trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2015-10-05:
I 2005 kom den rød-grønne regjeringen til dekket bord. Da Bondevik II-regjeringen overtok i 2001, var oljeprisen på under 20 dollar fatet, og styringsrenten var på 7 pst. Da Stoltenberg II-regjeringen inntok regjeringskontorene i 2005, var styringsrenten på under 2 pst., og oljeprisen hadde i løpet av 2005 steget til 50 dollar fatet. Sentrum–Høyre-regjeringen hadde til tross for lav oljepris ledet Norge fra pessimisme til optimisme. I 2013 overtok Høyre og Fremskrittspartiet regjeringskontorene. Vi kom ikke til dekket bord. Arven etter Stoltenberg-regjeringen er en manglende satsing på kunnskap og økte helsekøer. Det har vært en nedprioritering av investeringer i framtidens konkurransekraft og en økonomi som er sårbar for svingningene i oljeprisen. Det er også et formidabelt etterslep på vedlikehold i samferdselssektoren. Riksveiene har et etterslep på 31–47 mrd. kr, fylkesveiene har et etterslep på 45–75 mrd. kr, og jernbanen har et etterslep på 17 mrd. kr. Dette er nå i ferd med å snu. Dagens regjering har bevilget mer til vedlikehold enn det den forrige regjeringen planla – særlig er tunnelvedlikeholdet prioritert. Regjeringen gjeninnførte også rentekompensasjonsordningen for fylkene. I debatten er det fra opposisjonen etterlyst nye reformer i trontalen. Jeg kan berolige med at det allerede er satt i gang en rekke reformer, som nå er under videreutvikling og gjennomføring. I samferdselssektoren har vi bl.a. en jernbanereform, en veireform og en bompengereform. Noen av hovedutfordringene innenfor samferdsel er planleggingskapasitet og planleggingstid. Det har derfor blitt en kraftig økning i bevilgningene til planlegging, men det er også foretatt en forenkling av planprosessene. I denne sammenhengen vil jeg påpeke at det har vært mulig å redusere planleggingstiden også innenfor gjeldende regelverk. Det har regjeringen vist ved å være handlekraftig. Man har kuttet konsekvensutredning for 13 prosjekter, man har skåret igjennom og tatt avgjørelser når det gjelder KVU-er langs E39 i Hordaland, i Sogn og Fjordane og i Møre og Romsdal samt godsterminalene i Trondheim og i Bergen. Denne regjeringen har satt i gang mange tiltak som skal forbedre norsk konkurransekraft. Norge er et dyrt land å produsere i, men løsningen er ikke å bli billigst, men å bli smartest. Derfor prioriterer regjeringen mer til næringsrettet forskning, skattelettelser til norske bedrifter og raskere bygging av vei og bane. Vi investerer i grønne løsninger i dag for å ta ledelsen i det grønne skiftet i framtiden. Denne regjeringen skal lede landet – fra en gryende pessimisme til ny optimisme.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2015-10-05:
Det går et skille i næringspolitikken mellom oss og opposisjonen, så også i debatten i dag. Det er ikke et skille i forståelsen av at det er verdiskaping og næringsutøvelse som er viktig for velferdsmodellen, der er vi nok alle enige, men det er et skille i forståelsen av hva som skal være næringslivets rolle. Der mener jeg at vi ser en klar forskjell. I forståelsen av hva som får næringslivet til å øke sin konkurransekraft, mener jeg også at vi ser en stor forskjell. Når venstresiden snakker om at bare de kan omstille næringslivet, sier vi på høyresiden at politikken skal legge til rette for omstilling. Når vi på høyresiden peker på at formuesskatten kan være en lite egnet skatt i et omstillingsperspektiv, er det i en erkjennelse av at en bedrift som skal omstille seg, behøver ressurser til dette. Hva som gjør at Arbeiderpartiet og flere på venstresiden mener at en bedrift med norsk eierskap står styrket i konkurransen ved at de skattes hardere enn nabobedriften som er eid av utenlandske eiere, vel, det har vi på høyresiden problemer med å forstå. Dette baserer seg på en helt annen forståelse av hva det vil si å eie en bedrift, hva det vil si å ha ansvar for ansatte og å konkurrere i et mer og mer internasjonalt marked enn det vi har. Vi svarer økte rammer for SkatteFUNN når Arbeiderpartiet sier at de skal forske mer i næringslivet. Vi sier økte rammer til brukerstyrt innovasjonsarena når Arbeiderpartiet snakker om innovative bedrifter. Jeg skal konkretisere dette ytterligere ved å peke på sjømatnæringen. I programmet for denne perioden og i vår egen sjømatmelding varslet vi at verktøyet for bærekraftig vekst innen havbruk måtte være større forutsigbarhet og et mer objektivt tildelingsregelverk for konsesjoner – alt til store protester fra Arbeiderpartiet i stortingsvalgkampen for to år siden. Vissheten om at man ved å satse på forskning og utvikling sikres forutsigbar vekst og økt verdiskaping, utløser forskning i bedriftene – og i samarbeid mellom bedriftene og forskningsinstitusjonene. Dette premisset fikk heldigvis full tilslutning i denne sal da vi behandlet havbruksmeldingen i juni – til og med fra Arbeiderpartiet. Da ser vi litt stort på det faktum at de kom litt sent. Avslutningsvis vil jeg synliggjøre det tredje og viktigste perspektivet i dette bildet. Norges viktigste bidrag til verdens matproduksjon er faktisk ikke antallet laks vi klarer å produsere, men den kunnskapen om å produsere mat fra havet vi utvikler, og kan gi som bidrag til en voksende verdensbefolkning som stadig behøver mer mat. Dette er et resultat av at vi har en sjømatnæring som får rammevilkår for å forske mer, som får rammevilkår for å utvikle seg til å bli en næring i verdensklasse.
