Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
En viktig dimensjon i forhold til bibliotek og museum er den flerkulturelle. Norge har alltid vært et flerkulturelt samfunn, noe som også synliggjøres godt i innstillingen. I forhold til denne sektoren har ikke dette vært bra nok ivaretatt fram til nå, selv om situasjonen de siste tiårene har bedret seg. Det er et klart flertall som nå slår fast at det er et nasjonalt ansvar å bevare og dokumentere den flerkulturelle nasjonen som vi alltid har vært, det være seg i forhold til de minoritetsgruppene som har vært her i århundrer, eller i forhold til våre nye landsmenn. Det vil føre for langt å referere alle de gruppene som meldingen og innstillingen omtaler, men både taterkulturen og forholdet til den skogfinske kulturen er i innstillingen løftet fram. Det samme gjelder de samiske og kvenske dokumentasjonssentrene. I både arkiv-, bibliotek- og museumssammenheng slås det nå fast at det skal være et hovedprinsipp at kulturelt mangfold skal vises. Én ting er å etablere egne institusjoner, men like viktig er det å finne løsninger som også ivaretar den flerkulturelle dimensjonen i vår kultur. Når Regjeringen nå slår fast at det er behov for ekstra satsing på dette området, er det også et uttrykk for erkjennelse og respekt for det flerkulturelle samfunnet Norge er. Komiteens flertall velger derfor å understreke i innstillingen at det er et nasjonalt ansvar å sikre dokumentasjon og formidling av de nasjonale minoritetenes kultur, men samtidig er det naturlig at det skjer i samarbeid med de fylker og kommuner som vil bli lokaliseringssteder. Det som ikke er like gledelig, er at flertallet, alle andre enn Arbeiderpartiet, nå i realiteten går bort fra gratisprinsippet i bibliotekene. At vi skulle bli stående igjen alene som forsvarere av gratis tjenester, er overraskende. Riktignok velger flertallet i ord å si at man fortsatt er for gratisprinsippet, men i handling åpner man for å kunne ta betalt. Det er en merkelig måte å framstille sine handlinger på, som synliggjør at flertallet nok ikke er helt komfortabel med den politikken de vedtar i dag. De har i innstillingen prøvd å minimere betydningen av den politikken de står for – merkelig nok i seg selv – og forsøker å framstille det som om dette ikke skal få noen betydning. Da burde man ha støttet Arbeiderpartiets linje i denne saken. Når flertallet nå overlater til kommunene å definere hva de skal ta betalt for, vil det selvsagt medføre at kommunene benytter seg av det. Så den lille fliken av en åpning som flertallet prøver å framstille sine handlinger som, vil raskt kunne medføre en omfattende utvikling av betalingstjenester i bibliotekene, ikke minst med de eksemplene som er blitt brukt her, bl.a. fra Danmark. Enten skjønner man ikke hva som blir resultatet av politikken man legger opp til, eller så prøver man å skjule konsekvensene. Så prøver man å gjøre et poeng av at dersom man fortsatt holder på gratisprinsippet, betyr det at det er tjenester som ikke vil bli tilbudt. Hvordan det henger sammen, har jeg ikke helt skjønt. At man for det første ikke skal ta noe særlig betalt, og så skal den ikke særlig store betalingen medføre at man skal tilby omfattende tjenester med bakgrunn i den betalingen, blir et regnestykke som ikke går opp. Problemet for mange bibliotek i dag er jo ikke at man ikke kan ta betalt, problemet er at de mangler folk til å utføre de tjenestene. Begynner man i tillegg å gå inn med betaling, risikerer vi den situasjon at folk som betaler for tjenestene, går foran andre og deres behov. Det problemet vil ikke betaling løse. Hvis betaling skal kunne løse det problemet, vil det måtte medføre et svært omfattende system for betaling av tjenester og kostbare løsninger og vil ikke være den minimeringsordningen som flertallet prøver å framstille det som i sine holdninger i dag.