trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-02-29:
Dette er en debatt hvor det er mulig å trekke lange linjer. Jeg var med i fylkespolitikken i Rogaland fra 1975 til 1987, og hvert eneste år, like sikkert som at vi skulle ha julebord, kom debatten om manglende tildeling av sentrale midler til Rogaland. Det at det er lange linjer i denne debatten, at dette er en problemstilling som er velkjent, gjør ikke at det er mindre viktig at debatten tas opp igjen, og jeg synes at dette er en god anledning til å sette søkelyset på viktige forhold som kan synes å slå negativt ut for Rogaland. La det imidlertid være sagt at det i Regjeringens politikk er mange positive elementer viser vilje til å ta i bruk hele landet, og som slår positivt ut bl.a. for Rogaland. Den nye holdningen som Regjeringen har til tanken om universitet i Rogaland, er svært viktig, og Jan Simonsen er en av dem som har kvittert ut dette engasjementet, som er helt annerledes enn det de foregående regjeringene har hatt. Det er også en interessant refleksjon som gjøres rundt det forhold at Rogaland synes å komme dårlig ut av en ordning som går på at så mange midler er øremerkede. Jeg tror det er viktig, som Regjeringen legger opp til, at en får økt de frie midlene til kommunene, og jeg ser fram til at det vil være et positivt bidrag i forhold til det problemet vi i dag drøfter. Jeg registrerer også at Regjeringen har tatt grep når det gjelder revisjon av DU-området, som gjør at fem rogalandskommuner som har bruk for stimulans, har fått en forbedret status. Politidekningen i de aktuelle områdene som Jan Simonsen tar opp, er et viktig spørsmål, og bakgrunnen for at jeg tok med meg justisministeren både til Haugesund og til Sandnes, var å gjøre ham kjent med de aktuelle problemstillingene som de har der. Det er tale om spesielle problemstillinger, bl.a. knyttet til MC-kriminalitet. Justisministeren har slått fast at den kunnskap han har fått om dette, skal gi seg utslag når stillinger skal fordeles på de ulike politidistriktene. For øvrig er dette en diskusjon som er litt annerledes enn den vi har i energi- og miljøkomiteen, hvor Rogaland er godt representert. Der sies det hvert år når vi behandler vårt budsjett i denne sal, at Rogaland er sterkt forfordelt med midler. Det mener ikke jeg er tilfellet. Jeg mener Rogaland får sin andel. Men det er rett at når det gjelder kalking av vassdrag, opprenskning i forurensning i Jærvassdrag, ulike kulturprosjekt osv., har vi de par siste årene maktet å få til en opptrapping av innsatsen som har vært en fordel for Rogaland.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-02-29:
Representanten Jan Simonsen har rett angående Rogalands posisjon som verdiskapingsfylke. Simonsens framstilling blir likevel for enkel og bryter med det inntektsutjevnende solidariske prinsipp som ligger i bunnen for rammeoverføringer til kommunene. Hvis overføringer til vegsektoren skulle baseres på f.eks. antall biler i de enkelte fylker, som Simonsen antyder, ville resultatet bli en akselererende sentralisering, der distriktene i stor utstrekning ville bli skadelidende. For øvrig er jeg av den oppfatning at det i forbindelse med Norsk transportplan må tilføres atskillig flere midler til Rogaland enn det som nå ligger i utkastet til høring. Flere har vært inne på den gjennomgangen kommunalkomiteen nå ønsker av inntektssystemet, og da vil jeg minne om det som flertallet, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Høyre og SV, sier, at siktemålet må være å få til en noe jevnere fordeling av kommunesektorens totale inntekter, med de intensjoner som lå i Rattsø-utvalget. En slik gjenomgang ser jeg ikke vekk fra vil kunne slå ut til rogalandskommunenes fordel. Jeg synes det er viktig at regjering og storting for et fylke som Rogaland tenker nøye gjennom hvor langt en kan trekke fellen innenfor det solidariske inntektssystemet før det røyner på for forståelsen blant lokale politikere og blant befolkningen. Vekstkommunene i Rogaland har sine spesielle problemer som skal ivaretas, samtidig som fylkets distriktskommuner også skal ivareta sine interesser. Et viktig aspekt ved de samlede statlige tildelinger til Rogaland er det koordinerende ansvar Regjeringen har for det som skjer på de forskjellige departementers områder. Dette oppfordrer jeg kommunalministeren til å ta med seg tilbake til regjeringskollegiet. På flere felt kan det tyde på at Rogaland kommer dårlig ut. Et eksempel kan være på kultursektoren, hvor det er av stor nasjonal verdi at Utstein Kloster blir vedlikeholdt. I minst ti år har en kjempet en forgjeves kamp, og klosterets tilstand er nå nærmest katastrofal. Når det gjelder politidekningen i Rogaland, er jeg enig i Jan Simonsens framstilling. Dette får vi begge to anledning til å jobbe videre med i vårt arbeid i justiskomiteen. Men jeg føler at når vi til høsten får saken om den framtidige inndelingen av politidistrikt i landet, må vi se nøye på Rogaland, om det ikke er mulig å få frigjort administrative ressurser til mer politi i gatene, mer politi blant publikum. Kan det være riktig at en f.eks. har to store politiadministrasjoner med noen kilometers mellomrom, slik som tilfellet er med Rogaland og Stavanger politidistrikter i dag? Ellers helt til slutt en liten kommentar til det som Gunnar Kvassheim var inne på, der han prøver å så tvil om hva de forskjellige partiene mener når det gjelder universitetsplanene i Rogaland. Der oppfatter jeg det slik at rogalandsbenken står samlet i det spørsmålet.
