trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
Jeg fant grunn til å ta ordet på nytt, fordi i det ene øyeblikket hører vi at Midt-Norge skal prioriteres, og at de midlene er veldig relevante, og så hører vi at vi må komme med flere nye prosjekter. Det er ikke det at det er for få prosjekter i Midt-Norge som er problemet. Problemet er at rammevilkårene for å få realisert prosjektene, er for dårlige. Statsråden var også inne på historien. Siden jeg er utdannet historiker, kan jeg jo ta en liten gjennomgang av den – jeg føler meg for så vidt kvalifisert til det. Det startet med Ormen Lange-utbyggingen, som er det eneste store petroleumsprosjektet på Fastlands-Norge som er bygd ut uten egen kraftforsyning. Statnett sa den gangen – det var i forrige stortingsperiode, så det har ikke statsråden noe ansvar for – at dette må løses enten med ny forsyning eller med nettforsterking. At Statnett ikke var tidlig nok ute og advarte om det, kommer selvfølgelig av at Statnett i sin villeste fantasi ikke kunne forutsette at stortingsflertallet, uten Fremskrittspartiets stemmer, aksepterte at man bygger ut en så stor kraftforbruker uten å sørge for kraftforsyning med det samme. Fra det vedtaket ble gjort, har Statnett vært klokkeklar. De har sagt at ny forsyning er det aller beste i denne regionen, og det er også det som gir den suverent beste samfunnsøkonomien. Så kommer vi til Statnetts høstkonferanse i 2005: En svært anstrengt kraftsituasjon vil oppstå i Midt-Norge. Fra da av burde hele Stortinget vært klar over denne situasjonen, og forhåpentligvis også alle senterpartistatsråder som har styrt OED etter den tiden. 1. mai 2006 reiser Stoltenberg til Nord-Trøndelag og sier at nå kan vi bare stikke spaden i jorda for gasskraftverk. Et og et halvt år går før Åslaug Haga kommer til Midt-Norge og sier at kraftkrisen skal løses med fornybar energi. Hvis vi kunne ha forsynt Midt-Norge med løfter i stedet for med kraft, hadde vi ikke hatt noe problem. Ytre Vikna blir ikke prioritert, de får ikke støtte. Vi har, som min kollega Torbjørn Andersen har pekt på, 7 TWh vannkraft i regionen som ikke blir realisert, delvis på grunn av vern, delvis på grunn av at utbyggerne har sittet og ventet på grønne sertifikat-ordninger, som Regjeringen har lovt i tre og et halvt år. Jeg bruker ofte å gjengi en annen kollega, Ola Borten Moe, fra denne talerstolen. Det skal jeg gjøre i dag også. Han sa at vi ikke har kommet dit vi burde ha kommet. Det er noe av det sanneste Borten Moe har sagt fra denne talerstolen. La meg også understreke at den planlagte ferdigstillingen av Fardal–Ørskog-linjen i løpet av de siste tre og et halvt årene har blitt utsatt med ett år. Jeg håper at vi kan slippe flere utsettelser av denne linjen, og at olje- og energiministeren kan gi et signal til sitt byråkrati om at denne linjen må ferdigstilles så fort som overhodet mulig.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
Jeg er gladere enn jeg hadde trodd for at jeg tok opp denne interpellasjonen, for jeg noterer meg at statsråden tilsynelatende ikke har konkludert. Og det er jeg veldig glad for. Når det gjelder Ot.prp. nr. 24 for 2008–2009 er det på en måte litt symptomatisk, for Regjeringen sier ofte at dette har den løst – det gjelder for så vidt også støtteordninger for investering i ny fornybar energi – men så klarer den ikke helt å overtale bransjen til å være enig i at den har det. Det er vel litt tilfellet denne gangen også. Når det gjelder nettleieutjevning, mer lik nettleie, i Norges land, synes jeg statsråden kan være skvær nok til å anerkjenne at i mange perioder i dette hus har nettopp det partiet han tilhører, og det partiet jeg tilhører, vært forkjempere for en utjevningsordning. Det er slik at Fremskrittspartiet er for en mer lik nettleie i hele landet, men vi er først og fremst opptatt av en lavere nettleie i hele landet. Men så til saken. Statsråden snakker om ansvarsforhold. Dette dreier seg ikke om ansvarsforholdet, for ansvaret for at nettet skal være i orden, er vi jo enige om må ligge hos den som har konsesjonen. Vi er også enige om at den som har konsesjonen, må ha ansatte i egen organisasjon som har en tilfredsstillende kompetanse på å drive med nett. Spørsmålet er hvor langt man skal strekke kravet til