trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-01:
SV beklager selvfølgelig at stortingsflertallet heller ikke denne gang vil ta et oppgjør med den tradisjonen det er å selge våpen til land som er i krig, eller der det er brudd på humanitærretten. Vi beklager også at stortingsflertallet gjennom dette ikke vil sikre intensjonen i norsk våpenlov. Det beklager vi. Samtidig er jeg glad for debatten, og jeg mener denne prosessen tar oss i riktig retning. Vi ser bl.a. at Utenriksdepartementet har stoppet ammunisjonssalget til Emiratene. Det skjedde få dager etter at vi sist hadde denne debatten her i stortingssalen. Jeg tar det bl.a. som et uttrykk for at UD har registrert at det er et økende press og en økende uro for hva dette ammunisjonssalget kunne bidra til. Samtidig var det også en type «damage control». For hva ville skjedd hvis norsk ammunisjon ble funnet i Jemen? Selv om SV taper voteringen i dag, er denne debatten nå offentlig på en helt annen måte enn før. Flere er oppmerksomme på norsk våpenproduksjon og norsk våpeneksport. Flere og flere ser at norske myndigheter ikke bryr seg tilstrekkelig med å sikre intensjonen i norsk våpenlovgivning. Flere og flere ser at det er moralsk forkastelig å selge våpen til land i krig. Flere og flere ser at Norge med dette kan bidra til å stimulere til krigen. Flere og flere får øynene opp for problemet med at kommersielle og industrielle interesser går foran hensynet til å sikre fred, menneskerettigheter og folkerett. Summen av dette, mener jeg, er at seks av ti i en undersøkelse i dag er imot at Norge skal selge våpen til Jemen. Jeg tror at på tross av at vi taper denne voteringen, flytter debatten oss i riktig retning. Det er et tidsspørsmål før Norge må slutte med denne praksisen. Dette vil presses fram av befolkningen i Norge og også gjennom internasjonale prosesser. Så er det viktig også å få fram at våpensalg er utenrikspolitisk alliansebygging. Vi selger våpen til våre venner og ikke til våre fiender. Det ville være veldig dumt. Selv om norsk våpenlov åpner for våpensalg på kryss og tvers av aksen venn–fiende, leses dette annerledes av kjøperen. Når alliansen av krigførende parter i Jemen kjøper våpen av Norge mens de er i krig, leses det av kjøperen som et uttrykk for støtte til deres handlinger. I Saudi-Arabia, Kuwait og Emiratene registrerer man at Norge ikke har noen motforestillinger – ikke har noen motforestillinger. Mitt spørsmål er: Ønsker Norge å formidle dette budskapet til de krigførende partene i Jemen?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-01:
Jeg tegnet meg egentlig bare til en kort merknad, så det er ikke sikkert jeg trenger 3 minutter. Utenriksministeren tok meg i en forsnakkelse eller en grov forenkling, og hun har helt rett. Hvis det var slik hun refererte, er det all mulig grunn til selvkritikk. Men spørsmålet som blir stilt til befolkningen, var som følger – dette er gjengitt i VG: «Synes du at Norge bør selge militært utstyr til landene som kriger i Jemen?» Slik er spørsmålet stilt i VG. Seks av ti svarer nei, kun 12 pst. svarer ja, så min og representanten Lysbakkens påstand om at regjeringen har folket mot seg i denne saken, står rimelig bra ved lag.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-03-01:
Det var en redegjørelse som var innom mange områder som det er bred enighet om. Jeg synes utenriksministeren formulerte det på en god måte. Når man skal ha en utenrikspolitisk redegjørelse, er det samtidig interessant å se på hvilke endringer som måtte være i politikken, justeringer av politikken, og spesielt når vi står overfor det at vi har fått en ny utenriksminister for ikke så lenge siden, og som har et nytt ansvarsområde som utenriksministeren ikke har hatt de senere år. Vi står overfor en ny regjering der nye partier deltar. Dersom det er slik som representanten Elvenes nærmest indikerer, at det ikke er noen endringer i det hele tatt, er det for så vidt greit, men da må man også uttrykke det. Det som er interessant, er om det er noen nye initiativ, noen nye ambisjoner, noen ny politikk som ligger til grunn. I regjeringserklæringen fra den nå sittende regjeringen kommer noen nye signaler om endringer, f.eks. innenfor handelspolitikken. Det står at den vil jobbe for å redusere tollsatsene for å bidra til mer frihandel. Man har altså en regjering som fra norsk side aktivt skal bidra til å svekke det norske tollvernet. Ikke bare skal en møte de utfordringene en har internasjonalt når andre forsøker å gjøre dette, men vi har en regjering som har en ambisjon om på norske vegne å skulle svekke tollvernet. Hva betyr dette konkret? Hva slags initiativ har en tenkt å ta? Og hvordan vil dette påvirke norske interesser, ikke minst interessene til næringsmiddelindustrien, den største fastlandsindustrien Norge har? Den rød-grønne regjeringen sto opp for tollvernet, og ikke bare det, en bidro også til å styrke tollvernet på noen områder, bl.a. knyttet til den såkalte ostetollen, til sterke protester fra nettopp de partiene som nå utgjør regjeringen. Derfor er det ekstra grunn til å be regjeringen om å klargjøre hva som ligger i erklæringen på dette punktet. Så til noe som står i redegjørelsen fra ministeren, at norsk eksport til EU er avhengig av EØS-avtalen. Selvsagt er den ikke det, vi har eksportert til EU gjennom lange tider og lenge før EØS-avtalen. Det at en spiser norsk fisk i Frankrike, i Polen og i Danmark i stadig større monn, er ikke på grunn av vedtak i Brussel. Derimot er det, som representanten Elvenes var inne på, fordi vi har hatt en vellykket ressursforvaltning i Norge der vi har hatt råderett over ressursene, nøkkelen for den verdiskaping vi har hatt innenfor det området.
