trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Helsepersonell med utdanning fra land utenfor EØS som ønsker å oppnå norsk autorisasjon, må gjennom en godkjenningsprosess som ofte oppleves som kronglete. Jeg er innforstått med dette og vurderer endringer som kan forenkle prosessen. For at en person med medisinsk utdanning fra land utenfor EØS skal oppnå norsk autorisasjon som lege i dag, må først den utenlandske medisinske utdanning anerkjennes som faglig jevngod med norsk cand.med.-grad. Dette følger av legeloven § 2. Deretter må vedkommende som hovedregel utføre tolv måneders turnustjeneste ved sykehus, etterfulgt av seks måneders turnustjeneste i kommunehelsetjenesten. Dette er likt med de krav som stilles til personer med utdanning fra Norge eller andre EØS-land. For å godkjenne den utenlandske utdanningen som faglig jevngod med norsk cand.med.-grad, stiller imidlertid universitetsmyndighetene også krav om seks måneders legearbeid ved en norsk sykehusavdeling. Dette kalles forpraksis. Universitetsmyndighetene stiller krav til forpraksisens innhold samt krav om at legen må inneha midlertidig legelisens når forpraksisen utføres. Jeg antar at det er denne praksisen representanten Korsberg sikter til i sitt spørsmål. Tidligere stilte også universitetsmyndighetene krav om at forpraksisen skulle være lønnet. Utenlandske leger hadde imidlertid store problemer med å få praksisplass med lønn. Sykehusene ønsket legene, men kunne ikke dekke lønnsutgiftene. Flere medisinere arbeidet i stedet gratis for å få praksis, men universitetsmyndighetene godkjente ikke dette som forpraksis ettersom de ikke hadde fått lønn. Kravet om lønn i forpraksisperioden ble dermed en flaskehals i godkjenningssystemet. På denne bakgrunn ble kravet om lønn fjernet. Ønsket om å få flere leger fra land utenfor EØS gjennom godkjenningsordningen ble dermed ivaretatt. Men samtidig har dette ført til at flere medisinere fra land utenfor EØS i sin forpraksis arbeider helt eller delvis uten lønn. Jeg har forståelse for at det oppleves urimelig at det ikke gis lønn under forpraksisperioden. Sykehusene har imidlertid stram økonomi, og prioriteringene er strenge. En løsning for den enkelte lege kan derfor være å inngå avtaler med det lokale arbeidskontoret og eventuelt sykehuset for å komme frem til en ordning. Men avhengig av hvor gunstig avtale den enkelte klarer å oppnå, kan det bli forskjellsbehandling med hensyn til lønn i praksisperioden. Som nevnt vil jeg vurdere forenklinger i godkjenningsprosessen. Jeg vil i den forbindelse ta et initiativ overfor universitetsmyndighetene for å gjennomgå alle sider ved nåværende praksis, herunder de forhold som gjelder den omtalte forpraksis.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg skal altså ta et initiativ overfor universitetsmyndighetene for å se på hvilke forenklinger som kan gjennomføres når det gjelder selve godkjenningsordningen for leger som har sin medisinske utdanning fra land utenfor EØS. Jeg skal ikke gå inn på de konkrete forhold som gjelder ved Nordland Sentralsykehus, det er en sak for sykehuset og sykehusets ledelse. Men jeg vil bare minne om at det sett fra sykehusets side også kan være andre forhold som knytter seg til akkurat praksistiden, som har å gjøre med at det kan ta lang tid eller kreve betydelig veiledningskapasitet i en periode før de aktuelle kandidater kan gå inn i den regulære legetjeneste ved sykehuset. Det er forhold som det eventuelt også må tas hensyn til fra sykehusets side.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Opptrappingsplanen for psykisk helse for 1999-2006 er basert på Stortingets vedtak fra 1998 i forbindelse med behandlingen av St. prp. nr. 63 for 1997-98. Opptrappingsplanen er utarbeidet på grunnlag av St. meld. nr. 25 for 1996-97, Åpenhet og helhet som beskriver svikt i alle ledd i tilbudene til personer med psykiske lidelser. Regjeringen vil følge opp Stortingets vedtak slik at målene i opptrappingsplanen skal nås. Sosial- og helsedepartementet vil komme tilbake til gjennomføringen av opptrappingsplanen i forslag til statsbudsjett for 2001. For 2000 er det over Sosial- og helsedepartementets budsjett bevilget ca. 1,75 milliarder kr til psykisk helsearbeid. De største postene er tilskudd til fylkeskommunale og kommunale tjenester med henholdsvis 627 mill. kr og 655 mill. kr, og tilskudd til investeringer i fylkeskommunale helseinstitusjoner med i alt 175 mill. kr. Satsingen fokuserer på kommunale tjenester og på desentraliserte spesialisthelsetjenester. Tiltak for barn og ungdom er høyt prioritert. Det stilles som vilkår for utbetaling av statlige tilskuddsmidler for 2000 at de nyttes på en måte som gir reell kvalitetsforbedring og aktivitetsøkning. Videre kreves det tilfredsstillende rapportering for bruk av midlene i 1999 samt godkjent plan for gjennomføring av opptrappingsplanen. Representanten Rise viser i sitt spørsmål til at Oslo foretar kutt i sine psykiatritilbud. Jeg finner det vanskelig å gå inn i en diskusjon om Oslo kommunes budsjettarbeid. Mitt departement vil imidlertid følge nøye opp hvordan Oslo kommune, og for den saks skyld andre kommuner og fylkeskommuner, benytter de øremerkede tilskuddene til psykisk helsearbeid og hvordan de realiserer målene i opptrappingsplanen. Oslo kommune har i likhet med de andre fylkeskommunene rapportert til departementet om bruk av øremerkede tilskudd til psykiatrisk spesialisthelsetjeneste for 1999. På linje med tidligere år vil departementet nå kontrollere at tilskuddsmidlene er nyttet i samsvar med forutsetningene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Med fare for gjentakelse av mitt første svar vil jeg bare si at det er Regjeringens klare intensjon å følge opp Stortingets vedtak slik at målene i opptrappingsplanen blir nådd. Jeg må også gjenta at det er vanskelig for meg herfra å gå inn i den konkrete budsjettbehandling som Oslo kommune nå foretar, men jeg kan igjen forsikre om at vi på vanlig måte vil følge opp at de øremerkede tilskudd til psykiatri blir benyttet i samsvar med de forutsetninger som de er bevilget ut fra.