trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Det var på en måte en litt, skal vi si, forsvarende holdning – og det passer jo for så vidt greit – som kom fram i statsrådens svar på den økonomiske fremtid; hun var litt defensiv, synes jeg. Det er helt riktig, som statsråden sier, at dette dreier seg om plantall, men det er også plantall som, om de ikke etterleves, vil medføre betydelige konsekvenser. Og det betyr altså at for å nå i mål med dette, må statsråden overbevise sine kolleger om at Forsvaret ikke kan brukes som en salderingspost, slik det fremstod ved forrige års budsjetthåndtering. Selvsagt er det slik at økonomiske rammebetingelser som samfunnet er avhengig av, varierer, men også i en slik sammenheng kan det kanskje være fornuftig å se på de mer langsiktige trekkene istedenfor brått – og uten å vurdere konsekvensene – å kaste seg rundt etter hvert som konjunkturene svinger. Oljeprisen er et godt eksempel på dette. Så av og til får man inntrykk av at Regjeringen er litt panikkpreget når ting kommer opp, og da er det altså viktig å styre etter planene. Så mitt ene spørsmål er: Vil statsråden nå gå alvorlig inn for å få dekning for det hun selv sier Forsvaret trenger? Og er det grunnlag for å tro at Regjeringen vil kunne dekke opp det som så kraftig er understreket? Så sier statsråden at hun er bekymret over tempoet i omorganiseringen i Forsvaret. Ja, det er også jeg, men da må man altså gjøre noe for å få opp tempoet, og det på en slik måte at gevinsten blir synlig og stilt til disposisjon for Forsvaret. Og er det statsrådens intensjoner å stille frigjorte midler til disposisjon for Forsvaret?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Jeg skal bare følge opp litt av det jeg var inne på i min første replikk. En viktig måte å bedre situasjonen for Forsvaret på, er å la være å tilføre Forsvaret nye oppgaver som ikke naturlig hører inn under Forsvarets primæroppgaver. Et eksempel på noe som har vært tilført den senere tid, er Det indre kystoppsyn, hvor man så vidt jeg vet, ennå ikke har greid å fordele kostnader på brukerne. Det betyr altså at Forsvaret utøver tjeneste på vegne av andre etater. Det har tidligere regjeringer ikke greid, og jeg er litt spent på å høre om statsråden kan tenke seg å bidra til at Forsvarets oppgaver i utgangspunktet skal være de primære. Da får man litt mer rom i budsjettene, og får ikke nye oppgaver uten nye penger – og det er jo et vesentlig poeng. Når det gjelder tjeneste i utlandet, internasjonale styrker, så har fravær av kontrakter vært et problem. Det er altså slik at vi dessverre var nødt til – og jeg forstod at forsvarssjefen måtte ta en tung beslutning – å sende et fartøy til kai, som han ikke ville sende ut fordi det manglet kontrakter. Så spørsmålet er: Hva vil nå statsråden gjøre for å ligge i forkant av denne utviklingen, slik at man har de ressurser som trengs, når politiske beslutninger fattes, for å gå inn med norske styrker? Her ligger man på etterskudd, og forhandler stort sett hele tiden mens man er på vei til oppdrag. Og så skjer da dette, som rett og slett er flaut etter Fremskrittspartiets oppfatning. Og så er det forholdet mellom Regjeringen og stortingsgruppen. Her i huset opplever vi rett som det er at stortingsrepresentantene fra regjeringspartiene er enige med Fremskrittspartiet, Høyre og Arbeiderpartiet, og plutselig skjer det noe annet fra Regjeringen. Da blir jo spørsmålet: Er det noe ved Regjeringen som gjør at man ikke har god nok kontakt med stortingsgruppen? Hva er forklaringen på at Regjeringen gjør én ting og stortingsgruppen faktisk har vært med på beslutninger om noe helt annet? Det virker litt underlig. Det er mulig statsråden kan bidra til å oppklare den forvirring som råder hos meg på dette området.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Bare noen få kommentarer til forslagene fra Sosialistisk Venstreparti. Jeg skal ikke blande meg inn i den pågående krigen mellom Arbeiderpartiet og SV, med eller uten bomber. Det får gå som det kan. Men bare ganske kort: Når det gjelder forslag nr. 1, deler vi fullt ut den oppfatning som representanten Bjørn Tore Godal gav uttrykk for, og har ikke noen kommentarer utover det. Når det så gjelder grunnlaget for det vi debatterer, er det altså Innst. S. nr. 161, som omhandler dekning av de militære kostnader under de pågående operasjoner. Det er etter min mening slik at de forslag som her er fremsatt, i liten grad er relevante i forhold til det som er debatten. Ikke minst gjelder det forslag nr. 2. Det er etter vår oppfatning ikke naturlig at et slikt forslag fremmes under den sak som er til behandling. Men når forslagene nå er formet som oversendelsesforslag, er det bare for oss å si: Om enn malplassert i denne sammenheng, er vi aldeles uenig i intensjonene i begge disse forslagene. Selv om det kunne vært fristende å votere også når det gjelder et oversendelsesforslag – vi har ikke noe behov for å få dette oversendt – skal vi følge den vanlige praksis her i huset på dette området.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Jeg vil bare ta ordet for å peke på at når representanten Karin Andersen nå nærmest innkasserer den ene gevinsten etter den andre, må det bero på en gedigen misforståelse. Jeg kan ikke se at det er noe grunnlag for det ut fra noe av det som er sagt. Da ville man fått en helt annen håndtering og en helt annen argumentasjon. Så det SV nå forsøker å gjøre – mens utenrikspolitisk talsmann er ute av landet – er å erobre banen. Det får SV håndtere som de selv vil, men jeg reserverer meg på vegne av Fremskrittspartiet for de konklusjoner som representanten Andersen her har trukket. La nå det stå.