Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2016-04-05:
Takk til saksordføreren for en god gjennomgang, og takk til komiteen for godt samarbeid om et veldig viktig tema. Helt siden 2001 har det vært vedtatt mål for Stortinget at transportpolitikken skal bidra til god folkehelse, altså politikken skal bidra til god folkehelse. Vedtak for å sikre god lokal luftkvalitet finner vi dessuten helt tilbake til 1998, og da er det forstemmende at denne undersøkelsen fra Riksrevisjonen viser at mange kommuner fortsatt ikke har prioritert å vurdere luftkvalitet og å foreslå tiltak, som de skulle, selv om dette er blitt noe bedre etter at Miljødirektoratet kom med en veileder til kommunene i 2014. Men enda mer alvorlig er det etter kontroll- og konstitusjonskomiteens oppfatning at staten, særlig ved Samferdselsdepartementet, som dessverre ikke er til stede her, og Vegvesenet har sviktet direkte i arbeidet med å vektlegge luftkvalitet i transportsektoren og gi kommunene de virkemidlene de trenger. Vi finner mange sånne eksempler fra Riksrevisjonen på at staten har blitt en direkte hemsko, et hinder, for byer som ønsker å sette i verk tiltak når de har sett på perioden fram mot 2013. I tillegg har vi, som vi kjenner til, helt nye eksempler fra Oslo og Bergen hvor disse byene har bedt regjeringen om mulighet for å innføre lavutslippssoner i byene for å ta vare på folks helse i samsvar med den politikken som Stortinget har vedtatt, men disse sakene har blitt direkte trenert av regjeringen, som tydeligvis ikke ønsker den typen tiltak mot biltrafikk. Det viktigste tiltaket som er satt inn mot lokal forurensning i mange europeiske byer, er permanente lavutslippssoner. Det gjelder f.eks. rundt 50 byer i Tyskland, 100 i Italia, 15 i Nederland, 6 i Sverige, 4 i Danmark og også i land som England, Tsjekkia, Portugal mfl., så dette er velprøvde tiltak. Lavutslippssonene bør bli en realitet i Norge også av den ganske enkle grunn at de virker, og at alternativet er at biler som ødelegger folks helse, kjører der. Utviklingen når det gjelder brudd på grenseverdiene, dommen mot Norge ved EFTA-domstolen – en meget, meget pinlig dom i en internasjonal domstol mot det moderne, rike landet Norge, som altså ikke klarer å holde luftkvaliteten i våre store byer på et nivå som gjør at folk ikke blir syke av det, og at det skjer fordi vi ikke gidder, det er ganske spesielt – sammen med Riksrevisjonens rapport tilsier at det nå virkelig haster med å få på plass lavutslippssoner i norske byer. Det er et halvt år til vinteren begynner igjen, og vi får akkurat det samme problemet i flere norske byer som vi nå har hatt år ut og år inn, og som fører til at mennesker blir syke. Derfor håper jeg på bred støtte i Stortinget til det representantforslaget fra Arbeiderpartiet som nå ligger til behandling i energi- og miljøkomiteen, om å få vedtatt en lovhjemmel for midlertidige lavutslippssoner basert på en oblatordning. Dette er altså et tiltak som kan settes inn når værmeldingen tilsier at det blir farlige forhold. Da vil man med en slik hjemmel, ved hjelp av en moderne og fleksibel oblatordning, kunne styre biltrafikken unna de områdene hvor den vil skape direkte helseskader. Dette må vi kunne få på plass innen neste vinter, innen november, og dette er en direkte oppfordring til regjeringen om å bidra til at det skjer. Det vil være ganske pinlig etter en debatt som den vi har nå, om vi neste vinter opplever det samme som vi har opplevd denne vinteren, enda en gang. Det vil være et tungt ansvar å bære for regjeringen. Flere norske storbyer sier at de ønsker seg en lovhjemmel for slike soner, og dette er antakelig den mest praktiske og fleksible formen for lavutslippssoner, for alternativet er at man må innføre mer eller mindre permanente, ufleksible soner ut fra en vurdering av hvor det kan virke