trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-06-20:
Det er gledelig at kommunalkomiteen har gitt denne saken en slik seriøs og konstruktiv behandling som man her ser. Årsaken til at undertegnede har fremmet dette forslaget, er at avstandsulemper ofte er en avgjørende faktor for eksistensen til enkelte bedrifter i distriktene der fortjenestemarginene ofte er marginale. Når man i tillegg opplever at nabolandene har betydelig bedre ordninger, er det umulig å konkurrere med dem, dette på grunn av at EU har så gunstige støtteordninger vedrørende transportstøtte i bl.a. Nord-Sverige. Det nasjonale støttebeløpet i Sverige var i 2001 345 mill. kr. I Norge er det stort sett bare Nordland fylkeskommune som yter transportstøtte, som for 2001 utgjorde 5 mill. kr. I Sverige får transportøren tilskudd helt fram til mottakeren, selv om mottakeren ligger i Norge. Det får vi ikke i Norge. Den svenske transportstøtteordningen blir i tillegg beregnet etter langt gunstigere vilkår enn den ordningen som er i Nord-Norge for tiden. Den norske transportstøtteordningen er avhengig av fylkeskommunenes prioriteringer på grunn av at den ikke er øremerket. Man har gradvis redusert og fjernet støtteordningen over år, siden den ble en del av rammetilskuddet, noe som jeg har beskrevet i forslaget. Dette synes undertegnede er uheldig og støtter derfor forslaget fra Arbeiderpartiet og SV om en gjennomgang av praktiseringen av den regionale transportstøtteordningen. Undertegnede mener at differensiert arbeidsgiveravgift er et viktig distriktspolitisk virkemiddel. Det finnes undersøkelser og beregninger på at den differensierte arbeidsgiveravgiften på langt nær veier opp for de fordeler svensk og finsk transportnæring har av sin ordning med transportstøtte. Derfor er det viktig å legge til rette for bedre rammebetingelser for dem som har avstandsulempe som et negativt konkurranseforhold i forhold til konkurrenter. Det er derfor gledelig å registrere at flertallet i komiteen har vurdert problemstillingene i forslaget som så viktige og alvorlige at man ber Regjeringen foreta en grundig gjennomgang av rammevilkårene for næringslivet i distriktene, herunder også transportbedriftene. Dette må bety at man ikke bare skal tilpasse seg EU der man har ulemper, men også der man kan få fordeler. Derfor er det merkelig at ikke ESA har registrert denne konkurransevridningen mellom EØS-landet Norge og Sverige, som er med i EU. Man er jo ellers veldig snar til å reagere når det er motsatt. På denne bakgrunn må man kunne forvente at Regjeringen kommer med en grundig vurdering til høsten, slik at det så snart som mulig blir gjort de nødvendige grep for å rette opp den konkurranseulempen som er for bedriftene i distriktet.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2002-06-20:
Et av Samarbeidsregjeringens satsingsområder er kampen mot fattigdom. Det er det i denne salen få som er uenig i viktigheten av. For 2000 mottok 110 000 husstander bostøtte en eller flere ganger. Av dem som mottok bostøtte, sier 60 pst. at den er helt avgjørende. Så langt er vi alle enige. Uenigheten begynner når Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil legge inn hva de selv har kalt bestillinger i budsjettet for 2003. Det ønsker de samtidig som Regjeringen vil legge fram en fattigdomsmelding for Stortinget til høsten, i år. I fattigdomsmeldingen vil bostøtten være et av temaene som tas opp. I tillegg til det vil boligmeldingen bli fremmet for Stortinget høsten 2003. Denne meldingen vil inneholde en fullstendig gjennomgang av hele bostøtteordningen. Bostøtten er en så viktig ordning at den ikke kan tas ut av sammenhengen. Det er kun i ovennevnte melding at bostøtten vil få den grundige gjennomgangen ordningen skal og må ha. Det vil være gjennom koblinger til fattigdom og boligspørsmål at bostøtten blir behandlet i sin rette sammenheng. Jeg tar derfor opp mindretallets forslag i innstillingen.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Jeg vil på det sterkeste avvise den kritikk av Fremskrittspartiet som er kommet i denne sak, og vise til at vi er inne i en flertallsmerknad der det står at «Regjeringen har varslet en egen boligmelding i 2003 som oppfølging av Boligutvalgets innstilling … I denne meldingen bes Regjeringen foreta en fullstendig gjennomgang av bostøtteordningen med sikte på å vurdere ordningens struktur og regelverk, hvorvidt andre grupper enn dagens bør komme inn under ordningen samt vurdere hvordan ordningen kan gjøres enda mer treffsikker». Det er derfor ikke «hensiktsmessig å foreta en gjennomgang av bostøtten også i statsbudsjettet for 2003», slik mindretallet her legger opp til. Fremskrittspartiet vil derfor avvente en debatt om bostøtten når den tid kommer, og slik regjeringspartiene sammen med Fremskrittspartiet legger opp til. Vi mener det er den beste løsningen. Da vil vi få en grundig gjennomgang av dette, og da er jeg ikke i tvil om at Fremskrittspartiet skal være med på å lage en bostøtteordning som er til hjelp nettopp for dem som trenger den mest i dette landet.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Jeg konstaterer med bedrøvelse at samtlige øvrige partier som har hatt ordet – det inkluderer også statsråden – ikke synes det er noe grunnlag for å foreta seg noe overfor UDI-direktøren, på tross av at flere har sagt at denne saken burde vært lagt frem for departementet, fordi den var en prinsipiell sak, før avgjørelsen ble truffet. Det ble ikke gjort. Det vil heller ikke bli gjort for fremtiden, fordi UDI-direktøren – så vidt jeg har oppfattet ham – ville gjort det samme om igjen, altså latt være å legge saken frem for politisk ledelse. Han ville truffet den samme avgjørelsen og foretatt de samme uakseptable skjønnsmessige vurderinger. Det ingen har forsøkt å fortelle oss og det norske folk, er: Hvor i all verden har man det fra at disse to flykaprerne skulle risikere dødsstraff hvis de ble sendt til Iran? Det foreligger meg bekjent ingen siktelse, sak eller tiltale mot dem i