Einar Holstad (Kristelig Folkeparti), 2000-02-29:
Det er vel ikke en tilfeldighet at det nettopp er representanter fra Rogaland og Akershus som synes å være mest aktive i denne debatten. Interpellantens problemstillinger kunne vel gjerne også vært reist fra Akershus’ synspunkt med unntak av vurderingen av oljeinntekter. Der har vi kanskje ikke akkurat like stort potensial. Men jeg tror vi også representerer en stor del verdiskaping i landet vårt. Jeg vil vel også påstå at vi i denne sal bidrar med verdiskaping, skjønt den ikke alltid er like lett å selge. Kapitalkostnader, som var et av momentene interpellanten brakte inn i debatten, er ikke gitt noen referanse i inntektssystemet. Jeg håper at når vi i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen skal ta dette opp igjen i full bredde, også kan vektlegge dette. I historisk perspektiv ble behandlingen av inntektssystemet i utgangspunktet rimelig fastlåst ved at tidligere leder i kommunalkomiteen, Roger Gudmundseth, under et besøk i Akershus i forrige periode gav uttrykk for at ingen kommuner skulle tape ved omlegging av inntektssystemet. Slik har det på en måte vært helt fram til i dag. Jeg tror at skal vi fange opp mange av disse utfordringene som ligger i en omlegging av systemet, må vi være villige til å ta tak i noen av de problemstillinger som representanten Simonsen også gav uttrykk for. For Akershus’ vedkommende er nettopp tilflyttingen en av disse store utfordringene. For å kunne hanskes med den til tider dårlige økonomien også i akershuskommunene, er det viktig å ta tak i hvor det er vi trenger midlene mest. Jeg tror at lang tids utarming av kommunal økonomi både i en del rogalandskommuner og i akershuskommunene har bidratt til at utfordringene tårner seg opp. Det gjelder innenfor områder som vedlikehold av kommunal eiendom og det som er synlig inne i klasserommene i skolene. Utfordringene står i kø.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-02-29:
Det er en svært aktuell problemstilling interpellanten tar opp. De problemene som beskrives i Rogaland, har vi også i Akershus. Jeg er glad for at interpellanten nevnte Akershus fylke, og at også statsråden gjorde det. I motsetning til representanten Karin Andersen fra Hedmark og SV, som har sett ting på sin ferd gjennom Asker og Bærum som hun ikke liker, er det godt at det iallfall er distriktsrepresentanter som har forståelse for disse problemene. Representanten fra Fremskrittspartiet spurte hva som er galt med Rogaland. Da har jeg lyst til å spørre om hva som er galt med Akershus, for som representanten Simonsen riktig påpekte, ligger Akershus fylke faktisk dårligst an av alle fylker når det gjelder inntekt pr. innbygger i overføringer fra staten, eller rettere sagt tilbakeføringer fra staten. Jeg har forståelse for distriktenes problemer og utfordringer, men sentrale strøk som Akershus har også sine problemer. Befolkningsutviklingen i Akershus er annerledes enn i noe annet fylke. Vi har hatt 7 pst. befolkningsvekst pr. år, og antall eldre over 80 år vokser tre ganger så mye som i noe annet fylke. Det betyr at vi trenger mange nye sykehusplasser for behandling, vi trenger flere videregående skoler, og vi trenger også mer veiutbygging for å kunne bedre miljøet og forholdene for befolkningen og for næringslivet. Akershus får bare 83 pst. av landsgjennomsnittet i tilbakeføringer fra staten. Departementet selv sier at Akershus bør ha 90 pst. for å kunne løse oppgavene innen de områdene som jeg har nevnt. Det utgjør 500 mill. kr pr. år. Hvis Akershus hadde fått det, hadde vi langt på vei kunnet løse oppgavene. Nå er fylket 300 mill. kr i underskudd. Jeg er som sagt glad for at statsråden nevnte Akershus i sitt innlegg, og jeg håper at jeg kan tolke det slik at Regjeringen faktisk vil se på de spesielle problemene som dette fylket har. Det produseres mye melk og honning i Akershus – det er helt riktig. Verdiskapingen er stor. Det kommer andre deler av landet til gode. Akershus deler gjerne med andre fylker og kommuner, men ikke på en slik måte at befolkningen i Akershus får et dårligere tilbud innen utdanning, helse og samferdsel enn resten av landet. Vi må rett og slett få en mer rettferdig fordeling av inntektene. Akershus må få beholde mer av det som skapes i fylket, slik at vi har en mulighet for å løse oppgavene. Jeg håper statsråden kan bekrefte at han vil se på Akershus fylke spesielt, og at vi i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen får en gjennomgang av inntektssystemet og kriteriene for tildeling av midler.
Jan Johnsen (Høyre), 2000-02-29:
Karin Andersen ønsker «Robin Hood-prinsippet» i kommunesektoren, altså å ta fra de rike og gi til de fattige. Og det kan jo være fint, det. Det er klart at det ligger innenfor SVs modell, men vi i Rogaland synes at det er litt for sterkt. Den gangen vi samlet Norge til ett rike i Hafrsfjord, var vi jo klar over at vi måtte gi litt mat til dem vi samlet, men at vi skulle fø dem så kraftig som vi har gjort, det synes vi er å gå litt for langt. Når det gjelder veksten i Rogaland, er den gjennomsnittlig 1 pst. Det skaper et behov for investeringer i infrastrukturen anslått til ca. 200 000 pr. bolig. Når det gjelder selve inntektssystemet og kritikken av det, er det vel slik at utformingen av inntektsutjevningen har bidratt til at det lokale skattegrunnlaget har fått for liten betydning, overgangsordningene er kompliserte, det tar lang tid før endringene i kriterieverdiene får fullt gjennomslag, og beregninger av egenfinansieringsgraden gjør systemet komplisert, med uoversiktlige fordelingsvirkninger. Systemets to hovedfunksjoner, den utjevnende funksjon og den inntektsførende funksjon, kommer lett i konflikt med hverandre. Her må målet være å la kommunene få beholde en større andel av egne skatteinntekter, redusere bruken av øremerkede tilskudd, fjerne overgangsordningene, oppdatere løpende inntektsutjevning til virkelig folketall for budsjettåret og innføre en vekstfaktor i inntektssystemet som vektlegger lokalsamfunnets reelle behov for investeringer i sosial og teknisk infrastruktur. Vi i Rogaland er også glade for at vi nå omsider etter mye kamp skal få et universitet, men det må ikke gå på bekostning av overføringene til samferdselssektoren. Det finner vi oss ikke i. Inntektssystemet kan faktisk karakteriseres på følgende måte: Ta en dose inntektsutjevning, litt distriktspolitikk, en stor dose utgiftsutjevning, et par overgangsordninger, pynt så det hele med kompensasjon for alle som taper på rettferdighet – og vips, så har vi overføringssystemet til kommunene.
