trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Representanten Karin Andersen spurte meg: Hva ønsker sosialdemokratene i Europa mer av når de ønsker mer EU? Jeg sa det faktisk i innlegget mitt: De ønsker mer vekstfremmende politikk – ikke bare nedskjæringer for å få balanse i underskuddene. For man kan ikke spare seg ut av denne krisen i landene i Europa; det må skje i kombinasjon med å få opp veksten. For øvrig tror jeg at jeg kan underskrive alt det Karin Andersen pekte på i sitt innlegg. Så sa representanten Olov Grøtting at vi bør se på alternativene til EØS. Ja, la oss gjerne ha en debatt om alternativene til EØS. Det finnes alternativer, det er det ingen tvil om: Et «slankere» EØS, som det ble nevnt – altså å ta mer enn fisk og landbruk, handelspolitikk og eurosamarbeid ut av avtalen – en frihandelsavtale, EU har naboskapspolitikk. Men til dem som ønsker det: Kan man ikke begynne med å fortelle: Hva er formålet, hva er hensikten, og hva ønsker man å ta ut? Først da kan vi få en diskusjon om hvorvidt vi er tjent med en slankere og annen avtale. Jeg tror ikke det finnes noen avtale som kan gi bedriftene likebehandling i det indre marked, som altså er et marked for 80 pst. av eksporten vår. Men ønsker man å ta ut samarbeidet om forsvarspolitikken, samarbeidet om forsvarsmateriell? Ønsker man at vi skal gå ut av de mange programmene som vi samarbeider om – FoU, utdanning – en masse programmer? Det er ingen andre land som er med i de samarbeidsprosjektene, enn EU-medlemmer og EØS-medlemmer. Ønsker man ikke den likebehandlingen som EØS-avtalen gir for oss som individer når vi bosetter oss i sydligere land? Når vi studerer eller tar arbeid der, behandles vi som disse landenes innbyggere. Er det den tryggheten og sikkerheten man ønsker fjernet? Den er det bare EØS-avtalen som gir, ingen andre av de avtalene som EU har med naboer, frihandelsavtaler, gir den samme tryggheten for menneskene i de landene. Ønsker man seg ut av Schengen-samarbeidet og å gjeninnføre pass på Svinesund? Ønsker man seg ut av politisamarbeidet? Ønsker man seg ut av det juridiske samarbeidet? Det er en veldig entusiasme, også her i salen – også blant partier som nå mener vi bør se på, eller som har vært motstandere av EØS-avtalen – for nordisk samarbeid. Man leter med lys og lykte etter muligheter for å redusere grensehindre som gjør det vanskelig å bevege seg over landegrensene i Norden. Jeg tror ikke det er mulig å bygge ned de grensehindrene hvis vi går ut av EØS, for da er vi ute av det indre marked, og det vil være de indre markedsreglene som vil ligge i bunnen for et sånt samarbeid.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Moody's nedgraderte i dag 26 banker i Italia, i tillegg til hva som skjer i Hellas, de signalene den nye presidenten i Frankrike har gitt, og situasjonen i Spania. Hvilke konsekvenser tror utenriksministeren at dette får i løpet av sommeren?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
I innlegget mitt snakket jeg bl.a. om postdirektivet, og Norges reservasjon mot dette direktivet er nå til vurdering i EU. Derfor har jeg lyst til å spørre utenriksministeren om hvilken tidshorisont han tror det vil være før vi får et svar fra EU, og om det eventuelt kan komme mottiltak på denne reservasjonen.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-05-15:
Olov Grøtting, fra regjeringens støttehjul Senterpartiet, sier i sitt innlegg at det er viktig å øke legitimiteten i EU til reservasjonsretten. I det spørsmålet ligger et iboende, nærmest kontinuerlig ønske om at Norge oftere skal bruke reservasjonsretten. Nå har jo regjeringen varslet reservasjon i én sak. Så jeg spør utenriksministeren om han deler det synspunktet at det er viktig å øke legitimiteten til reservasjonsretten i EU, og at dette betyr at det også vil komme flere saker i framtiden hvor bruk av reservasjonsretten er aktuelt.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-05-15:
Norge trenger Europa, Norge trenger et Europa som går godt, Norge trenger et Europa med økonomisk vekst. Europa er for norsk næringsliv alfa og omega. 70–80 pst. av norsk import og eksport går nettopp til Europa. 200 000 europeere jobber i Norge i dag. Europas viktighet for den norske økonomien i dag er uendelig stor. Skal vi ha en privat sektor i Norge i dag som faktisk leverer arbeidsplasser, trenger vi et Europa som er godt. Det gjør det så ekstra provoserende å høre deler av venstresiden som i sin iver etter å påføre Europa nederlag, også påfører seg selv de samme nederlagene. Churchill sa at du kan ikke stå i en bøtte og tro at du kan løfte deg selv opp ved å trekke i håndtaket. Det er åpenbart noe av den medisinen som deler av venstresiden ikke har fått med seg. Når SVs søsterpartier i stort sett hele Europa i dag roper etter mindre kutt og mer pengebruk, glemmer man fullstendig at et av problemene er at Europa er i en gjeldskrise fordi man har brukt penger man ikke har. Samtidig er jeg enig med utenriksministeren og andre når de sier at noe av den største utfordringen er nettopp at Europa mangler økonomisk vekst. Men da må man se på de tiltakene som bidrar til økonomisk vekst. Det å være med på å bygge ned bl.a. handelshindre er med på å bidra til økonomisk vekst. Det å gjøre det mer lønnsomt å ansette mennesker er med på å bidra til økonomisk vekst. Det er ikke vanskelig å finne problemer knyttet til Spania. Men en av de utfordringene som nå gripes fatt i, er det spanske stillingsvernet, hvor man fram til nå har fått etterlønn på halvannen månedslønn per år man har hatt jobben. Det er en lov etter Franco. Det er helt åpenbart at den typen ordninger har bidratt til at barrieren for å komme inn i arbeidsmarkedet har vært så altfor høy. Det er en av grunnene til at man har en ungdomsarbeidsledighet på tett oppunder 50 pst. Jeg og Høyre ønsker et godt stillingsvern. Men det er samtidig noe helt annet å ønske et godt stillingsvern enn å se at stillingsvernet holder mennesker permanent utenfor. Til Karin Andersen, som sier man ønsker spekulasjon og ikke produksjon: Nei, tvert imot. Er det noe Høyre og våre søsterpartier i resten av Europa virkelig ønsker, er det å få fart i økonomien, se til at det produseres varer, ikke bare for innenlands forbruk, men også for eksport. Da trenger du både et skattesystem som legger vekt på det, du trenger et stillingsvern og et arbeidsmarked som legger det til grunn, og du trenger handelsadgang også utover Europa som legger det til grunn. Til sist: Jeg kan ikke registrere noe sted i noen av representanten Lundteigens søsterpartier at det er en iver etter mer senterpartipolitikk, verken her i Norge eller ellers i Europa.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2012-05-15:
Chicago-møtet kommer til å være et svært viktig møte for NATO. Dagens diskusjon har dekket flere av de viktige temaene. Jeg mener samtidig at man ikke må slippe av syne hvor viktig menneskerettigheter faktisk er for det verdigrunnlaget vi legger til grunn for NATO-alliansen, og at dermed også menneskerettigheter må ha en helt sentral plass på møtet som kommer i Chicago. Når logistikksituasjonen i Afghanistan er så vanskelig som den er, når transportruten gjennom Pakistan ved gjentatte anledninger har blitt møtt med angrep fra både Taliban og Al Qaida, er det flere av våre allierte som har sett på baseløsninger og logistikkløsninger nordfra. Ett av de landene hvor det er en permanent NATO-tilstedeværelse, er Usbekistan. Usbekistan er et av de mest grufulle diktaturer verden har i dag. Landet blir styrt eneveldig, uten rettsstatsprinsipper og uten normale prinsipper når det gjelder demokrati og respekt for menneskerettigheter. Vilkårlige fengslinger, tortur, og til og med umenneskelige ting som vi nærmest ikke snakker om, som å putte et menneske i en gryte for så å skru opp varmen og vente til vedkommende blir kokt, finner sted i Usbekistan. Det ligger en meget god rapport fra Human Rights Watch til grunn, som gjør at man kan gå ytterligere i detalj, hvis man ønsker det, om alle de menneskerettighetsbrudd som faktisk finner sted. Jeg mener utenriksministeren på vegne av Norge, på vegne av det felles verdigrunnlaget vi faktisk har i NATO-alliansen, bør ta opp de sterke spørsmål og reservasjoner man må ha før man inngår kontrakter om lån av baser og permanent tilstedeværelse i land som er fundamentalt udemokratiske, og som går i fundamentalt feil retning når det gjelder menneskerettigheter. Situasjonen knyttet til NATOs logistikkbase i Usbekistan er ikke noe man kan feie under teppet, men noe man må diskutere åpent og ærlig. Å ta det opp på NATO-møtet i Chicago vil være den absolutt beste måten å gjøre det på. Vi kan ikke, selv om det er behov for logistikkløsninger inn til Afghanistan, se gjennom fingrene med hva som skjer i det landet hvor man nå har fått tilstedeværelse, og som har blitt stadig viktigere for flere av bidragsyterne i Afghanistan.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2012-05-15:
Det er vel kjent at denne regjeringen bygger på EØS-avtalen som regjering, og vi har fått illustrert hvordan det i praksis utarter seg her i stortingssalen. Et par av regjeringspartiene bruker enhver anledning til å prøve å undergrave EØS-avtalen. Det burde bekymre flere enn utenriksministeren. Det bekymrer i hvert fall Kristelig Folkeparti. Men det som kunne vært viktig i denne situasjonen, hvor vi nå har fått en debatt om alternativer til avtalen og en utredning av selve avtalens erfaringer, er om utenriksministeren nå kan fortelle Stortinget om vi kan legge til grunn at en eventuell fortsatt rød-grønn regjering etter neste stortingsvalg vil bygge på EØS-avtalen, slik den nåværende rød-grønne regjeringen gjør det.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-05-15:
Utenriksministeren sa at det finnes intet område der EU har hatt en mer verdibasert utenrikspolitikk enn Norge. Det stiller jeg meg meget undrende til. Vi ser nå at EU har stoppet forhandlingene om frihandelsavtale med Hviterussland, mens Norge tar det som en del av frihandelsavtalen med Russland og har ingen innvendinger mot at Europas siste diktator blir med på lasset ved en frihandelsavtale med Norge. På samme måte har EU hatt en meget skarp tone overfor Ukraina og utøvd press fra alt fra det idrettspolitiske til det andre i den situasjonen som vi nå ser, mens vi har sett en mye svakere tone fra Norge, sjøl om utenriksministeren ville styrke den etter forrige spørretime. Spesielt situasjonen i Hviterussland har bekymret oss. Hvorfor sier utenriksministeren at den er helt lik, når EU har en ulik politikk?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Jeg tror det er en påminnelse om at den lille pausen man trodde at finanskrisen var i ferd med å gli inn i, hvor man hadde utsikter til vekst, nedgang i ledigheten og en konsolidering, er meget skjør. I går ble det også offentliggjort tall fra forskjellige analyseenheter som sa at man kunne vente nullvekst og økende ledighet i Europa og en nedgang i vekst i eurosonen. Av de begivenhetene som representantene peker på, vil jeg si at det som skjer i Italia, er et uttrykk for noe som er sterkt urovekkende, nemlig skjørheten i bankenes soliditet. Det er verdt å minne om at vår egen finansminister har understreket betydningen av at Norge nå holder orden i sitt bo, og betydningen av at bankene bygger opp reserver mens de kan, for å kunne være robuste i den situasjonen vi er i. Det som har skjedd i Italia på banksiden, er et uttrykk for dette. Hellas har vi vært inne på. Det understreker bare at dette er et felles europeisk problem. Hellas er en liten del av Europas økonomi, men strukturelt vil Hellas' videre vei være helt avgjørende også for andre lands utsikter.