Iran. Etter vår egen ambassades vurdering risikerer de ingenting i Iran. Er det bare fordi Iran har dødsstraff i sitt arsenal av straffereaksjoner dette har skjedd? Hva er det disse to risikerer dødsstraff for? Er det slik at enhver iraner som har kommet til Norge og søkt asyl, og som ikke får asyl og ikke får opphold og skal returneres til Iran, ikke kan returneres fordi det landet har dødsstraff for visse forbrytelser? Det ville være helt meningsløst. Det er også i FNs konvensjon helt klart at flykaprere er det unntak for. Det står det i brevet fra statsråden til meg i dag. Det er unntak i artikkel 1 F. Det samme gjelder terrorister. Og hvis det ikke er det, burde det være det. Men jeg konstaterer at resten av Stortinget synes det er i orden. De har noen kritiske synspunkter, men i hovedsak tiltrer de at direktøren blir sittende og fortsetter på samme måte som tidligere, og aksepterer at disse to kaprerne blir værende i Norge, og igjen gjør Norge til litt spott og spe ute i Europa, hvor dette stort sett ikke ville vært en vanskelig sak, fordi man er enig om at flykaprere skal ikke få opphold – punktum! Det er også Fremskrittspartiets standpunkt. Dette er ikke en vanskelig sak. Det er ikke akseptabelt at flykaprere får opphold i Norge, og særlig ikke når det er opphold på humanitært grunnlag fordi vi skal synes synd på flykaprerne. Her er verden, i Norge, snudd på hodet.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Helseministeren berørte bredt psykiatriens stilling. Jeg må likevel si at både regjering og opposisjon ofte kritiseres fra bl.a. brukerorganisasjonene for manglende bevilgninger til psykiatrien. Jeg må også si at dette skjer på tross av – tror jeg vi må innrømme hverandre – at vi har en nokså samvittighetsfull oppfølging av opptrappingsplanen så langt det er mulig å bedømme det, iallfall fra Stortingets side. Selv om helseministeren har vært meget klar i sine beskjeder til helseforetakene, iallfall i tale, det har jeg registrert, og sikkert også i skrift, ser vi altså eksempler på kutt, som representanten Olav Gunnar Ballo var inne på, og som vi har sett i media. Da har jeg lyst til å spørre helseministeren: Er det slik at statistikken for vekst i psykiatrien snakker sant? Eller har helseministeren en annen forklaring på at vi faktisk får eksempler som kan tyde på kutt, som vi bl.a. har sett i media?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Den gode lønnsøkningen som helsepersonell, særlig sykepleierne, fikk ved årets lønnsforhandlinger, noe jeg personlig er svært glad for, vil koste foretakene et sted mellom 500 og 600 mill. kr. Økte pensjonsutgifter i sammenheng med dette vil koste foretakene et sted mellom 1 og 2 milliarder kr. Mitt spørsmål til helseministeren blir da: Er det tatt høyde for disse ekstra lønnsutgiftene og de ekstra pensjonsutgiftene i foretakenes budsjetter, og hvis ikke, hvordan vil helseministeren løse dette problemet, uten at det går ut over behandlingstilbudene i det enkelte foretak? Og la meg tilføye fra mitt ståsted: Det er ikke noe problem hvis helseministeren trenger støtte fra Stortinget til å løse dette problemet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Først til forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, på side 16 i innstillingen, som jeg vil be om blir gjort om til et oversendelsesforslag. Så vidt jeg vet i øyeblikket, har helseministeren allerede grepet inn, og at dette nå ordner seg, slik at Hjertesenteret kan få ferdigrestaurert de nye lokalitetene de skal inn i. Til representanten Inge Lønning vil jeg si at han talte veldig godt for et Lønning III. Min mening om det er at det har vi ikke behov for, vi har mer enn nok med Lønning I og Lønning II. Ellers kunne det jo være interessant å stille et direkte spørsmål til representanten Lønning: Hvilken erfaring og hvilken opplevelse har du med mennesker som er barnløse og ikke kan få barn på naturlig måte? Og hvis disse også i tillegg har dårlig økonomi, skal de være avskåret fra å få barn, slik som bl.a. jeg og Inge Lønning har fått? Så vil jeg tilbake til psykiatrien. Jeg vil berømme representanten Olav Gunnar Ballo og SV som, i likhet med meg og Fremskrittspartiet, har vært meget bekymret for utviklingen innen psykiatrien, særlig barne- og ungdomspsykiatrien. Jeg har personlig i denne sal gjentatte ganger forsikret meg om at psykiatriplanen blir fulgt, og har alltid fått til svar at det blir den. Men jeg har også i tillegg bedt ulike helseministre om å gå inn i denne planen for å se om kart og terreng fortsatt stemmer overens. Jeg har en mistanke om at så ikke er tilfellet. Når det gjelder utviklingen og de vedtakene som er gjort i Oslo-regionen, er jo ikke dette noe nytt. Slik har det vært over flere år, hvor Oslo kommune tidligere har lagt ned psykiatriske tilbud, og vist til at de har etablert andre tilbud som har vært likeverdige. Og slik må det selvfølgelig også være. Man kan ikke holde fast på det man drev i 1960, det kan ikke være populært, og det kan ikke være oppdatert i 2002. Men i den utstrekning det virkelig er reell nedgang i psykiatrisk behandling i Oslo-regionen, har helseministeren en selvstendig instruksjonsmyndighet overfor Helse Øst, og den vil jeg anbefale ham å bruke hvis det skulle være nødvendig.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Det måtte vel være en forsnakkelse fra sosialministerens side når hun sier at nå skal vi bort fra bygninger og årsverk og over på kvalitet. Kvalitet og årsverk henger nøye sammen. Men det var neppe noen forsnakkelse når sosialministeren uttaler – og det synes jeg var dristig – at «sykehjemsutbyggingen holder tritt med økningen i antall eldre over 80 år». Dette er ikke riktig, ærede sosialminister! Vil statsråden bekrefte det i sitt svar til meg? Det har under denne reformen foregått en betydelig tvangsflytting av eldre syke mennesker milevis bort fra den pleie og omsorg de fikk i sin hjemkommune eller på sitt hjemsted, og ikke sjelden flyttes og skilles ektepar fra hverandre med liten mulighet til videre kontakt. Jeg nevner her sykehjemmet i Lavik, for å ta et ekstremt eksempel, men det finnes mange av disse over hele landet. Hvis sosialministeren mener at dette er riktig å gjøre, vil da den regjeringen sosialministeren tilhører, gå inn for å endre vielsesritualet, som i dag lyder: «inntil døden skiller eder ad», og endre det til: «inntil døden eller kommunen skiller eder ad»?