trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
Jeg er litt usikker på hva spørsmålet egentlig gikk ut på. Spørreren har selvfølgelig rett i at Høyre støttet sykehusreformen, riktignok i en annen utgave enn det som ble det endelige resultat. Det endelige resultat kom på grunn av en avtale mellom Fremskrittspartiet og den daværende mindretallsregjering av Arbeiderpartiet. Det er den sykehusreform som Senterpartiet nå har vært med på å administrere i tre og et halvt år. Vi mener fortsatt at sykehusreformen var riktig, men som det fremgår av innstillingen, har vi konstatert at den lider av én alvorlig svakhet, nemlig at bestillerfunksjonen og utførerfunksjonen ikke er klart adskilte. Derfor går vi, sammen med Fremskrittspartiet, inn for at man i fremtiden må finne en løsning som skiller disse to funksjonene fra hverandre, for det er en betingelse for at spesialisthelsetjenesten kan fungere riktig.
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
I disse finanskrisetider har finansministeren, som også er partileder i SV, gjentatte ganger gått ut og bedt bankkunder om å bruke forbrukermakten sin. De som er misfornøyd med rente og andre servicetilbud, bør skifte bank, sier finansministeren. Det er etter Høyres oppfatning et godt råd, men vi mener faktisk at valgfrihet også bør gjelde på viktigere områder enn privatøkonomi og bankforbindelser. Høyre har vært en pådriver for å overføre makt fra helsevesenet til den enkelte bruker. I Oslo har vi gitt unge og eldre som trenger omsorgstjenester, rett til å velge hvem som skal hjelpe dem, og rett til å bytte når de er misfornøyd. Når det gjelder så viktige spørsmål som omsorgstjenester, er SV imidlertid imot valgfrihet. SV har hardnakket argumentert mot fritt valg av hjemmetjenester og sykehjemsplass. Mitt spørsmål er: Hvorfor vil ikke SV gi hjelpetrengende den samme friheten som bankkunder til å bytte bort tjenester som de er misfornøyd med?
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
Jeg har et lite og et stort spørsmål til statsråden. Først det lille: Statsråden uttrykte glede over at regjeringspartiene i komiteen har økt bevilgningene til fysisk aktivitet med 7,5 mill. kr. Betyr det også at han er glad for inndekningen, at man tar 1,5 mill. kr fra rustiltak og 1,5 mill. kr fra brukerstyrt assistanse til funksjonshemmede? Så det store spørsmålet: Størst er ikke nødvendigvis best. Jeg tror statsråden kom i skade for å forveksle de to begrepene da han karakteriserte sitt eget budsjettforslag. I alt vesentlig går jo dette budsjettforslaget i gamle spor; man pøser penger inn i spesialisthelsetjenesten, dels for å dekke gammel moro – regninger som skal betales – dels for å øke aktiviteten, uspesifisert og uprioritert. Høyre har foreslått å øremerke 400 mill. kr innenfor denne rammen til bevilgninger til økt aktivitet, sykestuer, distriktsmedisinske sentre, oppsøkende tilbud og samhandlingstiltak – alt formål som statsråden, så vidt jeg har forstått det, er enig i. Mener ikke statsråden at det trengs sterkere lut hvis man skal styre de regionale helseforetakene?
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
Jeg lyttet med interesse til representanten Gunn Olsens innlegg, og synes det var en meget betimelig påminnelse om at norsk alkoholdebatt i altfor liten utstrekning har vært en helsepolitisk debatt og i altfor stor utstrekning har dreid seg om andre ting enn helsepolitikk. Jeg tror ikke utfordringen på dette området primært er å finne opp nye regler. Vi har regler mer enn nok, hvis de bare blir etterlevd. Men det er pr. i dag altfor mange mindreårige som får anledning til å ruse seg, i strid med de gjeldende lovbestemmelser. Det er altfor mange åpenbart overstadig berusede mennesker som fremdeles blir skjenket, til tross for at loven forbyr dette. Hvis vi kunne klare å finne ordninger som gjør at det skapes respekt for de gjeldende lovbestemmelser, ville vi ha vunnet mye. Det er også grunn til å minne om at en overveldende stor andel av de episoder med blind vold som ryster oss gjennom mediene, er relatert til misbruk av alkohol eller andre former for rusmidler. La meg også ta en liten visitt innom ruspolitikken i sin store alminnelighet. Det er etter mitt skjønn et paradoks at vi har fått en debatt om hvorvidt vi skal ha en debatt om ruspolitikken. Det er alltid et uttrykk for begrepsforvirring. Jeg skulle nok ønske meg at statsråden når han tenker høyt – det må det være tillatt for statsråder å gjøre – gjorde det på et litt bredere grunnlag enn én samtale med én person med erfaring fra rusmisbruk. Om det er noe område hvor det kunne være anbefalelsesverdig å satse på en nasjonal konsensuskonferanse med alle de fagmiljøer vi har i Norge som driver med forskning på dette området, må det være her. Da kunne vi kanskje få en debatt med jordledning, og det kan aldri skade. Til sist en liten merknad til min lille replikkveksling med statsråden tidligere i dagens debatt. Jeg etterlyste en profilering i budsjettet av de tankene som statsråden nå reiser land og strand rundt og forkynner, nemlig at det trengs en kraftig forskyvning av tyngdepunktet i norsk helsepolitikk. Høyre har tatt konsekvensen av dette ved at vi har øremerket 400 mill. kr av den generelle økning til det som har å gjøre med oppsøkende behandling der folk bor. Statsrådens budsjettforslag minner jo til forveksling om den klassikeren som norsk tv nå har gjort enda mer kjent i juletiden enn selve juleevangeliet, nemlig «Hertuginnen og hovmesteren» – «Same procedure as last year, miss Sophie? – Same procedure as every year, James». Hvorfor tar ikke statsråden konsekvensen av sin egen innsikt? Hvorfor skal han vente helt til han får eksperthjelp til å vite det vi alle sammen vet – for lenge siden?
