trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siri A. Meling (Høyre), 2012-11-30:
Høyre er tilfreds med at en enstemmig komité er enig i at Tanaloven av 1888 må videreføres som en særlov. Som det fremgår av lovforslaget, foreslo regjeringen at rettighetsbestemmelsene knyttet til generell fiskerett, inklusiv garnfiske, i den nåværende Tanaloven av 1888 skulle flyttes til finnmarksloven. Men med bakgrunn i de synspunkter som har kommet frem gjennom høringsrunden som komiteen har hatt, er vi tilfreds med at Tanaloven videreføres, og at de endringer som er foreslått som gjelder lokalbefolkningens rett til å fiske med stang, innarbeides i denne loven. Høyre går imot den delen av lovforslaget som omhandler en lovfesting av Stortingets plenarvedtak om nasjonale laksevassdrag og nasjonale laksefjorder. I Høyre ønsker vi en kunnskapsbasert forvaltning, og vi stiller oss derfor undrende til at det skal fastslås at vernet av fjordene og vassdragene skal være permanent før vi har fått en evaluering. Høyre har etterlyst en evaluering av ordningen, og vi avventer denne evalueringen før vi vil ta stilling til om vernet bør være permanent eller om det er andre grep som er mer hensiktsmessig for å oppnå de resultatene vi ønsker. Høyre er opptatt av å ivareta den private eiendomsretten og grunneiers rettigheter og interesser. Mange grunneiere og elveeierlag samarbeider godt om forvaltningen av vassdrag. Vi har derfor uttrykt skepsis til at det stilles krav til obligatorisk organisering av fiskerettshaverne i mindre vassdrag. Dette må i så fall begrenses til et minimum av hva som kreves for å få til en felles forvaltning. Høyre går også imot de foreslåtte endringene i § 26. Det foreslås endringer som vil gi utvidede muligheter til å kreve at fisket, eller en forholdsmessig andel av fisket, skal forvaltes til fordel for allmennheten. Dette gjelder i vassdrag hvor staten har brukt betydelige midler til f.eks. kalking eller bekjempelse av gyro. Dette arbeidet har ofte foregått i godt samarbeid med både grunneiere og frivillige organisasjoner. Etter vår mening er det positivt at det gode samarbeidet mellom grunneiere og frivillige organisasjoner fortsetter, og det skjer bl.a. gjennom tilgang til fiske for allmennheten, basert på frivillighet og på felles nytte. Etter vår mening blir det imidlertid feil å innsnevre grunneiernes handlingsrom med en slik lovendring. Den enkelte grunneier kan ikke belastes for at sur nedbør har forringet vannkvaliteten, like lite som den enkelte grunneier kan belastes for gyrosmitte. For Høyre er det viktig at ressursgrunnlaget i distriktene kan benyttes til verdiskaping og inntekt som sikrer bosetting. Da må også grunneiere langs våre vassdrag få handlingsrom til å kunne planlegge, tenke langsiktig og utvikle gode fritids- og reiselivsprodukter i sine lokalsamfunn, basert på de ressursene vassdragene representerer.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-11-30:
Representanten Karin Andersen og til dels representanten Sande kunne lett forlede forsamlingen til å tro at Høyre går imot obligatorisk organisering. Det er ikke riktig. Alle som leser innstillingen, vil se at vi stiller oss bak det. Samtidig understreker vi i våre merknader hvor viktig det er at man ikke benytter dette i tide og utide, og at man prøver å gjøre det til et minimum når det gjelder krav som måtte stilles mot grunneiere. Jeg håper at jeg kan få en bekreftelse fra statsråden på at hvis man går inn og benytter tvang, prøver man å legge til rette for eller kreve et minimum av innsats og økonomiske utlegg osv. for den enkelte grunneier, slik at man ikke misbruker den muligheten man nå får – også med Høyres støtte.
Erling Sande (Senterpartiet), 2012-11-30:
No skal eg vere heilt kort. For det fyrste til siste talar: Viss ein i fullt alvor meiner at ein berre gjennom ei ny vasskraftmelding til Stortinget kan få utløyst meir av vasskraftpotensialet vi har i landet, må eg berre seie at eg er grunnleggjande ueinig. Då må ein heller bruke tida på å reise litt rundt i landet vårt og sjå kva som skjer der ute. Det er utnytting av vasskraftpotensial i nær alle fylke i dette landet. Det blir bygd småkraft i svært mange kommunar rundt om i dette landet som gir lys i husa – nær sagt i dobbelt forstand. Så er det ryddig av meg å presisere – då eg viste til den førre debatten vi hadde om vasskraftutbygging i verna vassdrag i denne salen – at den gongen var statsråden ein annan, men hadde same solide og gode partibakgrunn som noverande statsråd – sånn at det òg er presisert.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-11-30:
Jeg takker for innlegget fra statsråden, det var et godt innlegg. Jeg tror nok Kristelig Folkeparti og Senterpartiet er på linje i denne typen spørsmål. Det jeg egentlig ønsker å utfordre statsråden på, er nettopp punktet om konsesjonsbehandlingstiden. Det vet jeg at statsråden har lagt «trøkk» på. En ser også at omorganiseringen innad har ført til at det har blitt behandlet flere søknader. Det virker som om en tenker litt mer helhetlig, og kjører søknader igjennom på den måten, noe som fungerer bra. Så egentlig vil jeg bare spørre: Hva gjør statsråden for å få tiden enda mer ned? Hva er egentlig målet når det gjelder behandlingstid? Når en sier fem–seks år, høres det veldig lenge ut. Hva mener statsråden at den bør ned til?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-11-30:
Jeg kan gi min tilslutning til at man ikke trenger inngrep i tide og utide, så det er jeg glad for at statsråden presiserer. Jeg har et spørsmål som jeg oppfatter at statsråden var inne på. Det handler om hvordan man kan gjøre laks mer tilgjengelig for allmennheten. Vi er nok mange som har prøvd å få laks, og som har opplevd at det er en tidkrevende affære. Man må være ganske flink og kjenne lokale forhold for å skulle lykkes, og man må ha en god porsjon tålmodighet. Det er en glede ved fiske og friluftsliv som man unner flest mulig å kunne ta del i. Når man da ser på bruken av kalking og kampen mot lakselus osv., ser man at det offentlige bruker store ressurser. Laks er en verdi i seg selv, men man bør også tenke mer på hvordan man kan legge forholdene til rette. Det handler denne saken litt om. Men av innspillene ser jeg også at det er organisasjoner som er opptatt av hvordan man kan gjøre det enda bedre.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-11-30:
