Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-12-12:
Vi drøfter i dag en sak som er veldig viktig, som i utgangspunktet ikke direkte angår så mange personer, men som likevel er svært viktig for sikkerheten og tryggheten til veldig mange personer. Jeg må bare si at jeg liker høyttenkninga til representanten Ellingsen, og jeg skal komme inn på noen av poengene hans i mitt innlegg. Bakgrunnen her er jo at Kristelig Folkeparti fremmet et representantforslag som midt i behandlinga ble møtt med en proposisjon som vi siden delte. Jeg synes også saksordfører Elvenes fortjener ros for måten han har lost komiteen gjennom på. Forvaringsinstituttet er en særreaksjon som er forbeholdt en liten gruppe av de aller farligste lovbryterne i samfunnet. For å kunne idømmes forvaring må man ha begått meget alvorlige volds- eller seksualforbrytelser, og det må foreligge en sterk gjentakelsesfare. Etter dagens regelverk kan forvaringsdømte i prinsippet slippe tidligere ut enn dem som er idømt vanlig, ordinær fengselsstraff. Forvaringsdømte som er dømt til mer enn 14 års forvaring, kan søke om prøveløslatelse etter 10 år, altså tidligere enn om de hadde blitt idømt en vanlig fengselsstraff. Dette undergraver hensynet bak forvaringsinstituttet, og det strider mot den alminnelige rettsoppfatning. De endringene vi gjør i dag, er et steg i riktig retning, og jeg er derfor glad for den tverrpolitiske enigheten om å endre straffeprosessloven slik at regelverket nå harmoniserer mer. Dette er på høy tid og et godt skritt på veien mot å gjenreise tilliten til forvaringsinstituttet. Men mer må gjøres. Forvaringsinstituttet har flere svakheter. For det første bør det vurderes om prøveløslatelse er hensiktsmessig for dem som har begått svært alvorlig kriminalitet. Med prøveløslatelse før endt tid åpnes det i dag for en meget omfattende domstolsprøving som både er ressurskrevende og skaper lite forutberegnelighet for den domfelte og for kriminalomsorgens tilrettelegging for ettervern. Istedenfor ordninga med en minstetid og søknad om prøveløslatelse mener Kristelig Folkeparti at retten kun bør fastsette en tidsramme som tilsvarer den fengselsstraffen som ellers ville vært idømt for forholdet, som i dag, men ikke en egen minstetid. Dersom påtalemyndigheten ikke bringer spørsmålet om forlengelse av forvaringa inn for domstolene, løslates den domfelte ved tidsrammens slutt, etter en gradvis utfasing i samfunnet. Dersom påtalemyndigheten mener at det fortsatt er nærliggende fare for gjentakelse, bringes saken inn for domstolene, som kan forlenge forvaringa med inntil fem år om gangen, som i dag. Forslaget innebærer at dagens ordning i hovedtrekk videreføres, men uten mulighet for å kunne søke om prøveløslatelse mellom de ordinære, jevnlige domstolsprøvingene om forvaring skal videreføres. En slik ordning forutsetter et grundigere ettervern, men det gjør også de endringene vi gjør i dag. Samfunnet har en særlig forpliktelse til å følge opp forvaringsdømte også i tida etter endt soning i fengsel. Overgangen fra et kontrollert miljø i fengsel til friheten utenfor kan være vanskelig for mange, og det kan være lett å falle tilbake til gamle spor. Og for denne gruppen forbrytere, som inneholder bl.a. både serieovergripere mot barn, voldtektsdømte og gjentatte voldsutøvere, har samfunnet en egeninteresse i at disse personene klarer overgangen til frihet bra, for å unngå at flere rammes uskyldig. Et slikt ettervern bør være obligatorisk og ikke kunne velges bort av den enkelte domfelte, noe som i dag er et problem. Uten et obligatorisk ettervern etter endt soning av forvaringsdom får man heller ikke fanget opp dem som ikke prøveløslates, men som slipper ut etter endt tid uten forlengelse. Dagens forvaringsordning har den svakheten at det ikke blir etablert noe ettervern for forvaringsdømte som løslates ved tidsrammens slutt, hvis dommen ikke forlenges av domstolene. Et eksempel, fra i sommer, på hvor galt det kan gå, er en sak der en voldtektsdømt mann ble løslatt fra forvaring etter endt tid fordi det angivelig ikke lenger var noen nærliggende gjentakelsesfare, men der han allerede etter halvannen måned ble pågrepet for en ny voldtekt. Et obligatorisk ettervern kan bidra til å redusere sjansen for slike situasjoner. Kristelig Folkeparti har foreslått at domstolene bør ta stilling til spørsmålet om videreføring av forvaringa ett år før tidsrammens utløp, slik at det vil være mulig å iverksette en gradvis utslusing til samfunnet og etablering av et ettervern lokalt i tida fram til løslatelse. Domstolene bør også ved prøving av om forvaringa skal videreføres, ha mulighet til å videreføre forvaringa for inntil fem år, men med nærmere retningslinjer om praktisering av permisjons- og ettervernstilbud. Jeg har også en del refleksjoner rundt prøveløslatelse, men siden tida løper fort, kommer jeg heller tilbake til det i et eget innlegg. Jeg tar opp de tre forslagene som Kristelig Folkeparti har fremmet i innstillinga.