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Særavtalebestemmelsene som gjelder for pensjonerte sykepleiere i staten, og som innebærer at sykepleierne lønnes etter Hovedtariffavtalen, har eksistert for de avtaleperioder som departementet er kjent med. Jeg går ut fra at hensikten med bestemmelsenden gang den ble avtalt har vært å stimulere pensjonerte sykepleiere til å ta ekstraarbeid for å motvirke sykepleiermangelen. Departementets underliggende virksomheter, særlig de to store statssykehusene, understreker at ordningen fortsatt er av stor betydning bl.a. for å få dekket opp ekstravakter. Sosial- og helsedepartementet er gjort oppmerksom på at bestemmelsene om avlønning av pensjonerte sykepleiere i særavtalen for sykepleiere ikke samsvarer med de retningslinjer for avlønning av pensjonister som Arbeids- og administrasjonsdepartementet senere har utarbeidet. Engasjement på pensjonistavlønning er etter Arbeids- og administrasjonsdepartementets retningslinjer for tiden 85 kr pr. time. Denne timesatsen medfører at den pensjonerte arbeidstakeren får beholde statspensjonen uten reduksjon. De engasjerte sykepleierne som arbeider på «vanlig» tarifflønn, vil derimot komme inn under pensjonslovens regler om reduksjon i alderspensjon. Det kan derfor være spørsmål om hvilke av ordningene som er gunstigst under de ulike forutsetninger. Jeg gjør oppmerksom på at rekrutteringen av hjelpepleiere innenfor departementets tariffområde gir et noe annet bilde enn hva gjelder rekruttering av sykepleiere. De store statssykehusene melder til departementet at det for tiden ikke er store problemer med tilgang på hjelpepleiere. På Rikshospitalet har en dessuten hatt en viss overtallighet av hjelpepleiere som følge av omorganisering og overgang til det nye Rikshospitalet. Hvorvidt måten å organisere arbeidet på, bl.a. når det gjelder bruken av sykepleiere og hjelpepleiere, er hensiktsmessig, har jeg ikke tatt konkret stilling til. Dette vil imidlertid bli et viktig spørsmål fremover. Når det gjelder det konkrete spørsmål om revurdering av krav fra NHS eller avvikling av avtalen med NSF, finner jeg det ikke forsvarlig av hensyn til den rådende markedssituasjon å avvikle særavtalen for sykepleiere nå, men jeg vil heller ikke ta initiativ til å endre hjelpepleiernes pensjonistavlønning.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg vil for det første si at det, slik jeg oppfatter det, er likhet for loven i det tilfellet som det her er snakk om. Det dreier seg imidlertid om at det er ulike betingelser som det er inngått avtaler om, for ulike personellkategorier. Det er det for så vidt mange eksempler på både i helsesektoren og på andre områder. Når det er en slik ulikhet, har det sammenheng med ulikheter i arbeidsmarkedet og ulike forhold mellom tilbud og etterspørsmål for ulike personellkategorier. Mitt svar er derfor at så lenge det er en markedssituasjon for sykepleiere som tilsier at de har slike avtalevilkår, vil jeg i og for seg ikke ta initiativ til å endre avtalen, det er det som ligger i svaret om at jeg ikke vil gjøre det nå, men det er noe som jeg da vil vurdere ut fra hvilken markedssituasjon som utvikler seg for denne type arbeidskraft.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-24:
Statsråden har i mellomtiden gitt svar på noe av det jeg hadde tenkt å spørre om, men jeg vil likevel spørre ham om et par ting. En grunnidé i forhold til et aksjeselskap skal jo være at man driver ut fra forretningsmessige prinsipper, og at det også skal være rom for å gå konkurs. Ser statsråden så store begrensninger i bruken av aksjeselskapsmodellen for sykehus at det faktisk vil være svært vanskelig rent praktisk å kunne håndtere driften av sykehus ut fra en sånn modell? I tillegg vil jeg spørre: Ser statsråden det som mulig å benytte regnskapsloven også i forhold til andre modeller enn aksjeselskapsformen, f.eks. kommunale foretak eller kommunale selskaper, sånn at man på den måten kan få til det som Høyre-representanten her tar opp, uten at man tar aksjeselskapsmodellen i bruk?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-24:
Jeg vil rette mitt spørsmål til helseministeren. Stortinget har vedtatt en opptrappingsplan for psykiatrien, der hensikten er at man skal få et bedre psykiatrisk tilbud både ved institusjonene og ute i kommunene. Nå viser det seg altså at ikke et øre av de nye driftsmidlene settes inn for å styrke psykiatriske institusjoner innenfor den opptrappingsplanen som vi er inne i. Dette får en rekke praktiske konsekvenser. Dikemark sykehus i Asker skal ferielukke tre poster til sommeren for å minske underskuddet, og det rammer 30 pasienter med alvorlige psykiske lidelser. Fordi det tar lang tid å komme i gang med tiltak ute i kommunene på tross av at man etter hvert får midler dit, vil en rekke pasienter bli rammet og stå uten tilbud. Jeg vil spørre helseministeren hva han har tenkt å gjøre med den situasjonen som nå har oppstått, for at disse pasientene skal få et anstendig tilbud.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-24:
Jeg hører hva statsråden sier. Jeg registrerer at innenfor barne- og ungdomspsykiatrien har vi stått overfor den situasjonen at f.eks. Senter for barne- og ungdomspsykiatri i Oslo har måttet avbryte behandling knyttet til spiseforstyrrelser på grunn av personalmangel. Men personalmangel henger jo i sin tur sammen med ressursmangel, mangel på midler. Og spesielt barne- og ungdomspsykiatrien har i mange år vært rammet hardt med til dels totalt manglende tilbud til dem som har psykiske vansker. Regjeringens svar på det i forbindelse med revidert statsbudsjett er å foreslå et kutt på 38 mill. kr, knyttet opp mot barne- og ungdomspsykiatrien. Jeg vil spørre statsråden hvordan man tenker seg at en opptrappingsplan skal fungere som en opptrappingsplan hvis det Regjeringen tar initiativ til, er å trappe ned istedenfor å trappe opp.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-05-24:
Jeg er enig med helseministeren i at sykehusene er et offentlig ansvar. Men vi ser jo at de i det sosialdemokratiske Sverige nå prøver ut AS-modellen, og jeg kunne tenke meg å høre hva helseministeren mener om det. Det som går an i Sverige, burde vel også gå an i Norge. Ser ikke også helseministeren at et overordnet statlig ansvar for finansiering og oppgavefordeling mellom sykehusene kombinert med lokal frihet til å organisere slik som de finner det best, vil gi pasienter bedre og raskere behandling? Og ansvaret blir plassert der ansvaret hører hjemme: i Regjeringen og i Stortinget. Den ansvarsfraskrivelse og det svarteperspillet som vi nå ser mellom stat og fylkeskommune, taper pasientene på. Vil helseministeren se på om ansvaret skal ligge hos staten?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-05-24:
Jeg har et spørsmål til statsministeren som altså blir besvart av helseministeren: «Utbyggingen av nytt sentralsykehus i Akershus står i fare for å bli utsatt på grunn av uavklarte tomteforhold mellom staten og Akershus fylkeskommune. Hvordan vil statsministeren koordinere Regjeringens arbeid mellom Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet og Sosial- og helsedepartementet, slik at tomten kan klargjøres, og at fremdriften og utbyggingen av det nye sentralsykehuset kan fortsette som planlagt?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-05-24:
Jeg synes dette var for defensivt. Man kjenner altså til planene og problemene, men lar byråkratiets mølle male istedenfor å handle. Helsedepartementet har jo lenge vært kjent med Akerhus fylkeskommunes planer om nytt sykehus i Akershus, og behovet er helt udiskutabelt. En utsettelse vil skape store problemer, ja, det vil være uansvarlig både i forhold til pasientene og de ansatte. Det kan faktisk føre til en utsettelse på to år, og det bør bekymre helseministeren, iallfall synes jeg det er uakseptabelt. Jeg er innforstått med at det er flere departementer inne i bildet her, og derfor stilte jeg også spørsmålet til statsministeren, som altså har overlatt til helseministeren å svare. Men jeg håper helseministeren tar med seg tilbake at det er nødvendig å få avklart disse forholdene raskest mulig, og at det iallfall ikke skal være staten som gjør at denne saken utsettes enda mer.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-05-24:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til landbruksministeren. Det er kanskje uvanlig å bringe inn jordbruksforhandlingene i spontanspørretimen på et tidspunkt hvor forhandlingene pågår, men med bakgrunn i at det for noen få uker siden ble inngått et forlik mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet her i Stortinget, finner jeg likevel grunn til å gjøre det. I det tilbud som staten har lagt fram, bryter man med Stortingets politikk på tre områder. Prisene kuttes mer enn det Stortinget slo fast. Det lå nemlig til grunn for det forliket som ble inngått, at man skulle sørge for å få lavere matvarepriser, samtidig som dette skulle kompenseres gjennom et fradrag i skatten. Og siden dette skattefradraget ville tjene de små brukene, var det lagt opp til en justering i strukturprofilen i distriktstilskuddene. I det framlegget som vi nå har sett, kuttes prisene mer enn det Stortinget slo fast. Kompensasjoner er foreslått for et halvt år og ikke for et helt år i det skattefradraget som nå skal innføres, og tilskuddene favoriserer større bruk i større grad enn det justeringen skulle tilsi. Hva er bakgrunnen for at det blir lagt fram et tilbud som til de grader bryter med det forliket som man inngikk i Stortinget for to uker siden?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-05-24:
Det slås uttrykkelig fast både i stortingsmeldingen og i innstillingen at inntektsfradraget skal gis tilbakevirkende kraft fra og med det år målprisene blir redusert. Det har også ligget til grunn for Stortingets behandling. Men forutsigbarhet bør være et nøkkelord også i forhold til landbruksnæringen. I innstillingen til stortingsmeldingen er det også sagt at jordbruket skal sikres en inntektsutvikling som er på linje med andre grupper i samfunnet. Er det landbruksministerens oppfatning at det framlagte tilbud til næringen er i tråd med denne målsettingen, og står målsettingen fast i Regjeringens videre arbeid når det gjelder landbrukspolitikken? Når jeg spør om dette, er det fordi det lå i bunnen for hele det forliket som ble inngått, og det er selvfølgelig av interesse å høre om Regjeringen fortsatt står fast ved det man var enig med sentrum om for to uker siden.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Regjeringens utgangspunkt er selvfølgelig at det tilbudet som vi har lagt fram i årets jordbruksoppgjør, er innenfor de retningslinjene som Stortinget har trukket opp. Jeg har sett i media at det har vært en god del debatt om dette med målprisreduksjonene og skattefradraget. Det er jo en direkte kobling i meldingen og i Stortingets behandling mellom reduserte målpriser og et nytt skattefradrag. Men årets jordbruksavtale virker fra 1. juli i år til 1. juli neste år. Det betyr at kuttet i målprisene bare får halv effekt i år 2000. Da synes Regjeringen det er helt rimelig at også skattefradraget gis en halv effekt i år 2000. Ifølge det som Stortinget har sagt i innstillingen fra næringskomiteen, skal det «innføres et inntektsfradrag ved beskatning som gir kompensasjon tilsvarende de reduserte målpriser». Og når vi da får halv reduksjon av målprisene i år, vil Regjeringen ta sikte på at vi i og for seg innfører en ny skatteordning for landbruket fra og med 1. januar 2000, men at den gis halv virkning, altså et fradrag på 18 000 kr første år. Men så vil den få full virkning i år 2001, fordi reduksjonen i målpriser vil ha full virkning i 2001. Ellers vil jeg selvfølgelig være enig med representanten Enoksen i at det vil være vanskelig for meg å gå inn på alle mulige detaljer knyttet til jordbruksoppgjøret. Vi sitter jo i en forhandlingsposisjon. Det er et tilbud som er lagt fram fra staten, og det er klart at her skal det forhandles. Så får vi komme tilbake og vurdere resultatet når de forhandlingene forhåpentligvis har ført til en avtale.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