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-03-01:
Først vil eg få lov til å nytte anledninga til å takke for ei god utgreiing av utanriksministeren, men når det gjeld dagens debatt, er eg forundra over at det i ei verd prega av uro fell Arbeidarpartiet naturleg å mane til større konfronterande utanriksdebattar her hos oss. Eg ville tru at i den tida vi no er inne i, hadde vi hatt eit større behov for å vise einigheit for det vi faktisk er einige om – kanskje viktigare enn på lenge. Noreg har ei svært viktig rolle å fylle i internasjonalt samarbeid. Det er ei oppgåve som skal sjåast på heilskapleg. Utanriksminister Eriksen Søreide har tidlegare svara på tilsvarande angrep frå Arbeidarpartiet når det gjeld påstanden om å svekkje Noregs omdøme. UD har gjort ei grundig vurdering av eit OSSE-formannskap i 2020 og kome fram til at det vil krevje stor politisk merksemd, menneskelege ressursar, samla kapasitet og økonomi. Sett opp mot anna krevjande arbeid utanriks, krev det evne til prioritering. Kandidaturet til FNs tryggingsråd og brexit krev stor ressursbruk i UD. Vi treng ei god heilskapleg prioritering av drift, med sterke ambassadar i Europa i ei tid der vi er nøydde til å vere sterkt til stades. Eg har tru på at Noreg vil kunne vere det òg utan å ha formannskapet i OSSE. Eg sit sjølv som deltakar og representant for Noreg i OSSE, og eg har tru på at vi skal forvalte det arbeidet godt sjølv utan å ha formannskapsrolla. Representanten Huitfeldt snakka om faren ved uansvarleg dobbeltspel. Det er eg heilt einig i. Det er svært uheldig, og i den samanhengen vil eg minne om at Arbeidarpartiet faktisk kutta 50 mill. kr i sitt alternative budsjett – nettopp der finansieringa av eit OSSE-formannskap eventuelt måtte bli teke frå.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-03-01:
Jeg vil starte med å takke komiteen for et godt arbeid i saken i min første sak som saksordfører. Jeg er glad for at en samlet komité står bak ønsket om at «Stortinget ber regjeringen utarbeide en nasjonal veileder som skal lette kommunenes arbeid med å etablere beredskapsteam mot mobbing i skolen selv eller i samarbeid med andre». Samlet mener vi at mobbing er et problem som må forebygges og bekjempes. Opplæringsloven omtaler elevenes rett til et trygt og godt skolemiljø, noe skolene og skoleeiere forplikter seg til å innfri. Dessverre viser nyere statistikk at det er avdekket langt flere mobbesaker enn tidligere. Med de siste endringene i opplæringsloven, som nå innebærer nulltoleranse for mobbing og en forsterket, tydelig og handlingsrettet aktivitetsplikt for kommunene, håper komiteen at dette blir tatt tak i. Komiteen mener tidlig innsats for å sikre et trygt og godt skolemiljø er avgjørende. Faglige utfordringer elevene møter, må ikke gå ut over elevenes utvikling av sosial kompetanse, relasjonsbygging og kunnskap om klassemiljø. Faglig kompetanse hos lærerne skal komme i tillegg til god sosial kompetanse. Med trygge rammer for læring vil faglig utvikling enklere vokse fram hos elevene. Forebyggende arbeid mot mobbing kan bli gjort på ulike måter og er viktig for å etablere trygghet hos alle elever. Komiteen viser til at KS og Foreldreutvalget for grunnopplæringen sammen har utarbeidet en rapport om beredskapsteam mot mobbing. Der kommer det fram hvor viktig beredskapsteam er når mobbing allerede har funnet sted. Derfor mener vi at forebyggende arbeid må skje i tillegg til beredskapsteam. Komiteen påpeker derfor at ledelse er avgjørende både ved den enkelte skole og i den enkelte klasse, kommune og fylke, både i forbindelse med forebyggende arbeid og også i disse beredskapsteamene, som må trå til når mobbingen eventuelt har funnet sted. Den samlede komiteen ønsker ikke å gå like langt som forslagsstillerne, og det foreligger dermed et mindretallsforslag i tillegg til komiteens tilråding. Jeg vil med dette enkelt og greit anbefale komiteens tilråding og ta opp det forslaget Senterpartiet er med på.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-03-01:
Elever i skolen skal bli møtt av en trygg hverdag og et godt skolemiljø. Vi er alle imot mobbing og vi er alle for  at det blir forebygget og håndtert skikkelig. Det er etablert. Beredskapsteam mot mobbing er ikke et pålegg om en ny kommunal tjeneste. Tvert imot er det en samordning av ressursene kommunene allerede har. Slik Senterpartiet ser det, er dette et godt tiltak for å få på plass og systematisere ledelsen vi alle vet er nødvendig for nettopp å motarbeide og håndtere mobbing. Kompetanse og lovverk, som statsråden peker på, er viktig, men det er organiseringen også. Da lurer jeg rett og slett på: Hvordan ser statsråden for seg å utarbeide denne nasjonale veilederen – når Høyres representant i utdannings- og forskningskomiteen omtaler beredskapsteam som kun en enkel utvei når mobbingen er oppstått? Og hva ser statsråden for seg at veilederen vil føre til?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-03-01:
Dette er en seier for studentene. Det viser at vi tar innspill fra studentene på alvor, og at vi kan gjøre enkelte positive opplevelser til hovedregelen, nemlig at rettssikkerheten for studentene skal på plass: Vi skal lovfeste studentombud. I 2013 ble det første studentombudet ansatt ved Universitetet i Oslo. I årene som har fulgt deretter, har stadig flere utdanningsinstitusjoner fulgt på. I en sammensatt studiesituasjon og -hverdag er verdien av en uavhengig person som kan gi råd og bistand, stor. Ti studiesteder har i dag studentombud, og vi har en vei å gå. Jeg håper de resterende studiestedene tar denne utfordringen imot med åpne armer og også sier tydelig fra om hva som må til for å få dette på plass. Organiseringen er det viktig at utdanningsinstitusjonene selv velger hvordan skal være. Her bør høyere utdanning samle seg og dele erfaringer for organisering og praksis av studentombud som tar tak i problemstillingene studentene kommer med. Alt fra diskriminering og trakassering til rent faglige problemstillinger må bli fanget opp og tatt tak i. Dette vil styrke nettopp rettssikkerheten til studentene og slik sett også styrke det faglige fellesskapet. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre har vært kritiske til studentombud tidligere. Heldigvis er det et nytt år med nye muligheter, og vi har høstet nye erfaringer. Opposisjonen tar nok engang grep for bedring, og heldigvis følger regjeringspartiene etter. Vi hørte studentenes ønske sist forslaget var oppe, og vi hører studentenes ønske fortsatt. NSO og flere har sagt tydelig fra. Studentinstitusjonene selv har sagt at de er positive. Dette er nå, med et samlet storting i ryggen, ene og alene en gladsak. Det viser at det nytter å engasjere seg, og at store ord kan bli til politisk konkret handling. Dette er en seier for studentene.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2018-03-01:
