trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2004-11-18:
Jeg tillater meg først å bemerke at jeg nok synes at forvirring og dumhet er tilstander som er alvorligere enn en tilstand av edruelighet – bare for at det skal være ført til protokolls. Kristin Halvorsen ønsket å gå inn i en realitetsdebatt om en del spørsmål som – etter mitt skjønn – ikke er verken nødvendig eller mulig knyttet til det forslaget SV har fremmet, og som er gjenstand for debatt i denne sal. Denne debatten, både den helt generelle debatt om hva diskriminering og menneskerettigheter er, og den mer begrensede debatt om f.eks. adopsjonsregler, har ingen nødvendig eller automatisk sammenheng med en endring av ekteskapsloven. Det jeg har påpekt, er at hvis man ønsker en ryddig politisk debatt i Stortinget – hvis det virkelig er det man er ute etter – og hvis man også ønsker en bred og seriøs debatt om begreper som «diskriminering og menneskerettigheter», er dette definitivt ikke måten å gjøre det på. Det er ikke et forslag om en kjønnsnøytral ekteskapslov som er det naturlige utgangspunkt og det naturlige innhold i en slik debatt. Man må nemlig se at hvis man her vil ta sitt utgangspunkt i et helt generelt og abstrakt ikke-diskrimineringsprinsipp, får man en hel rekke med problemer i fanget. Man får f.eks. det problem som Stortinget er velkjent med som lovgiver: Hvorfor diskriminerer vi samboende i forhold til ektefolk? Hvis man nå tenkte seg at SV fikk tilslutning til dette, ville det gjelde så vel samboende av samme kjønn som samboende av ulikt kjønn. Jeg tror kanskje man skal tenke seg om flere ganger om det er spesielt hensiktsmessig å starte med et så abstrakt og generelt ikke-diskrimineringsprinsipp, for hvis man skal forfølge det på alle lovgivningens områder, vil man få beskjeftigelse for veldig mange år fremover. Det er ikke sikkert at man noensinne vil komme til veis ende med et så abstrakt ikke-diskrimineringsprinsipp, bl.a. fordi man støter på en hel rekke forhold i denne verden som ikke lar seg forandre gjennom parlamentariske flertallsvedtak, verken i Stortinget eller i noen annen nasjonalforsamling.
Inge Lønning (Høyre), 2004-11-18:
For ordens skyld skal jeg bekrefte at Kristin Halvorsen har rett i sin arbeidshypotese. Jeg lar meg ikke overbevise av høyrøstede proklamasjoner uten tenkning bak. La meg også presisere, siden representanten Giske nå vil føre anegalleri over stortingspresidenter fra Høyre, at det paradoksale er at det eneste juridiske innholdet i det Dokument nr. 8-forslaget som er lagt frem, er et forslag om å oppheve nettopp den lov som man skryter opp i skyene, og som man berømmer Jo Benkow for å ha gått inn for. Det eneste juridiske innholdet i dette forslag er å oppheve denne etter sigende helt fortrinnlige lov.
André Oktay Dahl (Høyre), 2004-11-18:
Jeg støtter saksordfører Sjølis holdning til prosess både her i salen og i det enkelte parti frem mot landsmøtene. Jeg synes en prosess er ryddig i forhold til at man skal få avklart standpunkter i et spørsmål som er vanskelig for mange. Personlig er jeg for en endret ekteskapslov og at alle skal ha mulighet til å bli vurdert som mulige omsorgspersoner via adopsjon. Det er det faktisk mange i Høyre som er. Men ettersom vi har et partidemokrati, har jeg respekt for at det skal gås noen runder internt i vårt parti, på vårt landsmøte og i programkomiteen, som muligens kan gi rom for at vi ved en senere anledning kan støtte denne typen forslag. Høyre har ikke realitetsbehandlet spørsmålet. Jeg synes det er grunn til å si det. Høyre har ikke behandlet denne saken, som saksordføreren sa. Så vi bør ha en grundig debatt om dette i forbindelse med landsmøteprosessen vår. Med på veien har jeg bare lyst til å stille et par spørsmål ut fra virkeligheten – for man trenger ikke forskningsrapporter for å stille et par spørsmål på basis av virkeligheten. Hvis man tar et eksempel med et barn som i flere år har vokst opp med fosterforeldre, har jeg store problemer med å se at det er hensynet til barnet som tilsier at de samme personene som har vært fosterforeldre og reelle omsorgspersoner i flere år, ikke skal kunne bli vurdert som reelle omsorgspersoner videre via en adopsjon. Det trenger jeg ikke forskningsresultater for å se. Et annet spørsmål gjelder rolleforbilder. Det er jo ikke slik at homofile og lesbiske lever i et slags vakuum, bor helt alene og ikke har slektninger og familie av det annet kjønn som er reelle rolleforbilder. Man bor ikke på fire rom, låser døren og ikke lar barna treffe noen andre. Til slutt er det også slik at flere er homofile, men de er ikke sterile. Barna er der i dag. Da er spørsmålet om man ikke bør tenke over den typen praktiske eksempler fra virkeligheten, uansett hvilken konklusjon man trekker. Dette er en type spørsmål som jeg i hvert fall for min egen del har tenkt å stille internt i partidemokratiet på veien i den demokratiske prosessen vi skal ha i Høyre. Jeg håper også at det er en type spørsmål som vil bli besvart på en god måte. Men en prosess er fornuftig i de partiene som ikke har konkludert, og jeg viser igjen til det saksordføreren på vegne av komiteen og også på vegne av Høyre har sagt her i salen i dag.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Det forunderlige er jo at her gis det ene mediehuset mulighet til å kunne vokse nettopp på bekostning av de to andre. Det jeg savner i innstillingen og i argumentasjonen, er en reell begrunnelse for 40 pst. Det er tidligere lagt vekt på at økonomisk bærekraft er viktig, det var også Lånke inne på. Men er vi bekymret for bærekraften til Schibsted, til Orkla og til A-pressen? Er det noe i forbindelse med bærekraft som krever heving av eierskapsgrensen til 40 pst.?