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2000-02-29:
En positiv utvikling i næringen viser at både råfiskloven og fiskeeksportloven virker etter sin hensikt. Fiskeeksporten i 1998 kom opp i 28,2 milliarder kr. Med et slikt tall er fiskerinæringen Norges nest største eksportnæring etter oljen. Økningen har også fortsatt etter 1998 og har passert 30 milliarder kr. Med økt satsing på markedsføring for eksport vil eksportverdien fortsatt øke. En økt satsing på å få fortgang i å bringe nye arter, inklusiv skjell, inn i norsk oppdrett vil gjøre fiskerinæringen til framtidsnæring nr. 1 langsmed hele kysten. Men for at vi skal lykkes i å utnytte det potensialet som ligger i fiskerinæringen, inkludert oppdrett, kreves det en sterk satsing på forskning og utvikling fra både statens og næringens side. For å lykkes må næringen også gis bedre rammebetingelser både til fiskeri og til oppdrett. Nye oppdrettskonsesjoner må forberedes og komme så snart som mulig. Både oppdrett og fiskeri er distriktsnæringer, så en riktig satsing vil være positiv for distriktene og gi enda penere tall for neste behandling av råfiskloven og fiskeeksportloven. Til slutt: I meldingen står det at Eksportutvalgets budsjett for 1999 er på 316 mill. kr, men det er kommet en beriktigelse fra Fiskeridepartementet. Det riktige tallet skal være 341 mill. kr og ikke 316 mill. kr. Dermed er det rettet opp, jf. brevet fra Fiskeridepartementet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Jeg tillater meg å foreslå Øyvind Korsberg.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Jeg har den glede å fremme forslag om å utrede og få fastlagt en politikk for norske bosettinger i andre land.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Jeg har gleden av å fremsette to private forslag. Det er forslag fra stortingsrepresentant Carl I. Hagen og undertegnede om sterkere bekjempelse og hindring av kriminalitet begått av asylsøkere, bl.a. begrensninger i enkelte asylsøkeres bevegelsesfrihet ved opphold i asylmottak, og forslag fra stortingsrepresentantene Torbjørn Andersen, Jørn L. Stang og undertegnede om å gjøre det straffbart å rømme fra fengsel eller ikke komme tilbake til en fengselsinstitusjon etter permisjon.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Det kommer i dag et betydelig antall utlendinger til Norge som asylsøkere. Noen av disse får flyktningstatus, andre får opphold på humanitært grunnlag. En god del utlendinger kommer også til Norge som familiemedlemmer av disse flyktningene. Det pågår med andre ord en betydelig innvandring til Norge. Samtidig har vi problemer med å lykkes med integreringspolitikken. Bare det faktum at 86 pst. av medlemmene i kriminelle ungdomsgjenger har innvandrerbakgrunn viser at vi ikke har lyktes godt nok. De personer av utenlandsk opprinnelse som er fast bosatt i Norge – hvorav mange er norske statsborgere – skal selvfølgelig betraktes som likeverdige med oss nordmenn. Når en person har mottatt norsk statsborgerskap, er vedkommende selvfølgelig også å betrakte som nordmann. Inntil vi har klart å få disse nordmennene med utenlandsk bakgrunn integrert på en harmonisk måte i vårt samfunn, er tiden ikke inne til å liberalisere innvandringsreglene. De bør tvert imot strammes inn. Det er årsaken til at Fremskrittspartiet foreslår å omgjøre dagens arbeidsinnvandringsordning til i stedet å bli en gjestearbeidsordning, slik man eksempelvis har i Sveits. Det betyr at en person som får arbeidstillatelse i Norge fordi det ikke finnes tilgjengelig arbeidskraft med vedkommendes spesialkompetanse innenfor EØS-området, ikke bør få anledning til å ta med seg sin familie til Norge. Han bør søke om fornyet arbeidstillatelse årlig og skal ikke kunne oppholde seg i Norge lenger enn tre år. Det er ingen bruk og kast-mentalitet. Dette er en ordning som vil være til fordel for begge parter. Det er en stor fordel for en person som bor i et land som Pakistan eller i et land i Øst-Europa og som har veldig lav inntekt, å kunne komme til Norge og få en månedslønn nesten tilsvarende årslønnen i hjemlandet, og så kunne spare seg opp penger og sende til sin familie i hjemlandet. Samtidig vil det løse et problem også for norsk næringsliv. Fremskrittspartiets forslag innebærer en dramatisk innstramming av dagens regelverk og forhindrer den betydelige økningen av den permanente innvandringen til Norge som en ordning med permanent opphold og rett til familiegjenforening medfører – jeg viser til forslaget om fornyet søknad årlig og samlet botid i Norge på kun tre år uten anledning til familiegjenforening. Er det fornuftig å redusere kravene for å kunne søke jobb i Norge slik at det blir mulig også for fagutdannede personer uten høyere utdanning? Det ville være til hjelp for norsk næringsliv som mangler kompetente personer til viktige stillinger, uten samtidig å øke den permanente innvandringen til Norge, slik forslagene fra de øvrige partiene vil medføre, og det vil selvfølgelig også være til god hjelp for de utlendingene som får anledning til å jobbe i Norge i en del år. Til slutt vil jeg ta opp det forslaget som er trykt i innstillingen.