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2015-10-05:
Det å løse konfliktene som driver mennesker på flukt, er en av vår tids største utfordringer. Det handler om å arbeide for å løse internasjonale konflikter som ofte er kompliserte, samtidig som man hjelper de menneskene som rammes. Norge har en tradisjon og troverdighet for å løse internasjonale konflikter, både som tilrettelegger og som megler. Det er lett å glemme i en tid som denne at også Norge har vært i en situasjon der vi har hatt behov for hjelp av andre. Da viste andre oss raushet. Nå kan vi vise raushet overfor dem som behøver det aller mest. Som ofte før i internasjonale konflikter rammes kvinner og barn aller hardest. Det er alvorlig først og fremst fordi det ødelegger liv, men også fordi en generasjon av mennesker ikke fikk bli med å bygge opp landet de kom fra. Barnekonvensjonen ble vedtatt i FN i 1989. Det er grunn til å minne om at denne forplikter verdens land til å ta spesielt vare på barn når det er krig og konflikter. Vi har sett mange eksempler de seneste årene på at dette ikke etterleves i praksis. Barn har krav på en trygg barndom, og barn har krav på en familie som tar vare på dem. Nå kommer det mennesker på flukt til Norge. Det vil være en utfordring for norske kommuner, men samtidig har vi sett enkeltmennesker i de samme kommunene som stiller opp mer enn noen gang. Vi behøver en nasjonal dugnad for de menneskene som kommer til oss og behøver hjelp. For noen barn kan en ny kosebamse som erstatning for den man mistet på flukt, være viktig. Norge står overfor utfordringer i et arbeidsmarked som er i endring. Oljesektoren er ikke nødvendigvis drivkraften i norsk økonomi i all framtid. Derfor vil det være viktig å vektlegge arbeid, aktivitet og omstilling, som regjeringen gjør. Arbeid gir økonomisk trygghet for den enkelte, men trygger også framtidens velferd. Omstilling handler om å møte framtidens utfordringer nå. Et godt eksempel på det er Høyres satsing på skolen og også forskning. Derfor er det viktig at Høgskolen i Østfold får utvikle seg som en regional kompetansearena for læring, forskning og innovasjon i samarbeid med regionens næringsliv. Forrige uke la forsvarssjefen fram sine fagmilitære råd. Dette vil danne grunnlaget for en ny forsvars- og sikkerhetspolitisk debatt basert på nye utfordringer lokalt og globalt. Regjeringen tar nasjonal sikkerhet på alvor og ønsker å møte framtidens utfordringer. Nasjonal sikkerhet er også regional sikkerhet. Det er nå viktig å finne balansen mellom gode regionale løsninger og et forsvar som skal løse sikkerhetspolitiske utfordringer i framtiden.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2015-10-05:
Den kanskje viktigste oppgaven til Stortinget må være å skape trygghet for innbyggerne i vårt land gjennom å ha et sterkt avskrekkende forsvar som håndterer mulige trusler utenfra samt å ha et politi som er rustet til å skape trygghet og sikkerhet for innbyggerne i det daglige med tanke på uheldige eller farlige situasjoner som oppstår både nasjonalt og lokalt. På den utenrikspolitiske arenaen har NATO-alliansen vært Norges sikkerhetspolitiske ankerfeste fra 1949, og alliansen har vært en god sikkerhetsforanstaltning etter siste verdenskrig, både i den kalde krigs tid og etter at den kalde krig ble avblåst. Den sikkerhetspolitiske situasjonen i Europa, og også på andre kontinenter, er endret. En kan nevne Russlands folkerettsbrudd i Ukraina, uroen i Midtøsten, herunder spesielt IS’ ekstremt brutale fremferd i Syria, og de ulike stygge overgrep som skjer mot menneskeheten på det afrikanske kontinentet. I en tid med raskt skiftende sikkerhetspolitiske utfordringer er det viktig at Forsvaret har den nødvendige handlekraft og midler til å tilpasse seg vår tids trusler og utfordringer som til enhver tid måtte oppstå. Over svært mange år har dessverre Forsvarets kapasiteter blitt redusert og dermed evnen til raskt å omstille seg til den nye tids utfordringer. I Forsvarssjefens fagmilitære råd som nettopp er fremlagt, sier forsvarssjefen bl.a.: «Viktige deler av forsvarsstrukturen mangler den reaksjonsevnen og utholdenheten de store endringene rundt oss krever at den må ha.» Det er nå viktig å skape en riktig situasjonsforståelse, slik at Forsvaret bygges opp til å bli det relevante førstelinjeforsvaret for NATO i Norge slik at mottak av alliert støtte sikres. I Forsvarssjefenes fagmilitære råd, som er et svar på oppdragsskriv fra forsvarsministeren, blir det antydet nedlegging av en rekke nåværende avdelinger og baser for å tilpasse Forsvaret til den endrede forsvars- og sikkerhetspolitiske situasjonen, der en del av omleggingene i utgangspunktet kan synes problematiske. Regjeringen skal ha stor ros for at det er fremlagt et usminket fagmilitært råd fra Forsvaret, slik at en kan få en best mulig oppdatert situasjonsforståelse av forsvarsevnen til vårt eget forsvar. Det er flott at regjeringen vil fortsette arbeidet med å styrke Forsvarets operative evne, og det er annonsert fremleggelse av en langtidsplan for forsvarssektoren til våren. Dette ser jeg frem til, og jeg håper langtidsplanen vil bli undergitt en god og omfattende behandling i Stortinget, slik at vi kan få et forsvar for fremtiden som er i stand til å ivareta vårt lands nye sikkerhetspolitiske utfordringer på en god måte.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2015-10-05:
Vi er alle opptatt av den økende ledigheten i oljerelatert næring. Å stå uten arbeid er alvorlig for dem som rammes. Derfor er det så viktig at både kortsiktige og langsiktige tiltak settes inn for å hjelpe flere folk i jobb. Regjeringen har helt siden den tiltrådte vært opptatt av omstilling og å ruste Norge for fremtiden. Derfor er det ganske oppsiktsvekkende når Arbeiderpartiet sier at det gjøres for lite for sent. Det er jo Arbeiderpartiet som er sent ute. De styrte i åtte år med lite fokus på reformer og omstilling. Det var åtte år med reformtørke. Vi gikk til valg og vant med nye ideer og bedre løsninger for å ruste Norge for fremtiden. Dagens regjering leverer og har satt i gang reformarbeid på en rekke viktige samfunnsområder. Regjeringen legger til rette for økt satsing på kunnskap, forskning, innovasjon og infrastruktur, slik at vi ikke skal bli så sårbare ved svikt i oljeinntektene. Tiden vi er inne i, viser hvor rett vi har hatt. Norsk oljenæring vil fortsatt være viktig, men mye tyder på at det er andre næringer og nye arbeidsplasser som må løfte vårt samfunn videre inn i fremtiden. Vi har over tid blitt for avhengige av oljen. Vi trenger flere ben å stå på. Fallet i oljeprisen gjør at omstilling til nye næringer må skje raskere. Årene med omstilling kan bli krevende for Norge, men utgangspunktet vårt er godt. Vi har en godt utdannet befolkning, høy teknologisk kompetanse, jevn fordeling og rike naturressurser. Når det blir høyere ledighet, blir det enda vanskeligere for dem som står lengst unna arbeidslivet. Det blir flere som konkurrerer om de ledige stillingene. 84 000 funksjonshemmede står ufrivillig utenfor arbeidslivet. Regjeringen vil ha et arbeidsliv med plass til alle og ønsker å bruke det ordinære arbeidslivet mer i arbeidsmarkedspolitikken, med en lavere terskel inn for dem som strever med å få en jobb. Regjeringen har foreslått tiltak som reduserer arbeidsgivers risiko ved å ansette utsatte grupper, som å lette adgangen til midlertidig ansettelse, økt bruk av lønnstilskudd og tilretteleggingsordninger. Høyre og regjeringen vil satse mer på det som virker, som lønnstilskudd til arbeidsgivere som tilbyr arbeidsledig ungdom arbeid. Det har vært en døråpner for mange inn i arbeidslivet. Likedan kan midlertidig ansettelse også være et springbrett for dem som ikke har arbeidserfaring. Handlekraft er å gjøre mer av det som virker. Handlekraft er å tenke nytt og ikke være redd for å sette nye ideer og tiltak ut i livet. Handlekraft er å gjøre de kortsiktige og nødvendige grepene for å håndtere økt ledighet, samtidig som det føres en politikk som ruster Norge for fremtiden. Heldigvis har vi en regjering som gjør det.
