trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-02-26:
Dette blir vel også min første replikk, i hvert fall i denne stortingsperioden, på hr. Sponheim. Jeg gjør det for å uttrykke min begeistring for hva jeg oppfattet som et signal. Jeg har forståelse for at representanten Sponheim ikke vil benytte denne talerstolen i dag til å komme med sitt EU-standpunkt. Men jeg tror allikevel at Sponheim og jeg tenker ganske likt på dette området, for når man er tilhenger av markedsøkonomi og globalisering, er det også helt nødvendig at det er internasjonale spilleregler for markedet med gode kontrollordninger, med andre ord at politikken følger økonomien. Hvis man legger det til grunn, er det jo ganske nærliggende i hvert fall å uttrykke et syn om at den modellen som EU har valgt, er en fornuftig modell, nemlig at politikken følger økonomien regionalt, og at det ville være et riktig skritt for Norge å delta i et slikt fellesskap.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-02-26:
I motsetning til hr. Leirstein følte jeg meg ikke truffet av at det såkalte markedsliberalistiske luftslottet skulle ha sprukket. Finansministeren vet at Høyre alltid har vært en sterk tilhenger både av globalisering og av markedsøkonomi, men også at det skal være internasjonale spilleregler for handel, at politikken skal følge økonomien. Vi ønsker ikke dette for å sikre primært politisk styring, men for å sikre at konkurransen er reell og å sikre god beskyttelse av forbrukerne. Når finansministeren sier at tiltakene er nasjonale, er jo det en sannhet med ganske store modifikasjoner, for det foregår mye i internasjonalt samarbeid nå. G20 har bl.a. slått fast at markedsøkonomi og globalisering er en del av løsningen. Norge må godkjenne sine løsninger i ESA, og det viser jo at EU-systemet fungerer. Det ville vært stor fare for både Norge og andre land hvis man nå skulle fått en voldsom konkurranse om å ha de sterkeste nasjonale tiltakene for å beskytte egne markeder, det ville raskt kunne gå ut over de minste land, som Norge. Så ESA og godkjenningen der er et godt eksempel på at systemet fungerer.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-02-26:
La meg først korrigere et par forhold. Det meste av det som ble gitt i skattelette i forrige periode, gikk til folk med lave og vanlige lønnsinntekter, og det gikk til å trygge arbeidsplasser. Det andre er at skattelettelse ikke er noe mål. Det er et virkemiddel. Det er et virkemiddel for å skape trygghet for familien. Det er et virkemiddel for å trygge arbeidsplasser. Jeg registrerer – og det er jo kanskje ikke overraskende – at representanten Holmås og jeg er grunnleggende uenige i synet på skattepolitikk, og at Holmås har en grunnleggende mistro til folks egen evne til å skape trygghet. Det er vi uenige om, og det kommer vi til å diskutere fra nå av og frem til valget – og sikkert etter det også. Men det som forundrer meg, er at SV, som ellers er et parti som er opptatt av kunnskap, vegrer seg for å få kunnskap. Dette er ikke en debatt som går bare i Norge. Den går i Sverige, den går i Danmark, og den går i alle europeiske land. Det dreier seg ikke om noen teoretiske modeller, men det dreier seg om å få inn faktisk erfaring om hva som har skjedd i forbindelse med skattereduksjoner. Hvorfor vil ikke Sosialistisk Venstreparti ha den kunnskapen som vi ønsker å innhente gjennom dette utvalget?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-02-26:
La meg bare få slutte meg fullt og helt til det representanten Syversen gav uttrykk for. Jeg er enig i at det er et merkelig syn på hvem som er produktive i dette samfunn, og hvem som bidrar til å bygge det gode samfunn. La meg også understreke at Høyre, hr. Lundteigen, er tilhenger av at man skal betale etter evne. Vi har aldri foreslått at man skal fjerne toppskatten i Norge. Vi ønsker at færre skal betale toppskatt, men vi har ikke gått inn for å fjerne den. Vi er også tilhenger av at alle skal bidra. Men denne debatten reiser i grunnen to spørsmål. Det ene gjelder synet på skattepolitikk, og det er åpenbart at her vil høyresiden og venstresiden ha forskjellig ståsted. Men la meg bare gi uttrykk for at jeg er grunnleggende uenig i synet på hva som er velferdsgevinst. For det er åpenbart at venstresiden har det syn at det bare er kroner som tas inn til den offentlige kassen, som bidrar til velferd. Da nestlederen i Arbeiderpartiet, Helga Pedersen, la frem Arbeiderpartiets stortingsvalgprogram, sa hun at alternativet til en rød-grønn regjering er «en mørkeblå greie» som vil rane fellesskapets midler. Vi hører også her finansministeren uttale at skattelettelser er penger som staten liksom deler ut. Da sier man indirekte at de verdiene som skapes, i utgangspunktet er statens, de er samfunnets. Jeg ser stikk motsatt på det. I utgangspunktet er det personene i Norge som skaper verdier, og så bidrar vi til fellesskapet. Så er det slik at når vi får beholde litt mer av våre egne penger, er det også en velferdsgevinst. Og så er det i tillegg slik at en fornuftig skattepolitikk kan bidra til vekst i økonomien, som gjør at også samfunnet og fellesskapet kommer bedre ut. Det er der jeg mener det er viktig at man, uavhengig av synet på skattepolitikken, bør være interessert i å innhente kunnskap. Jeg registrerer at finansministeren har en klokkertro på miljøene i departementet og Statistisk sentralbyrå. Jeg er også imponert over deres dyktighet, men det er ikke den eneste sannhet. Vi har andre fagmiljøer i Norge som også har noe å bidra med i denne diskusjonen. Det foregår en veldig interessant diskusjon i andre europeiske land, sist nå i Danmark, som har foreslått betydelige skattelettelser for 2010 – 26 milliarder kr. Og de gjør det ikke fordi de skal rane fellesskapets kasse, men fordi de mener at dette kan bidra til økt velferd, mer velstand, bidra til at man jobber seg ut av krisen – ja, man har tro på de dynamiske effektene. Hele poenget med vårt forslag er jo at vi skal hente inn kunnskap. Jeg står ikke her og hevder at fasiten er i det danske finansdepartementet eller i aktuelle utenlandske kunnskapsmiljøer, men vi må innhente kunnskapen, vi må bruke den og se hvordan vi kan ha en fornuftig skattepolitikk som bidrar til mer verdiskaping og mer velferd i det norske samfunnet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-02-26:
Jeg tror kanskje ikke Holmås og jeg vil bli enige om hva som egentlig skjedde i forrige periode, men hvis man ser på tallene, vil Holmås se at de største pengene ble brukt til å redusere skatten for folk med lave og vanlige lønnsinntekter og for å trygge arbeidsplassene. Hvis representanten Holmås derimot går inn og ser på hva som er skjedd i denne perioden, og ser på hvem som har fått størst skattelette av finansminister Kristin Halvorsen og dama som jobber i kassa på Rimi, vil representanten Holmås se at det er personer med statsrådslønn som har fått de største skattelettelsene, og ikke personer som jobber i kassa på Rimi. Det er effekten av statsbudsjettet for 2006 – det var betydelige skattelettelser til dem med de høyeste inntektene. Så til representanten Holmås’ innlegg, hvor han gjør et stort poeng ut av skattelettelser på aksjeutbytte. Da er det åpenbart at Holmås har glemt at det jo var den borgerlige regjeringen som gjeninnførte skatt på aksjeutbytte gjennom skattereformen, slik at man fikk samme marginalskatt på de høyeste inntektene og på kapitalbeskatningen. Det som gjenstår ubesvart fra regjeringspartiene, er hvorfor man motsetter seg kunnskap fra andre miljøer enn SSB og Finansdepartementet. Jeg mener det kunne vært interessant å få frem, men det er åpenbart at det ønsker man ikke fra regjeringspartienes side.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-02-26:
Først til finansministeren: Jeg skjønner godt at hun blir provosert, men det er først og fremst fordi det er en øm tå. Det er selvsagt riktig at den rød-grønne regjeringen økte skattene i forhold til sentrum–Høyre-regjeringens forslag, men realiteten i det budsjettet som finansministeren og den rød-grønne regjeringen la fram, var at personer med de høyeste inntektene fikk lavere skatt enn det de hadde i 2005 og betydelig større skattelettelser enn personer med de laveste inntektene. Så er det ikke slik som det blir sagt, at vi har motsatt oss at avgifter skal være en del av en slik utredning. Tvert imot, i vår merknad står det at også avgifter skal med. Vårt poeng er i og for seg ikke hvilke elementer man putter inn i dette, men hvilke fagmiljøer man benytter. Det er helt utmerket at det er en arbeidsgruppe i skjæringspunktet mellom Finansdepartementet og SSB, men vi ønsker også andre fagmiljøer med, og vi ønsker at man skal lytte til internasjonal erfaring i forhold til effektene av dynamisk skattepolitikk.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2009-02-26:
På vegne av representanten Inge Lønning og meg selv vil jeg fremme forslag om bedre helsetjenester der pasientene bor.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2009-02-26:
La meg først si at når det gjelder den første bankpakken, gjelder det vanlige kommersielle vilkår. Jeg tror det var partiformann Siv Jensen som sa at dette var en dyr ordning for bankene – de betalte inn én krone og fikk nitti øre igjen. Så over til dagens kredittpakke, som har en helt annerledes innretning. Den har et subsidieelement i seg, der man også kommer i konflikt med statsstøtteregelverket og EØS. Det er to forskjellige innretninger, og da må man kunne stille spørsmålet: Hvis man gir penger på vanlige markedsmessige vilkår, skal man i alle sammenhenger stille krav? Dette er en ordning med et veldig klart subsidieelement, der man går inn med kjernekapital eller en form for B-aksjekapital, og da gjør vi det samme som veldig mange andre land når de går inn og styrker soliditeten for å øke utlånene. Da kommer man over i en helt annen posisjon, og det er rimelig å sette vilkår.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2009-02-26:
I forkant av Stortingets behandling av den første bankpakken på 350 milliarder kr var det tett dialog mellom banksjefer og Regjeringen – også via SMS. Det har senere kommet frem at bankene var i desperat behov for likviditet. Med andre ord: Bankene trengte hjelp fra staten. Under debatten knyttet til bankpakken uttalte representanten Jakobsen at det ikke ville være riktig å stille betingelser med hensyn til lederlønninger og bonus til ledende ansatte i bankene, fordi likviditeten staten stilte til disposisjon, ble gjort på markedsmessige vilkår. I forbindelse med kredittpakken vi behandler i dag, velger imidlertid Regjeringen å stille betingelser når det gjelder lederlønnsfrys og bonusutbetalinger. Betyr det at representanten Jakobsen mener at dagens foreslåtte kredittpakke ikke gjøres på markedsmessige vilkår, eller er det i realiteten slik at begge pakkene har element av risikotaking fra statens side, og at Regjeringen tok feil når den ikke stilte krav om lederlønnsfrys også i forbindelse med den første bankpakken?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-26:
Dette ser ut til å bli en like effektiv debatt tidsmessig sett som den behandlingen vi hadde i komiteen! Jeg skal ikke dra debatten lenger ut enn nødvendig. Debatten får vi først og fremst når vi kommer til Odelstinget. Dette gjelder jo bare bevilgningene. I tilknytning til det forslaget som Jan Tore Sanner tok opp, om å sette ned et utvalg som skal se på reguleringen av det norske finans- og kreditmarkedet, kunne jeg godt tenke meg å utfordre finansministeren til å si litt om hvordan man nå arbeider fra norsk side i forhold til det internasjonale arbeidet som pågår for å se på de reguleringer som kanskje synes å være nødvendige i bakkant av den finanskrisen vi nå er inne i. Vi vet jo at Storbritannias statsminister har vært langt fremme i debatten med ulike forslag, og at det også i FN-regi pågår et arbeid. Det kunne være interessant å høre hvilke posisjoner Norge inntar på den arenaen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-26:
Jeg skjønte at i innlegget handlet det om å spå om framtiden når det gjelder boligmarkedet. I replikksvaret til Hagesæter dreide det seg mer om å spå om fortiden. Jeg tror det siste er en enklere øvelse enn det første. Men til det saken dreier seg om i dag, nemlig tilførselen av kapital. Det er jo et spørsmål hvilke banker som skal få tilgang på denne kapitalen. Som representanten Holmås vet, har det vært et spørsmål bl.a. i hvilken grad sparebankene kan nytte seg av denne kapitaltilførselen. Føler Holmås seg forvisset om at dette vil komme hele banknæringen til gode?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-26:
Ja, jeg tror vel det er første gang jeg tar replikk på hr. Sponheim, i sentrumskameratenes ånd, men det var vel på tide. Jeg ble litt fasinert av at Sponheim sa at han hadde tro på den globaliserte økonomien. Men så la han til en setning som jeg synes var interessant, nemlig at det også kalte på mer globaliserte politiske rammer. Jeg vet jo at hr. Sponheim mer eller mindre er i tenkeboksen. Men lå det her noe signal om hvilket standpunkt Lars Sponheim vil falle ned på når det gjelder EU-spørsmålet? Han nevnte jo også Spania, for øvrig, så da synes jeg spørsmålet er ytterligere aktuelt.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-26:
Jeg takker for svaret i forhold til mer internasjonale spilleregler vi ser kan bli nødvendig å forsterke i etterkant av den krisen vi nå ser. Finansministeren nevnte ulike arenaer hvor arbeidet nå pågår – eller vi kan kanskje si der idédugnaden pågår. Og jeg tror Stortinget vil være veldig interessert i å ha et samspill med Regjeringen om dette. Det er ulike arenaer vi kan delta på i så måte. Men jeg er litt ute etter å høre hvor finansministeren og Regjeringen nå ser det mest aktuelt for Norge å delta. På hvilke arenaer mener Regjeringen at Norge kan bidra? Og hvor mener Regjeringen at det er viktigst at denne diskusjonen nå skal skje for å sikre at man får faktiske resultater, som finansministeren selv var inne på?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-26:
Intet er som en god skattedebatt, for noen. Dette er et forslag fra fire Høyre-representanter. Det dreier seg om å sette ned et faglig basert utvalg som skal vurdere de dynamiske effektene ved redusert skatt på arbeid og formue. Som det er kommet brev om fra finansministeren, skal et eget utvalg, som er satt ned i Finansdepartementet med representanter derfra og fra SSB, gå gjennom noe av det samme. Flertallet viser til dette som sin begrunnelse for at man ikke ønsker å vedta det framsatte representantforslaget. Jeg regner med at flertallet vil redegjøre nærmere for det. Når det gjelder mindretallet, er det en samlet opposisjon som kunne tenke seg at vi fikk et slikt faglig utvalg, også fordi vi selvfølgelig også ser at det er mye faglig stoff som ligger til grunn allerede. Men vi har også fått ganske mange innspill, både nasjonalt og internasjonalt, og ulike studier som viser at det kan være gode provenyeffekter ved å foreta ulike skatteendringer i denne sammenheng. Hele komiteen, unntatt Fremskrittspartiet, er enig om hva skattesystemet skal ha som hovedoppgave, nemlig at det skal skaffe inntekter til det offentlige for finansiering av velferdsgoder, at det skal virke omfordelende og utjevnende, samt bidra til en effektiv og bærekraftig bruk av samfunnets ressurser. Det er grunn til å merke seg at det er et bredt flertall som stiller seg bak hovedprinsippene i skattesystemet, og som vel gir et grunnlag for å si at det fortsatt vil være relativt bred enighet om grunnprinsippene i det norske skattesystemet også framover. Vi ønsker gjennom et slikt utvalg å få vurdert hvordan skattesystemet kan virke positivt inn på f.eks. arbeidstilbudet. Det er også alminnelig antatt at dette har en virkning. Vi synes ut fra de innspillene vi har fått, at det kunne være et godt grunnlag for å få belyst dette nærmere. I tillegg antar vi også at det er grunn til å tro at det vil være effekter knyttet til arbeidstilbudet ved f.eks. avgiftsendringer. Derfor ønsker mindretallet å legge også det inn som et mandat til det utvalget som dessverre ikke blir nedsatt. Vi betviler ikke den kompetansen departementet og Statistisk sentralbyrå besitter. Men vi mener at det vil være av stor verdi at representanter for ulike fagmiljøer blir supplert med representanter fra f.eks. Finansdepartementet og SSB, for å se på hva som kan gjøres for å forbedre det skattesystemet vi har – vi tror faktisk at det her er noen forbedringspotensialer – slik at skattepolitikken blir fundert på en måte som gjør at systemet blir så effektivt som mulig, og som i sum kan bety at skatteinntektene faktisk kan øke på sikt. Jeg tar med dette opp mindretallsforslaget.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-26:
Jeg føler vel at det er et visst oppdemmet behov hos representanten Holmås. Dessverre bidrar jeg til at han får tilfredsstilt det ved å ta replikk. Jeg må jo si det var mye sterk kost i innlegget fra representanten Holmås, bl.a. påstanden om disse ordningene som «holder folk unna» arbeidslivet, slik jeg hørte representanten Holmås si. Jeg skal ikke gå så veldig mye inn på det. Jeg vil bare spørre: Når får vi se konsekvensen av det? Når vil denne regjeringen foreslå et kutt i den samlede foreldrepermisjonen?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-26:
Som saksordfører føler jeg et visst behov for å si noen ord knyttet til den debatten vi har hatt. Når det argumenteres fra flertallets side, høres det altså plutselig ut som om det å sette ned et utvalg, ikke har noen mening. Det argumenterer man med på den ene siden. På den annen side viser man til at årsaken til at man nærmest ikke går med på forslaget, er at det vil forsinke det arbeidet som allerede er i gang i regi av SSB og Finansdepartementet. Så det kunne i hvert fall vært en fordel om man var enig om hva som er årsaken til at man faktisk avviser forslaget. Så til representanten Lundteigen. Det at Kristelig Folkeparti ikke er med på en flertallsmerknad som «snakker om» skatt etter evne, betyr ikke at vi har forlatt vårt tradisjonelle standpunkt. Men jeg synes også den samlede komitémerknaden sier noe om hva skattesystemets funksjon skal være, og skatt etter evne føler jeg ligger ganske innbakt i det. Så regner jeg med at det skulle være utkvittert. Så må jeg faktisk ha to ord om innlegget til Heikki Holmås. Egentlig er det ganske rystende å høre – og det minner meg jo om hvorfor det heldigvis er politiske skillelinjer i dette landet – hvordan man ser på familiepolitikken i SV. Han sier, selv om det modifiseres, at de som velger å være hjemme og ta seg av sine egne barn, holder seg borte fra arbeidslivet og nærmest framstår som uproduktive i samfunnet. Jeg synes faktisk det er ganske rystende å høre på slike utlegninger. Hvis jeg var i posisjon, ville jeg kanskje være litt mer bekymret for at vi i det norske arbeidsliv har en situasjon hvor 500 000–600 000 personer som er i arbeidsfør alder, ikke deltar i arbeidslivet, istedenfor å plukke fram kontantstøtten som det som gjør at norsk arbeidsliv ikke får tilfang til den arbeidskraften man behøver. Jeg synes kanskje det hadde vært litt mer interessant. Det er i hvert fall en helt annen utfordring enn det «klippe, klippe» vi til stadighet hører når det gjelder kontantstøtten. Men som sagt: Det er av og til greit å bli minnet om hvorfor man er i det partiet man er i, og ikke i et annet.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-02-26:
Jeg føler ærlig talt at representanten Holmås ikke sitter på redelighetsdefinisjonen akkurat i denne saken. Jeg trakk fram hva jeg mener er et problem med SVs familiepolitikk, nemlig at man faktisk ser det slik at de som er hjemme med sine barn, er en slags utgiftspost i samfunnsregnskapet, og at man ved å holde seg borte fra arbeidsmarkedet ikke bidrar på den måten SV synes er passende. Og det forbeholder jeg meg retten til å kritisere. Det er et syn på familien som står så langt fra det jeg og mitt parti står for – og jeg tror også det Senterpartiet står for – og jeg synes det er oppsiktsvekkende at man gjentar det gang etter gang.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Jeg sa vel ikke strengt tatt det. Jeg sa vel at nå eller i løpet av året som kommer vil boligprisene antageligvis være på bunnen. Det er vel det SSB også sier. De sier at boligprisene vil falle ytterligere 10 pst. Men det som er sannheten, er at det i hvert fall er billigere å kjøpe nå enn det var for et år siden, da prisene har gått betydelig ned i den tiden som har gått. Og det er absurd å se at boligkjøpere i fjor fikk massevis av lån fra bankene, mens de nå ikke får lån fra bankene, selv om det vil være et lurere tidspunkt. Jeg tror også Gjermund Hagesæter og jeg er enige om det som er Kurt i Erlend Loe sin enkle analyse, nemlig at det er lurt å kjøpe billig og selge dyrt. Da er det i hvert fall dumt å kjøpe når det er kjempedyrt, og det er i hvert fall dumt ikke å ha muligheten til å kjøpe når det er billigere. Det som er problemet med boligmarkedet, er at det er et kjempesvært lotteri for ungdom; om du har gjort en klok investering eller ikke, avhenger av det tidspunktet du kjøper deg inn. Vi må få mer stabilitet i boligmarkedet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Vi har gitt klar beskjed om at vi er opptatt av å ha en rettferdig beskatning av folk, og da inngår det å beskatte formuene som en viktig del av det. Vi mener vi har lagt til grunn et godt og fornuftig opplegg, både med hensyn til formuesskatten og med hensyn til arveavgiften, noe jeg vet at Svein Flåtten har vært uenig med meg og regjeringspartiene i. Men dette mener jeg har vært riktig. I en tid da staten stiller opp for bankene, stiller opp for bedriftene, bl.a. gjennom den skatteordningen som vi nå i fellesskap har vedtatt i forbindelse med krisepakken, nettopp da må også folk, som vet at det er fellesskapets penger som går til disse tiltakene, vite at vi har en rettferdig beskatning. Er det én ting som har skapt mistillit i USA, er det jo nettopp at de folkene som nøt best av de første krisepakkene, satte seg på flyet og dro på dyre spareiser. Dette skapte stor mistillit til om dette faktisk var en pakke som gagnet alle.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Bare for å ta hva denne saken handler om – jeg mener at nettopp boligmarkedet er en av de viktige delene av dette. Det at vi tilfører mer penger til bankene og gjør dem i stand til å låne mer penger ut, vil jo nettopp bidra til å hjelpe de 10 000 menneskene som nå er i en boligfelle gjennom at de har kjøpt én bolig og sitter med en annen bolig. Det betyr at flere av – jeg holdt på å si – min og mine søskens generasjon vil få lån i bankene og kjøpe seg inn. Derfor er det faktisk en del av det som saken dreier seg om. Når det gjelder muligheten for alle bankene til å ta del i dette, er det slik at alle de tiltakene vi har kommet med, både i første pakke og i forbindelse med denne pakken, slår forskjellig inn i bankmarkedet, fordi bankmarkedet ser forskjellig ut. Vi har en kjempesvær bank, DnB NOR, som sitter med halvparten av utlånet, vi har en liten utenlandsdel, og vi har sparebankene, som står for en del. Målet med disse pakkene er å favne bredest mulig. Hvis vi ikke lykkes i det, har vi vært veldig klare på å si at da kommer vi tilbake og følger opp og sørger for at alle bankene får nyte godt av tiltakene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Jeg må innrømme at jeg har litt mer tro enn det Lars Sponheim har, på at de grepene vi nå gjør, faktisk vil bidra til en større bevegelse på boligmarkedet. La oss si det slik: Jeg har flyttet en del flere ganger i mitt liv enn det Lars Sponheim har gjort, all den tid han har bodd på sin vakre gård i det vakre Ulvik. Da er det slik at det man gjør, er at man kjøper før man selger. Vi har hatt et marked nå som har gått fra at man kjøper før man selger, til at man selger før man kjøper. Det er klart at det skaper en enorm brems i hele situasjonen i boligmarkedet. Det at bankene – og dette vet jeg av egen erfaring når jeg har bedt om lån i bank – har gått fra å si at man aksepterer fra fire til fem ganger inntekten i lån, til å være strenge og å si at nei, vi gir bare tre ganger inntekten i lån, gjør at en god del mennesker som tidligere fikk lån, nå ikke lenger får lån. Det skaper den tregheten i boligmarkedet som vi nå ser. Og der ser vi at på boligmarkedet har vi én ting: Der har vi Husbanken som motkonjunkturinstrument. Det instrumentet mangler vi innenfor andre sektorer.