Det er ikke regjeringens verneplaner som ligger til grunn for norsk vassdragsvern, det er det Stortingets verneplaner som gjør. Så det er i så fall Stortinget selv som må revurdere disse planene. Jeg ser ikke behovet for det. Det har gjennom flere tiår vært oppdaterte verneplaner som har ligget til grunn. Vi har rike ressurser å ta av i de vassdragene som ikke er vernet. Jeg føler meg trygg på at vi gjennom det teknologinøytrale systemet som vi nå har, der man kan få utbygginger av vannkraft, vindkraft og bioenergi, vil det være ikke bare mulig, men realistisk å nå de svært ambisiøse målene vi har satt oss, om økt fornybar energi-produksjon i årene som kommer.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-11-30:
Jeg la merke til at representanten Sande redegjorde for mitt ståsted og mine synspunkter. Jeg synes det hørtes fornuftig ut og slutter meg til beskrivelsene. Som representanten Meling også er kjent med, er det i to vassdrag åpnet for konsesjonssøknader om inntil 3 MW. Det er ikke regjeringen som søker om utbygging av disse prosjektene, det er det aktørene i henholdsvis disse to vassdragene som er nødt til å gjøre, og så må søknadene konsesjonsbehandles på vanlig vis. Jeg imøteser selvsagt å få gode konsesjonssøknader innenfor de rammene som Stortinget har satt.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2012-11-30:
Takk for et godt og viktig spørsmål. Det er ikke noe enkelt svar på det representanten spør om. I mange av disse sakene er det også vanskelige avveininger mellom ulike hensyn. Jeg tror veldig på at man gjennom flere tiltak og flere tilnærminger kan klare å effektivisere prosessen, samtidig som man øker kvaliteten og samhandlingen med andre viktige fagmiljøer. I Olje- og energidepartementet jobber vi – sammen med NVE og for så vidt også Miljøverndepartementet – systematisk med å se på systemet, hvordan vi kan arbeide bedre sammen, hvordan vi kan organisere dette på en måte som gjør at det blir både forutsigbart og effektivt, og som gir en konsesjonsbehandling av høy kvalitet, som vi skal ha. Så har vi sagt at vi mener at de gode prosjektene som det er mulig å realisere, skal få endelig svar i god nok tid til at man eventuelt rekker å bygge ut innenfor det vinduet som ligger i elsertifikatordningen.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Framstegspartiet har ved fleire anledningar reist spørsmål i Stortinget om norsk vasskraftproduksjon og moglegheitene som ligg der, og om ei stortingsmelding om dette. Vidare: Det bør opnast opp for allereie verna vassdrag. Dei bør bli vurderte på nytt med omsyn til kraftproduksjonen på bakgrunn av nye og miljømessig gode teknologiar som ikkje er til skade for verneformålet. Verneformålet er viktig å vareta. Det er ingen som ønskjer å skade det som er verna. Behovet er stort. Moglegheitene i landet vårt miljømessig og klimamessig når det gjeld ny fornybar energiproduksjon, er betydelige, om berre viljen er til stades. Ønsket om dette er slett ikkje nytt. Vi såg i Teknisk Ukeblad på nett 19. mai 2008 at seniorrådgivar Haakon Thaulow i NIVA, spesialrådgivar i LO Are Tomasgard og direktør i Direktoratet for naturforvaltning, Janne Sollie, støtta nettopp dette. Desse aktørane er jo ikkje kjende for å ta lett på eventuelle klima- og miljømessige utfordringar, kanskje spesielt ikkje sistnemnde, frå Direktoratet for naturforvaltning. Framstegspartiet meiner at fleirtalets utsegn om at vi treng meir kraft, ikkje fleire utgreiingar, viser at regjeringa ikkje tek det store potensialet som framtidig vasskraftutbygging kunne ha, alvorleg. Desse medlemmene meiner at berre gjennom ei grundig vasskraftmelding vil det vere mogleg å planleggje og utbyggje det attverande, store vasskraftpotensialet i landet, spesielt på bakgrunn av ønsket om ein betydeleg auke i fornybardelen. I tillegg gir det lys i vindauga i distrikta, noko som Senterpartiet burde vere veldig oppteke av. Så har ein gjenteke dette med ei energimelding. Framstegspartiet har fremma forslag om ei rekkje meldingar. Det er klart at når regjeringa vel å ikkje leggje fram ei energimelding, som skal ha eit overordna syn på dette, vil vi synleggjere dette ved at vi fremmer enkeltsaker, i tillegg til eit ønske om ei energimelding, som skal vere ei overordna melding, og som skal sikre heilskapen. Men dette har teke sju år og fire statsrådar frå Senterparti – og ein står på staden kvil. Det beklagar vi.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Ja.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Fyrst vil eg takke komiteen for veldig godt samarbeid, at vi greidde å få til denne saka slik vi gjorde. Når det gjeld plenarvedtaket og innlegga som er komne om det, spesielt frå Karin Andersen, er det ikkje slik at vi nødvendigvis er imot plenarvedtaket. Det låg til grunn ein føresetnad om at ein skulle evaluere og sjå kva nytte vi har av dette, slik at ein kunne gi det ei form for kunnskapsevaluering som ville gi lova større legitimitet. Då må vi spørje: Kvifor vel ein å oversjå denne evalueringa som var vektlagt tydeleg tidlegare? No går ein i staden berre inn og vedtek det, utan å evaluere.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-30:
Det har heile tida vore føresett at dei nasjonale laksevassdraga og laksefjordane skal vere permanente. Det har òg vore føresett at dette etter kvart skal verte lovfesta. Når ein så skal gjere ei evaluering etter ti år, er jo det fordi endringar og ny teknologi kan gje behov for tilpassingar, fordi det er bra å stoppe opp og spørje seg om ting fungerer som dei er, eller om det er behov for justeringar. Eg synest det at vi evaluerer ei ordning er eit dårleg argument for at ein ikkje skal gjere ho permanent, så lenge det er eit av dei aller viktigaste tiltaka vi har for å sikre ein god forvalting av laksebestandane våre. Dei nasjonale laksevassdraga og laksefjordane omfattar om lag 75 pst. av villaksressursane. Forvaltinga av dei er svært, svært viktig.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-30:
Om spørsmålet er om eg er for misbruk og tvang i utide, er nok svaret at det er eg faktisk imot. Eg trur det vil ha brei støtte i Det norske storting å vere imot det. Det som eg derimot synest er svært viktig, er å forstå at nokre ting i samfunnet er slik at dersom det skal funke, må alle vere med på det. Det å gjere ting saman for å få det til å funke er viktig og nødvendig, særleg når det er det svakaste leddet i kjeda som bestemmer kor bra summen vert, slik representanten Andersen godt sa det. Det er ein viktig del av norsk samfunnstradisjon at vi klarar å få til det. Dette er eit godt eksempel på eit viktig område. Så vil eg leggje til at det var organisasjonen Norske lakseelver sjølv som i si tid foreslo denne ordninga. Dei representerer elveeigarlag i 90 vassdrag med til saman tre fjerdedelar av elvefangsten, så det bør òg ha ganske brei støtte blant dei involverte.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-30:
Først trudde eg at representanten eigentleg spurde om eg kunne hjelpe han til å verte ein dyktigare laksefiskar. Eg hadde då tenkt å svare at eg ikkje har kompetanse til det, og at eg òg føler at det ligg litt på sida av mitt mandat som statsråd. Men meir allment er dette eit viktig spørsmål. Vi har auka løyvingane til friluftsliv betydeleg i budsjettforslaget for neste år, for – må eg innrømme – det var på eit ganske lågt nivå. Men mykje av det vil gå til støtte til organisasjonar, t.d. til Norges Jeger- og Fiskeforbund, og til aktivitetar, ikkje minst retta mot grupper som i dag ikkje driv så mykje med friluftsliv. Mykje av det ein gjer i Jeger- og Fiskeforbundet t.d., er knytt til å tilby – kva skal vi seie – eit lågterskel jakt- og fisketilbod til dei som kanskje ønskjer ein smakebit av det. Eg veit at dei òg gjer eit veldig godt og systematisk arbeid for å få fleire unge med. Det gjer òg andre organisasjonar, og grunneigarane av elvane rundt om. Eg er veldig oppteken av at vi skal gjere enda meire av dette, og det å heve aldersgrensa kan òg vere eit godt bidrag til det.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2012-11-30:
Jeg vil konsentrere dette korte innlegget om Tanaloven. Jeg må understreke at jeg er glad for at man har kommet fram til en enstemmig holdning på dette punktet. Grunn og naturressursene i Finnmark har enorme dimensjoner, og det er viktig at forvaltningen av disse ressursene skjer på en god måte og i et nært samarbeid med dem som bor i disse områdene. For dem som ikke kjenner disse områdene, kan det være vanskelig å forstå hva det snakkes om når det gjelder grunn og naturressursene i Finnmark. Kanskje kan noen danne seg et bilde av dette når vi vet at Finnmark fylke er en og en halv gang så stort i areal som hele landet Belgia. Tanaloven av 1888 har hatt som hovedoppgave å forvalte ressursene på en god og forsvarlig måte, og det er jo naturlig når vi vet hva slags betydning Tanavassdraget har hatt gjennom mange generasjoner. Tanavassdraget er jo ikke en hvilken som helst slags elv, men den er betegnet som Skandinavias beste lakseelv med en unik plass i samisk kultur. Det er derfor forståelig at det både lokalt og i mange organisasjoner er en bekymring for hvordan en endring kan påvirke denne viktige forvaltningen, når vi vet hvor godt dette har blitt ivaretatt hittil. Tanavassdraget har hatt en meget stor betydning for både bosetting, landbruk, andre næringer og friluftsliv i disse områdene gjennom mange generasjoner. Engasjementet i denne saken som vi behandler i dag, viser også med all tydelighet hva slags oppslutning Tanaloven fortsatt har i hele denne store regionen. Ingen er tjent med en opprivende strid om denne viktige saken. Mange har tatt til orde for at Tanaloven må moderniseres, uten at dette skal rokke ved selve grunntanken i loven. Dette tror jeg ingen vil motsette seg, men det er fortsatt viktig at det legges vekt på lokalbefolkningens kunnskap og lovens hovedmålsetting slik den har vært hittil. Jeg er glad for at statsråden er innforstått med komiteens ønske om også i framtiden å regulere fisket i Tanavassdraget gjennom en særlov, og at han kommer tilbake til Stortinget med en sak om dette.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Jeg har lyst til å skryte av komiteen. Jeg har lyst til å rose dem for at de har lyttet til lokale interesser, og at man ender opp med å videreføre Tanaloven som en særlov. Jeg synes det står stor respekt av det arbeidet som er gjennomført. Jeg har også lyst til å si noe om dette med matrikulert og umatrikulert grunn i Finnmark. For det er altså slik at grunneiers rettigheter i Finnmark er noe annerledes enn i resten av landet. Bor du i Tanadalen, er det faktisk slik at du ikke eier din egen eiendom, du leier den av staten i 100 år. I praksis medfører dette at du står uten rettigheter til å kunne tjene penger på eiendommen din, relatert til fremleie av f.eks. fiskerettigheter. Det har du ingen mulighet til, for du kan ikke leie ut noe du selv leier av staten. Det vil si at en grunneier i Finnmark har langt færre rettigheter enn hva som ellers er vanlig i vår nasjon. De rettighetene grunneier sitter igjen med i dag, er muligheten til å forvalte det vassdraget som vedkommende bor ved, og det er muligheten til å fiske i elven, også med drivgarn og stengsel. Men det å kunne tjene penger på sin egen eiendom, bygge opp turisme, skape arbeidsplasser og inntekter, står man fortsatt uten mulighet til å kunne gjennomføre i Finnmark. Da er det i hvert fall godt at de få rettighetene som grunneier har i dag, blir videreført gjennom Tanaloven.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-11-30:
Komiteen anser at godt statistisk materiale er en forutsetning for å kunne føre kunnskapsbasert politikk. Et felles metodeverk i de 30 landene som inngår i EØS-området, vil bidra positivt til arbeidet i den norske miljøforvaltningen. Forordningen vil bl.a. gi økt kunnskap om sammenhengen mellom økonomisk aktivitet og utslipp til atmosfæren, press på naturressurser og miljø, og miljørelaterte skatter i EØS-området. Det er derfor en samlet komité som anser dette å være verdifull informasjon, og som mener Norge bør delta i og bidra til dette arbeidet. La meg for egen regning legge til at dette er nok et eksempel på at forpliktende internasjonalt samarbeid med våre europeiske naboer er i Norges interesse.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-12-07:
Ja, jeg tar opp Høyres forslag.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-12-07:
Norge har ratifisert EFTA-avtalen med Ukraina, og Stortinget har hatt den til behandling her. For første gang i historien er Norge i forkant av EU når det gjelder en handelsavtale med et naboland som er i dialog med EU om handelsavtaler og tettere integrasjon. Samtidig er EU for tida veldig restriktive med å gå videre på en handelsavtale med Ukraina, og det er jo åpenbare årsaker til det. Det ville vært interessant å høre utenriksministerens vurderinger av hvilke muligheter Norge og Norges alenegang i denne sammenhengen skulle gi for å påvirke Ukraina i en annen retning når det gjelder menneskerettigheter, sammenlignet med det vi kunne gjort dersom vi hadde hatt et tidsforløp som var sammenfallende med det EU har.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-12-07:
Som utenriksministeren sikkert la merke til, var mitt poeng Norges alenegang framfor det å gå sammen med – ikke etter – EU, og den styrken det kunne gi oss. På Helsingforskomiteens jubileumsseminar tidligere i høst, sa utenriksministeren at Norge framførte en rekke spørsmål til Ukraina i forbindelse med FNs gjennomgang av menneskerettighetssituasjonen i landet, og det kunne også i denne sammenheng vært interessant å høre om utenriksministeren var fornøyd med de svarene Norge fikk.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-12-07:
Både Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti står sammen om mye i denne innstillinga, men så er det sammen med Kristelig Folkeparti Høyre fremmer et helhetlig, alternativt budsjettforslag. Det kan representanten Svein Roald Hansen lese i innstillinga, side 124 til side 127. Representanten Sverre Myrli var opptatt av at det må være en nyanse mellom at alt er perfekt, og at alt er svart. Alt er selvsagt ikke svart. Vi har et veldig godt fungerende forsvar på veldig mange områder – spesielt takket være meget dyktige soldater som gjør en utrolig god innsats, både hjemme og ute. Men det kunne kanskje være en liten påminner til forsvarsministeren, og jeg vil nå sitere fra hennes hovedinnlegg tidligere i dag: «Regjeringen trenger ikke å skjønnmale situasjonen i Forsvaret. Det er bare å lese Prop. 1 S for 2012–2013 og se på oppstillingene som er der, både i tall og i figurer. De aller fleste kurver peker oppover – og noen peker godt oppover.» Det er liksom ikke måte på hvor fantastisk bra det er. Men det interessante i debatten om Forsvaret er ikke strukturtabellene. Det er den reelle, operative evnen. Hva kan vi gjøre med kapasitetene vi har, når kan vi gjøre det, og hvor lenge kan vi gjøre det? Det er ikke hvor mange systemer eller plattformer vi har i strukturen, hvor mange fregatter eller hvor mange fly, men hvor mange som er operative og tilgjengelige. Vi er opptatt av statusen med tanke på bemanning og trening. Det er den som er viktig til enhver tid – ikke nødvendigvis hva vi kan få om et halvt år. Når det gjelder den faktisk økte kjøpekraften på over 568 mill. kr som forsvarsministeren snakker om, skylder jeg å gjøre oppmerksom på at av de reelle bevilgningsøkningene på 300 mill. kr for 2013-budsjettet er 211 av disse millionene sikring av kontorbygg i Oslo. 45 mill. kr er penger Forsvaret får beholde av inntekter de sjøl har generert. Så 45 mill. kr er altså økt operativ evne. Det er ikke 300 mill. kr, men 45 mill. kr som kan brukes til økt operativ evne. Jeg forstår også at det av og til kan være litt ubehagelig å svare på spørsmål rundt svar Forsvarsdepartementet sjøl har gitt. Det eneste Høyre gjorde var å stille spørsmål om den prosentvise realveksten i forsvarsbudsjettet sammenliknet med realveksten i det samlede statsbudsjettet. Det svaret vi fikk, viste at det har vært realnedgang, årlig reell bevilgningsendring, i tre av de fem siste årene. Hvorfor er det interessant å se på det? Det er selvsagt ikke det eneste målet på hvordan det går i Forsvaret – tvert imot. Men det er interessant fordi andelen av BNP som et gitt mål, f.eks. den samlede veksten i BNP, viser prioritering. Det er det som er det interessante i denne sammenhengen, at man år om annet har valgt å ikke prioritere på samme måte som BNP. Så må gjerne regjeringens representanter latterliggjøre det, men det er nå en gang det målet både NATO og Norge har valgt å bruke.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-12-07:
I motsetning til statsråder som kommer til Stortinget og har ubegrenset taletid, har altså ikke stortingsrepresentantene det. Bare et par små ting: Det ene er at energikuttene vi gjør, først og fremst handler om støtten til Etiopia, og det tør være kjent også for utviklingsministeren. Når det så gjelder det utenriksministeren sier om uteapparatet, er han jo i sitt eget innlegg inne på viktigheten av å ha magemål. Da er det kanskje viktig å ha magemål også når man sammenligner budsjetter. Fremskrittspartiet får svare for sitt eget. De kutter 172 mill. kr av et budsjett på 2 mrd. kr. Vi kutter 10 mill. kr av et budsjett på 2 mrd. kr. Jeg tror det skal kunne passere. Jeg tror også utenrikstjenesten vil leve godt med det. Vi har ikke planer om å kutte støtten til Afghanistan, men vi har sagt veldig klart at vi ønsker å se på de evalueringene som nå kommer av den totale norske bistandsinnsatsen. Det har det vært viktig for oss å understreke flere ganger, og vi er spent på resultatene av evalueringa og hva det vil ha å si for innretningen av norsk bistand framover.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-07:
Vår kritikk av Fremskrittspartiets kutt i bistandsbudsjettet er ikke en kritikk av Fremskrittspartiets verdigrunnlag, som Morten Høglund skulle ha seg frabedt. Vi bare peker på den forskjellen det er mellom Fremskrittspartiets verdigrunnlag og vårt. Jeg betviler ikke at Fremskrittspartiet ønsker økonomisk vekst i fattige land, men de ønsker at markedet og kapitalismen, som Peter N. Myhre understreket, skal gjøre mer av jobben, og at bistand skal gjøre mindre – og helst minst mulig. Det er helt i tråd med partiets politikk også på andre områder nasjonalt, bl.a. i helsepolitikken. Det er ikke en kritikk av verdigrunnlaget, det er en påpekning av viktige politiske forskjeller. Samtidig ser vi at de milliarder man gjennom denne politikken sparer på bistandsbudsjettet, gir større muligheter til å bruke dem på andre deler av statsbudsjettet, f.eks. ved å redusere statens inntekter gjennom skattekutt. Så sa Peter N. Myhre at Forsvaret kan ikke være i konstant omstilling. Det spørs hva man legger i «konstant omstilling». Jeg vil si at Forsvaret må hele tiden være i omstilling, i den forstand at man må lete etter bedre måter å bruke ressursene på. Man må omstille seg til ny teknologi som vi tar i bruk, osv. Det må også alle andre virksomheter i offentlig sektor. Det er ikke lenger slik at vi tar en hvelv, og så er det liksom gjort for ti år. Man må løpende gjøre det. Det har Forsvaret gjort på en god måte i den langtidsplanperioden vi nå forlater, og det legges opp til at det skal de fortsette med. Det er helt nødvendig. Så bare kort til Svein Harberg, som pekte på Det Frivillige Skyttervesen. Jeg bare minner om at Bondevik-regjeringen – det var vel i budsjettet for 2003 – foreslo å terminere hele tilskuddet til Skyttervesenet. Så det har vært utsatt for større farer enn den reduksjonen man får fra i år til neste år. Så sa representanten Myraune at han kjente ingen redere som bestilte fem båter og brukte tre. Vel, det er to viktige forskjeller på en reder og Sjøforsvaret. Det ene er at når båtene til rederen seiler, tjener de penger. Når båtene til Sjøforsvaret seiler, bruker de penger. Men det viktigste er at når Sjøforsvaret må seile alle sine båter, er det ikke så fredelig i omgivelsene som det er nå. La oss ikke glemme det. Det er når Forsvaret må bruke alt de har, at vi har tider som vi helst skulle unngått. Det viktigste, synes jeg, i denne dagens innstilling og debatt er at vi ser at Fremskrittspartiet og Høyre forsøker å snekre sammen en mest mulig felles politisk plattform. Som Skovholt Gitmark sa: Det lover godt for det fremtidige samarbeid. At Kristelig Folkeparti på et par fliker prøver å presse seg inn, tror jeg de kommer til å angre på når de ser hva det overordnede kuttet i bistand innebærer.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Bare en liten presisering: Det er litt underlig hvis demokratiarbeid og menneskerettighetsarbeid i Midtøsten og Nord-Afrika gjøres avhengig av størrelsen på en norsk bevilgning. Det må jo være helt andre faktorer som betyr noe. Ja, vi gjør kutt, men det betyr ikke at vi kan unnlate å ta opp kritikkverdige forhold og være en positiv samarbeidspartner når det er nødvendig og ønskelig. Utenriksministeren nevnte ikke Syria i sitt innlegg. Jeg vil utfordre utenriksministeren til å si om han ser muligheten for en bevegelse i denne tragiske situasjonen, og om vi nå er ved et skille, slik at det er mulig å tenke seg andre måter å agere på fra det internasjonale samfunn for å få avsluttet denne forferdelige borgerkrigen med store lidelser for det syriske folk.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Riksrevisjonen har merket seg kompetanseflukten og den uønskede personalavgangen i Sjøforsvaret og tar det opp som et åpenbart problem. Det har også vært rapportert mye om det. Kan statsråden gi Stortinget forsikringer om at denne utviklingen vil bli snudd i 2013, og gjerne også gi Stortinget noen holdepunkter for hvordan man vil snu denne negative utviklingen?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Statsråden er opptatt av at vi ikke skal glemme mellominntektslandene. Jeg er helt enig. Hvorfor ønsker da ikke regjeringen å være med og åpne for å gi handelslettelser til mellominntektsland, slik vi har foreslått en rekke ganger? Statsråden påpekte selv at flere av de MUL-landene som har nulltoll, ikke klarer å utnytte det – dessverre. Vi får ingen effekt av ønsket om mer handel med utviklingsland. Hvorfor ikke ta den sammenhengen som statsråd Eidsvoll Holmås i andre sammenhenger etterlyser, inn også på handelsområdet?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
På slutten av debatten spisser man jo gjerne til budskapet. Både representanten Svein Roald Hansen og representanten Serigstad Valen hadde en tilnærming til vår politikk som at det nærmest var en tøylesløs kapitalisme – at det utelukkende var det vi ønsket å presentere for utviklingslandene. Vi har prøvd å beskrive en balansert tilnærming hvor vi også doserer inn en stor bistandsandel. Men når representanten Serigstad Valen sier at vi er så opptatt av hvordan disse landene skal innrette sin politikk, vil jeg replisere at SVs egen statsråd på området er svært opptatt av skattenivå i disse landene, av fordeling. Jeg sier ikke at det ikke er viktig, men vi har alle en oppfatning om hvordan disse landene bør og kan arbeide seg ut av fattigdom. Ja, vi er kravstore når det gjelder demokrati, menneskerettigheter og folkevalgt styring. Vi tror det er viktig. Vi mener også at det er bedre at disse landene har åpne markeder, at de har et regulert marked. At de har en sunn, fornuftig tilnærming til disse spørsmålene, er også viktig. Når man sammenlikner med strukturprogrammer til Haiti, er det veldig langt fra hva vi ønsker å ta ansvar for. Jeg nevnte også i mitt innlegg at vi ønsker å fokusere på og lære av det som har fungert – det som har vært bra – og så implementere det videre. Vi ser nå at vi til og med har fått en enighet mellom Fremskrittspartiet og SV om at økonomisk vekst er viktig. Så jeg håper ikke representanten Serigstad Valen mente at vi ikke skal promotere økonomisk vekst. Også SV har vel innsett at det å bruke den delen av kapitalismen for å løfte folk ut av fattigdom gir resultater. Tidligere har det vært referert sitater fra tidligere statsråd Solheim som akkurat poengterer det. Etter mange år i faget lærte han at business gjør mer for de fattige enn bistand. Det er noe av det vi ønsker å ta med oss. Det er ikke å tvinge en politikk på folk, men det har å gjøre med å gi av et erfaringsgrunnlag som har fungert andre steder.