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
Jeg har behov for å kvittere tilbake for statsrådens imøtekommende svar. Det setter jeg meget stor pris på. Siden vi nå er i førjulsstemning, vil jeg gjerne kvittere litt tilbake, jeg også. Jeg ser alle de tingene han pekte på, som positive i det budsjettforslaget han har lagt frem. Når jeg likevel fant grunn til å minne om «Hertuginnen og hovmesteren», er det jo fordi budsjettet tross alt som helhet bærer preg av supertanker-prinsippet, det tar forferdelig lang tid å forandre kursen. Det samsvarer jo med situasjonen da vi hadde da vi hadde den generelle budsjettdebatten 27. november i denne sal. Til tross for at alle vet at forutsetningene har forandret seg grunnleggende, og til tross for at alle vet at det budsjettet Stortinget da behandlet, ikke er det reelle budsjettet for kommende år, insisterer Regjeringen på å late som om ingenting har forandret seg. Det er det jeg setter fingeren på. Når statsråden sier at det nå er tid for forandring, og det trengs en grunnleggende forskyvning av tyngdepunktet, så synes jeg det hadde vært rimelig at man hadde sett et klart fingeravtrykk i budsjettet av det.
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
La meg aller først på vegne av helse- og omsorgskomiteen få ønske presidenten god bedring! De helseplagene som har rammet presidenten, bekrefter vel den sannhet at det forholder seg med helsen som med været: Jo mer man snakker om det, desto verre blir det. Jeg antydet allerede i budsjettdebatten tidligere i dag Høyres syn på forslaget om en egen sykehusproposisjon, men vil gjerne utdype det litt. Saken er jo den at svært store deler av den norske befolkning lever i den villfarelse at helsevesenet og spesialisthelsetjenesten er to navn på samme sak. Det henger sammen med at sykehustjenesten er den del av helsevesenet som er gjenstand for kontinuerlig mediebevåkning, og som hele tiden får kriseoppslag i mediene, særlig rundt årsskiftet. Det skaper lett den feilaktige oppfatning at det er utelukkende i spesialisthelsetjenesten det finnes problemer, og at det er utelukkende spesialisthelsetjenesten som vet hvor skoen trykker. Jeg tror at vi er kommet så langt i felles erkjennelse i denne sal at vi ser nødvendigheten av å korrigere det bildet, og at vi ser nødvendigheten av å få folk til å forstå det som man har satt på den enkle formel at «sykehuskrisen» må løses utenfor sykehusene. I den sammenheng vil det å skille ut spesialisthelsetjenesten, gjøre den til gjenstand for en egen årlig proposisjon til Stortinget, være å gå i stikk motsatt retning av det det er grunn til å gjøre i dagens situasjon. Så vil jeg understreke at grunnen til at vi bruker en hel dag på å drøfte den årlige budsjettproposisjonen, er jo nettopp at det er den som skal være styringsverktøyet, det er der Regjeringen skal trekke opp linjene både for kommende år og videre fremover, og begrunne hvorfor man ønsker å disponere midlene slik man foreslår. Det er da Stortinget har anledning til å være enig eller uenig, det er da vi har anledning til i budsjettinnstillingen å skrive inn våre egne synspunkter på den overordnede styring, derunder styringen av spesialisthelsetjenesten. Jeg tror ikke at det vil gi oss noe bedre styring eller bedre styringsverktøy hvis man så å si svekker konsentrasjonen om arbeidet med den årlige budsjettproposisjon for Helse- og omsorgsdepartementet og isteden begynner å lage særproposisjoner.
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
Vi lever i omskiftelige tider, og det slår til og med inn i Det norske storting ved at roller har en tendens til å skifte. Jeg har med interesse registrert at i denne debatten har Fremskrittspartiets utenrikspolitiske talsmann argumentert for at Norge må frigjøre seg fra USA i utenrikspolitikken, mens en SV-statsråd har argumentert meget varmt og entusiastisk for det motsatte standpunkt, nemlig at det viktigste hensynet i norsk utenrikspolitikk er at vi ikke må irritere USA. I forrige stortingsperiode vil jeg tro at det hadde innbrakt ham karakteristikken «puddel» fra hans partileder som da var SVs talsperson i utenrikskomiteen. Men rollene skifter, og tidene skifter. Den viktigste grunnen til at jeg bad om ordet var allikevel statsråd Solheims forsvar for prioriteringen av Latin-Amerika fra den nåværende regjering. Statsråden sa at den ideologi som ligger til grunn for dette, heter demokrati. Det er en kreativ form for språkbruk, og en meget uhensiktsmessig form for språkbruk. «Demokrati» er ikke et veldig presist begrep, og det er heller ikke begrepet «ideologi». Presisjonsnivået blir drastisk mye lavere i begge begreper hvis man setter likhetstegn mellom dem. Demokratiet som styreform er ikke i noen meningsfull betydning av begrepet en ideologi. Da må jeg nok si at jeg har vesentlig større sans for Winston Churchills berømte utsagn om demokratiet – det var skrevet midt under den andre verdenskrig: Det eneste som kan sies til fordel for demokratiet som styreform, er at alle alternativer er enda verre. Det høres kynisk ut, til gjengjeld er det en meget realistisk måte å begrunne demokratiet på, som er langt å foretrekke fremfor den form for entusiasme som jeg hadde følelsen av at statsråd Solheim la til grunn for sin definisjon av begrepet. Det ville ikke være klokt, etter mine begreper, å la norske preferanser i utviklingspolitikken styres av den til enhver tid foreliggende grad av begeistring hos utviklingsministeren for enkeltpolitikere eller partier i de land man skal rette utviklingshjelpen inn mot. Det vil gi en konjunkturbundethet som ikke kan være tjenlig verken for Norge eller for de land som tar imot slik utviklingshjelp.
