Bente Stein Mathisen (Høyre), 2016-01-19:
Jeg opplever at det i salen her er en ganske stor omforent enighet om at det nordiske samarbeidet er viktig. Vi som bor og lever i Norden, lever et ganske likt liv og har tette og gode relasjoner som har utviklet seg over mange år. Vi er som en stor, nordisk familie med en unik mulighet til å samordne oss og ta tak i de felles utfordringene vi ser og har ut fra vår plassering på denne kloden. Det nordiske samarbeidet ble formalisert ved dannelsen av Nordisk råd i 1952. Rådet består av parlamentarikere fra Norge, Sverige, Danmark, Finland og Island, i tillegg til representanter fra de lokale parlamentene i de danske selvstyrte områdene på Grønland og Færøyene og fra det finske selvstyrte området Åland. Nordisk råd er ikke noe overordnet organ som kan treffe beslutninger som skal gjelde i det enkelte medlemsland. Arbeidet i Nordisk råd handler om å sette saker på dagsordenen, ta initiativ, få i gang debatter og konferanser, dele erfaringer og påvirke, slik at det enkelte land tar det videre og følger opp i egne parlamenter. Noen kritiske røster hevder at samarbeidet i Nordisk råd er mye prat og sosial omgang. Det er noe vi faktisk skal ta på alvor, for det er viktig at dyrebar tid og ressurser ikke blir brukt på saker og prosjekter som ikke vil føre frem til resultater. Arbeidet vi legger ned i Nordisk råd, må henge sammen med det arbeidet vi gjør i våre egne parlamenter. Jeg opplever at det er en stor bevisstgjøring rundt akkurat dette nå for tiden. På møter med mine nordiske kolleger er det mange som uttrykker at de ønsker å vitalisere og videreutvikle det nordiske samarbeidet. I den norske delegasjonen er det stor enighet om at arbeidet i Nordisk råd skal forankres best mulig i Stortinget og i våre egne fagkomiteer. Det har det siste året vært gjennomført et stort reformarbeid i Nordisk råd, og fra og med 2016 fremstår rådet med en ny organisering. Fem fagkomiteer er blitt redusert til fire, og med et mer strømlinjeformet sekretariat. Det er et ønske å få til en bedre prioritering og spissing av saker som rådet skal jobbe med. Arbeidet må henge sammen med det Ministerrådet ser på som felles nordiske utfordringer og satsingsområder. Det er viktig at arbeidet i Nordisk råd er aktuelt og oppleves som nyttig, noe det vil legges vekt på både i partigruppene og i utvalgene. Innenfor helse- og velferdsområdet har Ministerrådet fulgt aktivt opp Bo Könberg-rapporten med vekt på folkehelse og aktiv innsats mot antibiotikaresistens. Det ble også arrangert et nordisk toppmøte om psykisk helse i København i 2015. I 2016 vil velferdsutvalget, som jeg nylig ble valgt til leder for, fokusere på tre hovedområder. Det er helsesamarbeid i Norden, det er barn og unge – med særskilt vekt på oppfølging av mindreårige flyktninger – og det er det nordiske arbeidsmarkedet for utsatte og svake grupper. Disse prioriteringene følger opp og henger sammen med Ministerrådets og formannskapets hovedsatsinger. Som det vises til i rapporten, er grensehindringer på agendaen når rådet samles, både i komiteene og på sesjonene. Det er viktig å prøve å redusere de grensehindringene som er oppstått mellom de nordiske land over tid. I Nordisk råd er vi enige om å ta grensehindringsspørsmålet opp til debatt i våre egne parlamenter for å belyse hvilke grensehindringer det er viktig å få gjort noe med, slik at vi får til et fleksibelt og godt samarbeid på tvers av de nordiske landegrensene. Sist uke hadde vi en slik debatt, en interpellasjonsdebatt om grensehindringer, her i Stortinget. Når vi skal implementere lover og regler som er vedtatt i EU, implementerer vi dem ofte ulikt i de nordiske land, slik at det oppstår ny grensehindre. Det har flere vektlagt tidligere i dag. Det bør derfor bli et tettere samarbeid både i Ministerrådet og administrativt i departementene, slik at vi implementerer EUs regelverk og direktiver likt i Norden. Grensehinderrådet, som er etablert i det nordiske samarbeidet, har systematisert arbeidet med grensehindre og bidratt til at flere grensehindre er blitt løst. Andre har man avskrevet fordi det faktisk ikke går an å gjøre noe med dem. Vi har den siste tiden fått en ny situasjon – gitt den ekstraordinære situasjonen med det store antallet flyktninger som kommer til Norden – med innføring av strengere grensekontroll. Dette utfordrer oss alle. Det er vanskelig å være vitne til at grense- og passkontroller gjenoppstår i Norden, hvor vi har kunnet bevege oss fritt mellom de nordiske land siden 1950-tallet. Jeg håper at vi gjennom vårt gode naboskap og det nordiske samarbeidet kan finne frem til gode og fleksible løsninger og dele erfaringer når det gjelder migrasjon og integrasjon. Mennesker som trenger beskyttelse, må bli møtt på en god måte. Flyktningsituasjonen er en felles utfordring og står øverst på agendaen i alle de nordiske landene, kanskje med unntak av Island. Det er viktig at vi lykkes med dette arbeidet og det store integreringsarbeidet som venter oss. Det optimale vil være at vi får til dette uten at det oppstår nye grensehindringer mellom oss i Norden.