Jeg vil starte med å hilse fra saksordføreren, som i dag dessverre måtte holde sengen. På vegne av saksordføreren og komitélederen vil jeg takke så hjertelig mye for det gode samarbeidet vi har hatt i denne saken. Det har jo i lang tid vært bred politisk enighet om behovet for et studentombud, og politiske signaler har derfor også lenge vært sendt til sektoren, som av mange prinsipielle grunner er en autonom sektor. I så måte er det betryggende å se at over tid har universiteter og høyskoler i stor grad lagt til rette for studentstemmen, for rettsvernet og for studentenes velferd. Samtidig har vi i den senere tid blitt oppmerksom på at ikke alle har kommet like langt i dette arbeidet, og at ikke alle institusjoner har løst oppgaven like godt som vi ønsker. Når vi i dag går enstemmig sammen om å lovfeste et studentombud, er det et uttrykk, for at vi tar dette på aller største alvor, og at vi vil sikre alle studenter like rettigheter. Tilfeldighetene skal ikke få råde på et så sentralt område som dette. Samtidig skal vi legge til rette for at en organisering tar høyde for de ulike forutsetningene som finnes der ute i sektoren. Jeg vil i dag også få lov til å berømme Norsk studentorganisasjon, NSO, for en tydelig og konstruktiv studentstemme, og ikke minst få takke for et godt samarbeid i arbeidet med å løfte det vi litt bredt kan si er kvalitet i høyere utdanning. Jeg vil anta at jeg har hele komiteen med meg når jeg peker på at regjeringen, nå når de starter sitt arbeid med å lovfeste studentombud, nettopp bør inkludere alle studenter, med andre ord at man følger opp også overfor fagskolestudenter. Så langt har regjeringen foretatt et solid løft for denne sektoren, og i dag har vi altså mulighet til å sende signaler om at vi tar tak og vil fortsette dette arbeidet ved å sikre at også fagskolestudentene inkluderes i det lovarbeidet som nå skal startes opp. I den sammenheng vil jeg også trekke fram at fagskolestudentene har arbeidet godt og konstruktivt overfor oss i komiteen. Jeg takker for det arbeidet og de innspillene de har gitt, og jeg ser fram til å høre hvordan statsråden ser på og følger opp dette arbeidet fra sin side. Jeg vet det er mange studenter som gleder seg over det som vi slår fast her i dag. Inkluderer vi også nå fagskolestudentene, er det liten tvil om at vi i sum bidrar til at alle skal føle seg ivaretatt innen høyere utdanning i Norge, uavhengig av studiested, studielengde eller størrelse på institusjonen. Jeg vil igjen takke for samarbeidet i komiteen og ser fram til å behandle lovproposisjonene så snart de er klare. Gratulerer med dagen, alle studenter!
Mona Fagerås (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-01:
Nytt regelverk fra 1. august i fjor skal sikre nulltoleranse mot mobbing. I det nye regelverket ligger det at elever og foreldre skal kunne melde inn sak direkte til Fylkesmannen dersom de mener at skolen ikke har oppfylt plikten sin. Det skal gjøre det enklere å få hjelp. Fylkesmannen går altså fra å være en klageinstans til å bli en førstelinjeinstans, som kan pålegge tiltak og i ytterste konsekvens bøtelegge kommuner som ikke oppfyller plikten sin. Mitt spørsmål til ministeren blir da: Er Fylkesmannen etter statsrådens vurdering godt nok rustet økonomisk til å ta dette løftet som ligger i den nye loven?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Som statsråden sa i innlegget sitt, blir vedtaket i Stortinget i dag at det skal utarbeides en veileder. Det er også fra statsråden vist til at erfaringene med prosjektet med beredskapsteam er veldig gode. Derfor mener vi at en må gjøre mer av dette for å rulle det ut i enda flere kommuner, gjøre mer av det som virker. Så når statsråden nå skal i gang med å lage en veileder, er mitt spørsmål: Når mener statsråden det er nødvendig for en kommune å opprette et beredskapsteam?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Jeg merker meg at statsråden er redd for mer nasjonal styring på dette området. Jeg må innrømme at jeg synes det er litt merkelig, all den tid denne regjeringa er veldig opptatt av nasjonal styring på veldig mange områder – det kan gjerne være ned på detaljer som f.eks. å innføre nasjonale prøver i svømming. Men når det gjelder mobbing, som statsråden har bekreftet fra talerstolen er noe vi alle er opptatt av og alle mener vi må øke innsatsen mot, vil en ikke gjøre mer på nasjonal styring for å få dette til. Jeg lurer rett og slett på om statsråden kan utdype litt hvorfor en ikke på et så viktig område – som vi alle er enige om er viktig, innsatsen mot mobbing – er villig til å bruke mer av de nasjonale verktøyene for å få til en større og bedre innsats i kommunene? Det er jo det vi alle vil – ha flere verktøy.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Vi er jo helt enige om at det nettopp er ulike verktøy som er viktige. Derfor foreslår Arbeiderpartiet med dette forslaget nok et verktøy som kommunene kan bruke. Jeg må si meg enig i det som representanten fra Kristelig Folkeparti sa i sitt innlegg: Det må gjøres mer i innsatsen mot mobbing. Det er ikke tilstrekkelig, det som gjøres nå. Vi må gjøre mer, vi må få på plass flere verktøy. Derfor vil jeg også utfordre statsråden litt, for han nevner veldig mange tiltak som har kommet, men veldig få av dem er nye ambisjoner fra den nye statsråden. Han refererer til ting som tidligere statsråder har innført. Så kan vi nå, i en så viktig sak som innsatsen mot mobbing er, forvente at den nye statsråden har noen nye ambisjoner, er villig til å diskutere og få på plass nye verktøy? Eller vil det bare være skrytelista fra forgjengerne vi vil høre i denne sal fra denne statsråden?