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Nå hørte ikke jeg det innlegget som en betydelig nyhet fra Senterpartiets side. Det var vel en bekreftelse av hva Senterpartiet har ment lenge. Utgangspunktet for meg og for regjeringen er hva som er regjeringens politikk, hva som står i Soria Moria-erklæringen, regjeringserklæringen og de redegjørelsene jeg holder i Stortinget, som er regjeringens redegjørelser. Så det avklarer den saken. Når det gjelder spørsmålet, har jeg ingen tro på at bilaterale avtaler gir et bedre utkomme for Norge. Jeg har ingen tro på at det å løfte store saker ut av EØS-avtalen er en god løsning for Norge, slik vi er eksponert. Jeg har tro på en grundig gjennomgang av EØS-samarbeidet, en økt bevissthet om det handlingsrommet vi har, ønsker og trenger for å være en aktiv europeisk deltaker. Så er jeg veldig opptatt av å få fram i hele det norske samfunnslivet, arbeidslivet og næringslivet betydningen av likebehandling, nemlig at det er like regler, og at de som våkner og går på jobb i Norge, kan vite at det er likebehandling – ikke forskjellsbehandling – og sikkerhet for det. Det er EØS-avtalen, slik den er i alle sine hovedtrekk i dag, vår beste garanti for.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
For det første deler jeg ikke oppfatningen av Senterpartiet som et støttehjul til regjeringen. Jeg deler den oppfatningen at Senterpartiet er med i regjeringen som ett av tre partier som utgjør denne regjeringen – og det er jeg glad for. For det andre mener jeg at det er veldig viktig at det er legitimitet rundt alle deler av EØS-avtalen, også den artikkelen som omhandler reservasjonsretten. Det ville være merkelig om vi sa at det var omvendt, at det var deler av EØS-avtalen som det ikke var så viktig at hadde legitimitet. Om vi bruker en artikkel eller en forordning lite eller mye, spiller jo ikke inn på om den skal ha legitimitet eller ikke. Jeg mener at Norge grunnleggende ikke er tjent med mange unntak og variasjoner hos oss i forhold til resten av Europa, vi er tjent med likebehandling. Men det er helt avgjørende at den retten, reservasjonsretten, eksisterer – EØS-avtalen kunne etter min mening ikke eksistert uten – og at den blir respektert når og hvis den blir brukt. Regjeringen har ingen planer om å bruke den retten i nær forestående fremtid, men vi er bevisst at vi har den, og vi er rede til å bruke den om vi mener at det tjener norske interesser.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Nå opplever ikke jeg at det har utartet i stortingssalen. Stortingssalen er vel altfor formell for det. Det har vært helt tydelig hele veien hva denne regjeringen har stått på. At det er diskusjoner, hører hjemme i demokratiet, og det synes jeg er helt greit. Så er jeg – la meg si det – også veldig glad for Kristelig Folkepartis systematiske og konsekvente støtte til EØS-avtalen. Det er faktisk viktig, og det er viktig for regjeringen å ha den støtten i det bredere perspektivet som utenrikspolitikken bør ha. Når vi gjør klar for en ny periode med rød-grønn regjering etter 2013, vil det være forhandlinger, slik det var etter 2005 og 2009. Vi kjenner fasiten fra 2005 og 2009, og fra Arbeiderpartiets side tror jeg det ikke er å gå for langt å si at det utgangspunktet vi i dag har, er et naturlig utgangspunkt å arbeide videre på. Men jeg har respekt for at det skal det forhandles om, slik det ble tidligere, og vi kjenner altså hva som ble resultatet i 2005 og 2009. Jeg tror at for Arbeiderpartiet er det en fundamental sak å ha orden på forholdet til Europa, likebehandling og fokus på mulighet for verdiskaping, arbeid og velferd gjennom samarbeid med Europa.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Vi forhandler i litt ulike oppsett med land om frihandelsavtaler. Poenget, som jeg har gjentatt flere ganger her, er at vi begynte en forhandling med Russland. Så inngikk Russland en union på dette området med Kasakhstan og Hviterussland, og sånn sett ble de med. Men en slik avtale med dem vil jo aldri tre i kraft før disse er medlemmer av WTO, og det ligger langt fram i tid. Derfor mener jeg at det ikke er et avgjørende hinder. Men det jeg sa i mitt innlegg, var ikke forskjell i den verdibaserte utenrikspolitikken. Der har faktisk EU og Norge på noen områder litt ulike innfallsvinkler, men stort sett henger de sammen. Jeg sa at i press mot disse landene, som ikke følger de europeiske menneskerettskonvensjonene, etterlyser jeg om det er noe på tiltakssiden eller på uttrykkssiden som skiller Norge fra EU, og det er det ikke. Det er et klart felles uttrykk som kommer fra Europas demokratier til land som har dårlig demokratisk rulleblad og fortjener å høre det gjennom både tiltak, uttalelser og klare holdninger fra Norge og andre europeiske land.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Takk for spørsmålet, fordi jeg unnlot å svare på det i sted – det var ikke meningen – men jeg får anledning nå. Representanten stilte spørsmålet om EU ville godta vår reservasjon. Jeg tror ikke det er helt slik de tenker, for selv en reservasjon gir oss begge forpliktelser til å forsøke å finne en løsning. Vi oppfatter nå at den ballen ligger på EUs side. Vi har hatt samtaler. Vi finner fortsatt ikke å kunne innføre det direktivet, slik det nå står. På møtet i EØS-komiteen i går ble det fra EUs side vist til en del direktiver som ikke er gjennomført av ulike grunner, og postdirektivet var nevnt i den sammenheng. Det kom ikke øvrige signaler fra EU i forhold til eventuelle tiltak, slik EØS-avtalen åpner for. Så holdningen fra norsk side er fortsatt den at vi har gitt denne tilbakemeldingen. Vi gjorde det for ett år siden. Vi har hatt en del oppklarende samtaler, det utelukker vi ikke kan komme igjen. Vi venter å få et signal fra EU, som jeg tror vi må akseptere nå strever med en del andre problemer som kanskje ligger litt over det problemet. Men vi regner med at dette også i tur og orden blir tatt hånd om fra EUs side.