Ingjerd Schou (Høyre), 2021-12-15:
Vårt viktigste økonomiske, politiske og kulturelle kjerneområde er Europa. Vi har gang på gang gjennom pandemien sett hvor viktig Europa er for oss. Når det går godt hos våre naboland, er det også gode nyheter for Norge. Vår viktigste og mest håndfaste relasjon til EU kommer gjennom EØS-avtalen. Denne sikrer norske bedrifter tilgang til et marked på mer enn 400 millioner mennesker på samme vilkår som bedrifter fra andre land. Det er også gjennom EØS-avtalen vi får goder, som muligheten til å studere i andre europeiske land eller til å surfe på mobilen når vi er på reise, på samme vilkår som hjemme. Da pandemien traff landet vårt, var det på grunn av vår EØS-tilknytning vi ble sikret smittevernutstyr. Vaksinene, som er den eneste gangbare veien ut av pandemien, ble skaffet gjennom EU. Den norske befolkningen har fått med seg dette, og vi ser rekordhøy oppslutning om EØS-avtalen i spørreundersøkelser. To av tre ville ha stemt ja til EØS-avtalen om det var folkeavstemning i dag. Ironisk nok viser undersøkelser også blant Senterpartiets og SVs velgere flertall for EØS-avtalen. Vi som ønsker et sterkest mulig forhold til Europa, må følge ekstra nøye med når EU-skeptikerne i Senterpartiet har inntatt regjeringskontorene. I statsbudsjettet for neste år kutter regjeringen i bevilgningene til europapolitisk forskning. Kuttet på 1,1 mill. kr er ikke overraskende, gitt den nye regjeringens Europa-skepsis, men like fullt beklagelig i en tid da Norge trenger mer kunnskap om og samhold i vårt viktigste nærområde. I Hurdalsplattformen, som danner det politiske grunnlaget for regjeringen, står det at EØS-avtalen skal ligge fast, men det er også andre formuleringer som gjør at vi må være på vakt. I plattformen står det at regjeringen vil «gjennomføre en utredning for å vurdere erfaringene fra EØS-samarbeidet de siste 10 år. I den forbindelse skal det blant annet utredes erfaringene nærstående land utenfor EU har med alternative avtaler med EU». Dette betyr i klartekst at regjeringen vil gjennomføre en ny utredning av EØS-avtalen ved å se på forholdet som Sveits har, og det Storbritannia har etter brexit. Ingen av disse landene har avtaler vi trenger å misunne. Sveits ønsker å samle sine utallige avtaler med EU til ett rammeverk, men forhandlingene står i stampe. Storbritannias brexitprosess har vært opprivende og er en kilde til fortsatt splid i befolkningen. Hva en norsk utredning skal oppnå, er et åpent og ubesvart spørsmål. Vi kommer til å gå inn i 2022 med fortsatt pandemi. Regjeringens første oppgave for neste år er å fortsette bekjempelsen av covid-19. Da kommer den ikke utenom Europa. Så til utviklingsområdet: Utviklingsministeren har gjentatte ganger understreket – slik jeg leser det – at mat kommer før utdanning, men så kuttes det også i begge deler. Pandemien er global. Den blir ikke bekjempet i Norge før den blir slått ned i hele verden. Vi vet at to utfordringer vil prege som følge av pandemien, spesielt i fattige land. Det første er en akutt likestillingsutfordring. Mange barn og unge er blitt fratatt muligheten til undervisning som følge av nedstengninger. Dette rammer spesielt jenter og unge kvinner. Uten utdannelse fratas de ofte gode framtidsutsikter. For mange venter tvangsekteskap og ufrihet. Det er ubegripelig at regjeringen i denne situasjonen har besluttet å kutte i bevilgningene til utdanning i neste års budsjett – 662 mill. kr i minus. Hvor ble de av? Det er kutt til andre områder. Kuttet gjelder både i neste års bevilgning og for Norges flerårige forpliktelser til det globale partnerskapet for utdanning, Global Partnership for Education, GPE – vel 1,2 mrd. kr i en 4–5-årsperiode. Denne forpliktelsen har regjeringen halvert med et pennestrøk, og Sosialistisk Venstreparti, som sikrer flertall for budsjettet her på Stortinget, valgte ikke å prioritere dette temaet da de fremmet sine krav. Den andre utfordringen verden står overfor som følge av pandemien, er matmangel og matusikkerhet. En av de viktigste aktørene for å sikre nettopp global tilgang på mat er Verdens matvareprogram, WFP. Få andre aktører har gjort mer for å bekjempe sult globalt, helt siden WFP ble grunnlagt av FNs generalforsamling i 1961. Nobels fredspris er politisk uavhengig. Samtidig er det verdt å minne om at WFP mottok prisen i fjor. Begrunnelsen Nobelkomiteen ga, understreket hvordan nettopp WFP gjør en uvurderlig innsats for å bekjempe sult og dempe konflikter som følge av matusikkerhet. Fondet har unik tilgang også til flere av de mest utsatte stedene i verden der sult og matusikkerhet er størst. Det er derfor svært positivt at Solberg-regjeringen i 2021 økte kjernestøtten til WFP kraftig. Det er like beklagelig at den nye regjeringen har foreslått drastiske kutt i denne bevilgningen. Det er egentlig snakk om to kutt etter hverandre. Først foreslår regjeringen å kutte bevilgningen med 200 mill. kr. Dette kuttet ble ikke bare opprettholdt etter budsjettenigheten med Sosialistisk Venstreparti, men supplert med ytterligere 120 mill. kr i kutt. Dette føyer seg til flere uforståelige kutt regjeringen har rukket å foreslå i neste års budsjett. Budsjettet vi diskuterer i dag, inneholder betydelige kutt til utdanning og nødhjelp. Det stiller Norge, som langsiktig og troverdig partner på utviklingsområdet, i et dårlig lys. 2022 starter vanskelig, det gjelder for hele verden. Det er heldigvis stor oppslutning omkring de viktige lange linjer i norsk utenriks- og utviklingspolitikk. Men de endringene regjeringen så langt har rukket å foreslå, setter Norge i et uheldig lys når det gjelder vårt forhold til verden omkring oss.