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Bare et lite, kort innlegg – jeg hadde jo et betydelig lengre tidligere i dag. La meg først si at jeg er ganske begeistret for den store presseinteressen det er for denne debatten om voldsoffersituasjonen(munterhet i salen) (munterhet i salen) Det var representanten Tømmerås" innlegg som fikk meg til å ta ordet. Hun hadde et engasjert, idealistisk, innholdsrikt og meget godt innlegg. På slutten kom hun med forsiktig kritikk av Fremskrittspartiets tidligere standpunkter og skepsis til endring av reglene for dommeravhør av barn. Poenget vårt den gangen var, som det fremdeles er, at man må sørge for at dommeravhør foregår på en slik måte at vi ikke får en ny Bjugn-sak, og at man ikke skaper nye voldsofre. Det samme er tilfelle når det gjelder problemstillingen om tiltaltes rett til å være til stede i et rettslokale under hans egen sak. Det er en betydelig psykisk belastning for et voldsoffer å se den tiltalte i rettslokalet. På den annen side har en tiltalt rett til å høre hvilke argumenter som blir brukt mot vedkommende, slik at han kan forsvare seg, så her er vi nødt til å finne frem til fornuftige kompromisser. Kampen for å hjelpe voldsofre må ikke svekke rettssikkerheten på en måte som fører til nye tragedier i form av justismord. Og helt til slutt – det er vel nødvendig å si det også for en representant fra Fremskrittspartiet: Noe av det mest traumatiske for mange voldsofre er faktisk å oppleve at voldsmannen, når han faktisk blir dømt skyldig, ikke får en straff som for voldsofferet fortoner seg som rettferdig. Man kan slå ned en person, offeret kan få varige skader, hodeskader og migrenesmerter resten av livet, og gjerningsmannen slipper unna med å sitte i fengsel i to eller tre måneder – januar, februar, mars – og så er han ute på gaten igjen. Derfor er kravet vårt om strengere straffer også et krav om mer rettferdighet for voldsofre, og også et spørsmål om å lindre voldsofferets smerter.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Jeg vil sette frem forslag om likebehandling ved tildeling av økonomisk støtte til politiske grupperinger.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Vi behandler i dag EØS-komiteens beslutning om at EUs personverndirektiv blir tatt inn som en del av EØS-avtalen. Direktivet er i utgangspunktet en kraftig styrking av personvernet for enkeltmennesker i forhold til behandling av personopplysninger. Senere i dag skal Odelstinget behandle Ot.prp. nr. 92 for 1998-99, som forslår at vi får en ny personopplysningslov etter mønster av direktivet. Derfor er det ikke nødvendig å gå nærmere inn på det nå. Etter mitt syn er det en stor fordel at vi nå får samsvarende internasjonale regler på dette felt. Dette er ikke minst nødvendig sett i lys av informasjonssamfunnets og IT-teknologiens internasjonale karakter. Samtidig som enkeltpersoners rettigheter blir sikret, er det viktig at vi innen EØS-området får en fri utveksling av personopplysninger. Det er også betryggende at det ved overføring av personopplysninger til tredjestat legges prinsipper til grunn som skal sikre at opplysningene som hovedregel bare overføres til stater med høyt nok vernenivå for behandling av personopplysninger. For øvrig gis det i forbindelse med overføring av opplysninger til tredjeland en tilstrekkelig sikring til at vi på selvstendig grunnlag kan vurdere om vi vil følge kommisjonens beslutninger.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2000-03-07:
Det som fikk meg til å ta ordet, var at jeg ville gi tilsvar til representanten Hove, som gav noen karakteristikker av Arbeiderpartiets standpunkter. Jeg har redegjort for de standpunktene, at vi mener det er en fornuftig oppmyking og justering av to eksisterende bestemmelser, som gjelder spesialister og sesongarbeidskraft. Dette er det ingen uenighet om i Arbeiderpartiet, men disse to spørsmålene har heller aldri blitt tatt opp spesielt. Den diskusjonen Hove refererer til, hadde en helt annen bakgrunn; den gjaldt spørsmålet om man generelt skulle gi signal om å øke arbeidsinnvandringen, uten å presisere hva det her dreide seg om, som en enkel løsning for å dekke et behov en så i næringslivet, men uten den brede tilnærming som mange har vært inne på i forhold til de to bestemmelsene vi diskuterer her i dag. På det tidspunktet sa vi fra Arbeiderpartiet at vi måtte ha en skikkelig utredning først, før vi kunne ta standpunkt i spørsmålet om økt arbeidsinnvandring. At det var en diskusjon på det tidspunktet, på den generelle bakgrunnen at vi bare sa at vi ønsker økt arbeidsinnvandring, synes ikke jeg er urimelig. At det ikke er noen diskusjon i Venstre, må egentlig bero på manglende kontakt med både organisasjoner og folk i arbeidslivet, i en situasjon der man har 60 000 arbeidsledige, 80 000 på attføring og 70 000 deltidsarbeidende, som egentlig ønsker mer. Det var altså en helt annen bakgrunn for den diskusjonen, og det synes jeg ikke vi skal trekke inn i de enkeltsakene fra Regjeringen som vi har til behandling i dag. Vi har fått to enkeltspørsmål på bordet. Det er snakk om justeringer av eksisterende regelverk, som vi mener er fornuftig. Det er en del klare presiseringer som kommer inn der, som bl.a. har sin bakgrunn i den utredningen som den interdepartementale arbeidsgruppen har gjennomført. Jeg kan nevne dette med primæransvar i forhold til å kvalifisere norsk innenlandsk arbeidskraft, og særlig hensynet til arbeidsledigheten blant ikke-vestlige innvandrere, at innenlandsk arbeidskraft og forpliktelsen i forhold til EØS-avtalen går foran og dette med en dialog med arbeidslivets parter. Vi synes det er to fornuftige, viktige bestemmelser som vi går for, og dette er det full enighet om i Arbeiderpartiet. Da synes jeg ikke en trenger å blande inn en debatt som hadde et helt annet utgangspunkt. Jeg kunne ha kommentert barnepass, men det er ingen stor sak. La meg bare avslutte med å si at jeg synes vi har en statsråd som er villig til å kommunisere med Stortinget angående et område, en sak, hvor Stortinget ikke nødvendigvis burde gjøre noe vedtak.