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
Jeg bad om ordet for å føre samtalen med statsråd Solheim et lite skritt videre. Jeg registrerte at han var nødt til å forlate salen for å frekventere et nominasjonsmøte i et parti som står ham nær. Det har jeg forståelse for, men jeg går ut fra at dette blir brakt til hans kunnskap, slik at vi kan fortsette samtalen ved en senere anledning. Jeg registrerte at statsråd Solheim overhodet ikke tok utfordringen når det gjelder SVs forhold til USA, som har gjennomgått en ganske radikal omvendelse – så vidt jeg kan konstatere. Hvis jeg ikke er helt feil orientert, står det fremdeles i SVs partiprogram for inneværende stortingsperiode at USA er den største fare for verdensfreden. Da er det jo et paradoks hvis det viktigste styringssignal for utenrikspolitikken til denne regjeringen er at man skal innrette seg slik at det faller i behag i Washington. Det må vitterlig kunne karakteriseres som et paradoks. Når det gjelder statsråd Solheims gjentatte begeistring for Latin-Amerika – det høres jo nærmest ut som om det er en vekkelse på gang over hele det latinamerikanske kontinent – må jeg nok si at det ville vært en fordel med en mindre generaliserende holdning til en politisk virkelighet som er så sammensatt, og som har så mange motstridende tendenser i seg. Jeg tror ikke at øyeblikkets begeistring for maktskifter, uansett hvor på kloden det er, bør styre hvilke land Norge skal konsentrere sin bistandsinnsats mot. Det vil veldig fort kunne føre til tilfeldigheter og svære konjunktursvingninger i norsk politikk. Aller sist: Jeg tror ikke slektskapet mellom Winston Churchill og Erik Solheim er direkte iøynefallende. Jeg tror nok fremdeles Winston Churchills holdning var betydelig mer realpolitisk og betydelig mindre idealistisk enn den som preger statsråd Solheim. Det er riktig at Winston Churchill under den annen verdenskrig samarbeidet med Stalin – og det kan være nyttig å minne om begrunnelsen for det. Da Hitler startet sin invasjon i Russland, sa Winston Churchill følgende i Underhuset: Dersom Hitler invaderer helvete, er vi alliert med Satan. Det er en realpolitisk tilnærming som jeg ikke tiltror statsråd Solheim å være i stand til å annamme.
Inge Lønning (Høyre), 2008-12-09:
Alle forslagene er omgjort til oversendelsesforslag. Det betyr, så vidt jeg kan skjønne, at hele komiteen står bak innstillingen om at det vedlegges protokollen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Jeg leser i innstillingen fra regjeringspartiene når det gjelder anbud, at regjeringspartiene «er fornøyd med at endringen i forskrift om offentlige anskaffelser åpner for at de regionale helseforetakenes kjøp av spesialisthelsetjenester fra visse private rehabiliteringsinstitusjoner kan skje uten å anvende innkjøpsprosedyrene i anskaffelsesforskriftens del III». Regjeringen har hittil sagt at EØS-reglene er til hinder for dette, at Forbruker- og administrasjonsdepartementet trenger noe tid, og at de jobber med saken. Mitt spørsmål er: Hvilken endring i forskriften er det man viser til, for jeg kan ikke finne noe om at Regjeringen har gjort noen endring på dette punktet? Jeg tok det også opp i et av komitémøtene, men fikk egentlig ikke noen tilbakemelding, verken da eller senere. Jeg synes det er kjempebra hvis det har skjedd en endring, men finner ikke ut av det selv.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Takk for spørsmålet. Jeg kan si at jeg er fornøyd med at man endelig retter opp skjevheten. Personlig – jeg kommer fra Helse Vest – hadde jeg ønsket at dette skulle skje langt raskere. Det jeg hadde ønsket, var at vi hadde klart å rette opp hele skjevdelingen med en gang. Jeg konstaterer jo likevel at de regionene som har hatt denne skjevdelingen, har sagt at de er rimelig fornøyd med det som nå har skjedd.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Hvis representanten har oppfattet det dit hen at Kristelig Folkeparti skal gå til valg på å gå til høyre i politikken, vet han mer enn denne representanten faktisk vet om Kristelig Folkepartis tanker inn mot valget. Så det er vel å ta litt godt i. Jeg vil henvise til en av merknadene som opposisjonen, bortsett fra Fremskrittspartiet, har sammen, som er veldig bra i forhold til alkoholpolitikk og forebygging. Ellers kommer Kristelig Folkeparti til å kjempe for å redusere alkoholbruken. Vi ønsker å ta i bruk langt sterkere virkemidler enn det denne regjeringen har vært i nærheten av å foreslå.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Amathea får flere millioner kroner mindre i støtte neste år. Selv opplever organisasjonen dette som dramatisk. Tilbudet til kvinner som søker råd og veiledning og noen å snakke med i en vanskelig situasjon, blir dårligere neste år. Et samlet storting er enig om å redusere antallet aborter i Norge, og vi venter på en ny handlingsplan fra Regjeringen også på dette området. Hvordan skal man klare å nå dette målet uten et sterkt Amathea, og hvordan kan Senterpartiet være med og se på at et viktig tilbud til kvinner som trenger at samfunnet stiller opp, blir svekket i 2009?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Det gjelder endringene i fysioterapiordningen. Kommunene overtar fra 1. januar 2009 deler av folketrygdrefusjonen, som gis for hver enkelt pasient. Selv om kommunenes driftstilskuddstakst kan økes, vil fysioterapeuter med små avtaler komme dårligere ut fordi de har hatt hovedvekten av sin inntekt fra folketrygden, som nå reduseres betraktelig for deres del. Fysioterapeuter med små driftsavtaler vil få sitt inntektsgrunnlag sterkt svekket. Resultatet vil være at mange drives over i helt privat drift, at pasientene må dekke alle kostnadene, kronikere kan falle utenfor, og kun de med god råd kan ta behandling hos disse. Køene er jeg redd vil vokse. En rapport som er laget for å vurdere denne endringen, påpeker at konsekvensene for fysioterapeuter med små driftsavtaler og konsekvensene for pasientene ikke er utredet. Mitt spørsmål er hvordan Regjeringen kunne foreslå disse endringene uten å kjenne til konsekvensene for pasienter og fysioterapeuter. Dette starter altså opp fra 1. januar 2009.