Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2013-12-06:
Vi skal nå behandle det første budsjettet fra arbeids- og sosialkomiteen etter regjeringsskiftet. Det kan jo være en øvelse, både for dem som er vant til å være i posisjon, og for dem som er vant til å være i opposisjon, å skifte side av bordet. Det har vi ikke minst sett innenfor det som er en veldig stor andel av vårt budsjettansvar, nemlig det som gjelder pensjoner. Økonomisk er det en veldig stor andel av vårt budsjett, og nåværende statsråd var fargerik som opposisjonspolitiker. Senest i en annonse rett før valget – og annonser kommer jo på eget initiativ – beskrev han dagens pensjonssystem som et «eldreran». Det skulle ikke ta mange dagene å bli kvitt den avkortninga, som har vært mye omtalt av nåværende statsråd gjennom de siste års opposisjonstilværelse, og også den årlige regulering skulle forandres i forhold til det alle andre partier tidligere har vært enige om. Vi kan nå konstatere at det var løfter som forsvant som dugg for sola. Når statsråden nå – i likhet med alle andre partier og statsrådens parti – står bak pensjonssystemet, når det er enighet om det, selv om statsråden fremdeles søker å gi inntrykk av at han står veldig langt bak den enigheten, har vi altså et pensjonssystem som det er bred enighet om i alle politiske partier. Et annet viktig område for statsråden og for komiteen er Nav. Også på det området har statsråden opp gjennom årene hatt fargerike og blomstrende beskrivelser av situasjonen. Jeg vil nøye meg med å si at det er et så viktig fellesprosjekt – for det har vært bred enighet om Nav-reformen – at vi alle har et ansvar for å bidra til at det utvikler seg i god retning, og at det som ikke fungerer i dag, fungerer bedre i framtida. På dette området vil i hvert fall jeg for min del ha en ambisjon om at det skal komme noe godt ut av regjeringsskiftet, nemlig en mer konstruktiv og objektiv opposisjon enn det vi hadde i forrige periode. For dette området er så viktig, og på veldig mange områder innenfor Nav er det viktig at vi lykkes. Jeg vil være med på, og vi vil være med på en seriøs diskusjon om en stadig forbedring av kvaliteten – eventuelt utvikling av nye tiltak som kan fungere enda bedre enn de tiltakene vi har valgt så langt. Jeg minner i den sammenhengen om at når vi tidligere – i forrige periode, på bakgrunn av dramatiske hendelser og da særlig med vekt på politiet – har diskutert hvordan offentlig sektor virker, har vi fått pekt på at vi for ofte bare konkurrerer om å bevilge mest penger, mens vi i liten grad evner å diskutere kvaliteten på det vi får ut av penger. Jeg mener det veldig seriøst at vi skal prøve å bidra til at debatten skal handle om det, at den skal ta utgangspunkt i brukernes følte tilbud og ikke bare være en konkurranse om å bevilge mest penger. Det tror jeg heller ikke politikken er tjent med – kanskje særlig ikke når det gjelder Nav. I den ærlighetens navn er det slik at statsråden overtar ansvar for saksområder som nesten utelukkende har vært preget av framgang under den forrige regjeringa. Antallet sosialhjelpsmottakere har gått betydelig ned under den forrige regjeringa, delvis som et resultat av at vi har innført kvalifiseringstiltak og på andre måter jobbet systematisk med å hjelpe folk over en kneik. Andelen uføre har gått ned, sjukefraværet har gått betydelig ned, det har skjedd mye bra. Men det betyr altså ikke at vi er ferdige, og det er fremdeles behov for å forbedre mange av tjenestene. Vi skal være en aktiv bidragsyter i den debatten og prøve å være konstruktive når det gjelder å finne tiltak som kan hjelpe folk tilbake til jobb. Når det gjelder tiltak mot sosial dumping, har den forrige regjeringa og nåværende opposisjon skilt seg ganske tydelig. Vi har satt i verk en rekke tiltak mot sosial dumping, som er et stadig økende problem, og som vi etterhvert