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Det var egentlig ikke min mening å ta ordet til denne saken, siden det var en enstemmig komiteinnstilling som var avgitt, og det da burde holdt med saksordførerens innlegg. Men nå har altså saksordføreren benyttet sitt innlegg til å berøre et saksområde som for så vidt er berørt av komiteen, men da på et helt annet felt. Jeg vil faktisk kritisere saksordføreren for at han ikke har tatt opp den problemstillingen han nå brukte mesteparten av innlegget på å belyse. Det burde han absolutt ha gjort, istedenfor å løpe hen til media og få oppslag på dette, og gjøre dette til et hovednummer i debatten. Hvis dette er av stor betydning for det partiet saksordføreren tilhører, burde det ha fremkommet gjennom merknadene som står her. Det ville det vært full anledning til å gjøre, med det saksfeltet som foreligger. Når det er sagt, vil jeg bare understreke det jeg også har svart til pressen, at jeg er helt uenig med representanten Holstad i dette. Jeg siterer det komiteen har pekt på i sine merknader: «Komiteen merker seg at statistikken for 1997 viser at antall refselser i Sjøforsvaret og Luftforsvaret har gått opp, mens nedgangen i antall refselser i Hæren mer enn oppveier økningen i de to andre grenene. Den hyppigste refselsesgrunn er fortsatt ulovlig fravær». Det saksordføreren på en måte gjennom sitt innlegg åpenbart ønsker å skjule, er at det at enkelte soldater er ulovlig borte fra sin avdeling, skal ikke avdelingen være kjent med. Etter min mening må det være en klar del av tilbakemeldingen til avdelingen at en del soldater som tilhører avdelingen, har vært borte, med ulovlig fravær. Det har å gjøre med avdelingens ånd, sammensetning, og det har med solidaritet å gjøre. Jeg kan vanskelig se at dagens ungdom er mer sarte på dette området enn hva tilfellet har vært tidligere. Er det ulovlig fravær som er hovedgrunnen til refs, får man fordundre meg også tåle det. Har man «guts» nok, for å bruke et litt annet uttrykk, til å rømme av gårde og være ulovlig vekk, får man også være voksen nok til å få dette opplest på linja. Det burde være en rimelig grei ordning på stedet for den soldat det angår. Når det er sagt, får jeg spøkefullt få lov å tilføye at i denne sal mottar man stadig refs, daglig, og tilsynelatende uten at det hjelper, men når det gjelder Forsvaret, er det altså noe annerledes.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-05-06:
Saksordføreren pekte innledningsvis på bekymring over utviklingen av narkotikabruken i forsvaret. Avsløring av narkotikabruk hos soldatene viser at det er en økning på over 50 pst. fra i fjor til i år. Jeg deler fullt ut saksordførerens bekymring på dette området. De soldatene som er i denne situasjonen, er en fare for egen sikkerhet og også en fare for andre soldaters sikkerhet. Det er det ene aspektet ved dette. Jeg vil også peke på det Ombudsmannsnemndas sier om de rusmiddelmisbrukere som er inne i Forsvaret, at Forsvaret ofte er den siste kontakt, i hvert fall systematiske kontakt, de har med en samfunnsinstitusjon og et samfunnsapparat. Veldig mange av dem kan vandre ut derfra uten særlig oppsyn i etterkant. Forsvaret har i den situasjonen et ekstra ansvar, og bør være seg det ansvaret bevisst ved å koble disse soldatene til det rette behandlingsapparatet. Som også ombudsmannen påpeker, må det organet innen Forsvaret som driver med dette, ha såpass med ressurser at det klarer den jobben.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-06:
Når det gjelder de oppslagene som har vært om Forsvaret de siste dagene, vet jeg ikke hensikten verken med programmene eller de utsagn som er kommet, men det illustrerer jo det vi allerede vet, at det er en ubalanse mellom drift og investeringer og en ubalanse mellom ressurser og oppgaver. Men på det nåværende tidspunkt ligger altså langtidsmeldingen, St.meld. nr. 22 for 1997-98, fast, og hva som vil bli den framtidige struktur i Forsvaret, vil vi først ta stilling til i neste langtidsmelding. I den strukturen som nå ligger fast, kan det helt sikkert være behov for enda mer ressurser enn det som brukes i Forsvaret i dag, og det kan godt hende at vedkommende som uttalte seg i TV-programmet, trenger 200 mill. kr. Men etter hvert som jeg går inn i denne materien, ser hvordan forholdene er i Forsvaret og finner ut at vi bruker 23 milliarder kr, føler jeg at det må være mulig å få ut frigjorte midler som kan forbedre balansen mellom drift og investeringer, ved å gå inn og se på faktorer som man kanskje ikke i dag har sett tilstrekkelig på. Jeg er sikker på at det må gå an. Men jeg er også overbevist om at de prosesser og forandringer som allerede er satt i gang, er nødt til å gjennomføres i en takt som gjør at man faktisk får ut gevinsten, og jeg er overrasket over at noen av disse prosessene går veldig seint. Gevinsten ved uttak blir dermed liten. Så min innstilling til dette er å gå hardt inn i den problematikken og se hvordan vi raskere og bedre kan komme ut med hensyn til det innsparingspotensialet som vi er nødt til å få til. Men, som jeg sa i mitt innlegg, jeg tror det vil medføre at vi også får noen kraftige motsetninger og må ta noen tøffe beslutninger for å få dette til.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-06:
Den situasjonen Forsvaret er i i dag, med ubalanse – og kanskje også en dobbel ubalanse – er ikke kommet fordi jeg ikke har klart å overbevise mine regjeringskolleger. Den er faktisk kommet fordi dette storting og tidligere regjeringer over lang tid ikke har fulgt opp målsettinger med bevilgninger i forhold til oppgaver og ressurser. Men la nå det ligge. Jeg skal prøve så godt jeg kan å overbevise mine kolleger. Når det gjelder frigjorte midler, er det min holdning uansett i det offentlige at hvis man oppmuntrer til effektivisering for å kunne få ut gevinster, så bør det også være et incitament å kunne beholde de gevinstene man får ut. Og hvis langtidsmeldingen skal gjennomføres med de intensjoner som ligger der, så må de frigjorte midlene bli liggende igjen, for det er jo de vi skal bruke til investeringer. Jeg skal slåss det jeg kan, men vi vet alle at det er mange som slåss om de samme kronene. Men jeg skal gjøre så godt jeg kan.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-06:
På det spørsmålet kan jeg rett og slett svare ja. Den er like om hjørnet, og det skal ikke være så lenge før den blir oversendt til Stortinget.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-06:
Det siste er jeg ikke sikker på, men jeg går ut fra at det må være mangel på kommunikasjon. Jeg er ikke helt klar over hva representanten Røsjorde siktet til da han sa at det var sprik, men jeg vil tro at det kan la seg forklare – uten at jeg kan si hva det består i i dag. Når det gjelder utviklingen av Forsvarets oppgaver og det at Forsvaret også tar på seg nye oppgaver, så vil det i fremtiden være en stor utfordring å finne balansen mellom det og de kjerneoppgavene som Forsvaret skal ha. Vi trenger frivillige i vårt land til å delta i internasjonale operasjoner. Det er inngått avtaler med nødvendig lengde når det gjelder slik deltakelse. Når det likevel oppstår situasjoner hvor det ikke er mulig å få personell på plass på grunn av – som i det tilfellet som ble nevnt – en usikkerhet om forsikring når man er ute, er det klart det ligger svakheter her som vi er nødt til å forbedre. Det er også Forsvarets overkommando godt i gang med. Det blir jo helt meningsløst bare å ville når man ikke kan.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-05-06:
Jeg skal selvfølgelig ikke blande meg inn i diskusjonen om forslagene. Jeg bare understreker at vi alle er svært interessert i å finne en diplomatisk løsning på denne saken. I mitt innlegg sa jeg at «tross diplomatiske bestrebelser ser vi ingen utsikter til en umiddelbar løsning». Men jeg har nå fått opplysninger om at det på et møte i G8-gruppen i Petersberg i Bonn i dag faktisk ser ut som om man har kommet et skritt videre gjennom de drøftelser som har vært mellom USA, Russland, ledende EU-land, Canada og Japan. At også Russland er inkludert, er noe som Norge på mange måter har jobbet svært lenge for å få til. Hvis det nå er slik at Russland er med på betydelige prinsipielle forslag for å få til en fredsløsning til, syns jeg det er bra. Norge har også lagt stor vekt på FNs rolle i å oppnå en fredsløsning, noe som ble understreket av Vollebæk i hans samtaler både med Kofi Annan og Tsjernomyrdin i New York. Vi er veldig glad for at FN og Sikkerhetsrådet nå er engasjert for fullt. Etter det som er kommet ut fra møtet i Petersberg, ser det også ut til at OSSE vil få en viktig rolle i oppfølgingen og implementeringen av en fredsløsning. Så det kan finnes håp, og Regjeringen jobber på alle de måter den kan for å bidra med sitt i et slikt opplegg.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Statsråden gjentok Regjeringens standpunkt når det gjelder MTB-ene, og noe annet var vel ikke å forvente ved denne korsvei. Men kort følgende spørsmål: Et forutsatt vellykket prøveprosjekt som ikke følges opp før i 2003, kan jo gi som resultat at produksjonskapasiteten da ikke er til stede, når Regjeringen kan tenke seg å sette i gang i 2003. Oppfatter statsråden det som å være helt uproblematisk, eller har man en strategi for hva man da gjør? Står vi ikke da i stor fare for at de 300 – 400 mill. kr som er investert i et vellykket prøveprosjekt, langt på vei er bortkastet i en situasjon hvor de som skal følge opp, ikke lenger har virksomhet og er spredd for alle vinder? Mitt hovedspørsmål er: Hva er statsrådens kommentar til de mange medieoppslag i det siste om hvor ille det står til i Forsvaret? Riksdekkende medier har i stor grad meldt fra om dette, og selvsagt er det mange kjerner av sannhet i disse oppslagene, noe ikke minst forsvarskomiteens medlemmer er pinlig klar over, og som vi har vært inne på mange ganger. Jeg syns jo ikke det er så ille at fly står på bakken, og at båter ligger til kai. Det hadde vært mer bekymringsfullt om alle var i lufta og alle på havet, med full bemanning – det hadde vært meget dårlig økonomi. Men hvis det nå er slik at Generalinspektøren for Luftforsvaret mangler 200 mill. kr, som, så vidt jeg skjønner, er forskjellen på å være teknisk konkurs og det å leve et noenlunde normalt liv, ser statsråden mulighet for å sikre en viss økt trenings- og øvingskapasitet innenfor den betydelige ramme på nesten 24 milliarder kr som tross alt ligger der? Slike ting må kunne løses i noe større grad enn det en får inntrykk av. Eller kan vi se utspillet som en forpostfektning for neste års budsjettbehandling og et resultat av det som måtte ha sildret ned i systemet som et resultat av Halvorsbøle, man kvesser knivene for å forberede seg på internkampen i Forsvaret?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Kort til en stemmeforklaring, som kanskje ikke er nødvendig, siden vi skal oversende forslag uten realitetsvotering. Det som fikk meg til å ta ordet, var det som ble sagt fra Karin Andersens side, nemlig at hensikten nå er å gi Regjeringen en «ryggdekning» – underforstått: som den ikke har fra før. Det er ingen realitet i dette. Vi har et bredt inntrykk av i de egnede organer at Regjeringen har ryggdekning for det den gjør både på det diplomatiske området og når det gjelder støtte til NATOs militære aksjoner, og det blandingsforholdet som til enhver tid skal være i den forbindelse. Jeg sier bare dette for å reservere meg mot at en oversendelse uten realitetsvotering medfører ryggdekning for det ene eller det andre. Det er vi altså ikke med på. Men jeg har ikke lyst til å gi SV gleden av å få nedstemt et forslag som attpåtil ikke er til realitetsvotering. Det er grunnlaget for vår holdning til denne saken.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-05-06:
På mange måtar er Forsvaret inne i ein vond sirkel. Me vedtek langtidsplanar, og så fylgjer korkje regjering eller storting opp i dei årlege budsjetta. Så kjem me ut i eit uføre, slik me er no. Så ser ein at mange er ute og planlegg og skal justere ned til eit heilt tilfeldig økonomisk nivå, i staden for å legge opp til eit forsvar i samsvar med tryggingspolitiske realitetar og andre oppgåver. Og dersom me får omarbeidd dei nye planane i samsvar med det ressursnivået me er villige til å ha i dag, er eg heilt sikker på at dersom det ikkje skjer noko dramatisk, vil stortingsfleirtalet og Regjeringa legge seg under det igjen – og så er me akkurat like langt. Eg vil berre understreke kor viktig det er når me i dette storting både i juni i fjor og i dag sluttar opp om Regjeringa sitt mål på dette området, at Regjeringa fylgjer opp økonomisk. Det må vera ein heilt sjølvsagd ting, elles blir all denne planlegginga det reine maskepi. Så over til ein annan ting, som var mitt eigentlege spørsmål, og det går på vår kapasitet til å oppfylle våre internasjonale plikter. Den har vist seg å vera under all kritikk. Det er flaut. Regjeringa vil legge fram ei melding om internasjonale operasjonar i vår, og slik situasjonen er, vil eg håpe at den kjem så raskt at me kan behandle den i vår. Det ser me som heilt nødvendig. Og mitt spørsmål til statsråden blir: Vil ho syte for at me får meldinga så fort at me kan behandle den i vår og rette opp det aller verste på dette området?