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Litt tilbake til dette med fysioterapi: Jeg forstår veldig godt intensjonene med forslaget og er enig med helseministeren i at det er utrolig viktig å få flere fysioterapeuter i kommunene innen sykehjem som tar seg av rehabilitering osv. Denne omleggingen begynte nok i fjor med den nye avtalen om minimum 40 pst. til de nye fysioterapeutene. Det er for så vidt greit, selv om det også kan bli lite for noen. Men det er altfor mange som bare har 20 pst. I strukturendringen er det ikke lagt opp til at kommunene blir pålagt en økning for dem som nå kanskje må fortsette med 20 pst. Det er disse jeg er spesielt opptatt av. Hvis de faller ut, blir det lengre køer, og kronikerne rammes. Hvis det går an å være litt kreativ og tillate meg å komme med et forslag, kunne jeg ha tenkt meg – hvis det var mulig – at man kunne avventet endringene i de kommunene som hadde 20 pst.-avtaler. I vår IKT-verden burde det være mulig. Eller kanskje et annet forslag kan være – om helseministeren i det hele tatt vil tenke på det – at man rett og slett gav en frist for kommuner til å øke og si at man skal ikke ha 20 pst.-avtaler lenger, enten de gjør det alene eller interkommunalt. Jeg synes det kunne vært en god idé. Hvis det er mulig for helseministeren å kommentere det, hadde det vært fint. Ellers går det an å komme tilbake til det senere. Når det gjelder skolehelsetjenesten, er jeg veldig glad for det Sonja Mandt-Bartholsen sier, at det er en utrolig viktig sektor, og jeg er veldig enig i alt representanten uttalte. Den forrige helseministeren sa at hun var villig til å se på en type standardtilbud ved skolehelsetjenesten, fordi det mange steder er få, spesielt i ungdomsskoler og videregående skoler, som får tilbud. Spesielt er dette viktig i ungdomsskolene. Det jeg kunne tenkt meg at vi hadde sett på, var at man hadde en fast åpningstid, slik at i alle kommuner visste ungdommene at onsdag kl. 8–10, eller kanskje tre dager i uken i store kommuner, var det en åpningstid hvor alle kunne gå til helsesøster. Dette lovte hun å se på, men vi har ikke fått noen tilbakemelding på om det lar seg gjøre. Så er det en annen sak, nemlig dette med krisepakken som kommer fra Regjeringen. Den er jo veldig viktig, og noe som mange ser fram til i kommunene. Jeg håper at helseministeren tar en vurdering av en del investeringsprosjekter, jeg tenker f.eks. på Helse Vest, der man har en barneklinikk som omtrent er utgått på dato. Der er det helt ferdige planer, men problemer med gjennomføringen. Jeg tror det er kjempeviktig, og vi kommer gjerne med innspill til mange flere tiltak, som faktisk ligger klare.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Jeg håper forkjølelsen går fort over. Det er litt kjølig her inne, men vi må ta vår del av ansvaret for miljøet, vi også. Det handler om å tåle litt. Forutsigbarhet for drift, vedlikehold og investeringer er av stor betydning også for norske sykehus. Derfor er intensjonene med forslaget fra Fremskrittspartiet bra, siden det er et ønske om nettopp å øke forutsigbarheten. Likevel er det innenfor dagens system mulig å gi en slik forutsigbarhet. Endringer kan varsles i god tid på forhånd, før sykehusenes budsjetter legges. Dersom Stortinget hadde behandlet sykehusene gjennom en egen sykehusproposisjon, etter modell fra kommuneproposisjonen, som behandles før sommeren, er det klart at noen flere føringer nok kunne vært lagt tidligere enn hva tilfellet er i dag. Men likevel: Alle partiene, utenom Fremskrittspartiet, mener at dersom spesialisthelsetjenesten ble tatt ut og behandlet for seg, ville dette kunne svekke målet om helhetlige helsetjenester ytterligere, siden spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten ikke ville blitt sett nok i sammenheng. Dette ville være uheldig, og det er hovedgrunnen til at ingen andre partier slutter seg til Fremskrittspartiets forslag. Derfor går alle partier utenom Fremskrittspartiet inn for at representantforslaget vedlegges protokollen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-12-09:
Hele innstillingen.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-12-09:
Regjeringen forsøkte å innføre en økning i egenandelen på fysioterapi i 2006. Den måtte de ta bort etter et halvt år etter store protester fra pasientene. Regjeringen har ønsket å redusere kostnadene, og har nå valgt å overføre mer ansvar til kommunene. Jeg antar at også SV er kjent med mangel på fysioterapeuter med avtaler og lange ventelister slik det er i dag, og at konsekvensene av den endringen som nå gjennomføres, er at de utgiftene som staten sparer, vil bli overført til pasientene – altså nok et eksempel på sosialistisk helsepolitikk, hvor stadig flere må betale selv for å få nødvendige helsetjenester. Økt privatisering er det rette ordet for det. Det betyr at i tillegg til de økningene vi har sett i egenandelene, ser vi nå en sterk økning i egenbetalingen. Mener SV at det er realistisk å tro at kommunene vil sikre at pasientenes rettigheter oppfylles bedre enn i dag med det nye finansieringssystemet? Og hvordan vil dette bli fulgt opp?
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-12-09:
Ordet samhandling er vel det ordet vi har hørt aller mest fra statsråden etter at han overtok i sommer. Det er et viktig ord …(Brannalarmen går.) (Brannalarmen går.)