La meg først få presisere at når Enoksen sier at det vi gjør med skatt, ikke er i tråd med innstillingen fra næringskomiteen, er jeg altså uenig i det. Jeg siterte at det innføres et inntektsfradrag ved beskatning som gir kompensasjon tilsvarende de reduserte målpriser. Enoksens opplegg, slik det nå fremføres, vil jo gi et skattefradrag som er dobbelt så stort som årets målprisreduksjoner, og det står ikke i innstillingen fra næringskomiteen. Til det andre spørsmålet: Ja, vi står fast på inntektsformuleringene. Vi står også fast på formuleringer fra komiteen som Senterpartiet har knyttet seg til, om at det er begrensninger i handlingsrommet for inntektsdannelse framover, og «god utnytting av markedsmulighetene, økt mangfold, et balansert marked, strukturelle endringer og fornuftige kostnadstilpasninger vil i økende grad få betydning for at en slik inntektsutvikling kan oppnås». Det er jeg enig i.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg skal i hvert fall ikke være den som gir det eller ikke. Men til det Lilletun sier: Jeg hører selvfølgelig alvoret i det som legges fram. Samtidig må jeg nok en gang få lov til å komme tilbake og si, når også representanten Lilletun og Kristelig Folkeparti har sagt at det skal innføres en skatteordning som skal gi en kompensasjon tilsvarende reduksjonene i målprisene, og når reduksjonene i målprisene får halv effekt i år 2000, at det står ingen steder, verken i stortingsmeldingen eller i innstillingen, at det norske landbruket i år 2000 i tillegg skal gis et generelt skattefradrag uten gjenytelse. Det er direkte koblet opp til et målprisgrep som gjennomføres med halv virkning i år 2000. Vi kompenserer da med halv virkning i år 2000, og 650 mill. kr har en virkning før skatt lik 900 millioner.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
La meg først få si at jeg har diskutert dette spørsmålet med saksordføreren flere ganger, og vi er helt enige om de uttalelsene jeg kommer med her. For det andre: Hvis det hadde vært slik at Regjeringen overhodet ikke tok hensyn til flertallsinnstillinger fra Stortinget, ville Regjeringen selvfølgelig ikke ha noen god sak. Mitt utgangspunkt er at det tilbudet som vi har lagt fram i jordbruksforhandlingene, er innenfor det som innstillingen redegjør for av fremtidig landbrukspolitikk. Og jeg føler at jeg har redegjort ganske grundig for særlig dette med skattefradraget, der jeg aldri har sett noen som helst uttale – heller ikke representanten Jakobsen – at norske bønder i første halvår 2000 skal få et generelt skattefradrag uten gjenytelser. Hele tiden har det vært koblinger opp mot målpriser, og det følges til punkt og prikke.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Til det siste er det helt klart at vi er i en forhandlingssituasjon, og det er en reell forhandlingssituasjon som gjør at vi nå frem mot helgen går noen spennende timer i møte. Vårt ønske er selvfølgelig å få til en avtale med jordbruksorganisasjonene, og det er vi også innstilt på å bidra til. I så måte må jeg nok skuffe representanten Gabrielsen, som også i årets statsbudsjett på vegne av Høyre egentlig foreslo at man ikke burde kutte 400 mill. kr i årets jordbruksavtale, men 2,4 milliarder kr. Slik sett er det ganske langt mellom Arbeiderpartiets og Høyres landbrukspolitikk. Også derfor føler jeg meg, som statsråd, veldig komfortabel med at vi har lagt et løp i Stortinget der vi vil forsøke å bygge en allianse med sentrum også i fremtidig landbrukspolitikk. Men det vil bli krevende, vanskelig og utfordrende. Det sa jeg også fra om i Stortinget da vi hadde debatten om innstillingen. Men nå får vi se forhandlingsresultatet, og så får vi ta debatten om det når den faktisk skal tas.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det som selvfølgelig er utgangspunktet for det tilbudet som staten har lagt fram i årets jordbruksforhandlinger, er jo den behandlingen som Stortinget gjennomførte den 9. mai, der man vedtok innstillingen som er knyttet opp til den stortingsmeldingen representanten viser til. Etter min mening er det en innstilling som er godt egnet som et landbrukspolitisk virkemiddel i årene som kommer, fordi den tar inn over seg at norske bønder er selvstendig næringsdrivende som har et ansvar for egen inntekt – altså ikke vanlige lønnsmottakere – samtidig som den i motsetning til representantens parti tar opp i seg at landbruket har flere funksjoner å fylle enn bare å produsere mat. Den tar altså opp i seg alle landbrukets oppgaver i forhold til viktige fellesgoder i det norske samfunnet. Og slik sett er det klart at statsråden føler seg veldig komfortabel med den innstillingen, vi jobber nå iherdig med sikte på at den skal komme til uttrykk, forhåpentligvis gjennom en avtale med jordbruksorganisasjonene om en jordbruksavtale for 2000-2001. Det er klart at den landbrukspolitikken er veldig forskjellig fra Fremskrittspartiets landbrukspolitikk. Fremskrittspartiet har jo gjennom flere budsjettbehandlinger foreslått å halvere jordbruksoverføringene på ett år – altså kutte 6 milliarder kr i jordbruksoverføringene på ett år. Staten har lagt fram et tilbud som innebærer en reduksjon på 400 mill. kr, som et forhandlingsgrunnlag, så her vil det nok fortsatt bli slik at det er en betydelig forskjell på spørrer og svarer.