Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-02-02:
Siden det var en mann med et vitnesbyrd her før i dag, vil jeg si at jeg tilhører den generasjonen som stemte igjennom kvotering i Venstres vedtekter. Det berget partiet. Jeg var med på å velge Norges første kvinnelige partileder, og jeg opplevde kvinnekuppet i 1971. Det sjokkerte partiene. Så har jeg på mine vandringer gjennom verden oppdaget det som med rette her er kalt for det delte landskapet. Men jeg velger til å begynne med å holde meg til det som er fakta i dag, nemlig at interpellanten har stilt spørsmålet til kunnskapsministeren og ikke til likestillingsministeren. Da skal jeg starte der. Da kan vi jo starte med en rektor på en barneskole i Oslo, en matematiker, som fikk det råd av sin rådgiver for noen gode år siden at hun burde velge engelsklinje – som det het den gangen – selv om hun hadde åpenbare talenter på sitt område og ikke la skjul på det. Jeg er uten videre enig i at noe som er helt avgjørende i skolens mulighet til å påvirke, er to ting. Det er for det første hva man tydelig sier om verdien av fag – jeg skal komme tilbake til det – og det er rådgiving. I Utdannings-Norge er det å satse på en rådgivingstjeneste som er ultrakompetent når det gjelder yrkesveiledning, basert på tung innsikt, og som samtidig kan være klok rådgiver for sine kolleger og andre i det vi kan kalle læringsstrategier og undervisnings- og studieteknikker, viktig. Fra Venstres side ligger det inne i en reform om allmennlærerutdanning og god etterutdanning for dem som er der nå, så jeg er enig med interpellanten i at det er svært viktige tiltak. Rollemodellene er det andre. Da vil jeg starte med Camilla Schreiner, som har doktorgrad i meteorologi, og som holdt et foredrag på NHOs årskonferanse den 4. januar. Hun sa at hun hadde undersøkt hvordan man kjønnsmessig velger realfag. Hun sa at unge kvinner, ofte kategorisert i gruppene idealister, kreative kvinner, velger ikke tunge realfag, fordi de ikke ser nytten eller verdien av det. Nytte her oppfatter jeg ikke som nytten i betydningen pengenytte, men som moralsk, etisk og samfunnsmessig nytte. Da må det jo være mulig ganske tidlig i livet å fortelle at det er et gripende poeng at bygninger ikke raser i hodet på folk. Det må være godt å fortelle folk at tunneler skal bygges slik at de heller ikke raser sammen. Det må kunne gå an å beskrive dette på en ordentlig måte, og i en tid med betydelige og kjempestore klimautfordringer må man kunne fortelle at det er svært viktig at man går inn i tunge realfag nettopp fordi det har noe med både nåværende og kommende generasjoners skjebne og liv å gjøre. Men da må man snakke slik, da må språket være slik, og da må rollemodellene være slik. Camilla Schreiner, med doktorgrad i meteorologi, er et eksempel på en rollemodell, og hun gir jo råd til oss. Hun sier: Gå ut og snakk ordentlig. Selv er jeg også et eksempel på det. En myndig kvinne som het Lillian Bye, som var rektor på sosialskolen i Trondheim, sa: Dørum, du skal bli stipendiat! Hun sa ikke «Uncle Sam wants you», men hun pekte på meg. Det var jo en kvinnedominert posisjon, men damen hadde et kall, og jeg lystret, for jeg var overbevist. Hun hadde en betydelig agitatorisk kraft, så det går an å snakke slik. Da må jeg stille spørsmålet: Hvor mange skoleledere og skolerådgivere snakker slik i dag? For få! Derfor er det et kjempepoeng. Så er det selvfølgelig et poeng å gjøre med det som flere rektorer har lært meg i Oslo-skolen, hvor man vandrer rundt i disse kvinnekollektivene som er norsk grunnskole, hvor det ropes etter mannlige rollebilder. Så kom jeg til to skoler – en skole i indre øst og en på vestkanten, hvor jeg traff to meget erfarne kvinnelige skoleledere, rektorer – hvor mannsandelen var oppe i 30 pst., normalt mye lavere. Jeg spurte: Hvordan får dere til det? De bare så på meg og sa: Ved rekruttering, selvfølgelig! De har skjønt poenget, og de har skjønt at det nytter å snakke med folk, slik som åpenbart Lillian Bye snakket til meg da jeg skulle bli lektor i sosialt arbeid. Det er fullt mulig, men man må gi folk, som også interpellanten var inne på, rollebildene og eksemplene, gjerne katalogen over det. Jeg synes personlig at det er helt utmerket. Jeg er også enig i at statsråden har gjort veldig kloke og fornuftige grep både i forumet for realfag og i satsing på kvinner i forskning. Et eksempel her: Unge stipendiater – kvinner, men også menn – har jo ofte behov for en forskrift omkring stipendiatlivet som medfører at det kan hende at de får lov til å fortsette som stipendiat selv om de må være borte på grunn av et sykt barn. Det er en del slike justeringer i hverdagslivets organisering som man kan ta med seg, og som jeg er sikker på at statsråden lytter til. Det siste poenget for meg er at Venstre, til liks med representanten Sundsbø, mener at vi kan få flere kvinner, men også menn av den nye generasjonen, inn i det private næringsliv ved å se på trygderettigheter for arbeidsskapere, rett og slett skaffe oss ordet arbeidsskaper i tillegg til arbeidstaker og gjøre det ærefullt. Selv har jeg møtt mange av disse rollemodellene. Det er bare å vandre til Akerselva Innovasjon i Oslo, så finner man nettopp mange av disse meget kompetente kvinnelige gründerne, som er stolt av det, som har en god bakgrunn, og som det skinner av. Det å få tak i disse eksemplene, som jeg oppfattet var interpellantens andre hovedpoeng, støtter jeg. Jeg støtter også poenget om en gnistrende god og kompetent, innsiktsfull skolerådgiving, basert på livets gode og dårlige erfaringer. Men vi skal dyrke de gode!