Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-03:
Jeg fikk et lite øyeblikk et slags inntrykk av at representanten Warloe hadde en forventing om at dette var en budsjettdebatt, og at diverse spørsmål rundt økonomien til vitensentrene skulle avklares her i dag. La meg bare si med én eneste gang at det er vel både komiteen, representanten Warloe og jeg klar over, at det er ikke nå budsjettet diskuteres, og så får vi ta med oss de tingene som kommer fra debatten, til de videre kampene om kronene. Jeg skal komme litt tilbake til det på slutten. Jeg er enig med interpellanten i at vitensentrene er en stor suksess. De gir et viktig bidrag til å kunne gjøre opplæringen i skolen mer variert og praktisk, og ikke bare det, det er også et sted foreldre, besteforeldre og barn i alle aldre oppsøker på fritiden – steder som er spennende, morsomme og utviklende, og som også bidrar til fag. Alle de som har bodd rimelig i nærheten av Norsk Teknisk Museum, har f.eks. kunnet bruke det som en utrolig kilde til interesse og inspirasjon. De regionale vitensentrene er en del av Regjeringens nasjonale realfagstrategi – som interpellanten også var innom – Realfag for framtida, 2010–2014, for å skape interesse for matematikk, naturfag og teknologi og for å øke rekrutteringen til utdanning innenfor disse områdene. Jeg er opptatt av at skolene skal kunne bruke den læringsarenaen som de regionale vitensentrene utgjør, for å styrke den praktiske dimensjonen i realfagene og bidra til at elevene forstår nytten av realfagene i samfunnet og i arbeidslivet. I vitensentrene utforskes fenomener som er knyttet til fysikk, kjemi, matematikk, natur, miljø, helse og teknologi gjennom egen aktivitet. Her læres det ved å eksperimentere med modeller. Jeg er også ofte imponert over at man klarer å holde utviklingen av det som er der, både når det gjelder kunnskap, eksempler og aktiviteter, på en sånn måte at det er oppdatert og interessant også for folk som er hyppig besøkende. De regionale vitensentrene har med stadig økende antall besøkende vist seg å fungere godt som en alternativ læringsarena for elever og studenter. Ved at barn og unge kan besøke sentrene i helgene sammen med foreldrene sine, fungerer de også som en felles opplevelsesarena for å skape en felles forståelse for nytten av realfag. Gjennom samarbeidsprosjekter med regionale høyskoler og universiteter er regionale vitensentre også en ressurs for lærerutdanningen. Nå vet vi også på grunnlag av dokumentasjon gjennom studie Vilje-con-valg at vitensentrene oppleves som en viktig kilde til motivasjon og inspirasjon til å velge realfaglige studier. Det er åtte regionale vitensentre: Trondheim vitensenter, Bergen Vitensenter, Norsk Teknisk Museum i Oslo, Jærmuseet i Rogaland, Nordnorsk vitensenter i Tromsø, Vitensenteret Innlandet i Gjøvik, Vitenlaben i Grenland og Science Center Østfold. Vitensenterprogrammet, som koordinerer de åtte sentrene, har bidratt til å bygge opp et landsdekkende regionalt nettverk på relativt kort tid, og besøkstallene for de regionale vitensentrene har hatt mer enn en fordobling i perioden 2003–2009, fra 225 000 til 600 000 besøkende. Flere av sentrene har ikke fått ferdigstilt egne bygg til virksomheten, men etter planen skal alle ha sine bygg ferdig i løpet av 2011. Vurdering av årlig driftstilskudd ses i sammenheng med dette, og tildelingen til det enkelte senteret varierer derfor i størrelse, men er i snitt på 20 pst., som interpellanten var innom. For å opprettholde kvaliteten på de eksisterende sentrene har Kunnskapsdepartementet ved flere anledninger, og bl.a. i St.meld. nr. 44 for 2008–2009, Utdanningslinja, gitt uttrykk for at det ikke åpnes for statlig støtte til flere vitensentre enn de som allerede er omfattet av ordningen. Det er viktig at disse vitensentrene holder kvaliteten og holder interessen, men det er også viktig at en klarer å finne den balansen mellom hva slags ressurser man trekker til vitensentrene, som er gode opplevelser og inspirasjon – antagelig også en stor inspirasjon for lærerne som har klassene sine med seg dit. Jeg er sikker på at de også får påfyll. Men de må klare å gå den balansegangen slik at vi har gode realfagslærere også spredt rundt på skolene, fordi det er der det daglige arbeidet med realfagene uansett må foregå. De regionale vitensentrene er ikke en del av statsforvaltningen. De er stiftelser med egne styrer, der kommuner/fylkeskommuner og privat næringsliv bidrar til finansieringen. Den største andelen midler er likevel sentrenes egeninntekter, og det statlige tilskuddet utgjør en liten andel av den totale finansieringen. Den økonomiske støtten fra staten til vitensentrene er en tilskuddsbevilgning og vil ikke dekke alle driftsutgiftene. Regjeringen vil videreføre Vitensenterprogrammet gjennom å gi driftsstøtte til de regionale vitensentrene, og Kunnskapsdepartementet arbeider med en gjennomgang av ordningen. Jeg synes det er veldig positivt at vitensentrene planlegger å øke aktivitetstilbudet så lenge omfanget kan realiseres innenfor det vi har av årlige økonomiske rammer. Hvorvidt det er mulig å øke dem, blir et spørsmål om budsjettprioriteringer. Jeg er kjent med at det i rapporten fra ekspertgruppen konkluderes med at statlig tilskudd til drift av vitensentrene bør økes. Det er et spørsmål som jeg vil komme tilbake til i forbindelse med statsbudsjettet. La meg knytte et par argumenter til finansieringen av vitensentrene. Vi har omtalt vitensentrene positivt i mange sammenhenger. Det har interpellanten vært innom. Men det er ikke slik at staten og Regjeringen har sagt at vi skal dekke en tredjedel av driftsutgiftene. Det er et klart ønske fra dem som driver vitensentrene, men det er altså et spørsmål som vi kommer tilbake til i forbindelse med budsjettbehandlingen. Det man vil merke i alle budsjettbehandlinger, er at det er veldig mange veldig gode formål i kampen om alle kronene. Det er jo ikke noe rart at de som har ansvaret for å evaluere vitensentrene, er intenst opptatt av hva slags positive ringvirkninger de har, og sterkt leverer oss argumenter for at nettopp de skal vinne kampen om noen flere budsjettkroner enn de har fått så langt. Det er fint og det er flott, og det er sånn det skal være. Avveiningen av hvordan vi lander dette, er en budsjettsak.