Harald Victor Hove (Høyre), 2000-03-07:
Først et par merknader til andre spørsmål enn det som er knyttet til det siste innlegget. Det er et viktig poeng å kvalifisere arbeidsledige, og blant de arbeidsledige i Norge er det mange som kommer fra utlandet, eller har en såkalt fremmedkulturell bakgrunn. Men det det faktisk veldig ofte er snakk om, er å kvalifisere norske arbeidsgivere og – for den saks skyld – kvalifisere det norske samfunn til å se hvilken kompetanse disse personene faktisk allerede har. Det er et poeng jeg tror vi bør ta innover oss. Det andre gjelder diskusjonen mellom Høyre og SV. Jeg skulle kanskje ikke blande meg inn i den, men jeg føler at Venstre kunne være en naturlig deltaker. Jeg vil bare understreke at Karin Andersen og jeg har fremmet et Dokument nr. 8-forslag som er ment for å gå videre på problemstillinger som dagens sak er en slags start på, og man kan tenke seg ulike måter å håndtere det forslaget på med hensyn til hvordan en vil gå videre basert på det. Og jeg vil bare understreke en invitasjon til Høyre om å være med i en dialog knyttet til det forslaget, og jeg vil veldig klart si fra om at når vi stemmer imot Høyres forslag i dag, skal en ikke ta det for mer enn det er, nemlig at vi stemmer imot det konkrete forslaget slik det ligger i dag. Så til representanten Bjørnstad. Det er gledelig at Arbeiderpartiet i dag kommer ut med den konklusjonen som Arbeiderpartiet kommer ut med, og det er hovedpoenget. Det er slik sett også gledelig – hvis det er riktig som det blir sagt, og det kan ikke jeg bestride, nødvendigvis – at det er full enighet i Arbeiderpartiet om dette. Men det er samtidig all grunn til å fremheve at uttalelsene fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i tilknytning til næringsmeldingen er meget avvisende. Det er ikke slik at man sier at det Regjeringen nå kommer med, går for langt, men vi kunne tenke oss å komme tilbake med noe som gikk litt kortere. Det andre er at i avisintervju sommeren 1999 gir Kjell Opseth veldig klart uttrykk for at han er imot en oppmykning av forskriftsbestemmelsene om arbeidsinnvandring slik som det da sies at Regjeringen på det tidspunkt arbeider med. Og det var nettopp den typen oppmykninger som vi her taler om.
Harald Victor Hove (Høyre), 2000-03-07:
Siden Venstre ikke er representert i justiskomiteen, syns jeg det kan være riktig å si noen få ord i tilknytning til saken. Jeg vil først understreke at det er all grunn til å reise spørsmål om voldsofres stilling, men at det samtidig er en vanskelig debatt, i alle fall hvis den føres med mangel på nyanser. Jeg er for min del enig i mye av det som saksordføreren, Jan Simonsen, og representanten Ane Sofie Tømmerås har sagt i debatten så langt. Jeg har kanskje lyst til å fremheve spesielt et viktig poeng fra representanten Ane Sofie Tømmerås" innlegg, nemlig det at den skjulte vold kanskje er det største problemet, ikke minst nettopp fordi den er skjult, og at den dermed ikke blir kjent på samme måte. Ellers har jeg lyst til å fremheve at når man skal diskutere og ta opp spørsmål om voldsofres stilling, er det viktig ikke alene å se på rettsapparatet og på straffesakene. Voldsofrene rammes også ved at de ikke tas tilstrekkelig hensyn til og vare på for så vidt av samfunnet som sådant. Det kan kanskje være særlig grunn til å fremheve politiet og helsevesenet som viktige instanser i forhold til å følge opp voldsofre. Når jeg nå nevner politiet utenom rettsapparatet, tenker jeg vel så mye på hvilke måter man møter voldsofrene på, hvilken holdning man formidler, som på akkurat det konkrete innholdet i selve straffesaksbehandlingen. Så til spørsmålet om menneskerettigheter. Jeg vil for min del på mange måter følge opp det som jeg oppfattet at saksordføreren fremhevet. Jeg tror det er viktig å understreke og fremheve at menneskerettigheter i første rekke er et spørsmål om rettigheter for borgeren i forhold til staten. Det er staten som er den forpliktede, og det er den enkelte borger som er rettighetshaver i forhold til spørsmålet om menneskerettigheter. Vold er i første rekke et spørsmål om forhold mellom borgere. Det er mellom enkeltpersoner at vold utøves. Det setter dette i en annen stilling i forhold til menneskerettighetsspørsmål enn f.eks. en straffesaksbehandling, hvor det nettopp er staten som maktorgan som forfølger enkeltborgere. Men det at dette ikke nødvendigvis er et spørsmål som egner seg for å bli en menneskerettighet, gjør ikke spørsmålet av den grunn mindre viktig. Det er viktig å avgrense mot den oppfatning at alt bra for å være bra må defineres som en menneskerettighet. Det er det faktisk svært sentralt å fremheve. Jeg vil bare helt til slutt si at fra Venstres side støtter vi komiteinnstillingen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
SV vil støtte flertallets innstilling i denne saken. Vi mener at de signalene som blir gitt i behandlingen av denne saken, er positive: Framtidas samfunn er flerkulturelt, det trengs mer arbeidskraft i Norge, og vi må ha en politikk som legger til rette for dette på en positiv måte. En streng og lukket lov gir signaler om at innvandring er truende og negativt, en åpnere lov gir signaler om at Norge ønsker et mangfoldig samfunn og gjennom politikken sin vil bidra til det. Det er altså behov for flere arbeidstakere i Norge, og SV ønsker å åpne opp for en mulighet til å få realisert det. Samtidig er det fra SVs side viktig å understreke at å åpne opp for arbeidsinnvandring ikke er noen god unnskyldning for å svekke arbeidet med å kvalifisere dem som i dag ikke har arbeid. Spesielt er det behov for å fokusere på funksjonshemmede, men også på en del av innvandrerbefolkningen vår som trenger tiltak. Det er ingen tvil om at vi trenger all denne arbeidskraften, både den som vil komme, og den som er her. Vi støtter også opp om flertallet når det gjelder holdningen til barnepassparagrafen, som vi ikke finner grunn til å gjøre noen endringer ved. Så har jeg behov for å kommentere forslaget fra Høyre, for i utgangspunktet stilte SV seg veldig positivt til dette forslaget. Men når vi leser begrunnelsen, nemlig at man ønsker å stramme inn i forhold til opphold på humanitært grunnlag, blir det vanskelig for SV å støtte dette forslaget. Jeg vil isteden henvise til det Dokument nr. 8-forslaget fra meg selv og representanten Harald Hove fra Venstre, som går ut på at vi ønsker at Regjeringa utreder en ordning med en fastsatt innvandringskvote hvert år, altså en «Green Card Lottery»-ordning, slik de har i USA, som kan gi åpninger som vi mener at norsk arbeidsliv og norsk samfunn hadde hatt stor nytte av. Vi kommer derfor til å stemme mot det forslaget som Høyre fremmer i dag, sjøl om vi også kunne tenke oss en breiere gjennomgang av denne politikken med henblikk på å åpne mer opp. Men den sterke koblingen som Høyre her har gjort til et ønske om å begrense muligheten til opphold på humanitær grunnlag, gjør at SV ikke kan støtte et slikt forslag i dag.