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Det er ganske fantastisk at statsråden fra denne talerstol får seg til å si at pensjonistene virkelig har fått en lønnsfest av de store, fordi prisstigningen bare har vært på 1,4 pst., og så tilbyr man 5,2 pst. Hva er utgangspunktet, ærede statsråd, for disse prosentene? Skal man ikke også se på det? Så er det jo ikke riktig, som det ble anført fra statsrådens side, at retningslinjene for dette årets trygdeoppgjør skulle være at det skulle gis en kompensasjon «om lag på linje med». Det er ute i år. Det er Stortingets flertallsvedtak fra budsjettbehandlingen i fjor som skulle være utgangspunktet for denne justeringen. Vi vet at det har vært gode oppgjør både for KS og NAVO og i Oslo kommune som kanskje ligger over 6 pst. Like fullt fastholder Regjeringen at lønnsutviklingen vil bli på ca. 5 pst., og det har de med i sitt reviderte nasjonalbudsjett. Tror virkelig statsråden på dette selv? Det kunne det være artig å få et svar på om lønnsutviklingen så langt kun blir på 5 pst. Forutsetter man med denne beregningen å ta unna de som har fått gode oppgjør, slik man har gjort i proposisjonen når det gjelder lærerne?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-06-20:
Hvis det er tillatt, vil jeg gi representanten Bjarne Håkon Hanssen det råd at han ikke går mer på talerstolen og prøver å forklare seg bort fra det vedtaket som ble gjort, og som de har sviktet totalt. Nå er det enda en forklaring, nå er ikke forslaget godt nok. Det var det siste. Hva blir neste hvis han skal ha flere treminuttere? Fremskrittspartiet går for 6,8 pst., som er organisasjonenes krav, og vi tar det for hele året. Derfor får vi et tilleggsbeløp på 4 030 kr mot 2 810 kr, som er det som antakelig blir vedtatt i kveld. For Fremskrittspartiet er pensjonistenes situasjon en av våre viktigste verdisaker. Vi kommer ikke til å glemme pensjonistene, og jeg tror Regjeringen og særlig statsministeren burde merke seg denne viktige verdisaken for Fremskrittspartiet med tanke på neste korsvei.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Jeg registrerer statsrådens svar til Asmund Kristoffersen når det gjelder psykiatrien. Det statsråden sier, er at han vil bevirke at det ikke kommer til kutt, slik jeg oppfatter det. Men det har jo kommet til kutt. Den situasjonen som beskrives innenfor barne- og ungdomspsykiatrien i Oslo, er en situasjon der man allerede i februar gjorde et vedtak om kutt, og der man har gjennomført en reduksjon på 26 mill. kr. Dette kan man lese ut av en protokoll fra et styremøte 7. juni 2002 i Barne- og ungdomspsykiatri Oslo Helseforetak. Der står det i et av vedtakene, i punkt 2: «Styret finner det derfor nødvendig å pålegge administrasjonen å finne rom for ytterligere reduksjoner i kostnadene tilsvarende 8,5 mill kroner. Dette vil blant annet innebære en reduksjon på inntil 15 årsverk.» Så registrerer jeg naturligvis – jeg har jo lest sykehusøkonomiproposisjonen – det som statsråden beskriver i forhold til dette, nemlig at de øremerkede tilskuddene i sin helhet skal benyttes til formålet, at øremerkede tilskudd skal komme i tillegg til, og ikke erstatte egenfinansiering av tjenesten, osv. Men hva hjelper det om departementet og Regjeringen beskriver en intensjon for bruken av midler, hvis det som nå praktiseres i regi av helseforetakene, er det stikk motsatte? Hvis det man gjør i Oslo, er ut fra en situasjon man selv vurderer som så dramatisk at man må redusere, hjelper det lite om statsråden sier her at han skal medvirke til at det ikke skjer. Man har altså allerede kuttet 26 mill. Det er klart at det vil være helt rimelig for SV å etterlyse hva statsråden på en konkret måte har tenkt å gjøre for bl.a. å kompensere at man har kuttet med 26 mill., som man skriver i dette styrereferatet at man har gjort. Hva skal man i så fall gjøre for å sikre at virksomheten igjen kommer opp på det nivået som var intensjonen? Hvordan har man rent konkret tenkt å sikre at Oslo får den kapasiteten man skal ha? Jeg bruker Oslo som et eksempel her. Jeg har ikke god nok oversikt over det som skjer ellers i landet. Men det er ting, det vet vi fra tidligere i år, som tyder på at situasjonen ikke er ulik i en del andre helseforetak. Hvordan kan vi være sikre på, når vi kommer til oktober, at denne situasjonen ikke er forverret ytterligere?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
Jeg vil bare først ta opp det forslaget som SV har fremmet i innstillingen, så er det gjort. Ellers må jeg si at jeg er glad for at statsråden ikke skylder meg penger. Hvis han det hadde gjort, ser jeg at hvis det var to regninger det var snakk om, og han gjorde opp for den ene, så ville han i neste øyeblikk argumentere for at han også har gjort opp for den andre. Det er jo den måten statsråden her argumenterer på. Man kompenserer for fjorårets oppgjør, og når man så skuer framover og antar at man vil få en lønns- og prisvekst på størrelse med et visst beløp, tar man med det man har kompensert for i beregningsgrunnlaget. For å få en eventuell bekreftelse eller avkreftelse på om det er slik statsråden tenker, kunne jeg tenke meg å være helt presis med hensyn til at man altså forventer en lønns- og prisvekst i utgangspunktet på 5 pst. La oss si at lønns- og prisveksten for det kommende året blir på 5,2 pst., nøyaktig 5,2 pst. Vil statsråden da hevde at man helt ut har kompensert for lønns- og prisveksten fordi det nettopp er 5,2 pst. som ligger inne i tilbudet til pensjonistene, eller vil statsråden ta innover seg at man da også har kompensert for et oppgjør tidligere?