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Nei, ikke umiddelbart, det må jeg vel innrømme, for det som er utgangspunktet for det pris- og skattegrepet, er jo at nordmenn også i dag spiser sin mengde kjøtt, og de spiser mer hvis de får tilgang på billig kjøtt, og mindre hvis prisen blir for høy. Det som er problemet i dag, er at nordmenn definerer prisen på det norske kjøttmarkedet som for høy, men det fører ikke til at man begynner å spise fisk, det fører til at man kjører til Sverige og handler kjøtt der. Det vi gjør gjennom dette pris- og skattegrepet, er å starte arbeidet med sikte på å få redusert prisen på noen viktige landbruksbaserte matvarer, med sikte på å øke størrelsen på det norske kjøttmarkedet ved å redusere grensehandelen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det er Omsetningsrådet som vedtar iverksetting av eventuelle markedsreguleringstiltak innenfor jordbrukssektoren og i så fall hvilke tiltak som skal nyttes innenfor de rammer som er fastsatt av myndighetene. Jeg vil understreke at de vedtak Omsetningsrådet har gjort i denne saken, er innenfor de rammene som er satt av myndighetene, og vi vektlegger fra departementets side at man ikke instruerer vår representant i Omsetningsrådet i enkeltsaker. Jeg er imidlertid opptatt av at man også vurderer mulighetene på det norske markedet og ikke bare tenker eksport når det oppstår et overskuddsproblem. Ikke minst for den generelle politiske forståelse for våre reguleringssystemer vil det være positivt om en mer bevisst søkte å utnytte mulighetene for avsetningstiltak som kan komme norske forbrukere til gode, som f.eks. billigsalg av kjøtt. Jeg vil i denne sammenheng vise til de signaler som ble gitt fra min side i den saken representanten Gabrielsen tar opp, og som førte til at opplegget ikke ble gjennomført.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
La meg først bare få si at det var en helt spesiell situasjon i 1999, da man lå på et langt høyere volum enn hva man har gjort både i årene før og det man vil gjøre i årene som kommer. Situasjonsbeskrivelsene med nesten 20 mill. * skal være «tusen», se stasrådens korrigering under neste spørsmål* tonn kjøtt vil ikke være virkeligheten i årene som kommer. Men likevel vil det også i år være snakk om oppimot så mye som 6 mill.* tonn, slik at det er betydelige kvantum. Det er klart at det er all grunn til å være opptatt av dette spørsmålet, men samtidig er det veldig viktig – i forhold til hovedspørsmålet – at dette er næringens eget ansvar. Statsråden vil altså ikke instruere, fordi det betyr på mange måter å ta over ansvar. Derfor vil jeg være opptatt av å delta i debatten og utfordre næringen i forhold til det å tenke på det norske markedet også knyttet til overproduksjon, med det mål å gjøre det norske markedet større.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
La meg bare først få lov til si at i mitt svar til Gabrielsen brukte jeg begrepene millioner tonn kjøtt, det er altså tusen tonn kjøtt. Statsråden er klar over forskjellen, slik at det i hvert fall er sagt. Så til svaret til Hedstrøm. I samsvar med jordbruksavtalen er det jordbrukets ansvar å dekke kostnadene knyttet til overproduksjon av jordbruksvarer. Næringen må derfor selv få ansvar og mulighet til å fastsette og iverksette de nødvendige tiltak innenfor de rammene som er satt av myndighetene. Det har vært gjennomført flere tiltak, som redusert markedspris, tidligere utslakting av svin og storfe og reduksjon av samlet slaktemengde gjennom utslakting av mordyr. Ved billigsalg og – viktigere – et generelt lavere prisnivå på norsk kjøtt vil vi kunne få økt salg av norske varer gjennom en redusert grensehandel, som i de siste årene har hatt en sterk økning. Et lavere prisnivå er viktig. Det viser den klare sammenhengen vi har hatt mellom økningen i kjøttforbruket og prisnedgangen på kjøttvarer kombinert med reallønnsøkning for forbrukerne. Regjeringen legger derfor nå opp til at en ved de pågående jordbruksforhandlingene tilpasser målprisene slik at de gir grunnlag for nasjonal markedsbalanse og redusert grensehandel. Det er Omsetningsrådet med hjemmel i omsetningsloven og tilhørende bestemmelser som fastsetter om det skal iverksettes reguleringstiltak, og hva slags tiltak som i så fall skal benyttes. Omsetningsloven inneholder bestemmelser om eventuell omgjøring av rådets vedtak. Det som imidlertid er viktig i denne sammenheng, er at de som har ansvaret for markedsreguleringer, også vurderer mulighetene på det norske markedet og ikke bare tenker eksport når det oppstår et overskuddsproblem. Jeg vil i denne sammenheng vise til de signaler som ble gitt fra min side i den saken Hedstrøm tar opp, hvor kjøtt fra hoder av svin og storfe var vedtatt benyttet som bestanddel i dyrefôr. Det ble omgjort, og dette burde vise tydelig nok at landbruksministeren vektlegger bruk av reguleringstiltak til fordel for norske forbrukere.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Representanten Hedstrøm får det nå til å høres ut som om systemet er slik at først gir staten tilskudd gjennom overføringer i jordbruksavtalen, og så er det også staten som betaler de tiltakene som settes inn av Omsetningsrådet for å begrense produksjonen ved overproduksjon. Det er jo ikke tilfellet. Det er næringen selv som betaler de grepene som må gjøres for å begrense overproduksjon. Dermed er det også næringen selv som ikke får den effekten av jordbruksavtalen som de ellers ville ha kunnet fått hvis de hadde kontroll i eget hus. Det er jo omsetningsavgiften som i vesentlig grad har bidratt til at den inntektsutviklingen vi kan måle i jordbruket de siste årene, har vært som den har vært. Men jeg er enig med Hedstrøm i at det er viktig å tenke norsk marked knyttet til overproduksjon. Det er mulig å gjøre det norske markedet større, men jeg tror nok vi er ganske uenige om hvordan vi skal gå fram for å nå målet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Jeg er oppmerksom på at det nå er bare én kraftfôrprodusent i Nord-Norge, og at dette gjør det aktuelt å se