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Det konservative partiet Høyre roper på hjelp fra SV i denne saken, og det i seg selv er oppsiktsvekkende. Høyre er jo tilhenger av EU og EØS, men de vil gå utenom EØS-området og Norden for å finne arbeidskraft. Så lenge man selv skaffer seg jobb, er sikret underhold og bolig, bør man få arbeidstillatelse for en begrenset periode, hevder partiet. Hva er «begrenset periode»? Videre vil de konservative gi muligheter for at økonomiske flyktninger kan få opphold dersom de fyller kriteriene for arbeidsinnvandring fremfor å søke asyl- eller flyktningstatus. Slike holdninger vil gi som et resultat at vi får enda større press på våre landegrenser med økonomiske flyktninger. Den begrensede perioden som Høyre opererer med, uten å stadfeste konkret hvor lenge arbeidstillatelsen vil gjelde, kan føre til varig opphold i Norge og til familiegjenforening. Regelverket for arbeidsinnvandring med Høyres resept vil i praksis bidra til en oppheving av innvandringsstoppen av 1975, som det til nå har vært stor samstemmighet om i Norge. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har en tid hatt likt syn på arbeidsinnvandring, dog med noen nyanser. LO reagerer negativt på at det skal være arbeidsmarkedssituasjonen og bedriftenes behov som skal være styrende for utviklingen av innvandringspolitikken i Norge. LO-tillitsvalgte innrømmer at de på flere måter argumenterer som Fremskrittspartiet når de samtidig ikke er imot innvandrere eller innvandring som sådan, men at det er praktiseringen av innvandringspolitikken som det reageres på. Det er interessant at Jagland, med sin sterke tilknytning til LO og dets leder, trekker fram paralleller mellom Hagens Fremskrittsparti og Haiders Frihetsparti i Østerrike. For Jagland og hans parti, som stadig vil ta et retorisk oppgjør med Fremskrittspartiet, allierer seg med Fremskrittspartiet på flere områder vedrørende arbeidsinnvandring. Så når Jagland påstår at andre har dobbel dagsorden, viser praktisk politikk noe helt annet. Når Jagland hevder at Frihetspartiet og Fremskrittspartiet er deler av den samme politiske sjanger, vil jeg samtidig ønske Arbeiderpartiet, og spesielt Thorbjørn Jagland, velkommen etter.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-03-07:
Dagens statlige erstatningsordning for voldsofre er med rette blitt kraftig kritisert fordi man etter den får utbetalt maksimum 200 000 kr, uavhengig av hvilke overgrep voldsofferet blir utsatt for. Dagens tak dekker på ingen måte de skader mange voldsofre er påført, særlig i forhold til personer som blir påført skader av omfattende karakter og varig medisinsk invaliditet. Hvis utgangspunktet er at voldsoffererstatningen skal gi skadelidte full erstatning, vil dagens tak være en dårlig løsning for de fleste voldsofre, med de påfølgende økonomiske problemer som de får. Klimaet i Stortinget ser ut til å tale for styrking av voldsofrenes vern, og det er på tide. Det er et paradoks og en uheldig praktisering når voldsofre må vente på erstatning på ubestemt tid, slik det er i dag. Jeg vil ta for meg ett eksempel. For tre år siden ble en angitt person slått helseløs. Fylkesmannen ville ikke behandle søknaden hans om voldsoffererstatning. Isteden har den samme fylkesmannen sendt en regning for fri rettshjelp. Beskjeden var at egenandelen på 1 196 kr for advokatbistand skulle betales først. Statens Innkrevingssentral vil sende giro eller eventuelt trekke beløpet fra uføretrygden din, var budskapet i brevs form fra fylkesmannen. Dette var den siste tilbakemeldingen vedkommende fikk. Voldsofferet hadde til nå bare hatt utgifter. Men ingenting skjedde med erstatningen fra mannen som skadet en person for livet. Urimeligheten går først og fremst på kravet om penger fra det offentlige uten at voldsofferet hadde fått noen erstatning. I dette tilfellet dreide det seg om ca. 50 000 kr. Spørsmålet blir bl.a. om fylkesmannen ikke har plikt til å hjelpe voldsofre med å få erstatning før slike krav fremsettes. Er det ikke meningen at voldsofferet skal ha denne førstehjelpen fra staten? Slik uverdig behandling av voldsofre, som er borgere av dette land, skal etter Fremskrittspartiets mening ikke forekomme. Menerstatningen har utviklet seg til å bli en særordning, hvor praksisen i Erstatningsnemnda er at man yter en tredjedel av det som ellers ville blitt utbetalt etter såkalte alminnelige regler. Erstatningsnemnda for voldsofre synes også dette er en uting, men i dag følger de Høyesteretts praksis i erstatningssaker. Voldsofre er helt klart en nedprioritert gruppe, og tilliten til det norske rettssystemet er så lav at mange voldsofre ikke orker å kjempe seg gjennom en rettssak for å få skadevolderen dømt. Ifølge artikkel 3 i menneskerettighetskonvensjonen, som flere har vært inne på i dag, står det: «Ingen må bli utsatt for tortur, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff.» Her er det noe fundamentalt galt, som Fremskrittspartiet reagerer på. Konvensjonen gir ingen praktisk beskyttelse av ofrene, kun av gjerningsmennene. Denne urimelige forskjellsbehandlingen reagerer normale mennesker på og har problemer med å forstå. I dag er overgriperen beskyttet på alle måter, mens ofrene, som tross alt har fått krenket sitt menneskeverd på det groveste, knapt nok har rettigheter av betydning. Dette vil Fremskrittspartiet ha slutt på og en endring av voldsofrenes status.