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Helt kort: Det er i all hovedsak en enstemmig innstilling fra utenriks- og forsvarskomiteen. Jeg vil bare referere til et par punkter. Komiteen understreker viktigheten av at de som faktisk gjennomfører førstegangstjenesten, godtgjøres på en måte som viser at samfunnet verdsetter det de gjør. Videre er komiteen opptatt av og ønsker å øke statusen til dem som gjennomfører førstegangstjenesten, og man ber i enstemmig merknad «regjeringen vurdere å fremme sak om statushevende tiltak». Jeg ber om at statsråden tar det med seg. Så følger komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet opp et forslag fra Vernepliktsrådet om over tid å løfte godtgjøringene. Vi fremmer et forslag som jeg tillater meg å ta opp: at tjenestetillegget blir hevet til 1 G, og at dimisjonsgodtgjøringen blir hevet til 0,5 G i løpet av en periode på fem år, senest i 2018.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-07:
Det som slår meg med mye av argumentasjonen til Peter N. Myhre og Fremskrittspartiet, er hvor skråsikre de er på hva slags politikk andre land bør føre. Riktignok er det sånn at SV og de rød-grønne varsler å gjennomføre en utviklingspolitikk som er basert på menneskerettigheter, demokrati og på rettferdig fordeling. Men Fremskrittspartiet har en normativ tilnærming om at tøylesløs frihandel er resepten. Det er løsningen uansett – vekk med utviklingspolitikk, vekk med bistand og inn med tollfri, uregulert frihandel. Det kan være verdt å minne om at en sånn tilnærming ikke er ny. Den har vært prøvd før. Det er mange steder det har fått veldig alvorlige konsekvenser. Ett eksempel er Haiti, der strukturtilpasningsprogrammet som ble stilt som betingelse for hjelp fra det internasjonale samfunnet, førte til det som må kunne kalles en katastrofe for arbeidsplasser og for matvareproduksjon. Så jeg har lyst til å utfordre Fremskrittspartiet og spørre: Ser Fremskrittspartiet noen problemer med å kutte i bistand og si: sett i gang med frihandel, som sin løsning? Ser Fremskrittspartiet ingen problemer med det misforholdet som kan oppstå da? Det forundrer nemlig meg. Så synes jeg debatten om mellominntektsland er interessant. Jeg har ennå ikke hørt representanten Gitmark eller andre fra Høyre gjøre rede for hvilke tiltak de har tenkt å komme med som erstatning for sine ganske omfattende kutt i bistand til land utenfor Afrika. Det er jo betegnende, og det er gjennomgående sånn Høyre agerer nå om dagen. De sier at de ikke skal ha nullskattytere i Norge, men kommer ikke med svarene på hvordan de har tenkt å få til det. De sier at deres fjerning av formuesskatten ikke skal gå på bekostning av kommunene, men klarer ikke forklare hvordan de skal kompensere for inntektstapet. De sier at de er for et sterkt sivilsamfunn, men de sier ikke hvordan de skal kompensere for det store kuttet de foreslår i informasjonsstøtten. De har ingen politisk plan for fattigdomsbekjempelse i mellominntektslandene. Høyre sier at utviklingspolitikk er mer enn bare bistand, men når man ser på de faktiske tiltak som foreslås, og konsekvensene av det, er det nettopp kun ren bistand som er igjen. Så det er kutt i sivilsamfunn og demokrati, det er kutt i fred og forsoning, det er kutt i nedrustning, det er kutt i Fredskorpset, det er kutt i menneskerettigheter i Latin-Amerika, som jo høyresiden vanligvis pleier å være veldig opptatt av, og det er en økning på 40 mill. kr til næringsutvikling. Det alene er langt fra nok til å korrigere effektene av de omfattende endringene i norsk utviklingspolitikk som Høyre foreslår. Jeg hører Høyre si at utviklingspolitikk er mer enn bistand, men det jeg ser når jeg leser Høyres politikk, er at det kun er bistand som er igjen, i sin mest destillerte form. Den rød-grønne regjeringen har større politiske ambisjoner enn som så.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-07:
Vi får de overordnede svarene fra Høyre, men ikke de konkrete. Vi får ikke svarene på hva Høyre vil erstatte sine kutt med. Hvis en f.eks. tar Fredskorpset og gjennomfører Høyres kutt der, vil det føre til at utveksling innenfor helseinstitusjoner, næringsutvikling, klimatiltak og ungdomsarbeid blir redusert eller lagt ned. Det jeg vil ha, er Høyres svar på hvilke tiltak de har for å bøte på dette? Så har en Latin-Amerika, der de vil kutte vår innsats i Haiti, som er den vestlige halvkules fattigste land, Nicaragua, som er regionens nest fattigste land, Guatemala og Brasil, hvor vi viderefører et flere tiår langt engasjement. Høyre svarer ikke på hva de vil gjøre med det. Hvis vi tar turen videre til Asia, er det det samme bildet der. Kuttene i Bangladesh – der vi allerede har avtalefestet bidrag – har ikke Høyre noe svar på hva de vil kompensere med. Utover at det vil være avtalebrudd, vil salderingen vise seg bare å være penger som frigjøres for å oppfylle egne valgløfter her innenlands til helt andre grupper enn fattige mennesker.
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-07:
Over til noe annet. For noen uker siden leste jeg et interessant innlegg i Dagsavisen. Der skrev generalsekretæren i bistandsorganisasjonen Plan Norge, Helen Bjørnøy, et engasjert innlegg for å styrke norsk utdanningsbistand. Hun pekte på at en enstemmig utenrikskomité flere ganger hadde bedt om dette. Likevel har utdanningsbistandens andel falt kraftig under den rød-grønne regjeringen. Utdanning ble også fjernet som et prioritert satsingsområde av den samme regjeringen. Helen Bjørnøy skriver: «I fjor var likevel bistanden til utdanning nesten 150 millioner lavere enn da regjeringen overtok.» Jeg har med glede merket meg at den nye utviklingsministeren har antydet mer positive linjer med hensyn til utdanning i norsk utviklingspolitikk. Det er mye å ta igjen, og Kristelig Folkeparti vil helt klart styrke innsatsen kraftig for skole for alle. Vil statsråden legge fram en handlingsplan for å øke utdanningsbistandens andel av norsk bistand?