nærmere på hvordan de landbrukspolitiske virkemidlene i korn- og kraftfôrsektoren virker på konkurranseforholdene i dette markedet. I Innst. S. nr. 167 for 1999-2000 har næringskomiteen forutsatt at det skal arbeides videre med utformingen av en ny markedsordning for korn, med sikte på gjennomføring fra 1. juli 2001. Utformingen av detaljene i den nye ordningen vil også omfatte en gjennomgang av frakttilskuddsordningene for korn og kraftfôr og hvordan disse og andre virkemidler påvirker konkurransen mellom aktørene i markedet. Jeg viser også til at det er tatt et initiativ fra statens side i tilbudet til årets jordbruksforhandlinger om at utformingen av frakttilskuddsordningene for kraftfôr i Nord-Norge blir vurdert særskilt i løpet av disse forhandlingene. Jeg finner det derfor ikke riktig å gå nærmere inn på konkrete saker som til de grader er oppe i de pågående forhandlingene.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2000-05-24:
Det er selvfølgelig slik at hvis man hadde gjennomført Fremskrittspartiets landbrukspolitikk, fjernet importvernet og halvert jordbruksoverføringene på ett år, ville situasjonen vært den at prisen til forbrukerne ville ha gått klart ned, for da ville man ha fått verdensmarkedspriser på jordbruksbaserte matvarer i Norge. Men det ville også da ha fått den konsekvens at store deler av Distrikts-Norge øyeblikkelig ville ha ligget med brukket rygg, og det ville ha hatt den dramatiske konsekvens at det ville ha blitt totalkollaps i enkelte kommuner og fylker i landet. Det er jo dette jeg og representanten Hedstrøm gang på gang har diskutert, vi ønsker å bruke landbrukspolitikken for å nå ulike mål, der Hedstrøm overhodet ikke er opptatt av alle de kollektive oppgavene landbruket skal ivareta.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-05-24:
Det gjeld òg landbruksforhandlingane, og eg har respekt for at statsråden ikkje kan gå inn i mange detaljar. Dette er så ferskt, og det var eit så grundig arbeid med forliket i komiteen at det er mange av oss som var med på det, som reagerer ganske sterkt. Eg viser òg til kva den utmerkte saksordføraren, Gunnar Breimo, har sagt om dette skattegrepet. Eg skal sitere for statsråden det som står i meldinga, som statsråden har slutta seg til: «Inntektsfradraget vil imidlertid bli foreslått innført med tilbakevirkende kraft i den forstand at fradraget får virkning f.o.m. 1. januar i det året målprisene blir redusert i jordbruksforhandlingene.Provenyvirkningen av fradraget kan anslås til mellom 600 og 700 mill. kr., og det foreslås derfor en målprisreduksjon i tilsvarende omfang.» Eg opplever at statsråden plukkar delar av ei innstilling, at det ikkje er ein heil samanheng. Eg varslar berre på vegner av Kristeleg Folkeparti(presidenten klubbar) at vi ikkje aksepterer at ein tolkar seg vekk frå(presidenten klubbar) det som var ei semje, den dagen det endelege resultatet(presidenten klubbar) kjem til Stortinget. (presidenten klubbar) (presidenten klubbar) (presidenten klubbar) – Eg ber om orsaking.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-05-24:
Det er nesten utrolig å høre landbruksministerens fortolkning av det som står både i meldingen og i innstillingen, for innstillingen slutter seg jo til – det brukes til og med uttrykket «slutter seg til». Og hvis det var slik at flertallet i Stortinget mente at en sluttet seg til noe annet enn det som står i meldingen, måtte det i så fall ha blitt sagt klart og tydelig ifra om. Nå har vi hørt at saksordføreren har en annen oppfatning enn det statsråden har, ja, til og med representanter for partier som gikk imot dette elementet i landbruksmeldingen, er enig i den fortolkning som bl.a. saksordfører Gunnar Breimo har lagt til grunn. Jeg vil imidlertid ta opp en litt mer alvorlig side av saken, for dette innebærer jo at Arbeiderpartiet, arbeiderpartiregjeringen og landbruksministeren ikke respekterer det som oppfattes som en avtale og et forlik og et kompromiss. Ser landbruksministeren hvilke konsekvenser det kan ha for andre saker i Stortinget hvis det er slik at opposisjonspartiene ikke kan stole på avtaler og inngåtte kompromisser, inkludert fellesmerknader?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-24:
Det vil jeg slutte meg helt til. Det er ikke mer enn 14 dager siden vi diskuterte landbruksmeldingen og norsk landbrukspolitikk for de neste ti år, og omfavnelsene mellom sentrum og Arbeiderpartiet var så klamme at de ikke tok replikker på hverandre engang. Men nå – 12-14 dager etterpå – er man uenig om alt. Hanssen snakker om at framlegget er innenfor dette forliket, mens alle fra sentrum sier at det er utenfor. Og det er jo som kjent umulig å være både utenfor og innenfor samtidig. Mitt spørsmål er: Burde ikke statsråd Hanssen ha lyttet til tidligere saksordfører Hanssen, som for å unngå dette ville trekke meldingen og legge fram en egen melding om hva Arbeiderpartiet stod for? De som blir rammet av dette, er selvfølgelig norske bønder, som ikke vet verken ut eller inn. På de siste ti sekundene vil jeg i forhold til landbruksoppgjøret som er på gang, si: Jeg har lest og sett krav fra organisasjonene, jeg har sett Hanssens framlegg. Jeg synes ikke han skulle fire en tomme. Når det er sagt, skjønner jeg at sentrum er frustrert.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-24:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til landbruksministeren: «Gjennom media er det blitt kjent at et enstemmig omsetningsråd stod bak beslutningen om å male opp store mengder svinekjøtt til dyrefôr, blant annet for å hindre lavere forbrukerpriser. Landbruksdepartementets representant, som er leder for Omsetningsrådet, stod dermed bak beslutningen. Vil statsråden instruere departementets representant om å forholde seg slik at han bidrar til at overproduksjon i større grad fører til billigere mat for forbrukerne i stedet for at maten males opp til dyrefôr eller tilintetgjøres?»