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Omforminga av norsk spesialisthelseteneste frå fylkeskommunal drift i det vesentlege til statlege foretak var og er ein stor operasjon. Meiningane var delte, men det hjelper lite pasientane om vi som var kritiske til denne reforma, i dag ser for mykje attende for å finne stadfesting for at vår motstand mot reforma var rett. Gjennom Samarbeidsregjeringa tek vi medansvar for at dette skal gå godt, og vi er godt i gang. Trass i at det i budsjettet for 2002 vart lagt opp til ein auke av veksten i pasientbehandlinga frå 2000 til 2002 på over 5 pst., har det synt seg nødvendig med ytterlegare påplussingar til spesialisthelsetenesta. Det gjeld både midlar til avrekningsoppgjer med fylkeskommunane og midlar til drift og investering, til saman godt over 2 milliardar kr i innstillinga frå Regjeringa. I budsjettforliket mellom Regjeringa og Framstegspartiet er dette auka med ytterlegare 350 mill. kr. Det gledelege er at dette i hovudsak har vore ei omforeint løysing. Komiteen syner til at med vidareføring av driftsnivået på nivå med 2001, medrekna omstillingskostnader, vil ein ved utgangen av 2002 ha eit underskot på 2,6 milliardar kr i dei regionale helseforetaka. Komiteen er samd i at 1,3 milliardar kr av dette vert tilleggsløyvd i 2002. I dette ligg ei stor utfordring til helseforetaka om å effektivisere drifta slik at ho etter ein overgangsperiode kan kome i balanse. Utfordringa er samstundes å korte ned på ventelistene og få bort korridorpasientane. Av merknadene frå komiteen vil eg avgrense meg til å peike på ein som er svært viktig for mange, ikkje minst i Distrikts-Noreg. Det gjeld utfordringa frå ein samla komite om å ta i vare eit desentralisert fødetilbod med fødeavdelingar og fødestover der det er naturleg, slik at den fødande ved vanlege, normale fødslar ikkje må reise lang veg for å føde, med den auka risiko det fører med seg. Ved den statlege overtakinga var dette eit av dei punkta der ein var mest uroleg for kva som ville skje. I ulike konstellasjonar mellom regjeringspartia, Arbeidarpartiet og Framstegspartiet får Regjeringa fleirtal for det justerte reviderte budsjettet. Det er vi glade for. Eitt punkt som det under budsjettbehandlinga i haust og no under revidert har vore mykje merksemd omkring, er assistert befruktning. Regjeringspartia, Arbeidarpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet har samla seg om eit felles framlegg om 18 000 kr i eigendel for inntil tre forsøk. Vedtaket har tilbakeverkande kraft frå 1. januar 2002. Summen på 18 000 kr vart tinga fram mellom Framstegspartiet og regjeringspartia, men det er rett som SV og andre hevdar, at vi brukte deira modell. Det er også funne plass for fritak for eigendel ved sterilisering etter medisinske indikasjonar. Spesialisthelsetenesta står framfor store utfordringar. På mange store og viktige samfunnssektorar synest det å vere eit stort behov for meir midlar. Dei fleste ser at innafor ei forsvarleg økonomisk ramme må også sjukehusa nøye vurdere bruken av sine ressursar, men det må skje utan at det skal gå ut over kvaliteten på tenestene overfor pasientane, som sjukehusa og spesialisthelsetenesta er til for.
Magne Aarøen (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Ved forhandlingane om trygdeoppgjeret for dette året la staten fram forslag om å auke grunnbeløpet med 5,2 pst., dvs. med 2 810 kr. Det vil då seie at grunnbeløpet vart auka frå 51 360 kr til 54 170 kr. I revidert nasjonalbudsjett for 2002 er det lagt til grunn ein lønsvekst frå 2001 til 2002 på ca. 5 pst. for alle grupper når det særskilde lønsoppgjeret for lærarane er halde utafor. Stortinget vedtok sist haust at grunnbeløpet skulle regulerast minst på linje med løns- og prisutviklinga elles i samfunnet. Kristeleg Folkeparti meiner at å auke grunnbeløpet gjennomsnittleg med 5,2 pst. er i samsvar med Stortinget sitt vedtak om å auke grunnbeløpet minst på linje med løns- og prisveksten elles i samfunnet. Det er viktig at ein ved trygdeoppgjeret legg til grunn den same økonomiske utviklinga som elles i samfunnet. Med bakgrunn i føregåande års oppgjer meiner Kristeleg Folkeparti og dei andre partia, alle utanom Framstegspartiet, at det er grunnlag for å gjennomgå og vurdere retningslinjene på nytt. Det er ikkje godt at ein skal ha ein diskusjon om forståing av innhald og retningslinjer. Då vil ein få eit ulikt utgangspunkt også for vurdering av prosentar og kroner. Eg håper at ein kan kome fram til ei brei semje om desse retningslinjene og forståinga av dei dersom ein finn det nødvendig å endre dei. Det er Stortinget som vedtek retningslinjene. Regjeringa sitt ansvar er å føre drøftingar med organisasjonane på bakgrunn av dei jamne retningslinjene. Det er viktig at dei som fører tingingane på begge sider, fullt ut prøver å kome fram til eit tingingsresultat og utnytte den institusjonen, og ikkje altfor fort sender saka over til Stortinget. Det kunne for ein som står litt utafor, verke som om dei som forhandla frå trygdemottakarane si side, gav seg noko fort dette året. Eg trur dei ville tent på å kanskje å ha gått ein runde eller to til. Representanten Alvheim har heva seg nokså høgt i kraftige angrep på særleg Kristeleg Folkeparti, som har statsministeren, og kunne slå fast at det berre er Framstegspartiet som tek pensjonistane på alvor. Vel har Framstegspartiet eit stort engasjement for pensjonistane – eg skal innrømme det – men eg trur kanskje eg må bruke uttrykket «særdeles sjølvgodt» når Framstegspartiet kan bruke eit slikt uttrykk om statsministeren spesielt, men generelt om alle andre politiske parti. Eg synest det går over alle grenser når ein karakteriserer andre, og at det berre er eitt parti som tek pensjonistane på alvor. Det går ikkje an! Vi kan ha ulike syn på storleik, vi kan ha ulike syn på satsar, men å hevde at det er dei aleine – det synest eg er uanstendig.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-06-20:
La meg først få lov til å ta opp Senterpartiets forslag, som jeg glemte å ta opp i innlegget mitt. Med fem minutter og ingen replikkadgang er det en del ting som en gjerne har lyst til å kommentere litt mer. Representanten Alvheim, komiteens leder, sa at han var veldig glad for økningen i ISF-andelen, fra 55 til 60 pst., og at alle hadde bedt om at den skulle økes. Jeg har en litt annen oppfatning, og jeg viser til at også legepersonell og andre fagfolk har gått ut i media og sagt at en sterkere økning i ISF-andelen er meget uheldig, bl.a. overfor kronikere og pasienter med sammensatte lidelser, spesielt da en del eldre. Så litt til denne skjevfordelingen mellom helseregionene. Det har det vært reist noen spørsmål omkring. SV og Senterpartiet har også en merknad i forbindelse med de ulike aktivitetsnivåer som budsjettene er basert på, der vi ber Regjeringen om å prøve å utjamne disse nå med den fellespotten som man holder tilbake, og jeg håper at det vil skje fra helsesministerens side. Ambulansetjenesten ble det satt veldig fokus på i Stortinget for ca. ett år siden i forbindelse med akuttmedisinsk melding, og jeg håper at det som nå har kommet av signal, at helseforetakene ikke har prioritert ambulansetjenesten og akuttmedisin, kan snus, og at en får lagt det på plass, i likhet med psykiatrien. Det er veldig viktig, slik flere talere har vært inne på. Jeg er også meget bekymret for psykiatrien. Vi har fått meldinger om at institusjonsetableringer og -utvidelser er lagt på is, og vi har også fått signal om at f.eks. et nyopprettet DPS i Harstad var truet med nedleggelse. Her tror jeg helseministeren faktisk har vært inne i saken, og at det er stoppet, men det er bekymringsfulle signaler som kommer. Senterpartiet har en merknad om Follo sykehus, og jeg skal ikke kommentere det noe nærmere. Men det er en sak fra 1980-tallet, og jeg håper at den snart vil finne sin løsning eller få sin avklaring. Stiftelsen Nasjonal Plan for Astmaskoler har vært debattert i denne salen før, og det er viktig at prosjektet, når prosjektperioden nå er over, får permanente midler slik at den opplæringen som spesialisthelsetjenesten har ansvaret for, kan fortsette, og at skolen kan videreføre sitt arbeid. Så har jeg til slutt lyst til å sette søkelyset på revmatismepasientenes situasjon. Jeg håper det nå blir en avklaring her, slik at revmatismepasientene får sine plasser ved Rikshospitalet. Det har også vært en sak i Stortinget før. En samlet komite gikk da ut fra at det skulle være 45 senger på Rikshospitalet til revmatologi og revmakirurgi, og jeg håper at vi får beholde den kompetansen, og at den kan utvikles istedenfor avvikles. Det ryktes fra andre regioner at det der også er vanskelig for revmatismepasientene.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-06-20:
Det begynner å bli sent, og jeg synes vi har relativt dårlig tid til å behandle en veldig stor og betydningsfull sak for mange av landets innbyggere. Det dreier seg om store beløp, selv om kanskje den enkelte synes at det er for dårlig – og det resultatet som blir vedtatt i kveld, er for dårlig. Men de store beløpene refererer seg til de provenyer som denne saken har i sum, og da er det store penger. Partene og staten hadde møte den 12. april. 15. og 16. mai var det drøftingsmøter og forhandlinger, og det ble brudd. Jeg er enig med representanten Bjarne Håkon Hanssen i at det blir litt håpløst når vi får denne saken gjennom statsråd først den 7. juni og skal behandle den relativt raskt – og kanskje til og med nesten uansvarlig. Allikevel har vi i Senterpartiet tatt et standpunkt. Jeg synes det som ble framført, er en litt dårlig unnskyldning for Arbeiderpartiets standpunkttagen, men vi mener at også vi – som et apropos til det som representanten Alvheim var inne på her – tar pensjonistene på alvor. Det er et flertall i komiteen som er enig om at retningslinjene for dette opplegget og disse drøftingene bør gjennomgås. Derfor håper vi at vi får en sak tilbake fra Regjeringen, der den legger fram retningslinjer for trygdeoppgjøret på en slik måte at det kan tas til følge allerede neste vår når dette skal opp. I innstillingen viser komiteens flertall – alle utenom Høyre og Kristelig Folkeparti – til det som ble vedtatt i Innst. S. nr. 11 for 2001–2002. Der står det: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at reguleringen av grunnbeløpet ved trygdeoppgjøret for 2002 foretas slik at grunnbeløpet reguleres minst på linje med lønns- og prisutviklingen for øvrig i samfunnet.» Vi mener at dette ikke har skjedd ved dette oppgjøret, og at staten legger fram et for dårlig tilbud i den sammenheng. Vi mener for det første at gjennomsnittlig lønnsvekst fra 2001 til 2002 blir mer enn 5 pst. Så er det en diskusjon om hva som bør reguleres i forhold til underdekning og etterslep og det mer tekniske som kommer inn her. Det er i hvert fall en underdekning på 2 pst. hvis en ser på nivået på pensjon og nivået på inntektsrammene for vanlige lønnsmottakere. Organisasjonene mener at det bør være en justering av grunnbeløpet på 8 pst. for å dekke avviket, og det er også en diskusjon om læreroppgjøret bør holdes innenfor eller utenfor dette oppgjøret. I sum mener i hvert fall vi at det er grunnlag for å legge inn en vekst i grunnbeløpet på 6 pst., og det utgjør at 1 G fra 1. mai 2002 bør være 54 780 kr. Vi har også et ønske om at minstepensjonistenes situasjon bedres, og fremmer et forslag i den sammenheng. Senterpartiet bidrog sterkt til et løft for minstepensjonistene ved oppgjøret 1. mai 1998, og vi mener at Regjeringen nå bør komme tilbake med en plan for en opptrapping av minstepensjonsinntektene over en periode på fem år, og at denne planen blir lagt fram for Stortinget, slik at vi kan ta stilling til den før trygdeoppgjøret i 2003.