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2015-10-05:
Kongen nevnte skole- og utdanningspolitikken i årets trontale, og regjeringen skal ha ros for en offensiv satsing på kunnskaps- og kompetansepolitikk – en satsing som har blitt ytterligere forsterket gjennom budsjettsamarbeidet med Kristelig Folkeparti og Venstre. Dette er jeg glad for, og det er nødvendig for at vi skal kunne møte framtidens utfordringer på en god måte. Men også i skolen har vi enkelte utfordringer, og da tenker jeg ikke bare på realfagsutfordringer, litt skuffende matematikkresultater, eller det noen mener er litt for dårlige plasseringer på PISA-rankinger. Da tenker jeg på at altfor mange barn opplever å få hverdagen ødelagt av mobbing, trakassering og sosial isolasjon på skolen. For noen av disse barna betyr dette en ødelagt barndom. Elever er ikke bare råvarer for framtidens næringsliv, som de ble omtalt som på NHOs årskonferanse i fjor. Elever er først og fremst barn, og vi må sørge for at barna våre er trygge og har det bra når de er på skolen. Statsministeren skal ha ros for at hun flere ganger har løftet kampen mot mobbing, bl.a. i sin nyttårstale til folket. Nå er det på tide å gjøre ord til handling og omforme de gode intensjonene til praktisk politikk, for det er mulig å gjøre noe. Djupedal-utvalget har gitt oss en ganske rikholdig verktøykasse, med over 100 forslag til tiltak som kan bidra til å redusere mobbingen. Vi må jobbe forebyggende, men vi må også ta grep for å sikre barnas rettssikkerhet. Ingen må oppleve at de ikke blir tatt på alvor når de varsler om mobbing, og ingen må oppleve at skolen eller skoleeieren ikke følger opp ansvaret sitt. Vi kan ikke tåle å høre enda flere historier om barn som har blitt krenket på skolen uten at de voksne griper inn. Og vi kan ikke tåle å høre enda flere historier om foreldre som fortviler, fordi de føler seg alene i kampen mot et byråkratisk system når de varsler om at barna deres blir mobbet, krenket og trakassert. Jeg er spent på hvordan regjeringen vil følge opp rapporten fra Djupedal-utvalget, og jeg er spent på hva vi kan forvente oss innenfor dette feltet i statsbudsjettet som legges fram på onsdag – ikke minst hvordan regjeringen ønsker å følge opp prøveprosjektet med mobbeombud, som Kristelig Folkeparti har fått gjennomslag for, og som nå nærmer seg slutten. Hvis vi får bukt med mobbingen, vil det føre til at flere fullfører skoleløpet. Det vil bidra til at flere kan konsentrere seg om læring uten å bekymre seg for hva som venter dem i skolegården, og det vil bidra til økt læring hos elevene. Men kampen mot mobbing handler først og fremst om menneskeverd for barna våre, og at de skal føle seg trygge og ha det bra når de er på skolen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
En krevende sysselsettingssituasjon har så langt preget debatten om årets trontale. Det er naturlig, da vi har den høyeste ledigheten i Norge på 22 år. I tillegg er det mange, slik arbeidsministeren beskrev i sitt innlegg, som går rundt med en klump i magen og lurer på om det er de som snart må inn i ledighetskøen. Det var derfor interessant å høre arbeidsministeren problematisere hvordan en utvidelse av tida en kan være permittert, til 52 uker, kan føre til en innløsningseffekt. Arbeidsministeren minner om at arbeidsledigheten synker i åtte fylker. I stedet for å ta vare på kompetansen i bedriften er det, slik jeg forsto arbeidsministeren, viktig at arbeidstakere raskt forflyttes til en bedrift i et fylke der ledigheten er lavere. Mon tro om det beroliger den arbeideren arbeidsministeren har møtt som går rundt med klump i magen og lurer på om han snart blir arbeidsledig. En lengre permitteringsperiode vil kunne gi bedrifter mulighet til å ta vare på kompetanse. På den måten kan bedriften raskere komme i gang igjen når situasjonen endres. Da vi hørte på arbeidsministeren i dag, la han stor vekt på at regjeringen kommer til å øke bevilgningene til vedlikehold i statlig sektor. Det er bra. Men det er like viktig å se på kommunesektoren – om den får midler til å kunne øke antall ansatte i eldreomsorgen og i skolen, om kommunene får muligheten til å sette i gang store, nye vedlikeholdsoppgaver og andre investeringer. Men det ser ikke ut som om det er det som skjer. Tvert imot varsler flere og flere kommuner at budsjetter må kuttes, og at investeringsplaner utsettes. Pengene er der om vi bruker dem på en mer fornuftig måte ved å prioritere. Her har Arbeiderpartiet lagt fram et kommuneopplegg som treffer kommunenes behov langt bedre enn det regjeringen la opp til da kommuneproposisjonen ble presentert. For to år siden satte Stoltenberg-regjeringen ned Innlandsutvalget. Utvalget skulle se på de særskilte utfordringene vi har i Innlandet. Utvalgets arbeid ble etter en stund videreført av Solberg-regjeringen. Nå venter vi spent på hva som kommer ut av utvalgets arbeid. Vi forventer at vi ser spor etter det allerede i statsbudsjettet. Vi forventer at vi ser spor av at jord- og skogbruket settes i førersetet når det gjelder den varslede bioøkonomistrategien. Vi forventer en regjering som ser verdien av clusteret på Raufoss, som bidrar til omstillinger hver eneste dag. Mulighetene er mange hvis vi bruker pengene på det viktige. Nå venter vi bare på at regjeringen handler.