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-05-24:
Vi har i mange år hatt en kraftig overproduksjon, særlig av svine- og storfekjøtt. I fjor gikk 19 millioner kg på dumpingsalg – 10-20 trailerlass pr. uke gikk ut av Norge. Omsetningsrådet har hatt ansvaret for hele dette markedsområdet, som er det mest regulerte vi har i landet, og det minst vellykkede. Det må være ganske definitivt. Det jeg kunne tenke meg å spørre statsråden om, er om han er enig med meg i hva virkningene av denne overproduksjonen er – at det fører til et høyere bevilgningsbehov i forbindelse med landbruksavtalen, at det fører til høyere matvarepriser, og at bonden får lavere inntekt. Jeg har forstått det slik at det faktisk er opptil 3 kr pr. kg i fradrag for bonden som driver med svin og som skal finansiere dette, slik at alle parter taper på det som foregår og har foregått siden midt på 1990-tallet, til tross for at det offentlige har hånd om det. Og det siste spørsmålet: Hvem har gevinst av den situasjonen vi er i?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-05-24:
Det som skjer innenfor psykiatrien, er svært bekymringsfullt. Og det er nå ekstra bekymringsfullt hvis de store institusjonene på grunn av ressursmangel, og ikke minst på grunn av personellmangel i forbindelse med ferieavvikling må stenge sine avdelinger. Det som nå skjer, er jo at de midler som skulle ut i primærhelsetjenesten, ikke har nådd fram. Det er mangel på personell, ressurser og oppbyggingssystem, noe som gjør at den satsingen som skulle være i primærhelsetjenesten, ennå ikke har kommet godt nok i gang. En annen sak som jeg har lyst til å få helseministerens kommentar til, er det at med innsatsstyrt finansiering, den såkalte stykkprisfinansiering, innenfor de somatiske sjukehusene, blir fylkeskommunene og sjukehuseierne både direkte og indirekte oppfordret til å prioritere de somatisk sjuke, som da igjen går på bekostning av psykiatrien og de store institusjonene som skal være der innenfor 2.-linjetjenesten. Jeg har lyst til å høre helseministerens kommentar til det, pluss til dette med at det ennå er for lite satsing i primærhelsetjenesten, hvor de fleste oppholder seg, ikke minst innenfor barne- og ungdomspsykiatrien.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-05-24:
Grunnlaget for dette spørsmålet har endret seg noe i løpet av gårsdagen, men jeg velger likevel å stille det ut fra mer prinsipielle sider. Det innleverte spørsmålet har følgende ordlyd: «Det er gjeve skadefellingsløyve for den radiomerka ulven Fenre. Fungerande naturforvaltar hjå fylkesmannen i Vest-Agder har i pressa opplyst at gjeldande reglar hindrar bruk av radiopeiling under jakta på ulven. Denne tilstanden vert oppfatta som svært urimeleg av folk flest. Kva er grunngjevinga for dei reglane det her vert vist til ?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-05-24:
Jeg er glad for den beslutningen som ble tatt i denne saken, og vil berømme miljøvernministeren for at det nå går an å få litt mer fleksibilitet her, at peileutstyr kan brukes ved slik avlivning. Fellingstillatelser i forbindelse med uttak av skadegjørende rovdyr skal vel ikke være kun et signal om at det skal jaktes på dette rovdyret ut fra en holdning om en aktivitet lik «the noble art of hunting», men det skal være en fellingstillatelse som skal gi tillatelse til uttak av en skadegjører, og skal gjøres, som i dette tilfellet, på mest mulig effektiv måte. Når det gjelder å bruke radiomerkede dyr, eller argumentasjonen om at disse da lettere kan bli felt, vet vi at det motsatte også er tilfellet, at radiomerkede dyr har et ekstra vern nettopp fordi de er radiomerket. Men å bruke de tiltak som er mulig, må også være den mest humane måten i forhold til søk og avlivning av et slikt skadedyr. Og som miljøvernministeren sa i en tidligere sak i dag, det å bruke disse ressursene i forbindelse med avlivning må også være det mest effektive.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-05-24:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren. I gasskraftsaken kom den nye regjeringen i full konfrontasjon med miljøbevegelsen. Statsministeren lovet at Regjeringen skulle beflitte seg på å bygge opp et bedre forhold til miljøbevegelsen under behandlingen av kommende saker. Så har ikke skjedd. I budsjettet er det nye, tunge miljøkutt, og i forrige uke kom det et signal fra Regjeringen som ble møtt med motstand fra miljøbevegelsen. Det gjelder klarsignalet for utbygging av Beiarnvassdraget i Nordland. Hva er grunnen til at statsråden ikke kunne medvirke til at det ble laget en ny konsekvensutredning for dette vassdraget, slik det er et bredt ønske om lokalt, og slik som en samlet miljøbevegelse krever? Den forrige konsekvensutredning er nærmere 20 år gammel og ikke på høyde med det som er dagens miljøstandard.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-05-24:
Jeg har registrert at Olav Akselsen har sagt at han meldte seg inn i Arbeiderpartiet på grunn av Alta-saken. Det er et nokså oppsiktsvekkende standpunkt i en sak hvor Gro Harlem Brundtland har sagt at en gjorde en feil. På den bakgrunn hadde jeg kanskje ikke grunn til å vente det store engasjementet i forhold til vern av verdifulle vassdrag. Selv om jussen ligger fast her, er det fortsatt mulighet for å drive politikk, og det er langs det sporet jeg utfordrer statsråden. Hva var grunnen til at en ikke ønsket å signalisere overfor Statkraft at en burde laget en konsekvensutredning selv om en ikke var pålagt dette? Jeg kan forsikre om at den forrige regjeringen arbeidet etter helt andre miljøspor enn det denne regjeringen gjør. Her trenger en bare noen få uker for å konkludere i nok en sak i miljøets disfavør.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-24:
Eg er einig med statsråden i at sentrumsregjeringa sjølvsagt sjølv kunne ha gjort noko i denne saka. Dei kunne ha stoppa ho og fått ei konsekvensutgreiing. Det gjorde dei ikkje. Men nå set jo Arbeidarpartiet på ein måte fart i saka igjen. Ein hadde altså den førre konsekvensutgreiinga om Beiarnvassdraget i 1979. Sidan den tid har ein altså brukt store midlar, bl.a. for å styrkja villaksstammen i Beiarn. Eg må få spørja statsråden: Er det ikkje då i den samanhengen naturleg å sjå på f.eks. kva utslag ei utbygging vil få i forhold til villaksstammen? Er ikkje det ein logisk konsekvens av at ein har brukt midlar for å styrkja villaksstammen?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-24:
La meg først imøtegå Presidentskapets «rette vedkommende» om forsvarsministeren. Rett nok refererer eg til utanriksministeren sitt møte i Moskva, men eg har sjølv bede om å få forsvarsministeren til å svara på spørsmålet, og eg synest det er ein relevant minister som svarar. Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til forsvarsministeren: «Russland sin utanriksminister varslar drøftingar med Noreg om Globus II-radaren i Vardø. På spørsmål frå SV har den tidlegare regjeringa hevda at radaren er under norsk kontroll og ikkje i strid med ABM-avtalen. Samstundes kjenner me til at USA har brukt 1 mrd. kroner på radaren i Vardø og har planar om eit nasjonalt rakettforsvar(NMD) til meir enn 100 mrd. kroner. (NMD) Kan det vera aktuelt å demontere radaren og senda den tilbake til USA, eventuelt kan det klargjerast kvifor radaren må stå like ved grensa til Russland?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-24:
Berre ein kommentar til det presidenten sa om svararen. Mitt poeng var at «rette vedkommende» var utanriksministeren. Eg takkar for svaret. For så vidt er det forholdsvis liten nasjonal interesse om denne saka, men monaleg internasjonal interesse knytt til NMD-problematikken – altså National Missile Defence – i t.d. Tyskland og Frankrike. Og då linkar ein denne saka til Vardø-radaren. Det burde uroa forsvarsministeren når ein faktisk ser at det er samband her, frå mange ulike kjelder. Så mitt spørsmål nr. 1 er: Kan ikkje noko av den informasjonen som er komen fram, bli brukt i eit slikt forsvarssystem? Og nr. 2: Dersom det er sånn at den ikkje har nokon funksjon, var det ikkje då naturleg å akseptera ein felles inspeksjon mellom norske og russiske styresmakter?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til landbruksministeren. Det var den avgåtte Bondevik-regjeringen som la fram landbruksmeldingen. Men i og med at den nåværende regjeringen ikke trakk den meldingen, må man jo anta at landbruksmeldingen også er denne regjeringens politikk. Men så kommer det signaler fra det pågående landbruksoppgjøret og det tilbudet som staten har lagt fram. Da begynner jeg å bli i tvil om hva som egentlig er Regjeringens politikk. Jeg vil da spørre statsråden: Er det landbruksmeldingen og Senterpartiets bonderomantiske landbrukspolitikk som er gjeldende også for denne regjeringen, eller vil man nå begynne å se på bønder som selvstendig næringsdrivende innenfor matvareproduksjon?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg er i hvert glad for at Arbeiderpartiet begynner i den retningen, og jeg håper de går videre. Statsråden nevnte i sitt svar at man ser på norske bønder som selvstendig næringsdrivende, og da er det jo interessant når man går på det politiske her. Så vidt jeg vet, er det ingen andre selvstendig næringsdrivende som har den fordelen som de har i landbruket, både når det gjelder avløsning i forbindelse med ferie og en rekke andre tiltak. Men jeg vil ta opp et litt annet problem i tilknytning til akkurat den biten. Når den avtalen man er i ferd med å få til med landbruket i forbindelse med landbruksmeldingen, eventuelt kommer på plass, vil man fra l. januar neste år gi et skattefradrag på 36 000 kr for å få ned matvareprisene i Norge. Ser statsråden det problemet det innebærer for konkurrerende virksomhet, bl.a. innenfor sjømatproduksjon? Der har man ikke den vinklingen og de fordelene som landbruket vil få, og man får da en konkurransevridning over mot landbruket, slik at de får ytterligere fordeler når det gjelder pris, i motsetning til det de som produserer sjømat, får. Ser landbruksministeren dette problemet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Problemstillingen omkring leger som bruker privat bil ved akutt utrykning ble for en tid tilbake igjen aktualisert ved at en kommunelege ble fratatt sitt sertifikat da han fulgte etter en ambulanse ved utrykning. På tidligere spørsmål om denne saken i ordinær spørretime 16. februar 2000 svarte tidligere samferdselsminister Dag Jostein Fjærvoll at det pågikk et arbeid i departementet for å avklare denne problemstillingen. Kan statsråden bekrefte at et slikt arbeid pågår, og når kan en eventuell avklaring skje?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg har full forståelse for at statsråden ikke kan gå inn på den spesielle saken. Det var heller ikke den problemstillingen jeg reiste, det gjaldt når man kunne forvente å få en avklaring i denne saken. Asmund Kristoffersen sa bl.a. i den angjeldende spørretimen 16. februar: «Jeg tror altså at en slik straffereaksjon som antydes her, som kanskje heller ikke er uvanlig i andre lignende saker, strider mot folks alminnelige rettsoppfatning.» Det er akkurat det det gjelder. En lege vil jo i en sak som denne også ha plikt til å komme så raskt som mulig til en pasient for å kunne avverge at pasienten blir ytterligere skadelidende. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden er: Hva slags type behandling vil det bli lagt opp til i denne saken? Vil den bli oversendt til Stortinget tidlig på høsten, slik at man får en rask avklaring?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren, og som justisministeren vil svare på: «En rekke konsesjonsinnehavere for oppdrett av laks og ørret ønsker å kunne utvide sine konsesjoner, slik at en kan bli i bedre stand til å sikre gode rammebetingelser for sin næringsvirksomhet, samtidig som man ser stadig større etterspørsel etter laks og ørret. Vil statsråden ta et initiativ til at det blir gitt tillatelse til utvidelse av allerede eksisterende anlegg for oppdrett av laks og ørret?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Statsråden snakket i sitt svar om lakseavtalen, og alt i statsrådens innlegg dreide seg om EU og om hvor mye fisk vi selger dit. Da ser man faktisk ikke det potensialet som norsk havbruksnæring har. Hvis man bl.a. tar utgangspunkt i det som har med ørret å gjøre, så selges den i all hovedsak til Japan. Salg og oppdrett av ørret har ingenting med lakseavtalen med EU å gjøre. Det er et stort potensial i de markedene som ligger utenfor EU-området, som også kan fylles opp med norsk laks, hvis vi kan få lov å produsere mer. Jeg må si det forbauser meg at dette er det eneste man griper fatt i. Man snakker om visjoner innenfor havbruksnæringen, og så ser man begrensningene og ikke mulighetene. Det er på tide at man også fra Regjeringens side begynner å se at det er markeder(presidenten klubber) utenfor EU. Jeg vil da raskt stille et spørsmål: Ser man ikke potensialet i bl.a. Japan når det gjelder ørret? Og da kan man nemlig utvide konsesjonene. (presidenten klubber)
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-05-24:
Jeg har følgende spørsmål til vår ærede landbruksminister: «I 2000 vil det være umulig for norske kjøttprodusenter å eksportere seg bort fra overskuddsproblemene, fordi WTO begrenser mulighetene til å bruke eksportsubsidier. 2 000 tonn av kjøttberget ble nedgradert til dyrefôr for å holde prisen til forbrukerne oppe, men dette ble omgjort på grunn av kraftige reaksjoner. Vil statsråden bidra til at overskuddskjøtt legges ut på billigsalg som et ledd i å redusere kjøttoverskuddet og grensehandelslekkasjen, og gi forbrukerne rimeligere matvarer?»