Trond Helleland (Høyre), 2019-10-03:
Norge er et samfunn med små forskjeller, med trygghet og tillit mellom folk. I skolen lærer elevene mer, helsekøene er lavere enn i 2013, det bygges rekordmye vei og bane, og arbeidsledigheten er lav – ja, faktisk den laveste på mange år. Men etter et par fredfulle tiår opplever nå mange verden igjen som urolig. Vi har opplevd en okkupering av Krim, hybridkrigføring, terror, brexit og tegn til global handelskrig. Hendelser utenfor vårt rike påvirker hverdagen her hjemme, for virksomheter, for arbeidstakere, for myndigheter – ja, for hele Norge. Et trygt Norge er grunnmuren for velferdssamfunnet. Derfor har denne regjeringen hatt som høyeste prioritet å styrke Norges forsvarsevne og beredskap. Forsvaret har vært en vekstvinner i budsjettene Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre har stilt seg bak, og de neste 20 årene skal vi bruke mer enn 1 000 mrd. kr på å styrke det norske forsvaret. Vi kjøper nye kampfly, ubåter, artilleri, luftvern, overvåkingsfly og mye annet som styrker Norges sikkerhet. Høyre i regjering prioriterer tiltak for å bekjempe kriminalitet og styrke beredskapen i Norge. Siden 2013 er det bevilget mer enn 7 mrd. kr til den sivile beredskapen i Norge og 10 mrd. kr til ulike beredskapstiltak i forsvarssektoren. Høyre er et parti som alltid er opptatt av utviklingen framover, at vi fører en politikk som er med på å fornye Norge og gjøre landet vårt enda bedre. I årene som kommer, må vi jobbe videre med å skape et bærekraftig velferdssamfunn. Vi som sitter i denne sal, har et viktig forvalteransvar for framtidige generasjoner. Vi må sørge for å gi barna som vokser opp, trygghet for klimaet, for jobbene og for velferden vår. Utfordringene for velferdssamfunnet er mange, men de kan løses med den riktige politikken. Klimaendringene vil merkes sterkere, inntektene fra olje og gass vil gå ned, og det vil bli færre i jobb bak hver pensjonist. For å ta vare på Norge som verdens beste land å bo i må vi omstille norsk økonomi til å bli grønnere, vi må bruke pengene smartere, og vi må kvalifisere flere for framtidens jobber. Den viktigste oppgaven samfunnet står overfor de kommende årene, er å redusere klimagassutslippene. Når president Trump har meldt USA ut av Parisavtalen og Kina fortsetter med å bygge ut kullkraft, er verden for langt unna målet om å begrense oppvarmingen til 1,5 grader. Derfor må Norge jobbe enda mer for å redusere klimagassutslippene, men uten å stoppe utviklingen. Rundt 80 pst. av norske utslipp er omfattet av avgift eller kvoter. Hvert eneste år gjør denne regjeringen det dyrere å forurense fordi det skal lønne seg å velge miljøvennlig. Men klimakrisen løses ikke innenfor nasjonalstatens grenser alene. Klimapolitikken må bygge på et globalt samarbeid, der verdenssamfunnet går sammen om de gode løsningene. Verden trenger også land som Norge, som går foran og viser at det er mulig å omstille økonomien og kutte klimagassutslipp uten at den økonomiske veksten stagnerer. Derfor vil denne regjeringen gjøre mer. Oppgaven med å kutte utslipp nasjonalt så vel som internasjonalt er vi godt i gang med. Bare se f.eks. på hvor mye vi har gjort, og hva som har skjedd, innenfor transportsektoren: I år ligger det for første gang an til å bli solgt flere elbiler enn fossilbiler. Flere elbusser inntar byene våre. Fergene blir elektrifisert. Norge kan bli testland for elfly. Det lanseres elektriske fritidsbåter. Norge er først ute med å erstatte drivstoffpumper med hurtigladere. Det siste tiltaket gleder meg. Jeg har selv kjørt elbil i sju år, og fra å ha hatt rekkeviddeangst for å kjøre fra Drammen til Oslo kan jeg nå – med den nye, billige elbilen min – kjøre Oslo–Bergen uten å lade. Det kalles innovasjon og tekniske framskritt, og det er det vi trenger i kampen for et grønnere samfunn. Men ingenting av dette har skjedd av seg selv. Det er aktiv politikk. Til våren kommer «klimakur», en plan for hvordan vi skal få til kutt på minst 50 pst. Den inneholder konkrete grep som må gjøres i bransje for bransje, i hele landet, for at