Tina Shagufta Munir Kornmo (Venstre), 2018-03-01:
Språk er nøkkelen til like muligheter i skolen og samfunnet. Gode barnehager er grunnleggende for å sikre like muligheter og gode levevilkår for alle. Barnehagen er en viktig arena for inkludering og språkopplæring. Allerede for ti år siden snakket Venstres leder, Trine Skei Grande, om språktrening, gratis kjernetid i barnehager og kompetanseheving for barnehagelærere som jobber med minoritetsspråklige. Venstre har siden vært pådrivere for at språkopplæringen skal få en større plass i barnehagene. Læring skjer gjennom lek, og det er viktig med gode pedagoger rundt barna. NOVA-rapporten om minoriteter i videregående skole viser at forsøket med gratis kjernetid i barnehage for minoritetsspråklige har gitt gevinst i form av at de samme barna gjør det bedre når de kommer på skolen. SSB-tall viser at det også har vært en økning i andelen minoritetsspråklige barn som går i barnehage, de ti siste årene. Det er viktig med krav om norskkunnskaper for dem som jobber i barnehage. Særlig er dette viktig for minoritetsbarn som snakker lite eller dårlig norsk. Jeg tar meg selv i å bli forundret over at jeg som førstegenerasjons innvandrer snakker bedre norsk enn barn som er født og oppvokst i Norge. Jeg var heldig som kom inn i norske barnehager med mange etnisk norske barn som jeg kunne lære det norske språket av. Det er ikke opplagt at alle barn får den muligheten i dag. Språk er krevende, derfor er det viktig med språkkompetente barnehagelærere. For å komme på et så høyt nivå gjennom utdanningsløpet at man skjønner forskjell på lusa på gangen og lusa på gangen(munterhet i salen) (munterhet i salen) Samtidig er det viktig å sikre et tilbud om god norskopplæring for ansatte i barnehagene. Endringer i barnehageloven, med språkkrav og med de unntakene den har, skal ikke brukes til å ekskludere barnehageansatte, men til å forbedre dem, slik at de blir enda bedre ressurser for barna våre. Gode språkferdigheter hos voksne som jobber i barnehage, gir også mulighet for god dialog med foreldre. Samtidig viser det at barnehagen er en viktig stimuleringsarena og ikke bare et oppbevaringssted. I barnehagen utvikles det tidlige språket, og for mange minoritetselever vil dette være den eneste arenaen hvor det snakkes norsk. De voksne som jobber med barna våre, er viktige ressurser, og deres kompetanse betyr noe for utviklingen av barna. Endringene i barnehageloven som er anført i proposisjonen, med språkkrav til barnehageansatte, ivaretar muligheten for en god dialog med foreldrene og bedre språkstimulering av barna, som på sikt vil gi gevinst i form av mer språkbevisste barn når de starter i skolen. Det er bevilget 5 mill. kr og 100 flere plasser til videreutdanning innenfor språkutvikling og språklæring for barnehagelærere i 2018. Kombinasjonen av gratis kjernetid, flere minoritetsbarn i barnehage og bedre språkstimulering vil gi alle barn et godt grunnlag for videre utdanning. Både etnisk norske barn og minoritetsbarn trenger god språkopplæring og språkstimulering.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-03-01:
Studentenes læringsmiljø er en viktig del av den opplevde kvaliteten ved gjennomføring av et studium på høyskole- og universitetsnivå. Fra studenthold har det blitt meldt om nokså store ulikheter med hensyn til hvordan institusjonene i dag følger opp studentenes læringsmiljø og en sterk bekymring for at ikke alle tar sitt ansvar alvorlig nok. For Kristelig Folkeparti handler lovpålegg om etablering av studentombud, enten alene eller i samarbeid med andre institusjoner, om et viktig tiltak for å bedre kvaliteten på læringsmiljøet. Jeg vil derfor benytte anledningen til å rette en takk til forslagsstillerne for å fremme forslag om opprettelse av studentombud, et tiltak som også Kristelig Folkeparti støttet ved behandlingen i forrige periode. Akademia er bygd opp med sterke hierarkiske strukturer. I Kristelig Folkeparti tror vi et studentombud vil gjøre det lettere å melde fra om kritikkverdige forhold, som f.eks. urettferdig behandling eller seksuell trakassering. Forutsetningen er da at studentombudet er uavhengig og kan opptre på en måte som følger opp studentenes rettigheter og våger å peke på urettferdighet. Det krever også mot, ikke bare faglig kompetanse. Studentombudene bør derfor ha en god juridisk kompetanse og ellers en kompetanse på de områdene som det er behov for, sånn at studentenes rettigheter følges opp på en god måte. Studentombudene vil fylle en viktig funksjon hos utdanningsinstitusjonene og gi viktig bistand til studentene gjennom å ha kompetansen, de rettighetene og systemene som preger studiehverdagen. Det er også grunn til å tro at bare gjennom etablering av studentombudsordningen vil den enkelte institusjon som i dag ikke har ordningen, få en helt annen og økt bevissthet rundt alle de spørsmål som ligger i mandatet til ombudet. Utdanningsinstitusjonene som i dag har ombud, er i all hovedsak store offentlige utdanningsinstitusjoner, og per 2017 er det ingen private institusjoner som tilbyr studentombud for sine studenter. Gjennom dagens vedtak sier Stortinget at alle studenter i norsk høyere utdanning skal ha tilgang til et studentombud, inkludert studentene ved de private høyskolene. Organiseringen av studentombudene vil institusjonene kunne avgjøre selv. Det varierte institusjonslandskapet gjør at ombudspersonene må kunne ha ulik organisering og f.eks. dekke flere campuser med større geografisk spredning. Lærestedene bør bestemme selv hvordan dette skal gjøres, og gjerne også i samarbeid med andre institusjoner om en opplever det formålstjenlig. Jeg viser ellers til fungerende saksordførers gode gjennomgang.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-01:
Det er riktig som det blir sagt, at det er gode erfaringer med beredskapsteam. Vi har gode erfaringer med mye, men det er ikke alltid slik at det som fungerer godt ett sted, skal gjennomføres obligatorisk for alle. Nå må vi bruke erfaringene fra dem som har beredskapsteam, til å gi råd til de kommunene som har behov for det, og som jeg redegjorde for i mitt innlegg, kan det være i kommuner hvor det åpenbart er en svikt, og hvor man ikke er i stand til å håndtere de krevende sakene med de systemene de allerede har på plass. Jeg har tro på en slik veileder, nettopp fordi kommunene da får – kall det gjerne – en kokebok i hvordan de kan etablere et beredskapsteam, og hvordan de kan jobbe når de står i krevende saker.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-01:
Hadde jeg eller flertallet i Stortinget trodd at dette var løsningen, er jeg helt sikker på at flertallet hadde sagt at dette gjør vi. Men flertallet ser det ikke slik. Vi har på plass en rekke verktøy for alle kommuner. Det handler om lovverket som er på plass, det handler om kompetansemidlene som jeg pekte på – og måten man da hjelper kommuner, skoler og barnehager som sliter, differensiert ut fra de utfordringene man har – og det er den budsjettavtalen vi har med Kristelig Folkeparti om å etablere mobbeombud i kommunene. Hadde vi vært sikre på at bare vi hadde lagt enda et verktøy på toppen av det hele, så hadde vi løst problemet – da hadde vi gått for det. Men vi tror ikke det. Det er forskjell på kommunene. Vi har kommuner fra 208 innbyggere til over 550 000 innbyggere. Da må vi også ha ulike verktøy som kommunene kan bruke, uten at vi skal si at det skal være helt likt alle steder.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-01:
Jeg hadde håpet at i denne debatten hadde vi lagt oss på en litt annen tone. Min ambisjon, og det er den største ambisjonen av alle, er at vi skal ha nulltoleranse mot mobbing. Ingen har rett til å snu seg bort når noen mobbes. Det er ditt ansvar, det er mitt ansvar, det er de voksnes ansvar. Hadde jeg trodd at bare vi hadde hatt enda et politisk vedtak i Stortinget, så hadde vi løst mobbingen, hadde jeg gått for det, men jeg er overbevist om at kampen mot mobbing må vi vinne hver eneste dag, i barnehagen, i skolen, i frivillige organisasjoner, i lokalmiljøene våre. Det er der arbeidet må skje. Visjonen om nulltoleranse mot mobbing tror jeg hele Stortinget står bak, og det synes jeg er flott. Så kan vi ikke da rekke ut hånden til hverandre og si at vi står sammen om dette, i stedet for å gjøre det til et politisk pingpongspill?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-01:
En slik veileder utarbeides ikke på et kontor i Oslo; den utarbeides med bakgrunn i de erfaringene man har gjort lokalt, og nå har vi en god del erfaring fra kommuner som har hatt beredskapsteam. Jeg tror det bare er en bitte liten nyanseforskjell mellom representantens og mitt ståsted, der representanten sier at det er et godt virkemiddel, mens jeg sier at det kan  være et godt virkemiddel. Mitt poeng er at vi må samle den erfaringen som er gjort, og så lage en «kokebok» – jeg liker godt å bruke det begrepet – hvor kommunene kan gå inn og se hvordan det er gjort andre steder, og hvordan de kan organisere seg når de har behov for et slikt team for å kunne håndtere den konkrete situasjonen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-01:
Svaret på dette spørsmålet er ja.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2018-03-01:
Barnehagene er en viktig felles arena i samfunnet vårt. 96 pst. av alle treåringer går i barnehage. Det gjør barnehagene til en viktig arena for lek og læring, men det pålegger oss også et ansvar for å sikre kvaliteten i barnehagene. Barnehagetiden er den tiden barna er mest mottagelige for læring, og vi vet at et godt fundament innenfor språkferdigheter og andre ferdigheter vil følge barna videre i livet. Derfor er språklæringen i barnehagen spesielt viktig. Særlig avgjørende blir det for barna som vokser opp i hjem der det snakkes andre språk ved kjøkkenbordet. Regjeringen ønsker å styrke bruken av norsk språk og arbeidet med språkutvikling i barnehagene for å forberede barna på skole og utdanning. De ansattes kompetanse og norskferdigheter er avgjørende for barnas utvikling i barnehagen. Undersøkelser viser at det kan være en utfordring at barnehageansatte ikke har tilstrekkelige norskferdigheter til å kunne utføre de oppgavene som er tillagt barnehagen. I Utdanningsdirektoratets spørreundersøkelse til barnehagesektoren i 2015 er det 562 barnehager som oppgir å ha minst én ansatt med et annet førstespråk enn norsk. I disse barnehagene har én av tre styrere i løpet av det siste året opplevd at én eller flere av disse ansatte ikke har tilstrekkelige norskkunnskaper til å kommunisere godt med barn, foreldre og andre kolleger. Minoritetsspråklige barns norskferdigheter ved skolestart varierer i stor grad. Hvor gode norskferdigheter barna har ved skolestart, kan bl.a. ha sammenheng med hvor lenge barnet har gått i barnehage, og kvaliteten på tilbudet barnet har fått. Gode barnehager er derfor særlig viktig for integrering og tidlig innsats. Jeg mener at et krav om norskprøve vil kunne sikre at de som blir ansatt i barnehage, har tilstrekkelige norskferdigheter. Det foreslåtte kravet til norskferdigheter innebærer at en ansatt kan skrive korte, enkle beskjeder til foreldre og medarbeidere og fortelle kort om opplevelser med barna. Videre innebærer det at personer kan forstå hovedpunktene i klar tekst og tale om kjente emner som en ofte møter i forbindelse med arbeid, skole og fritid. Jeg mener at norskferdigheter på dette nivået er en forutsetning for å kunne utføre de oppgavene som er tillagt barnehagen, men la meg understreke at en slik prøve ikke i seg selv er tilstrekkelig. Det er også helt nødvendig at barnehageeieren, enten det er en privat eller en offentlig eier, bidrar til kompetansepåfyll og kompetanseheving i barnehagen. Når vi stiller krav om språkkunnskaper, er det fordi vi er genuint opptatt av den kompetansen som skaper kvalitet i barnas hverdag. Derfor fortsetter vi også satsingen på etter- og videreutdanning for alle ansatte som jobber i barnehagen. Vi ønsker flere ansatte med barnefaglig kompetanse, fordi barnehagen er et viktig sted for både lek, læring og utvikling. Vi har nylig fastsatt en skjerpet pedagognorm. Om kort tid vil vi også fremme forslag om en bemanningsnorm. Målet med disse tiltakene er barnehager som gir barna en trygg hverdag og utvikling av ferdigheter de trenger resten av livet.