trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
Ingen skal vel kunne angripe Fremskrittspartiet for ikke å ha vært opptatt av nødhjelp – tvert imot. De siste fem årene synes jeg det har vært et hovedtema i mitt møte med Fremskrittspartiet i dette arbeidet, mens det derimot har vært atskillig vanskeligere å få gehør for en debatt om de langsiktige tiltakene. Disse tingene henger jo sammen. Det ser vi kanskje ikke minst i disse dager på Afrikas Horn, bl.a. i Kenya, med tørkekatastrofen der. Egentlig dreier det seg om repeterte tørkekatastrofer, ca. hvert syvende–åttende år, som krever nødhjelp. Men en må også ha et blikk på årsaksforholdene. Det dreier seg om fordeling og styresett, hvor det enkelte land har betydelig egenansvar, men også om hva vi kan bidra med fra giversamfunnet når det gjelder manglende samfunnsstrukturutvikling, infrastruktur osv. Kan vi forvente at Fremskrittspartiet ikke bare vil bidra med nødhjelp på ny og på ny, men også innser nødvendigheten av å bidra til å løse årsaksforholdene?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
Jeg kan berolige representanten Nybakk. Det er nå et år siden jeg stod her som saksordfører for bistandsmeldingen. Det vi førte i pennen da, er i høyeste grad representativt for Høyres innstilling til bistandspolitikken, og det står ved lag. Vi kan være uenige om virkemidler. Nybakk nevnte selv flyavgiften. Men jeg tror at de overordnede målene er vi ganske enige om. Det er ingen endring i Høyres hovedsyn på dette fra i fjor til i år. Men, som vi opplever i alle politiske partier, det kan også være godt å få spissformuleringer inn fra ungdomsorganisasjonen. Det opplever de fleste av oss. Men jeg opplever ingen grunnleggende uenighet mellom Unge Høyres leder og det vi står for i vårt arbeid over flere år i utenrikskomiteen.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
Bistandsmeldingene som har vært oppe til behandling ca. hvert åttende–niende år, har i stor grad lagt hovedrammene rundt de neste årenes arbeid med utviklingspolitikken. Slik opplevde jeg det også i fjor. Det var et stort engasjement fra samtlige partier. En la på plass en del hovedlinjer for arbeidet videre. Dette har en tidligere opplevd har stått gjennom ulike regjeringer, og det opplever jeg nå også. Men selvfølgelig skal tingene videreutvikles. Og det er en rekke ting som kan forbedres og videreutvikles. Men jeg ser nok, som RORG, at en del av grunnelementene i bistandsmeldingen fra i fjor, som det var ganske stor politisk enighet om, kanskje særlig med unntak av Fremskrittspartiet, ligger der fremdeles. Så jeg er i stor grad enig i RORGs beskrivelse.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
Først ganske kort om RORG. Det er riktig at det ikke er ofte jeg gjennom de siste årene har vært enig med dem, men jeg har vært i mange debatter med dem. Og når det gjelder maktforholdene i verden og deres betydning i denne sammenhengen, så har vi ulikt syn. Men akkurat i deres beskrivelse av denne redegjørelsen vi fikk fra statsråden, synes jeg de har en del rett. Når det gjelder Høyres leders uttalelse om regimene i Latin-Amerika, sa jeg i et tidligere ordskifte i dag at vi synes måten det gjøres på i Brasil og i Chile, er veldig balansert og positivt. Det er også venstredominerte regimer, som står for en betydelig fremgang i sin region som vi synes er flott. Når det gjelder de landene som representanten Valle nå tenker på, det går vel da på Bolivia, Venezuela og Cuba, så er det særlig ut fra vår erfaring med Cuba at refleksjonene kommer. Og det er jo ikke så lenge siden vi hadde en sak hvor vi syntes at den norske regjeringen bøyet av for press fra regimet og da for fremtiden ville unnlate å invitere opposisjonen f.eks. til vår nasjonaldagsfeiring i Havanna – et typisk eksempel på press fra et autoritært styre som jeg synes den norske regjeringen legger seg flat for.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
Jeg var dessverre på vei hjem fra Kenya da statsråden holdt sin redegjørelse, men jeg har fått tilgang til dokumentet siden og leste bl.a. at vi vet hva som trengs for å få bukt med fattigdommen. Man trenger fred, en sterk og velfungerende stat som fordeler godene rettferdig, en åpen og markedsbasert økonomi, sterk satsing på utdanning og mobilisering av ressurser gjennom investeringer og bistand. Og for øvrig står det en del om verdien av frihandel og om den WTO-runden som pågår. Jeg opplever dette som et linjeskift fra SVs side, og det synes jeg er gledelig. Kan representanten Valle bekrefte at en her nå har innsett at en må ta helheten innover seg, og at også faktorer som markedsøkonomi og frihandel er helt nødvendige ingredienser i en slik helhetlig tilnærming?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
Jeg vil tilbake til statsrådens positive omtale av betydningen av global handel, og markedskreftenes betydning i kampen mot fattigdom. Som jeg sa i mitt innlegg, skaper det en liten forventning hos oss om initiativ fra Regjeringens side til å invitere flere u-land enn i dag til å eksportere tollfritt til Norge. Spørsmålet blir da: Vil Senterpartiet også arbeide for at flere utviklingsland skal få eksportere tollfritt til Norge, altså ikke bare de aller fattigste, men en større gruppe u-land?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
Regjeringen sier at den ønsker å kanalisere enda mer av norsk bistand gjennom FN. Da er det underlig at når FNs generalsekretær foreslo budsjettreformer, som ville kunne gitt økt fleksibilitet i pengebruken og gi bedre koordinering mellom de forskjellige FN-organisasjonene og agency-ene, klarte ikke Regjeringen å bestemme seg for om Norge var et giverland eller et utviklingsland, og stemte blankt, slik de nettopp gjorde over en ødeleggende resolusjon, som kun er ment å stoppe Kofi Annans reformer. Samtlige andre giverland stemte imot, med Norge som eneste ensomme unntak. Jeg går ut fra at FN-delegasjonen vår stemmer på oppdrag fra Regjeringen. Hva er begrunnelsen?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-05-23:
Jeg blir litt i tvil. Jeg hører til dem som gjennom dagen har satt stor pris på å høre de velbegrunnede og velfunderte innleggene fra representantene fra Fremskrittspartiet. Jeg ble derfor nokså overrasket etter Siv Jensens innlegg, som jeg oppfatter mer som en spontan reaksjon på de velbegrunnede resonnementene hennes egne partifeller har bidratt med før i dag. Det sies en del rare ting, bl.a. at Fremskrittspartiet vil bruke de samme ressursene på en bedre måte. Men det er jo ikke det vi har hørt før, gjennom budsjettdebatter o.l. En ønsker å bruke mindre ressurser. Så etterspør en initiativ fra forsvarerne av den bestående bistandspolitikken til å se hva en selv driver med. En skal ha fulgt særdeles dårlig med i de senere årene hvis en ikke har klart å oppfatte at det pågår en betydelig debatt om utvikling av evalueringsverktøy, ikke bare for revisjon, men også for effektmåling, utvikling av resultatmål og definisjoner og konfrontering av konsekvenser, både overfor oss som givere, og overfor mottakere ute, som praktiserer dette på en dårlig måte. Jeg går ut fra at statsråden selv kan utdype hva som ligger i de nye konsekvensanalysene en foreslår å gå i gang med, og som jeg synes er en utmerket videreføring av evalueringsmetoder. Jeg synes det hele vitner om et spontant innlegg fra en som egentlig har fulgt dårlig med.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-05-23:
Eg vil i all hovudsak seie meg einig i det innlegget som representanten Nybakk hadde. Eg synest det var ein god gjennomgang av eit politikkområde og ei god oppsummering av statsrådens utgreiing. Eg vil òg innom denne venstrevinden, for eg går ut frå som sjølvsagt at det er utviklingsfaglege mål og det som er norsk utviklingspolitikk, som skal liggje til grunn, og ikkje kva for ein farge regimet i det enkelte land har. Det kan vere mykje positivt som skjer i Sør-Amerika no, men det er veldig viktig å slå fast at ikkje den politiske fargen på regimet aleine er eit kriterium. Så, gledeleg, sa representanten Nybakk at målet om 1 pst. står fast, men ho hadde eit «men» etterpå. Eg håpar at det men-et ikkje var ei svekking av 1-prosenten, men at det var ei oppsummering av fleire andre ting. Eg vil berre få ei forsikring om at 1-prosenten står klart, sjølv utan eit «men».
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-05-23:
Fyrst vil eg gje heilhjarta tilslutning til eit av postulata som representanten Valle hadde i innlegget sitt, at kvinnene ikkje må reformerast bort. Det ville vere ein tragedie. Så til spørsmålet. I eit interessant innlegg var det ei gjennomgåande skeptisk haldning til Verdsbanken og IMF. På ein del område har det vore grunn til å ha ei slik haldning, men samtidig har det, bl.a. med Noregs innsats, vorte betydelege endringar. Eg har registrert at når utviklingsministeren omtaler Verdsbankens innsats på Sri Lanka, er han for det meste positiv. Utanrikskomiteen hadde i går møte med ein del av Verdsbanken når det gjaldt tiltak i Afrika. Er det ikkje grunn til å seie at utviklinga i Verdsbanken faktisk er håpefull, og at det er viktig for Noreg å stå på vidare for å få utviklinga i rett retning?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-05-23:
Regjeringa Bondevik fjerna ikkje støtta til FNs befolkningsfond. Men det er grunn til å fastslå at FN som organisasjon ikkje promoterer abort som løysing. Kristeleg Folkeparti står for ein politikk i Noreg med respekt for det ufødte liv og det fødte liv, og er dermed for eit sterkare rettsvern for det ufødte liv. Det same standpunktet har vi internasjonalt. Samtidig er det grunn til å seie at i arbeidet for kvinner si reproduktive helse er det nødvendig med ein heilskap som seier noko om skikkelege helsestasjonar, om skikkeleg prevensjonsrettleiing og om skikkeleg oppfølging av kvinnene i det heile. Men at Noreg skal verte ein misjonær for fri abort, synest vi ikkje er nokon god idé. Ein må ha respekt for det enkelte lands lovgjeving i så måte.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-05-23:
Svaret er nok nei, men det kan ikkje stå åleine som eit nei. Situasjonen ville ha vore dramatisk mykje verre om vi ikkje hadde hatt utviklingsbistanden til det sørlege Afrika. Både representanten Høglund, trur eg, og eg har besøkt ei rekkje tiltak som vert drivne både av offentlege organ, av FN og av kyrkjelege organisasjonar, og som kvar einaste dag reddar liv, gjev folk skolegang og gjev folk helsetilbod. Det har sin verdi uansett. Det er ikkje tvil om at vi har gjort for lite – det har i den siste perioden auka betydeleg, men vi har gjort for lite når det gjeld å setje den enkelte staten i stand til å utøve «good governance», med m.a. antikorrupsjonsarbeidet som ein vesentleg del.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-05-23:
Eg trur nok eg treng meir enn eitt minutt for å gje eit fyllestgjerande svar, og eg vil gjerne møte representanten Valle i forhold til det ein gong. Det er heilt klart nødvendig for oss å setje abortspørsmålet inn i den konteksten som vi set det i, der vi meiner at det ikkje berre er eit spørsmål om kvinna, men òg eit spørsmål om fosteret og fosteret sine rettar. Det er heilt opplagt – det er rett det som representanten Valle seier – at det er ein tragedie korleis situasjonen er for mange mødrer på dette området. Difor er det enormt med dilemma, men Kristeleg Folkeparti er nøydd til å vedkjenne seg sitt grunnleggjande syn på abort òg i forhold til dette. Og så må ein leite etter løysingar som kan avhjelpe den nøda som representanten Valle heilt rett beskriv.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-05-23:
Berre for å følgje opp det representanten Vallersnes spurde om: Eg har stor forståing for mykje av substansen i det svaret statsråden gav, men i dette tilfellet var det Kofi Annan, generalsekretæren, som hadde fremma forslaget. Han er ikkje direkte kjend for å motarbeide utviklingslands interesser, så eg synest den argumentasjonen som statsråden førte i dette tilfellet, var spesiell. Statsråden avfeia nokså lett den kritikken som har vore med omsyn til at ein er så lykkeleg over det som skjer i Sør-Amerika. Eg kan fortelje statsråden at eg er ganske lykkeleg eg òg. Eg synest mykje av dette er veldig bra, men eg vert veldig ulykkeleg om det vert ein premiss for norsk utviklingspolitikk. Så eg vil berre ha statsrådens forsikring om at det er bistandsfaglege og utviklingsfaglege mål som skal liggje til grunn for dei løyvingane ein gjev, ikkje om regimet har den eine eller den andre fargen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2006-05-23:
Eg vil starte med å gje ros til representanten Siv Jensen som Framstegspartiet sin formann for at ho deltok i den utviklingspolitiske debatten. Ho er den einaste partileiaren som har gjort det i dag. Det synest eg det er grunn til å gje honnør for. Utover det deler eg statsråden sitt syn på innlegget. For det er nemleg slik at vi tek Framstegspartiet og dei kritiske synspunkta dei har, på ramme alvor. Eg kan garantere representanten Jensen at representanten Høglund vert møtt med den største respekten når det gjeld dei relevante innvendingane som kjem, og dei er ein del av den totale debatten. Men det som representanten Jensen kom i skade for, var på ein måte å omtale den norske bistanden, spesielt i Afrika, som totalt mislykka. Eg er villig til å strekkje meg så langt som til å seie at delar av han heilt klart har vore mislykka, men det er òg enormt mange menneske som kan fortelje om den hjelpa dei har fått. Vi veit at det hadde gått ille med enkelte statar om ikkje vi hadde vore der. Dersom vi ser på det norske samfunnet, er det slik at vår administrasjon, vårt byråkrati, som har ein fleire hundreårig tradisjon, er fullkome? Har vi aldri skandalar i vår forvalting? Er det slik at ho er fullkomen? Vi hadde ein seinast i går, så vidt eg registrerte. Det er nemleg slik at det å setje krav til utviklingsland om at dei allereie skal ha same nivå som oss, er urimeleg. Så til det å byggje ein sterk stat: I utgangspunktet kan det verke meiningslaust å investere mykje midlar i å byggje ein riksrevisjon, i å byggje sterke statar, men det er det som er grunnlaget for at utviklingsbistand kan verke, og at landet sjølv kan få ting til å verke. Den som vil sjå korleis det går med eit land som ikkje har ein stat som fungerer i det heile, kan sjå på Somalia. Somalia er det beste dømet vi har internasjonalt, som eg veit om, kor staten ramlar saman, og kor stammesystemet overtek. Det er ikkje ønskjeleg. Difor er faktisk stat-til-stat-bistand òg ein veldig viktig del, sjølv om det ikkje alltid er lettast å selje i opinionen. Heilt til slutt: Statsråden påstod at eg hadde mange ønske om å vite kva som kjem i budsjettet, men eg hadde nokre utfordringar til som han lét kome inn i same sekken. Ein av dei var at eg ville ha han til å love at han skal vere raskt på ballen i alle internasjonale spørsmål, anten det er i Verdsbanken eller det er andre stader, i samsvar med slik som Hilde Frafjord Johnson var. Den nasjonale delen må ikkje overskyggje den delen.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Nei, vi mener ikke det. Når vi viser effekten av bistand, ikke minst i forhold til hvordan FN opererer, mener vi det er behov for å gi sterke signaler i forhold til det. Det er et krav fra så godt som de fleste om at FN må reformeres, men ingen er villig til å trykke på de riktige knappene for å få dette til. Vi mener det må gjøres. Som jeg poengterte i mitt innlegg: FN må være der. FN må spille en rolle i verdenssamfunnet. Men det FN vi har i dag, fyller dessverre ikke den rollen, så vi mener det her er behov for å si klart ifra. Når det refereres til at vi foretar betydelige kutt på u-hjelpsbudsjettet, er det helt korrekt. Jeg vil få lov til å skyte inn at vi i vårt alternative statsbudsjett samtidig har opprettet et utenlandsbudsjett hvor vi har plassert en betydelig sum penger til å bekjempe ikke minst helseutfordringer, som vi, i likhet med Arbeiderpartiet, mener er en alvorlig utfordring i Afrika. Så for balansens skyld vil jeg poengtere at det er en helhet i vårt syn på dette.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Ja, absolutt. Vi blir angrepet for vår politikk. Samtidig er det ikke vår politikk som har fått styre, verken i Norge eller i FN eller i de fleste donorland – langt ifra. Det er en annen politikk som vi angriper, og det er den politikken som har vist seg å gi det resultat at vi ser tørkekatastrofer år etter år, med sult som resultat i de samme land, av mangel på et godt styresett. Når vi utfordrer, er det altså vi som blir kritisert for resultatene av den politikk vi kritiserer. Jeg klarer ikke helt å se sammenhengen: at vi skal ta ansvar for tørkekatastrofer i land med dårlig styresett, hvor regimene må ta et betydelig ansvar for at egen befolkning nå lider av sult.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Når det gjelder gjeld og gjeldsproblematikk, er det et spørsmål som vi gradvis er blitt mer og mer opptatt av, og som vi har vært opptatt av en god stund. Illegitim gjeld er for oss et særdeles alvorlig problem. Jeg refererte i mitt innlegg til at vi ønsket velkommen det som ble sagt fra utviklingsministerens side, inkludert skipsimportkampanjen. Vi ser frem til at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med dette, og har for så vidt ingen ting mer å tillegge. Vi er beredt til å søke å løse den floken som der er oppstått, og syns også at dette er et område hvor vi har et ansvar for å være i førersetet internasjonalt. Når det gjelder miljø, vil vi gjerne koble det til energi og at vi i et energipolitisk samarbeid med omverdenen på bred basis søker å finne frem til de beste løsninger. Jeg er enig i mye av den analysen som representanten Valle kom med, og har ikke så mye mer å tillegge.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Representanten Vallersnes refererte i sitt innlegg til RORGs kommentar til utviklingsministerens redegjørelse, at dette var mer en stø kurs enn en ny kurs. Jeg følte nesten at representanten Vallersnes gjorde RORGs kommentarer til sine. I hvert fall skal han få anledning til å svare på det. Er det det Høyre ønsker – en ny kurs? Og i tilfelle: Hvilken ny kurs i utviklingspolitikken?