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Jeg vil takke for en god og bred debatt, som har belyst flere sider ved min redegjørelse – også en del nye saker. Det har kommet noen spørsmål til meg etterpå, som jeg kort vil kommentere. Til representanten Nesvik vil jeg si at vi skal få en grundig debatt om EØS-finansieringsmidlene når meldingen kommer. Jeg er helt enig i at disse midlene også skal bidra til partnerskap mellom norske aktører og de landene vi samarbeider med. Det ser vi mer av nå enn vi så tidligere. Når jeg ber om ordet nå, er det fordi jeg på vegne av regjeringen ønsker å anerkjenne alle de EU-borgerne som er i Norge og jobber og bidrar til vår økonomi, til vår kultur, til vår verdiskaping og til vårt mangfold. Dette er noe det norske storting har ønsket. Det er noe Norge ønsker, og det er noe vi hilser velkommen. Det gjorde inntrykk på meg da jeg i forrige uke møtte den polske statsminister. Han fortalte at hans første besøk til Norge var mellom juni og september 1989, da han som glassmester og snekker – han var utdannet økonom, men kunne også de håndverkene – bygde folkehøyskole i Malangen i Troms. Det han tjente på det, var grunnlaget for å gå videre i sin karriere i Polen. Han fikk kjøpt sin første bil. Han fikk grunnlag for å bli en aktiv samfunnsborger. Statsminister Tusk sa til oss og til Hans Majestet Kongen at Norge er det stedet der polske arbeidstakere blir best mottatt i Europa. Han nevnte det som kontrast til en del andre land. Det er fordi vi har lovgivning, tradisjoner og respekt som gjør at vi tar imot mennesker som kommer og jobber. Vi er det land i Europa som per innbygger har flest EØS-borgere som arbeider i vårt land – opp mot 200 000. Jeg mener at uten det bidraget, uten at Norge er en del av den delen av det europeiske samarbeidet, hadde norsk økonomi hatt store problemer. Vi hadde vært et land som også hadde vært mindre mangfoldig, mindre spennende og mindre europeisk på det som er godt, slik det fungerer i dag. Samtidig pålegger det oss et ansvar, som for regjeringen er en absolutt prioritet – å arbeide for et anstendig arbeidsliv, mot sosial dumping og mot de useriøse tilstandene vi ser i deler av arbeidslivet. Dette er et norsk problem, og det er et europeisk problem. Det er et problem av vår tid, som representanten Gullvåg meget godt beskrev, og som vi tar på det største alvor, som vi søker å påvirke og komme i rette med gjennom norsk lovgivning og norsk aktivitet. Men jeg tror ikke veien til å ta tak i dette er å koble oss fra europeiske prosesser, for dette handler om hvordan europeisk økonomi utvikler seg. Derfor må vi sammen med de sosiale partnerne, med fagbevegelsen i Europa, ha en aktiv dagsorden for dette, for å kunne ta godt vare på norske arbeidstakere og alle de fra EØS-området som kommer og gjør uvurderlig arbeid for Norge, og som vi skal være svært takknemlige for.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
La meg i dette innlegget takke interpellanten for å ha reist denne interpellasjonen, som jeg mener er en veldig god måte å få snakket om NATO på, og som er meget tidsrelevant, siden vi har et kommende NATO-toppmøte. Representanten, komiteens leder, sier at det er en følsom fase i Afghanistan vi går inn i – kombinert med uttrekk, politisk ustabilitet, presidentvalg og uklarheter rundt timetabell. Jeg er enig i den beskrivelsen. Jeg tror ikke vi skal svartmale den. Vi må gå til den prosessen med klare forventninger om at spilleregler følges. Jeg er helt enig med representanten Eriksen Søreide i dette med en ordnet exit. Fra norsk side understreket vi for mange år siden betydningen «inn med de allierte, ut med de allierte» – i samforstand med afghanske myndigheter. Vi har på mange måter satt vår ære i at dette skal være Norges måte å jobbe på. Vi skal holde også andre ansvarlige for å jobbe på den måten. Jeg deler uroen som komiteens leder har, at dersom det skulle bli slik som det på et folkelig språk blir sagt, at det blir trangt i døra, at det blir et rush mot utgangen, blir det en uverdig og farlig måte å avslutte oppdraget på. Man har kunnet se tegn på og spekulasjoner om at det kan gå i den retning. Jeg er mer håpefull enn det. Det er jeg på bakgrunn av hva jeg erfarte på utenriks- og forsvarsministermøtet i NATO i forrige måned, og på bakgrunn av det vi ser når det gjelder hvordan landene i realiteten innretter seg. Men helt sikker kan vi ikke være, og derfor må dette være Norges klare budskap og også måten Norge opptrer på. Jeg mener at når vi nå legger oss i selen for å avslutte PRT-oppdraget vårt i Meymaneh tidligere enn planlagt, så er det i forståelse med og etter ønske fra den samlede ISAF-planleggingen, og vi skal da gjøre oss relevante på andre områder. Den alliansesolidariteten er det helt avgjørende å holde fast ved. Det er selvsagt slik at nedtrekksfasen også er sårbar når det gjelder det som er av usikkerhet på bakken i Afghanistan, og fortsatt må det være slik at vi prioriterer våre folks sikkerhet aller, aller øverst. Til sist vil jeg bare si at når det gjelder byrdefordeling, er det en viktig debatt som alltid har vært i NATO og en debatt jeg mener Norge kan stå veldig opp i, når vi ser på det vi har lagt fram i langtidsplanen, det vi har gjort de siste ti årene med omforming av vårt eget forsvar, det nivået vi er på i å satse på vår egen sikkerhet, og det vi viste i form av Norges evne til raskt og effektivt å være en bidragsyter i operasjonen i Libya. Da ble det påpekt fra mange at det var hull i NATOs planlegging og svakheter ved NATOs kapabiliteter. Ingen ting av den kritikken var relevant for Norge – tvert imot ble det fremhevet fra mange at norske og danske fly var blant dem som gjorde jobben fullt ut. Byrdefordeling er viktig for Norge, det har med alliansens sikkerhet og sikkerhetens udelelighet å gjøre.