trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-02-12:
Det er nokre endringar som uomtvisteleg har skjedd etter at Framstegspartiet gjekk ut av regjeringa. Det eine er at regjeringa har valt å forsterke klimaforpliktingane til Noreg, og det andre er at ein har gjort det utan å kjenne konsekvensane av det. Det har statsministeren bekrefta gjennom svara sine til representanten Siv Jensen. Det er det som er nytt, for tidlegare har ein vilja kjenne konsekvensane av dei grepa ein tek. Det gjer vi ikkje no. Vi veit ikkje kva det kostar, vi veit ikkje kva det betyr for dei globale utsleppa, og vi veit ikkje kva det betyr for norske arbeidsplassar. Det er nytt at statsministeren går frå å vite til å synse om så store konsekvensar og med så mykje pengar på spel.� Vi er opptekne av ein effektiv klimapolitikk – problemet er at vi ikkje veit det no. Kva gjer at statsministeren og regjeringa konkluderer – med tiltak og forpliktingar etter at Klimakur kom – sju dagar etter at ikkje-utgreidde forslag vart lagde på bordet?�
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2020-02-12:
Men årsaka til at Framstegspartiet var med på å slutte seg til ei felles gjennomføring med EU på dette, var at vi skulle bruke den kvotefleksibiliteten som er der, og som gjer at vi kan gjennomføre klimatiltaka der dei er mest effektive. No varslar regjeringa både at ein skjerpar forpliktinga si, og at ein skal bruke den berre viss det er strengt nødvendig. Det er utfordringa, for ein fekk Klimakur mindre enn ei veke før forslaget frå regjeringa om forsterka mål kom, ein ser at det er ein drøss av forslag med veldig høg tiltakskost, det er ikkje gjort nytteberekningar av kva samfunnet får igjen av ulike investeringar, og det er ikkje gjort vurderingar av om det hadde vore meir effektivt å kutte utsleppa ute. Basert på det faktagrunnlaget vel regjeringa å forsterke klimamåla sine. Det er då det enkle spørsmålet står att:� Kan statsministeren nemne eitt anna tilfelle der det har vore slik saksbehandling i regjeringa – ei vekes saksbehandling utan å vite konsekvensane?�
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-02-12:
Etter regjeringsendringene i januar valgte regjeringen å utnevne en egen distrikts- og digitaliseringsminister. Spørsmålet er hva den statsråden egentlig skal ha ansvaret for. Av de midlene som regjeringen sier de har satt av til såkalte brede distriktspolitiske tiltak, har distriktsministeren bare ansvaret for 3 pst., og mesteparten av disse tre prosentene går direkte til fylkene og blir forvaltet der. Distriktsministeren er med andre ord en statsråd nesten uten portefølje. En må spørre seg om det er mest for egen PR og kommunikasjon regjeringen har oppnevnt en slik statsråd. For oss i Stortinget blir i alle fall dette litt uryddig. Det er vanskelig å føre meningsfylte diskusjoner med en distriktsminister som verken har makt eller penger. Kommunalminister Astrup har mye mer å si for distriktene enn distriktsministeren. Det samme gjelder justisministeren, helseministeren og finansministeren. Det er de som er de egentlige distriktsministrene i regjeringen – sjøl om de sjølsagt altfor ofte driver med sentralisering, altså det motsatte av en god distriktspolitikk. Det regjeringen risikerer med denne bortorganiseringen av distriktsansvar, er faktisk å marginalisere distriktspolitikken. Det synes som om distriktsministeren mer enn noe annet er tiltenkt en rolle som en slags lynavleder for en regjering som sliter med troverdigheten i distriktene. � Regjeringen har hatt noen eksempler på at de har utnevnt statsråder uten portefølje. Vi tenkte jo da de omdannet regjeringen og fjernet eldreministeren og samfunnssikkerhetsministeren, at de hadde lært av det. Da er spørsmålet: Hvorfor har de nå nok en gang oppnevnt en statsråd som verken har makt over viktige områder eller penger til å gjøre noe med distriktspolitikken?�
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-02-12:
Det å skulle ha en kommunal- og distriktsminister hadde for så vidt gitt litt mening, men jeg registrerer at også statsministeren i sitt svar rett og slett har vanskelig for å forklare hva denne distriktsministeren skal gjøre. Det er mulig at hun skal ut og snakke fint om vekst og utvikling på bygda, men #elskerbygda kommer ikke til å føre til noen bedre distriktspolitikk. Distriktspolitikken avgjøres av helt konkrete tiltak. I mitt og distriktsministerens hjemfylke, Trøndelag, ligger en av Norges mest innovative reiselivsbedrifter, Stokkøya strandhotell og sjøsenter. De sliter med de rammebetingelsene som denne regjeringen gir, og en av årsakene til det er kostnadene som regjeringen har påført reiselivet gjennom økning av moms, fra 8 pst. til 12 pst. på overnatting. Det ville ha vært et konkret og viktig tiltak fra regjeringen. Er det aktuelt for regjeringen å sette ned momsen på reiseliv for å skape bedre betingelser for dem som driver verdiskaping i distriktene?�
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-02-12:
Statsministeren ser ut til å snakke om alt annet enn det jeg spurte om, nemlig momsen på reiseliv og overnatting. Er regjeringen villig til å redusere den, som Senterpartiet bl.a. har foreslått?� Men la meg ta et annet konkret eksempel som er viktig i den store distriktspolitikken. Den nye distriktsministeren har jo vært på turné på Vestlandet for å vise at hun er opptatt av ferjepolitikken. Tilbud og pris på ferjer er en viktig del av distriktspolitikken, og der har regjeringen bidratt til økte kostnader for kystfylkene gjennom endring av inntektssystemet og også ved å ikke ta merkostnadene knyttet til overgang til elferjer. Det rammer kystfylkene hardt, det rammer folk hardt, det rammer et viktig tilbud langs kysten veldig hardt. Både kystfylkene, KS og til og med Venstre i Møre og Romsdal – ser jeg – er nå enige om at regjeringen må ta regningen for innføring av elferjer. Og det er ikke 100 mill. kr som statsministeren har sagt i en tidligere spørretime, det er i alle fall 500 mill. kr. Da er spørsmålet: Er det aktuelt for regjeringen – i distriktspolitikken – å dekke denne regningen?�
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2020-02-12:
Heller ikke dette konkrete tiltaket er altså statsministeren i dag i Stortinget i stand til å si om regjeringen vil dekke eller ikke. Statsministeren og jeg er nok enig i, som hun nettopp sa i et svar, at distriktspolitikken er bred. En annen viktig del av sentraliseringen er den såkalte nærpolitireformen, som denne regjeringen har gjennomført, og som er en fjernpolitireform. Regjeringen sier nå at den skal konsolideres i 2020, men fra politidistriktene kommer det nå beskjed om at det ikke blir noen konsolidering, det blir en ren innstramming. Politimesteren i Troms har nettopp sendt brev til alle sine kommuner om at hun forventer reduserte økonomiske rammer de neste to–tre årene. De må skjære ned på utgiftene, utstyr vil ikke bli kjøpt inn, stillinger vil ikke bli besatt, dagens politistasjoner vil sakte, men sikkert bli tømt for folk. Er statsministeren bekymret for den utviklingen vi nå ser i politidistriktene, og for den virkelighetsoppfatningen som politimesteren i Troms her gir uttrykk for når det gjelder innstramminger i politiet i årene framover?�
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Ja, #bøgda hjelper ikkje stort dersom politikken er dårleg for bygda. � For å følgje opp spørsmålet frå Marit Arnstad om politi: Me kan i dag sjå i Stavanger Aftenblad at politimeisteren i Sør-Vest politidistrikt, Hans Vik, er veldig tydeleg på at no må han kutte. Det kjem til å føre til at det blir færre politifolk i etterforsking og færre politifolk i patrulje. Han er òg veldig ærleg på at det kjem til å føre til at fleire straffesaker kjem til å måtte liggje lenger. Dette er usedvanleg ærleg frå ein politimeister. Me veit jo at regjeringa ikkje vil høyre på dei tillitsvalde eller dei tilsette, men spørsmålet mitt er om statsminister Erna Solberg trur på det Hans Vik, politimeister i Sør-Vest, beskriv, det politimeisteren i Troms beskriv, det dei tilsette i snart dei aller fleste politidistrikta beskriv – at nærpolitireforma er på kollisjonskurs med dei vedtaka Stortinget har gjort.�
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2020-02-12:
Norge er helt avhengig av gründere – vanlige kvinner og menn som ønsker å investere egne penger, jobber hardt og bruker sin kompetanse til å starte en egen bedrift. Fremskrittspartiet mener vi må heie på gründere som ønsker å bygge opp sine egne arbeidsplasser, for det er helt avgjørende for å kunne bo og leve i distriktet.� Ute på et fiskevær langs Helgelandskysten, på en øy med tolv beboere, har ekteparet Roar og Trude utviklet sitt eget produkt basert på lokale ingredienser. Myken destilleri har vunnet internasjonal anerkjennelse og gull for sin Arktisk Sommergin, men det får de ikke lov til å fortelle om til noen. � I en vakker sørlandskommune har Håkon startet opp en bedrift for kvalitetsbevisste sigarnytere. I over 20 år har han solgt sine varer i en nettbutikk og gjort det til et levebrød. Nå har Helsedirektoratet gitt beskjed om at han ikke får lov til å ha bilder av sine produkter på sin hjemmeside.� Hva vil statsministeren gjøre for at vanlige folk som Roar, Trude og Håkon kan få lov til å etablere arbeidsplasser ute i distriktet uten å bli møtt med smålige forbud?�
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2020-02-12:
«Saken fra Sørlandet sykehus hvor en lege har skadet og lemlestet flere pasienter ved sykehuset i Flekkefjord, er svært alvorlig. Likevel fikk vedkommende fortsette å operere på sykehuset i Kristiansand når han var under gransking. Helseministeren peker på at helseforetakene er ansvarlige. Dette er tydeligvis ikke godt nok når dette kan skje. I politiet tas ansatte ut av tjeneste når de er under etterforskning av Spesialenheten.� Vil statsråden instruere helseforetakene om å ta helsepersonell som er under etterforskning for grov behandlingsfeil, straks ut av tjeneste, og om nødvendig endre lovverket?»�
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2020-02-12:
Jeg registrerer at helseministeren fortsatt peker på at dette er sykehusledelsens eget ansvar. Men la meg i hvert fall gå gjennom noen av de sakene som har pågått i årevis:� Finn Åge Olsen skulle operere et ankelbrudd og endte opp med å amputere et bein. � Margret Annie Gudbergsdottir hadde brukket håndleddet i et fall og fikk satt inn to stålplater og tolv skruer i hånda, en feiloperasjon som førte til at hun ikke lenger kan bevege armen. Armen er stiv helt fra skulderen og ned. Hun har fått et liv i smerte og med funksjonshemning og kan ikke lenger jobbe. � Åse Løkken Vegge var frisk, men endte opp med hofteproteste og droppfot. � En kvinne i 60-årene ble lagt inn på Flekkefjord sykehus med alvorlig infeksjon, fikk ikke hjelp og døde. � En Kristiansand-kvinne skulle fjerne en liten utvekst, men endte opp med nærmere ti skruer i stortåa og en ødelagt fot.� Jeg trenger å få vite om helseministeren kan forstå at disse pasientene er rasende over at ledelsen ved sykehuset aldri tok grep, og lot denne legen fortsette å lemleste pasientene sine i årevis.�
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2020-02-12:
Helseministeren forstår at dette er et tillitsbrudd. I elleve år fikk en lege operere ved Flekkefjord sykehus uten å være ortoped. I den perioden har han lemlestet og skadet flere pasienter. Først da NRK Sørlandet skrev om de mange pasientene han har skadet i denne perioden, ble legen overført til Kristiansand sykehus, hvor han fikk fortsette å operere alene, og har også feiloperert pasienter der. Ledelsen visste at den omtalte legen manglet nødvendig spesialisering. Likevel fikk han fortsette å operere og skade pasienter. Legen er nå involvert i sju tilsynssaker, med konklusjon om at loven er brutt. I tre saker døde pasienten. � Sørlandet sykehus har riktignok i forrige uke etablert en bekymringstelefon for tidligere pasienter som kan ha vært operert av denne legen. Hittil har de fått 76 henvendelser, og det viser litt av omfanget og den bekymringen som nå er hos innbyggerne. Mitt spørsmål til helseministeren er om han har tillit til ledelsen ved Sørlandet sykehus, som har valgt å lukke øynene for den situasjonen som har pågått i elleve år. �
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-12:
Jeg vil tilbake til klima og miljø. Det var i sannhet et merkelig angrep fra Fremskrittspartiet på statsministeren, for det regjeringen nå har meldt inn, bærer veldig preg av at Fremskrittspartiets innflytelse fortsatt gjelder i miljøpolitikken, til tross for at de er ute av regjering, for her har man meldt inn betydelig vilje til bruk av f.eks. kvotehandel, når det som burde være den riktige linjen, er at vi skal ta utslippskuttene i Norge.� Denne våren jobber regjeringen med både oppfølgingen av Klimakur og forvaltningsplanen for Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten. Bakteppet for det arbeidet er at det er funnet mer fossil energi enn det vi kan brenne hvis vi skal unngå katastrofal global oppvarming. Det er en erkjennelse som blir nødt til å prege norsk politikk, for det betyr at betydelige deler av de fossile energiressursene som finnes på kloden, er nødt til å bli liggende hvis vi skal stanse klimakrisen. � I den situasjonen bruker altså Norge store summer på å lete etter olje og gass som vi risikerer at det ikke vil være marked for i framtiden, og vi risikerer at om vi bruker for mye penger på petroleumsinvesteringer i dag, så står det i veien for investeringene i de nye, grønne oppgavene som kan gi industrien vår muligheter til å omstille seg mens det ennå er tid til å sikre bedrifter, arbeidsplasser og velstand.� Før jul kom altså meldingen om at Equinor ikke vil føre oljen fra Johan Castberg-feltet til land i Finnmark likevel. Olje og gass gir ikke nødvendigvis så mange distriktsarbeidsplasser som noen har trodd. Men i denne situasjonen starter altså statsministeren – statsministerens parti, skal jeg korrigere til – en ny debatt om oljeboring utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja, og distriktsministeren, som vi allerede har vært inne på, sa i helgen at å si nei til oljeboring utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja gjør at vi vil miste – jeg siterer – «titusenvis av distriktsarbeidsplasser».� Hva var det som var regjeringen sitt syn på oljeboring utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja igjen?�
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-12:
Hvis vi skal ta distriktsminister Hofstad Helleland på alvor, betyr det at den politikken statsministeren fører, koster landet titusenvis av distriktsarbeidsplasser. Det er oppsiktsvekkende.� Jeg lurer på to ting: Hvor kommer dette tallet fra, og er statsministeren enig i at den politikken hun selv fører, koster landet titusenvis av distriktsarbeidsplasser? Eller er det sånn som jeg tror, at statsministeren kanskje kan bekrefte at den påstanden er tull?�
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-12:
Jeg registrerer at statsministeren ikke egentlig svarer på spørsmålene om det er grunnlag for påstanden om de titusenvis, og det er selvfølgelig fordi det ikke er fnugg av belegg for dem.� La oss gå til noe langt mer konkret. Det er riktignok ikke snakk om titusenvis av arbeidsplasser, men hvis Equinor hadde stått ved løftet om ilandføring fra Johan Castberg-feltet, ville det skapt viktige arbeidsplasser for Nordkapp og Finnmark. Lovnadene om alle arbeidsplassene som skulle komme i nord om vi bare godtok utbyggingen, var viktig for den debatten i sin tid. I Nordkapp og Finnmark føler folk seg nå snytt.� SV har fremmet forslag om å pålegge Equinor ilandføring. Hvis Høyre og regjeringen er så bekymret for distriktsarbeidsplasser – hvorfor støtter de ikke det forslaget?�
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-12:
Det er ikke det minste rart at SV fremmer det forslaget. Det er nettopp fordi de miljømessige konsekvensene potensielt er så store. Så det er i hvert fall rimelig at når storsamfunnet først har bestemt seg for dette, får Finnmark noe igjen. Nå har vi fremmet det forslaget på nytt, så det er rom for å tenke seg om en gang til, både for regjeringspartiene og for Fremskrittspartiet.� La oss snakke om iskanten, for det blir den store miljødebatten i 2020. Den handler bl.a. om hvorvidt Norge skal delta i et oljekappløp stadig lenger nord i Arktis, der det vil være mer risikabelt med oljeleting.� I den situasjonen – altså gitt det vi nå vet om hvor mange av de selskapene som var innblandet i den siste lisensrunden, riktignok lenger sør, men som har fått skattesubsidier gjennom dagens ordning – mener statsministeren at skattesubsidier til leting etter fossil energi skal gjelde uansett hvor langt nord det er, og uansett ikke bare hvor miljømessig risikabelt det er, men hvor økonomisk risikabelt det vil vise seg å være for Norge?�
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-12:
Det er også et spørsmål om klima, for om vi leter etter olje stadig lenger nord i stadig mer risikable områder, er det et tegn på at Norge i praksis har tenkt å vedde mot klimamålene, altså lete etter fossil energi som det – hvis verden handler raskt nok mot klimakrisen – ikke vil være et marked for å ta opp.� Men la oss ta den biten som handler om natur og biologisk mangfold, for statsministerens beskrivelse av iskantens verdi i det perspektivet er jo helt riktig. De miljøfaglige rådene i denne saken er veldig klare – de taler for å flytte definisjonen av iskantsonen sørover. Havforskningsinstituttet og Polarinstituttet mener vi må gjøre det – har anbefalt det i Faglig forums fagrapporter.� La meg spørre: Er det aktuelt for statsministeren å se bort fra de krystallklare miljøfaglige anbefalingene i denne saken?�
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-02-12:
Sist uke var det en grundig sak i Stavanger Aftenblad om «tidenes dyreste regjering». Den viste at staben vokser, at 13 byråkrater på SMK har over 1 mill. kr i inntekt i året, og at 2019 er femte året på rad hvor man ikke kutter i pengebruken på seg selv i regjeringen. Årlig koster nå regjeringen og SMK over 300 mill. kr. Det er rekord, og det er en rekord satt under Erna Solbergs ledelse. � Så var det en gjennomgang i Aftenposten av etterlønn, som viste at avgåtte statsråder, statssekretærer og rådgivere har fått over 20 mill. kr totalt i etterlønn i perioden fra 2014 til 2019. Med Fremskrittspartiets exit kan vi nå få opptil 10 mill. kr i ytterligere etterlønnsutgifter. � Når vanlige folk mister jobben og må søke om dagpenger hos NAV, får de maksimalt 62,4 pst. av tidligere lønn og bare for lønn på opptil 6 G, dvs. 600 000 kr. � Rødt foreslo for to uker siden å ha et tak på etterlønnen for statsråder på nettopp 62,4 pst. av tidligere lønn, samme prosentsats som folk flest får når de mister jobben sin. Det forslaget stemte regjeringspartiene imot, Arbeiderpartiet imot, Senterpartiet imot og Fremskrittspartiet imot. � Jeg lurer på hvorfor det er riktig at vanlige folk som mister jobben sin, må søke om dagpenger og maks får to tredjedeler av tidligere lønn, mens en statsråd på millionlønn er garantert en helt arbeidsfri inntekt i minst en måned, men i mange tilfeller får det i opptil et halvt år? �
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-02-12:
Statsrådene får altså en arbeidsfri garantert inntekt i en måned – og opptil et halvt år. Vi har også sett saker om at både Robert Eriksson og Per Sandberg har laget konsulentselskaper som ikke har hatt noen oppdrag etter karantenetiden, og da får de også cashet ut seks måneder med arbeidsfri inntekt og etterlønn fra den sittende regjeringen. � Statsrådene får altså 115 000 kr i måneden i etterlønn. De som er unge, på AAP, har fått et kutt i sine ytelser ned til 130 000 kr i året, et kutt på en tredjedel av inntekten. Unge funksjonshemmede sa det veldig tydelig: De sa at det er helt urimelig å sammenligne de unge som får arbeidsavklaringspenger, med ungdom som kan velge å jobbe mer. Våre medlemmer som går på AAP, er for syke til å gjøre det. � Hvordan kan unge på arbeidsavklaring klare seg på 130 000 kr i året, mens en avgått statsråd tydeligvis trenger over 115 000 kr i måneden?�
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-02-12:
Det med sikkerhet er en fullstendig avsporing. Vi snakker om at statsrådene har en vanvittig mye mer lukrativ etterlønnsordning enn det folk flest har. De får altså arbeidsfri inntekt uten å måtte løfte en finger opptil et halvt år ved å lage konsulentselskaper, som ikke engang har fått oppdrag etter at de er ferdige med karantenetiden sin. Så det er en helt annen ordning enn det som gjelder for folk flest som mister jobben.� Jeg kan forstå at dette kan være skummelt. Robert Eriksson forsvarte ordningen med å si følgende: Hvis ikke kan alternativet for politikere være å gå på Nav og heve sosialstønad. � Det var en spesiell uttalelse, for det er neppe sosialhjelp som er aktuelt for politikere som går av. Men hvis det er sånn at tanken på Nav virker så veldig fæl for avgåtte statsråder, burde kanskje målet vært å få ryddet opp i Nav framfor å sikre seg selv lukrative ordninger. � Vanlige folk møter altså en arbeidsplikt, en aktivitetsplikt, hos Nav hvis de mister jobben, mens statsråder får en arbeidsfri inntekt. Hvorfor er en sånn forskjellsbehandling riktig, etter Erna Solbergs vurdering?�
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-02-12:
«AAP-aksjonen viser i en ny undersøkelse at mange mennesker har fått avslag på sin søknad om AAP eller uføretrygd som følge av overprøving av brukernes lege og spesialisterklæringer uten innhenting av tilleggsopplysninger fra behandlende lege. Aksjonsgruppen viser til at Trygderetten har stadfestet at det å ikke innhente slike opplysninger er en saksbehandlingsfeil som medfører at vedtaket er ugyldig.� Hva er statsrådens vurdering av Navs utbredte praksis med å tilsidesette søkernes legeerklæringer når de avslår søknader?»�
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-02-12:
Nå har ikke Røe Isaksen bare arvet Nav-skandalen fra sin forgjenger, men han har også ansvaret for krisen som nå rammer tusenvis av syke mennesker som i økende grad får avslag fra Nav og blir stående uten noen form for inntektssikring. Navs rådgivende leger overprøver i mange tilfeller anbefalingene fra søkernes fastlege, men disse rådgivende legene hos Nav møter ikke personen som skal vurderes, og har heller ikke nødvendigvis ekspertise på området. I én sak skal en gynekolog ha blitt satt til å vurdere en sak som handlet om en kompleks lungesykdom hos vedkommende. Dette omtales av en advokat jeg har vært i kontakt med, som et kronisk og omfattende rettssikkerhetsproblem.� Hva er statsrådens vurdering av at disse rådgivende legene veldig ofte ikke engang møter pasientene, men kan tilsidesette fastlegenes vurderinger? Og er et Nav-vedtak lovlig fattet hvis utredningsplikten ikke er oppfylt gjennom at man har hentet relevante opplysninger fra søkerens lege?�
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-02-12:
Spørsmålet gjaldt statsrådens vurdering av at disse rådgivende legene, som naturligvis er helt avgjørende for utfallet av saken, ikke engang har møtt pasienten eller brukeren.� Statsråd Isaksen har tidligere uttalt at trygdeeksplosjonen er en udetonert bombe under velferdssamfunnet. Det føyer seg inn i et større bilde der høyresiden prøver å mistenkeliggjøre mennesker som helt rettmessig trenger hjelp fra fellesskapet. Samtidig har regjeringen kuttet i Navs budsjetter over flere år, og det har ført til mindre tid hos saksbehandlerne for å følge opp dem som trenger Navs ytelser. Det kom en rapport fra SINTEF i 2016 som viste at Navs saksbehandlere i mange tilfeller fatter vedtak om avslag for å få fortgang i sakene, ifølge SINTEF.� Tar statsråden disse bekymringene på alvor? Ser han behovet for en kraftig opprustning av hele Nav-apparatet etter flere år med budsjettkutt? Vil han sørge for å gi lokale Nav-ansatte, som faktisk kjenner personene det gjelder, større adgang og mulighet til å fatte vedtak?�
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Under trontaledebatten i oktober sa statsministeren at det er� «bedre beredskap i luftambulansetjenesten nå enn det var tidligere, fordi vi har styrket luftambulansen».� I dag ville hun nok kanskje ikke ha brukt akkurat de ordene, for tjenesten er fortsatt sårbar. I Finnmark er beredskapen fortsatt for lav på kortbanenettet. Beredskapen for desember 2019 var på 80 pst., og det er alarmerende dårlig. For januar var den på 89 pst., som fortsatt er for dårlig. Og avviksrapportene for desember viser at spesielt Alta hadde store avvik. Alta er den største byen i Finnmark, 20 000 innbyggere, og det gjør at de sjeldne og større hendelsene oftest kommer der, og befolkningens trygghet er helt avhengig av en fungerende tjeneste.� Nå har Helsetilsynet varslet systemtilsyn for å se om luftambulansetjenesten, altså helseforetaket, som har ansvaret for oppdraget, har gjort en forsvarlig jobb, og fylkeslegen gjennomgår flere hendelser som dukker opp i kjølvannet av luftambulansekrisen.� Vil statsministeren i dag erkjenne at regjeringen tok for lett på situasjonen i fjor høst? Og kan statsministeren forsikre at regjeringen vil opprettholde avhjelpende tiltak så lenge den nye operatøren ikke klarer å levere en stabil tjeneste?�
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Eventuelle innkjøringsproblemer i 2009 burde man jo ha lært av når man nå sto i den samme situasjonen.� I foretaksmøtet tidlig i januar ble alle disse ekstratiltakene som er satt inn, i form av jetfly i Tromsø og helikopterkapasiteten i Kirkenes, som statsministeren omtaler, vedtatt. Samtidig kom det fram at regningen for alle disse ekstratiltakene skulle bæres av helseforetakene, altså sykehusene, som allerede er kronisk underfinansiert av denne regjeringen som kutter i tilbud og øker egenbetalingen. Den regningen har regjeringen altså nå skjøvet over på pasientene – å betale for å kompensere for den utryggheten som er skapt. Arbeiderpartiet mener at regjeringen bør ta disse kostnadene selv gjennom en ekstrabevilgning i revidert budsjett.� Er statsministeren enig i at det kanskje ville vært rimelig i denne sammenhengen?�
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Sykehusenes budsjetter avgjøres jo ut i fra den forventede demografien – hva som er forventede behov i befolkningen for helsetjenester. Den sammenligningen gjør statsministeren aldri med den rød-grønne perioden. Det hadde det vært interessant å diskutere, for da får man fram realitetene. � Det er heller ikke slik at helseforetakene roper ut om mer penger ved den minste ting. De har sørge-for-ansvaret, men dette er en nasjonal tjeneste som er organisert i et eget foretak, hvor de regionale foretakene betaler inn, og så utføres det en nasjonal anskaffelse. Og alle de advarslene som har kommet – i forkant av nytt anbud, underveis og i ettertid – har gått via foretakenes eier: statsråden. Så her må nok regjeringen dessverre ta ansvaret for at man ikke har lært av tidligere feil.� Jeg spør igjen: Synes man det er rimelig at det er sykehusene, fagfolkene på sykehusene og pasientene som skal bære kostnadene når det har vært advart i søkk og kav? Beklager det uparlamentariske uttrykket, president.�
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2020-02-12:
I trontalen den 4. oktober uttala statsministeren følgjande om luftambulansetenesta:� «Det som bl.a. er viktig å si, sånn at vi ikke lager en opplevelse av frykt, er at det ikke har vært helsemessige konsekvenser for pasienter av de endringene som er gjort.»� I januar oppretta fylkeslegen i Troms og Finnmark fem tilsynssaker relaterte til luftambulansetenesta. I eitt av tilfella som no vert gjennomgått, døydde pasienten. Statens helsetilsyn har oppretta systemtilsyn for luftambulansetenesta for å få vita om befolkninga får forsvarlege helsetenester. � Korleis kunne statsministeren stå i Stortinget i haust og vita betre enn fylkeslegen og Statens helsetilsyn og forsikra om at det ikkje hadde vore helsemessige konsekvensar av beredskapskrisa? I respekt for alle dei som er råka: Vil statsministeren i dag seia at ho angrar på det ho sa i Stortinget i haust?�
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Det er en sterk og god lovgivning for salg og omsetning av tobakk og snus fra fysiske utsalgssteder, men mitt spørsmål er som følger: � «Hva vil statsråden gjøre for at sanksjonsmulighetene for digitale utsalgssteder som omsetter tobakk/snus i det norske markedet, skal bli like strenge som de som allerede gjelder for fysiske utsalgssteder av de samme varene?»�
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Jeg takker for svaret. Jeg registrerer også at helseministeren i Dagens Medisin i slutten av januar tydelig uttalte at tobakksbransjen må forberede seg på å «skjelve i buksene» – og det er jeg glad for. Dette er kjent problematikk. Helsedirektoratets tilsynsvirksomhet har over tid også bemerket det. Bransjeforeningen Virke Servicehandel har sendt henvendelser til departementet om problemstillingen opptil flere ganger. Man har også hatt en egen folkehelseminister i Solberg-regjeringen. � Jeg hører statsråden si at man venter på EU, men: Hva er det som gjør at man ikke er kommet lenger i å sørge for like sanksjoner for fysiske og digitale utsalgssteder? I dag er det sånn at man kanskje utsteder en mulkt på 1 000 kr – det er en rimelig husleie på Facebook for å annonsere for disse varene.�
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Jeg takker for svaret, og jeg håper at dette blir fulgt tett opp. Jeg er nettopp blitt gjort kjent med at barn langt under aldersgrensen for snus og tobakk bestiller over nett. De unnviker regelverket ved å klikke av for senere betaling, altså ved leveranse på dør, noe som medfører at barn i Norge i dag, hvis man kaller 14-åringer barn, har tilgang til å kjøpe slike varer på nett. Hva tenker statsråden om at dette skjer i dag?�
Bent Høie (Høyre), 2020-02-12:
Jeg er klar over at det har vært en økning i nettsalg av tobakksvarer de siste årene, og at denne nye salgskanalen byr på nye utfordringer. Helsedirektoratet har hatt særskilt oppmerksomhet på nettbutikker i sitt tilsynsarbeid det siste året. � Helsedirektoratet kan i dag treffe vedtak om retting og tvangsmulkt overfor nettbutikker som bryter tobakksregelverket. Når det gjelder fysiske butikker, er det kommunene som har tilsynsmyndighet. De kan, i tillegg til vedtak om retting og tvangsmulkt, ilegge salgsforbud. � Når EUs tobakksdirektiv trer i kraft i Norge, innføres det en ny registreringsordning for nettsalg hos Helsedirektoratet. Ved brudd på tobakksregelverket vil direktoratet da kunne trekke tilbake registreringen, noe som i praksis gir samme resultat som et salgsforbud. De nødvendige lovhjemler for dette er allerede vedtatt av Stortinget. Departementet forventer at tobakksdirektivet vil innlemmes i EØS-avtalen i løpet av våren, men det er fortsatt usikkert, da vi avventer EUs godkjenning. � Departementet har også startet arbeidet med en gjennomgang av tobakkskadelovens sanksjonsbestemmelser i forbindelse med gjennomføringen av EUs nye forordning om markedstilsyn, forordning 2019/1020, som ble vedtatt av EU i juni i fjor. � En rekke EU-land har innført forbud mot nettsalg av tobakksvarer. De begrunner dette med at det er langt vanskeligere å føre kontroll med at disse butikkene overholder tobakksregelverket, slik som aldersgrensen og reklameforbudet. � Jeg vil følge veldig nøye med på utviklingen og sikre at alt salg av tobakksvarer i Norge er underlagt streng regulering, uavhengig av hvilken salgskanal en benytter. Like konkurransevilkår for bransjen er selvfølgelig også viktig. � Dersom det viser seg at nettbutikkene overholder regelverket i mindre grad enn de fysiske butikkene, må vi være åpne for å se på ytterligere tiltak. �
Bent Høie (Høyre), 2020-02-12:
Den enkle grunnen er rett og slett at vi er avhengige av å få iverksatt EUs tobakksdirektiv. Lovhjemmelen er allerede på plass, og det betyr at i løpet av våren er vår plan – og det vi håper på – at vi kan iverksette direktivet. Så vil denne lovhjemmelen tre i kraft, og da kan direktoratet trekke tilbake registreringslisensen og dermed også i realiteten innføre et salgsforbud, slik vi har mulighet for når vi har med de fysiske butikkene å gjøre. Jeg oppfatter at direktoratet følger nøye med på dette området. Det har nylige saker også vist at de gjør. Det var også tema i spontanspørretimen med statsministeren. Vi er fra regjeringens side veldig opptatt av å sikre at reklameforbudet mot salg av tobakksvarer opprettholdes på både nett og alle andre steder, og at det medfører sanksjoner når en bryter dette regelverket.�
Bent Høie (Høyre), 2020-02-12:
Tobakksdirektivet krever elektronisk alderskontroll på kjøpstidspunktet. I Norge har vi faktisk i tillegg innført et krav om at det skal foretas alderskontroll også på utleveringstidspunktet. Dette er et tema som vi er blitt klagd inn til ESA for, med påstand om brudd på EØS-avtalen, men vi mener dette er innenfor EØS-avtalen, og kommer til å stå på et standpunkt om at vi også skal stille krav om alderskontroll på utleveringstidspunktet.�
Bent Høie (Høyre), 2020-02-12:
Saken som er avdekket ved Sørlandet sykehus, er svært alvorlig. Helse Sør-Øst vil følge opp Sørlandet sykehus tett i tiden framover i denne saken.� Sykehuset kontakter nå pasienter som er blitt operert av den aktuelle legen. Pasienter og pårørende som er bekymret, kan også kontakte sykehuset direkte. � Konsernrevisjonen i Helse Sør-Øst gjennomfører nå en revisjon av saken. Saken er også til behandling i Helsetilsynet, og Sørlandet sykehus vil bidra til at Helsetilsynet får gjort sin gjennomgang på en god måte. Sykehuset har forsikret om at den aktuelle legen ikke har pasientrettet tjeneste inntil Helsetilsynet er ferdig med sin gjennomgang.� Jeg har stor forståelse for at denne saken har engasjert og opprører befolkningen i området. Vi skal ha trygghet for at personellet som behandler pasienter på sykehus, har den nødvendige kompetansen. Sykehuset har nå en stor og viktig jobb å gjøre for å bygge opp igjen tilliten. � Gjeldende regelverk har flere bestemmelser som sikrer forsvarlige helsetjenester og gir muligheter for suspensjon av helsepersonell når det foreligger grunner til det. Helse- og omsorgsdepartementet har nylig satt i gang et arbeid hvor reguleringen av reaksjonssystemet mot helsepersonell og virksomheter ved bl.a. uønskede hendelser står helt sentralt. Det er for tidlig å si om dette vil innebære noen endringer på dette området. Men saken som nå er avdekket, viser viktigheten av å ha gode systemer og reguleringer som sikrer pasientsikkerhetshensyn. Det betyr at i denne saken har helseforetaket alle myndigheter til å kunne foreta suspensjon av helsepersonellet hvis de mener at det er nødvendig. Internrevisjonen og Helsetilsynets kontroll vil gi oss svar på om det burde ha vært gjort på et tidligere tidspunkt enn det som er gjort i denne saken.�
Bent Høie (Høyre), 2020-02-12:
Jeg forstår veldig godt disse pasientenes reaksjoner på dette, og jeg forstår også veldig godt at befolkningen på Sørlandet generelt opplever at dette er et tillitsbrudd, som sykehuset må jobbe systematisk for å gjenopprette.� Representanten kom med en konklusjon, nemlig at sykehuset ikke har gjort det de skulle ha gjort i disse sakene som representanten viser til – noen av dem har, så vidt jeg vet, også vært tilsynssaker. Det er jo nettopp det vi får svar på gjennom både internrevisjonsarbeidet til Helse Sør-Øst og Helsetilsynets tilsynssak, så her kan vi ikke trekke noen forhåndskonklusjon knyttet til hvordan denne saken er håndtert, selv om jeg forstår veldig godt pasientenes reaksjon på dette. Men jeg tror det er lurt nå å avvente både tilsynets rapport og internrevisjonen før vi trekker noen konklusjoner om hva som er gjort galt og ikke i denne saken.�
Bent Høie (Høyre), 2020-02-12:
Jeg forstår, som jeg sa, veldig godt pasientenes reaksjoner på dette, men jeg håper at vi kan unngå en situasjon der vi forhåndskonkluderer i saker som er under tilsyn og også omfattes av internrevisjon. Håndteringen av denne saken fra sykehusets ledelse er jo nettopp tema der. Jeg tror at også representanten gjør klokt i å avvente det arbeidet som nå gjøres, før en trekker forhåndskonklusjoner om ledelsens håndtering av dette. Dette vil vi få svar på gjennom internrevisjonen og tilsynssaken. �
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Mitt spørsmål til arbeids- og sosialministeren er følgende: «Hvordan skal VTA-bedrifter nå målet om å ha flere deltagere utplassert på ordinære arbeidsplasser, når deltagerne ikke får de hjelpemidlene de trenger for å utføre arbeid på den aktuelle arbeidsplassen?»�
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
