Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-05-26:
Jeg synes det Siri Hall Arnøy sa nå, for så vidt var oppmuntrende. Vi vet jo at det er enkelte land som praktiserer en rett for velgerne til å tilbakekalle valgresultatet. Blant annet i en del stater i USA kan man gjennom å samle underskrifter kreve en senator i det amerikanske senatet tilbakekalt. Det kan også gjøres lokalt når det gjelder borgermestere og andre valgte. Det er også en interessant mulighet for velgerne til å kunne gjøre. Nå er den store forskjellen mellom en del slike land og Norge at her er det særbestemmelser som gir registrerte politiske partier rettigheter som andre ikke har. Hvis andre enn et politisk parti som er registrert, skal stille til valg, må det samles 500 underskrifter. Man har altså gitt partiene en eksklusiv rett til å slippe kravet om å samle velgeroppslutning, hvis man er et registrert politisk parti. Da ville det vært naturlig at man også hadde visse forpliktelser. Jeg er enig i anklagepunktet mot vårt forslag om at det er en forskjell av prinsipiell art mellom tilfeller hvor en folkevalgt på eget grunnlag melder seg ut av det parti han eller hun ble valgt inn for, og kanskje melder seg inn i et annet parti, og det eventuelt at vedkommende mot sin vilje blir ekskludert fra en partigruppe. Der er det en vesensforskjell – det aksepterer jeg. Derfor vil jeg også gjerne nevne at det velgerne i tillegg til en partiliste med personer og et program stemmer på, er et sett med vedtekter som det enkelte partiet har, som avgjør hvorledes uenighet innad i en folkevalgt gruppe skal avgjøres. Vi for vår del har en vedtektsbestemmelse som medfører at med 2/3 flertall kan flertallet binde mindretallet til å stemme samlet i stortingssalen. Det er altså fremdeles et betydelig demokrati: Det må 2/3 flertall til for å kunne utøve makt. Det samme gjelder eksklusjoner, det må 2/3 flertall til. Det er altså ikke slik som Martin Engeset gjerne ville prøve å skape et inntrykk av, at det er én person som i tilfelle kan gjøre det, eller en ledelse eller et gruppestyre. Men jeg er som sagt enig i at det er en vesensforskjell her. Jeg synes det er rart, når vi har hatt storting som har hatt et slags flertall med en og to stemmers overvekt, at man tar så lett på at det skal aksepteres at enkeltfolkevalgte selv kan melde overgang og dermed endre flertallskonstellasjonen i Stortinget og da også selvsagt påvirke regjeringsspørsmålet. Det samme gjelder, som Henrik Rød var innom, i lokale folkevalgte forsamlinger. Det er helt åpenbart at det er i strid med velgernes ønsker. Jeg ser at flertallet skriver: «Slik fleirtalet ser det er det ikkje gitt at veljarane ønskjer at ein person skal slutte som stortingsrepresentant sjølv om vedkommande blir ekskludert, eventuelt også om vedkommande sjølv melder seg ut.» Her har vi litt erfaringer i Fremskrittspartiet, og det vil jeg tippe også Rogaland Høyre har fra forrige stortingsperiode. De signalene som i hvert fall dog er kommet, er helt entydige. Vanlige velgere skjønner ikke at personer som har meldt seg ut av et parti og eventuelt over i et annet, som Rogaland Høyres representant gjorde, skal kunne fortsette i Stortinget. Da er det ikke nok med relativt sterke synspunkter uten en prinsipiell tenkning. Det er det altså ingen som har – ei heller Engeset, som snakket om partienes vedtekter og systemer, muligens for å kunne knytte det å være et registrert politisk parti til et sett med vedtekter i visse spørsmål som sikrer demokratiske beslutninger. Det hadde ikke vært unaturlig at man hadde visse krav når man får en eksklusiv rett til å sette opp lister. Når man sammenligner med andre steder, er det etter mitt syn også forskjell på partilister og enmannskretser, som man har i en del andre land. Det som for så vidt også forbauser meg litt, er når flertallet skriver: «Fleirtalet meiner likevel at ved stortingsval, som ved andre val, kan personlege eigenskapar ved ein kandidat vere avgjerande for veljarane sine avgjerder om partival.» Det er relativt sterkt, og det er Arbeiderpartiet med på. Jeg har merket meg at både Arbeiderpartiet og SV i en sak som vi skal behandle senere i dag, er imot at velgerne skal kunne få innflytelse på hvilke personer som blir innvalgt på Stortinget – altså en såkalt adgang til å kumulere – mens man her i denne innstillingen påpeker nettopp at velgerne kanskje har et spesielt syn på de personlige egenskaper til de ulike kandidater. Det burde jo egentlig tale for at Arbeiderpartiet enten i denne saken var enig med oss, at det er partiet som skal være det avgjørende og ikke de enkelte personer som selv skal kunne gå fra et parti til et annet, eller, når de har valgt ikke å mene det, at de hadde vært sammen med Høyre i en senere sak om å akseptere kumulering ved stortingsvalg. Det hadde vært naturlig Jeg konstaterer på nytt at det er Fremskrittspartiet som har den samme prinsipielle holdning til spørsmål som gjelder i alle lignende saker, mens andre varierer fra sak til sak. Jeg minner om arbeidsgiverbetalte barnehager, hvor det er noen som plutselig har et prinsipielt syn på at det er helt i orden å akseptere, mens når det gjelder helseforsikringer betalt av arbeidsgivere, har de det ikke. Og andre partier som er for skattefrihet ved helseforsikringer, er ikke for det når det gjelder arbeidsgiverbetalte barnehager. Fremskrittspartiet har det samme syn på disse to prinsipielt helt identiske saker, og vi er altså de eneste som har en konsekvent prinsipiell holdning.