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2008-12-09:
Jeg skal prøve meg på et litt mindre glødende innlegg nå, så kanskje vi slipper å gå ut igjen! Men vi har nå sett eksempel på god samhandling. Vi kom oss vel ut alle mann, men det var litt dårligere samhandling da vi skulle komme tilbake igjen. Samhandling er det statsråden har pratet veldig mye om, og som han fokuserer veldig mye på, og det er viktig. 90 pst. av helsetjenestene utføres i kommunene. Stadig mer av tjenestene utføres der, men dessverre viser det seg at kommunehelsetjenesten ikke er bygd opp for å ivareta dette på en ordentlig måte. Fremskrittspartiet har valgt å øremerke 1 milliard kr til eldreomsorgen i kommunehelsetjenesten i år, nettopp for å bygge opp denne omsorgen, og for å styrke den, slik at de skal bli bedre i stand til å ivareta syke, eldre mennesker som ofte blir skrevet ut tidlig fra sykehusene. Jeg er litt overrasket over at Regjeringen ikke har valgt å gjøre det samme. Det å bygge opp før man river ned, er noe av det aller viktigste. Det hjelper ikke med en god reform på papiret eller mange gode ideer og at man ser svakhetene, hvis man ikke har bygd opp et tilbud i forkant. Det har man mulighet til nå. Man er egentlig litt for sent ute. Det ser man også innenfor psykiatrien. Ute i kommunene har man ikke klart å bygge opp nytt for det man har revet ned – eller fjernet – i spesialisthelsetjenesten. Når det gjelder forebygging, er det også veldig viktig. Alle er enige om det. Fremskrittspartiet synes faktisk det er viktig å vise det ved å bevilge penger til forebygging. Når det gjelder diabetesomsorgen, er den spesielt dårlig i Norge. Jeg var på helseøkonomikonferansen i går. Der ble det vist statistisk hvor dårlig vi ivaretar diabetesomsorgen i forhold til land vi kan sammenligne oss med, som Danmark, Sverige og andre nordiske land. Vi ligger langt etter. Det viser seg også på senkomplikasjonene og helsetilstanden til dem som har diabetes. Det har vært sagt i hvert fall i tre år, eller siden diabetesplanen ble lagt fram, at vi skal finne de udiagnostiserte og gi dem et tilbud. Fremdeles i dag er det like mange vi ikke vet om har sykdommen. Vi får ikke gitt dem et tilbud som forebygger senskader. Nå har heller ikke Regjeringen gått inn med ekstra midler i årets budsjett. Det er et tankekors når statsråden er så opptatt av disse tingene, at han ikke allerede nå viser hvordan han kan gjøre det ved å bevilge penger direkte der vi vet at det er mangler. Det er veldig mye vi tror, og veldig mye vi vil finne ut av hvordan man kan gjøre best mulig, men det er veldig mye vi vet allerede i dag at vi må gjøre. Der har i hvert fall Fremskrittspartiet vist at vi ønsker å gå inn med midler. Vi ønsker nå å styrke de stedene vi vet er svake. Så håper vi – vi hadde faktisk trodd det – at Regjeringen vil komme med noe mer konkret, som viser at de vil gjøre noe med disse tingene, og at det ikke bare er prat.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-12-09:
Representanten Saxi nemnde ikkje tannhelse i innlegget sitt, og det er kanskje forståeleg. Det vi ser no, er at SV går inn for ei omfattande tannhelsereform i det neste partiprogrammet sitt, altså for neste stortingsperiode. Eg meiner å hugse at SV også var veldig høgt på banen før denne stortingsperioden med lovnader om gratis tannbehandling. Eg registrerer at SV lovde mykje før denne stortingsperioden, og at dei lover mykje etter denne stortingsperioden når det gjeld tannhelse. Med SV i regjering har det skjedd lite. Spørsmålet mitt er: Er SV stolt av det partiet har fått til med omsyn til tannhelse mens dei har sete i regjering?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-12-09:
Eg er veldig oppteken av at dei eldre på sjukeheimar og elles dei som er heimebuande, har eit godt aktivitetstilbod. Eg meiner at det tilbodet primært må kome via dei kommunale budsjetta. Det er kommunane som har ansvar for at pasientar på sjukeheim har god aktivitørteneste, og dei må også kunne gi tilbod til dei eldre på anna vis. Slike symbolpengar, som dei som er knytte til denne berømte stokken, gjerne kalla kulturstokken, blir etter mitt syn berre ei litt komisk sak. Eg trur at vi heller må vere alvorlege og sjå på kva sjukeheimane får til, sjå på kva eldreforeiningar rundt omkring i kommunane får til, og så må vi støtte dei som har halde på med dette i lang tid.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-12-09:
Eg trur eg vil seie det slik at Venstre i alle fall ikkje er eit parti som er imot kultur, verken for barn, ungdom, vaksne eller eldre. Vi skal bidra til å kunne gi kulturopplevingar til heile flokken, på alle slags nivå. Og eg trur alle veit at Venstre er eit slikt parti. Når eg brukte ordet «komisk», kan det sikkert høyrest ganske komisk ut, men det som er mitt poeng her, er at Den kulturelle spaserstokken blir eit symbol. Det er ikkje det som er det viktigaste. Eg meiner at det viktigaste for alle grupper, ikkje minst dei eldre, som vi no vel snakkar om, er at dei skal få aktivitet, dei skal få opplevingar der dei bur, og dei bur altså på sjukeheimar, og dei bur heime. Vi må kunne klare å løyse det utan at ein lagar slike symbolløysingar.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2008-12-09:
Rusomsorg var jo eitt av dei seks satsingsområda som statsråden lista opp. Vi treng meir pengar, og vi treng sikkert meir personellressursar, men ikkje minst treng vi gode løysingsmodellar. Vi i Venstre trur at denne Stockholm-modellen som eg nemnde i mitt innlegg, er ein slik modell som kan bidra til ei løysing når det gjeld det kritiske tidspunktet etter avrusing. Det er det Stockholm-modellen eigentleg legg opp til. Sverige har gode erfaringar med ein slik modell, og talet på overdosedødsfall har gått ned. Statsråden har jo, etter mitt og Venstre sitt syn, vore open for gode idear, så mitt spørsmål er: Kvifor stemde Regjeringa ned dette forslaget då vi behandla representantforslaget 9. juni i år?