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Det bør vel ikke være nødvendig for meg å minne Stortinget om at vi er snart midtveis i en opptrappingsplan, og at vi ikke er ved slutten av den. Det betyr at vi i tiden fremover vil se klare mangler innenfor psykisk helsevern, som vi har sett det tidligere. Men statistikkene viser at flere får hjelp raskere, og at det stadig utbygges nye distriktspsykiatriske sentre. Det er nå et stort trykk i kommunene når det gjelder å bygge ut boliger. Derfor har Regjeringen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett foreslått mer enn en dobling av rammen for tilsagn til psykiatriboliger i kommunene. Vi har i proposisjonen som behandles her i dag, varslet et meget detaljert oppfølgingsopplegg når det gjelder å sikre at de øremerkede tilskuddene i sin helhet skal benyttes til psykisk helse, at de øremerkede tilskuddene skal komme i tillegg, og ikke erstatte egenfinansiering av tjenesten, og at økonomiske gevinster ved faglig effektivisering skal forbli innenfor den enkelte sektor, henholdsvis voksenpsykiatri og barne- og ungdomspsykiatri. Det kommer til å bli meget nøye og samvittighetsfullt fulgt opp, ikke bare muntlig, men også skriftlig, og vi vil forsikre oss om at foretakene faktisk følger dette opp. I den grad det ikke skjer, og vi har indikasjoner på at det ikke skjer, vil helseministeren ta i bruk de virkemidlene han har for å få det på plass.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
En statsråd skal vel alltid sette pris på en utstrakt hånd med tilbud om hjelp fra Stortinget. La meg likevel minne om at en viktig side ved sykehusreformen er at fullmaktene til å disponere sykehusenes ressurser fullt ut ligger i virksomhetene. Det gjelder også personalressursene, og det gjelder ansvaret for å føre lønnsforhandlinger. Arbeidsgiverfunksjonen er tildelt foretakene, det er de som forhandler på grunnlag av de budsjetter Stortinget tildeler dem. I budsjettopplegget ligger det da et grunnlag for lønnsøkninger som foretakene må vurdere når de gir sine fullmakter til den arbeidsgiverforeningen som de har valgt, nemlig NAVO. Jeg tror det er svært viktig at vi ikke havner i en situasjon hvor regningen automatisk i etterkant kan sendes til staten. Det vil undergrave ansvarsposisjonene som foretakene er tildelt etter det nye systemet. Når jeg har markert dette, er det viktig med en supplerende merknad. Det at vi har lagt opp til helhetlige systemer for spesialisthelsetjenestens virkemåte, opphever naturligvis ikke min generelle plikt til samlet å følge med i utviklingen av helsetjenesten, også knyttet til den problemstilling som representanten Alvheim tar opp. Det vil jeg selvfølgelig gjøre.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Som jeg sa i mitt svar til representanten Asmund Kristoffersen, vil det bli sendt et styringsbrev til samtlige regionale foretak hvor Stortingets føringer med basis i proposisjonen, som jeg refererte til, og i innstillingen vil bli meddelt, og hvor de pålegges å følge disse retningslinjene. I den grad det er truffet vedtak som er i strid med disse retningslinjene, vil man måtte treffe nye vedtak. Når det gjelder situasjonen i Helse Øst, og barne- og ungdomspsykiatrien i Oslo spesielt, har jeg bedt om en forklaring fra Helse Øst på det som gikk fram av den artikkelen som representanten Ballo nevnte i sitt innlegg. Jeg har foreløpig fått en forklaring som vil danne grunnlag for en slik oppfølging som jeg nå varsler at jeg vil komme med. Men jeg har lyst til å understreke én ting: Det at aktiviteten skal videreføres og økes, og det at effektiviseringseffekter skal bli innenfor sektoren og ikke tas ut av psykisk helse, kan ikke innebære at hver enkelt tjeneste og hvert enkelt tiltak skal konserveres på det aktivitetsnivå og med de bevilgninger de hadde i fjor. Vi stiller også krav i opptrappingsplanen om omstilling, og omstilling kan måtte bety at noe går opp og noe går ned. Men det som er viktig, er at barna dette gjelder, får et økt tilbud og ikke et redusert tilbud, og det vil være kjernen i min oppfølging av Helse Øst og de andre foretakene på dette punkt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
La meg kort tilføye noen kommentarer til et par spørsmål som er blitt reist i debatten. Representanten Alvheim etterlyste en gjennomgang og en oppdatering av psykiatriplanen. Det arbeidet er igangsatt fra Helsedepartementets side. Sosial- og helsedirektoratet er gitt i oppdrag å foreta en slik oppdatering og ajourføring mellom kart og terreng, og Regjeringen vil komme tilbake til resultatet av den gjennomgangen i budsjettforslaget til høsten. Når det gjelder reumatismepasientene, som representanten Gløtvold var inne på, skal jeg bare si at basert på innhentede opplysninger fra Helse Sør, kan det opplyses at reumakirurgisk avdeling ved Rikshospitalet ikke vil bli nedlagt, men overføres udelt inn i et større faglig fellesskap i ortopedisk avdeling. Tilbudet opprettholdes både når det gjelder antall operasjoner og innleggelser, men organiseringen av avdelingen er under endring. Helse Sør ønsker å få til gode pasientforløp og god ressursutnyttelse innen mer fleksible avdelinger, og derfor er en samling av kirurgiske, reumakirurgiske og ortopediske senger et skritt i riktig retning. Rikshospitalet har kompetansesenterfunksjon for barnereumatologi, landsfunksjon for barnereumakirurgi og regionfunksjon for reumakirurgi. Disse funksjoner vil ikke bli redusert som følge av omorganiseringen. Jeg tror det er viktig og i tråd med de beste intensjoner med denne reformen at helseforetakene har betydelig frihet når det gjelder den interne organiseringen i sykehusene. Et av problemene med den tidligere modellen har etter mitt syn vært at eierne har sittet for nær i forhold til ledelsens ansvar når det gjelder å organisere. Kravene til resultater skal eierne være tydelig på. Men hvordan resultatene leveres, må i hovedsak være ledelsens ansvar.