Inge Lønning (Høyre), 2000-03-07:
Jeg har med en viss undring lyttet til begrunnelsen fra SVs side, og nå også fra Venstres side, for å stemme imot det forslaget Høyre har fremmet. Det som er litt overraskende ved begrunnelsen, er at man, så vidt jeg har forstått, sier at man er enig i realiteten i forslaget, men allikevel vil stemme imot. Særlig overraskende blir det når man fra SVs side begrunner dette med at det i merknadene fra Høyre er vist til at det er en sammenheng mellom sekkebestemmelsen om rett til opphold på humanitært grunnlag og presset når det gjelder søknader om opphold på humanitært grunnlag, og det å åpne opp for en noe friere adgang til innvandring for å kunne tjene til livets opphold. Jeg kan ikke forstå det resonnementet som Karin Andersen fremførte. Det er vel allment erkjent at denne bestemmelsen om rett til opphold på humanitært grunnlag er en meget vanskelig avgrensbar bestemmelse, og at den i kombinasjon med den politikk som Norge har ført når det gjelder innvandringsstopp, påfører oss det problem at svært mange mennesker tvinges til å forsøke å fremstille sin livssituasjon på en slik måte at den kan passe til kriteriene for å få opphold på humanitært grunnlag. Det er en situasjon som ingen kan være tjent med – aller minst de som tvinges til å søke på dette grunnlag. En liten merknad til Fremskrittspartiets holdning i denne sak. Ved innledningen av dagens møte leverte Fremskrittspartiets leder inn et Dokument nr. 8-forslag, som går på å ivareta nordmenns tarv når de oppholder seg som fremmedkulturelle på Solkysten og andre steder. Det er prisverdig at man har omsorg for nødstedte nordmenn utenlands, men det kommer jo unektelig i et litt underlig lys når man samtidig argumenterer på den måten man gjør i denne innstilling. Og ekstra underlig blir det når man i en sak som skal behandles senere i dagens stortingsmøte, ønsker å invitere til etablering av et kunnskapssenter på Fornebu som vil kreve import av utenlandske forskere i hundretall, samtidig som man ikke ønsker å åpne slik at man kan tilby konkurransedyktige vilkår. Det henger med respekt å melde ikke på greip. Det er rett og slett ikke troverdig når Fremskrittspartiet kjører et så gjennomført dobbeltkommunikasjonsløp som de gjør i saker av denne art.
Inge Lønning (Høyre), 2000-03-07:
Innstillingen fra næringskomiteen ble avgitt den 2. mars. I dag skriver vi 7. mars, og verken sakens ordfører eller Arbeiderpartiets hovedtalsmann husker hvorfor de fremsatte det forslaget de gjorde i komiteinnstillingen, i hvert fall er de ikke i stand til å gi en begripelig forklaring for andre på hvorfor de fremsatte det. Nå forstod jeg representanten Apelthun Sæle slik at hun på vegne av regjeringspartiene fant grunn til å trekke tilbake punkt 2 i deres forslag, med henvisning til at Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet ønsker å omgjøre forslaget til vedtak II i innstillingen til et oversendelsesforslag. Da gjenstår det ennå å få bekreftet at det virkelig er ment slik at det har samme realitet som regjeringspartienes formulering, og at det ikke er ment slik at man ønsker å komme tilbake for tiende gang dersom Regjeringen ikke følger den anvisning som flertallet – Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – har gitt. Det ville være nyttig om det i løpet av denne debatten ble avklart fra flertallets side om det er slik å forstå at det er ment som et diktat. Mitt spørsmål til representanten Apelthun Sæle er: Når det viser seg at flertallet er så lettskremt som de er, at det ikke skal mer til enn at noen statsråder antyder muligheten av at man kanskje vil si hit, men ikke lenger, så faller de til fote – angrer da representanten Apelthun Sæle på at man ikke satte foten ned forrige gang da det virkelig hadde mening? Da kunne man ha blitt kvitt den tvangstanke at Norges økonomiske og høyteknologiske fremtid henger på utnyttelsen av flyplassarealene på Fornebu, for det er og blir en tvangstanke. Det ulykkelige er at Regjeringen har latt seg påtvinge denne tanke og presse til å ikke stå på sitt opprinnelige standpunkt, som Høyre fremmer i denne innstilling. Er det ikke grunn til å angre på etterskudd?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Dette er en sak av stor allmenn interesse, og fra SVs side ser vi ingen grunn til å kjøre med et så stramt debattopplegg. Jeg foreslår derfor at det åpnes for inntil fem replikker etter hovedtalspersoner, og ikke tre, som foreslått av presidenten.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Det er åpenbart for alle at Fremskrittspartiet har fått kalde føtter i løpet av natten, og så langt er det et ganske ynkelig mageplask saksordfører Hedstrøm har presentert her i salen. Men vi får se hvor langt det holder. Hva betyr det at II i forslaget til vedtak nå omgjøres til et oversendelsesforslag? Er det sånn at stortingsflertallet ikke lenger mener det som faktisk står i innstillingen? Dette er niende gang saken om IT Fornebu er i Stortinget i en eller annen form. To av de ni gangene har den kommet hit etter initiativ fra Regjeringen. Sju av de ni gangene er det stortingsflertallet som har tatt initiativ, og det har ikke bare vært for å følge opp vedtak, men også såkalte føringer, nemlig de synspunktene som er kommet fram i merknader i innstillinger. Derfor har jeg lyst til å spørre representanten Hedstrøm om følgende: Er det sånn at stortingsflertallet ikke lenger mener det som står i innstillingen, og ikke på noen måte kommer til å følge opp det de selv har skrevet om SIVAs rolle når det gjelder IT Fornebu, at de frasier seg muligheten til å gå videre på dette sporet og helt og holdent legger det opp til Regjeringen å håndtere dette? Eller er det sånn at man i dag har fått kalde føtter og inviterer både regjering og storting til kortsiktig moro, men at om fire eller åtte uker er hele spillet og spetakkelet i gang igjen?