beredskapsplaner, straff for avbrudd, osv. Her er vi helt enige. Og, ikke minst, kravet om at man må være kompetent nok til å utføre en skikkelig bestillerrolle, er vi også enige om. Så til kompetanseforvitring, som EL & IT Forbundet snakker om. Da tenker jeg som så: Hvis man jobber i et selskap med 800–900 kunder – noe mange av våre operatører gjør – har man vel ikke veldig mange muligheter i løpet av ett år, to år eller kanskje fem år til å drive med opprettingsarbeid. Er man derimot en entreprenør som driver med opprettingsarbeid i et større område, tror jeg det er større sjanse for at man blir god til å drive med oppretting. Til argumentet om at det i perioder med ekstremvær vil kunne være et bemanningsproblem, kan en litt retorisk stille seg spørsmålet: Fører denne forskriften til at det blir flere nettmontører i Norge? Det gjør det ikke – så vidt jeg kan se. Det fører bare til at man må låse dette i en gitt ansattposisjon. Argumentet om at man får adgang til å kjøpe tjenester også i framtiden, har jeg lest meg fram til – men hvem er det som skal kjøpe disse tjenestene? Hvis alle skal pålegges å ha nok folk til å gjøre hele jobben selv, hjelper det ikke at de samme folkene får lov til å leie ut arbeidskraft, for det er ingen som kan kjøpe den. Jeg er glad for det som sies, men jeg kunne tenke meg å spørre statsråden om følgende: Det virket som om han var positiv til dette med konsernmodell. I den forbindelse kunne jeg tenke meg å få svar på om han ønsker å legge dette kravet på konsernnivå.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-05-07:
Det beklager jeg, der falt ti minutter ganske kjapt ut. La meg begynne med noen gjentakelser. Det er tydelig at ikke alle fikk det helt med seg i første omgang. Vi er ikke imot at det skal være et kompetansekrav hos norske konsesjonærer på drift av elnettet. Et slikt kompetansekrav må ivareta en sikker og god bestillerrolle. Det betyr ikke nødvendigvis at en må stille krav om at alt som skal gjøres i et nettselskap, skal gjøres av folk som mottar lønnsslippen sin fra det samme selskapet. Vi har prøvd å peke på at dersom man på død og liv – hvis det er et parlamentarisk uttrykk – skal gjennomføre dette, må man i hvert fall legge disse kravene på konsernnivå. Dette handler om at vi har en lang rekke utfordringer og store oppgaver foran oss i norsk nettpolitikk. Det går både på hvordan vi kan drive det nettet vi har i dag mer rasjonelt og med en lavere pris ute i norske distrikter, og det handler om store massive nettutbygginger – ikke bare for å sikre dagens kraftforsyning, men også for å realisere både produksjon og ikke minst eksport av ny fornybar energi. Da må vi spørre oss hvordan vi kan utnytte den montørkompetansen og den andre nettfaglige kompetansen vi har i Norge, på en best mulig måte for samfunnet. Da tenker iallfall jeg at det ikke nødvendigvis er slik at man utnytter denne kompetansen best mulig ved å låse kompetansen i nettselskapene, og ved at man kun skal jobbe i det selskapet man faktisk er ansatt i. Jeg gjentar òg det jeg sa om at en ikke bygger opp kompetanse på gjenoppretting av leveringer ved å låse ansatte i et selskap med kanskje 1 000 kunder. Det gjør en ved å la entreprenørselskapene jobbe i større distrikter. Jeg gjentar òg at jeg er glad for at vi tok denne debatten. Jeg noterer meg at enigheten mellom Senterpartiet og Fremskrittspartiet er tett, som den ofte er i kraftpolitiske spørsmål – og at også avstanden mellom Senterpartiet og Arbeiderpartiet denne gangen er stor. Det er den ofte i kraftpolitiske spørsmål. Derfor håper jeg at representanten Terje Aasland tar seg en lang og velfortjent ferie, og at statsråden tar seg god tid og ikke gjør noen overilte vedtak i denne saken, noe han vel også indikerte at han hadde til hensikt.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2009-05-14:
Det var som ventet fra Carl I. Hagen, da han nå tok ordet og latterliggjorde alle partiene i denne salen som står bak klimaforliket – det var det han gjorde. Men det er jo nettopp det som er beviset fra Carl I. Hagen, årsaken til at de ikke er med i klimaforliket, for de sier nei til at det er menneskeskapte utfordringer vi står overfor. Da må jeg spørre: Hvor er nå viljen fra Fremskrittspartiet til å drive den viktigste politikken framover i tid, i neste stortingsperiode, når Fremskrittspartiet nå egentlig stiller seg ettertrykkelig utenfor, etter innlegget til Carl I. Hagen? Så sier Carl I. Hagen at det var så mange «store ord» på talerstolen. Jeg går ut fra at han da sikter bl.a. til meg, som brukte mye av mitt innlegg på det internasjonale perspektivet i denne saken. For å nevne noe som er helt konkret: Vi har øremerket 300 mill. kr til forskning, vi har etablert Klima 21, vi har doblet bevilgningene til Enova, nærmere 3 milliarder kr, vi har satt av penger til en krisepakke, til en rekke miljøtiltak, vi har etablert 5 000 nye stasjoner for elbiler, vi har lagt inn strengere bygningsforskrifter, vi lager nå et lovverk for havstående vindmøller, vi har tidenes desidert største satsing på CO2-håndtering og Mongstad-prosjektet. Er dette bare tomme ord? Det er konkrete tiltak fra denne regjeringen bl.a. Nei, dette er tull, sier Carl I. Hagen, det er ikke noe som fungerer i det hele tatt, dette er bare tull. Det sier ettertrykkelig hvor Fremskrittspartiets ståsted i den internasjonale og nasjonale klimadebatten er. Jeg må også gjøre en liten visitt til Fremskrittspartiets hovedtalsmann i denne saken, Ketil Solvik-Olsen, som hadde en tirade om hvor dårlig det stod til med absolutt alt. Men Ketil Solvik-Olsen sa ingenting om de store skattelettelsene Fremskrittspartiet går inn for, og her skal de gå inn med en gigantisk subsidiering over hele linjen. Jeg ønsker den debatten velkommen når vi får det konkretisert i Stortinget.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
Statsrådens innlegg viser vanskeligheten med å diskutere miljødebatt saklig. Statsråden lytter på det han vil, og ignorerer det han ikke synes er interessant. I mitt innlegg tok jeg opp grønne sertifikater. Poenget med småkraft er at det er et konkret tiltak som vil endre Regjeringens politikk. Jeg tok opp teknologinøytrale støtteordninger for fornybar energi, og inkluderte enøkindustrien. Det vil endre Regjeringens politikk. Jeg ville nevnt bruk av skattestimulans for å få private husholdninger til å investere i enøktiltak. Det vil endre Regjeringens politikk. Jeg har tidligere tatt opp Albedo Techs biomembran med Regjeringen, der en ikke ønsker å gjøre et aktivt grep utover å henvise til Forskningsrådet. Det er et aktivt grep. Jeg tok opp CO2-rammebetingelser som ville forbedre infrastrukturutbygging, som ville gjort at andre aktører, f.eks. kullkraftprosjektet på Husnes, kullkraftprosjektet på Haugalandet og gasskraftprosjektet til Industrikraft Møre, kunne vært med på dette. Klarte ikke statsråden å få med seg det? Er det dialekten til undertegnede som er problemet til statsråden?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
Det er en utfordring å realitetsorientere debatten. Jørgen Randers, leder for Lavutslippsutvalget, har sagt det motsatte av det som Erik Solheim sier her, nemlig at Regjeringen ikke innfrir klimaforliket punkt for punkt, men den debatten kan vi la ligge. Statsråden mente at Fremskrittspartiet har en selvmotsigende politikk. Fremskrittspartiet vil ha teknologinøytrale støtteordninger for fornybar energi – kommersielle prosjekt. Det at vi sier at det sannsynligvis blir realisert mer vannkraft enn vindkraft, betyr ikke at Fremskrittspartiet foretrekker det, men det er bare en konsekvens av hvordan markedet fungerer og hva kostnadene er. Derimot sier man at innenfor FoU må man velge prosjekt, fordi man har ikke en generell støtteordning som sier at alle som kommer opp med et prosjekt, skal få det. Det er ingen inkonsekvens i dette. Klarer ikke statsråden å forstå at det faktisk går an å ha en kommersiell tilnærming der alle teknologier behandles likt på grønne sertifikat, og samtidig si at innenfor FoU skal man ha enkelte satsingsområder. Jeg vil minne om at statsråden selv har satt i gang CO2-prosjekt uten å konferere med fagfolk. Han har sagt at han vil satse på havvindmøller, men det er altså galt å si at han vil satse på …(presidenten avbryter) (presidenten avbryter)
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