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Jeg har lyst til å spørre representanten Dåvøy om hun ikke er kjempegodt fornøyd med Regjeringen som nå klarer å rette opp i skjevfordelingen mellom helseforetakene i god tid før det som egentlig var planen fra den forrige regjeringen. Dette har jo vært en veldig brennhet sak i det området som representanten Dåvøy kommer fra.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Forslagsstillerne har i Dokument nr. 8:106 for 2007–2008 tatt opp en rekke utfordringer om svangerskapsomsorg, om et tryggere fødetilbud og en bedre oppfølging i barseltida. Komiteen er veldig positiv til at disse problemstillingene blir satt på den politiske dagsordenen. Når regjeringspartiene har valgt å stå utenfor flertallsmerknaden fra komiteen, er grunnen ganske logisk, for Regjeringen skal på nyåret legge fram en stortingsmelding med det hyggelige navnet «En gledelig begivenhet». Regjeringspartiene ønsker en best mulig behandling av den viktige saken, og vi mener absolutt at vi ikke oppnår det ved å behandle disse spørsmålene stykkevis og delt. For regjeringspartiene vil det være naturlig å se representantforslaget, som jo inneholder veldig mange viktige og relevante problemstillinger, sammen med stortingsmeldingen. Vi forstår at opposisjonen er utålmodig. Det kan det jo hende at vi også er, men det må være realiteten og viljen til å komme fram til de beste resultatene som må være styrende i denne saken også. Vi tror at den stortingsmeldingen vil favne langt bredere og omhandle langt mer enn det som er nedfelt i representantforslaget. Nå kunne jeg ha valgt å kommentere forslagene, men jeg velger det bort. I meldingen som kommer på nyåret, regner vi i regjeringspartiene med at alle de utfordringene vil være en del av en omfattende stortingsmelding. Vi gleder oss veldig til å jobbe med den stortingsmeldingen sammen med forslagsstillerne og sammen med resten av opposisjonen. Derfor håper vi jo at forslagene ikke blir nedstemt i salen.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Jeg var litt kjapp på labben. Jeg skulle på vegne av regjeringspartiene ha tatt opp det forslaget fra mindretallet som ligger i innstillingen.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Forslag nr. 1 må det voteres over.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-12-09:
Regjeringen har i budsjettinnstillingen foreslått å øremerke midler til innsatte i fengsel, slik at innsatte får et like godt helsetilbud som alle andre. Fremskrittspartiet støtter dette fullt ut, og vi støtter en slik øremerking. Øremerking kan være en god vei å gå i forhold til å prioritere et helseproblem. Men hvis Regjeringen mener øremerking er en riktig vei å gå, hvorfor har man ikke øremerket midler til områder som psykiatri, rehabilitering og eldreomsorg, sett i et helsemessig perspektiv? Eller er det slik at helseproblemene på utsiden av murene er mindre enn de er på innsiden?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-12-09:
Senterpartiet har erklært seg selv som en forkjemper for distriktene og for gode helsetjenester, som vi har hørt. Med Senterpartiet i regjering har avtaler med opptreningsinstitusjoner i distriktene blitt kuttet med 57 300 behandlingsdøgn, ifølge departementets egne tall. Det har bl.a. rammet Nord-Norges Kurbad, Skogli helse- og rehabiliteringssenter i Oppland, Tonsåsen i Oppland, attføringssenteret i Rauland, Beitostølen Helsesportsenter og Valnesfjord Helsesportsenter, Valdresklinikken i Oppland, bl.a., fordi de er blitt vurdert til å ligge for usentralt for behandling av rusavhengige. For rusavhengige og deres pårørende i Aurlandsregionen er ikke nødvendigvis Oslo verken lettere tilgjengelig eller et bedre tilbud. Er det etter Senterpartiets vurdering god helsepolitikk og god distriktspolitikk å legge ned kvalitativt gode rehabiliteringsplasser og rusbehandlingsplasser i distriktene?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-12-09:
Jeg vil komme tilbake til forslagene, men jeg har en utfordring til statsråden. Flere fødeavdelinger landet rundt har blitt stengt eller hatt redusert drift i juni, juli og august på grunn av økonomiske innsparinger de siste tre årene, til tross for at tidligere helseminister Brustad her i Stortinget ved flere anledninger uttalte at ingen fødeavdelinger skulle stenge på grunn av økonomi. Fødeavdelingen ved St. Olavs Hospital i Trondheim var sist sommer et skrekkens eksempel. Jeg vil tro at statsråden er vel kjent med de uverdige og uforsvarlige forholdene som mange fødende kvinner ble utsatt for. Vi forventer selvfølgelig at gravide og fødende ikke blir utsatt for de samme problemene når vi nærmer oss sommeren. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil han nå gjøre for å sikre et faglig forsvarlig fødetilbud ved landets fødeavdelinger til sommeren? Kan han garantere at ingen fødeavdelinger skal stenge eller redusere driften på grunn av økonomiske innsparinger? Vi vet nå omtrent hvor mange som skal føde i juni, juli og august. Det må være mulig å planlegge bedre enn det har vært gjort de siste tre årene.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-12-09:
Jeg er enig med statsråden i det han nå sa i replikkordvekslingen, at hvis det ikke er nok kvalifiserte folk til å bemanne en fødeavdeling på sommerstid, må man vurdere redusert drift eller kanskje stenging i perioder. Når vi ser tilbake på de to–tre siste sommerne, har sykehusenes hovedbegrunnelse i slike saker vært økonomisk innsparing. Det gjelder St. Olavs Hospital, og det gjelder flere andre fødeavdelinger. Så til statsrådens innlegg når det gjelder selve forslaget. Jeg synes at han gir veldig mange positive signaler. Nå har dette forslaget ligget i Stortinget i et halvt år. Jeg vil tro at departementet har vært kjent med innholdet, slik at de underveis har hatt muligheten til å vurdere det. Statsråden sa jo også at det var gode innspill, og at de langt på vei, helt eller delvis, er tatt med i stortingsmeldingen. Det synes jeg er veldig positive signaler, så jeg vil gjøre om forslaget til oversendelsesforslag. Vi ser fram til at stortingsmeldingen kommer, og at vi får en grundig gjennomgang av svangerskaps-, fødsels- og barselsomsorgen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2008-12-09:
Det er omgjort til et oversendelsesforslag.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Representanten snakket mye om omsorg, og for Arbeiderpartiet er omsorg for eldre omsorg på mange fronter. Når Venstre kyter av at de støtter opp om frivillige tiltak og ofte sier at frivillige organisasjoner får mye ut av de pengene som bevilges, blir det en motsetning til det vi ser i budsjettet. Her velger Venstre å kutte i Den kulturelle spaserstokken, nettopp basert på frivillighet, for å skape kultur for eldre, satt i system, som gir et tilbud til mange og noe å leve for – en glede i hverdagen. Det er mye god omsorg i kultur. Hva mener egentlig Venstre med å kutte i Den kulturelle spaserstokken med 10 mill. kr, og hva velger da Venstre isteden som direkte går på tiltak for eldre?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Få ting er verre enn når små barn dør. Det er en personlig tragedie for alle som rammes. Det er derfor viktig å finne balansegangen mellom det at samfunnet foretar seg de nødvendige undersøkelser for å finne ut hva som er skjedd, og det å håndtere mennesker i sorg med respekt for situasjonen. En samlet helse- og omsorgskomité har fulgt grundig med på forslaget om å innføre en dødsstedsundersøkelse ved plutselig og uventet barnedød. Vi er glad for at det nå endelig har kommet på plass en slik undersøkelse med bakgrunn i det grundige arbeidet som Rognum-utvalget la ned ved barnedødsprosjektet. Dette var et viktig og vellykket prosjekt for å få mer kunnskap om hvordan disse dødsfallene bør håndteres av myndigheter og faginstanser. Det å se stedet hvor barnet døde, er en av forutsetningene for å kunne bruke diagnosen «Sudden Infant Death», eller krybbedød. I de tilfeller der det er tvil om at det er snakk om krybbedød, eller hvorvidt barnet har dødd som følge av omsorgssvikt eller drap, må åstedet undersøkes for å kunne fastslå årsaken. Undersøkelsene må foretas av en spesialtrent gruppe som har ulik, men viktig kompetanse, i en såkalt sakkyndig-modell. Det skal være rettsmedisiner med, og det er viktig at den personen er den samme som har obdusert barnet. I gruppen trengs både personer med spesiell kompetanse om barns anatomi og med generell etterforskningskompetanse, selv om ikke det betyr at de bør være ansatt i politiet. Det er derfor positivt at Regjeringen nå innfører en plikt for spesialisthelsetjenesten til å tilby foreldre og foresatte dødsstedsundersøkelse ved alle tilfeller av plutselig, uventet spedbarns- og barnedød med disse forutsetningene på plass. En samlet komité har også bedt Regjeringen vurdere de grunnlovsmessige sidene ved at undersøkelsene blir en obligatorisk ordning som man ikke kan takke nei til. Uansett skal det være slik at et eventuelt avslag fra foreldrene om å ta imot tilbudet journalføres. Journalen følger barnet, og avslaget skal framgå tydelig i informasjonen til foreldrene. Obduksjon av et barn som har dødd, må utføres så raskt som mulig. Dersom det er mistanke om noe kriminelt, skal det meldes raskt til politiet, slik at de setter i gang ordinær etterforskning. Ved en slik mistanke – uansett når mistanken oppstår – vil ikke tilbud om dødsstedsgranskning bli gitt. Da vil de ordinære etterforskningsrutiner i regi av påtalemyndighetene komme i gang. Det skal være en lav terskel for hva helsepersonell eller politi regner som mistenkelig når små barn dør. Komiteen har bedt Helse- og omsorgsdepartementet gjennom oppdragsdokumentet be helseforetakene følge grundigere opp meldeplikten til helsepersonell ved mulig mistanke om at barn er utsatt for straffbare handlinger. På samme måte vil vi be om at Justisdepartementet sørger for at politiet i større grad får i oppdrag å prioritere etterforskningen av disse sakene.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Først vil jeg si at jeg er glad for at representanten Nesvik er enig i at vi nå gjør noen endringer i det innsatsstyrte finansieringssystemet. Jeg oppfatter at det er noe som komiteen har vært opptatt av i lang tid. Jeg tror det er veldig viktig at vi nå, så fort vi greier å få det til, viser fram noen retninger for hvor vi ønsker å gå i byggingen av et framtidig norsk helsevesen. Dette er i hvert fall et forsøk på å få sykehusene til å tenke mer utenfor sykehuskroppen, altså bidra til å forandre den tankegangen at alle trenger å komme på sykehus. Når jeg brukte såpass mye tid på å kommentere det representanten sa, er det fordi svaret på spørsmålet ganske enkelt er ja. Dette vurderer vi nå i forbindelse med at Regjeringen har bestemt seg for å legge fram en tilleggsproposisjon på nyåret.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Til det første spørsmålet, for å svare representanten Lønning ordentlig: Når vi bruker disse ti millionene som gjelder Idrettsforbundet, til fysisk aktivitet, vil det i brevet fra meg bli understreket at ikke minst tilbud overfor rusmisbrukere, altså økt aktivitet knyttet til folk som sliter med rusmiddelmisbruk, og økt aktivitet knyttet til folk med funksjonshemninger, er viktige premisser for pengene. Det må være helt klart. Så dette er ikke å ta fra disse gruppene, men å bruke pengene på disse gruppene på en annen måte. Til spørsmål nr. 2: Jeg tror jeg vil svare kort og si at ja, men det trengs noe mer enn sterkere lut. Det trengs også en plan. Man kan ikke ukritisk bare bevilge eller omfordele disse pengene, man må ganske kritisk gjennomtenke hvordan man skal få effekt av dem. Så luten skal vi nok alltids bli enige om, men først trenger vi en plan for bruken av lut.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Det jeg synes er viktig i denne saken, er å diskutere hva som er formålet med driftstilskuddene. Det at vi har hatt som utgangspunkt at 40 pst. av inntekten skal være basert på drifttilskudd, er jo nettopp fordi vi skal forsøke å bruke fysioterapeuter i større grad på sykehjemmene og i skolehelsetjenesten, altså delta i den mer samfunnsfaglige delen av kommunehelsetjenesten. Så ser vi at der har det sviktet fordi man har splittet opp disse driftstilskuddene i mindre og mindre enheter. Den eneste måten fysioterapeuter har kunnet kompensere på, er gjennom økt pasientbehandling og mindre deltakelse f.eks. i skolehelsetjenesten. Så jeg tror det er veldig viktig når vi nå tenker framtidens helsetjeneste, at vi igjen sier veldig tydelig at fysioterapeutene har en viktig oppgave i å forhindre at folk får ryggproblemer f.eks. i skolehelsetjenesten, istedenfor å tillate mer og mer ensidig vekt på reparasjon – og ikke forebygging.