Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-06-14:
I dag behandler Stortinget utjamningsmeldinga, som ble lagt fram av regjeringen Bondevik i fjor sommer. Sosialkomiteens innstilling viser at det er stor enighet her i Stortinget om viktige fordelingspolitiske spørsmål. De fleste i Norge har hatt en god økning i sine inntekter de siste ti årene. Det store flertallet er deltakere i velstandsutviklingen, bl.a. gjennom økt sysselsetting og reallønnsvekst. Dette gjelder likevel ikke alle. En viktig utfordring i arbeidet for en mer rettferdig fordeling blir derfor å løfte dem med lavest inntekt. Budsjettsamarbeidet i fjor høst og behandlingen av utjamningsmeldinga i Stortinget viser at Arbeiderpartiet vil ha et godt grunnlag framover for å kunne etablere flertall for en slik politikk. Norge er på alle måter et rikt land. Vi har de beste forutsetninger for å gi våre innbyggere muligheter for et godt liv. Over lang tid har vi bygd opp velferdsstaten på grunnlag av rike naturressurser og en befolkning med høy kompetanse. Vi lever i et fredelig hjørne av verden, og det har gitt oss ro og trygghet til å satse på velferd – med folketrygden som grunnpilar. Stabil og god økonomi er en forutsetning for en godt utbygd velferdsstat. Sterke konjunktursvingninger kan på kort sikt bidra til å forskyve inntekter og levekår mellom grupper. Det svekker også grunnlaget for en effektiv fordelingspolitikk. Et godt tjenestetilbud innen helsevesenet, god eldreomsorg, økte midler til bekjempelse av kriminalitet og vår satsing på internasjonal solidaritet må derfor gjennomføres innenfor rammene av en stabil økonomisk utvikling i landet vårt. Sosialkomiteens fellesmerknader i innstillingen viser at det også er bred politisk enighet om et slikt utgangspunkt. Skattepolitikken er av stor betydning for at vi skal greie å skape rettferdig fordeling. Skattereformen fra 1992 har bidratt til å øke gjennomsnittsskatten for dem med de høyeste inntektene ved at en større del av kapitalinntektene nå kommer til beskatning. Det er likevel et faktum at de som har hatt den kraftigste inntektsveksten, er de som har store kapitalinntekter. Mer rettferdig fordeling var Arbeiderpartiets viktigste mål da vi forhandlet med sentrumspartiene sist høst om statsbudsjettet for 2000. Resultatet for inneværende år ble forbedringer gjennom et nytt lønnsfradrag for de laveste inntektene og et ekstra trinn i toppskatten for de høyeste inntektene. Dette var et viktig steg for bedre utjevning. Fram mot budsjettet for 2001 vil Regjeringen vurdere endringer i skattereglene som kan bidra til å styrke fordelingsprofilen i skattesystemet ytterligere. Om lag tre fjerdedeler av inntektene i Norge tjenes opp som lønn. Å bidra til at flest mulig er i arbeid, er derfor noe av det viktigste vi kan gjøre for å skape god fordeling. Mye tyder på at flere av dem som i dag har sin hovedinntekt fra trygd, kan delta mer i yrkeslivet med litt tilrettelegging. For å oppnå et mer inkluderende arbeidsliv må vi se nærmere på hvordan jobbformidlingen fungerer, og hvilke utstøtingsmekanismer som gjør seg gjeldende på ulike arbeidsplasser. Vi har over lang tid hatt en positiv utvikling i levestandarden i landet vårt. De fleste har fått det stadig bedre. Samtidig må vi ta innover oss at om lag 3-5 pst. av befolkningen til enhver tid har relativt lav årsinntekt. For enkelte er dette et forbigående problem ved at de er utenfor arbeidsmarkedet i en periode. Men for om lag 1-2 pst. av befolkningen er det et faktum at de har lav inntekt over lang tid. Disse kan vi omtale som de fattige i vårt velferdssamfunn. Det som rammer disse gruppene, er gjerne en kjede av problemer: Det er lav utdanning, manglende eller ingen tilknytning til arbeidslivet, dårlige boforhold, ofte kombinert med dårlig helse. Dette er selvfølgelig også sosialkomiteen oppmerksom på i sitt arbeid, og det er da også gledelig at det i sosialkomiteens innstilling fokuseres på tiltak som skal