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Først vil jeg få lov å gi ros for et veldig godt innlegg med mange konstruktive innspill – det var mye innhold. Av hensyn til representanten Jon Lilletuns stemme skal jeg prøve å formulere et ja–nei-spørsmål. Kristelig Folkeparti har, som representanten var inne på, vært opptatt av bistand og utvikling særdeles lenge, og har kanskje vært et av de partiene i Norge som har ført den fanen høyest. Afrika, og særlig det sørlige Afrika, har vært det området man nok har fokusert mest på, både med midler og med andre mål. Er representanten fornøyd med det vi ser i det sørlige Afrika etter så mange år med bistand?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Representanten talte i sitt innlegg varmt for norsk deltakelse i Sudan, i Darfur, også militært, hvis jeg forstod representanten riktig. Samtidig har denne regjeringen ikke vært interessert i å forlenge vårt engasjement i f.eks. Irak. Det er mange konflikter som foregår rundt i verden, det er mange problemområder. Vi deltar noen steder, vi deltar ikke andre steder. Er representanten enig med undertegnede og Fremskrittspartiet i at det ikke er gitt for Norge å delta ethvert sted? Det er et problem å stille militære ressurser til rådighet. Det er ikke en utømmelig ressurs, og vi må således foreta visse valg.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
I løpet av debatten har det også vært snakket om bistandskanaler. FN har vært nevnt, samt frivillige organisasjoner og debatten rundt det. Representanten Nybakk sa i et replikkordskifte før statsråden hadde ordet at et reformert FN var en viktig og god bistandskanal – slik forstod jeg det. Det er ikke vanskelig å være enig i det. Allikevel er vi ikke der at vi har et reformert FN. Er allikevel statsråden så trygg på den måten FN-systemet – nå tar jeg det som en helhet – fungerer på i dag, at han fortsatt ønsker økende satsing på midler gjennom FN før reformene nødvendigvis er på plass?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Representantene Vaksdal og Jensen skal selv få svare for det som er blitt rettet mot dem, men jeg har følt at vi har hatt en veldig god debatt her i dag – det må jeg få si – basert på en, som jeg tidligere har sagt, konstruktiv redegjørelse med mange nyttige innspill. Representanten Klunglands første innlegg derimot – jeg må få lov å adressere det – påpekte, det lå vel en undertone av det, at Fremskrittspartiet, som det ble sagt også i det siste innlegget, var «seg selv nok». Man hadde ikke solidaritet. Man ville beholde pengene her hjemme og ikke hjelpe dem der ute. Det var det jeg hørte i det innlegget, og jeg tror vel ikke det er galt beskrevet. Det vi nettopp har prøvd å påpeke i vår politikk i mange år, er effekten av den eksisterende bistandspolitikken. Jeg trodde ikke jeg behøvde å komme opp igjen her for nettopp å repetere det. Det handler jo ikke om manglende solidaritet, men nettopp om å se resultater av det man gjør. Det ble referert til Afrika og våre kutt på Afrika. Afrika er vel det kontinentet som tragisk nok har sett hva gal bistand kan lede til. Hvis man kan vise til at Afrika er løftet opp i et harmonisk og vekstfremmende miljø som følge av bistand, ja, så skal vi gi oss for det. Men det er ikke det som er resultatet, og det er resultatene vi peker på. Derfor synes jeg det er helt unødvendig å komme med den type påstander som at dette er manglende solidaritet, det handler om å være seg selv nok. Det er ikke det det handler om, det handler om å ta tak i utviklingspolitikken på en konstruktiv måte og prøve å løse utfordringene som vi ser, med virkemidler som hjelper, ikke gammeldagse og ikke tradisjonelle, og ikke, som vi har påpekt, planøkonomiske virkemidler. Det er det fokus vi har prøvd å rette mot debatten, og det er det fokus vi også føler at mange andre i salen har prøvd å ta tak i gjennom denne debatten, og se med nye øyne på det. Vi vil gjerne fortsette på det sporet, og vi tar imot den invitasjonen som vi føler utviklingsministeren har rettet til hele Stortinget, om å være med på det.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Eg vil faktisk rosa Høglund for å ha halde eit veldig positivt og nyansert innlegg, der han har avstått frå det som ofte har vore Framstegspartiets politikk på dette området, nemleg å driva med harselering og ha ein sterk retorikk når det gjeld andres politikk. Likevel er det slik at viss ein går inn på Framstegspartiets program, står det der med klare ord at ein vil avvikla bistanden, og viss ein går inn på alternativt budsjett for inneverande år, ser ein at bistanden nesten er blitt halvert. Det betyr at den hjelpa som me i dag gjev til dei fattigaste av dei fattige, nemleg Afrika, kunne ein umogleg ha halde oppe med Framstegspartiets system, noko som ville ha vore svært negativt for dei som i dag får denne hjelpa. Det er òg slik at viss andre land skulle følgt Framstegspartiets politikk med kutt i overføringane til FN, ville organisasjonen for framtida ikkje ha fungert, rett og slett fordi han ikkje var finansiert. Då ville den viktigaste samlingsplassen for verdas nasjonar ha brote saman. Mitt spørsmål er: Ser han ikkje at Framstegspartiets politikk vil skapa ei meir utrygg verd og auka faren for terrorhandlingar også i Noreg?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Det er vel farleg i dagens parlamentariske situasjon, men eg tek likevel sjansen på å distansera meg litt frå statsråden når han peikar på at det hadde vore eit behov for å finna opp Framstegspartiet. Etter mitt syn finst det allereie eit kritisk blikk på vår bistandspolitikk. Det er viktig at bistandskontrollen blir institusjonalisert, slik at me kan kontrollera kor pengane hamnar, og at me verkeleg får effekt ut av det. Dessutan vil eg påstå at delar av Framstegspartiets såkalla kritikk eigentleg er retorikk, fordi ein kritiserer ei verd som ikkje er, og ein politikk som ikkje blir ført, når ein prøver å framstilla det som at nokon prøver å påføra verda planøkonomi, eller når ein prøver å framstilla all bistand som mislukka og utan effekt, og ikkje minst når ein påstår at bistandspengane våre stort sett går med til å finansiera korrupsjon. Sanninga er ei heilt anna. Spørsmålet me må stilla oss, er om me trur at bistand nyttar, eller ikkje. Eg er 100 pst. sikker på at utan