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-18:
Jeg vil ikke slippe helt tak i regulering på regionalt nivå. Vi aksepterer det forslaget som foreligger, men samtidig har vi et forslag om at det bør komme en evaluering om to år. I innstillingen står det at det bare er dagspresseopplaget som skal beregnes med i tallene, mens radio-, fjernsyns- og Internett-virksomhet ikke skal regnes med i grunnlag, med den begrunnelse at det ikke er lønnsomhet i dette. Det er viktig at folk skal kunne kjøpe seg opp, nettopp for å styrke disse kanalene. Et stykke på vei går det an å akseptere en slik tankegang. Når det gjelder begrunnelsen for regulering, er det jo ikke lønnsomheten vi er bekymret for, det er meningsmangfoldet og det at man utvikler regionale monopoler. Vi ønsker at det så snart som mulig bør gjøres en vurdering av om ikke radio, fjernsyn og elektroniske medier også bør tas med i det beregningsgrunnlaget, slik at vi ikke regionalt får ett mediehus som styrer alle kanaler, og at man på den måten også tilegner seg annonsemonopol, som gjør det helt umulig å etablere konkurranse. Det burde bekymre flere enn oss i SV at det i regioner med 200 000–300 000 mennesker faktisk ikke er mulig å etablere konkurrerende virksomhet.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-11-18:
Innstillinga frå komiteen og debatten i Odelstinget i dag er veldig gledeleg, synest eg. Trass i sterke motkrefter i saka har komitefleirtalet stilt seg bak Regjeringa sitt framlegg til endringar i medieeigarskapslova. Etter mi meining er dette ein siger for dei verdiane som lova skal verna om, nemleg ytringsfridommen, dei reelle høva til å ytra seg og eit allsidig medietilbod. Bakgrunnen for lovframlegget er stortingshandsaminga av mediemeldinga i 2002. Stortingsfleirtalet bad her departementet om å komma tilbake med ei vurdering av ulike spørsmål, m.a. oppheving av eigarskapsregulering på lokalt og regionalt nivå og utviding av lova til å gjelda elektroniske medium, vertikal integrasjon og samarbeidsavtalar. Høyringsnotatet, som vart sendt ut på høyring i januar i år, hadde som føremål å finna ei løysing som kan sikra ytringsfridommen og demokratiet, og som samtidig ikkje grip for sterkt inn i den økonomiske verksemda til dei einskilde medieføretaka. Framlegga har vekt engasjert debatt, særleg i dei store medieselskapa. Eg er ikkje overraska over at nokre av framlegga har vore kontroversielle. Dette er ei regulering som i konkrete tilfelle kan få store konsekvensar for føretak som blir ramma. I høyringa har fleire av høyringsinstansane kommentert at departementet ikkje har dokumentert dei negative konsekvensane av eigarskapskonsentrasjonen. Dette er for så vidt rett. Eigarskapslova er ei føre var-lov som skal sikra mot eigarskapsposisjonar som legg til rette for misbruk. Det avgjerande er etter mi meining at ein svært dominerande eigarposisjon i mediemarknaden gir ei potensiell påverknadskraft over opinionen, som – om ho blir utnytta – kan undergrava dei demokratiske avgjerdsprosessane som vi har i samfunnet. Fleire av høyringsinstansane meinte òg at departementet i framlegget la for stor vekt på omsynet til mediemangfaldet og for lita vekt på omsynet til dei økonomiske rammevilkåra for medienæringa. Departementet har vurdert høyringsfråsegnene nøye og har på eit par punkt sagt seg einig i kritikken: For det fyrste har departementet gått bort frå framlegget om å regulera multimediekonsentrasjon på regionalt nivå. Årsaka er fyrst og fremst den svake økonomien i lokalkringkastingsbransjen. For det andre er òg departementet einig med dei av høyringsinstansane som meinte at framlegget til multimedieregulering på nasjonalt nivå var noko for strengt. I proposisjonen er grensa for kontroll i tre mediemarknader difor sett noko høgare enn i høyringsnotatet. Eg er glad for det arbeidet som er gjort, og eg er nøgd med det framlegget Stortinget no har til handsaming. Og eg takkar Stortinget for at det har støtta dei framlegga som vi har lagt fram.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-11-18:
Det er på dette eine punktet Regjeringa og Arbeidarpartiet skil lag når det gjeld denne innstillinga, og eg har forståing for det. Eg vil berre minna representanten om at tidlegare statsråd Ellen Horn var inne på tanken om 49 pst. her. Regjeringa har foreslått 40 pst. No er det ein gong slik at vi har tre dominerande mediehus i Noreg. Vi veit allereie i dag at det er skilnad på storleiken på dei. Vi har teke utgangspunkt i det som er mønsteret i dag, og vi trur det òg blir mønsteret vidare. Det er eitt mediehus som er større enn dei to andre, men vi ser på moglegheita for at alle tre skal kunna veksa. Viss vi hadde sett ein prosentdel på 33, slik det har blitt ymta om, hadde eitt av mediehusa ikkje hatt moglegheit til å veksa, mens dei andre to hadde hatt det. Og det er heller ikkje bra, fordi det eventuelt kan føra til at vi ikkje får mangfald i nokon av regionane.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-11-18:
Vi har vurdert det slik at vi ynskjer at både Orkla, A-pressen og Schibsted skal ha moglegheit til å kunna vera aktørar vidare. Vi legg inga hindring for at nokon kan veksa seg større enn andre, men vi seier at ein storleik på 40 pst. er eit tak. Då kan også dei to andre som har økonomi til å kjøpa seg opp, gjera det. Det ligg inga hindring i det. Det ser ikkje ut til at det er den store faren. Vi trur at for å ha mangfaldet, ikkje berre i sentrale strøk, men òg i regionane, er det viktig at vi slepp opp noko meir enn 33 pst., som det er i dag.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-11-18:
Når vi ynskjer å heva eigarskapsgrensa på nasjonalt nivå til 40 pst., er det fordi vi ynskjer å gi alle tre moglegheiter i dag, slik som det ligg an. Dersom vi hadde behalde 33 pst., ville eit av desse veldig fort gått opp i eit tak og ikkje lenger kunna vera med som ein aktør. Det kunne føra til at ein av landsdelane våre – eg snakkar ikkje om lokalt nivå, eg snakkar om regionalt nivå – ikkje fekk eit mangfald av dei avisene som ville vera tilgjengelege i den regionen. Eg synest det er ganske viktig å understreka at Regjeringa seier at vi bør ha tre mediehus. Eg visste ikkje at Arbeidarpartiet hadde vore inne på tanken om å gå inn for at ein berre skulle ha to her i landet. Det ville i alle fall ikkje skapa noko mangfald i mediebiletet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-10:
Det er på høy tid at vi får endringer med hensyn til hvordan mennesker som er i sitt livs verste krise, blir møtt av det offentlige. Det er på høy tid at pårørende til drepte barn får økonomisk hjelp til å følge rettssaken, at de får rett til bistandsadvokat, at de får rett til dokumentinnsyn, og at de får rett til å bli underrettet om at det er tatt ut tiltale i saken. Det skulle bare mangle! Jeg har hatt kontakt med mange pårørende til barn som er blitt drept, både foreldre, søsken, tanter, onkler og andre. De er i sitt livs verste krise. De forventer da at de blir tatt godt vare på. Men hva er det som skjer? Mange opplever seg usynliggjort, mange føler seg som et hår i suppa, som noen som egentlig er uvesentlige og dessuten litt plagsomme. Og mange opplever at den tiltalte får bedre omsorg enn dem. Det går ikke an! Jeg har møtt foreldre som har mistet barnet sitt fordi noen har tatt livet av det, og som ikke har fått beskjed om at tiltale er tatt ut i saken. Jeg har møtt foreldrene til ei jente som ble påkjørt og drept av en ruset sjåfør, og de fortalte meg at de ikke fikk vite at saken ble anket. Flere jeg har snakket med, er helt fortvilet over måten rettssaken foregår på, forsvarerens oppførsel, og at de ikke engang har hatt plass ved siden av bistandsadvokaten dersom de har krevd erstatning og på den måten blitt innvilget bistandsadvokat. Mange har vært i fullstendig villrede om hvilke rettigheter de har, og de har virkelig ikke hatt overskudd til å prøve å finne ut av det heller. Dette er uverdig, og jeg har vært så skamfull når jeg har snakket med dem. Med denne proposisjonen har justisministeren og vi tatt noen skritt i riktig retning. Men vi er fremdeles milevis fra målet om en tilfredsstillende offeromsorg i Norge. Det står klart for SV at de fleste partier er mer villige til å bevilge penger til gjennomføring av den straffen som idømmes, enn til å ivareta ofrene. Jeg etterlyser to tanker i hodet fullt ut. For øvrig vil jeg trekke fram at SV og Fremskrittspartiet har foreslått at også foreldre til barn som har vært utsatt for en kriminell handling som ikke medførte at barnet mistet livet, men som fikk rett til bistandsadvokat, må ha mulighet til å følge rettssaken, og vi vil at også søsken til drepte barn skal kunne få økonomisk bistand for å overvære saken i domstolene. Vi konstaterer at det ikke er flertall i denne salen for å foreta et slikt grep nå, men saken er oversendt til den arbeidsgruppen som skal vurdere offeromsorgen i et større perspektiv senere. Det er den nest beste løsning. Til slutt vil jeg berømme det arbeidet som bl.a. Stine Sofies Stiftelse, Landsforeningen for Voldsofre og enkeltstående personer, som foreldrene til Kristoffer Inderberg Bastiansen, har gjort for å løfte deres situasjon fram i lyset. Vi skal vite at dette har kostet, og jeg syns virkelig ikke det burde være slik at enkeltpersoner må vrenge seg i mediene for at noe skal skje.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-10:
Det er mye jeg kunne ha tatt tak i i dette innlegget. Men jeg syns det er merkelig at representanten Sortevik karakteriserer det som meningsløst at jeg trekker fram en hel rekke tiltak som for incestutsatte og utsatte for overgrep har mye større betydning enn spørsmålet om politiattest. SV støtter at man skal innføre krav om politiattest også i videregående skole. Men vi er faktisk pådrivere for at vi skal få i gang en masse andre tiltak som har virkelig direkte betydning for incestutsatte og andre barn som sliter bl.a. med overgrep i familien. Om ikke representanten Karin S. Woldseth bekreftet hva som var min kritikk av Fremskrittspartiets syn på barnevernet, så må jeg i hvert fall si at representanten Per Sandberg klarte å bekrefte det. Problemet er nemlig at Fremskrittspartiet i alle saker der barnevernet gjør feiltrinn, står på sidelinjen og heier, mens partiet ikke har tatt innover seg alle de sakene der barn ikke har fått hjelp fordi man ikke har turt å gripe inn eller fordi man har valgt å satse på alle de nettverkene som barna har fra før, f.eks. MST. MST kan være vel og bra, men det kan også være problematisk fordi man ikke evner å se barnet nok, og fordi man bygger opp om nettverk som i utgangspunktet er skadelig for barna, fordi det handler om bevaring av familien. Dette er en stor diskusjon. Jeg vil bare nevne at jeg ble invitert av