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Også jeg vil takke for debatten og på regjeringens vegne bare si at statsministeren, forsvarsministeren og jeg får med oss mange gode momenter her til toppmøtet i Chicago. Det blir ett toppmøte, men det blir også en del møter i randen av det, som vi nå er godt forberedt til å delta i, både med tanke på Norge som NATO-medlem og det jeg opplever med den politiske plattformen. Så vil jeg gi noen korte kommentarer etter innleggene vi har hørt. Når det gjelder nedrustning og atomvåpnenes rolle, har komiteens leder rett i at det er en ganske livlig debatt i NATO, og det er synspunkter – med litt ulik begrunnelse – som dekker de fleste sidene av den saken: tilhengere, motstandere, skeptikere, entusiaster. Man ser veldig mye av historien til NATO og historien til landene når man også ser standpunktene. Når det gjelder Obamas tale i Praha, hvor han tar fram igjen visjonen om en kjernevåpenfri verden, opplever jeg det ikke slik at det har glidd i bakgrunnen. Men det er altså slik at NATOs strategiske konsept er en kombinasjon av konvensjonelle våpen og kjernevåpen. Norge arbeidet for å få inn nedrustning definert som et tillitskapende, sikkerhetspolitisk fremmende tiltak. Det har vi lyktes med. Jeg opplever at vi har klart å bygge allianser med andre. Derfor er det polsk-norske initiativet viktig. Polen og Norge kan tradisjonelt ha inntatt noe ulike standpunkter på dette området. Vi finner det kritikkverdig at Russland både argumenterer med og ser ut til å gjennomføre utplassering av atomraketter i Kaliningrad som et sikkerhetspolitisk budskap til nabolandene. Det hører ikke hjemme i det moderne Europa, og det bør vi si klart ifra om. Det understreker også NATO-solidariteten. Så får vi se hvordan denne debatten vil gå. Jeg opplever i alle fall at det er en modernisering i tenkningen rundt det som er summen av det NATO kommer til å legge fram – først i det strategiske konseptet og så i spørsmålene om våre kapasiteter. Så synes jeg representanten Skovholt Gitmark har et godt poeng når han påpeker det som skjer i nabolandene rundt Afghanistan. Det er klart at her blir vi utfordret, i den forstand at i alle fall for Norge, når vi tenker transitt, handler det om å få utstyr sikkert hjem og å avslutte oppdraget i Afghanistan på en sikker måte. Men det gir også anledning til å sette spørsmålet på dagsordenen i forhold til stater som vi nok kan få en type avhengighetsforhold til over kortere tid, fordi situasjonen i regionen er vanskelig. Men jeg er helt enig i – som jeg også avsluttet min interpellasjon med – at grunnlaget for NATO er ikke det enkelte våpen og den enkelte soldat; det er verdigrunnlaget. Det er kravet for å komme inn i alliansen, og det er limet som binder alliansen sammen. Takk for debatten, og takk til interpellanten for å ha reist den få dager før toppmøtet i Chicago.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-05-15:
Jeg merket meg utenriksministerens omtale av EØS-avtalen, både forrige tirsdag og i dag. Men jeg merket meg også representanten Grøtting fra Senterpartiet, som tok til orde for å innføre bilaterale handelsavtaler istedenfor EØS-avtalen. Det som gjør uttalelsen interessant, er at representanten Grøtting representerer et av regjeringspartiene her i Stortinget. Derfor vil jeg gjerne spørre utenriksministeren om utenriksministeren er enig i at bilaterale handelsavtaler kan være et alternativ til EØS.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
Det var nytt for meg at det skulle avvises, jeg trodde det skulle vedlegges protokollen. Statsråden sier at vi skal avvente Gassnovas utredning, som skal være ferdig innen utløpet av 2012, men anbudet på å rense det 30 år gamle kraftverket i Longyearbyen for sot, svovel og NOx går ut nå i mai. Ser ikke statsråden at det vil være altfor sent dersom vi avventer Gassnovas beslutning og utredning ved utgangen av 2012 og lar kullkraftverket på Svalbard rense for sot, svovel og NOx nå, og at vi i realiteten lukker døren for det som kan bli et helt unikt demonstrasjonsprosjekt for fangst og lagring av CO2?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
Statsråden kan vel heller ikke selv tro på at hvis vi bruker 73 mill. kr på å rense et 30 år gammelt kullkraftverk nå, så kan vi rive det neste år for å bygge et fullskala demonstrasjonsanlegg. Statsråden må vel også se at i realiteten er det slik at hvis man velger å etterkomme Klifs pålegg om å rense for sot, svovel og NOx, vil døren være lukket for å bygge et demonstrasjonsprosjekt i nær fremtid. Hva som da vil skje langt frem i tid, er en annen historie, men det er boret seks brønner, forskerne står klare, de mangler bare CO2 til å fylle disse brønnene med. Det å skyve dette ut i mange, mange år virker ikke som en fornuftig fremgangsmåte. Vil statsråden sørge for at Klif får utsettelse med sine pålegg?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
Nå er det slik at det er olje- og energiministeren som står her, og ikke justisministeren. Derfor er jeg nødt til å spørre ham om disse tingene. Vil statsråden være enig i at det vil være upraktisk å ettermontere et renseanlegg på et 30 år gammelt kraftverk som ikke har kraft nok til å drifte renseanlegget, slik situasjonen er ved det gamle kraftverket på Svalbard? Ser han at det å bruke 73 mill. kr på å rense for sot, svovel og NOx i realiteten vil være et hinder for å bygge et nytt kullkraftverk som et demonstrasjonsanlegg for fangst og lagring av CO2?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
Statsråden er meget opptatt av å iverksette rensing av sot, svovel og NOxumiddelbart. Det kan jeg forstå, fordi det har stått urenset i 30 år. Spørsmålet er om det ville være hensiktsmessig at man da ventet noen måneder til Gassnova var ferdig med sin utredning, slik at man kunne få en helhetlig tilnærming til hva som skal være Svalbards fremtidige energi- og kraftforsyning, hvordan den skal renses, og i hvilken grad det åpner for et fullskala demonstrasjonsprosjekt for fangst, transport og lagring av CO2. Hvorfor dette hastverket etter 30 år, når vi kan vente noen få måneder og se dette i sammenheng?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