den norske bistanden hadde me hatt ei dårlegare verd for særs mange av verdas fattige. Med Framstegspartiets politikk ville det vore veldig mange born i Afrika som ikkje hadde fått vaksinasjon eller helsestell, særs mange ville ikkje fått reint vatn eller ernæring, og særs mange ville ikkje fått utdanning. Det er òg slik at med desse kutta ville særs mange av dei som i dag får ei moglegheit til å leva opp, ikkje gjort det. Og når det blir snakk om bevisbyrde, er det dessverre slik at Noreg ikkje er noko typisk eksempel i verda. Situasjonen i dei fleste rike landa er dessverre slik at det i hovudsak er Framstegspartiets politikk med manglande bistand som vert ført. Difor er det slik at om fleire hadde bidrege på same måten som Noreg, hadde fleire fått eit betre liv. Eg synest det er viktig å innsjå at det finst avgrensingar, og at Noreg difor bør konsentrera innsatsen der me har mest å bidra med. Noreg er i dag eit av verdas rikaste land, og mange tek det for gitt at dette nærast er ei naturlov. Etter mitt syn finst det rundt om i verda mange eksempel på land som er minst like rike på naturressursar som Noreg, men der fattigdommen likevel er total. Sjølv i land som har drive med oljeaktivitet dobbelt så lenge som oss, har ein ikkje fått den nødvendige utviklinga. Så eg vil seia at delar av den norske rikdommen først og fremst kjem av at me har klart å handtera dette på ein fornuftig måte, og at me har hatt eit godt regelverk. Om me greier å eksportera det til omverda, trur eg det òg kan bidra til å skapa betre oppvekstvilkår for mange av verdas fattige born.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Også jeg må berømme Morten Høglund for mange konstruktive innspill. Men det som helt tydelig skiller oss, er analysen av at det er maktforholdene i verden som bl.a. gjør at man får stor urettferdighet og fattigdom mange steder, og at det er sterke kollektive ordninger som sikrer de individuelle frihetene. Et område som jeg syns det er spennende at Fremskrittspartiet har beveget seg svært mye på, er synet på illegitim gjeld. I den sammenhengen vil jeg etterlyse synet på gjelda som følge av skipseksportkampanjen. Så vil jeg utfordre Fremskrittspartiet til å se sammenhengen mellom miljøsatsingen i utviklingslandene – det er et viktig område for å redde jorda for både fattige og rike – og det at vi gjennom miljøpolitikken her i Norge kan gjøre noe for verdens fattige. Det er et faktum at vi er et av de landene som bruker mest energi og slipper ut mye CO2.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Jeg noterte meg det siste. Jeg vil bare si at RORG også er opptatt av maktforholdene i verden slik de gjenspeiler seg i handel, men la nå det være. Jeg er veldig enig med Vallersnes i at grunnlaget for alle menneskerettigheter er at alle mennesker er like mye verdt. Men så vil jeg ta fatt i det som skjer i Latin-Amerika. For etter redegjørelsen kunne vi lese på Høyres hjemmeside at Erna Solberg mener at Norge ikke er tjent med å gi ideologisk støtte til autoritære regimer i Latin-Amerika. Og da vil jeg gjerne at Høyre skal utdype det mer. Er det de landene som har valgt president og regjeringer som følge av mobilisering fra fagbevegelsen, fra sosiale bevegelser med krav om mer rettferdighet og som en protest mot USAs dominans, som er autoritære? Er det krav om mer nasjonal styring av naturressursene som er autoritært? Er det det at flere land nå har gått sammen om en handelsavtale som sikrer mer handel mellom disse landene, som en motvekt til USAs dominans, som er autoritært?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Dette er overhodet ikke en snuoperasjon. Korrupsjon er et tema SV har vært opptatt av i lengre tid. Ikke minst kan kanskje presidenten understreke det, ut fra det arbeidet vi hadde i kontroll- og konstitusjonskomiteen i forrige periode. Korrupsjon er en viktig hindring for å utrydde fattigdom. Men det som er viktig å se, er at korrupsjon ikke bare skjer tilfeldig, det skjer også som følge av maktforhold i de enkelte land. Det er faktisk noen som ser seg tjent med at det er korrupsjon. Vi må se på de strategiene som gjør at vi kan få utryddet korrupsjon, både her heime og i utviklingsland. Med andre ord: Vi må se på bedriftenes samfunnsansvar når de investerer i utviklingsland. Vi må bygge opp riksrevisjon, vi må som motvekt bygge opp det sivile samfunn, og vi må støtte frie medier, som kan være en stemme i kampen mot korrupsjon.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Det er klart at handel er et av de viktige tiltakene for å utrydde fattigdommen i verden. Derfor ønsker vi velkommen mer handel, spesielt at u-landene kan få mer tilgang til de rike landenes markeder. Men det er jo ikke det som skjer. Maktforholdene i verden er slik at det nå er de rike landene som presser på for å få mer tilgang til utviklingslandene. Den rike verden tar ikke innover seg at også u-landene må ha politisk handlingsrom til å skjerme tjenester, til å skjerme næringslivet i en oppbyggingsfase. Vi må sørge for at maktforholdet er slik at handel blir rettferdig, slik at u-landene kan benytte de samme mulighetene til å bygge seg opp, og til å kunne skjerme sitt næringsliv og sine tjenester i denne oppbyggingsfasen. Det er bl.a. dette WTO-forhandlingene handler om, og som er grunnlaget for at Oxfam mener at nå må en ta en pause og se om dette virkelig tjener utviklinga.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Jo, den er håpefull, og det som er håpefullt, er at Verdensbanken tar til orde for mer sosial rettferdighet og likhet. Men det som utviklingsministeren understreket, er at Norge må være en vaktbikkje, en kritisk samtalepartner i forhold til Verdensbanken, og se til at praksis følger opp ord. Det er slik at de som f.eks. er opptatt av retten til vann som en menneskerettighet, kan rapportere om at Verdensbanken fremdeles setter krav om privatisering av vannressursene rundt omkring i verden. Så er representanten sikkert oppmerksom på at jeg også tok turen innom IMF. IMF tror jeg har en lengre vei å gå. Det viser også den tendensen til opprør mot IMF som er i mange utviklingsland, bl.a. oppfordringen fra Kenya om å se bort fra hva IMF krever.