Landsforeningen for barnevernsbarn til å overvære en film som heter "Fia og klovnene", som jeg tipper at ingen i Fremskrittspartiet har sett. Jeg skjønner at Karin S. Woldseth har sett den, og det er bra. Da håper jeg også at representanten Woldseth lærte noe av den filmen. Den handlet nemlig om at barn i mange sammenhenger har et stort behov for beskyttelse utenfor det hjemmet de vokste opp i, i fosterhjem f.eks. Landsforeningen for barnevernsbarn var meget bekymret for at representanten John I. Alvheim fra Fremskrittspartiet ødelegger for barnas mulighet for å få skikkelig hjelp, ved den kritikken han framførte mot barnevernet da det stod på som verst. De ønsket nemlig å fokusere på at det også nytter, at barn kan få hjelp av barnevernet, at barn kan få et nytt og bedre liv også hvis de blir tatt ut av familien, dersom familien er skadelig for dem. Og det mener jeg at Fremskrittspartiet ikke har vært villig til å innse. Så er det riktig som representanten Karin S. Woldseth sier, at vi samarbeider godt i mange saker. Men representanten Woldseth kan ikke kreve av meg at jeg bare skal stå på sidelinjen og applaudere, uten å kritisere, når det er grunn til å trekke fram spørsmålet om en konkret handling når det gjelder incestsentrene. Det dreier seg ikke bare om et intensjonsvedtak om at man skal komme tilbake i 2004, men faktisk konkret handling når det gjelder voldtektsmottak, når det gjelder opplæring av alle dem som jobber med barn, og en lang rekke andre tiltak som har betydning.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-06-10:
Representanten Kvakkestad hadde en kort visitt til sitt eget hovedargument om rettssikkerhet. Jeg skal dvele ved det. Det vi snakker om her, er sivile saker. Vi snakker om saker som til nå har vært håndtert gjennom namsmannsfunksjonen, og saker som håndteres gjennom forliksrådene. Dette gir en god kontakt med tanke på å kunne løse saker, fordi sakene blir sett i sin sosiale sammenheng. Og nettopp det å se disse sakene i deres sosiale sammenheng, er en del av den rettstradisjonen som vi bl.a. også har i Norge, utenfor det tradisjonelle rettsapparatet knyttet til mekling. Jeg vil understreke at dette er viktig. Når det gjelder finansieringen av det som er lagt inn i den sivile funksjonen her, er det gebyrfinansiert. Det vil sikre virksomheten gjennom den aktiviteten som er der. Og skulle det oppstå uforutsette forhold, vil vi tidsnok kunne korrigere det før budsjettet for 2006, når dette skal iverksettes.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Jeg har forstått det slik at statsråden ikke ser noen problemer med å blande politi- og domstolsmyndighet. Men når det kommer til spørsmålet om det økonomiske: Når politidirektøren har gått ut og sagt at det nåværende politibudsjettet er det strammeste gjennom tidene, kan statsråden garantere at Regjeringen vil foreslå et budsjett som vil dekke denne merutgiften for politiet, slik at vi ikke får en enda mer svekket politimyndighet i Norge?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-06-10:
Senterpartiet slutter seg i hovedtrekk til komiteens flertall når det gjelder organiseringen av den sivile rettspleien på grunnplanet. På ett punkt er likevel Senterpartiet uenig med komiteen. Det gjelder forslagene til endringene i politiloven § 16. Flertallet i komiteen skriver i innstillingen på side 11, første spalte: "Med det forslag som departementet har fremsatt vil en finne et godt grunnlag for gjennomføring av Politireformens fase II, uten å måtte slå sammen lensmannsdistrikter." Samtidig har det samme flertallet følgende forslag til endringer i politiloven § 16: "Lensmannsdistrikter og namsfogddistrikter skal omfatte en eller flere hele kommuner." Dersom dette flertallets merknader skal stemme overens med flertallets forslag, forutsetter det at det ikke finnes flere lensmannskontorer innenfor én og samme kommune. Men det er faktisk tilfelle i enkelte kommuner. Så langt Senterpartiet har brakt på det rene, har vi i dag iallfall tre kommuner der det er flere lensmannsdistrikter. Det gjelder: Ringsaker kommune i Hedmark, med Moelv og Brumunddal lensmannsdistrikt Fredrikstad, med Onsøy, Kråkerøy/Rolvsøy og Borge lensmannsdistrikt Bergen, med Fana, Laksevåg og Åsane/Arna lensmannsdistrikt På denne bakgrunn fremmer Senterpartiet i denne saken forslag om å stryke den setningen som sier: "Lensmannsdistrikter og namsfogddistrikter skal omfatte en eller flere hele kommuner." Stortinget kan ikke uten nærmere vurdering bare nedlegge de ovenfor nevnte lensmannsdistrikter. Senterpartiet vil også advare mot å innføre en ordning hvor man ved eventuell framtidig kommunesammenslåing automatisk også må slå sammen vedkommende lensmannsdistrikter. Behovet for polititjeneste og øvrige tjenester som ligger under lensmannen i et lokalsamfunn, faller på ingen måte bort selv om den formelle kommunale styringsstrukturen skulle bli endret. Den vedtatte og nedfelte "nærpolitiordning" vil således fortsatt ha sin berettigelse, idet folk fortsatt skal bo og virke i sine lokalsamfunn. Det må være dette som skal være avgjørende også når spørsmålet om å slå sammen vedkommende lensmannsdistrikter skal avgjøres. Det må da foretas en konkret vurdering ut fra behovet, og ikke innføres en lovbestemmelse som hindrer en slik vurdering. Jeg tar med dette opp det forslaget som jeg viste til i innlegget, og som er omdelt i salen.