Inge Lønning (Høyre), 2002-06-20:
Sosialkomiteens leder omtalte i sitt innlegg «dette famøse forslaget» om full egenbetaling ved assistert befruktning. Det famøse ved forløpet i akkurat den saken er vel at forslaget kom i budsjettforslaget fra regjeringen Stoltenberg – relativt lite forberedt, og som et løsrevet forslag om 100 pst. egenbetaling – og så ble det misvisende omtalt som et forslag om å innføre egenandeler, som om 100 pst. egenbetaling med mening lar seg omtale som egenandel. Men det virkelig famøse var jo at etter et halvt år hadde det parti som fremmet forslaget, snudd 180 grader rundt, og det parti sosialkomiteens leder representerer, som hadde programfestet det samme standpunkt, hadde også snudd 180 grader rundt, bl.a. fordi en meget velsmurt medie- og lobbyvirksomhet, fullfinansiert av den farmasøytiske industri, i mellomtiden hadde klart å gjøre dette til et viktig helsepolitisk spørsmål. Det viktige ved denne saken er at vi tar lærdom av den og innser at på denne måten går det ikke an å drive en troverdig helsepolitikk – at man skifter standpunkt fra det ene ytterpunkt til det annet hvert halvår. Hvis vi skal kunne drive en velbegrunnet form for prioritering innenfor helsepolitikken, haster det etter mitt skjønn med å følge opp det forslaget som ble fremmet allerede i 1997 av det andre helseprioriteringsutvalget om å utrede et system med en gjennomført gradert bruk av egenandeler, som kan begrunnes på en slik måte at befolkningen kan skjønne hvorfor man legger en høyere egenandel på enkelte helsetjenester enn det man gjør på andre helsetjenester. Den lærdommen vi kan trekke av denne ene saken, er at det haster å få på plass et slikt system og få alminnelig aksept for en slik måte å tenke på, for det er bare på den måten vi vil kunne håndtere de virkelig vanskelige helseprioriteringsspørsmålene som ligger foran oss i årene fremover. Derfor registrerte jeg også med glede at helseministeren i sitt innlegg ytret seg slik at han ønsker å følge dette opp, og jeg håper at helseministeren vil sette fortgang på den saken, slik at vi kan få et konsistent system med bruk av graderte egenandeler.
Inge Lønning (Høyre), 2002-06-20:
Det var nærmest for å rette en åpenbar misforståelse – jeg mente ikke å legge inn en bestilling om en Lønning III. Jeg er helt enig med representanten Alvheim i at det er nok med Lønning I og II, på samme måte som det er nok med Oscar I og Oscar II. Vi trenger bestemt ikke flere. Det jeg derimot mente, var å peke på at erfaringen med forløpet av den sak som Alvheim kommenterte, burde lære oss alle, uansett standpunkt til det konkrete stridsspørsmål, at dette ikke er måten å behandle spørsmålene på. Til Alvheims direkte spørsmål: Jeg har kommunisert med ganske mange mennesker som er i den situasjonen som Alvheim beskrev. Det går jeg ut fra at representanten Alvheim også har gjort. Det hadde han formodentlig gjort også da han for et halvt år siden stod på det motsatte standpunkt, som var skrevet inn i Fremskrittspartiets stortingsprogram. Men det som er lærdommen vi bør trekke av denne saken, er at vi ikke bør definere spørsmålet om egenandeler som spørsmålet: intet eller alt – enten skal det offentlige dekke alt, eller så skal den enkelte bruker dekke alt. Det vil de aller fleste mennesker reagere på med rette, for det er en altfor firkantet og unyansert omgang med spørsmål om egenbetaling. Derfor er mitt standpunkt at hvis vi skal komme videre med en rimelig bruk av dette som verktøy i helseprioritering i fremtiden – og prioritering vil vi bli tvunget til å foreta i stadig høyere grad i årene som kommer – ja, så er vi nødt til å skaffe oss andre redskaper enn dem vi hittil har hatt. Ett av de redskapene som kan tas i bruk, er å lage et system med graderte egenandeler som omfatter ikke bare noen tilfeldig utvalgte tjenester innenfor det store spekteret av helsetjenester, men som omfatter hele systemet, og som det er mulig å begrunne på en måte som flertallet uten videre vil finne rimelig og akseptere.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Vi opplever for tiden et opprør i Kommune-Norge. Stortinget har sett delegasjoner av ordførere i fortvilelse komme til Oslo og rapportere om en svært stram kommuneøkonomi, og gjennomgangstonen fra Kommune-Norge er at greier vi ikke å styrke kommuneøkonomien utover det som nå ligger til grunn, greier man ikke å opprettholde velferdstilbudet. Stortinget vedtar i dag 5 000 nye enheter. Men det er jo ikke Stortinget som skal ut i Kommune-Norge og bygge disse 5 000 enhetene, det er det kommunene som skal gjøre. Selv om vi da sender med et statstilskudd, er det åpenbart at dersom sykehjemsplassene skal bygges, betinger det at kommunene har økonomisk evne til selv å bidra til at bygging finner sted. Med den bakgrunn er det jo grunn til å uttrykke bekymring over hvorvidt Stortingets vedtak i dag, knyttet til å bygge 5 000 nye enheter, faktisk vil bli realisert. Mitt spørsmål vil da være: Når statsråden er i kontakt med Kommune-Norge som har søkt om å få bygge flere nye enheter innenfor eldreomsorgen, føler hun seg trygg på, med den kommuneøkonomien hennes regjering står for, at vi, når vi møtes i 2005, faktisk har fått 5 000 nye enheter?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
La meg først få lov til å uttrykke stor tilfredshet med den måten statsråden møter forslaget på ved å komme tilbake til Stortinget med en egen sak om retningslinjene. Det synes jeg var en positiv og aktiv holdning fra statsrådens side. Det er jo helt åpenbart at statsråden berører viktige elementer i denne saken når han tar opp drøftinger av hele drøftingsinstituttet kontra en indeksering av utviklingen av G. Dette vil vi få rikelig anledning til å komme tilbake til en grundig drøfting av. Men jeg tror det er rett av meg nå å utfordre statsråden på at man også i denne saken er nødt til å drøfte og gå grundig inn på en analyse av hvordan man skal kunne definere et etterslep på G, og hva slags grunnlag man skal ha for å vurdere lønnsutvikling i det året oppgjøret skal finne sted. Så kan Stortinget avgjøre hvorvidt man vil følge en slavisk definisjon, eller hvorvidt man vil holde på et slingringsmonn, et drøftingsmonn, videre i systemet. Men vi kan liksom ikke fortsette å leve med at ulike partier i Stortinget og Regjeringen har vidt forskjellige oppfatninger av hvordan de ulike begrepene skal forstås. Derfor må det være en målsetting i