Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
Den store forskjellen mellom Fremskrittspartiet på den ene siden og de øvrige partiene på den andre siden i skattespørsmål er troen på det enkelte individ. De øvrige partiene mener at den beste måten folk kan bruke sine inntekter på, er å la staten ta fra dem pengene i skatter og avgifter, for så å la staten bruke disse pengene på de områder der de mener befolkningen skulle brukt sine midler. Ja, det er kommet så langt at hver borger i dette landet må arbeide fra 1. januar til 1. august for staten. Først etter dette beholder borgerne i dette landet sine egne penger. Jeg synes det er underlig at ikke folk gjør opprør, men dette beviser vel egentlig bare at det norske folk er et fredelig folkeferd. Fremskrittspartiet ser selvfølgelig at en del oppgaver i samfunnet må løses av det offentlige. Men også her skiller Fremskrittspartiet seg fra de øvrige partiene. Mens Fremskrittspartiet ønsker å satse på noen viktige primæroppgaver, som helse, eldreomsorg, kriminalitetsbekjempelse, Forsvaret etc., som staten til gjengjeld skal satse mye på, ønsker de øvrige partiene å bruke befolkningens penger til ett og alt. Fremskrittspartiet har den tro på det enkelte individ at det f.eks. fullt ut er i stand til å planlegge og bruke sin fritid, mens de øvrige partiene mener at staten gjennom budsjettvedtak i Stortinget er den som er best egnet til å planlegge og bruke enkeltmenneskers fritid. Så menn har Fremskrittspartiet den tro på enkeltindivider at de fullt ut er i stand til å forvalte sin fritid, bare staten ikke tar fra dem pengene i skatter og avgifter. Hvis en person ønsker å bruke fritiden på sin hobby som er å synge opera, danse ballett eller male bilder, så får man lønn fra staten ved at staten tar skatter og avgifter fra befolkningen for deretter i budsjettvedtak å gi dette til disse utøverne. Hvis en derimot har som hobby å drive med båt og båtliv, gjør staten det motsatte. Dette er tydeligvis ikke noe staten ønsker at befolkningen skal drive med, eller de aksepterer ikke den verdi båtliv har for den enkeltperson som velger denne fritidssysselen. For hvilken annen grunn kan det være til at hvis en kjøper seg en båt, må en betale avgift til staten, kjøper en båtmotor, må en betale hestekraftavgift, bruker en båten, må en betale bensinavgift, og nå har Stortinget jammen vedtatt at hvis en leier båtplass og legger båten der, så skal en betale avgift for det også. I tillegg må den enkelte betale formuesskatt for å eie båten. Og som om ikke det skulle være nok, har staten bestemt at båten skal registreres slik at en kan begynne å ta avgift for å eie båten også. Dette beviser at hvis man ikke har de interesser som staten mener man bør ha, tar staten pengene fra den enkelte borger for å bruke dem slik Stortinget egentlig mener man burde ha brukt pengene. Fremskrittspartiet tror på det enkelte individ, og at den enkelte i langt større utstrekning kan avgjøre hvordan fritiden skal brukes. Så over til et annet emne: distriktspolitikk og veibevilgninger. I svar på min replikk før i dag delte representanten Odd Roger Enoksen, som er fra Nordland, sine erfaringer fra kjøring i Nederland med Stortinget. Det er i og for seg interessant. Jeg vil derimot dele min lange erfaring som sjåfør i Norge, og da spesielt i Nordland, med mine medrepresentanter. Mens representanten Enoksen tydeligvis er mest opptatt av å forklare hvorfor Norge ikke kan ha samme veistandard som Nederland, er jeg mer opptatt av å arbeide for å få så gode veier som mulig i dette landet. Og da nytter det ikke med pene formuleringer i program, da kreves det klingende mynt, for det koster å bygge veinett i Norge. Og da vil jeg spørre: Er penger et problem i Norge, med en ekstrainntekt på 41 milliarder kr mer fra oljevirksomheten enn beregnet i statsbudsjettet? Penger mangler vi med andre ord ikke. Så er det dette med inflasjon. I revidert nasjonalbudsjett slås det fast at det er mye ledig kapasitet innenfor anleggssektoren. Da har vi altså arbeidskraft også. Det kan vel ikke føre til press i økonomien. Og da kommer vi til å gjøre ord om til handling. Dette gjør Fremskrittspartiet, og vi vil fortsette å gjøre det vi gang på gang har foreslått i statsbudsjettene, nemlig å bevilge mer penger til veibygging slik at næringsliv og befolkning, også i distriktene, får mulighet til å utvikle seg ved at man utjevner de konkurranseulempene som man har ved å bo i distriktene, der det er dårlige veier og store transportkostnader knyttet til det å komme ut med produktene sine. Men det fordrer handling, ikke ord.