Det var jo et oppløftende svar fra ministeren. Grunnen til at jeg tar opp dette spørsmålet i utgangspunktet, knytter seg til en konkret problemstilling fra Empo, som er en varig tilrettelagt arbeidsplass i min hjemkommune. I avtalen mellom Empo og Nav står det at de skal prøve å gi brukerne sine mulighet til å prøve seg i ordinært arbeidsliv, slik at de kan få mer utfordrende arbeidsoppgaver. Dette er særlig relevant for brukere med en funksjonshemning på en VTA-bedrift som først og fremst er tilrettelagt for mennesker med psykisk utviklingshemning. Denne aktuelle brukeren hos Empo har fått avslag på søknaden om synshjelpemidler. Det er fordi Nav ser det som lite trolig at hun vil få fast stilling. Hvordan kan Nav kreve at VTA-bedriftene skal prøve å gi brukerne sine praksisplasser, når de ikke vil bidra med de nødvendige hjelpemidlene?�
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2020-02-12:
I dette konkrete tilfellet kan man jo da nesten forstå det som at brukeren faktisk har vært litt heldig, sett opp mot regelverket, i og med at brukeren har synshjelpemidler på sin varig tilrettelagte arbeidsplass. Problemstillingen oppsto idet vedkommende skulle ut på en praksisplass i tillegg og faktisk trengte dobbelt sett for å kunne gjøre jobben sin, i og med at dette er hjelpemidler man ikke kan ta med seg fram og tilbake når man er kanskje én dag ute. Slik jeg ser det, er dette egentlig to problemstillinger: � Bør mennesker som er i varig tilrettelagt arbeid, også kunne få en rettighet til hjelpemidler? � Bør det da være anledning til å se på om man bør ha med seg disse også til en praksisplass? � Vil statsråden se på begge disse problemstillingene? Man må jo løse den første for at det skal hjelpe i det andre tilfellet.�
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
Varig tilrettelagt arbeid, VTA, er som kjent et tilbud om arbeid for personer som mottar uføretrygd og har behov for spesiell tilrettelegging og tett oppfølging. Regjeringen signaliserte i Granavolden-plattformen at vi ønsket å legge til rette for flere plasser i varig tilrettelagt arbeid, og det har vi også gjort, bl.a. gjennom en betydelig økning i antall plasser i 2019.� Varig tilrettelagt arbeid kan arrangeres både i skjermede og i ordinære virksomheter. Granavolden-plattformen ga også signaler om økt bruk av ordinære virksomheter i VTA. Departementet har fulgt opp overfor Nav gjennom beskjed om at VTA i ordinær virksomhet skal vektlegges ved etablering av nye plasser. � Representanten spør hvordan VTA-bedrifter skal nå målet om å ha flere deltakere utplassert hos ordinære arbeidsgivere, når deltakerne ikke får de hjelpemidlene de trenger for å utføre arbeid på den aktuelle arbeidsplassen. Bare et par setninger om bakgrunnen: Det er i dag hovedregelen at hjelpemidler til bruk i arbeidslivet til personer som mottar uføretrygd, ikke gis. Det kan likevel gis slike hjelpemidler dersom det er sannsynlig at hjelpemiddelet vil føre til at uføretrygden faller bort eller blir redusert. � Jeg må innrømme at jeg ikke er kjent med i hvor stor grad det er et problem i dag at VTA-deltakere ikke får utplassering hos ordinære arbeidsgivere fordi de ikke får de nødvendige hjelpemidlene til bruk på arbeidsplassen dekket av folketrygden – private hjelpemidler kommer selvfølgelig utenom dette. Derfor vil jeg be Arbeids- og velferdsdirektoratet om å se nærmere på denne problemstillingen og så bruke informasjonen til å vurdere om det er behov for eventuelle endringer.�
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
La meg understreke at det Nav gjør i denne saken, nok er å forholde seg til regelverket. For som jeg sier, er det sånn at for å få hjelpemidler til bruk i arbeid samtidig som man er ufør, må det være en sannsynlighet for at hjelpemiddelet vil føre til at uføretrygden faller bort eller blir redusert. � Jeg synes representantens spørsmål er veldig godt; det er en veldig god problemstilling. Som jeg sa i svaret mitt, kommer jeg derfor til å be Arbeids- og velferdsdirektoratet om å sammenstille informasjon og fakta: Hvor mange dreier det seg om? Er det en problemstilling man får tilbakemeldinger om? Er det slik at deres vurdering på faglig grunnlag også er at her er det – hva skal jeg si – to regelverk som skurrer litt? Så får vi bruke det som utgangspunkt for en vurdering av om vi skal endre regelverket. Det betyr med andre ord at jeg er åpen for at det kan skje, men jeg vil gjerne ha litt flere fakta på bordet først.�
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
Jeg vil se på begge problemstillingene. Så er det greit å bare legge til at det er en antakelse at det ligger i finansieringssystemet for en VTA-plass at man også skal kunne finansiere f.eks. hjelpemidler til bruk for dem som er der. � Som sagt synes jeg det er en god problemstilling. Den er mer enn verdt å se videre på, og det har jeg også tenkt å gjøre.�
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
Takk for spørsmålet. Jeg er helt enig med representanten i at tolketjenesten i regi av arbeids- og velferdsetaten er en forutsetning for at døve, døvblinde og hørselshemmede skal kunne delta i samfunnet på lik linje med andre. Det er derfor viktig at tolketjenesten sikrer brukerne forutsigbare og gode tjenester.� Jeg er kjent med at det er utfordringer på området. Det gjelder bl.a. utfordringer med dekningsgrad og dekning av enkelte typer oppdrag, særlig på kveldstid, og at brukerne ikke alltid er fornøyd med kvaliteten på de tjenestene som blir gitt. Det er beklagelig. � Jeg er også kjent med at det pågår et systematisk og målrettet arbeid i arbeids- og velferdsetaten for å videreutvikle tolketjenesten med sikte på bedre tjenester og mer forutsigbarhet for brukerne. Det er videre igangsatt en rekke tiltak som er utarbeidet i dialog med brukerorganisasjonene og de ansatte. Det er satt i gang et arbeid med å vurdere ulike modeller for organiseringen av tolkeområdet og et fagprogram for å styrke kompetansen til tolkene. Videre arbeides det med å utnytte teknologiske muligheter knyttet til eksempelvis bruk av bildetolkning eller fjerntolkning, der det er et godt alternativ. Jeg legger til grunn at dette arbeidet på sikt vil gi et bedre og mer forutsigbart tilbud til brukerne, og et tilbud av høyere kvalitet.� Departementet kommer til å følge det pågående arbeidet i etaten med å bedre tjenesten gjennom det vi kaller styringsdialogen med Nav, direktoratet, altså gjennom møter hvor vi løfter frem konkrete problemstillinger. �
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
For det første mener jeg det er en forutsetning for alle gode prosesser at man også har en god diskusjon, gode samtaler, og får alle innspill fra dem som bruker tjenestene. For tolketjenesten er det ekstra viktig fordi, som jeg sa innledningsvis, det å ha en god tolketjeneste er en forutsetning for at en rekke mennesker skal kunne delta fullverdig i samfunnet. � Vi kommer også fra departementets side til å følge prosessen, men jeg mener det er et veldig viktig prinsipp å ikke gå inn og detaljstyre underliggende etater. Det gjelder også Nav. Det vil si at vi vil ha noen overordnede forventninger og krav til f.eks. det å høre på brukerne. Men å gå inn og legge for detaljerte føringer er jeg nok skeptisk til. �
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
Også i den prosessen som har vært, har selvfølgelig brukerorganisasjonene, og for øvrig også ansatte, vært med. Så er det jo ingen garanti at man kommer til enighet. Det er det ene punktet.� Som jeg sa i mitt svarinnlegg, har vi noen forutsetninger som vi legger til grunn. Det vil si at det arbeidet som jeg redegjorde for – som er satt i gang med sikte på å bedre tolketjenesten og tilbudene, gjøre dette mer forutsigbart og ha høyere kvalitet – skal sørge for nettopp det. Det betyr at selv om jeg sier jeg er skeptisk til å gå inn med detaljstyring i underliggende etater, er det en klar forventning fra vår side, og fra min side som statsråd, om at dette arbeidet skal gi et bedre tilbud, som er mer forutsigbart og har høyere kvalitet for brukerne. �
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
Jeg har lyst til å gi et litt lengre svar enn bare å svare helt konkret på akkurat det, selv om jeg skal gjøre det til slutt. � Arbeids- og velferdsetaten, altså Nav, samarbeider med helsevesenet og etterspør oppdaterte medisinske opplysninger. Etaten trenger oppdatert medisinsk dokumentasjon som gir informasjon om diagnose, funksjonsevne og mulighet for å være i inntektsgivende arbeid. Videre skal lege eller spesialist si noe om pasientens helsemessige begrensninger og muligheter i sitt eget arbeid, eventuelt også med tanke på alternativt arbeid eller ikke.� Det er veldig viktig å understreke at det er helsevesenet som har ansvar for å vurdere om en person er syk eller skadet, mens arbeids- og velferdsetaten vurderer hvordan sykdommen påvirker mulighetene i arbeidslivet, og om vilkårene som vi folkevalgte har satt for arbeidsavklaringspenger eller uføretrygd, er oppfylt. Helsevesenet skal derfor avklare det medisinske, mens etaten skal bruke de medisinske opplysningene for å vurdere videre oppfølging og retten til ytelser. Det betyr at saksbehandlerne i Nav ikke overprøver den medisinske dokumentasjonen, men bruker denne til å gjøre sine vurderinger etter de reglene i folketrygdloven som de er satt til å forvalte og praktisere.� At en person har dokumenterte helseplager, betyr ikke nødvendigvis at vilkårene for arbeidsavklaringspenger eller uføretrygd er oppfylt. Det er hvordan sykdommen påvirker personens muligheter på arbeidsmarkedet, som er avgjørende. Arbeids- og velferdsetaten skal i sin vurdering også legge vekt på andre faktorer enn sykdom, f.eks. evner, kompetanse og yrkeserfaring. � Arbeids- og velferdsetaten skal alltid sørge for at saken er tilstrekkelig opplyst før vedtaket fattes. I de tilfeller der det ikke foreligger tilstrekkelige medisinske opplysninger, skal etaten be om utfyllende opplysninger. Saksbehandlere i etaten har også mulighet til bistand fra egne rådgivende leger for å få en medisinsk vurdering av saken, inkludert om saken er tilstrekkelig opplyst for å vurdere retten til ytelse. Arbeids- og velferdsetaten skal videre alltid begrunne sine vedtak slik at søker forstår hvordan de ulike opplysningene i saken er vurdert, inkludert de medisinske.� AAP-aksjonen, som er en egen gruppe for mottakere av arbeidsavklaringspenger, bidrar til å synliggjøre ulike synspunkter på regelverket for ordningen og arbeids- og velferdsetatens praksis, og det er nyttig for departementet å få innsikt i. Samtidig er det klare rådet til enkeltpersoner som mener at de ikke er behandlet i tråd med regelverket, å bruke lovens klageadgang.�
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
Arbeids- og velferdsetaten benytter seg av to grupper leger i saksbehandlingen. Det er rådgivende overleger, og så er det spesialister. De gjør en veldig viktig og helt nødvendig jobb for å sikre at arbeids- og velferdsetaten legger til grunn korrekte medisinske vurderinger i sin saksbehandling. � De i overkant av 100 rådgivende legene er ansatt i etaten, slik at saksbehandlerne ved Nav-kontor, forvaltningsenheter og spesialenheter kan få råd i spørsmål om trygdemedisin. De rådgivende legene har som oppgave å vurdere om en sak er tilstrekkelig medisinsk belyst. La meg understreke igjen: De er ikke saksbehandlere. De skal ikke avgjøre saken. De gir uttalelse på bakgrunn av sin medisinske kompetanse, altså at de er legeutdannet. De kan f.eks. vurdere de medisinske opplysningene som foreligger i en sak, og gi medisinske råd til veileder og saksbehandler etter forespørsel. Hver sak behandles selvfølgelig individuelt.�
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-12:
Det er ingen grunn til å mistenkeliggjøre mennesker som er for syke til å jobbe. Det er en av de aller viktigste ordningene i velferdssamfunnet vårt, at vi har en garantiinntekt, helsebaserte ytelser, for å sikre at hvis man av en eller annen grunn ikke kan stå i fullt arbeid, så skal man allikevel ha en inntekt å leve av. Men det er ikke dermed noen grunn til at man ikke skal ha gode, klare og også strenge kriterier for å kunne få disse ytelsene, og det handler ikke minst om legitimiteten og oppslutningen til hele velferdssystemet vårt.� Til slutt vil jeg si at det å påpeke at Norge i internasjonal sammenheng har veldig mange mennesker som står utenfor arbeidslivet, er en politisk debatt som enhver ansvarlig politiker må ta. For øvrig ser jeg frem til å bli enda bedre kjent også med de ansatte i Nav og hører gjerne på deres innspill.