De som ønsker å se Fremskrittspartiets helhetlige klimapolitikk, må lese Dokument nr. 8:97 for 2006–2007. Der framkommer Fremskrittspartiets standpunkter, som partiet står bak i sin helhet. Fremskrittspartiet tar klimapolitikken på alvor, men vi tar avstand fra den politiske korrekthet som påtvinges i debatten, bl.a. av statsråden. Vår uttrykte skepsis til noen av miljøvernernes bastante dommedagsprofetier innebærer ikke at vi fornekter problemstillingen. Vi ser at CO2 er en klimagass, men det må være lov å påpeke uenigheten om størrelsen på temperatureffektene som vi får ved å øke CO2-konsentrasjonen i atmosfæren. Her er det betydelig debatt. Det er ikke sånn at vi framhever at CO2 ikke har en klimaeffekt, men det er temperatureffektene vi mener en må jobbe mer med. Det har vi også tatt til orde for tidligere. Samtidig har vi en føre var-holdning, fordi FNs klimapanels advarsler er såpass strenge, og fordi konsekvensene kan være såpass omfattende. Derfor hadde vi i Fremskrittspartiet den lange listen med tiltak som vi mener en bør sette inn, både tiltak nå og forskning i framtiden. En må kunne se kombinasjonen av både debatt om vitenskap og debatt om tiltak.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
Representanten hadde veldig få perspektiver på egne vegne når det gjaldt klima, men han hadde mange meninger om Fremskrittspartiet og klima. Men det var et svart-hvitt-syn han presenterte, og svart-hvitt-bilder er lite egnet for å gi perspektiv. Det er åpenbart fælt at Fremskrittspartiet er for å videreutvikle oljeindustrien i Norge. Samtidig vet vi at SV, om de protesterer for all verden, likevel er med og støtter utbyggingen av Goliat, som Regjeringen selv sier er et viktig første skritt i forhold til videre petroleumsvirksomhet i Barentshavet. Miljøminister Solheim er imot oljevirksomhet i Norge, men jubler når Norge er med og finansierer oljevirksomheten i Ghana. I et langsiktig perspektiv er det derfor interessant å vite hva representanten Holmås mener om Regjeringens egen politikk, når man i dag bruker titalls millioner kroner på å finansiere prosjekt i utviklingsland for å sørge for at oljesektoren får komme i gang og produsere, og dermed har muligheten for å vokse på lang sikt som en viktig energiprodusent i de landene. Er det fornuftig, eller er det for fælt i forhold til SV?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-05-14:
La meg bare først slå fast at det var et betydelig miljøengasjement på Høyres landsmøte, men jeg registrerte aldri at statsråden var til stede! Vi slo også fast at klimatiltak og togradersmålet ikke står i motsetning til en videreutvikling av norsk petroleumsnæring. Der er det åpenbart at statsråden betviler både Det internasjonale energibyrået, Stern-rapporten og FNs klimapanel når de trekker fram viktigheten av også norsk olje og gass framover. La meg vende tilbake til oljesand, fordi statsråden viser så entydig at det er stor forskjell mellom hans egen retorikk og hva Regjeringen faktisk gjør. Statsråden går så langt som at han hyller dem som har tenkt å stemme nei på generalforsamlingen til StatoilHydro. Hvorfor tar ikke heller statsråden en prat med sin egen kollega, Terje Riis-Johansen, og får staten til å stemme nei til StatoilHydros engasjement i oljesand i Canada?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-14:
Jeg er glad for å være gul – ikke rød, ikke grønn, ikke blå, ikke grå – jeg er glad for å være gul! Innlegget til statsråd Solheim viser med tydelighet at vi har en statsråd som er 50 pst. statsråd. For det kan ikke være noen annen årsak til at statsråden ikke har fått med seg alle de representantforslag som er blitt fremmet for å få ned klimagassutslippene de siste årene. La meg bare minne statsråden på noen. I komiteen har vi nå et forslag om en masterplan for reduksjon av klimagassutslipp. Det skal behandles 9. juni dette år. Vi har en sak som går på å innføre en miljøbilpremie på 25 000 kr til nye biler, et forslag som svenskene har hatt god suksess med. Det skal behandles 9. juni dette år. Vi har fremmet forslag om en helhetlig gjennomgang av avfallspolitikken vår, som hele avfallsbransjen ønsket. Nei, sier Regjeringen, men i morgen får vi vite hva Regjeringen vil med deponiforbudet som skal innføres om seks uker. Seks uker skal bransjen få til omlegging som følge av deponiforbudet. Vi har fremmet forslag om plastposeforbud. Vi har fremmet forslag om glødepærer. Det har vært fra ja til nei til nei