Ingvald Godal (Høyre), 1999-05-06:
Som saksordførar har eg berre lyst til å seia litt ved slutten av debatten. Eg synest det har vore ein veldig grei debatt. Hovudpoenget har vore kor naudsynt det er å få samsvar mellom mål og midlar i Forsvaret. Det er eg veldig glad for, for dette er eit svært alvorleg problem, som det er heilt naudsynt at alle no tek skikkeleg på alvor. Elles har fregattane vore hovudsaka – det var grunnen til at me fekk denne meldinga. Der er det full semje. Der det sprikjer noko, er i spørsmålet om MTB-ar – det har vore ein del spørsmål om det. Eg vil berre gjera heilt klart kva som er standpunktet til Høgre, og eg har inntrykk av at der er det full semje med Arbeidarpartiet, slik at dette er eit fleirtalssynspunkt. Vårt syn er at dersom prøva blir vellukka, meiner me at prosjektet skal gjennomførast på den mest mogleg rasjonelle måten, dvs. at det blir køyrt vidare med ein gong, slik at me ikkje får ekstra utgifter som fylgje av ein stopp, og at ein så set i gang igjen, og kanskje i verste fall at ein må begynne på nytt ein heilt annan plass. Det vil ikkje fleirtalet akseptere. Difor vil me gå inn for at det skal gjennomførast tvert dersom prøvene blir vellukka. Ein har eit drygt år på å prøve det ut, og me fekk i går gjort det klart at det absolutt er nok. Når det gjeld den finansielle sida av dette, vil me i Høgre primært finansiere dette ved at me tilfører tilstrekkeleg med midlar til budsjettet. Dersom me ikkje får til det, vil me skuve på andre nye prosjekt, ut frå den vurderinga at det riktige i slike saker er å gjera seg ferdig med det ein er i gang med, før ein begynner på noko nytt. Kva det i så fall må vera, kjem me tilbake til ved eit dertil passande høve, men me vil no gjera heilt klart kva som er standpunktet vårt her. Me legg stor vekt på at me opptrer ryddig i slike saker, og at me gjer oss ferdige med dei prosjekta som er i gang, før me går laus på nye. Eg reknar med, så nøye som både Arbeidarpartiet og eg har gått gjennom dette i dag, at statsråden er klar over kva som er fleirtalets syn i Stortinget.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-05-06:
Lat meg seia litt om den saka som eg har ansvaret for, fyrst. Partigruppene her i Stortinget har i andre fora tidlegare gjeve si tilslutning til dei militære operasjonane som vårt land er med på no i samband med NATOs aksjonar i Kosovo. Ein samla komite gjentek dette i innstillinga. Ein samla komite er òg einig i at utgiftene blir finansierte som tillegg til forsvarsbudsjettet, i samsvar med føresetnaden i langtidsmeldinga. Korleis dette skal dekkast inn, kjem me tilbake til i samband med revidert nasjonalbudsjett, og eg finn ingen grunn til å gå inn på det no. Det er fremma nokre forslag frå SV i samband med dette, og eg skal berre kommentere dei litt med ein gong, slik at eg slepp å gå inn på det seinare. Når det gjeld forslag nr. 1, vil eg sterkt åtvare mot at me skal drive noka form for stortingsregjereri i denne saka. Her er det Regjeringa som heilt naturleg har initiativet, og me vil reagere på det som måtte koma frå Regjeringa. Det same gjeld for forslag nr. 2. Når det så gjeld sak nr. 8, var det slik at Regjeringa i langtidsmeldinga i fjor gjekk inn for at utanlandsoperasjonar skulle koma som tillegg. Det fekk dei full tilslutning til i Stortinget. Likevel vart dette brote i Regjeringas budsjettforslag i fjor haust. Under behandlinga måtte ho gå tilbake til sitt opphavlege standpunkt om at dei skulle vera utanfor. Likevel kom Regjeringa her med eit forslag der det på nytt skulle takast pengar frå materiellkapitlet i forsvarsbudsjettet og brukast til heilt andre ting. Eg er veldig glad for at dette er sett på plass i komiteen, og eg håpar at det no ein gong for alle blir slutt på at ein brukar kapitlet for kjøp av materiell i Forsvaret som ein slags ymsepost for alle moglege andre tiltak.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-05-06:
Saksordføraren brukte mykje av sitt innlegg til å kritisere den ordninga med refs som er i militæret i dag. Eg vil berre for min del gjera det heilt klart at han då ikkje tala på komiteens vegner – i alle fall ikkje på Høgres. Eg ser det slik at den ordninga ein har med refs i forsvaret i dag, er veldig grei. Den går føre seg på ein heilt open måte – veldig realt. Slik trur eg det blir oppfatta av dei aller fleste. Eg trur faktisk at resten av samfunnet kunne lært ganske mykje av Forsvaret på dette området. Dette gjeld ikkje minst skulen, der mobbing nå etter kvart har vorte eit kjempeproblem som inneber at svake elevar går fysisk utrygge på skulen kvar einaste dag. Samfunnet greier ikkje å gjera noko med det. Dei har ikkje greidd det sjølv om dei har snakka om det i 10-20 år. Eg trur det er veldig mykje å lære av den måten Forsvaret organiserer sitt personell på, og òg den måten dei straffar folk som gjer noko gale, på. I skulen kunne ein gjera noko liknande med bøllane som mobbar. Då trur eg det ville bli mykje tryggare for alle. Eg vil difor reservere meg mot det saksordføraren sa på dette området.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Innledningsvis vil jeg si at Fremskrittspartiet i hovedsak støtter det syn representanten Ingvald Godal gav uttrykk for i sitt innlegg. Kostnadene forbundet med internasjonale fredsoperasjoner viser seg å være større enn tidligere antatt, bl.a. vil NATOs operasjoner mot Den føderale republikken Jugoslavia vare lenger enn forventet. Stortinget har tidligere vedtatt at kostnadene forbundet med internasjonale operasjoner skal inndekkes utenom rammene for forsvarsbudsjettet. Fremskrittspartiet var tilfreds med dette vedtaket, og vil poengtere viktigheten av at dette prinsipp fastholdes. Det er ikke aktuell politikk at hele eller deler av disse kostnadene pålegges inndekket innenfor rammene av forsvarsbudsjettet. Forsvarets budsjett er i dag så vidt lavt at en ytterligere svekkelse av det ordinære budsjett vil få negative konsekvenser for landets forsvarsevne. Ved forslag om inndekning forventes det at Regjeringen foreslår friske penger, som eventuelt kan komme som følge av endring av budsjettbalansen. Det er for øvrig gledelig at de øvrige partier ser ut til å støtte dette syn, for et avvik fra dette prinsipp vil få voldsomme følger for Forsvarets virksomhet. Dette er en nødvendig del av den langsiktige tenkning som er avgjørende for dagens og fremtidens forsvarsevne. Fremskrittspartiet forutsetter at en eventuell debatt om budsjettbalansen gjennom behandling av revidert nasjonalbudsjett ikke vil rokke ved dette prinsipp. For øvrig vises det til merknadene i Innst. S. nr. 161, hvor det står bl.a. at: «Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet vil presisere at de legger til grunn at proposisjonens forslag til bevilgninger i sin helhet bevilges som tillegg til forsvarsbudsjettet og at dette eventuelt kan gjøres gjennom en endring av budsjettbalansen i revidert nasjonalbudsjett slik at bevilgningen fremstår som «friske penger».»
