Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-06-07:
Spørsmål og problemer rundt kommunenes selvråderett i strandsonen har gradvis hardnet til de siste 30 år. Fylkesmannens miljøvernavdeling er en av de minst likte offentlige organer. Svært mange har opplevd at drømmer og byggeplaner er blitt stoppet av fylkesmannen. I begynnelsen av 1980-årene var lovverket og retningslinjene for strandsonen mindre strenge. Hvem har vel ikke opplevd å få avslag fordi tiltaket kunne ses fra sjøen, fra luften, fra riksvegen nær tiltaket eller fra den andre siden av fjorden? Senere kom også begrunnelsen om det biologiske mangfoldet. Oppfinnsomheten når det gjelder avslag hos saksbehandlerne både på fylkesnivå og på departementsnivå, kjenner ingen grenser. Grunntanken om å være restriktiv med bebyggelse i strandsonen deles også av Fremskrittspartiet. Problemet er imidlertid at i stedet for å ha fornuftige retningslinjer har verneinteressen og forbudspolitikken tatt helt overhånd. Fastlands-Norge har ca. 25 000 km kystlinje, og størsteparten er ubebygd. Lovforslagene har kommet på grunn av bygging ved Oslofjorden, ved kysten mot Sverige og ved Kristiansand. Med dagens politikk ville f.eks. ingen av de ettertraktede hvite sørlandsbyene blitt bygget. Ønsket fra regjeringens side om å kontrollere utbyggingen er nok den største drivkraften for innstrammingen i lovverket og de rikspolitiske retningslinjer. Fremskrittspartiet vil med sitt representantforslag sette lys på den utviklingen som har pågått under skiftende regjeringer, med stadig strengere lover og håndheving av disse. Lokalpolitikerne er i virkeligheten fratatt enhver avgjørelse av saker i strandsonen. Dette ønsker Fremskrittspartiet å endre, slik at disse får tilbake styringen over egne arealer. Jeg vil nevne eksempler på tiltak i strandsonen som tidligere kunne tillates, men som nå blir stoppet: Har boligen eller hytta landfast forbindelse, tillates det ikke å bygge en liten brygge for å lande sin båt. Hvem husker vel ikke saken om mannen til en statsråd som hadde festet en ubetydelig brygge til grunnen utenfor sin hytte? Rikspressen slo dette opp som om det skulle være en stor forbrytelse. Dersom «latterlig» er et egnet parlamentarisk ord, så er dette ordet det eneste som kan beskrive det offentliges inngripen, men også pressens håndtering av saken. Andre eksempler på avslag gjelder tilbygg på hytter. Størrelsen på tilbygget har ingen betydning. Frittliggende anneks på tomten avslås også. Det hadde vært interessant dersom statsråden kunne utdype det rasjonale i å nekte tilbygg eller anneks på ellers egnet tomt. Ordet «presedens» går ofte igjen i avslagene. Er betingelsene for tillatelse til stede, bør dette gis. Det er feil å avslå en sak i påvente av at andre søker i samme område. Grunnen til den strenge praksisen for å få bygge i strandsonen er ønsket om allmennhetens tilgang. Problemet er at generelle regler for hele landet ikke tar hensyn til lokale forhold. Lokale politiske myndigheter vurderer hver sak ut fra dens realiteter. Det er neppe tilfellet når saken avgjøres på fylkesmanns- eller departementsnivå. Fremskrittspartiet mener at en slik politikk er med på nærmest å stoppe utviklingen i svært mange kystkommuner, og er bekymret for en slik overstyring. Regulering av strandsonen er nødvendig, men dette kan best gjøres av lokalpolitikere uten innblanding fra overordnede organer. I plandelen til kommunene må det klart fremgå hvor bygging kan og ikke kan tillates. Med dagens lovverk setter regjeringen en stopper for enhver fornuftig utnyttelse av strandsonene. Mange steder langs kysten ferdes det aldri mennesker, fordi terrenget er uegnet. Ofte vil det være mulig å utnytte disse områdene til fritidsbebyggelse. Allmennheten ville ikke forsake noe om disse områdene ble utbygget. Dispensasjoner fra byggeforbudet må kunne bestemmes av lokale politikere. Byråkrater hos fylkesmannen eller i departementet er neppe bedre skikket til å ta disse avgjørelsene enn lokalpolitikerne. Statsråden vil sikkert hevde at dette er feil, fordi han er departementets øverste politiske myndighet. Min påstand er likevel den at statsråden helt og holdent må høre på anbefalinger fra byråkratene. Til slutt tar jeg opp forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.