til ja, men jeg er glad for at statsråden i alle fall nå lytter og noterer hvilke forslag vi har fremmet. I replikkordskiftet mellom statsråden og Høybråten, der Høybråten utfordret statsråden på om han vil være med og arbeide for at Regjeringen trekker StatoilHydro ut av oljesandprosjektet på generalforsamlingen, svarte statsråden at dette blir det rikelig anledning til å diskutere i valgkampen. Generalforsamlingen er 19. mai. Den er altså ikke om fire måneder, den er 19. mai, og det er da Regjeringen må bruke eiermakten. Så synes statsråden det er spennende at Kristelig Folkeparti kommer med slike forslag. Kristelig Folkeparti, med undertegnede, utfordret både olje- og energiministeren og miljøvernministeren på dette i oktober 2007. Statsråden kom med ett konkret løfte, om at 1. oktober skulle olje- og energiministeren levere grønne sertifikater. Men hva leveres? Er det rammeverket? Er det en avtale? Eller er det et opplegg for grønne sertifikater? Det sier statsråden ingenting om, og det forteller heller ikke historien noen ting om. Utfordringen er at vi trenger å få grønne sertifikater på plass. Vi trenger å få opplegget på plass, og ikke rammeavtalen, som er det som det ser ut til at vi får presentert 1. oktober.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-14:
Statsråden framstår som regjerende norsk mester i dobbeltkommunikasjon. Han er sterkt kritisk til oljesandplanene til Statoil, men vil ikke gjøre noe for å stoppe dem. Han er veldig begeistret for havmøller og fornybar energi-produksjon, men Norge har et av de dårligste støttesystemene i Europa, slik at prosjekter reiser utenlands. Han vil ha ned utslippene av klimagass i Norge, men fremmer jevnlig forslag som vil øke dem, bl.a. Goliat-utbyggingen. Det er feil som statsråden sier, at det gjennom den debatten som har vært i dag, ikke har kommet fram forslag som kan kutte klimagassutslippene i Norge. Venstre skal legge fram en lang liste med slike tiltak som vi tidligere har presentert for Regjeringen, men ikke fått den med på, og noen nye tiltak. Mange av dem er jeg også overbevist om at vi vil få Kristelig Folkeparti og Høyre med på. Er Regjeringen beredt til å gå i gang med et klimaforlik II-opplegg nå, dersom de får presentert en slik liste fra avtalepartnerne?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-14:
Denne debatten om den klimapolitiske redegjørelsen burde vært en debatt om hvordan vi kan sette oss djervere mål, hvordan vi kan intensivere virkemiddelbruken for å nå de utslippsmålene som vi har satt oss. Regjeringens strategi har vært at når en blir konfrontert med at utslippene går opp i Norge, til tross for at Regjeringen sier at de skal gå ned, så har en brukt den politiske rømningsveien å gå til angrep på Høyre og Fremskrittspartiet. Det er åpenbart mye enklere for Regjeringen å angripe en slik konstellasjon enn å forsvare egen klimapolitikk og manglende ambisjoner i den. Nå er det slik at Høyre har sagt at de ønsker Fremskrittspartiet og Høyre i regjering dersom en slik konstellasjon skulle få flertall. Det verken tror eller håper jeg den vil få. Det ville være en dårlig løsning for klimapolitikken. Erna Solberg sa etter Høyres landsmøte at den mest naturlige konstellasjonen trodde hun var Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti. Venstre er skuffet over den retning som Høyres landsmøte tok i miljøspørsmål, men vi har god erfaring fra samarbeid mellom Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Stortinget vet at disse partiene for kort tid siden sammen la fram et mye mer ambisiøst opplegg for klimapolitikken enn det Regjeringen la fram for Stortinget. Så det er altså mulig å se for seg alternativer som er mer ambisiøse i klimapolitikken enn dagens regjering er. Det som i alle fall er helt sikkert, er at disse spørsmålene står øverst på Venstres dagsorden. Det som Carl I. Hagen har påpekt, er at det ikke er samsvar mellom det partiene sier er målsettingen, og det de setter øverst på den politiske dagsordenen. Venstre har helt siden 1970-tallet satt miljø- og klimaspørsmål øverst på den politiske dagsordenen. De første forslagene, fra Hans Hammond Rossbach på 1970-tallet, ble latterliggjort. Vi har hatt en rekke forslag som har blitt nedstemt, og som ville bidratt til en annen utvikling enn den vi har sett. Jeg registrerer også at det i debatten har kommet fram at Regjeringen ikke ønsker å starte forhandling om et nytt klimaforlik, et skjerpet klimaforlik, før i 2010, fordi en skal vente på en anbefaling fra SFT om hva en skal gjøre. Det foreligger god dokumentasjon på mulige og effektive tiltak som kunne gjort at en hadde spart ett år i forhold til Regjeringens opplegg. Det er nok et eksempel på at en har hastverk i det internasjonale arbeidet, men altfor god tid på hjemmebane.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-14:
Miljøvernministeren har brukt dagen til å si nei til Venstres invitasjon om å gå i gang med klimaforhandlinger tidligere enn i 2010. Han har heller ikke åpnet for nye tiltak som kan redusere utslippene. Tvert imot har regjeringen han tilhører, nylig levert forslag til Stortinget som vil øke utslippene, bl.a. gjennom Goliat-utbygging. Det hører med at SV er det eneste partiet i denne sal som hadde en programformulering om at de var mot all oljeaktivitet i nordområdene. For å skygge over dette har han valgt å gå til angrep på Fremskrittspartiet, som står på sidelinjen i norsk klimapolitikk. Det har ikke brakt klimaarbeidet i Norge en millimeter framover. En har altså misbrukt anledningen til å få en mer offensiv miljøpolitikk og klimapolitikk sammen med gode medspillere i Stortinget. Det har betydd at denne debatten, istedenfor å bringe dette arbeidet framover, har brakt det inn på et sidespor, og det er forstemmende at det åpenbart var statsrådens strategi.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-14:
Det er de totale innbyrdes selvmotsigelsene i representanten Solvik-Olsens innlegg som er problemet. Det ville ikke hjulpet om han snakket riksmål fra aller beste vestkant. Det ville vært like forvirret. For eksempel starter representanten Solvik-Olsen med å si at han er for teknologinøytrale støtteordninger, for deretter i detalj å gå inn på hvilke teknologier han personlig har tiltro til, hvilke teknologier vi bør satse på, og hvilke teknologier vi ikke bør satse på. I spørretimen forrige uke gikk representanten så langt at han mente at jeg burde gripe direkte inn i en enkeltsak for å gi støtte til en helt spesifikk teknologi. Ja, det er en teknologi jeg har betydelig tro på, men han mener det teknologinøytrale skal fravikes ved første og beste anledning når det passer representanten selv. Denne typen selvmotsigelser kan man ikke bygge noen politikk på!
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-14:
Det er betydelige prinsipielle problemer knyttet til statens rolle som eier hvis staten skal gå inn i enkeltdisposisjoner i de selskapene som staten eier. Det er grunnen til at det har vært en lang tradisjon i Norge for ikke å gjøre det. Det kan hende at tiden er kommet for å diskutere den tradisjonen, men et bredt flertall i Stortinget har stått på det. Så har jeg i tillegg til det gitt klart uttrykk for det som jeg tror nær sagt samtlige miljøvernministre i verden ville mene, at dette er meget tvilsomme prosjekter med store lokale forurensingsproblemer og enda mer med vesentlige internasjonale problemer. Det må være mulig både å holde på noen grunnleggende prinsipper om styring og å lufte veldig klare miljømessige prinsipper. Så må jeg bare si at jeg har den tiltro til norsk presse at når ingen medier klarte å få med seg miljøengasjementet på Høyres landsmøte, skyldtes det at det var svært fraværende. Det jeg hørte engasjement for, var toppskatten og liknende spørsmål. Det er lov å diskutere dem også, men det var der engasjementet i Høyres landsmøte lå. Det var samferdsel, skole og skatt – vi hørte ingen ting om miljø.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-14:
Jeg syns det er interessant at Kristelig Folkeparti, som meg bekjent aldri tidligere har stått for det som jeg la fram på SVs landsmøte, nå også har begynt å reflektere rundt det samme, nemlig at det kan være grunn for staten til å vurdere på hvilken måte man skal gå inn og styre i selskaper man er inne i. Vi har en lang tradisjon, som det har vært tverrpolitisk enighet om i Stortinget, for ikke å drive den typen styring i enkeltsaker. Men tiden er kommet for å reflektere rundt det, og for å finne ut om man kanskje skal finne måter å håndtere dette på i framtiden som er annerledes enn de har vært til nå. Men dette er et av de spørsmålene vi får rik anledning til å diskutere i valgkampen, og jeg har gjort veldig klart et synspunkt når det gjelder oljesandprosjektet i Canada, som jeg tror deles av nesten alle miljøengasjerte. La meg også til slutt si at nå er det fire måneder igjen til valget. Regjeringen har svart saklig på spørsmål punkt etter punkt i tre år og åtte måneder. Vi la fram en saklig redegjørelse, men nå er det også på tide, de siste fire månedene, at velgerne tydelig får se de to alternativene opp mot hverandre: det rød-grønne miljøalternativet versus det blå-grå antimiljøalternativet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-14:
Dette var en redegjørelse om hvordan Regjeringen – jeg vil si punkt for punkt – gjennomfører det klimaforliket som et bredt stortingsflertall har gått inn for. På de aller fleste punkter gjennomføres det 100 pst. eller 110 pst. Så er det noen punkter der vi er kommet litt kortere enn vi skulle ønske. Dette har jeg lagt åpent fram, og så kan folk bedømme det, men jeg tror den overordnede konklusjonen blir at Regjeringen har kommet veldig langt med å gjennomføre det som vi i fellesskap skulle ønske. Så må vi nå se framover, for jeg tror Kvassheim og jeg blir enige på et øyeblikk om at dette er ikke nok, vi trenger nye og langt sterkere tiltak. Alle partiene bør legge fram det i valgkampen, slik at velgerne får en sjanse til å vite hva partiene vil gjøre i neste fireårsperiode. Arbeidet med Klimakur 2020 gir et vitenskapelig grunnlag hvor vi får alt materiale på bordet og får en god og statlig beslutning i 2010. Det er altså ikke Klimakur 2020, som det ble sagt her, det er Klimakur 2009 – altså de tiltakene man høsten 2009 mener er riktige for perioden fram til 2020.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-14:
Forskjellen er jo at denne regjeringen sier veldig tydelig at på en del områder må man gå ut i et aktivt samarbeid med næringslivet for å fremme bestemte teknologier. Jeg mener at hele ideen om karbonfangst og -lagring er et slikt eksempel. Staten tar den altoverveiende delen av kostnadene i et samarbeid med norsk industri. Man kan tenke seg tilsvarende satsinger på et annet område. Jeg tror at framtiden kan vise at havvindmøller er et slikt område, hvor vi kan kombinere kompetansen som er bygd opp gjennom oljeindustrien, som vi har på et vidt spekter innen maritim sektor i Norge – med vindmølleteknologi og få et stort satsingsområde. Men dette krever en aktiv industripolitikk og et sterkt statlig engasjement. Det jeg hørte av Solvik-Olsen som ikke henger på greip, er det konstante at man skal være teknologinøytral, og at alle skal få like mye støtte, men samtidig fraviker han dette prinsippet hver gang det dukker opp en enkeltsak hvor Solvik-Olsen tror han kan vinne velgere. La meg bare til slutt si at når det gjelder grønne sertifikater, er det et punkt vi også beklager. Vi skulle veldig gjerne ha kommet lenger på det punktet. Det burde ha skjedd før. Vi har ikke fått til de samtalene med svenskene som vi skulle ønske, men olje- og energiministeren skal levere dette innen 1. oktober.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-14:
La meg bare først kommentere det som ble sagt fra Kristelig Folkeparti. Det forslaget om masterplan som er lagt fram, er for alle praktiske formål identisk med vårt forslag om Klimakur, bortsett fra at vårt klimakurforslag er et forslag som vil ha en grundig gjennomgang og underbygging gjennom vitenskapelige prosesser og ved at alle instanser i det norske samfunnet er med på det – med andre ord et langt bedre forslag. Forslaget om en stor skroting av norske biler ett eller to år før elbilen og plug-in-hybridbilene kommer på markedet, for et land som ikke har egen bilindustri, er et miljømessig dårlig forslag. Dette er et godt forslag næringsøkonomisk og økonomisk i land som har en stor egen bilindustri, som Tyskland, som de ønsker å premiere, men det er et veldig dårlig miljømessig forslag ett eller to år før alle de bilene som vi raskt drar inn på markedet, kommer. Det ville binde folk opp til de gale teknologiene nå framfor å vente et par år. Så er jeg glad for Carl I. Hagens innlegg, for det gir oss endelig anledning