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Toppoppslaget i trontalen er flyktningsituasjonen i Europa og det økte antallet ankomster til Norge. Regjeringa sier den vil ta imot flyktningene på en god måte og foreslår 227 mill. kr ekstra i 2015. Det er vel og bra, men oppgaven går langt utover 2015. Da Jonas Gahr Støre åpnet trontaledebatten, trakk han opp et litt større perspektiv. Europa står overfor store utfordringer på grunn av flyktningsituasjonen, men det er ikke Europa som tar imot flest, og i Europa er det ikke Norge som tar imot flest verken når det gjelder kvoteflyktninger eller asylsøkere. Lite tyder på at situasjonen vil endres med det første. Til oss vil det komme flere enn det anslaget på 16 000 asylsøkere som regjeringa nå legger til grunn for 2015 – både i 2016 og i 2017. Er vi forberedt på det? Mottakskapasiteten må økes, men oppgaven stopper ikke der. I trontalen sier regjeringa at høy sysselsetting og lav ledighet er grunnmuren i den norske modellen. Her ligger kanskje den aller største utfordringa. Flyktningene trenger kommuner som vil ta dem imot. De skal på introduksjonsprogram og lære norsk, de skal ha godkjent utenlandsk utdanning, og de skal ut i arbeid. Og la oss håpe at Heggelund har rett når han sier at regjeringa har senket terskelen inn i arbeidslivet. Egentlig er det litt av et paradoks at alle de statsrådene som har ansvaret for at mottak, bosetting og integrering skal gå bra, er fra Fremskrittspartiet, som gikk mot avtalen om flere kvoteflyktninger. Mens inkluderingsministeren sender brev til kommunene om å bosette flere, motarbeides hun av sin egen partileder og finansminister, som på den ene side ber kommunene si nei til bosetting, men som på den annen side selv sitter med ansvaret for å skaffe de pengene som skal til. Jeg antar at finansministeren ikke gjør forskjell på kvoteflyktninger og asylsøkere. Følger kommunene hennes oppfordring, vil justisministeren arve problemet i form av overfylte mottak. Når folk blir sittende i mottak, kommer de ikke i gang med introduksjonsprogram og integrering. Og jo lengre tid det tar å få folk i gang med livet i Norge, jo vanskeligere blir oppgaven for arbeidsministeren som skal få folk i arbeid, og da øker sosialhjelpsutgiftene. Så må vi alle prise oss lykkelige over at Fremskrittspartiet i forrige periode ikke fikk flertall for sine forslag om å kutte 0,5 mrd. kr i budsjettet til UDI. Det er nok justisministeren glad for i dag. Før valget sa Erna Solberg ok til Siv Jensens angrep på Stortingets flyktningavtale. Den situasjonen vi nå står overfor, krever lederskap. Statsministeren må ta det lederskapet. Det må ikke råde noen tvil om at regjeringa gjør sitt ytterste for å løse den utfordringa vi står overfor, både på kort og på lang sikt.
Helge Orten (Høyre), 2015-10-05:
Den todelte økonomien og behovet for omstilling er noe som Høyre har påpekt lenge, men som den rød-grønne regjeringa ikke tok innover seg da de, etter eget utsagn, var på vakt. Vi må forberede offentlig sektor for morgendagens utfordringer, vi må legge til rette for økt konkurransekraft i norsk næringsliv, og vi må sørge for at vi har flere bein å stå på. Fra dag én har regjeringa, i samarbeid med Kristelig Folkeparti og Venstre, levert budsjett for arbeid, aktivitet og omstilling. Det betyr en betydelig økt satsing på kunnskap, næringsrettet forskning og innovasjon, infrastruktur og skattelettelser som gjør norsk næringsliv mer konkurransedyktig. I debatten har vi hørt Arbeiderpartiets leder, representanten Gahr Støre, snakke om at vi gjør for lite, for seint. Det høres nesten ut som et sitat fra 2013 og en beskrivelse av arven etter den rød-grønne regjeringa. La oss ta samferdsel som et eksempel. En god og velfungerende infrastruktur er avgjørende for at næringslivet skal få fraktet varer inn og ut fra bedriften, men det er også viktig for at vi skal ha gode hverdagsregioner der folk kan bevege seg til og fra jobb og fritidsaktiviteter. I møte med bedrifter rundt om i landet er infrastruktur ofte øverst på ønskelista. Situasjonen høsten 2013 var følgende: for det første et formidabelt vedlikeholdsetterslep på vei og bane som hadde økt hvert år under rød-grønt styre. På riksveier var etterslepet godt over 30 mrd. kr og på jernbanen ca. 17 mrd. kr, og da har jeg heller ikke tatt med fylkesveier. For det andre: Det var lang planleggingstid. Det tok i snitt ti år å planlegge et veiprosjekt. Og for det tredje: Det var 22 prosjekt som var forsinket eller ikke ble gjennomført i henhold til framdriftsplan i Nasjonal transportplan. Etter regjeringsskiftet i 2013 er samferdsel løftet opp som et av de viktigste satsingsområdene. Vedlikeholdsmidlene er økt, og i 2015, for første gang på flere tiår, reduseres det rød-grønne forfallet både på vei og på jernbane. Sammenlignet med 2013 bruker vi nå 10 mrd. kr mer på vei og bane, og vi organiserer oss smartere. Vi legger til rette for økt trafikksikkerhet, redusert reisetid, lavere kostnader og bedre framkommelighet. Vi har etablert et veiselskap som har fått ansvaret for utbygging av viktige hovedfartsårer. Vi tar i bruk OPS som en effektiv gjennomføringsmetode. Vi reformerer bompengesektoren for å redusere kostnader og gjøre det mer brukervennlig, i tillegg til at vi omorganiserer jernbanesektoren for å sørge for at de reisende får et best mulig tilbud. For lite, for seint er ikke en god beskrivelse av dagens situasjon. Det passer bedre som en dom over den rød-grønne politikken. Jeg synes det blir bekreftet i denne debatten, der vedlikehold av infrastruktur ikke blir nevnt av opposisjonen som et virkemiddel for å øke aktivitetsnivået og få folk tilbake i jobb.