også ser har overslag mot svart økonomi og kriminalitet. Problemet utvikler seg stadig; vi må stadig finne nye løsninger. Mitt håp, som jeg sender med statsråden, er at de tiltak som dere har stemt imot, ikke blir reversert. La nå dem ligge! Så kan vi heller diskutere hvilke nye tiltak vi trenger for å møte den utfordringa vi ser, mot et seriøst arbeidsliv i Norge. Et annet område som den forrige regjeringa hadde gode resultater på – ja, der vi faktisk var europamester – er arbeidsledigheten. I oktober 2005 var det 83 479 registrerte i Nav. I oktober i år var det drøyt 68 000. Det er ikke bare et resultat av denne statsrådens ansvarsområde og denne komiteens arbeidsområde. Det er et mangfold av saker som skal på plass for å få høy sysselsetting, og det er kanskje det området som bekymrer meg mest med den nye regjeringa. Næringspolitikken er viktig. Når det første regjeringa møter landbruksnæringa med – til og med fra egen statsråd – er fjerning av ostetollen og innstramming overfor den viktige landbruksnæringa, er det selvfølgelig med på å true sysselsettingsutviklinga ikke bare for landbruket, men i tillegg for foredlingsindustrien, som er en av de betydeligste industrigrenene i Norge. Når fiskeriene utsettes for diskusjon om regulering av kvoter og kommersialisering av dem og konkrete tiltak for innstramming av de særskilte permitteringsreglene som er nødvendige for å drive en særskilt næring, bidrar ikke det til å gi trygghet i næringslivet. Når Innovasjon Norge får redusert sine midler, er det mange mulige bedrifter som ikke får den starthjelpen de skulle ha hatt. Forslaget om bortfall av CO2-kompensasjonsordningen var så ille at det ble stoppet i Stortinget, men det sier noe om retningen til regjeringa som altså ikke er spesielt næringsvennlig. Familiepolitisk vet vi at barnehagepris, det at regjeringa går imot den forrige regjeringas forslag om to årlige opptak, og det at de øker kontantstøtten utover den tida det har vært enighet om, heller ikke bidrar til å fremme arbeidslinja. I tillegg er det dårlig familiepolitikk. Samarbeidsmodellen har vært viktig for at vi har fått til de gode resultatene på sysselsetting som vi har fått i Norge – den norske modellen, samarbeidsmodellen. Holden III-utvalgets rapport som nylig er framlagt, viser nettopp det. Men når regjeringa foreslår midlertidige ansettelser, noe som ikke gir flere jobber, men flere av dem som kunne vært i fast jobb, en midlertidig jobb, når de stiller spørsmål om arbeidstidsbestemmelsene og til og med klarer å foreslå – i hvert fall si at de skal foreslå – normerte sykmeldingsperioder, fremmer ikke det det samarbeidet som har gitt modellen som Holden III-utvalget peker på har bidratt til den lave sysselsettingen i Norge, og til den gode, effektive økonomien vi har i Norge. Når det gjelder arbeidsmarkedstiltakene som statsråden selv har ansvaret for, er det klart at det å redusere antall arbeidsmarkedstiltak, som faktisk skjer i årets budsjett etter forslag fra den nåværende regjeringa, er første gang i historien vi ser skjer samtidig som en regjering spår økt ledighet. Når en både strammer inn på permitteringsreglene for arbeidstakeren og gjør det dyrere for arbeidsgiveren i en periode der en spår at sysselsettingsveksten bremser litt opp – at ledigheten kan komme til å øke litt – er det å gå i feil retning. De samlede tiltakene på statsbudsjettet peker ikke i retning av at regjeringa har ambisjon om fremdeles å ha full sysselsetting som mål. Jeg vil si ved denne regjeringas start og første budsjett: De skal ikke bli målt og konkurrert med fra oss om bare å bevilge mest penger, vi vil vurdere regjeringa med utgangspunkt i resultater. Det aller viktigste resultatet for oss å måle regjeringa på, er resultatet på arbeidsledighet – det er den viktigste økonomiske faktoren. Skrittene så langt peker ikke i riktig retning.