Trond Helleland (Høyre), 2004-06-10:
Denne saken som Odelstinget i dag behandler, har ikke fått den oppmerksomheten den fortjener. Etter mitt syn er omorganiseringen som nå skjer innen den sivile rettspleien på grunnplanet, svært viktig. I korte trekk innebærer den etter mitt syn at vi på den ene siden sikrer en lokal forankring, samtidig som vi på den andre siden effektiviserer og gjør organiseringen mer enhetlig. Arbeidet med disse endringene har pågått en stund, kanskje lenge, men endringene blir først vedtatt i dag. Jeg er glad for at vi gjennom komiteens arbeid har utarbeidet en innstilling som et stort flertall av komiteens medlemmer har stilt seg bak. Jeg kjenner godt til det solide arbeid som politi- og lensmannsetaten gjør og har gjort innenfor den sivile rettspleien på grunnplanet. Når det nå er flertall for Regjeringens forslag om å legge politimodellen til grunn, er dette noe vi i Høyre støtter. Det er nok for vår del å vise til hva som ble sagt i Budsjett-innst. S. nr. 4 for 2003-2004 om lensmannen og nærhet til publikum, om service, kunnskap mv. Vi er svært fornøyd med at Justisdepartementet så raskt har fulgt opp komiteens merknad i den budsjettinnstillingen om flere tjenestesteder innenfor samme driftsenhet. Etter mitt syn klargjør en at en innfører begrepet "tjenesteenhet", slik at en har et dekkende ord for et lensmanns- eller politistasjonsdistrikt, der det i tillegg til hovedkontoret eller hovedstasjonen er etablert politiposter andre steder i distriktet. Det viktigste for publikum er selve tjenesteenhetsstrukturen, og at denne derfor bør fastsettes av Kongen. Driftsenhetsstrukturen er i større utstrekning et internt administrativt anliggende, og kan fastsettes på lavere nivå. Med Regjeringens forslag som vi i dag slutter oss til, vil vi finne et godt grunnlag for gjennomføring av politireformens fase II, uten å måtte slå sammen lensmannsdistrikter. Høyre slutter seg også til de oppryddinger i bruk av navn og betegnelser vi nå foretar. Enheter med både polititjeneste og sivile rettspleieoppgaver skal hete lensmannskontor, enheter med bare politioppgaver politistasjon, og enheter med bare sivile oppgaver namsfogdkontor. På denne måten vil navnet gi folk klar beskjed om hvilke oppgaver enheten har. Uttrykket lensmannskontor har lang tradisjon som betegnelse på nettopp enheter som har begge oppgavetypene. Jeg vil også vise til at lensmennene allerede i dag fungerer som sekretariat for svært mange forliksråd. Videre vil jeg vise til at lensmannen allerede fungerer som namsmann, noe det er svært gode erfaringer med. For framtida vil namsmannsfunksjonen samles under politiet med unntak av i de fire største byene i landet, der den underlegges Politidirektoratet. Denne siste løsningen en har kommet fram til under komiteens behandling, tror jeg vil være god. Den reorganiseringen vi i dag vedtar, er viktig for alle - for dem som har konflikt med naboen, og for dem som er skyldner eller kreditor.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
En forutsetning for at man skal lykkes med introduksjonsloven, er at kommunene har økonomisk handlingsrom til å gjennomføre intensjonene i loven. Dessverre ser vi allerede nå at Regjeringen ikke engang er villig til å fullfinansiere ordningen, verken når det gjelder økte utgifter for kommunene ved etableringsordningen, eller når det gjelder de reelle kostnadene integreringstilskuddet er med på å skulle dekke. Så var også statsråden innom at man nå har sendt ut på høring et forslag som kan sikre personer med kort botid i Norge en alderspensjon, og at de skal få rett til en ny, statlig stønad. Det er vel og bra, for det har vi etterspurt ganske lenge nå, men det er ganske overraskende når man nå kan lese at denne ordningen skal finansieres ved at kommunene skal trekkes for midler som de har brukt til sosialhjelp for denne gruppen. Mener altså kommunalministeren at disse forholdene bidrar til at kommunene ønsker å ta imot flere flyktninger og asylsøkere?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
Jeg hadde ikke tenkt å forlenge debatten, men forrige taler gjorde at jeg faktisk måtte. For det er slik - og det vet jeg at Per Sandberg vet, hvis han vil vite det - at Arbeiderpartiet hadde forlik med Regjeringen om budsjettet i fjor der vi økte inntektene til kommunene med 2 milliarder kr. I vårt alternative budsjett hadde vi faktisk 3 milliarder kr i pluss. Det er også slik at når vi nå behandler kommuneproposisjonen for neste år, kommer vi til å øke inntektene til kommunene utover det som ligger i Regjeringens forslag. Da gjenstår det bare å se om Fremskrittspartiet kommer til å følge etter.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-06-10:
Når en samlet komite nå igjen tar opp forslaget om lik rett til skilsmisse for menn og for kvinner, viser det at Stortinget mener dette alvorlig. Dette er et problem som vi ikke aksepterer. Jeg er helt enig med statsråden i at her er vi inne på et område som er veldig komplisert. Men det er altså slik, som statsråden sier, først og fremst må vi forholde oss til andre lands lover og regler. I islam er det rett til skilsmisse. Men problemene finner vi i de landene der den religiøse lovgivningen overstyrer den sivile. Da er mitt spørsmål til statsråden: Vil statsråden nå legge godviljen til og komme med en akseptabel løsning etter høringen? Jeg minner om at vi her har en annen sak som har vært ute til høring, der et veldig stort antall av høringene har vært negative, men likevel har statsråden kjørt den saken til Stortinget.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Jeg vil bare først si til statsråden at vi i Fremskrittspartiet fortsatt står på vårt primære ønske om restriksjoner når det gjelder flyttinger. Men vi må gå sakte fram, og det ser ut som det virker. Jeg har en utfordring til statsråden. Representanten Holmås sa i sitt innlegg tidligere i dag at jeg drev med en slags sammensausing. Jeg vil gjerne utfordre statsråden på det også. Ser heller ikke statsråden at det kan være en viss sammenheng når det gjelder bosetting av flyktninger i kommunene og de kommunene som har store asylmottak? Er det ingen sammenheng i forhold til at kommunene kan få ekstrautgifter fordi de har et asylmottak? Er det ingen sammenheng mellom bosetting av asylsøkere i en kommune og bosetting av flyktninger? Er det ingen sammenheng mellom hvor mange flyktninger kommunene tar imot, og hvor mange asylsøkere som også må benytte seg av det kommunale tjenestetilbudet?