best, allerede neste vinter for å unngå den typen forurensningssituasjoner som vi nå har hatt, og vi hadde en veldig alvorlig situasjon i januar i år. Denne saken er fortsatt brennende aktuell, og rapporten fra Riksrevisjonen kunne ikke vært mer betimelig, så jeg vil rette en takk til Riksrevisjonen for at de har gått inn i denne saken, og forhåpentligvis klargjort den på en måte som gjør at tiltakene nå kommer. Det er kritikkverdig at så få av konseptvalgutredningene i transportsektoren i det hele tatt har inkludert krav til god luftkvalitet når disse utredningene vurderer løsninger opp mot hverandre, til tross for at samtlige byområder gir uttrykk for at de har problemer med lokal luftforurensning. Det er derfor Senterpartiet, Venstre, Sosialistisk Venstreparti og De Grønne er enige om at når transportpolitikken har motstridende mål, og det overordnede målhierarkiet ikke er definert, er det avgjørende å inkludere krav til god luftkvalitet i det enkelte prosjekt. Det samme gjelder de samfunnsøkonomiske analysene av ulike transportløsninger som Riksrevisjonen finner at sjelden prissetter effekten av forbedret eller forverret luftkvalitet, og dette skjer i en samferdselspolitikk som har som overordnet mål at en skal bedre folkehelsa. Metodene som brukes for prissetting, gjør dessuten veldig ofte at luftkvalitet ikke prioriteres, og dette er et rent teknisk-faglig spørsmål om å legge inn parametere i modeller som gjør at man får det resultatet man skal ha, og det er veldig vanskelig å skjønne at tregheten i både det politiske og det faglige systemet mot å få på plass noe sånt har vært så stor at vi fortsatt er i den situasjonen vi nå er i. Men jeg er glad for at det er mange partier som nå ber statsråden – jeg vil si begge statsrådene, ære være miljøstatsråden for at han stiller opp – om å sikre at transportetatene heretter viser effekten på lokal luftkvalitet av de tiltakene de utreder, og at metodene som i dag benyttes for prissetting av god luftkvalitet, endres, slik at luftkvalitet for innbyggerne får avgjørende – og da mener jeg avgjørende, og jeg viser til saksordførerens omtale av dette – betydning for valget mellom ulike transportløsninger. Jeg er spesielt glad for at flertallet, alle partier unntatt regjeringspartiene, er samlet om en anmodning som sier klart og tydelig at Statens vegvesen heretter må akseptere kommunenes pålegg om tiltak når kommunene har ansvaret som forurensningsmyndighet for å utrede og gjennomføre nødvendige tiltak. Det betyr at statlige etater ikke lenger skal kunne hindre kommunene i å gjennomføre tiltak for akseptabel luftkvalitet, selv om de selvfølgelig kan gi råd og veiledning om gode tiltak. Dette er en viktig anmodning, fordi det av og til nødvendigvis vil være direkte konflikt mellom hensynene til å sikre god luftkvalitet og sikre framkommelighet for privatbiler. Hittil har framkommeligheten trumfet helsa. Her sier komiteen at nå er det helsa til kommunenes innbyggere som skal komme først, og så må vi planlegge transportpolitikken deretter. Til slutt vil jeg nevne at det er to avsnitt i komiteens innstilling hvor vi i De Grønne gjerne skulle stått inne med mindretallet, men hvor vi av praktiske hensyn ikke fikk sagt fra om det før innstillingen var avgitt, og det gjelder for det første å klargjøre vår støtte her og nå til merknaden fra Arbeiderpartiet, Venstre og SV om at regjeringen har brukt unødig lang tid på å vurdere å endre de nasjonale målene for luftkvalitet i tråd med Folkehelseinstituttets luftkvalitetskriterier. Det gjelder også den mer generelle merknaden fra Sosialistisk Venstreparti og Venstre, hvor man ber om en bedre koordinering av miljøpolitikken og samferdselspolitikken framover, og det støtter vi selvfølgelig helhjertet, for sprikende mål og uklare prioriteringer mellom dem er noe av grunnproblemet i denne saken.