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Årets valg viser at den blå-blå vinden har snudd. Vi har sett dette lenge i meningsmålingene, men har nå fått det bekreftet gjennom valg. Selv om det var et kommune- og fylkestingsvalg, er det tydelig at flere og flere ikke ønsker regjeringens politikk. De er på feil kurs og tar Norge i feil retning. Det er derfor ganske spesielt når statsråd Solvik-Olsen står på talerstolen i dag og sier at regjeringen fører en politikk for by og land. Det er vel og bra at man bruker Arbeiderpartiets slagord «By og land hand i hand» og har det som mål, men politikken som føres av dagens regjering, viser dessverre noe annet. Det er ikke så rart når man velger å bruke de store pengene på skattekutt. Jeg mener at regjeringen driver en distriktsfiendtlig og sentraliserende politikk. Vi har ikke minst sett dette tydelig i mitt hjemfylke, Nordland. Fra dag én har denne regjeringen kommet med forslag som har gått i feil retning. De startet godt med å kutte i regionale utviklingsmidler, noe som ikke minst gikk utover Nordland. De innførte nye kostnadsnøkler for fylkeskommunene som rammer Nordland ekstra hardt. Om ikke dette blir endret, vil det bety 283 mill. kr mindre per år fra 2019. I tillegg vet vi at regjeringen har sagt nei til å kompensere skattesvikten ute i kommunene. De har også innført en ny selskapsskatt som bare 10 pst. av kommunene kommer til å komme positivt ut av. På flere som har stått på talerstolen her i dag, høres det ut som det er den nye redningen for næringslivet. Regjeringen har bevilget betydelig mindre til kommunene enn Arbeiderpartiet har foreslått. Det blir ikke mer næringssatsing eller velferd av dette. Regjeringen sier at samferdselssatsingen har økt betydelig. Ja, det er riktig, men det er også sånn at det er de rød-grønnes NTP de følger. Det løftet som de skryter av, er faktisk det som den forrige regjeringen ønsket med sitt taktskifte. Jeg vil også minne om at Arbeiderpartiet i sitt budsjett faktisk hadde 1,5 mrd. kr mer til samferdsel enn Høyre og Fremskrittspartiet hadde i sitt opprinnelige forslag. De kuttet i tilskudd til bredbåndsutbyggingen. Resultatet ser vi nå. I dag ble søknadene offentliggjort. 32 av 172 søknader ble innvilget i 2015. Bare i Nordland var det flere søknader enn hele potten for 2015. Så får vi se på onsdag om de ønsker en videre satsing. Som om ikke dette skulle være nok, vet vi at de har foreslått å endre på eiendomsskatten på verker og bruk, noe som vil ramme kommunene hardt. Dette var bare noen eksempler på at dagens regjering tar Norge i feil retning.
Torill Eidsheim (Høyre), 2015-10-05:
Vi står i dag overfor eit omstillingsbehov som ein vanskeleg kunne sjå omfanget av for berre få år tilbake. Vi er ein del av eit Europa som treng ein kraftig, felles dugnad, samtidig som vårt eige land treng ei offensiv satsing som kan styrkje konkurransekrafta og sikre at det blir skapt nye, trygge arbeidsplassar. Viktigare enn nokon gong er evna til å kombinere erfaring med nytenking for å sikre ei langsiktig og stabil utvikling i ei raskt endrande verd. Arbeidarpartiet sin fremste samferdselspolitikar sa tidlegare i dag at han ikkje kjente seg igjen i historieforteljinga frå Høgre. Det er urovekkjande, for den samferdselshistoria er faktisk ikkje ei subjektiv historieforteljing – det vedlikehaldsetterslepet som denne regjeringa møtte, etter åtte år med raud-grønt styre av Noreg, er dessverre faktabasert. 17 000 km med riksveg var blitt overført til fylka utan pengar til vedlikehald. Nasjonal transportplan var ikkje oppfylt, og dåverande samferdselsminister Marit Arnstad sa i 2013 at 80 pst. var i rute. Det betyr at 20 pst. ikkje var i rute. Det vil altså seie at eitt av fem prosjekt var forsinka, og det er absolutt ikkje ei historie å vere stolt av. Dei raud-grøne hadde overoppfylt NTP på eitt område: med omsyn til kroner. Men landet hadde ikkje bruk for ein verdsmeister i pengebruk – landet hadde bruk for mest mogleg infrastruktur for pengane. Med Høgre og Framstegspartiet i regjering og i godt samarbeid med Kristeleg Folkeparti og Venstre ser vi no at vedlikehaldsetterslepet for første gong på mange tiår er redusert. Regjeringa er på god veg til å hente inn vedlikehaldsetterslepet på jernbane og har dobla tilskotet til fylka og innført dei rentefrie låna att, slik at fylkesvegane kan bli kvitt vedlikehaldsetterslepet. Noreg har no ei regjering som ønskjer å bruke kunnskapen og erfaringa historia har gitt oss, og vi har ei regjering som har blikket vendt framover, som tør å ta grep, og som vil bidra til å styrkje næringslivet på eit av dei mest etterspurte områda: samferdsel. Det er ei infrastruktursatsing som òg vil auke etterspørselen etter arbeidskraft, men ikkje minst skape gode bu- og arbeidsregionar med trygg, føreseieleg ferdsel for trafikantane. Vi har ei regjering som no tek alle gode verkemiddel i bruk for å skape ei trygg framtid for Noreg si befolkning i ei global verd.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-10-05:
Norge må sies å være inne i en utfordrende tid. Fallet i oljeprisen har stor innvirkning på arbeidsmarkedet, og ledigheten øker i flere fylker. Samtidig er det et enormt press på Norge og Europa utenfra. I en sånn situasjon kreves det handlekraft og vilje til å satse. Både nåtidig og framtidig velferd og verdiskapning er avhengig av at man nå investerer massivt i forskning, utdanning og infrastruktur. Jeg merket meg at Arbeiderpartiet og Gahr Støres fremste kritikk av trontalen var at ordet «omstilling» ikke ble satt i en historisk kontekst, og at det ble underkommunisert at omstilling skjer hele tiden. Jeg tror det er en kritikk vi kan leve med. Men jeg merket meg også at Arbeiderpartiet var det partiet som brukte mindre oljepenger enn regjeringspartiene i budsjettet for i år. Arbeiderpartiet mener tydeligvis at det er en riktig politikk i den situasjonen vi står i i dag, at flere av pengene investeres i utlandet, heller enn at de investeres i Norge, slik regjeringspartiene ønsker. Jeg synes det er en merkelig prioritering, og jeg synes det viser at Arbeiderpartiet ikke har omstilt seg. Der er ikke det noe som altså skjer av seg selv hele tiden, selv om de har vedtatt at de skal være et nysgjerrig parti. Behovet for verdiskapende investeringer i forskning, utvikling og infrastruktur er stort. Da må vi bruke den muligheten vi har nå til å gjøre de nødvendige grepene som skal til for å sikre Norges velferd og verdiskapning i en tøff internasjonal situasjon. Fremskrittspartiet er veldig fornøyd med at regjeringen har som uttalt mål at Norge skal være blant Europas mest innovative land. Det er