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Det er et bredt engasjement mot mobbing både her og i samfunnet ellers. Det er bare på sin plass. Over 50 000 barn og unge utsettes jevnlig for mobbing på skolen, ifølge fjorårets elevundersøkelse. Det må gjøres mer for å hindre dette. I en slik situasjon burde det ikke være lov å være fornøyd med egen innsats eller si at man nå har de verktøyene som trengs. Vi har ikke nok verktøy. Derimot vet vi ganske mye om hva som skal til for å forhindre mobbing. Det er nå tre år siden Djupedal-utvalget la fram sin innstilling. Altfor mange av forslagene deres ligger ennå urørt. I forrige periode fremmet Arbeiderpartiet 25 forslag for å motvirke mobbing. Heller ikke den gang mente regjeringa at de 25 var riktige tiltak. Vi fremmet også forslag om 84 mill. kr mer til mobbetiltak i alternativt budsjett. I forslaget til statsbudsjett hadde regjeringa ingen nye forslag til tiltak. Det er mulig det er fordi regjeringa mener at de tiltakene de har kommet med, er tilstrekkelige. Det er en ærlig mening. Men det tviler Arbeiderpartiet på. Det at man har fått til en lovendring bl.a. når det gjelder Fylkesmannen som klageorgan, er fint, det er riktig. Men poenget må være å hindre mobbing før det skjer, gripe inn straks det forekommer. Til det at man sier her i salen at endringene fungerer, og peker på at antallet klager til Fylkesmannen har økt: Det er et symptom på at dette er et stort problem, ikke på at mobbingen har avtatt. Vi må alltid være på jakt etter alle nye, gode tiltak. Beredskapsteam mot mobbing er ett av flere forslag som kan motvirke mobbing. Det er for øvrig et tiltak som ikke lenger får statlig finansiering. Når det brukes et argument om at det hindrer lokale løsninger, kunne jeg sitert det som FUG og KS sier om at dette har kommunene valgt å løse på ulike måter. Når man her og i statsrådens svarbrev sier at slike tiltak ikke vil fungere hvis kommunene selv ikke har vilje til å løse sakene, mener jeg at det er en for passiv holdning og en feil logikk. Hvis en kommune ikke har vilje til å løse mobbesaker, må de tvinges til det. 50 000 elever har ikke tid til å vente. De har ikke helse til å vente. Det er derfor man vedtar bl.a. aktivitetsplikt. Den typen pålegg passer enkelte partier her når de selv er for det, men ikke andre ganger. Forslaget om beredskapsteam er fremmet nettopp fordi vi på Stortinget har ansvar for at alt som kan gjøres, blir gjort, og fordi det er et virkemiddel som sørger for at kommunene samler sine ressurser, organiserer sine ressurser slik at de jobber raskt og målrettet mot mobbing. Statsråden hadde gode argumenter for beredskapsteam. Det er synd de velger å stemme mot det.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Dette er en stor dag, og det er ikke fordi jeg for første gang etter fire og et halvt år på Stortinget har fått 15 minutters taletid. Det er en gledens dag for alle studenter som nå får tilgang til studentombud. Jeg vil gjerne si tusen takk til studentene og Norsk studentorganisasjon for at de har tatt opp saken og stått på, slik at vi i dag får det resultatet vi får. Jeg har også lyst til å takke Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre og bare påpeke overfor dem at av og til er det lurt å snu, det bør man gjøre om saken er god. Jeg har lyst til å kommentere et par av de tingene som har kommet opp. Det første er at Høyres representant Gudmundsen tok opp om også fagskolestudentene bør omfattes av ordningen med studentombud. Det er Arbeiderpartiet helt enige i, nettopp som statsråd Nybø påpekte, fordi de som studenter er omfattet av de samme utfordringene. Det var årsaken til at Arbeiderpartiet foreslo at fagskolestudentene også skulle være med i studentsamskipnadene, nettopp fordi de møter de samme utfordringene. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre bør også ta en ny titt på akkurat den saken – om fagskolestudentene også bør få tilgang til å være med i samskipnadene. Men nå er det slik, jeg synes dette er gledelige signal, og dersom regjeringa ønsker at studentene skal få tilgang til studentombud, står vi, og jeg regner med resten av Stortinget, klar til å støtte saken – dersom regjeringa fremmer en sak. Det andre jeg har lyst til å påpeke, er at vi i Arbeiderpartiet mener at dette er en relativt enkel lovendring, og at det derfor ikke bør gå vinter og vår før man sørger for at dette kommer på plass. Det bør skje raskt, og da under de klare forutsetninger – som også komiteen påpekte – at det skal være uavhengig ombud med juridisk kompetanse, et lavterskeltilbud som kan følge opp sakene som er viktige for studentene i studiehverdagen. Til slutt har jeg lyst til å påpeke at selv om dette er en gledens dag for studentene, skal vi ikke tro at studentenes studiehverdag, utfordringene de har, deres rettssikkerhet eller læringsmiljø er løst ved at vi innfører et studentombud. Studentombud er viktig, men vi trenger fremdeles mer kunnskap f.eks. om levekår gjennom levekårsundersøkelser. Vi trenger bedre oversikt over studentenes læringsmiljø og bedre lovverk. Og vi trenger en større innsats for å sikre studentenes psykiske helse. Jobben for å bedre studentenes hverdag er ikke over, men dagens vedtak om å sikre alle rett til studentombud er et viktig skritt på veien. Og for meg er dette historisk, jeg har aldri gått ned fra talerstolen med 12 minutter igjen på klokka(munterhet i salen) (munterhet i salen)
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2018-03-01:
Jeg vil starte med å takke komiteen for et godt samarbeid om denne saken. Det er bra at det er tverrpolitisk enighet om at vi må styrke norskkompetansen i barnehagesektoren. Vi vet dessverre at det er for dårlige språkkunnskaper i deler av sektoren, og at det er store forskjeller mellom barnehagene og mellom kommunene. Det gjør at kvaliteten på tilbudet barna får, blir ujevn og for tilfeldig. Det er viktig at ansatte med minoritetsbakgrunn har tilstrekkelige norskkunnskaper for å kunne kommunisere godt med foreldre, barn og kollegaer. Det er særlig viktig for barna. Språket er nøkkelen til lek, nye vennskap og læring. Barna skal oppleve en barnehagehverdag med høy kvalitet der de får mulighet til god språkutvikling. Det er dessverre for mange barn som starter på skolen i dag med så svake norskkunnskaper at de ikke kan følge ordinær undervisning til tross for at mange faktisk har gått i barnehage i lengre tid før skolestart. Da er det riktig og bra at den blå-grønne regjeringen foreslår å stille noen grunnleggende språkkrav til sektoren, og at forslaget nå ser ut til å få støtte fra samtlige partier på Stortinget. Høyre mener at proposisjonen ivaretar flere viktige hensyn. Kommunene vil fortsatt ha anledning til å stille strengere språkkrav dersom de ønsker dette. Videre gir forslaget nok handlingsrom for barnehageeierne til unntaksvis å ansette søkere som ikke oppfyller kravet på det tidspunktet, men som har annen nyttig kompetanse. Det er viktig for å unngå at kravet blir så rigid i kommunene at det utestenger kompetente søkere fra sektoren. Samtidig er det veldig viktig å understreke at barnehagens ledelse uansett har et ansvar for å sikre at de ansatte får kontinuerlig kompetansepåfyll. Kompetansebehovet i arbeidslivet er i stadig endring, og den nye rammeplanen stiller strengere krav til innhold og kompetanse i barnehagene. Kvalitetsløftet, som vi har startet i barnehagene, forutsetter at barnehagens ledelse setter i gang tiltak for å heve søkerens norskferdigheter også etter at de er ansatt og står i arbeid. De siste årene har vi sikret en betydelig styrking av Kompetansepluss-ordningen. Det har gitt flere i barnehagesektoren mulighet til å lære grunnleggende ferdigheter som norsk på arbeidsplassen. Vi har styrket bevilgningene til kvalitet i barnehagene. Men vi må gjøre mer for å sikre god barnefaglig kompetanse i barnehagene. Alle kommuner og private barnehager bør ha en plan for kompetanseheving for sine ansatte. Barnehagen skal være et sted der de ansatte utvikler seg faglig, både individuelt og i et profesjonsfellesskap. Tilstrekkelige norskferdigheter er helt klart en forutsetning for et slikt arbeid. Det er kvalitet som skal settes i førersetet i barnehagepolitikken, derfor mener jeg at språkkrav til nyansatte er et viktig skritt i riktig retning.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-03-01:
Først vil jeg takke statsråden for en nøktern vurdering av hva som er mulighetene på området. Statsråden sa at det er en betydelig motstand innenfor EU mot begrensninger på trygdeeksport, som jeg viste til i mitt innlegg. De grunnprinsippene som EU legger til grunn, er de som begrenser det. Det er det som bl.a. kalles eksportabilitet, altså reduksjon i ytelser som gjelder for folk som bor i andre land. Statsråden hadde en nøktern vurdering, i motsetning til komiteens leder, som ga inntrykk av at en vil få på plass kjøpekraftsjustering av barnetrygd og kontantstøtte, som om det også var store beløp. Det er jo små beløp i forhold til de andre ordningene. Mitt spørsmål er knyttet til EØS-avtalens ESA-organ. Regjeringen sier at den vil forespørre ESA om det er i henhold til EØS-avtalen å kjøpekraftsjustere utbetalinger av barnetrygd og kontantstøtte, og spørsmålet er: Hvis ESA sier nei, hva gjør regjeringen da?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-03-01:
Vi får nå en forklaring som viser – nok en gang – at EØS-avtalen overstyrer det som kan være Stortingets vilje også på dette området. Det som er neste spørsmål, er hvis en skulle gå inn på kjøpekraftsjustering, vil da statsråden gå inn for at det skal gjelde all eksport av barnetrygd og kontantstøtte? Skal det også gjelde eksport til Sverige og til Danmark? Skal det også gjelde eksport til nordmenn som bor i utlandet i forbindelse med ulike oppdrag de har der? Vil det her komme nok en rekke unntak fra kjøpekraftsjusteringen og dermed at vi – nok en gang – får et svært komplisert regelverk med et stort byråkrati, eller skal det gjelde alle overalt, slik at det blir likt for alle?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-03-01:
Senterpartiet er for at en skal ha trygdeavtaler med ulike land, på samme måten som en har handelsavtaler med ulike land. Det som var mitt anliggende her, er EØS-avtalen, som nok en gang viser seg å være dynamisk, og som går inn på områder som i hvert fall EØS-tilhengerne – da det ble vedtatt i Stortinget i 1992 – sa at ikke skulle gjelde, men som det nå viser seg at gjelder. Det som da er kjernespørsmålet, er, som statsråden nå har bekreftet, at EØS-avtalen er den som legger de viktigste begrensningene på i hvilken grad vi har mulighet for å begrense trygdeeksporten. Det er en realitet som er en helt annen realitet enn det komiteens leder, Wiborg, gir inntrykk av, at her kan Fremskrittspartiet få gjennomslag for betydelige reduksjoner i trygdeeksporten, noe som ikke er korrekt, fordi det er EØS-avtalen som begrenser det hele – og en EØS-avtale som regjeringen står bak.
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Jeg vil starte med å takke statsråden for en god gjennomgang av sakens innhold. I representanten Wiborgs uttalelser, som statsråden skal slippe å svare for, kommenterte han og hevdet nærmest at enkelte har snudd. Det er ikke riktig – i det minste for mitt parti – men det handler mer om proporsjonene i språkbruken på denne utfordringen vi står overfor. Som jeg sa i mitt innlegg innledningsvis, mener Arbeiderpartiet og jeg at det i stor grad er legitimiteten i ordningene vi gjør noe med i dag. Statsråden var også så vidt inne på bærekraften i ordningene på sikt. Kontantstøtten til utlandet øker mellom 2016 og 2021 med 15 mill. kr, mens den totale økningen er på en halv milliard kroner fram til 2021. En halv milliard kroner har jo blitt diskutert mye i dette hus de siste ukene, til kontantstøtten som økes, men det er også med vitende og vilje. Og barnetrygden til utlandet øker med 50 mill. kr. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke grep som blir gjort her i dag, vil bedre bærekraften i ordningene på sikt?