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Jeg må si det er ganske underlig å høre Morten Lunds innlegg her i dag, for det var utrolig hvor lite som skulle til fra stortingsflertallet, fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, før Morten Lund sa seg fornøyd. Det er han som har kurret mest blant mellompartienes og regjeringspartienes talspersoner. Da har jeg lyst til å spørre ham: Hvordan er det Morten Lund fra Senterpartiet, som er et regjeringsparti, vurderer det som faktisk er sagt fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet? Er det sånn nå at regjeringspartiene føler at de står helt fritt i å velge hva man skal bruke og eventuelt ikke bruke SIVA til i forbindelse med utbygging av IT Fornebu? Er det sånn nå at Senterpartiet mener at det Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har sagt, betyr at Regjeringen kan se helt bort fra at SIVA skal ha noen som helst slags rolle i denne saken, eller er det bare sånn – unnskyld at jeg sier det, president – at man tisser på seg for å holde seg varm? Det blir fort kaldt! Jeg vil gjerne vite hvordan representanten Lund oppfatter det som stortingsflertallet har kommet med, og hva man mener det er mulig å finne seg i framover i denne saken. Så er jeg veldig overrasket over at ikke Senterpartiet er mer bekymret for de distriktspolitiske virkningene av dette vedtaket. Hvis man lykkes i det som er IT Fornebu Technoports prosjekt, kan dette være et prosjekt som støvsuger distriktene for IT-kompetanse. Hvis man mislykkes, og det ikke går slik som man tror, kan det like fullt være en skandale. Da vil man stå i en situasjon hvor staten er medeier av og sponsor for noe som ender som millionærleiligheter og dyre kjøpesenter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Det blir vel til meg selv. Det er faktisk riktig som representanten Opseth er inne på, at på en dag som denne så spør jeg meg om hva i all verden det er man driver på med. Og det spørsmålet er det jammen flere enn meg som burde stille seg i dag, f.eks. representanten Opseth. For dette handler jo ikke om politikk eller de store linjene, dette handler bare om spill og spetakkel og hvordan vi kan spenne bein på Regjeringa i dag, og hvordan vi kan få dem til å krype att og fram over golvet her sånn at de er skikkelig most ned i golvteppet. Da har man liksom hatt en stor dag. Er det politikk? Herlighet, vi er et av verdens rikeste land, vi har muligheter som ingen andre har – til å satse på skolen, til å gjøre noe skikkelig med miljøet og utrydde fattigdommen i Norge. Men er det det man driver med her på huset? Oh, no – ikke i det hele tatt! Det dette landet trenger, er at et flertall i dette huset hadde kommet til fornuft og lagd en politisk konstellasjon som kunne planlegge for noe mer enn en halv dag av gangen. Dette er meget uverdig. Denne saken dreier seg jo ikke om om noen snakker sammen. Men jeg har lagt merke til at Opseth har fått spørsmålet hvordan statsråd Opseth hadde håndtert en sak hvis han ble instruert så sterkt ni ganger i Stortinget. Og han husker kanskje selv hva han svarte. Han svarte: Jeg ville aldri ha satt meg i en slik situasjon. Så spørsmålet returneres herved til Arbeiderpartiet: Er det sånn nå at Arbeiderpartiet har satt en standard for forholdet mellom storting og regjering som dreier seg om en detaljstyring som vi ikke har sett maken til siden mellomkrigstida, og som også er sånn at Arbeiderpartiet syns at den er helt grei å godta neste gang, når Jens Stoltenberg blir statsminister? Det tror ikke jeg. Jeg tror at de, som Opseth har sagt, aldri ville stilt seg i en slik situasjon. Da syns jeg det er urimelig at man utsetter andre for den behandlingen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Saksordfører Hedstrøm begynner med å erklære at han er ille berørt. Ja, da ser faktisk jeg litt lysere på livet hvis jeg har klart å gjøre Hedstrøm ille berørt. Og hvis Hedstrøm tror at han skal få definere hva som er sosialisme på norsk i Norge i år 2000, så tar han feil. Det er vel ikke en rådgiver lenger unna jeg kunne kommet på tanken å konsultere i et sånt spørsmål. Hedstrøm har rett, jeg har holdt diverse kurs om lobbyisme for organisasjoner med gode saker og lite penger som ønsker å påvirke beslutningsprosessene i politikken. Og første bud i det er: Hvem er det som har saken til behandling? Hva er det man henvender seg til Regjeringen om, hva er det man henvender seg til Stortinget om? Nå spørs det faktisk om mitt neste kurs i lobbyisme, og alle andre råd til lobbyister og næringslivsinteresser, må være: Glem departementene, blås i embetsverket, blås i statsrådene, gå rett til Stortinget og gjerne til Hedstrøm eller noen andre som lett lar seg imponere! Jeg vet ikke om det har vært noen korrupsjon i denne typen sak. Det har jeg ikke påstått. Jeg vet heller ikke hva slags konspirasjoner som eventuelt ligger bak denne saken. Men jeg syns jo det er et interessant studium hva som har gjort at Fremskrittspartiet mener at det skal gå statskroner til dette. Nå er det jo faktisk sånn at det får vi neppe vite, for det er ikke offentlig innsyn i det som foregår. Vi er ikke underlagt opplysningsplikten på Stortinget, og Hedstrøm kan ha hemmelighetene sine for seg selv. Det er nettopp noe av dette som gjør at de kontrollmessige og konstitusjonelle spørsmålene i denne saken er alvorlige.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-07:
Jeg har veldig lyst til å invitere representanten Gundersen til å stemme sammen med SV her i dag. Det virker ikke som uenigheten mellom oss er veldig stor. La oss si det sånn at når det gjelder flyplassaken, er vel det minste problemet at vi har fått ledige tomter på Fornebu – den nedlagte tidligere hovedflyplassen på østlandsområdet. Der ligger det tomter som burde vært brukt til boliger i et område som er under veldig stort press. Og det er ganske riktig. Hadde vi solgt dette for markedspris, kunne man brukt de pengene som var gevinsten, til å investere i IT-utstyr f.eks. rundt omkring i skolene. Nå må jo SV grine for hver krone vi skal ha til en stakkars PC rundt omkring i landets klasserom, og det er jo der framtida på dette området sitter. Det hadde vært en mye mer fornuftig anvendelse av pengene enn å gå inn for at et IT-senter skulle ligge på indrefileten av tomter i Oslo-området. I denne saken er det jo ikke sånn at SV kjører et fikst løp som ingen er enige i. Det er jo faktisk sånn at de som driver i næringen og i bransjen, ikke har noen tro på at det er nødvendig å samle tusenvis av IT-nerder på ett område sånn at de kan snakke med bare hverandre i lunsjpausen og ha barna sine sammen i samme barnehage, slik at man virkelig får en getto der ute. Tvert imot er det sånn at hvis man lager litt forskjellige miljøer på litt forskjellige områder i landet, så er det en bedre utnyttelse av teknologien, bedre for konkurranseevnen – rett og slett en mer moderne måte å tenke på. Måten å tenke på når det gjelder IT Fornebu mener vi er 1950-tallets industriløsninger anvendt på den nye teknologien. Vi tror det er feil, og vi har mange med oss på det, kanskje til og med også representanten Gundersen.