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Det er klart at Høyre har behov for å skjønnmale hva de holdt på med i forrige periode. Men det er jo sånn at forskjellene økte som følge av de skatteendringene som Jan Tore Sanner var med på å gjennomføre. Det er bare å gå inn og se på Statistisk sentralbyrås inntektsfordelingstabeller, så ser man veldig tydelig hva Jan Tore Sanners parti og de andre høyrepartiene holdt på med i forrige periode. Jeg er ikke enig i den politikken, for jeg mener at det er ganske viktig å ha rettferdig fordeling. Det er faktisk ett av målene for politikken. Det andre jeg er opptatt av, er å sørge for nettopp trygghet og rettferdighet. Hvis høyresiden hadde vært opptatt av det, burde de ha bidratt i større grad enn det de gjør, til nettopp å være pådrivere for å øke miljøavgiftene, for å øke inntektsbeskatningen for dem med de høyeste inntektene, de største formuene, de største arvene og i stedet gitt dette ut i skattelette til folk som har lave inntekter og lite penger. Men det er ikke det Høyre foreslår. Det er ikke det Høyre gjør i praktisk politikk, og det føler jeg at de faktisk bør dømmes etter ved valget til høsten.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Nå snakket jeg først og fremst om kontantstøtten. Jeg mener at kontantstøtten er et virkemiddel som er målrettet for å holde folk hjemme, istedenfor å la dem bidra i arbeidslivet og bidra til den felles verdiskapingen i samfunnet. Jeg mener også at den treffer veldig skjevt. Det vet vi jo, alvorlig talt! Vi vet jo at kontantstøtten nå treffer mye skjevere enn den brede permisjonsordningen som vi gradvis har utbygd fra vår side. At vi har gjennomført en økning i fødselspermisjonen for fedre, bidrar til et mer likestilt arbeidsliv. En statsråd i en tidligere sentrumsregjering har ledet arbeidet i Likelønnskommisjonen og har sagt veldig klart at hvis fedre tar en større andel av permisjonen, vil også det bidra til en mer lik fordeling. Lik fordeling er vi for. Målrettede tiltak for å holde folk borte fra arbeidslivet, tiltak som kontantstøtten, som bidrar skjevt, er vi imot.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Jeg vil gjerne svare på spørsmålet fra Lars Sponheim om når jeg har tenkt å gjøre noe med det. Jeg vil svare: Så fort som mulig! Men bortsett fra det, er det klart at jeg, som har fem småsøsken, vet utmerket godt at det følger mye arbeid med å ha barn. Det er helt klart – bare for å være raus tilbake og nyansere debatten – at en god del av det vi gjør når vi finansierer fellesskapet, trekker inn penger fra folk og sier at vi skal gjøre en del prioriteringer i fellesskap som er rene velferdsgoder, er ikke det tiltak som er utelukkende rettet mot å sørge for at vi skal få flest mulig mennesker i jobb. Det er klart at man kan se på kontantstøtteordningen som en valgfrihetsordning, men jeg mener det er en veldig dårlig valgfrihetsordning, og jeg mener at den bidrar til å holde folk utenfor arbeidslivet som ellers ville være der, fordi man taper mye penger på å gå i arbeid ved at man må betale en barnehageplass, som er blitt billigere under vår regjering. Men man må betale en barnehageplass, og man mister penger i kontantstøtte. Det mener jeg er negativt for samfunnet som helhet, og jeg vil heller bruke det på bredere ordninger for alle.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-26:
Jeg oppfatter at vi egentlig har hatt en ganske redelig og åpen debatt om hva en slik dynamisk skattepolitikk faktisk dreier seg om. Den dreier seg om, for å si det veldig enkelt – den biten har vi egentlig ikke gått inn i – at hvis jeg tjener 100 kr timen, hvis jeg verdsetter fritiden min til la oss si 90 kr timen og betaler 28 pst. skatt av de 100 kr, er det faktisk slik at jeg velger å ha fri i stedet for å jobbe. Det kan være én måte å se dette på. Det som er poenget da, er at ved å senke skattene særlig for folk som har lave inntekter, får du mer igjen for å jobbe. Det er ikke noe oppsiktsvekkende at hvis et menneske tjener 500 kr timen, har vedkommende ganske sterke incentiver til å jobbe uansett. Du tjener bra med penger på å jobbe. Det betyr at hvis fritiden din er verd 100 kr da også, jobber du uansett om du betaler 10 pst., 20 pst., 30 pst., 40 pst. eller 50 pst. skatt. Det er jo det det dreier seg om når vi snakker om de dynamiske effektene av å sette ned skatten for noen grupper. Vi fra venstresiden har sagt at ja, det skjønner vi. Slik er det. Høyresiden må være med på å si at ja, det er helt åpenbart at de positive effektene av skattelette er størst for folk som har lave inntekter. Da har vi bare påpekt det veldig enkle at da høyresiden fikk styre selv, var det faktisk slik at marginalskatten ble satt mest ned for dem som hadde de aller høyeste inntektene, og ikke for dem som hadde lave inntekter – jeg ser Jan Tore Sanner skriver som en gal, og det betyr vel antakeligvis at han vil si noe etterpå. Da vil jeg bare si at selv om du øker minstefradraget, eller øker det samlede bunnfradraget, gir ikke det noen lavere marginalskatt for veldig mange av dem som har lave inntekter, men det gjør noe for akkurat de folkene som er i dette veldig lille intervallet. Så det er ikke noe godt argument å si at høyresiden gav store skatteletter til folk med lave inntekter, for det er faktisk ikke riktig i forhold til de store skattelettene de gav til folk som hadde aksjeutbytte. Jeg hadde forventet av Kristelig Folkeparti og Høyre den samme redeligheten når det gjelder kontantstøtten. Det føler jeg ikke vi har fått. Hvis man ikke innrømmer at kontantstøtten, slik den funker, har dokumenterte, negative effekter, hvis man ikke ser at det finnes andre og bedre måter å gjennomføre mer fritid for barnefamilier på, som f.eks. gjennom å bruke en permisjonsordning, utvide fødselspermisjonen, hvis man ikke ser at det er en bedre måte å sørge for at unger får være sammen med foreldrene sine på, har man på en måte misforstått noe grunnleggende. Det er klart at når en innvandrerdame på østkanten i Oslo kan få utbetalt penger av staten, kontantstøtte fra Kristelig Folkeparti, Høyre og alle de andre som var for dette, koster det mer for henne plutselig å begynne å betale for barnehage og få en dårlig betalt jobb ved siden av. Hvis man ikke ser det, er man ikke redelig i debatten.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-02-26:
Eg registrerte at representanten Holmås hadde ein bustadprisanalyse og slo fast med stor skråsikkerheit at det var akkurat no det var riktig å kjøpe ny bustad. Det er jo ein litt interessant konklusjon og ein interessant analyse. Det betyr altså at bustadprisane ikkje vil falle framover, og at dei vil vere høgare om to månader, dei vil vere høgare om to år. Då er mitt spørsmål, som sikkert mange andre òg lurer på: Kva er det representanten Holmås byggjer denne analysen og denne konklusjonen på, at bustadprisane akkurat no er på botnen?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-02-26:
Så vidt eg forstår, er finansministeren einig i at det er visse dynamiske skatteeffektar ved å redusere og auke skattane. Då meiner eg sjølvsagt ikkje det at ein får meir enn ei krone igjen, men effekt på den måten at dersom ein f.eks. pålegg innbyggjarane å betale 1 milliard kr meir i skatt, vil det forsvinne nokre pengar på vegen slik at staten ikkje får inn 1 milliard kr, men kanskje berre 800 mill. kr. Det første spørsmålet mitt er då: Kan finansministeren bekrefte at det er visse dynamiske effektar, altså at dersom ein pålegg skattytarane 1 milliard kr i auka skatt, vil ikkje staten få inn så mykje, men noko mindre? Det neste spørsmålet er: Er det ein tanke at ein også innarbeider ein slik dynamisk effekt i framtidige statsbudsjett?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-26:
Jeg tenkte å vende tilbake fra utviklingen på boligmarkedet og til det saken gjelder. Jeg er veldig enig med representanten Holmås når han innledningsvis sier at vi nå vedtar et opplegg som gjør bedriftene i stand til å få mer kapital til å foreta nødvendige omstillinger i en vanskelig tid og skape nye arbeidsplasser. Det er jeg helt enig med ham i. Betyr det at representanten Holmås også mener at vi bør sette i verk tiltak slik at bedriftene selv kan utløse mer av den kapital de har, altså at de kan beholde mer av kapitalen sin gjennom f.eks. en lavere beskatning på bedrifter og ikke minst på dem som skaper norske bedrifter, nemlig eierne? Det bør vel egentlig følge av det første resonnementet.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-26:
Jeg er ikke overrasket over at representanten Aasen snakker om ideologi når det gjelder skatt. Det jeg er overrasket over, er som regel resultatene. Jo da, jeg har lest brevet fra finansministeren. Jeg ser at man tenker å ta inn veldig mange andre ting i disse vurderingene. Jeg tror at man skulle rendyrket det mer på skatt, for det har vært sentralt og viktig i den norske økonomiske debatten i den senere tid. Nettopp det taler for at man burde trekke inn annen kompetanse, kanskje utenfra, og få friske øyne – uten at jeg skal si at øynene i departementet og i SSB er trette – som har et nytt syn, til å se på dette. Dette er en meget viktig debatt. Jeg synes at representanten Aasen løper litt unna det hun sier, for hvis hun egentlig mener det som hun innledet med, er det egentlig ikke nødvendig med noen arbeidsgruppe, heller ikke i departementet.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-26:
Det saken dreier seg om, er jo hvorvidt det skal settes ned et faglig utvalg som er bredere enn den gruppen som arbeider i Finansdepartementet. Jeg forstod på representanten Lundteigen at han innledningsvis var enig både med seg selv og med meg, når han henviste til det han tidligere har sagt i dag om et ensrettet faglig miljø, at det var behov for friske øyne, osv. Og så går han over til stort sett å snakke om hva Høyre egentlig mener om de forskjellige skattetyper, om skatt etter evne, osv. Jeg har lyst til å vende tilbake til utgangspunktet her. Synes han ikke – særlig med henvisning til at han til slutt sier at Finansdepartementet har mer enn nok å gjøre – det da vil være fornuftig at man fylte på den arbeidsgruppen, slik at det ble et utvalg som nettopp kunne utrede dette som er viktig, og som Lundteigen i innledningen også var opptatt av?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-26:
Så da mener representanten Lundteigen at det også er unødvendig med arbeidsgruppen i Finansdepartementet?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-26:
Det er et underlig utsagn fra finansministeren at diskusjonen om de dynamiske virkningene av skattelette nå skulle være drept fordi ingen har sagt at matematikken tilsier at én krone i skattelette motsvarer én krone på den andre siden. Jeg må si at når finansministeren bruker sitt innlegg som et politisk innlegg mot skattelettelser, mens hun samtidig skriver til komiteen at hun ser på dynamiske virkninger som relevante, at hun mener at arbeidet er viktig, og at det ikke må forsinkes, må hun kommentere dette litt nærmere. For hennes partnere her, regjeringspartiene, har sagt at de også er i tvil om det egentlig bør være et utvalg, altså en gruppe, i departementet. Jeg synes dette spriker, og jeg vil gjerne vite hva man egentlig har tenkt å gjøre, og om regjeringspartiene står samlet om det som hun skriver.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-26:
Det er riktig at man til slutt har blitt enige om dette, men når jeg lytter til saksordføreren, høres det nærmest ut som om dette hele tiden, fra overgangsreglene ble vedtatt, bare har vært en prosess som har ledet frem til finansministerens brev til Stortingets presidentskap om at man ville ta vekk tidsfristen. Jeg synes det er fornuftig at finansministeren til slutt gjorde det. Det var kanskje det eneste mulige å gjøre. Opposisjonen har samlet tatt opp dette flere ganger etter at det nye rederiskattesystemet ble vedtatt. Med spørretimespørsmål og interpellasjoner, i budsjettforslag o.l. har vi hatt et betydelig trykk på dette. Det er greit at vi nå har kommet frem til en avgjørelse her, selv om jeg må si at jeg finner det ikke eksotisk, men kanskje litt kuriøst at statsråden den 7. januar i sitt svarbrev til komiteen fortsatt mente at tidsfristen for miljøinvestering var helt nødvendig for å ivareta intensjonen med den nye rederiskatteordningen, men at hun to uker senere mente det motsatte. Av og til er det klokt å mene det motsatte. Dette er svært viktig for en viktig del av norsk næringsliv. Jeg er glad for at vi kan føre denne lille debatten – får jeg si – nå som man er enig om dette, uten å diskutere skattelettelser for de rike, for redere osv. Det var helt fraværende i saksordførerens innstilling. Det er bra. Men jeg kan ikke la være å si at forutsigbarheten for denne bransjen, for næringen, har vært fraværende i den tiden dette har tatt. Mange selskaper ville kunne ha innrettet seg på en annen måte, særlig inn mot den krisen vi nå får i forbindelse med kontraheringer osv. Hadde man fått innfrielser av løfter som var gitt tidligere, hadde man sluppet denne nærmest prokuratordebatten om hvem som skulle tolke regnskapsbestemmelsene på hvilken måte. Det vil jo alltid være revisorer. Det vil aldri være professorale utredninger fra en eller annen handelshøyskole. Jeg synes det ble et uverdig spill for å opprettholde politiske standpunkter som man ikke ville forlate. Jeg er glad for at vi har kommet dit som vi skulle ha vært for ganske lang tid siden.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-26:
Jeg skal ikke forlenge debatten unødvendig, bare stille et spørsmål som jeg har vært litt nysgjerrig på, for vi er jo nå enige om at det er bra at man har snudd, og at man har landet der man har landet. Hva var det som skjedde mellom den 7. januar og den 20. januar som gjorde at man skiftet helt oppfatning om tidsfristen, at man ikke lenger forholdt seg til professorutredningen, men mente noe annet?
Svein Flåtten (Høyre), 2009-02-26:
Bare kort: Finansministeren mener da at internasjonale revisjonsselskaper ikke tidligere hadde ment det?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-02-26:
Senterpartiets syn på økonomisk vekst er, som tidligere senterpartileder og biskop Gunnar Stålsett elegant formulerte det: Vekst er ikke å forbruke mer, men å forvalte bedre. I mitt innlegg påpekte jeg at fordelene ved globalisering av økonomien er reelle, men de er sterkt overdrevet. Det som nå trengs, og som jeg inviterte til, er at ulike fagmiljøer diskuterer hva som er årsakene til krisen, og hva som er virkemidlene ut av krisen. Et av poengene som jeg påpekte, var at slik som forståelsen av økonomifaget er i dag, tar det ikke inn over seg at aktørene ikke har tilstrekkelig kunnskap om markedet, og derfor får vi en feilprising, noe vi har sett på de realverdier som har fått en verdi i dag som er himmelvidt lavere enn for kort tid siden. Vi står oppe i et opplagt systemproblem.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-02-26:
Det som dagens finanskrise viser, er at en globalisert økonomi basert på de spillekasinoprinsipper som i dag viser seg å gå konkurs, ikke kan være framtidsrettet, sjølsagt i seg sjøl, men videre ut fra det faktum at du kan ikke ha en slik fri internasjonal økonomi uten å ha internasjonale institusjoner som har en så sterk økonomisk makt og innflytelse at de kan ta ansvar og korrigere svakhetene i systemet. Det vi ser i dag, er at problemene med den globaliserte økonomien og finanskrisen i all hovedsak løses gjennom nasjonale tiltakspakker og nasjonal aktivitet, fordi de internasjonale institusjonene ikke er i nærheten av å ha kapasitet til å rette opp svakhetene ved sitt eget system.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-02-26:
Jeg er grunnleggende enig i og glad for det som representanten Flåtten har sagt og sier om et breiere økonomisk politisk miljø. Jeg er grunnleggende enig i det representanten sier om friske øyne, se problemstillingene fra en ny vinkel. Det jeg prøvde å si, var at dette området – når det gjelder den såkalte effekten av en dynamisk skattepolitikk – er et område som både i norsk økonomisk debatt og i internasjonal politisk og økonomisk debatt har vært veldig mye drøftet, og hvor en etter min vurdering har en god avklaring på hvordan det fungerer. Problemet er altså etter vår vurdering avklart. En bør da konsentrere sin innsats om de behov som er mer påtrengende. Det var essensen i mitt innlegg.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-02-26:
Nei. Jeg regner med at det er en rekke arbeidsgrupper i Finansdepartementet, men på dette området mener jeg altså at det er bortkastet tid å få Finansdepartementets folk inn i en større gruppe på dette området, for jeg ser ikke hva som er det nye som kan komme opp. Det har heller ikke representanten Flåtten bidratt med i denne debatten. Hva er det for slags problemstillinger som er nye, som ikke tidligere er vurdert, og som kan medvirke til at vi kan komme til et nytt resultat i forhold til det som er presist beskrevet i innstillinga?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-02-26:
Jeg skal være enig i at i næringsbeskatningen står en overfor ganske mange krevende sammenhenger i forhold til hvordan skattlegging virker dynamisk inn på utøvelsen – og stimulansen – av et framtidsrettet næringsliv. Men det denne diskusjonen går på, er personbeskatningen. Vi har i debatten nå fått avklart at skatt etter evne har en større oppslutning i salen enn det innstillinga viser. Jeg vil si at slik både Kristelig Folkepartis og Venstres talspersoner har uttrykt seg, er det vel mer en glipp eller en inkurie at ikke skatt etter evne er eksplisitt uttrykt fra de to partiene. Det er noe jeg tror på. Vi har også fått klarlagt at egentlig er Høyre også tilhenger av skatt etter evne. De har uttrykt seg noe mer uklart, det er uklart i hvilken grad det er en glipp at en ikke har tatt det med, men det som er klart, er at Høyres skattepolitiske talsmann og Høyres finanspolitiske talsmann står ved at en skal ha en egen toppskatt, en ekstra skattlegging av dem som har høye inntekter. Det som likevel står fast, er at partiet Høyre ønsker en flatere skatt, en mindre avstand mellom laveste og høyeste skattesats. Det står fortsatt fast etter denne debatten. Det viser at det er den endring Høyre vil gjennomføre, slik at det blir mindre av evneprinsippet i beskatningen enn det vi har i dag, noe regjeringspartiene svarer med å si at i den situasjonen vi nå står i, er behovet heller å øke det spennet først og fremst for å få mer arbeidsevne fram i arbeidslivet, fra dem som har deltidsjobb, fra dem som har lave inntekter – i det hele tatt en stimulans til dem som er mest verdig trengende.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-26:
Det er ingenting jeg håper og ønsker mer enn at de som i dag har problemer og sitter låst fast f.eks. med to boliger fordi man ikke blir kvitt den ene, kan få løst sine problemer. Men vi skal ikke være blinde for at noe av problemene er fallet i boligverdi og dermed manglende sikkerhet, og utviklingen i hele boligmarkedet. I de høringer som vi bl.a. har hatt i komiteen, har vi jo nettopp fått forsikringer fra svært mange av bankene der de sier at overfor privatmarkedet og overfor boligmarkedet fungerer utlån som tidligere, men med den samme kredittvurdering som tidligere. Da er det dessverre en del som vurderes annerledes, og som dermed får et problem. Ellers vil jeg understreke at hovedformålet med det vi gjør i dag, er jo å løse bedriftenes, ikke minst de stores bedriftenes, problemer med å innløse obligasjonslån. Over 100 milliarder kr skal innløses i obligasjonslån dette året, og det er det som må være hovedformålet med de gode vedtak som gjøres i dag.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-26:
Jøss!
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-26:
Nei, det lå ikke et sånt signal i det. Men det lå et klart signal om at denne globale økonomien, kall det gjerne turbokapitalismen, vi har opplevd en del år nå, krever en global politikk. Det gjør at våre globale institusjoner etter mitt skjønn må fungere bedre, bli sterkere, få mer muskler til å håndtere det – være en type verdensbank, IMF, for å intervenere. Men det handler også om samarbeid over nasjonalgrensene, mellom nasjonalstater, for å få et regelverk som fungerer bedre. Jeg tror at hvis f.eks. britiske og amerikanske banker hadde stått overfor det samme regelregimet som norske banker har, hadde situasjonen vært en del bedre og ikke slik at store deler av banksystemene er helt utenfor politikken. Så vi må ha bedre samarbeid, koordinering, kunnskapsformidling mellom nasjonalstater og et mye sterkere verdenssamfunn til å håndtere ting. Vi burde etter mitt skjønn f.eks. hatt et globalt konkurransetilsyn. Jeg håper på en rask WTO-avtale, og så får vi komme tilbake til hvordan vi løser de regionale spørsmålene – fra min side.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-26:
I fravær av uenighet i innstillingen skjønner jeg at vi kan diskutere mye, både EU-sak og teologi, i finanskomiteen. Jeg har allikevel lyst til å kvittere både til representanten Sanner og til representanten Syversen, som gjerne vil diskutere med meg, at jeg var i alle fall oppmerksom da jeg på radioen i morges hørte en politisk analyse av en våre kolleger fra Fremskrittspartiet her i salen, som definerte den politiske venstreside i Norge til å omfatte alle, inklusiv Høyre. Da jeg har hørt at det er en levende debattkultur på den politiske venstreside i Norge, tror jeg nok at vi nå ser en konsekvens av denne politiske analysen også her i stortingssalen.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-26:
Jeg vil følge opp det siste, for representanten Holmås kom til å si at kontantstøtten så å si utelukkende og ukritisk er et virkemiddel for å «holde folk unna jobb». Jeg tror nok det er mange småbarnsforeldre som opplever det representanten Holmås her gav uttrykk for, som ganske sårende, hvis han ikke får anledning til å korrigere dette, noe jeg nå i min store raushet vil gi ham. Jeg har i disse dager – om jeg skal være litt personlig – den store gleden av å følge en datter som har fått tvillinger. Han prøver å antyde at dette ikke krever noe arbeid. Jeg vil gjerne få lov til å si at det er noe representanten Holmås har noe å lære om. Jeg kunne tenkt meg å spørre ham om når han har tenkt å skaffe seg lærdom på dette feltet. Det skal jeg ikke gjøre, men jeg vil gjerne be ham korrigere dette utsagnet sitt litt.
Lars Sponheim (Venstre), 2009-02-26:
Hvis jeg har ordlagt meg slik at finansministeren er såret på vegne av sitt embetsverk, vil jeg gjerne få trekke det tilbake, for det er få som har stått så ofte i denne salen og skrytt av det dyktige embetsverket i Finansdepartementet som det jeg har gjort. I så fall burde hun nok heller rette kritikken mot noen av sine egne representanter, som åpenbart er mer skeptiske til det samme embetsverket. Men jeg har gjennom mange år hatt såpass mange møter med – og hørt såpass mange synspunkter fra – det samme embetsverket, at jeg vet at de er forferdelig opptatt av å passe på de finanspolitiske rammer, heldigvis. Det skal vi være glad for. De er opptatt av de kortsiktige budsjettvirkninger, og det er bra og riktig. Men det er nødvendig i samfunnsdebatten om disse spørsmålene at det viktige ærendet kombineres med noen langsiktige, uavhengige synspunkter som en kan bruke til å prøve opp mot det som må være Finansdepartementets alltid våkne evne til å passe på selve finanspolitikken. Derfor vil jeg gjerne utfordre finansministeren til å supplere dette arbeidet med et par uavhengige rapporter f.eks. fra miljøet ved Universitetet i Oslo og fra Handelshøyskolen i tiden fram til statsbudsjettet skal legges fram, som kan gi oss faglige oppfatninger om dynamiske effekter og hvor store de måtte være.