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Jeg vil si noe om forslag nr. 1, fra SV, men aller først vil jeg si at jeg har vært imot at NATO skulle gå til luftangrep mot Jugoslavia helt fra før en eneste bombe var sluppet. Alternativet var ikke å sitte stille og se på det som skjedde i Kosovo, jeg tror at det var andre muligheter. Nå vil vi aldri få vite konsekvensene av et slikt alternativ. De forslag som SV legger fram i dag, er til ren indremedisinsk behandling av de sår partiets sjel fikk under landsmøtet. Det er et forsøk på å ri to hester samtidig, en for krigen og en annen imot den. Jeg oppfatter det som et rent markeringsforslag fra SVs side, og jeg lurer på hva som blir det neste. Hva skjer når partilederen og utenrikspolitisk talsmann er tilbake? Da blir det vel foreslått bakkekrig igjen! Hvem skal vurdere og avgjøre serbernes fredsvilje? Skal SV foreslå å starte bombingen igjen, og hvordan vil SV stemme da? Jeg forsøker med dette å si hva jeg og andre bombemotstandere i mitt parti mener om dette partitaktiske spillet til SV. Det mener en bombemotstander som, i likhet med alle andre, inderlig ønsker at krigen skal opphøre så fort som mulig. Det ligger i krigens natur at man ikke uten videre gir seg, at man bomber for ikke å miste ansikt. Krig er uforutsigbart. Det er derfor vi helst må unngå krig. Ikke minst har denne krigen vist oss det både i tid og omfang, at det ikke er noe klart skille mellom sivile og militære mål, at terrorbombing brukes og at såkalt kirurgisk bombing bommer på målene, og at bomber kan kommer på avveie. I etterkant av denne krigen er det viktig å få grundige analyser av hva som egentlig skjedde før beslutningene ble tatt. Ikke minst er det viktig å få vite hva statsministeren sa ja til når han omtalte luftangrepene som «en begrenset militær aksjon». Det blir også viktig å få en grundig diskusjon om hvordan vi skal møte vanskelige konflikter. Vi må få en diskusjon om trusseldiplomati, og om at NATO setter kniven på sin egen strupe, slik som det etter min mening skjedde i denne konflikten. Vi må også ha en omfattende debatt om NATOs rolle, om folkeretten og om bruk av moral i andre konfliktområder.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-06:
Ombudsmannsnemnda for Forsvaret har i overenstemmelse med instruksen avlagt rapport for virksomheten i 1998. Komiteen har i sine merknader viet oppmerksomhet mot enkelte områder i rapporten. I den sammenheng vil jeg peke på forhold som berører mannskapenes helse. Antall narkotikasaker i Forsvaret har hatt den sterkeste økningen noensinne i løpet av ett år. Det er bekymringsfullt at et stadig økende antall soldater møter til tjeneste som brukere av narkotiske stoffer. Det er viktig å vise til Ombudsmannsnemndas uttalelser for 1997, hvor man vektla hensynet til sikkerhet under våpenopplæring. Dette er ikke forenlig med en utvidet bruk av narkotiske stoffer. Forsvaret er ikke tjent med en utvikling hvor soldatene stifter aktiv kontakt med narkotiske stoffer i militæret. Derfor er det viktig at Forsvaret, så langt det er forenlig med primæroppgavene, tar sin del av det samfunnsmessige ansvar for å bidra til at ungdom med rusproblemer kan bringes inn i et aktivt behandlingsmiljø. Det må derfor fortsatt opprettholdes en aktiv bekjempelsesinnsats mot narkotikaproblemet i Forsvaret. Nemnda har vært opptatt av hvordan disiplinærmyndigheten utøves overfor ungt og uerfarent personell. Etter en endring av lov om disiplinærmyndighet våren 1998 er det fortsatt behov for opplæringstiltak i utøvelse av myndighet. Det totale antall refselser har vist en klart fallende tendens. Likevel har antall klager på ilagt refselse til førsteinstans gått opp. Nemnda oppfatter dette som tegn på at det har funnet sted en bedring i rutinene vedrørende informasjon til refsede om klageretten. Det er likevel en annen side ved selve kunngjøringen av refs jeg vil komme inn på. Landskonferansen for Tillitsvalgte i Forsvaret i 1998 uttalte følgende: «Landskonferansen mener at en refselse må kunngjøres på en annen måte enn ved høytlesning og kunngjøringen skal være anonym». Landsutvalget for Tillitsvalgte i Forsvaret har videre i en uttalelse bedt Forsvarsdepartementet om å sluttføre arbeidet med disiplinærreglementet før Landskonferansen 1999. Dette arbeidet er i gang, men vil trolig ikke avsluttes før ved årsskiftet. Disiplinærreglementet slår fast at selve kunngjøringen av refselsen ikke er en del av reaksjonen og heller ikke skal oppfattes slik. Høytlesning av refselser på oppstilling representerer også et brudd på Forsvarets eget grunnsyn, som er nedfelt i Forsvarets verdigrunnlag. Høytlesning er en form som hører til gapestokkens tid i Norge. Det må være på tide at Forsvaret også bytter ut gammel praksis, i pakt med nye verdiformuleringer. Det er ingen kristen og humanistisk tradisjon å henge ut sine medmennesker. Har man behov for å statuere et eksempel, tror jeg at dagens soldater er bedre motivert for dialog og informasjon enn for skremselspropaganda på bekostning av noen få uheldige soldater. En tilrettevisning blir ikke mer moralsk i takt med økende antall tilhørere. Dersom tilrettevisning skal virke avskrekkende, tror jeg Forsvaret vil være tjent med andre motivasjonsfaktorer enn frykt og bruk av ordninger fra en annen tid. Til slutt vil jeg få uttrykke tilfredshet over nemndas arbeid og vise til komiteens tilråding.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 1999-05-06:
Nr. 16 Holstad aksepterer refs for det påtalte forhold, som angår manglende forhåndsannonsering i komiteen. Forklaringen er så enkel at jeg fikk en henvendelse for 30 timer siden som utløste min reaksjon. Når det gjelder selve effekten av refsen, og hvorvidt man er i stand til å ta en refs, vil jeg si at det er beviselig ikke alle som gjør det. Av hensyn til de forhåpentligvis få som direkte plages av refs i påhør av mange mennesker, ligger det meg på hjertet å søke å finne en løsning for å møte et behov. Det er slik at en form for snillere refs – i form av at man kanskje istedenfor å rope det ut til en stor forsamling gjerne kunngjør det gjennom et oppslag på en vegg – allikevel vil kunne bli forkynt for dem som måtte trenge det, til bedret oppdragelse.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Jeg vil understreke viktigheten av denne virksomhetsrapporten som Stortinget mottar en gang i året. Ombudsmannsnemndas rapport gir oss viktig og utfyllende informasjon om forhold i forsvaret som vi ikke alltid kan snappe opp i vårt daglige arbeid. Det som har fått meg til å ta ordet i denne saken, er det som står i Dokument nr. 5 på side 16 om kvinnenes stilling i forsvaret i dag. Det er veldig gledelig å registrere at det dette året ikke har kommet inn noen klager fra de kvinner som avtjener tjeneste i militæret. For å sitere det som står i dokumentet: «Det er Ombudsmannens erfaring at det kvinnelige personell som etter egen søknad gjør militærtjeneste, finner seg vel til rette i det militære miljø.» Dette gjelder også i fritiden, og det ser ut til at de jentene som gjør en god jobb, nå også blir valgt som tillitsvalgte for forsvaret. Og det er meget positivt. Det er positivt for oss som jobber litt for at vi skal få en økt andel kvinner i forsvaret. Det er en annen sak som også opptar meg, og det er redningshelikoptertjenestens arbeidsforhold. Ombudsmannsnemnda har i det året som dokumentet behandler, vært på besøk på Banak. Det synes som om flystasjonen og virksomheten der preges av at den varslede stortingsmeldingen om redningshelikoptertjenesten trekker ut. Sist fredag var jeg på Rygge flystasjon, hvor jeg hadde gleden av å treffe et mannskap fra redningshelikopteret som vanligvis er stasjonert på Banak. Men som vi vet, fører detasjementet ved Rygge til at de skifter personell, og i denne uken har Banak-personellet vært på Rygge. Jeg hadde en samtale med dem, og de fortalte at hele deres arbeidssituasjon nå preges av at de går og venter på stortingsmeldingen. Så dette er en bønn til statsråden om at hun tar dette opp med sin kollega justisministeren, slik at vi får en fortgang i denne stortingsmeldingen om redningshelikoptertjenesten. Dette er militært personell og militært utstyr. Personellet bor i militære boliger og jobber på militære stasjoner, så det er på en måte vårt ansvar at de har gode arbeidsforhold. Men meldingen skal altså skrives av justisministeren, og de savner nå en avgjørelse.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Jeg vil foreslå Aud Blattmann og Asmund Kristoffersen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Det Carl I. Hagen nå tok opp, er et viktig spørsmål, som jeg også berørte. Men her finner vi kanskje også det viktigste skillet i norsk politikk nå mellom oss og de to høyrepartiene, nemlig hvordan skal den personlige valgfriheten komme til uttrykk. Fremskrittspartiet ønsker å utvikle private tilbud overalt i forhold til de offentlige tjenestene. Det man altså sier, er at folk skal kunne bruke sin private kjøpekraft til å kjøpe seg ut av de offentlige tjenestene – kjøpe seg ut av skolen, kjøpe seg ut av eldreinstitusjonene, kjøpe seg ut av sykehusene. Men fra andre land kjenner vi til at det fører til en todeling av velferden, dvs. at det blir en dårlig velferd for dem som ikke har råd til å kjøpe seg ut, og en stadig bedre velferd for dem som har råd til å kjøpe seg ut. Det vi ønsker, er at de offentlige tilbudene skal bli så gode – og at de også skal tilfredsstille de enkeltes behov – at man ikke trenger å kjøpe seg ut av fellesskapet. Vi ønsker et sterkt fellesskap. Her innser jeg at vi er uenige. Her går et stort prinsipielt skille mellom venstresiden og høyresiden – det har alltid gjort det. Men jeg tror det vil komme mye mer til uttrykk framover nå, for spørsmålet er om vi har evne og vilje til å ta vare på de gode fellesskapstjenestene vi har, og gjøre dem enda bedre, slik at de kan være for alle, og at vi ikke får tilbud bare for noen få. Når har Arbeiderpartiet gjort noe med dette? Jo, f.eks. i innledningen til den nye læreplanen for skolen står det at skolen nå må møte elevene ulikt fordi de er ulike. Det er lagt et helt nytt prinsipielt grunnlag for skolen. Vi går nå inn for at kommunene skal få frie inntekter på 1 milliard kr, ikke øremerkede bevilgninger som det blir mer og mer av, som er i tråd med det jeg framførte i mitt innlegg.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Det siste er jeg glad for at det blir en mulighet for, men bare forhandlingene kan vise om det blir noe av det. Jeg tror Steensnæs har rett i at de grepene jeg snakket om her, og som ligger til grunn for vår nye programdiskusjon, ikke nødvendigvis er en forlengelse av de grepene og den tradisjonelle politikken Arbeiderpartiet har hatt. Men jeg tror ikke noe parti kan holde seg med de samme gamle grepene som man hadde i dette århundret. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet faktisk går foran her og ser at det må tas nye grep. Og jeg kan innrømme at her mangler det en konkretisering, men den skal komme i form av flere reformer, men det er nødvendig at vi nå ved inngangen til et nytt århundre og i den siste trontaledebatten i dette århundret snakker litt om hva som faktisk er i ferd med å skje. Den røde tråden er der. Den er kort og godt at Arbeiderpartiet vil fortsette å forsterke kampen for sosial rettferdighet. Det er absolutt nødvendig. Og vi vil bygge på fellesskapstanken, nemlig at ethvert menneske har behov for å tilhøre et fellesskap. Vi må ha sterke fellesskap også inn i det neste århundret. Selv om det skulle bli en avtale mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, tror jeg nok man må regne med at Arbeiderpartiet vil være kritisk så lenge vi er i opposisjon. Det trenger enhver regjering. Og det må ikke karakteriseres som svartmaling av dem som sitter og styrer. De trenger å ha noen til å se litt på hva som skjer, ikke sant Lars Sponheim?(Munterhet i salen.) Unnskyld president, jeg skulle gått gjennom presidenten, men jeg tenker på at Venstre har jo en tradisjon for å ønske samfunnskritikk.(Munterhet i salen.) Derfor tar vi opp de store forskjellene nå. Der har ikke Regjeringen gjort noe. Vi håper at det kan bli gjort noe gjennom de forhandlinger som skal føres. (Munterhet i salen.) (Munterhet i salen.)
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Først må jeg få si at Jan Petersen må ha misforstått litt når det gjelder forholdet mellom krav og ambisjoner. Det er klart at vi har større ambisjoner enn det som framkommer i kravene, men vi ser jo at det er et flertall i Stortinget som er imot Arbeiderpartiets politikk. Det vi prøver å innrette oss på, er å få til så mye som mulig. Og da får vi legge oss på et nivå som gjør at det er realistisk å forhandle om det, og det er det vi har gjort. Vi kommer til – hvis det blir en avtale – å skrive under den avtalen og stå for den avtalen, og ikke gjøre som Høyre har gjort, være med på en avtale, stemme subsidiært og angripe den etterpå. Men vi kommer ikke til å forsvare mer enn det som står i avtalen – det må være helt klart. Så sier Petersen at det ikke er samsvar mellom prinsipielle holdninger og praktisk politikk. Det er jo tross alt bedre å ha noen prinsipper, da, enn ikke å ha det!(Munterhet i salen.) Så til hovedspørsmålet. Jeg skal ta dette én gang til for Jan Petersen. Hva er det som har skjedd? Jo, det har skjedd det at sentrumspartiene nå plutselig sier at det er Arbeiderpartiet som kan bidra til å skape en mer rettferdig fordeling i landet. Det er noe nytt. For hovedproblemet for Arbeiderpartiet var at det ikke var mulig å ha noen ordentlig fordeling fordi man bare hadde overbud og pøste ut penger, og dessuten tvang man igjennom skatteendringer som vi mente var helt usosiale. Så legger man fram en melding om ulikheter i samfunnet, der det blir sagt nøyaktig det vi hadde påstått, nemlig at årsaken til de økte forskjellene var de økte kapitalinntektene på 1990-tallet. Men det stortingsflertallet hadde gjort, var å gi lettelser for den grupperingen. Hvis man nå har kommet til den motsatte erkjennelsen, nemlig at man må gjøre noe her, er det en ny politisk situasjon for Arbeiderpartiet som vi vil prøve å utnytte. (Munterhet i salen.)
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Jeg må ta dette punkt for punkt. At Arbeiderpartiet ikke ønsket utjamningsmeldingen, var ikke fordi vi ikke ønsket utjamning, men det var fordi vi mente at det ikke var nødvendig å sende dette ut på vandring, vi kunne gjøre noe med en gang. Vi kunne ha gjort noe i budsjettet for 1998, vi kunne ha gjort noe i budsjettet for 1999, og vi kan gjøre noe i budsjettet for år 2000 utenden utjamningsmeldingen. Vi visste hva som var situasjonen. Men faktum er at man nå prøver å skyve på dette enda lenger. Det er blitt sagt at man ikke kan gjøre skatteinngrep før man har fått behandlet utjamningsmeldingen. Hvis det går gjennom, har man klart å utsette grep i utjamningspolitikken i tre år ved hjelp av den utjamningsmeldingen. Først i påvente av at den skulle komme, og så i påvente av at den skal behandles, mens man i virkeligheten burde ha gått til konkrete skattevedtak for å få til en utjamning. Så sier Jakobsen at forskjellene som meldingen dokumenterer, har oppstått mens Arbeiderpartiet hadde regjering. Ja, men det skyldes veldig mye det stortingsflertallet som gikk imot oss, og som gav store lettelser for dem med kapitalinntekter. Dette var vi imot, og det var en av hovedgrunnene til at vi fant det umulig å fortsette å styre. Men det er ikke den eneste grunnen, det må jeg innrømme. Det er klart at det har vært en underliggende utvikling i samfunnet som også vi må ta ansvaret for at vi ikke så tidsnok. Men vi gikk i hvert fall ikke i motsatt retning, som Senterpartiet var med på i stortingsflertallet. Jeg er helt enig i at nå får vi la historien ligge. Vi har dokumentert et felles grunnlag, og så får vi gjøre noe med det når skattevedtakene skal opp her i salen om ganske kort tid.