Kjell Arvid Svendsen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-07:
Situasjonen i Midtøsten er konfliktfylt og spent. En brutal borgerkrig i Syria har vist Assad-regimets brutale ansikt. Antallet sivile drepte er stort. I Egypt er det strid om hva demokrati og menneskerettigheter skal innebære. De siste dagene har det vært store folkelige protester, bl.a. i Kairo. Den koptiske kristne minoriteten og andre grupper er svært bekymret. Mange frykter at Det muslimske brorskap – og enda mer de ytterliggående salafistene – vil innføre et autoritært islamistisk samfunnssystem. Kristelig Folkeparti mener at Norge her må ha en entydig og sterk stemme til støtte for menneskerettigheter, minoritetsvern og religionsfrihet. Når det gjelder forholdet mellom Israel og de palestinske områdene, førte stadige rakettangrep fra Gazastripen inn mot Israel til en ny krig i november. Vi vil gi honnør til utenriksminister Barth Eide for at han i den situasjonen så klart slo fast at Israel har rett til å forsvare seg mot slike rakettangrep. Fra Kristelig Folkeparti sin side la vi inn omfattende merknader om forholdet mellom Israel og palestinerne i budsjettinnstillingen. Vi er glade for at Høyre og Fremskrittspartiet har sluttet seg til disse merknadene, som vi hadde håpet at regjeringspartiene også kunne gjort. For dem som jobber for forsoning og fred, er det et problem at vi stadig finner innslag av hyllest til terrorisme, hatpropaganda og antisemittisme i palestinske skoler, fjernsynsprogrammer, ungdoms- og sportsarrangementer. Det svekker arbeidet for holdninger som kan gi grunnlag for forsoning og en fredelig konfliktløsning. For Kristelig Folkeparti er det derfor naturlig å gi støtte til de tre midtøstenrelaterte forslagene, som tidligere kommentert. Det vil være nyttig med en forvaltningsrevisjon av bistand til området. Vi bør fra norsk side selvsagt ikke støtte undervisning med hatpropaganda og antisemittisme, men si klart fra at slik propaganda må ut av både skoler, barne-tv og sportsarrangementer dersom de skal få støtte fra Norge. Det må være en klar norsk linje at vi aktivt motarbeider forskjellsbehandling av Israel i internasjonale fora og organisasjoner. Dessverre opplever vi altfor ofte at det brukes to standarder – en for Israel og en for andre. Veien til fred går via ærlige forhandlinger mellom Israel og legitime palestinske representanter. Det finnes ingen farbar vei til fred om man – som Hamas – krever at staten Israel ikke skal ha noen rett til å eksistere. En løsning forutsetter gjensidig anerkjennelse, slik at israelerne og palestinerne kan leve i fred som gode naboer. En løsning på konflikten mellom Israel og Palestina stiller store krav til begge parter, og faktisk ikke bare de to – det blir jo motarbeidet av andre, som Hamas og Hizbollah. La meg til slutt si at jeg er glad for det utenriksministeren sa i sitt innlegg, og spesielt da om Midtøsten. Jeg merket meg formuleringer som jeg oppfattet som gode bidrag til en balansert politikk som ligger nært Kristelig Folkeparti.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-12-07:
Jeg kan begynne med å si at jeg ikke fikk nevnt Syria fordi tiden var ute. Det jeg hadde tenkt å si, og som jeg får anledning til å si nå, er at jeg er enig i det som er blitt sagt. Situasjonen er gått fra vondt til verre. Det har faktisk vært sant lenge at den har gått fra vondt til verre. Nå har vi i tillegg en bekymring for mulig bruk av kjemiske våpen. På NATOs utenriksministermøte nå for to dager siden var vi meget tydelige på at det i hvert fall ville være å krysse en rød linje, og det tenkes også på hvordan man kan bidra til å sikre de kjemiske våpnene, f.eks. i tilfelle en fullstendig oppløsning i Syria. Dessuten er det meget positivt at vi nå ser en bedre samling. Den nye koalisjonen av motstandsfolk i Syria er betydelig mer omfattende enn det tidligere nasjonalrådet. Derfor samarbeider vi tettere med dem, og det, pluss internasjonalt press på al-Assad om at han må gå av, bør til sammen kunne bidra til en endring etter hvert. Dessverre ser det ikke ut til at den skjer i løpet av de nærmeste ukene, og det beklager jeg like mye som representanten Høglund.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-12-07:
Jeg konstaterer først at Høyre, sin vane tro, mener at vi skal følge etter EU, så selv når man går foran, er det også galt. Når det er sagt, vil jeg si meg enig i at det er en betydelig utfordring, at situasjonen i Ukraina er bekymringsfull, og at vi ser en klar forverring. Dette var et tema som var tungt til stede i går i Dublin på OSSE-ministermøtet, hvor det var et av de landene det ble snakket ganske mye om. Det er et ekstra krydder i tilværelsen at de skal ha formannskapet i OSSE neste år, og det kan bli en interessant situasjon. Det gir nok en del anledninger til å jobbe mer direkte med dem, fordi kontrasten mellom prinsippene i OSSE og det Ukraina faktisk gjør, vil da bli synliggjort. Jeg kan ikke si annet enn at jeg håper at alle våre innganger til Ukraina gir oss en mulighet til en kritisk dialog med myndighetene om utviklingen i et stort og viktig land, ganske sentralt i Europa.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-12-07:
Vi har både i FNs menneskerettighetsråd og i direkte dialog tatt opp en rekke konkrete spørsmål, ikke minst spørsmålet om selektiv justis, altså om det er slik at man bruker loven på en slik måte at man rammer politiske motstandere hardere enn andre som ville vært i samme situasjon. Senest i forrige uke fikk jeg personlig anledning til å ta det opp med Ukrainas daværende statsminister. Vi hadde omfattende samtaler med statsministeren, som gikk av dagen etter at han var i Norge – uten at jeg tror sammenhengen var direkte – og jeg tror jeg vil tillate meg å si at vi ikke fullt ut er fornøyd med de svarene vi har fått.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-12-07:
Jeg tror det forholder seg stikk motsatt. Det at resolusjonen i seg selv viste eksplisitt og direkte til forhandlingsbordet og forpliktet palestinerne til videre forhandlinger om samtlige utestående spørsmål, uten å innta forhåndsposisjoner til hvordan de skulle løses, noe Norge for øvrig bidro sterkt til å få inn i de formuleringene som ble lagt fram, var grunnlaget for at et stort flertall av verdens land stemte for, og at land som man tidligere trodde ville stemt mot, f.eks. Tyskland, stemte avholdende i stedet. Det er en betydelig endring i det internasjonale bildet. Jeg tror at den situasjonen som nå er oppstått, har gjort det mer sannsynlig, ikke mindre sannsynlig, at det blir forhandlinger. For ordens skyld, og for de spesielt interesserte, vil jeg si at de palestinske selvstyremyndighetene kunne ikke gått til FN med en slik resolusjon, men PLO var i sin fulle rett til å gå til FN med en slik resolusjon, og det er også en juridisk nyanse som vi deler med ganske mange andre land som jobber med dette. En del av det som er sagt om at dette er i strid med Oslo-avtalen, er rett og slett galt.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-12-07:
Jeg vil først si på slutten av denne debatten at jeg er glad for det brede engasjementet som er her for menneskerettigheter. Regjeringen har lagt opp til en kraftig styrking. Så slo jeg fast at det ikke medfører riktighet at Høyre har tenkt å styrke menneskerettighetsarbeidet. Selv om den posten som er merket Menneskerettigheter går opp med 100 mill. kr, kutter man hele Latin-Amerika-bevilgningen på 200 mill. kr, hvorav 100 mill. kr går til menneskerettigheter. Så kuttes det også fra Høyres side i Asia-bevilgningene, faktisk betydelig mer enn det Fremskrittspartiet har hatt magemål til å kutte i Asia-bevilgningen. Så kan selvsagt Høyre si at det som er igjen, skal brukes til menneskerettigheter. Derfor kan ikke jeg bevise at også det blir et kutt til menneskerettigheter. Men det hadde vært interessant å vite hva man da vil kutte. Man kan f.eks. slå seg sammen med Fremskrittspartiet og kutte kraftig i Palestina-bevilgningen. Det har jeg ikke hørt Høyre foreslå. Man kan trappe ned det store engasjementet vi nå har i Myanmar, som definitivt har et menneskerettighets- og demokratiperspektiv fordi det nettopp går ut på å styrke en av de mest lovende omstillingsprosessene i verden, eller man kan kutte i den sivile bistanden til Afghanistan, som også kommer delvis fra regionalbevilgningen for Asia. Ingen av disse kuttene vil være spesielt gode ideer, for nettopp denne formen for bistand, i tillegg til å være bistand og fornuftig i seg selv, gir oss også en betydelig utenrikspolitisk kapital. Både Høyre og mitt parti har alltid vært interessert i å ha gode relasjoner til nære allierte. Jeg kan igjen referere til min samtale med Hillary Clinton her om dagen. Den dreide seg nesten i sin helhet om områder langt vekk fra Norge – i veldig liten grad om det bilaterale forholdet, det er nemlig veldig godt, men om noen konkrete innsatser langt vekk. Det var ingen ting i det forholdet som skulle tilsi at man fra en såpass sentral alliert som USA ville se på et massivt kutt i innsatsen i de nevnte områdene med spesielt blide øyne. Så har jeg lyst til å understreke at det er viktig å ikke kutte i uteapparatet. Forslagene om å kutte i UDs drift, betydelige fra Fremskrittspartiet og noe mer moderate fra Høyre, innenfor det såkalte 02-området, må bety at vi kutter i antall ambassader. Nå er det også slik at vi nettopp har gjort justeringer i ambassadestrukturen. Det er ikke snakk om å øke og øke. Vi kutter ned noen og bygger opp andre for å endre på vårt engasjement rundt i verden. Det er vanskelig å drive en moderne utenrikspolitikk uten å være til stede i utlandet. Da mener jeg det er viktig å skjerme det uteapparatet vi har og bruke det på en konstruktiv og kreativ måte. For øvrig vil jeg si en setning om at jeg er glad for det som er blitt sagt om Midtøsten. Det er bred enighet i norsk Midtøsten-politikk – om enn ikke om bevilgningene til Palestina – og det er jeg glad for. Det er godt å ha med seg i en viktig og krevende tid.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Jeg vil tilbake til dette med oppgradering av den palestinske observatørstatusen i FN. Nå har det jo vært et utgangspunkt siden Oslo-prosessen på 1990-tallet at man skulle gå for en tostatsløsning – man er enig om det – og gjensidig anerkjennelse, og at dette skal framforhandles mellom disse to partene, Israel og de palestinske myndighetene. Det man nå har gjort i FN-systemet, er at man har gått til – skal vi si – en ensidig oppgradering, til Israels protester mot det som skjer. Da har jeg et spørsmål til utenriksministeren: Tror han nå at det vil bli vanskelig å få dette inn til et forhandlingsbord igjen – altså tilbake til det som var prinsippet i Oslo-avtalen – og tror han man kan komme fram til en framforhandlet løsning, nå som Israel er satt såpass på sidelinjen med det FN-vedtaket?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Det er nå stor usikkerhet i Forsvaret på grunn av problemene med leveranser av de nye nettopp nevnte helikoptrene av typen NH90. To er levert – i hvert fall seks år forsinket. Så vidt jeg har forstått, er det nå på tale å si opp hele avtalen. Det som opptar mange, er for det første når de øvrige tolv blir levert. Forsvarsministeren nevnte nettopp at det tredje kanskje kommer på nyåret en gang. Men det som kanskje er enda viktigere, er at hvis hele avtalen blir sagt opp – og vi snakker da igjen om fire, fem, seks, syv år frem i tid før nye helikoptre kan komme på plass – har forsvarsministeren nå en plan for hvordan helikopterressursen i tilstrekkelig grad skal være tilgjengelig frem til leveransene er unnagjort?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Jeg takker for svaret, som ikke vekker noe spesielt mindre bekymring enn før. Men hvis vi nå snakker om at det kan ta fire–fem–seks, åtte, kanskje ti år, før vi har fått på plass de fjorten helikoptrene som er bestilt, var vel spørsmålet mitt i første omgang: Har forsvarsministeren en plan for hvordan helikopterkapasiteten i tilstrekkelig grad skal sikres i mange, mange år fremover for å ivareta Forsvarets behov?