Høyre stiller seg bak utvidelsen og videreføringen av det europeiske kvotemarkedet, fordi det er et effektivt virkemiddel for å redusere utslippene i det som i realiteten er vårt hjemmemarked, nemlig EU-markedet. Norge har jo stor handel med våre europeiske partnere. 70 pst. av vår import kommer fra EU, og 80 pst. av vår eksport går til EU-landene. Det er viktig at vi har like konkurransevilkår, og det er viktig at vi har et system som gjør at vi i vår del av verden bidrar til reduserte klimagassutslipp. Kvotemarkedet har, til tross for lave kvotepriser, vist seg å være et effektivt virkemiddel, og vi har tro på at det også vil være det i fortsettelsen. I tillegg nevnte saksordføreren at det europeiske kvotemarkedet kan ha en overføringsverdi for kvotemarkeder i andre deler av verden. Forhåpentligvis er dette noe vi kan bygge videre på når vi forsøker å lande et internasjonalt system for prising av karbon, CO2, fra 2020, slik man ble enige om i Durban. Så skal ikke jeg gå inn i en lang debatt om hva Fremskrittspartiet mener, Fremskrittspartiet kan snakke for seg selv. Men jeg merker meg at Fremskrittspartiet støtter direktivet. Det er Høyre veldig fornøyd med. Det siste jeg vil nevne, er det saksordføreren tok opp om CO2-kompensasjon for industrien. Det er også vi veldig opptatt av. Det er viktig at norsk industri har de samme vilkår som europeiske konkurrenter, og dersom man i EU kan kompenseres for CO2-prisen i kraftprisen, må det også være mulig å gjøre det i Norge. Så vi mener det er positivt at også regjeringspartiene jobber for å få dette til.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
Det er en enstemmig komité som slutter seg til direktiv 2008/50/EF av 21. mai 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa. Jeg har derfor ikke tenkt å bruke så veldig lang tid på å snakke om selve direktivet. Det er et ukontroversielt direktiv, som bidrar til bedre målinger av luftkvaliteten i Norge generelt og i våre storbyer spesielt. De økonomiske kostnader ved nye målestasjoner skal tas over de løpende budsjetter i Miljøverndepartementet. Direktivet er et utmerket eksempel på positiv lovgivning, som utformes av Brussel til glede for norske borgere og det norske samfunnet. Det er imidlertid underlig at et direktiv som er ukontroversielt og ukomplisert, skal ta nesten fire år å implementere i norsk lov. Komiteen stilte spørsmål til statsråden om hvorfor det har tatt så lang tid. Svaret var at det normalt tar noe tid før proposisjoner om samtykke til EØS-beslutninger fremmes for Stortinget. Det besvarer ikke spørsmålet, men bekrefter noe vi visste fra før. I Europautredningen NOU 2012 :2 fremgår det at det i gjennomsnitt tar 641 dager, nesten to år, å innlemme miljørettsakter fra EU i norsk lovgivning. Det er i seg selv altfor lang tid, men altså under halvparten av tiden som er brukt på å innlemme dette direktivet i norsk rett. Svaret fra statsråden gir intet svar på hvorfor det har tatt fire år – men kanskje får vi det nå.
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
La meg først få lov til å takke statsråden for at han ga et mer utførlig svar på hvorfor det har tatt så lang tid å fremme denne proposisjonen for samtykke i Stortinget – et langt mer utførlig svar enn det han sendte i brevs form til komiteen. Det setter jeg stor pris på. Mitt spørsmål er imidlertid om statsråden er enig i at det er for lenge når det i gjennomsnitt tar 641 dager å innlemme EUs rettsakter i norsk lov, slik det fremgår av NOU 2012 :2, Europautredningen?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
Er statsråden enig i den beskrivelsen som tidligere lå ute på Miljøverndepartementets hjemmesider – under hans forgjenger – som skulle forklare hvorfor det av og til tar veldig lang tid å implementere EUs rettsakter i norsk lov? Den forklaringen var at det er stor intern uenighet i regjeringen både om direktiver er EØS-relevante, og hvilket departement som skal håndtere dem. Er det en problemstilling og en beskrivelse som statsråden kjenner seg igjen i?
Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
Er statsråden enig i at det er viktig å følge opp EUs rettsakter raskere enn det departementet gjør, og har han iverksatt noen tiltak for at så skal skje etter at Europautredningen påpekte at Miljøverndepartementet er et av de departementene som bruker lang tid på å implementere disse rettsaktene?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-05-15:
Det betyr vel ikke at jeg skal snakke dobbelt så fort? Jeg vil takke utenriksministeren for en glimrende redegjørelse, og jeg er veldig glad for at Norge er en del av EØS-avtalen. Det er jeg faktisk stolt av å kunne si også. Ikke minst i en verden preget av usikkerhet og økonomisk turbulens, er det ekstra viktig å holde fast ved det som gir oss trygghet og stabilitet. Jeg registrerer likevel at det er krefter rundt om i landet som ønsker å klippe navlestrengen til EØS-avtalen, noe som jeg vil advare sterkt imot. Hvorfor denne bekymringen? Jo, EØS-avtalen er vår viktigste internasjonale avtale og helt avgjørende for norsk næringsliv og norske arbeidsplasser. Den innebærer et felles regelverk for det indre marked og sikrer norske bedrifter likeverdige rammebetingelser som gjør at de kan konkurrere på like fot med europeisk næringsliv. Betydningen sier seg selv når vi vet at hele to tredjedeler av all norsk eksport går til det europeiske markedet. Vi kan f.eks. ta den nære skipsfarten vår som går langs hele kysten, og til og fra havner i Europa. De er helt avhengige av å ha internasjonale, konkurransedyktige rammevilkår og av at vi er aktive i utviklingen av regelverket, bl.a. gjennom International Maritime Organisation, IMO, som er en av FN-systemets viktige brikker. Jeg støtter det som ble sagt av Høybråten tidligere, om at vi må delta aktivt i ulike høringer i EU – som er viktig for ulike næringsaktører. En