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Jeg er iallfall helt enig i at vi bør komme over i et nytt spor og et mer aktivt spor. Arbeiderpartiet ser en mulighet for å kunne vri tyngdepunktet i politikken over i vår retning. Faktum er at man til nå har samarbeidet med de to høyrepartiene. Det har ført til en politikk som vi ikke har vært enig i. Kan det forandres, ville det være det beste som kunne hende. Men det er ikke mulig å si det før vi har ført reelle forhandlinger. Vi har sagt fra om hvor vi står, og vi har ikke lagt opp til å ta de store skrittene. Det ser vi ikke som mulig med det flertallet som er i Stortinget nå. Men de skrittene som vi har lagt opp til å ta, må bli tatt, for ellers har det ingen hensikt. Da blir det bare tull ut av det hele. Da blir vi med på noe som vi ikke har noen interesse av å være med på, og som heller ikke skaper noe nytt. Det må skapes et nytt spor og et nytt tyngdepunkt. Hva det så vil føre til utover i stortingsperioden og fram mot stortingsvalget, er det ikke opp til meg å svare på. Jeg tror ikke det er mulig å svare på det nå, og det er kanskje heller ikke ønskelig å svare på det. Det viktige er at det blir tatt noen skritt og gitt en ny retning ved årets budsjettbehandling, og så får vi se hva som skjer. Men jeg har gjentatte ganger på vegne av Arbeiderpartiet sagt – og det fikk enstemmig oppslutning på Arbeiderpartiets siste landsmøte – at det er ønskelig å komme over i en situasjon med flertallsregjeringer, og at Arbeiderpartiet for første gang har åpnet for å danne en koalisjon med andre partier. En slik mulighet foreligger ikke nå. Hva som blir mulig etter stortingsvalget, er det vanskelig å si noe om. Nå tror jeg vi er nødt til å ta oss av de helt praktiske spørsmålene og se om vi kan få politikken inn på et annet spor ved hjelp av den metoden.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Fuglene sitter nok ikke på taket, de sitter her i salen. Jeg er glad for det som Steensnæs sa. Det viser at Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti har mange av de samme grunnholdningene som går på sosialt ansvar, og det skulle derfor være muligheter for å komme fram i de forhandlinger som nå kommer, og som vil kunne drive fordelingspolitikken og velferdspolitikken over i Arbeiderpartiets retning istedenfor i Høyres og Fremskrittspartiets retning. Nå sa Steensnæs at man er beredt til å forhandle med høyresiden hvis det ikke er mulig å komme fram med fuglene i Arbeiderpartiet, som sitter her i salen. Og jeg har lyst til å spørre om det, for det må jo nødvendigvis føre politikken helt bort fra det man er villig til å forhandle med Arbeiderpartiet om. Det vil jo da ikke bli økt beskatning av de rikeste i samfunnet, det vil tvert imot kunne bli lettelser i beskatningen, og iallfall ikke en skjerping, som vi ønsker. Vi må regne med at fellesforbruket vil bli svekket. Høyre og Fremskrittspartiet er jo imot all statsstøtte til skolefritidsordningen. Derfor ble den redusert på inneværende års statsbudsjett, og vi må jo frykte at det vil tvinge seg fram ytterligere reduksjoner, med økt foreldrebetaling som resultat også for neste år. Fremskrittspartiet har jo i sitt program at man er imot all statsstøtte til barnehagene. Det kan nevnes mange andre eksempler som viser at politikken vil gå i motsatt retning. Kunne Steensnæs forklare hvordan det er mulig å starte forhandlinger med Arbeiderpartiet, og så, hvis det ikke fører fram, starte forhandlinger med den andre siden, som vil føre politikken i stikk motsatt retning av det man er beredt til å gjøre med Arbeiderpartiet?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1999-10-12:
Steensnæs sa i svaret til min replikk her i stad at han håper at det ikke blir veltet nye store steiner inn som kan hindre en forhandlingsløsning med Arbeiderpartiet. Det vil det ikke bli, i og med at det nå er kjent hva som er forhandlingstemaet. Det er konkretisert, og det er snakket med Regjeringen om det. Steensnæs svarte også på et spørsmål fra Røsjorde om Kristelig Folkeparti ligger nærmere Arbeiderpartiet enn Fremskrittspartiet, og svaret var da at Kristelig Folkeparti nå ser at man kan få til mer sammen med Arbeiderpartiet på områder som fordelingspolitikken. Det er positivt, men man må da være klar over hva vi snakker om. Det er ikke steiner som blir veltet inn, det er ting som er identifisert i de samtalene som har foregått, og som også er tatt opp i Regjeringens egen melding om utjamningspolitikken. På side 15 står det: «Den viktigaste årsaka til at dei med høgast inntekt har dradd i frå, er at kapitalinntektene har auka og er blitt skeivare fordelt ut over på 1990-talet. Kapitalinntektene er særleg konsentrert blant den eine prosenten med høgast inntekt. Konsentrasjonen av kapitalinntekter i høginntektsgruppa skuldast i særleg grad den kraftige auken i aksjeutbytte og realisasjonsgevinstar.» Her finner vi det som må gjøres, og det har vi tatt opp i forhandlingene. Og mitt spørsmål er, for å få presisert mitt foregående spørsmål: Hvordan kan man innlede forhandlinger med Arbeiderpartiet om dette spørsmålet, for så hvis det ikke går, å vende seg til høyresiden, som egentlig vil gjøre det stikk motsatte av det som står i denne meldingen at man bør gjøre?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-10-12:
På vegne av representanten Per Sandberg og meg selv har jeg den ære å overlevere et Dokument nr. 8-forslag om bedre samordning av de offentlige virkemidler innen kultur.
Petter Løvik (Høyre), 1999-10-12:
På vegner av representantane Jan Petersen, Inge Lønning og meg sjølv vil eg sette fram eit forslag om å stimulere rekrutteringa av lektorar til den vidaregåande skulen gjennom forbetringar i studiefinansieringa for pedagogisk tilleggsutdanning. Eg har også æra av å sette fram eit forslag frå representantane Jan Petersen, Inge Lønning og meg sjølv om tiltak for å styrke grunnskulen sitt ungdomstrinn.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-10-12:
Jeg har et forslag som jeg gjerne vil fremme, som går ut på at norske statsborgere som har oppholdt seg mer enn fem år i utlandet, får fulle rettigheter i folketrygden når de kommer tilbake til Norge, i likhet med innvandrere og asylanter.