vi skal lykkes med å nå målet for 2030. Det er mye som går bra i Norge. Den økonomiske veksten er solid, bedriftene investerer mer, og det skapes nye jobber. De siste tiårene i norsk historie har vært preget av økonomisk vekst og rikdom. Det har gjort oss politikere privilegerte. Vi har opplevd voksende budsjetter som har gitt oss stort økonomisk handlingsrom til å bygge opp et velferdssamfunn vi kan være stolt av, alle sammen. Skolene våre er tilgjengelige for alle, helsevesenet hjelper dem som trenger det, og vi har et godt sosialt sikkerhetsnett. Men når vi vet at inntektene fra olje og gass vil falle de kommende tiårene, må vi finne ut hva vi skal leve av for å opprettholde den økonomiske bærekraften. Venstresiden har det siste året fremmet flere forslag som trekker i feil retning, forslag som legger begrensninger på næringsliv og utvikling, framfor å tilrettelegge for vekst og verdiskaping. Venstresiden, i sine ulike avskygninger, har sagt nei til olje og gass, til deler av reiselivsindustrien, til vindmøller, til vannkraftverk og til havbruk. Hva skal vi leve av da? Vi kan ikke bare diskutere hvordan vi skal bruke pengene våre, vi må også diskutere hvor vi skal få pengene fra, og vi må prioritere hva pengene skal brukes på. Vi har lagt bak oss et kommune- og fylkestingsvalg hvor det har blitt enda tydeligere hvilket politisk alternativ vi har til denne regjeringen. Det er et alternativ som sier nei til private bidrag i velferdstjenestene, nei til viktige reformer og nei takk til selve livsforsikringen for norsk velferd og næringsliv, EØS-avtalen. Konsekvensen av nei, nei og atter nei er at offentlige budsjetter vil eksplodere, vanlige folk vil måtte betale mer i skatt, offentlig sektor vil ese ut, og det vil bli skapt færre jobber i privat næringsliv. Det er ikke bærekraftig, fordi en fortsatt stor og generøs offentlig sektor krever høy verdiskaping i andre private sektorer enn olje og gass framover. Derfor blir en av de viktigste oppgavene for Norge å skape flere jobber i privat næringsliv. For å få til det trenger vi en borgerlig ja-regjering, ikke en sosialistisk nei-regjering. Arbeiderpartiet har lagt seg på Rødts linje i velferdspolitikken: Ingen private skal få tilby sine tjenester slik at vanlige folk kan velge hvem som skal stå for eldreomsorg eller hjemmehjelp. Høyre vil fortsette å ta utgangspunkt i menneskene, ikke systemene. I alle år har det norske velferdssamfunnet vært basert på et godt samarbeid og fellesskap mellom offentlige og private aktører. Følger vi det ideologiske prinsippet til venstresiden, vil vi få et todelt velferdssamfunn der bare de med tjukk lommebok har råd til valgfrihet. Fra fiskeren i nord til bygningsarbeideren i sør, og fra oljearbeideren i vest til skogbrukeren i øst, er vi alle avhengig av tryggheten som det gode forholdet til Europa gir oss. Samarbeidet med Europa er viktig for å sikre arbeidsplasser over hele landet. EØS-avtalen er en garanti for at arbeidsplassene våre er konkurransedyktige. Vi trenger mer internasjonalt samarbeid, ikke mindre. Et bærekraftig velferdssamfunn krever at alle bidrar, fordi folks arbeid er grunnlaget for velferden. Alle som kan jobbe, skal jobbe – og ingen skal gå ut på dato. Vi må bruke de gode tidene til å inkludere flere i det norske arbeidslivet. Alle som kan bidra, må bidra til at vi opprettholder velferden, fordi det er folks arbeid som er grunnlaget for velferden. Det Norge trenger de kommende årene, er politikere som tenker langsiktig. Det er politikere som våger å prioritere overfor offentlige budsjetter, som sikrer stabile og gode rammevilkår til næringslivet, og det er politikere som setter mennesket, ikke systemet, i sentrum. Vi trenger politikere som fører en politikk som sikrer et bærekraftig velferdssamfunn for våre barn og barnebarn. Vi trenger politikere som ikke stopper utviklingen, men som kutter utslippene. Den oppgaven er denne regjeringen godt i gang med. Vi er ikke i mål, men vi skal fortsette arbeidet med å gjøre Norge tryggere og mer bærekraftig – fordi vi tror på framtiden for hele Norge.