dagsaktuell høring for maritim næring er høringen til EU «State Aid Guidelines», som nå pågår, som er en høring som bidrar til egenmedvirkning. Vi må utnytte de mulighetene vi har for å kunne påvirke det internasjonale regelverket, slik at rammevilkårene er gode for våre aktører. Så her gjelder det å bygge videre på det som er bra, og ta tak i det som ikke henger sammen, og som vi så langt ikke er fornøyd med. Flere av debattene knyttet til EØS-avtalen er også knyttet til arbeidslivet, og EØS-avtalen har på mange områder styrket arbeidstakeres stilling. Prinsippet om fri bevegelse av arbeidskraft innenfor EU- og EØS-området har over tid ført til at det er vedtatt regler som skal sikre likebehandling og sosiale rettigheter i vertslandet, og at man kan ta med seg opptjente rettigheter over landegrensene. Slike regelverk har bidratt til å gi arbeidstakere i alle land i EØS-området bedre rettigheter. Det må vi fortsette med. Jeg tror at den stemningen som er ute, tilsier at vi må jobbe mer med det som er negativt i forhold til hovedbudskapet i rapporten, og ta med oss det videre i arbeidet, og så skal vi bygge opp under det som er bra. Da tror jeg at dette skal gå veldig bra, og jeg ser fram til nye debatter til høsten om dette temaet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-05-15:
Det må være krevende tider også for utenriksministeren for å redegjøre for utviklingen i Europa. Den er krevende, man ser på mange måter et todelt Europa, der det skjer mye positivt på den politiske integreringsfronten inn mot de gamle østblokklandene. Men så har vi Sør-Europa som sliter med store utfordringer. Sånn sett overrasker debatten meg ganske kraftig når Senterpartiet kan snakke om markedsliberalisme og SV om at det ikke er land som har brukt for mye penger, som er skyld i krisen. Mye av krisen i Europa i dag skyldes regjeringer som ikke har vært villig til å etterleve inngåtte politiske enigheter. Hele land har levd over evne, og det er stort sett land som har vært styrt av sosialister. Det gir grunn til ettertanke, for utfordringene i Europa er enorme, det er enorme ubalanser, og jeg tror sånn sett debatten gjenspeiler at vi ikke evner å ta inn over oss utfordringene. I den sammenheng tror jeg det er viktig å understreke at norsk finansnæring og norsk banknæring er sunn. Den har husholdert bra med sine penger, den har vært lønnsom gjennom hele prosessen og hele krisen i Europa, og den har ikke ført til at norske myndigheter har hatt netto utlegg i forhold til krisen. Man måtte riktig nok stille opp med støttetiltak, men det har ikke vært en belastning på staten i Norge. Det er ganske viktig å slå fast. Da forundrer det meg at finansministeren mange ganger er mer opptatt av å signalisere alenegang – at vi skal regulere sterkere enn det våre partnere gjør. Jeg noterte meg at innskuddsgarantien ble nevnt, men det er langt ifra at vi har fått en suksess enda. Det er på mange måter et godt eksempel, for der synes jeg regjeringen har jobbet godt. Men det er også mye som tyder på at EU kobler dette opp mot bl.a. kapitaldekningskrav og krisehåndteringsdirektiv, og der er vi helt fraværende. Det er ganske viktig at vi også er med på det, for Norge har helt særegne utfordringer. Vi er en uhyre sterk stat, vi har en stat som ikke låner. Det gir seg f.eks. resultater i at livselskaper ikke finner den type sikkerhet som Europa kan komme til å kreve av dem. Hvis vi ikke her er våkne og er på banen i forhold til hvordan EU skal skrive sine direktiver, kan vi risikere at livselskapbransjen forsvinner ut av Norge. Det kan jo ikke være poenget med at vi har en sterk stat – at vi rett og slett skal utradere visse næringer i Norge og overlate dem til andre, som beviselig har levd under mindre regulering, og som har hatt en mindre god soliditet bak seg. Her vil jeg utfordre utenriksministeren til å være like aktiv i forhold til andre direktiv som han har vært i forhold til innskuddsdirektivet, og jeg ønsker ham også lykke til i å lykkes med det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-15:
Det er krevende tider i Europa, og ikke minst er det det for veldig mange vanlige folk, som opplever virkningen av den økonomiske krisen og bankkrisen. Jeg er helt uenig med Høyre, som sier at krisen ene og alene skyldes at noen har jobbet for lite eller brukt for mye penger. Krisen skyldes mange ting, men det skyldes at man ikke har regulert bank- og finansverdenen på en slik måte at det ikke har oppstått bobler og ikke har oppstått behov for store redningspakker, at man baserer sin økonomi i for stor grad på spekulasjon og for lite på produksjon, og at man har basert seg altfor lite på at alle må bidra i spleiselaget hvis det skal holde. Problemet nå er at folk ikke opplever den tryggheten og stabiliteten som var utgangspunktet for samarbeidet – enten man kaller det EU, EØS eller andre typer samarbeid. Det er viktig, for det utenriksministeren sa i sitt innlegg, var helt avgjørende. Klarer vi å gjenreise tilliten til politikk og politikerne? Det er jo det som er på vei til å forvitre i Europa nå. Derfor må jeg spørre representanten Svein Roald Hansen fra Arbeiderpartiet som sier at sosialdemokratiet ønsker mer Europa, men mer av hva? Er det mer av det vi ser nå, med harde sparepakker som rammer folk flest, eller er det noen andre grep som kan gjøre at man ikke opplever disse svære krisene om igjen og om igjen? Da kan jeg utfordre spesielt på ett område, som handler om skatteparadiser. Hvis vi ikke sammen i Europa nå greier å tette disse hullene, kommer de igjen og igjen. Dette behandlet Europarådets parlamentarikerforsamling i forrige sesjon, og de var enige om at dette er av de viktigste tingene for å skaffe folk trygghet og for å ha stabilitet i økonomiene. Europarådets sosialkomité hadde også høringer om innsparingstiltakene med UNCTADs direktør, Heine Flassbeck, som sa at medisinen som skrives ut nå, dreper pasienten. Kutt virker bare hvis de som har beriket seg og vært med på festen, også må være med og betale regningen. To ting er viktig: Arbeidsliv blir påvirket. Vi er nødt til å hegne om de tingene som har gjort Norge til et vellykket land økonomisk, nemlig små forskjeller og et arbeidsliv det går an å leve av og med. Det er vi nødt til å stå fast på, fordi uten det vil det norske samfunnet forandre seg til det verre. Til slutt: Romfolket er av de mest uglesette og vanskeligstilte i Europa. Jeg ber om at utenriksministeren jobber for at mer av våre EØS-midler brukes for å sikre muligheten for denne befolkningen til å få et verdig liv.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-15:
Utenriksministeren beskrev en økonomisk krise i EU som går over til en stadig mer alvorlig politisk krise. Utenriksministeren beskrev utfordringen i en situasjon med 24 millioner arbeidsledige i Europa – en ydmyk utenriksminister overfor det han ser som grunnleggende problem – det er bra. I Sejersted-utvalgets utredning kan vi lese på side 447 at «verken i Stortinget eller i fagbevegelsen var det støtte til å liberalisere reglene» for arbeidsinnvandring utover det som på 1990-tallet ble gjort i forhold til sesongarbeid og spesialistkvote. Og videre: Da utvidelsen av EØS med ti nye medlemsland ble godkjent av et tverrpolitisk storting i 2003, innebar det «en radikal vending i synet på arbeidsinnvandring fra Øst-Europa i norsk politikk, og det var ingenting som tydet på at en slik vending hadde fått politisk støtte om det ikke var en del av et større felleseuropeisk prosjekt». Stortinget har ansvaret for å ha innført en samfunnsorden som både Brochmann-utvalget og Sejersted-utvalgets konklusjoner sier er den største utfordringa for den nordiske velferdsmodellen noensinne. Dette er den største og mest alvorlige inngripen EØS-avtalen har i det norske samfunnet. Det er den samme politikken som nå har ført Europa inn i den dypeste politiske krise på årtier. Demokratiet har blitt satt til side til fordel for markedet. Føderalistenes unionsprosjekt har aldri vært noe den jamne europeer har identifisert seg med eller har funnet fellesskap i. Det er et europeisk eliteprosjekt uten tillitsvotum i befolkninga, og nå svikter sjølsagt tilliten til politikere som innførte fri flyt av arbeid og kapital i Europa. Ytre høyres oppslutning i Frankrike og Hellas er de seneste eksemplene på at noe er i ferd med å gå fryktelig galt. Vi er ferd med å gjøre ungdom fra de fattigste landene i Europa til et vandrende proletariat som byr fram sin egen arbeidskraft til lav pris. Få ting opprører meg mer enn å høre unge høyreliberalister i Norge påberope seg å forvalte vår tids solidaritet via dette systemet for utbytting, og jeg sier med Ottar Brox: Sjukdommen har nådd alle partier! Partienes fremste tillitsvalgte er oftest blant dem som ikke opplever konkurranse på lønns-, pensjons- og arbeidsvilkår fra lavtlønnet utenlandsk arbeidskraft. Tvert imot tilhører den norske eliten – ifra høyre til venstre – dem som ser plusser i husholdningsbudsjetter som følge av en stadig råere konkurranse i arbeidsmarkedet. Men som samfunn taper vi alle, både de som kjøper tjenester, de selskaper som blir utkonkurrert, og de som må reise. Europa forandres. Det er et gedigent politisk eksperiment vi nå er vitne til at knaker i sammenføyningene. Vi vet ennå ikke den endelige konsekvensen av at Europa valgte fri flyt istedenfor å bygge opp solide nasjonale produksjons- og kunnskapsøkonomier utover 1990-tallet. Men vi har sett nok til at tida er overmoden til å velge en annen kurs. Demokratiske nasjonalstater med egen valuta er et framskritt!
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-15:
Det er rimelig anerkjent at EU står overfor betydelige problemer. Utenriksministeren hadde en ydmyk holdning til de problemene og erkjente i den ydmykheten at her er det noen krevende systemer som blir satt på prøve. Det mest krevende er at det er innført en økonomisk union med en felles valuta, uten at du har en politisk union. Du skal ikke være rakettforsker for å erkjenne at det vil gi problemer. I mitt første innlegg påpekte jeg at unionens ideologi med fri bevegelse av arbeidskraft og kapital i en slik situasjon fører til at det blir veldig vanskelig å håndtere grunnleggende utfordringer for de menneskene som bor i de ulike land. Jeg beskrev hvilke konsekvenser det har for arbeidslivet. Vi har i det siste fått en gledelig debatt, også i fagbevegelsen i Norge, om konsekvensene av dette i Norge. Dette er krevende, dette er viktig. Det ble spurt om alternativer. Jeg avsluttet med å si at jeg ser positivt på demokratiske nasjonalstater med egen valuta; det er et framskritt. Det framstilles mange ganger som om Norge har en underdanig situasjon overfor EU. Sjølsagt har vi ikke det, vi har en jambyrdig situasjon, i den forstand at vi ønsker å ha gjensidige, nyttige handelsrelasjoner og relasjoner på andre områder med EU. Vi er gjensidig avhengig av hverandre. Vi ønsker et stort økonomisk samkvem. Det hadde vi før EØS-avtalen, og det skal vi ha etter EØS-avtalen. Vi skal sjølsagt ha forskning og utvikling, vi skal ha en fri bevegelse av ideer, viten, kunnskap og kunst – som flere har sagt. Vi skal i det hele tatt ha nære relasjoner. Men det essensielle i alternativet til en EØS-avtale er at vi skal ha et system som sikrer folkestyret bedre kår i Norge enn det vi har i dag, for derigjennom å sikre det som er de tre hovedstolpene som vi som EØS-motstandere står på, nemlig jamnbyrdighet mellom mennesker i det norske samfunnet, sikring av miljøet, slik at vi får en langsiktig forvaltning av våre naturressurser og mulighet til å føre en internasjonal solidaritet i forhold til den privilegerte situasjonen vi er i. Vi er et annerledesland. Vi skal ikke være et annerledesland som er seg sjøl nok. Vi skal være et annerledesland som er et lite, lite håp for andre. For oss er da et alternativ til EØS bedre.