forebygge dårlige levekår, samtidig som det samles et flertall for en del konkrete tiltak for særskilt utsatte grupper. Komiteens flertall, Arbeiderpartiet, sentrumspartiene og Sosialistisk Venstreparti, går inn for at Regjeringen skal legge fram en handlingsplan som følger opp utjamningsmeldinga og Stortingets behandling av denne i løpet av våren 2001. Vi har i dag hørt sosialministeren beskrive hvordan dette vil bli håndtert fra Regjeringens side. For Arbeiderpartiet har det vært viktig å sikre unge alvorlig syke en økonomisk trygghet, for faktum er at det i Velferds-Norge i dag er slik at unge alvorlig syke som er under utdanning, ikke har fått opparbeidet noen rettigheter og dermed heller ikke rett til sykepenger. Flere av disse har i tillegg en særlig økonomisk belastning med store utgifter til medisiner og behandling, uten krav på noen form for økonomisk bistand. Vedtaket som Stortinget fatter i dag, skal bedre situasjonen for unge som på grunn av alvorlig sykdom har havnet i en akutt livskrise. Tiltaket omfatter bl.a. også unge med psykiske lidelser som har behov for bistand under alvorlig sykdom. Boligpolitikken har fått en sentral plass i behandlingen av utjamningsmeldinga, og for å møte boligutfordringene må vi benytte et bredt sett av virkemidler. Det er, som saksordføreren vektla ved åpningen av debatten, «i ferd med å bli et velferdsproblem når en stor andel av en generasjon har problemer med å skaffe seg en bolig til en pris en kan betale». I løpet av de senere årene har det bygd seg opp et udekket behov for gode og nøkterne boliger, kanskje særlig i sentrale strøk. Ved budsjettforliket for inneværende års statsbudsjett fikk Arbeiderpartiet gjennomslag for økte tilskudd til utleieboliger og studentboliger. Behovene tilsier økt satsing på boligpolitikken i tiden framover. Mangel på egnede boliger forsterker de vanskelige levekårene for utsatte grupper, ikke minst i storbyene. For de unge og bostedsløse blir det viktigst med ny satsing på rimelige og nøkterne utleieboliger. Dette har svært mange vært innom i dagens debatt. Blant de enslige i aldersgruppen under 45 år finner vi mange av dem som har hatt svakest inntektsutvikling i perioden 1986-1996. Samtidig vet vi at også en rekke barn og unge vokser opp i familier med dårlige levekår. Det gir grunn til bekymring. Det er i seg selv et problem at vi vet så lite om fordeling av levekår blant barn og unge. I dag fatter Stortinget vedtak om å få fram en stortingsmelding om fordeling av levekår for barn og unge i Norge. Dette viser at også etter behandlingen av utjamningsmeldinga i dag er det mye arbeid å gjøre for å klargjøre viktige levekårsforskjeller, og på den måten gjøre oss bedre i stand til å rette på det. Da sentrumsregjeringen la fram utjamningsmeldinga, ble det klart uttrykt at sentrum bare kunne sikre en bedre fordelingspolitikk i samarbeid med Arbeiderpartiet. Dette ble sterkt uttrykt fra flere av sentrumsregjeringens statsråder. Innstillingen som behandles i dag, bekrefter de tradisjonelle skillelinjene i fordelingspolitikken. Høyrepartiene har på en rekke områder sin egen tilnærming, mens sentrum og Arbeiderpartiet gjennomgående står sammen. Klare eksempler er skattepolitikken og boligpolitikken. Også med hensyn til en rekke enkelttiltak rettet mot svake grupper, er dette tydelig i dagens innstilling. Det blir avgjørende framover at sentrum, ikke minst i skattepolitikken, virkelig er villig til å drive fordelingspolitikk, for når de samme sentrumspartiene senere i denne uken går sammen med høyrepartiene om å fjerne deler av formuesskatten, er det dessverre et steg i motsatt retning, og det føyer seg inn i rekken av saker der sentrum nå i opposisjon har penger og løsninger de ikke hadde da de satt i regjering for ganske få uker siden. Men jeg velger å legge til grunn at sentrum mener alvor med de formuleringer om skatt som virkemiddel i fordelingspolitikken som de står sammen med Arbeiderpartiet om i dag.