Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-03-16:
La meg starte med å fastslå at det selvfølgelig er kommunene som har ansvaret for fysioterapitjenesten til befolkningen. Kommunene kan følge dette lovkravet ved å ansette fysioterapeuter eller ved å kjøpe tjenesten av privatpraktiserende. De fleste kommunene har begge disse tilknytningsformene. Før 1984 var det et fritt marked for fysioterapeuter i Norge. Enhver fysioterapeut kunne inngå en direkte oppgjørsavtale med folketrygden og motta pasientrefusjon direkte. Det er denne ordningen Fremskrittspartiet vil ha gjeninnført, og som vi altså forlot for 25 år siden. Ved innføring av kommunehelsetjenesteloven i 1984 ble fysioterapiressurser spredt i alle kommuner. Forutsetningen var at driftstilskuddet – altså kommunens andel av finansieringen – skulle utgjøre 40 pst. av fysioterapeutens inntekt. Resten av inntekten var refusjon fra trygden, 20 pst., og egenandel fra pasienten, 40 pst. Etter 2000 begynte kommunene å inndra ledige avtaler og si opp fastlønte fysioterapeuter på grunn av dårlig kommuneøkonomi. For å unngå å finansiere tjenesten selv ble driftstilskuddet på 100 pst. splittet opp i hjemler på 20 pst. hver. Samtidig var det en forutsetning at fysioterapeutene skulle arbeide fulltid. Det betyr at når fysioterapeutene bare har en femtedel av fullt driftstilskudd, må de fylle opp med pasienter som de bare får trygderefusjon og egenandeler for. Det betyr at statens utgifter økte, og at kommunene dermed slapp unna en del av utgiftene. Det var vanskelig for fysioterapeuter å få arbeid med kommunal tilknytning. Selv små avtalehjemler var sterkt etterspurt. Oppsplitting av hjemler var en utvei for å overlate den primære finansieringen til staten. Fysioterapeutene fikk ikke utbetalt driftstilskudd for volumet av det arbeidet de gjorde. Når en så stor del av inntektene kommer fra trygderefusjon, er det mer attraktivt å utføre oppgaver med høye takster framfor fysioterapioppgaver til grupper med sammensatte behov. Slik var det fram til 1. juli 2008. Da satte Regjeringen et minimumskrav på 40 pst. for å inngå nye avtaler. Helse- og omsorgsdepartementet og KS har presisert overfor kommunene at fysioterapeutene skal ha en driftsavtale som samsvarer med det faktiske volum som utøves, og som kommunene har behov for. Departementet har, som kjent, varslet en omlegging av finansieringen av fysioterapitjenesten, slik at kommunene vil få større finansieringsansvar og dermed bedre styring med tjenesten. Mye av styringen av fysioterapitjenesten skjer gjennom det sentrale avtaleverket mellom KS og Norsk Fysioterapeutforbund. Avtaleverket ble reforhandlet i fjor og har gitt kommunene større styringsoppgaver. Jeg forventer at kommunene nå stiller større krav til kvalitet og prioritering av tjenesten og oppretter flere avtalehjemler som samsvarer med kommunenes behov. Jeg mener det er feil, slik forslagsstillerne – Nesvik, Giltun, Fredriksen og Kjønaas Kjos – hevder, at vi skal reversere ordningen med driftstilskudd og gå tilbake til en statlig finansiering av tjenesten. Det er ikke ubegrensede midler i statskassen til finansiering av helsetjenester. Jeg tror at fysioterapitjenesten vil være best tjent med en nær tilknytning til kommunehelsetjenesten for øvrig. Fysioterapitjenester er en veldig viktig del av en omlegging til fordel for en kommunehelsetjeneste som fokuserer mer på forebygging og tidlig intervensjon. Derfor vil fysioterapitjenestene være en viktig del av samhandlingsreformen. Den bygger på at primærhelsetjenesten skal være grunnmuren i helsetjenesten. Og som sagt: Her vil fysioterapeutene ha sin naturlige arena innen forebygging og behandling. Ett av hovedelementene i ordningen er jo at det skal lønne seg for kommunene å behandle pasienter på lavest mulig nivå. Jeg er derfor opptatt av at vi må jobbe med finansieringssystemet for fysioterapeuter i sammenheng med en omlegging av hele finansieringen for kommunehelsetjenesten. Jeg mener klart at dagens system ikke er bra nok. Det var nødvendig, etter min mening, med en omlegging, men ingen kan si at vi har truffet 100 pst. med det systemet som er i dag. Derfor må vi tenke oss om. Derfor må vi se det i sammenheng med den øvrige kommunehelsereformen og se finansieringen av fysioterapeutene i sammenheng med det nye økonomisystemet for kommunene.