avgjørende for at vi skal kunne ha vekst og velferd også i framtiden. Den næringsrelevante forskningen må styrkes, og programmer som Brukerstyrt innovasjonsarena, som stimulerer til ambisiøse FoU-satsinger i norsk næringsliv, må videreutvikles. Det er verdt å merke seg at bl.a. NHO gir klart uttrykk for at de er glad for regjeringens styrking av næringsrettet forskning. Forskningsprosjektet Et kunnskapsbasert Norge dokumenterte nettopp hvordan verdiskapningen er kunnskapsbasert, samt at forskningsbasert verdiskapning er sterkest i de næringsmiljøene som også har de sterkeste forskningsmiljøene rundt seg. Politikk handler om å prioritere, og Fremskrittspartiet vil prioritere den næringsrelevante forskningen innenfor petroleumsforskning, marin forskning og teknologiområdene nanoteknologi, bioteknologi og IKT. Vi må også ta inn over oss at det er de harde fagene, realfagene, som i særlig grad er konkret verdiskapende og innovasjonsdrivende.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2015-10-05:
Noreg er eit godt land å bu i – eit land med store moglegheiter for alle. Når me ser det som har utspela seg i Europa den siste tida, kan våre heimlege utfordringar verke små. Verda står overfor den største flyktningkrisa sidan den andre verdskrigen. 60 millionar menneske er på flukt frå krig og konfliktar. Det er vår største humanitære krise. Noreg er eit fredeleg, demokratisk og ressurssterkt land. Noreg må ta sin del av ansvaret for det som no skjer i Europa, og me har ei regjering og ein statsminister som tek det ansvaret. Det kjem ein eigen proposisjon til Stortinget om ei ekstra løyving til humanitær bistand for å handtere situasjonen. Regjeringa har teke initiativ til ein gjevarkonferanse for flyktningane i Syria og nærområda, og Noreg bidreg med søk og redningsskip i Middelhavet. Noreg er òg høgt på banen når det gjeld diplomatisk internasjonalt arbeid. At store folkegrupper, som no, blir forflytta gjennom Europa utan grensekontroll og registrering, kan ikkje fortsetje. Flyktningkrisa vil stille store krav òg til Noreg. Kommune-Noreg vil måtte stille opp, og mange kommunar gjer det. 11 000 flyktningar vil bli busette i kommunane framover. Ikkje minst er den frivillige innsatsen frå organisasjonar og enkeltpersonar viktig. Det er avgjerande for at integreringa skal bli god. For eitt år sidan, under trontaledebatten, var hovudbodskapen at me i Noreg gjekk inn i ei ny økonomisk verkelegheit. Me snakka om den nye normalen. Den varsla nedtrappinga i oljeinvesteringane kom saman med ei nærast halvering av oljeprisen. Det slo hardt mot dei delar av landet der oljenæringa er førande. Me opplevde ein bråbrems, og mange har opplevd å miste arbeidet – særleg på Sør- og Vestlandet. Regjeringas forslag til 2015-budsjett tok høgd for lågare oljeinvesteringar og trefte godt, sjølv om opposisjonen meinte budsjettet då var for ekspansivt. Utover våren kom det likevel bodskap frå opposisjonen om at tiltaka var for lite, for seint. Denne regjeringa følgjer den økonomiske utviklinga nøye, og det er varsla tiltak mot aukande ledigheit. Det er varsla auka lærlingtilskott, spesifikke tiltak for ledige ingeniørar, ein eigen ungdomspakke, fleire tiltaksplassar og vekstfremjande skattelette. Budsjettet for 2016 vil dreie mykje omkring arbeid og aktivitet. Denne regjeringas satsing på utdanning, forsking, innovasjon og infrastruktur vil bidra til den omstillinga vi no står overfor.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2015-10-05:
En vittig sjel sa en gang at det kreves god helse for å være syk i Norge. Trolig er alle i denne sal enige om at man aldri vil bli hundre prosent tilfreds med det helsetilbudet som gis, fordi det alltid vil finnes enkelthistorier om mennesker som vil oppleve ikke å få riktig behandling til riktig tid. Derfor er Fremskrittspartiet særdeles opptatt av norske sykehus og de tilbud som der gis. Mange venter i spenning på regjeringens nasjonale helse- og sykehusplan, som legges frem om kort tid. Det blir en plan for fremtidens sykehus, en plan til beste for det norske folk. Uavhengig av at planen fremlegges, kommer lokaliseringskampene til å pågå også i fremtiden. Hvor skal det nye sykehuset ligge, hvilke funksjoner skal det inneholde, og hvordan kan det best tjene pasientene? Fremskrittspartiet vil være lokalsykehusenes beste venn. Vi ønsker ikke å redusere sykehustilbudet, selv om vi erkjenner at ikke alle sykehus kan tilby alle typer behandling, til alle mennesker, til alle døgnets tider. Og med tanke på at vi blir stadig flere mennesker her i landet, spesielt i de store byene, er det viktig både å vedlikeholde og ta vare på det vi allerede har av sykehusbygg, samt bygge tidsriktig, funksjonelt og fremtidsrettet når nye prosjekter realiseres. Dessverre har tidligere regjeringer pådratt Helse-Norge et gedigent vedlikeholdsetterslep. I rapporten «State of the Nation», utgitt av Rådgivende Ingeniørers Forening tidligere i år, konkluderer man med at det i spesialisthelsetjenesten finnes 40 pst. utilfredsstillende og 10 pst. svært dårlig bygningsmasse med behov for større tekniske oppgraderinger. I denne forbindelse er det riktig å peke på det grepet regjeringen tok da man opprettet eiendomsforetaket Sykehusbygg HF for å sikre profesjonalisering og bedre gjennomføring av store prosjekter. Det å være helsepolitiker kan mange ganger være en vanskelig oppgave. Det er så mange enkeltskjebner, så mange man gjerne skulle hjulpet, folk som blir stående fast i systemet. Nettopp derfor er det så gledelig å se at pakkeforløp for kreft, et fremskrittspartiforslag som ble nedstemt så sent som i 2011, nå er innført og allerede sørger for at kreftsyke ikke lenger blir kasteballer i systemet. For Fremskrittspartiet er det en selvfølge at kreftpasienter skal oppleve god kvalitet, rask oppfølging og trygg behandling. Det skulle egentlig bare mangle.