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Jeg synes også representanten Lilletun var innom mange interessante aspekter. Blant annet – hvis jeg hørte riktig – har han begynt å se på WTO i en maktsammenheng, og se om det virkelig hjelper u-landene. Det synes jeg er veldig interessant, hvis det er riktig. Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta replikk på representanten Lilletun, men jeg må få lov til å gå videre på det som representanten Anette Trettebergstuen var inne på når det gjaldt reproduktiv helse. For reproduktiv uhelse er jo en av de vanligste årsakene til død og sykdom blant kvinner og unge jenter i utviklingsland. Mødredødeligheten har ikke gått ned de siste 20 årene, til tross for flere vedtak. Usikre aborter er et alvorlig hinder for å nå tusenårsmålene om å redusere mødredødelighet innen 2015. Jeg er glad for at representanten understreket behovet for mødrehelse, men er det ikke viktig at Norge tar på seg en lederrolle når det gjelder kampen for reproduktive rettigheter, inklusiv retten til sikre aborter?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Antiabortarbeidet har tatt seg opp siden George Bush kom til makten i USA. Dette gjenspeiles også i amerikansk bistandspolitikk, bl.a. ved at regelen om at organisasjoner som mottar amerikansk bistand, verken kan utføre aborter eller henvise kvinner til andre steder som utfører aborter, de kan ikke informere om mulighetene for abort og heller ikke argumentere for kvinners rett til abort. I tillegg har USA stoppet bistanden til flere organisasjoner som jobber med familieplanlegging og reproduktiv helse, bl.a. FNs befolkningsfond. Dette er en hån, det er en forbrytelse, det er en krig mot kvinner, og særlig mot kvinner i den fattigste delen av verden. Regjeringen har i tillegg til andre land signalisert at vi skal gå inn med økt støtte der USA kutter, og vi skal yte bistand til det globale fondet for trygg abort, som har som formål å gi støtte til tiltak som har mistet midler som følge av antiabortføringer fra andre land, f.eks. USA. Tar Kristelig Folkeparti avstand fra denne fundamentalistiske krigen mot kvinner, eller mener Kristelig Folkeparti at å fjerne støtten til FNs befolkningsfond er en konstruktiv måte å oppfylle FNs tusenårsmål på?
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-05-23:
Jeg er enig i at det må foretas en prioritering. I dette tilfellet har vi gjort det, synes jeg. Vårt engasjement i Irak ble tonet ned. Vi skal ikke gå inn på den bakenforliggende årsak. Vi er klar over at det legges beslag på viktige ressurser, men den humanitære situasjonen i Darfur er etter vår oppfatning av en slik karakter at vi fant det viktig å prioritere dette området.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2006-05-23:
Vi har i denne sammenheng lagt vekt på at de fattigste kanskje er de som har de største utfordringene, og det er der vi kan hjelpe best. Derfor har vi lagt stor vekt på at MUL-landene skal få eksportere til Norge. Men vi erkjenner at de har visse problemer, logistikkmessig og på andre områder, med å få dette til. Men jeg tror vi i første rekke bør være åpne for import nettopp fra disse landene.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2006-05-23:
Venstre mener at FN skal være sterkt, og at det skal være noe vi satser på framover. Men samtidig har vi hele tiden påpekt at FN må reformeres, og at de må bruke kanaler som er OK. Også Venstre vil satse på FN, og vi vil samarbeide med både i-land og u-land for å få til en slik bistandsordning gjennom dette.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Vi ønsker en klarere satsing på FN, ikke fordi vi mener FN er perfekt og at vi kan være trygge på at hvert eneste prosjekt eller program FN er involvert i, drives på en perfekt måte, men det finnes ikke noe alternativ til FN hvis man ønsker internasjonal organisering av bistanden. Noe av det viktigste FN kan gjøre, er å være koordinator gjennom en regional representant med et felles program og felles budsjett i det enkelte land, og være den som setter normene for hvordan dette skal drives. Hvis man ser på internasjonal bistand i dag, er ikke FN en stor aktør. Jeg tror – jeg tar tallet ut av hukommelsen – det er 15 pst. av utviklingsprogrammene som drives av FN. Så det er enkelte frivillige organisasjoner som er nesten like store, Verdensbanken er selvsagt stor og stat til stat-bistanden er stor. Der FN er unik, er som normsetter og som organisator av den felles innsats som må til i et enkeltland – og det ønsker vi å styrke.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Jeg må først si at jeg ikke kjenner denne saken i detalj. Den sorterer under utenriksministeren, så jeg har ikke vært inne i detaljene i den. Men slik jeg oppfatter det, var norsk stemmegivning slik fordi vi følte at det var i ferd med å utvikle seg en nokså ødeleggende konflikt mellom tredje verdens land og de mer velstående land i Nord-Amerika og Europa, som ikke gagnet saken. Den kontakten vi har hatt med en rekke EU-land, tilsier også at ganske mange av dem var av samme oppfatning, selv om EU kom fram til en felles holdning om å stemme sammen med USA. Det var et ønske om å ødelegge en konflikt, som dessverre ikke bidrar til å bringe FN framover. Det vi ser nå, er en tendens til polarisering i FN hvor en del utviklingsland dessverre motsetter seg helt nødvendige reformer, men på den annen side opptrer enkelte store mektige land på en slik måte at de ikke får folk med seg på reformer, men i realiteten opptrer såpass arrogant at reformprosessen bremses og stopper opp.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Jeg er enig med Lilletun i at partipolitikk i betydningen hvorvidt man liker eller ikke liker partipolitikken til et regime, er selvsagt helt irrelevant. Det som ikke er irrelevant, er om et regime eller en regjering følger en utviklingsorientert politikk som bidrar til å løfte opp landets fattige, som bidrar til å skape den nødvendige økonomiske vekst og den bygging av stat og fordeling som skal til. Det er høyst avgjørende spørsmål. Hvis begrepet «bistandsfaglig» skal gi mening, må det være et grunnleggende politisk begrep, fordi det er politikken som er det viktigste. En fornuftig utviklingspolitikk er det aller viktigste. Så kan man selvfølgelig se på de enkelte elementene i den ut fra en bistandsfaglig synsvinkel, f.eks. hvordan driver man en mest effektiv korrupsjonsbekjempelse. Jeg mener at å organisere konservative, høyreorienterte partier og kristeligdemokratiske partier på en folkelig og fin måte rundt omkring i verden, også er en viktig del av norsk bistand til demokratiutvikling og utvikling, og vil selvsagt støtte det også.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-23:
Jeg vet ikke hvor lenge vi skal forlenge debatten om hvorvidt Fremskrittspartiet bør finnes opp eller ikke, men jeg ser det slik at det Fremskrittspartiet tilfører debatten, er en del vettug kritikk av bistanden. Det er helt avgjørende at man, punkt én, svarer på dette og, punkt to, også endrer bistanden, for det er sannhetskorn i denne kritikken. Derimot har jeg ikke sett at Fremskrittspartiet har framlagt noe eget alternativ for hvordan man skal kunne bidra til det Olav Akselsen er ute etter, nemlig å få Afrikas millioner av fattige ut av fattigdommen. For det kan vanskelig være tvil om at hvis det er målet, trenger man ikke bare en vesentlig bedre politikk, men også mer og bedre bistand, ikke mye mindre bistand, og jeg imøteser en videre debatt om disse tingene. Som sagt: Fremskrittspartiet er nyttig som kritiker, men det ville være veldig farlig om de skulle få makt til å gjennomføre sitt program, slik situasjonen er nå. Men det er 3 år fram til neste stortingsvalg, så vi kan bidra fornuftig i den diskusjonen. Så er jeg enig med Siv Jensen på et viktig punkt, om det nærmest å holde oppe en moralistisk fane og si at alle andre land i verden skal nektes det vi har fått. Jeg ville ikke reise rundt med det budskapet. Ingen kommer til å se meg reise til Kina for å fortelle at det er livsfarlig at kineserne får biler, mens vi skal få beholde våre. Det kommer tusen nye biler ut på veien i Peking by hver dag. Det er 300 000–400 000 i én by pr. år. Men med mindre vi gjennomfører vesentlige og drastiske reduksjoner i vårt forbruk, har vi ikke noe grunnlag for å kreve det av andre. Så vi må se på vårt eget forbruksmønster, men framfor alt må vi se på hvordan vi kan få til en teknologisk endring og en mer fornuftig politikk totalt sett i verden der kollektive løsninger selvfølgelig må stå i sentrum, ikke bare privatbilisme. Jon Lilletun utfordret meg på å være raskt på ballen, som det Hilde Frafjord Johnson var, i internasjonale fora. Ja, det vil jeg forsøke å være. La meg ta et eksempel på hva vi har gjort: En del frivillige organisasjoner med engasjement for urbefolkninger i Kongo bad oss ta opp i Verdensbanken de negative virkningene av skogprogrammene. Vi fikk den nordiske gruppen til å avstå fra å stemme, noe som i norsk målestokk er en veldig forsiktig reaksjon, men som altså i Verdensbanken er så sjeldent at dette ble det virkelig lagt merke til. Det har ført til at Verdensbanken har satt folk til å studere disse programmene, gå gjennom dem på nytt, og de har inngått i en dialog med de frivillige organisasjonene som var kritiske. Det besøket vi hadde fra Verdensbanken i Oslo i går, må delvis ses i lys av nettopp den stemmegivningen. Dette er et eksempel på at vi ønsker å være raskt på ballen. Når det gjelder illegitim gjeld, vil jeg se på den innstillingen vi får fra det felles embetsutvalget før jeg tar stilling til det. Takk for en konstruktiv og god debatt. Det ble litt temperatur på slutten, men det var sikkert bare av det gode.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-05-23:
Utviklingsministeren si utgreiing gir ei ryddig oversikt frå ein engasjert statsråd på eit område Regjeringa prioriterer høgt. Senterpartiet er fornøgd både med den varsla oppryddinga i måltal og styringsreiskapar nasjonalt og med styrkinga av arbeidet for å gjera FN sterkare innan fredsbygging, miljøvern, naudhjelp og utvikling. Vi trur det er rett strategi å erkjenna at vi i Noreg ikkje er like gode på alt. Samtidig har vi visse fortrinn, og dei skal vi bruka aktivt i arbeidet vårt for utvikling. Energi, fred og forsoning, kvinne- og likestillingsspørsmål og miljø er nemnt spesielt, samtidig som det er understreka at det skal leggjast vekt både på forsking, utdanning, landbruk og fiske. Då Norad den 18. mai presenterte strategidokumentet sitt for dei neste ti åra, vart det òg lagt fram ei MMI-undersøking om folk si tillit til norsk utviklingshjelp. Det heitte der at 63 pst. ikkje veit kva bistandspengane går til. Det heitte vidare at 59 pst. av dei som var spurde, ikkje trudde pengane kom fram til dei som har størst behov for hjelp. Det fortel om eit stort potensial for opplysing. Det fortel ikkje berre om behovet for å reisa både lokale og sentrale debattar om utviklingshjelp, men òg om kva resultat ein skal venta. Så trur eg at det òg fortel noko om behovet for å stimulera til styrking av grasrotengasjementet i Noreg. Frivillige organisasjonar, fagrørsla og kyrkja har lang erfaring frå utviklingsarbeid. Det er viktig å finna den rette balansen mellom å stimulera og å stilla krav. Det er lang tradisjon i mange lokalsamfunn i Noreg for å ta initiativ og for å vera kreative. Eg vil nemna eit einaste eksempel. Det er det initiativet som vart teke på Finnøy i Ryfylke for kort tid tilbake, og som har overskrifta Columbiaprosjektet – med mikrokreditt, med mikrokraftverk og med dagsenter. Det betyr at det gir konkrete resultat der dette arbeidet går føre seg. Men ein skal heller ikkje undervurdera den betydinga som det har lokalt i Finnøy-bygdene, både blant vaksne som engasjerer seg, og ikkje minst blant barn og unge som ser at det dei brukar tida si på, er direkte til hjelp i eit område som treng støtta deira. Finn Martin Vallersnes har orientert om IPU-konferansen i Kenya. Eg hadde moglegheita til å delta der. Eit seminar hadde overskrifta «Afrikas utvikling». Det er gledeleg å registrera den framgangen som er, både når det gjeld menneskerettar og demokrati, i mange land i Afrika. Det som likevel står sterkast igjen hos meg, er representanten frå Zimbabwe som ropte høgt: Sats på kvinnene, viss ikkje lukkast ein ikkje! Og det er Wangari Mathai, som starta lokalt med treplanting for fred, som no etter to år i Kenya kan registrera at det blir etterlyst ein sterkare kamp i landet hennar for å motverka korrupsjon. Det blir i tillegg etterlyst eit sterkare engasjement for eigne kontrollorgan i mange land, slik at vi kan yta endå meir.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2006-05-23:
Det har i debatten i dag blitt fokusert på kvinner og på utrygge aborter. Jeg vil gjerne gjøre det helt klart at Kristelig Folkeparti er svært opptatt av kvinnehelse, og vi tar kjønnslemlestelse på alvor. Vi ønsker å fokusere på situasjonen til kvinner i fattige land når det gjelder både helse, informasjon, prevensjon og sosial og økonomisk støtte. Vi har ikke trukket vår støtte til dette internasjonale arbeidet. Men det er i abortspørsmålet Kristelig Folkeparti har et annet syn enn Regjeringen, fordi vi ønsker å gi det ufødte barn et sterkere rettsvern. Det er ikke noe motsetningsforhold i å være for støtten til kvinnene, uansett livssituasjon – om de er gravide, eller om de tar abort – og samtidig ønske et styrket rettsvern for det ufødte liv.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
La meg begynne med å takke statsråden for en veldig inspirerende og innsiktsfull redegjørelse her i Stortinget. Norge er et lite land i verden, der innbyggerne har vært utrolig heldige både i forhold til styresett og i forhold til naturrikdommer. Debattene her i Stortinget kan nok noen ganger virke litt smålige, selv for oss som utfører embetet vårt her. Istedenfor Fremskrittspartiets negative vinkling på Sosialistisk Venstreparti, burde vi jo være jublende glade for at utviklingsministeren varsler nye tiltak. Jeg registrerte at representanten Vaksdal også skrøt av statsråden, og det er jo bra. For mens vi har debattert her i dag, har mange dødd av sult, blitt torturert og voldtatt – i vår verden. Familier er ufrivillig skilt fra hverandre. Fedre og mødre har opplevd at barna deres har dødd mellom hendene deres på grunn av mangel på vaksine. Men her får vi altså en debatt om SV har snudd eller ikke. Jeg oppfatter utviklingsministeren som en reformvillig og kunnskapsrik statsråd. Og det er bra. For verden står foran store utfordringer, og Norge er som kjent en del av verden. Det som skjer andre steder i verden, kommer til å få virkninger for oss. Dersom kineserne begynner å bruke toalettpapir, vil verdens skoger være rasert i løpet av 30 år. Klimapolitikk og klimaendringer rammer i hovedsak de fattige landene, men det vil også slå inn over Norge. Miljøpolitikk er også bistandspolitikk. Klimapolitikken, forurensninger og utbyttingen av utviklingsland må bekjempes. Det er jeg glad for at denne regjeringen mener må bekjempes med dialog istedenfor Bush’ og Fremskrittspartiets løsninger. Hvis fattige land får en utvikling i forhold til forbrukssamfunnet, som vi er en del av, vil rett og slett kloden ikke ha tilstrekkelige ressurser. Derfor har Norge, som har vært så heldig i forhold til naturressurser, i forhold til demokratisk utvikling og i forhold til ikke å bli utbyttet av kolonimakter, et overordnet ansvar for å vise solidaritet med dem som ikke har det sånn. Vi bor i et land bygd på likeverd og solidaritet. Gjennom politiske vedtak og handlinger har vi i lille Norge greid å skape verdens beste land å bo i. Det har kommet fordi vi har greid å solidarisere oss med dem som har behov for det. Velferdsstatens største fiende er tilfredshetens misnøye. I dag kan det virke som om egoismen og misnøyen er i ferd med å få fotfeste i Norge. Når partier får økt oppslutning om å kutte til verdens fattigste samtidig som de i løpet av en generasjon eller to vil ødsle bort verdier som det har tatt 150 millioner år for naturen å bygge opp, kan en undres på hva som er i ferd med å skje i vårt velstående samfunn. Jeg er stolt av å tilhøre et parti i en regjering som vil bygge internasjonal solidaritet. For de virkelig store utfordringene – kampen mot fattigdom, sult, terror, miljøødeleggelser, tap av jordsmonn og menneskeliv – må vi løse sammen med andre. Ellers løser vi dem aldri. Da vet vi hvordan det vil gå. Jeg vil derfor igjen takke statsråden for en lovende og inspirerende redegjørelse her i Stortinget.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Det var Fremskrittspartiets formann, Siv Jensen, som fikk meg til å ta ordet igjen, for her var det mye prat og mange tomme ord. Representanten Jensen snakket om viktigheten av å ha «et kritisk blikk» på bistandspolitikk. Jeg foretrekker å kalle det utviklingspolitikk. Fremskrittspartiet vil avvikle dagens u-hjelp og Norad, står det i programmet til Fremskrittspartiet. Er det å ha «et kritisk blikk» på u-hjelp? Det verste eksemplet er allikevel at Fremskrittspartiet i budsjettet for 2006 kuttet over 2 milliarder kr i bistanden til Afrika. Afrika sør for Sahara er den regionen som står dårligst rustet når FNs såkalte tusenårsmål om å redusere fattigdommen, legges fram. På en internasjonal levekårsindeks fra 2004 opptar afrikanske land 23 av de 25 siste plassene. Kutt fra Fremskrittspartiet vil ramme de aller fattigste mest. Eksempelvis kuttes bistanden til et av Norges hovedsamarbeidsland, Malawi, med 140 mill. kr. Bare 20 mill. kr står igjen. Malawi er et av verdens fattigste land. Landet er rangert som nr. 165 av 177 land på levekårsindeksen. 14 pst. av den voksne befolkningen antas å være hivsmittet. Den norske bevilgningen går i år til å støtte utviklingen av styresett i Malawi, til økonomiske reformer, til helse, derav hiv/aidsbekjempelse, og til landbruket. Det er altså slike tiltak Fremskrittspartiet ønsker å kutte. Men det har lite med «et kritisk blikk» å gjøre. Formannen i Fremskrittspartiet bør lytte til sine representanter i komiteen og innrette sin politikk og framtidens politikk på å ha et kritisk blikk på bistandspolitikken, men faktisk også være med på debatten, som betyr at de må bevilge penger til det. Vi tar avstand fra den liberalistiske tenkningen om at enhver er seg selv nok, om en er undertrykket eller utbyttet.