saken i alle fall å kunne bidra til en felles begrepsforståelse. Jeg håper at statsråden kan bekrefte at han også vil være opptatt av det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Det er brukt harde ord mot meg og Arbeiderpartiet om at vi står for et «svik» overfor pensjonistene ved at vi stemmer for Regjeringens forslag til trygdeoppgjør. Dette sviket knyttes opp til at vi, særlig ifølge Alvheim, ikke følger opp det vedtaket vi stemte for før jul. Men det som jo er poenget, er at Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, da vi formulerte det forslaget og fikk det vedtatt i stortingssalen før jul, gjorde et særdeles dårlig politisk håndverk. For hva er det som står i det vedtaket? Jo, vi må følge opp den generelle lønns- og prisveksten. Hva betyr det? Er det gjennomsnittet av en forventet lønnsvekst på 5 pst. og en prisvekst på 1,4 pst. vi mener? Hvis lønnsveksten er høyere enn prisveksten, skal vi følge lønnsveksten? Hvis prisveksten er høyere enn lønnsveksten, skal vi da følge prisveksten? Det er en målformulering uten mening og innhold slik den er formulert. Jeg har ikke noen problemer med å være så tydelig på at det vedtaket vi formulerte, gir ingen klar føring til Regjeringen. Representanten Ballo har sagt i hele dag sagt at G må reguleres i tråd med lønns- og prisveksten. Hva betyr det? Mener han da gjennomsnittet av lønns- og prisveksten? I så fall kunne Regjeringen ha kommet med et trygdeoppgjør på ca. 3 pst. og gått til Stortinget og sagt: Vi har fulgt opp et gjennomsnitt av lønns- og prisveksten. Man har ikke noe grunnlag for å komme i denne sal og si at Regjeringen ikke har fulgt opp Stortingets vedtak, fordi Stortingets vedtak er til de grader utydelig – til de grader utydelig. Det er derfor vi må gå veien om å få retningslinjene til ny behandling, slik at Stortinget kan bli tydelig. Personlig er jeg helt klar på at det vi bør fokusere på, er lønnsutvikling. Andre land har tatt andre standpunkt og fokuserer utelukkende på prisutvikling. Den debatten får vi nå grunnlag for å ta når vi får retningslinjene. Vi hadde muligheten før jul, men Stortingets flertall benyttet seg ikke av den muligheten.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-06-20:
Jeg har etter hvert forstått at det kan være ubehagelig for Alvheim å bli minnet om at han ikke er ufeilbarlig. La meg få stille følgende spørsmål til Alvheim: Kan Alvheim gi meg tallet – tallet – for lønns- og prisveksten i 2000 og 2001? Hvis det forslaget som Stortinget vedtok, så åpenbart er entydig, hva var tallet for lønns- og prisveksten i 2000 og 2001?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2002-06-20:
Regjeringa foreslår å øke folketrygdens grunnbeløp med 2 810 kr pr. 1. mai 2002, fra 51 360 kr til 54 170 kr. Dette gir en vekst i grunnbeløpet på 5,2 pst fra 2001 til 2002 og merutgifter på 4 887 mill. kr, inkludert reguleringen av statspensjonene pr. 1. mai 2002. Høyre og regjeringspartiene er tilfreds med forslaget fra Regjeringa, og viser til at grunnbeløpet med dette reguleres minst på linje med lønns- og prisutviklingen for øvrig i samfunnet og i tråd med Stortingets tidligere vedtak og forutsetning. Regjeringspartiene og komiteens flertall viser til at det er Stortinget som gir retningslinjene for trygdeoppgjøret, og at det er Regjeringa som har ansvar for å føre drøftinger med organisasjonene på bakgrunn av gitte retningslinjer. På bakgrunn av foregående års oppgjør mener flertallet at det er grunnlag for å gjennomgå og vurdere retningslinjene på nytt, og ber derfor Regjeringa legge fram sak om retningslinjene for trygdeoppgjøret i forkant av trygdeoppgjøret i 2003. Regjeringspartiene viser videre til at Pensjonskommisjonen for tida utreder folketrygdens framtid, og skal avgi sin innstilling 1. oktober 2003. Samarbeidsregjeringa finner det derfor uheldig dersom det nå legges eventuelle bindinger fra Stortingets side som kan bidra til å skape uklarheter i forhold til Pensjonskommisjonens videre arbeid. Regjeringspartiene ser fram til en avklaring av hovedmål, retningslinjer og prinsipper for et samlet pensjonssystem i forbindelse med det arbeidet som nå gjøres i Pensjonskommisjonen. Det er i forbindelse med denne gjennomgangen at debatten om alle sider av vårt pensjonssystem bør komme, i godt samarbeid med de enkelte partiorganisasjoner, slik at vi finner fram til gode løsninger for framtida. Regjeringas opplegg vil få flertall med støtte fra Arbeiderpartiet, og man følger dermed opp det som har vært tidligere års tradisjon, at Regjeringa får flertall for enten den framforhandlede avtale eller det som har vært siste tilbud i forhandlingene med organisasjonene.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-20:
SV er, som jeg at i mitt hovedinnlegg, glad for at Regjeringa neste år vil komme med en stortingsmelding som omhandler kvaliteten og innholdet i eldreomsorgen. Vi er ikke tilfreds med tilstanden slik den er. Dette er Regjeringa vel kjent med fra flere debatter om dette her i salen tidligere. Det kommer vel heller ikke som noen overraskelse på statsråden at SV er alvorlig bekymret for kommunenes mulighet til å gjennomføre de foreslåtte tiltakene og skape den kvaliteten som er nødvendig. I SV har vi vært åpne for å se på løsninger sammen med Regjeringa og regjeringspartiene her i Stortinget for å forsøke å finne løsninger også på den økonomiske delen av eldresatsinga. Men slik situasjonen er nå, virker ikke dette helt enkelt. I sitt økonomiske opplegg for kommunene neste år sier nemlig Regjeringa at opplegget blir så stramt at velferdstilbudet kan bli dårligere i mange kommuner. Jeg regner med at denne stramheten ikke bare skal gjelde for 2003, men også for årene deretter dersom denne Regjeringa får lov til å sitte. Det blir mer og mer åpenbart at denne stramheten er et ledd i en større strategi. Samtidig varsler nå Regjeringa, ved sosialministeren, i St.meld. nr. 31 at den vil komme med tiltak som skal gjøre velferdstilbudet for eldre og pleietrengende i kommunene bedre. Da begynner dette å bli vanskelig å forstå. Betyr disse dobbeltsignalene at pleie- og omsorgssektoren skal skjermes for kutt i årene framover, og at kvalitetsforringelsen dermed må ramme tilsvarende hardere i andre sektorer, som f.eks. skole og barnehager, eller hvordan er dette å forstå? Jeg vil gjerne at statsråden forklarer dette både for meg og kanskje også for andre her i Stortinget som lurer på dette.