Eigil Knutsen (Arbeiderpartiet), 2018-03-01:
Komiteen og Stortinget er enige om at en skal gjøre noe med barnetrygden og kontantstøtten, å kjøpekraftsjustere dem, mens alderspensjonen skal en ikke gjøre noe med. Det er alle enig i. Det er derfor vi også har reagert noe på problemsbeskrivelsen i denne saken, når barnetrygdutbetalingene til utlandet som sagt vil øke med 50 mill. kr fram til 2021, og for kontantstøtten vil økningen være 15 mill. kr med dagens regelsett, mens alderspensjonsutbetalingene til utlandet – hvis jeg leser meldingen riktig – vil øke med 1,3 mrd. kr. Derfor spør jeg statsråden om kjøpekraftsjustering av barnetrygd og kontantstøtte gjør velferdsstatens ordninger mer bærekraftige enn i dag?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2018-03-01:
Norge har og skal ha et godt velferdssystem, som fanger opp dem som har behov for ytelser og hjelp. Vi betaler alle inn til fellesskapet, slik at samfunnet kan hjelpe en når en brått blir syk, arbeidsledig, pensjonist eller får barn – eller andre ganger når en har behov for hjelp. Dette velferdssystemet har bred støtte Norge, men samtidig må vi alltid ha et kritisk blikk på alle velferdsordninger for å sikre at de når dem som trenger det mest, og at ordningene er tilpasset den tiden vi til enhver tid lever i. Det velferdssystemet vi har i Norge, er noe av det beste man har i verden, det mest lukrative. Store deler av verden er ikke i nærheten av å ha de ordningene vi har, og når vi kombinerer det med det høye lønns- og prisnivået vi har i Norge – som også flere velferdsytelser gjenspeiler – sier det seg selv at det er flere som ønsker å få tilgang til disse velferdsytelsene. Fremskrittspartiet har som grunnsyn at norske velferdsytelser som hovedregel bør gå til norske statsborgere og andre som bor og arbeider i Norge. Det betyr f.eks. at en norsk pensjonist som gjennom et langt liv har betalt skatt og trygdeavgift, selvfølgelig skal kunne ta med pensjonen dit han eller hun ønsker. Men hvis det dreier seg om personer som knapt har satt sine ben i Norge, synes vi det blir galt at de skal motta norske velferdsgoder. Derfor har Fremskrittspartiet tatt opp denne problemstillingen flere ganger. Jeg hadde en interpellasjon i 2014 om trygdeeksport. I den debatten var det to representanter fra Arbeiderpartiet som deltok, bl.a. dagens president, og undertegnede og Fremskrittspartiet fikk kritikk for i det hele tatt å ta opp denne problemstillingen. Arbeiderpartiet mente at dette ikke var noe problem. Jeg er veldig glad for at det nå ser ut til at Arbeiderpartiet har endret oppfatning, for det er viktig, bl.a. for å sikre legitimiteten i systemet, at norske velferdsgoder ikke eksporteres dit de i utgangspunktet ikke burde være. Jeg er glad for at vi nå har en regjering som tar tak i denne utfordringen – også før utfordringen blir altfor stor. De siste fire årene har det allerede blitt behandlet flere saker der vi har fått strammet inn muligheten til trygdeeksport, og nå får vi denne meldingen, som tydelig viser at regjeringen tar dette på høyeste alvor og ser på hvilke handlingsrom vi har. Når man da kommer til kjøpekraftsjusteringen av barnetrygd og kontantstøtte, mener jeg det er et viktig steg på veien. Jeg er glad for at vi har en regjering som våger å ta disse vanskelige og problematiske sakene opp i EU-systemet, for å kunne få gjennomslag for dette. Så dette er en gledens dag, dette er en god start, men vi kan ikke – når man etter hvert forhåpentligvis får på plass kjøpekraftsjusteringen av barnetrygd og kontantstøtte – hvile med dette. Det er fortsatt flere grep som bør tas i årene fremover, slik at vi sikrer at norske velferdsgoder faktisk går til norske borgere og til dem som bor i og betaler skatt til Norge.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-01:
Som vi har redegjort for i meldingen, er det flere tiltak som allerede er gjennomført. Vi vil også redegjøre for initiativ som vi ønsker å utrede videre om eksportbegrensende tiltak. Det er også ramset opp i meldingen hva man ønsker å gå videre med. Det er heller ikke lenge siden at vi vedtok å stramme inn botidskrav for å motta kontantstøtte, noe som også vil gi en betydelig innstramming. Så det er mange tiltak vi nå utreder nærmere for å se på mulighetene for å kunne stramme inn. Men som vi også sier i meldingen, er det en del utfordringer, både – selvfølgelig – med de avtaler vi er forpliktet til å følge, og med en del av våre folkerettslige forpliktelser når det gjelder eksport. Vi kommer tilbake til Stortinget når vi har utredet ferdig de øvrige tiltakene som vi har skissert i meldingen.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-01:
Dette alene vil neppe bidra til å gjøre det særlig mer bærekraftig, men det er summen av de forslagene vi har, og som vi ønsker å utrede nærmere. Det er også en betydelig eksport av andre ytelser – både sykepenger og dagpenger er jo ytelser som også eksporteres i stor grad. Noe av utfordringen der er at mens vi pålegger egne borgere et betydelig oppfølgingsregime og aktivitetskrav når de bor i Norge og mottar f.eks. sykepenger og dagpenger, er det vanskeligere å ha det samme oppfølgingsregimet når man eksporterer ytelsene ut av landet – og legger til grunn, selvfølgelig, at om man tar med seg sykepengene til et annet land, skal de ha den samme oppfølgingen og de samme aktivitetskravene. Men det sier seg jo selv at det er vanskeligere for Nav å skulle følge opp at det faktisk også skjer. Vi mener at vi er nødt til å passe på og sørge for at de samme aktivitetskravene og sanksjonene som vi påfører dem som mottar ytelsene i Norge, også pålegges dem som mottar ytelser når de bor i utlandet. Det er krevende, men vi skal jobbe videre med det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2018-03-01:
Jeg skal ikke spekulere i hva vi skal gjøre hvis ESA sier nei, på nåværende tidspunkt. Nå får vi først få Stortinget til å gi oss tid til å gå videre med det. Grunnen til at det har vært viktig for oss å få denne forankringen, er nettopp fordi forslaget er kontroversielt og omdiskutert også i Europa. Det er klart at det vil være krevende hvis Norge skulle kjøre bevisst mot et traktatsbrudd – med de konsekvensene det eventuelt ville hatt. Det vi er opptatt av nå, er å ha avklaringer rettet mot ESA, men vi vil selvfølgelig også forfølge det politiske sporet. For vi ser, som jeg sa i mitt innlegg, at etter at denne meldingen ble lagt fram, er det tatt flere initiativ fra den tyske regjering, fra den danske regjering og også fra den østerrikske som går i retning av at man ønsker kjøpekraftsjustering. Så vet vi også at det har kommet motinitiativ fra de landene som er imot dette, hovedsakelig land fra Øst-Europa, hvor man da ikke ønsker det. Så vår oppgave vil naturligvis også være å jobbe politisk overfor våre kollegaer i Europa for å få gjennomslag for vårt syn.