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
God infrastruktur gjør mer enn å koble sammen mennesker, byer og land. Det endrer måten vi mennesker lever livene våre på. Systemet for telegrafi er forløperen til at vi sover med smarttelefonen ved siden av hodeputa. Byggingen av metroen i London gjør at det i dag fraktes 1,2 milliarder mennesker under Londons gater hvert eneste år. Det er hovedårsaken til at byen overhodet fungerer. Infrastruktur er altså ikke bare infrastruktur i seg selv. Det handler ikke bare om menneskene og varene som befinner seg på veien akkurat der og da. Det handler i like stor grad om alt det som foregår alle andre steder. Det påvirker arbeidsliv, næringsliv, kunnskapsliv, fritidsliv – ja, selve livet. Lukten av asfalt handler i like stor grad om at en får levert barnet sitt i barnehage og tatt bussen til jobb. Arbeiderpartiets mål er derfor å bygge og utvikle et moderne og framtidsrettet transportsystem som gjør trafikkavviklingen enklere, raskere og tryggere, med gode kommunikasjoner og transportmuligheter over hele landet, slik at en kan leve det livet en vil. Arbeiderpartiet la i forslag til nåværende NTP opp til et taktskifte i samferdselspolitikken. Det er jeg stolt over, men ikke fornøyd med. Jeg registrerer nå at regjeringen omtaler dette taktskiftet som sitt eget. Jeg konkluderer med at kjært barn har mange navn og også mange foreldre. Det er bra at samferdselsministeren stiller seg bak den rød-grønne NTP-en. Stortinget er enig om mye i samferdselspolitikken, men ved noen veikryss skiller vi retning: En jernbanereform på feil spor og en veireform på ukjent vei hvis forsøk synes å være viktigere enn faglige råd, og hvor konkurranse er viktigere for konkurransens egen del enn å bygge mer vei for fellesskapets penger, er etter min mening feil prioritering. Nå signaliserer regjeringen også i arbeidet med ny NTP at alle prosjekter skal være samfunnsøkonomisk lønnsomme. Med dagens regnemåte vet vi hva det vil bety for en rekke av landets planlagte og ønskede prosjekt, nemlig ingenting og ingen oppstart. Jeg håper jeg tar feil. Bare å se på det som skjer på veien, blir for snevert. For Arbeiderpartiet handler transportpolitikk om hele samfunnet vårt, og om hvordan vi tilrettelegger for gode liv over hele landet. Det vil være vårt fokus.
Roald Aga Haug (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Vi skal framleis skapa og dela. Arbeidarpartiet har lang tradisjon for både å leggja til rette for verdiskaping og å fordela goda mest mogleg rettferdig. Det skal vera ei stabil styring av økonomien, føreseielege og varige rammevilkår for næringslivet. Vi skal skapa verdiar slik at flest mogleg kan ha det best mogleg – i både gode og vanskelege tider. Difor er det ikkje noko poeng for oss å redusera skatten for dei rikaste, slik regjeringa har som universalmedisin. Vi har andre satsingar som er viktigare. Vi ønskjer å bruka ressursane på å utvikla samfunnet og utvikla velferdssamfunnet vidare. Vi vil ha fleire lærarar i skulen, god eldreomsorg og gode helsetenester. Vi vil styrkja kommuneøkonomien og setja i verk tiltak som verkar når landet har aukande arbeidsløyse. Arbeid til alle er framleis det viktigaste. Når enkelte næringar no slit, må staten ha ei aktiv rolle i å skapa aktivitet og ha treffsikre arbeidsmarknadstiltak. I tillegg til velferdsgoder vil vi bruka skatteinntektene til å stimulera til verdiskaping. Vi skal gje kommunane større moglegheit til å bidra som næringsutviklarar og medverka til utvikling av bedriftsnettverk. Gjennom å utnytta kvarandre sin kompetanse og kvarandre sitt utstyr ser vi at bedriftene utviklar seg og blir meir konkurransedyktige. Vi ser at det nyttar å bruka skattepengar på å leggja til rette for næringslivet. Det må satsast på entreprenørskap for å styrkja og fornya næringslivet. Fleire unge bør få anledning til å utvikla og driva eigen bedrift. Satsinga på ungt entreprenørskap skal medverka til at gründerar får utvikla seg og bli dyktige næringsdrivande i framtida. Eksportretta næringsliv skal ha gode og trygge vilkår. Vi vil bruka handlefridomen til tiltak slik at utsette næringar beheld og får vidareutvikla sin kompetanse, slik at det også i framtida blir mykje å dela. Velferdstenestene blir utførde i kommunane. Næringsutviklinga skjer i kommunane, og ved å styrkja næringsutviklinga, skattleggja fornuftig og styrkja kommuneøkonomien sikrar vi velferdsgoda til den enkelte. Difor vil det alltid vera viktigare for Arbeidarpartiet å satsa på elevar og eldre framfor skattekutt til dei som har mest frå før.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Trontalen inneholdt mange generelle vendinger om velferd og verdiskaping, og mange av punktene er det faktisk vanskelig å være uenig i. Derimot forstår jeg godt at regjeringen ikke sier noe om kjernen i velferdssamfunnet vårt, nemlig kommunene. Som på flere andre områder har Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen vært konstant på etterskudd når det gjelder svikten i skatteinntekter som kommunene opplever. Regjeringen har nå vært ved roret i halvparten av perioden, og bildet er klart: De store pengene i handlingsrommet brukes på å kutte i skatteinntektene. Dette gjøres etter sigende for å skape arbeidsplasser, men forskningen og virkeligheten er ikke på regjeringens side. Nei, regjeringen bestemmer ikke oljeprisen, men den velger hvilke virkemidler den skal ta i bruk mot økende ledighet, og regjeringen velger feil virkemidler, som er både urettferdige og virkningsløse. Siden regjeringen har brukt opp sitt handlingsrom på å kutte i fellesskapets inntekter, klarer de ikke å kompensere kommunene for skattesvikten de opplever. Etter første kvartal hadde landets nest største kommune, Bergen, skatteinntekter som var 175 mill. kr lavere enn det som var forventet ut fra budsjettet. Jeg tillater meg derfor å frambringe noen eksempler på hva denne politikken, eller mangelen på politikk, kan føre til. Før sommeren i år foreslo Høyre–Fremskrittsparti-byrådet i Bergen å kutte klestillegget for sosialhjelpsmottakere, øke terskelen for å starte