Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Jeg skal bare knytte noen kommentarer til bistand, altså utviklingsbistand fra Utenriksdepartementet, også med tanke på det brevet som utviklingsministeren har sendt, datert 15. mars, som også komiteens nestleder redegjorde for. Dette dreier seg om budsjettet for 2011. Det er slik at OECDs DAC-komité – development assistance committee, komiteen som hvert år godkjenner hva som kan godkjennes som «official development assistance», offisiell utviklingshjelp – ikke bare definerer hva slags tiltak og prosjekter som kan godkjennes som offisiell utviklingshjelp, men også hvilke land som kan defineres og godkjennes som mottakere. Det vil altså si at bare bistand til de land som kan godkjennes som mottakere, og de prosjekter som denne komiteen definerer som bistand, kan telle med når bistandens andel av bruttonasjonalinntekt skal godkjennes. Det gjelder også i Norge. Dette skaper av og til komplikasjoner. Det er ikke rent sjelden at man også fra norsk side har ønsket å gi bistand til land som ikke er blant de landene OECD godkjenner som mottakere av norsk bistand. I forrige periode valgte Norge å legge de såkalte regnskogpengene til Brasil og andre steder inn under bistandsbudsjettet. Det var en ganske grundig og lang diskusjon – og debatt – om akkurat dette, for det var ikke gitt at disse regnskogmidlene skulle være en del av den ene prosenten vi bruker på norsk bistand. OECD anbefaler nå Norge å endre praksisen for når den norske støtten til regnskogbevaringen i Brasil skal regnes som offisiell bistand. Jeg har ikke oppfattet at OECDs DAC-komité setter spørsmålstegn ved hvorvidt regnskogpengene skal være en del av norsk bistand, men at det dreier seg om når den norske støtten til regnskogbevaringen i Brasil skal regnes som offisiell norsk bistand. Dette betyr at midlene først kan rapporteres som offisielle når de er disponible for mottaker. Jeg regner med at debatten og diskusjonene mellom det norske Utenriksdepartementet og DAC-komiteen i OECD fungerer rimelig bra, tatt i betraktning at Erik Solheim har en ganske sentral plass i det systemet for øyeblikket. Etter dette er det slik at bistandsbudsjettet for 2011 er på 26,7 mrd. kr, dvs. 0,96 pst. av bruttonasjonalinntekt. Dette er ganske teknisk, men det er viktig at man følger internasjonale spilleregler. Det er et mål for regjeringen og for Arbeiderpartiet at vi når 1 pst. av bruttonasjonalinntekten hvert år når det gjelder bistand til å bekjempe fattigdom, nå FNs tusenårsmål for utvikling og for å bedre miljøet. Samtidig er det viktig at vi også har en kontinuerlig debatt om innholdet av den samme bistanden – dette for å sikre tusenårsmålene, for å sikre en utviklingspolitikk som virker, for å styrke demokrati og demokratiske bevegelser, for å styrke kvinnenes situasjon og skape forståelse for at kvinners arbeidsinnsats faktisk bidrar til vekst og utvikling, ja, faktisk skaper verdier. Dette er det bred enighet om når det gjelder bistand, med noen unntak – selvfølgelig – også i salen her. Riksrevisjonen har revidert ni utenriksstasjoner og ikke avdekket vesentlige feil eller mangler. Det synes jeg er noe som bør framheves. Det er betryggende og viser at vi har en god forvaltning også på våre utestasjoner når det dreier seg om bistand, i og med at Norad for flere år siden gikk inn i de ordinære utestasjonene. Komiteen har knyttet noen merknader til det Riksrevisjonen har kommet opp med når det gjelder forvaltningen av bistand til Zambia. Zambia er et land langt sør i Afrika. Komiteen sier at vi er klar over de problemene som ligger der, bl.a. med korrupsjon – dette er ikke første gang man avdekker korrupsjon i en del bistandsprosjekter i Zambia. La meg legge til at det er en samlet komité som vektlegger at vi når det gjelder korrupsjon har nulltoleranse som retningsgivende for vår bistandspolitikk. Jeg har lyst til å legge til en ting. Av og til blir bistand til enkelte land statisk. Zambia var et av de første landene som ble gjort til hovedsamarbeidsland for norsk utviklingsbistand. Det begynner å bli noen år siden. Zambia var en viktig frontlinjestat under apartheidregimet i Sør-Afrika, og på det tidspunktet ga Norge veldig mye bistand til flyktninger fra Sør-Afrika som var i Zambia. Nå er det faktisk også ganske mange år siden det regimet forsvant, og det kan hende det er andre land i Afrika som i større grad fortjener bistand enn et land som Zambia. Det gjelder bl.a. land i Vest-Afrika, f.eks. Liberia. Det er en annen diskusjon, men jeg valgte å nevne det fordi jeg tror at vi kan ha en tendens til å fortsette i samme sporet og ha de samme prosjektene år etter år. Men verden endrer seg, det gjør også en del utviklingsland.