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Regjeringen stemmer ikke i Stortinget, så jeg tror man må spørre representanter fra regjeringspartiene om begrunnelsen for hvorfor de stemte som de gjorde. La meg likevel si til representanten Ludvigsen at jeg tror det er veldig lurt å prøve å høste erfaringer fra ulike land. Det er forsøkt mange ting med blandet suksess også i verdenen utenfor oss. Vi har erfaringer fra Norge med ting som har gått bra, og ting som ikke har gått bra, og det er erfaringer fra andre europeiske land med ting som har gått bra, og ting som ikke har gått bra. Derfor tror jeg vi skal være lite «karåt», for å si det på trøndersk, i norsk ruspolitikk – altså det å slå oss på brystet og tro at vi virkelig har funnet alle svarene her i Norge. Det som skjer ute på gata her, viser at det ikke stemmer. Derfor er jeg veldig mottakelig for den type innspill som f.eks. modellen fra Sverige kan bidra med. Og akkurat dette tidspunktet mellom avrusing og videre behandling tror jeg også er veldig viktig.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Det viktigste er vel det som representanten Nesvik sier helt til slutt, nemlig at regelverket på området er klart. En kan ikke først få tilskudd til sykehjem og så, når man har fått det, bare omdefinere det og gå videre i verden som om ingenting har skjedd. Det kan godt være at det forslaget som representanten Nesvik her antydet i sin replikk, er godt, at vi i dialog med Husbanken bør vurdere om vi skal presisere dette overfor kommunene på en slik måte at alle sammen er klar over hva som skjer dersom man går i den retningen. Det skal jeg ta med meg og diskutere med kommunalministeren.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Jeg vil bare benytte anledningen til å kommentere et par forhold som har kommet opp i debatten. Først vil jeg komme med noen merknader til det siste innlegget til representanten Lønning. Der lanserte representanten Lønning muligheten for å arrangere en konsensuskonferanse på rusfeltet. Jeg synes det er et spennende forslag. Jeg har selvfølgelig merket meg det komiteen sier i innstillingen på side 41: «Komiteen ber derfor Regjeringen legge opp en slik strategisk satsing på tiltak for rusmiddelavhengige også etter 2010.» Jeg er veldig enig i det. Jeg tror det er viktig at vi nå følger den planen vi har i budsjettet for 2009, og med en ytterligere styrking i 2010. Men så skal vi også benytte tidsrommet fram til utgangen av 2010 til å bygge opp en ny strategisk satsing på rusfeltet, for alt vil selvfølgelig ikke være ferdig utbygd der i forbindelse med budsjettet for 2010. Det er svikt i alle ledd i rusomsorgen. Det er svikt på kunnskapssiden, som representanten Lønning er inne på, det er svikt i forhold til akuttiltak, avrusning, behandlingsplasser, ettervern, helhetlig pasientforløp – ja, det meste. Derfor tror jeg at vi skal la oss inspirere av f.eks. opptrappingsplanen for psykisk helse. Selv om vi ikke er i mål der heller, mener jeg at det er ingen tvil om at vi er kommet mye lenger nå enn vi var for ti år siden. Hvis vi kan få til en tilsvarende langsiktig, konkret satsing på rusfeltet, tror jeg på den typen godt gammeldags politisk håndverk, at vi bygger stein på stein i en slags enighet i salen, og dermed går i riktig retning. Jeg tror at det forslaget som Lønning kommer med her, altså det å arrangere en nasjonal konsensuskonferanse for å utfordre faget, kan være et viktig virkemiddel i arbeidet med å utforme en slik plan. Så har jeg bare også lyst til å si til representanten Lønning at det er vel ikke «same procedure as last year», dette budsjettet. For det første er det altså nesten 100 mill. kr til samhandlingstiltak i budsjettet. Men i motsetning til tidligere år er det også finansiering av det vi faktisk forventer av pasientvekst neste år før vi får nye samhandlingstiltak til å virke. Det er finansiering av pensjonskostnadene, i motsetning til tidligere år. Det er finansiering av omstilling, i motsetning til tidligere år. Så ja, det er en del av de samme budsjettpostene, men f.eks. på pensjon, i motsetning til i alle andre tidligere budsjetter, legger vi nå inn en faktisk finansiering av det det koster. Så til slutt: Jeg hørte godt det Dåvøy sa, både i sitt første og sitt andre innlegg, og tar det med meg.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Jeg har lyst til å starte med å si at jeg forstår at Stortinget er utålmodig når det gjelder dette området, og at man nå ønsker å få et dokument fra Regjeringen slik at man kan få en helhetlig gjennomgang av svangerskaps-, fødsels- og barselsomsorgen i Norge. I departementet og Regjeringen er vi helt i sluttfasen av arbeidet med den stortingsmeldingen som har vært omtalt tidligere i debatten. Vi tar sikte på å legge den fram i slutten av januar eller i månedsskiftet januar/februar. Jeg kan forsikre at det akter vi å gjøre. Da får Stortinget rett etter den velfortjente juleferien anledning til å ta en debatt om denne saken i sin fulle bredde. Jeg ber om forståelse for at jeg vil konkludere i den meldingen, som altså ligger bare noen uker fram i tid. Det jeg kan forsikre representanten Sjøli om, er at flere av forslagene i innstillingen absolutt er forslag vi vurderer som viktige og gode innspill i debatten. Vi vil i meldingen langt på vei følge forslagene helt eller delvis. Nå skal ikke jeg blande meg opp i hvordan Stortinget voterer, men det er klart at vi med stor interesse vil se på disse forslagene når vi i løpet av de kommende ukene går de siste rundene i arbeidet med meldingen, og håper at vi får god anledning til det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-12-09:
Jeg er enig i at det er veldig få grunner til å stenge fødeavdelinger sommerstid med begrunnelse i økonomi. Jeg tillater meg faktisk å stille meg veldig tvilende til hvor mye økonomi det er i det. Det eneste forbeholdet jeg må ta når jeg svarer, gjelder noe jeg opplever når jeg er ute og reiser og besøker fødeavdelinger – noe som både er hyggelig og interessant – nemlig at mange, både jordmødre og leger, er bekymret for muligheten til å ha et faglig forsvarlig opplegg på sommerstid. Det skal avvikles ferier, og det skal ofte inn vikarer under ferieavviklingen, og det er så ymse kvalitet på dem det er mulig å skaffe som vikarer. Hvis det er utgangspunktet, mener jeg at det av hensyn til de fødende må være reelt å diskutere om det er riktig å kjøre en vikarstyrt avdeling, eller finne andre løsninger.