmer seg valgkamp, at det blir lenger mellom de gode debattene. Jeg har bare lyst til å slå fast to ting, som er veldig viktig å si. Det ene er – og det vil jeg bare gjenta – at er man for syk til å jobbe, skal man heller ikke jobbe, og da skal man ikke skamme seg over å benytte seg av det felles sikkerhetsnettet som vi har bygget opp. Jeg er også grunnleggende uenig med rikfolk og Arbeiderparti-medlemmer fra Vestlandet som mener at man blir ufør av å spise for mye potetgull. Det er ikke slik at unge uføre i dag blir uføre fordi de har spist for mye potetgull. Det er feil. Jeg er enig med representanten Gullvåg, og jeg mener at jeg sa det veldig tydelig. Noen er fra naturens side – og naturen vedtar vi ikke politisk – slik at det med rimelighet ikke kan kreves at de skal ut i jobb. Ja, det er nettopp derfor at det vi diskuterer, er de såkalte sosiale tilfellene, altså det vi kan gjøre noe med. For ca. en tredjedel – det kan aldri fastslås med sikkerhet hvor mange det er – av dem som er unge uføre, er det sammensatte, kompliserte årsakssammenhenger, som dreier seg om frafall fra videregående skole, dårlig familiebakgrunn, at de ikke har kommet seg inn i yrkeslivet tidligere, at de har gått for lenge passive i systemet, og at de på en eller annen måte ikke har fått oppfølging og har utviklet lettere psykiske diagnoser. Det er jo dette vi kan gjøre noe med politisk, og det er dét denne debatten burde handle om. Jeg har lyst til å gi skryt til representanten Karin Andersen. Hun lufter to problemstillinger, og hun kommer med skisser til løsninger, som jeg også synes er gode. Det er f.eks. et problem at man mister retten til videre utdanning så raskt og så brått, og at mange fylkeskommuner ikke prioriterer dette – det er lettere å få tiltaksplass enn å få den reelle utdanningen man trenger. Jeg synes også en slik «rett til oppfølging» er en god idé. Det er nettopp det vi snakker om, altså noe imellom det å gi folk helt opp, at de aldri har kontakt med Nav igjen – annet enn pengesjekken – og å si at man nærmest skal inn hvert tredje år for å overprøve en medisinsk diagnose. Men alt i alt synes jeg denne debatten viser en sliten regjering. Den viser tre rød-grønne partier som er slitne, som mangler gjennomføringskraft, som ikke har nye ideer, som ikke har løsninger, og som derfor bruker all sin tid på å skyte mot opposisjonen. Er det én ting vi vet, som nærmest er en politisk naturlov, er det at jo færre løsninger man har selv, jo mer tid må man bruke på å svartmale andre og opposisjonen. Det er det vi ser nå – i sak etter sak etter sak: Vi ser en regjering som ikke har noen kraft, som har gitt opp å få løst problemene, en statsråd som har brukt de siste to månedene på å angripe opposisjonen, men ikke satt noen store saker på dagsordenen. Det burde vi få en slutt på. Vi trenger altså gjennomføringskraft. På dette feltet trenger vi nye ideer og bedre løsninger, og det tror jeg også vi kommer til å få.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2012-11-23:
Ja, jeg hører at Høyre sier at de har forslag. Det fremmes en rekke forslag i denne sal som ikke står i Høyres program – det er mer løse ideer. Det som foreslås, er i stor grad at folk som har blitt uføre, skal gjennom det samme systemet med kontroller i enda flere år. Jeg tror ikke det fører til at flere unge kommer ut i jobb. Det kan godt hende at vi skal ha et system med mer oppfølging av dem som har blitt unge uføre, men jeg mener at vi skal legge hovedvekten på å hindre at unge blir uføre. Derfor er vårt tiltaksapparat i all hovedsak rettet inn mot dem som går på arbeidsavklaringspenger. Så er det ikke slik at alle de som er unge uføre, ikke på noen måte er i kontakt med systemet og Nav. Det er det en del som er. Det bildet som representanten ofte tegner, er bildet av en lat velferdsstat som gjør at folk ikke vil jobbe. Sannheten er jo det motsatte. Vi har mange uføre i Norge. Det skyldes at vi har et godt sikkerhetsnett for dem som blir syke, men vi har også veldig mange i arbeid. Så til oppfølgingen av Brofoss-utvalgets utredning. Jeg mener at dette er en veldig viktig diskusjon. Det er ulike meninger blant dem som jobber for at ungdom ikke skal bli uføre. Jeg vil legge fram en sak for Stortinget om det på en egnet måte – og ta opp denne diskusjonen. Det er viktig å få systemene til å snakke sammen. Derfor vil jeg styrke samarbeidet med helseministeren når det gjelder ungdom som blir uføre, eller som går på arbeidsavklaringspenger på grunn av psykiske lidelser.