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Det var noe statsråden sa i en tidligere replikkrunde her, i et angrep på Fremskrittspartiets forslag i innstillingen, som jeg gjerne vil ha statsråden til å redegjøre litt mer for. Hun sier at det foreligger fire anmodningsvedtak også i revidert, og at det kanskje er begrenset hvor mange slike forslag som kan fremmes. Jeg vil be statsråden redegjøre for hvor det foreligger et anmodningsvedtak der man konkret ber Regjeringen se på sammenhengen mellom bosetting av flyktninger i kommuner der det også er bosatt spesielt mange asylsøkere, enten i mottak eller i desentraliserte mottak, altså der de er i konkurranse med flyktninger for å få bolig og tjenester fra kommunene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Jeg blir sannsynligvis betraktet som en møteplager, men jeg greier nesten ikke å tro at statsråden ikke tar alvoret innover seg i forhold til den situasjonen som etter hvert er i mange kommuner. Vi har mellom 18 000 og 19 000 mennesker boende i mottak. Vi har ekstreme situasjoner i enkelte kommuner. Jeg kunne ha nevnt navn, det skal jeg ikke gjøre, men jeg kjenner til mange kommuner som har svære mottak, og som frivillig og oppriktig ønsker å ta imot flyktninger for å avhjelpe situasjonen når det gjelder bosetting av dem, men som ser seg nødt til å si nei fordi de allerede i utgangspunktet har store utfordringer i forbindelse med de flyktningene de har, og i tillegg har asylmottak som faktisk utvides. Situasjonen blir bare verre og verre, fordi Regjeringen ikke greier å redusere antallet i mottak. Det øker jo! At ikke statsråden ser en sammenheng mellom dette og ønsker å gjøre noe med det i form av en egen sak, synes jeg er merkelig. Så har jeg også lyst til - selv om vi holder på med kommuneproposisjonen i komiteen - å si særlig til Arbeiderpartiet, som nå bruker argumentet om dårlig kommuneøkonomi i den type saker: Det blir ikke noe særlig troverdig når Arbeiderpartiet gang på gang peker på elendig kommuneøkonomi i en tid hvor en kan snakke om dager siden Arbeiderpartiet sa nei til mer midler til kommunesektoren. Arbeiderpartiet hadde full mulighet til å få mer penger til kommunesektoren i revidert budsjett. Men de sa nei og gikk inn i et forlik med Regjeringen. For meg betyr det at Arbeiderpartiet er medansvarlig i forhold til kommuneøkonomien i 2004, også i forhold til at de har et forlik i forbindelse med nasjonalbudsjettet. Derfor synes jeg at Arbeiderpartiet enten kan lete etter nye argumenter i forhold til de reformene som måtte vedtas, eller så må Arbeiderpartiet bli troverdig i forhold til om de ønsker mer midler og ressurser til kommunesektoren eller ikke. Det er ikke så lenge siden revidert budsjett ble behandlet. Så kan Arbeiderpartiet selvfølgelig argumentere med at de fant andre områder å prioritere, og at de fikk 1,3 milliarder - eller hva det var for noe - i forliket, men Arbeiderpartiet hadde full mulighet til å kjøre slalåm i Stortinget og gjennom det få støtte av Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet for å få mer midler til kommunesektoren.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Jeg skulle gjerne ha tatt en lengre debatt på det som overrasker meg også, at statsråden legger så stor vekt på de problemene en vil få i forhold til lover og regler i andre land når vi skal gjøre lovendringer i Norge - og da først og fremst muslimske land. Det skal jeg la ligge, vi kommer sannsynligvis tilbake til den debatten. Men min utfordring til statsråden gjelder Fremskrittspartiets forslag om § 12 i innstillingen. Av en eller annen grunn kom fenomenet bosettingstillatelse i utlendingsloven i 1988. Så vidt jeg har lest meg fram til, var det en ny konstruksjon, som ikke fantes i den tidligere fremmedloven. Siktemålet med den paragrafen er å gi utlendinger bedre beskyttelse mot utvisning. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hvis vi hadde vurdert å fjerne eller endre den paragrafen, kunne det ha dratt i gang en sterkere forebygging av kriminalitet blant utlendinger enn de grepene vi tar ved å senke strafferammene, som vi gjør i denne saken?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-06-10:
Jeg lot meg heller ikke provosere av representanten Thorkildsen, men det var godt å få et avbrekk i merknadsskriving på kontoret. Jeg har blitt beskyldt for å ha provosert Thorkildsen tidligere, hun har til og med kalt meg løgnaktig, så det er meg en fornøyelse å stå på talerstolen i Stortinget og replisere til representanten Thorkildsen: Maken til løgnaktig innhold som i det innlegget hun holdt i salen her, har jeg aldri hørt! La meg først få lov til å ta for meg barnevernet. Fremskrittspartiet har aldri foreslått å legge ned vernet om barnet. Vi har foreslått å legge ned barnevernet som egen institusjon, fordi det alltid har vært til skade for barnet. Vi har rett og slett foreslått å innføre et system der vernet til barnet blir konsentrert gjennom de institusjonene som faktisk jobber med barnet: skole, sosialvesen, politi osv. Det har SV stemt imot. De har kløpet seg fast til det eksisterende barnevernet som har bevist at de har skadet hundrevis av barn. Det er Fremskrittspartiets politikk. Vi var det første partiet som fremmet et slikt forslag. Vi har fortsatt ikke fått flertall for det. Det vil vel ta en 4-5 år før SV oppdager at det er et meget bra forslag, på samme måte som SV oppdaget at mitt forslag i 1998 om 80-20 pst. finansiering av krisesentrene har blitt veldig bra i dag. Det mente de ikke i 1998. Det er interessant å merke seg innstillingen også, i forhold til hva saken faktisk handler om - politiattest. Representanten Thorkildsen står altså her på talerstolen og kritiserer Fremskrittspartiet for at vi ikke vil være med på en 80-20 pst. finansiering av incestsentrene. Men vi sier også i den innstillingen at vi vil vurdere, og vi ber Regjeringen komme tilbake med en vurdering av den finansieringen, på samme måte som SV har tvilt seg fram til at de ber Regjeringen komme tilbake med forslag om endring av opplæringsloven og friskoleloven i denne saken. Så SV opptrer altså akkurat på samme måte som Fremskrittspartiet har gjort tidligere. Når vi gjør det, er det kritikkverdig, men når SV og representanten Thorkildsen gjør det - det er altså to forskjellige ting. Jeg vil anbefale at representanten Thorkildsen først og fremst orienterer seg i det landskapet som SV har vært i i de to siste periodene på Stortinget. Samtidig vil jeg også anbefale representanten å ligge litt lavere i forhold til de beskyldninger som framsettes mot Fremskrittspartiet. Vi har en ren agenda i forhold til å ta vare på barna, mens SV har en agenda der de vil verne dem som jobber i de forskjellige institusjonene og som skal verne barna.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-10:
Jeg ser jo helt klart, slik jeg påpekte i mitt innlegg, akkurat det dilemmaet som ligger der i forhold til i hvor stor grad rettighetene skal følge en eller ikke når en flytter. Men jeg vil gjerne understreke at fra vår side er grunnen til at vi har endret standpunkt i forhold til akkurat dette, at enkeltmennesket har fått en rett overfor kommunen. Og da mener vi det er rimelig for å sikre planmessig innføring av dette i kommunene at man har litt forutsigbarhet. Men så forutsetter jeg - og det regner jeg egentlig med at statsråden også vil følge opp - at UDI prøver å få til så god kommunikasjon som mulig mellom kommunene, slik at det faktisk blir mulig for folk å flytte over hvis de har behov for det, og at man utarbeider noen ordninger der. Men det er jeg sikker på at statsråden også er enig i ville være det beste. Det er jo åpenbart, siden hun egentlig ønsker et annet vedtak, så det er greit. Men så til det andre. Regjeringspartiene har jo sammen med Arbeiderpartiet i revidert nasjonalbudsjett gått inn for en ytterligere innstramming i forhold til boligtilskuddet, på tross av at dette er en ting som hun erkjenner at kommunene mener er viktig. Tror statsråden det blir lettere eller vanskeligere å få til bosetting i kommunene med dette nye kuttet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-10:
Den Knoff-rapporten som vi nå snakker om, og som handler om rettsråd, ble framlagt i fjor vår. Der var det en rekke forskjellige forslag. Flere av dem er jeg veldig glad for at statsråden har fulgt opp, med initiativer som å bedre ordningen i forhold til utvelgelse av advokat og sette standarder på det. Jeg er veldig glad for det som har kommet inn i forhold til å få mer informasjon fra en slags fri rettshjelpsorganisasjon, informasjon som kan knytte kontakt til dem. Men det konkrete forslaget som Knoff tok opp, er at det var veldig viktig å utvide ordningen med fri rettshjelp i første instans, mens statsråden har gjort det helt motsatte, nemlig å fjerne hele greia. Dette er jo stikk i strid med hva Knoff anbefaler, og det er stikk i strid med hva Flyktningerådet, Juss-Buss, Advokatforeningen, Redd Barna og ikke minst UNHCR har sagt, for de understreker at fri rettshjelp må gis gjennom hele asylbehandlingen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-10:
Jeg følte behov for å ta ordet en gang til. Fem minutters taletid strakk ikke til til alle de innspillene som jeg mente var nødvendige å få fram. Vi var inne på dette som gikk på utvisning. Jeg var overrasket over at statsråden ikke grep fatt i den ballen som jeg spilte over til henne. Det "antas" flere steder i selve saksdokumentet at når vi på en måte senker kravene til utvisning, vil det ha en positiv - altså en preventiv - effekt. Jeg vil gjerne spørre statsråden: Hvor har hun det fra? Er det synsing, eller har hun en empiri som ligger til grunn for akkurat det? Jeg merket meg at statsråden mener at vi er en krevende forsamling som gir henne mange nye oppdrag. Det er jeg egentlig glad for å høre, og jeg kan forsikre statsråden om at hun er ganske krevende selv. De to siste sakene som omhandles i dokumentet, er det som går på rettssikkerheten. Jeg mener - og SV og Senterpartiet mener - at det er en svekkelse av rettssikkerheten i det øyeblikket man fjerner advokatbistanden i førsteinstansbehandlingen. Jeg merker meg at den fagutredningen som departementet fikk gjort, konkluderte med det motsatte av det statsråden sa. Den konkluderte med at man burde ha fem timers utredning i stedet for tre, men statsråden mener det ikke skal være noe, og vil la organisasjonen ta seg av alt. Dette med at organisasjonen skal ta seg av alt, er altså ikke noe nytt som statsråden fant på nå, men altså noe som Knoff-utvalget foreslo. Jeg mener det vil være en styrking av rettssikkerheten å knytte mennesker som kommer som asylsøkere, opp mot en uavhengig, frivillig organisasjon, som på en måte har et renommé som statsuavhengig. Det mener jeg er gunstig. Det synes jeg er bra. Men jeg ser ingen grunn til at man ikke kan gi denne rettshjelpen til folk gjennom advokatbistand, sånn at man faktisk får en skikkelig gjennomgang av asylintervjuene sammen med advokat. Dette kan hjelpe folk, og man sørger for at i det øyeblikket UDI behandler saken i første instans, er dette noe vedkommende får advokatbistand til. Det mener vi er nødvendig for å sikre rettssikkerheten. Jeg vil si at et uheldig utslag av den omleggingen som Regjeringen nå får gjennomslag for, er at de folkene som nå sitter i en 48-timersprosedyre, ikke vil få advokatbistand i forkant av førsteinstansbehandlingen. De vil i all hovedsak bli sendt ut før andreinstansbehandlingen i Utlendingsnemnda blir gjennomført. Det betyr i realiteten at man ikke vil få advokater inn for å bistå i forkant av at asylsøkerne blir sendt ut av landet. Det synes jeg ikke er en god ordning. Det siste som behandles her, er dette med skilsmisser for kvinner, med hensyn til ekteskapskontrakter. Jeg er veldig glad for at et enstemmig storting går inn for det, og vi avventer utredningen fra Regjeringen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-10:
Nei, president, Sosialistisk Venstreparti ønsker å gå imot hele A.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-10:
Det ble klargjort under debatten.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2004-06-10:
Det var veldig greitt å høra Heikki Holmås sin definisjon av "et ordentlig flertall". At det for SV inkluderer Framstegspartiet, var verdt å merka seg. Regjeringa har følgt opp fleirtalet si oppmoding om kven som skal ha rett til introduksjonsprogram. Det er sjølvsagt som det skal vera. I dei aller fleste saker er det argument for og mot. Fleirtalet legg vekt på kommunane sine moglegheiter til kontroll og føreseielegheit, og det har Regjeringa altså lagt til rette for. Regjeringa har lagt vekt på den frie busetjingsretten folk faktisk har uansett her i landet, og prøvd å kombinera det med at flest mogleg av dei som har behov for det, skal kunna gjennomgå introduksjonsprogram og verta integrerte, komma i jobb. Det var utgangspunktet frå Regjeringa. No er Kristeleg Folkeparti og regjeringspartia her sjølvsagt pragmatiske. Som representantar for ei mindretalsregjering må vi jo vera det, det skulle elles berre mangla. Med den fleksibiliteten som det ligg an til at kommunane får, trur vi i Kristeleg Folkeparti at vi kan klara å slå to fluger i éin smekk. Katastrofe vert det jo ikkje. Det er eg einig med siste talar, Heikki Holmås, i. Ingenting er betre enn å kombinera fridom med ei viss føreseielegheit. Derfor tilrår eg innstillinga slik ho ligg føre.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-10:
Senterpartiet er tilfreds med at introduksjonsprogrammet blir obligatorisk frå 1. september, og vi er òg tilfredse med den innretninga som dette no får, kven som her blir omfatta. Vi trur at denne kombinasjonen av norskundervisning, arbeidstrening og samfunnskunnskap vil bidra til ei betre integrering. Det viser jo òg dei forsøka som no er gjennomførte. Saksordføraren har ryddig gjort greie for kva som her er fleirtal og mindretal, og eg har berre lyst til å understreka overfor departementet og overfor Høgre, Kristeleg Folkeparti og Framstegspartiet at dette òg er eit tiltak som kostar. Vi trur ikkje frå Senterpartiet si side at det er særleg klokt av Regjeringa, med den nære kontakten som har vore med KS, med det arbeidet som har vore gjort med å få til ein felles innsats, få til ei god busetjingsordning, ikkje å gå inn på det reknestykket som KS no presenterer over kva dette kostar. Det er altså eit gap på 27 000 kr pr. person mellom det som Beregningsutvalget har komme til at integreringstilskottet bør liggja på, og det nivået som Regjeringa med støtte frå Framstegspartiet ligg på. Så er det ikkje tvil om at det er ein del andre tiltak som her må til. Heilt klart betyr ein stram kommuneøkonomi mykje for korleis kommunane kan leggja til rette for busetjing. Heilt openbert betyr Husbanken sine rammer mye. Det er forunderleg at Regjeringa ikkje tek innover seg den betydninga som bustadtilskottet her har for å sikra nok og gagnlege bustader. Så vil eg òg retta fokus mot ein liten post i departementet sitt budsjett, tilskott til lokale integreringstiltak, tilskott til lokale organisasjonar. Det er altså nokre grupperingar, både sentrale organisasjonar og lokale grupperingar, som legg ned ein svært verdifull innsats i høve til integrering. Der har søknadsmassen over tid vore langt større enn dei små millionane som departementet har funne rom for. Der kunne ein altså med beskjedne midlar bidrege til ytterlegare god kontakt, gode lokale arrangement som ville styrkt integreringa. Det er noko for statsråden å ta med seg når ho no held på med budsjettet for 2005. Til slutt: Lat meg berre understreka frå Senterpartiet si side at vi synest det er ganske sjølvmotseiande at Regjeringa og UDI på den eine sida til tider snakkar med store bokstavar om at kommunane ikkje følgjer opp når det gjeld busetjing, samtidig som ein altså ikkje tek dei signala som kjem frå kommunane både når det gjeld kommuneøkonomi, Husbanken sine rammer og når det gjeld storleiken på integreringstilskottet. Elles støttar Senterpartiet sjølvsagt den innstillinga som ligg føre. Vi var ein del av det fleirtalet som gjorde den bestillinga som resulterte i Ot. prp. nr. 30.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-10:
Det er vel slik at før nokon kan få bustøtte, må ein ha ein plass å bu. Det er vel òg slik at ramma for eit tilskott fortel noko om moglegheita for å få napp når ein søkjer. Så eg håper jo at statsråden tek ein skikkelig sjekk på bustadtilskottet når ho skal utarbeida budsjettet for 2004. Så vil eg be henne kommentera noko nærmare den avhengigheita som kommunane kjem i når dei skal sørgja for eit obligatorisk program med ulike instansar som er interesserte i integrering i kommunane. Der er det gode integreringsmodellar som kunne bli overførte frå frivillig hald, som Vardmodellen i Haugesund, som gjeld fotballfeltet, og Kristent Interkulturelt Arbeid, som både arrangerer kulturkveldar, leksehjelp og mye anna. Kjem ho til å gå nøye igjennom korleis søknaden er på dette feltet, for om mogleg å auka med nokre millionar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-10:
Det kan ikkje vera tvil om at statsråden her legg eit anna opplegg enn det som Knoff-rapporten tilrådde, når det gjeld advokatbistand. Det er stor forskjell på det å komma med forslag til tiltak mot tilfeldig og lettvint advokathjelp og det å fjerna advokatbistand i fyrsteinstans. Men det som eg eigentleg hadde tenkt å bruka tida på akkurat no, er den vurderinga som statsråden varsla i forhold til forholdsmessigheitsregelen. Eg trur det er veldig viktig at statsråden ser nøye på korleis han blir praktisert i dag. Det er enkeltsakene som gir han eit ansikt i dag. Eg veit at ho har blitt kontakta om eksempel der praktiseringa synest å vera veldig stram. Spørsmålet mitt er: Kva for tidsperspektiv har statsråden i forhold til den vurderinga ho no gjer når det gjeld forskriftsfesting?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-06-10:
Eg vart provosert til ein aldri så liten kommentar. I innstillinga er det vist til eit brev frå statsråden, som sjølv peikar på at lovendringa for nokre elevar i praksis vil kunna innebera strengare krav til det som er nødvendig. Det kan sjølvsagt medføra at det er elevar som får ein svekt rett til morsmålsopplæring og dermed til tospråkleg fagvurdering. Eg skjønar ikkje kvifor Ine Marie Eriksen skulle føla seg tråkka på tærne i forhold til at det er viktig med stimuleringstiltak for å sikra fleire morsmålslærarar, fleire lærarar som beherskar tospråkleg undervising. Ho viste til mi tid som statsråd. No var eg i eit heilt anna departement, men det er ikkje tvil om at Bondevik I-regjeringa la ned ein ganske betydeleg innsats for større integrering og mot diskriminering, bl.a. ved å ta initiativ til Senter mot etnisk diskriminering. Det er slik at det er fem år sidan Bondevik I-regjeringa. I løpet av den tida har det faktisk føregått ei utvikling som tilseier at det er endå fleire som har behov for morsmålsundervising og norskundervising, og det er rapportar som viser kor mykje det har å seia at ein har morsmålskunnskap, morsmålsundervising, som grunnlag for òg å takla betre norskopplæring og integrering i det norske samfunnet.