barnevernssaker og redusere aktivitetstilbudet for psykisk syke. Det nå avtroppende Høyre–Fremskrittsparti-byrådet i Bergen har også lagt fram sitt forslag til budsjett for 2016. Der er det flate kutt for hele kulturlivet, kutt i tjenester for utviklingshemmede, kutt i rusforebyggende arbeid, kutt i bostøtten for sosialhjelpsmottakere, kutt i tilskudd til Kirkens Bymisjon. Kommunene er til for oss alle, men spesielt for dem som trenger hjelp, enten det er fra kommunen eller fra frivillige og ideelle organisasjoner som kommunen legger til rette for. Jeg er klar over at dette ikke er et kommunestyre eller bystyre, men jeg sier det for å få fram konsekvensene av regjeringens politikk. Landets rikeste mennesker har fått økt sin disponible inntekt enormt, mens i Kommune-Norge er det harde kutt for dem som trenger fellesskapet mest. Dette er realiteten ute i vårt langstrakte land, en realitet som er langt unna diskusjonene i denne sal om såkalte vekstfremmende skatteletter. Dersom regjeringen vil redusere sosiale forskjeller, må den sette kommunene i stand til å gjøre nettopp det – hvis ikke er det bare tomme ord.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2015-10-05:
Det var litt freistande å begynna å snakka kommunepolitikk etter den førre talaren, og eg kjem altså frå Os, så det hadde vore ein kjekk diskusjon. Men eg skal ikkje gjera det. Noreg er eit godt land å leva i for dei fleste av oss. Det må vi ikkje gløyma. Men det er eit «men». Vi er inne i ei utfordrande tid på mange område. I fylket der eg kjem frå, er nedbemanninga for alvor komen innan oljenæringa, og ikkje minst innan fleire andre næringar som òg har hatt levebrødet sitt frå ei rik oljenæring. Det er utfordringar som eg vil tru gir større ringverknader framover enn det vi anar. Regjeringa fokuserer på arbeid, aktivitet og omstilling – aktivitet viss ikkje arbeid er tilgjengeleg, og omstilling til eit anna yrke eller moglegheit for tilleggskompetanse som gir utteljing for arbeid. Framstegspartiet i regjering er bevisst desse utfordringane. Denne situasjonen vil kanskje òg ha innverknad på sjukemeldingar og uføretrygda, noko ein må arbeida godt for å motverka. Mistar ein jobben, aukar sannsynet kraftig for at ein blir uføretrygda. Særleg gjeld dette arbeidstakarar over 50 år. Dette var overskrifta i Aftenposten for nokre dagar sidan, og det er ein av konklusjonane til økonomiprofessor Kjell G. Salvanes. Utstøyting frå arbeidslivet er hardt nok for dei som blir arbeidsledige, men å stå utanfor på grunn av sjukdom er like vondt. Difor er IA-avtala særs viktig i slike høve. Tvungen omstilling blir det også for familiar med barn. Fleire som er, og blir, råka av nedbemanning, er familiar der kanskje både mor og far har blitt oppsagde. Det er klart at heile familien må omstilla seg. Barn får ofte med seg mange av dei bekymringane som dei vaksne måtte ha. Difor er det viktig å ha med seg denne utfordringa som dei minste òg vil ta inn over seg. Dei kan få ein minska livskvalitet som gjer at storsamfunnet må vera obs og kanskje trø til på ulike område seinare. Utfordringane i samband med den store og alvorlege flyktningkrisa gjeld også mange familiar med barn. Desse familiane og barna vil òg måtte meistra ei omstilling i eige liv. I tillegg til den traumatiske situasjonen dei er i, må dei òg tilpassa seg eit nytt land og nye omgjevnader. Vi i Noreg skal òg ta desse utfordringane på alvor. Dei fleste kommunar tar inn over seg behovet for å ta imot fleire flyktningar. Men det er viktig at ein har tilgjengelege ressursar slik at velkomsten og vidare oppfølging blir så god som mogleg. Difor er auka tilskot og auka kompetanse viktig, i lag med bustader, helse, skule og barnehagetilbod. Kanskje må ein òg tenkja litt på differensiering i introduksjonsprogrammet. Mange som kjem hit, er godt skulerte, mens andre ikkje er det. Då må ein kanskje sjå på fordelinga av tilgjengeleg hjelp. Framstegspartiet har vore med på ein auke i hjelp til flyktningar i nærområda, noko vi støttar vidare. Vi er òg med på å ta eit løft her heime og på å fortsetja innsatsen for å redda liv i Middelhavet. Mange millionar kroner har òg blitt løyvde vidare, og det vil vi fortsetja med. Framstegspartiet i regjering er opptatt av familiane, og spesielt familiar med barn.
Regina Alexandrova (Høyre), 2015-10-05:
Den endrede sikkerhetspolitiske situasjonen i våre nærområder og globale uroligheter har vært nevnt av flere fra talerstolen i dag. Forsvaret har blitt bygd ned over mange år, og vi har i dag en marginal forsvarsevne. I tillegg til en nedbygging over tid har det nå blitt avdekket et etterslep på vedlikehold og reservedeler. Alle er kjent med veivedlikeholdsetterslepet vi sliter med, og alle har et forhold til det. Men Forsvaret har faktisk tilsvarende utfordringer, med et formidabelt etterslep i milliardklassen. Dette byr på ekstra utfordringer når vi nå skal jobbe oss fram til en ny langtidsplan for Forsvaret, en langtidsplan som skal bygge opp igjen vår forsvarsevne. Dette betyr at mens vi bygger opp Forsvaret, må vi parallelt ta igjen etterslepet. Dette blir en krevende manøver. Forsvarssjefen har lagt fram sitt fagmilitære råd og er veldig tydelig på utfordringene vi står overfor. Det er nå opp til oss politikere å ta de tøffe prioriteringene som må bidra til økt operativ evne, tydeligere tilstedeværelse og hurtigere reaksjonsevne. For å få til dette må Forsvaret bruke eksisterende midler mer rettet mot den spisse enden, samtidig som vi må øke forsvarsbudsjettene. Det er ikke satset så mye på Forsvaret siden sist vi hadde en borgerlig regjering. Det er gjort viktige grep: Marinejegerkommandoen på permanent beredskap, redusert reaksjonstid på helikopterstøtte, økt antall seilingsdøgn for Kystvakten, flere seilingsdøgn med fregatt i nord og økt antall øvingsdøgn for hær og HV i Finnmark og Troms. Regjeringen har begynt snuoperasjonen med å øke forsvarsbudsjettet. Utfordringene har bygd seg opp over tid og vil ta tid å løse. Men regjeringen har prioritert økt tilstedeværelse og styrket operativ evne i nord med videre økning også for 2016.