til å få de reelle motsetningene i norsk politikk opp. Det er riktig, som Carl I. Hagen sier, at 1990-tallet, og spesielt Bush-perioden, var en tapt periode i internasjonal politikk. Det er jo nettopp det Obama nå så uttrykkelig sier, at ikke bare skal han komme på banen med nye tiltak, men han skal kompensere for åtte år med feilslått Bush-politikk, som Fremskrittspartiet var enig i til punkt og prikke. Vi var inne i en lang miljødvale, som jeg sa i min redegjørelse. Alle partier har ansvar for det, men noen partier har mye mer ansvar for den miljødvalen enn andre. Da den rød-grønne regjeringen kom, begynte vi å gå raskt framover. Carl I. Hagen sa selv i 1997 – jeg har forberedt meg på disse debattene, for jeg gleder meg til dem i valgkampen – at om 10–15 år vil frykten og hysteriet rundt drivhuseffekten være et tilbakelagt stadium. Vi frykter det mye mer nå enn vi gjorde da Carl I. Hagen sa dette. Al Gore er en «bløffmaker» og en «kristenfundamentalist», sa Per Sandberg. Ikke vet jeg hvorfor «kristenfundamentalist» er et skjellsord – det er ikke nødvendigvis det for meg, men det er åpenbart det for Fremskrittspartiet. «Det eneste Al Gore gjør» – og Al Gore er den enkeltperson som mest av alle har satt disse spørsmålene på en global dagsorden – «med sitt besøk er å glede miljøhysterikerne i SV,» sa Ketil Solvik-Olsen. Og Per Sandberg har altså gang på gang annonsert at han skal reise land og strand rundt, bygd for bygd, by for by i Norge og vinne velgere på å være imot at klimatruslene eksisterer. Så ja, vi har alle gjort for lite, men noen har aktivt jobbet for at vi skulle gjøre for lite i den perioden, og fremst i den køen er Fremskrittspartiet, som løp etter Bush. Hver gang Bush sa «hopp», sa Fremskrittspartiet: «Vi hopper.»
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-05-14:
Jeg fikk inntrykk av at Carl I. Hagen var både litt glad og smigret og litt forundret over at hans innlegg vakte stor – hva skal man si – begeistring i denne salen. Det er jo fordi det ikke finnes noe mer eklatant eksempel på hvordan Fremskrittspartiet har tatt feil hele tiden. I enkelte andre saker har Fremskrittspartiet hatt litt rett og tatt litt feil, men her har man tatt feil – man har bare tatt feil. Debatten i 1989 ble nevnt. Jeg var relativt sentral som Carl I. Hagens kanskje fremste motstander i klimadebatten den gangen. Da sa Fremskrittspartiet at dette med klima var noe som SV hadde funnet på for å vinne stemmer i valgkampen. Det ville gå over. Det var ikke bare i 1997 Carl I. Hagen sa at dette ville gå over. Allerede i 1989 sa han at dette med klima ville gå over. Det var noe SV hadde funnet på som et smart triks for å vinne stemmer i valgkampen. Nå er det ikke én statsleder i hele verden av noe format som ikke er enig i SVs diagnose på dette området. Man kan krangle om hva som er de rette tiltakene, men alle er enig i det som SV sa i 1989, at dette er et gigantisk problem for menneskeheten. Ingen kan utelukke at Siv Jensen blir statsminister. Det er det som er alvoret i situasjonen. En statsminister fra et parti som har tatt feil hver dag og hver time i 20 år i samtidas største spørsmål, skal reise til København og kanskje møte Barack Obama, president Hu, Merkel, Sarkozy, Gordon Brown, Manmohan Singh – ikke vet jeg. Samtlige statsministre fra hele verden, enten de er fra høyresiden, fra sentrum eller fra venstresiden vil alle komme dit med ett tema: Hva skal man gjøre med dette gigantiske problemet for menneskeheten? Og så skulle Norge sende en statsminister som sier: Hei, jeg er ikke helt sikker på om vi har noe problem. Mitt parti har ikke klart å bli enig om vi har et problem. Noen i partiet mitt, som Solvik-Olsen, tror nok at vi antakelig har et problem, men andre, som Sandberg og Carl I. Hagen, mener at vi har ikke et problem, så vi har ikke klart å stokke kortene og engang finne ut før København om vi har et problem. Det ville være veldig flaut for Norge. Jeg tror ganske mange av oss ville ha behov for politisk asyl, f.eks. i USA, i en slik situasjon. Det er det vi prøver å unngå. Det er derfor vi er nødt til å få dette tydelig opp og fram i valgkampen, slik at velgerne selv kan velge om de vil ha Jens Stoltenberg eller Siv Jensen til å representere Norge i København. La meg til slutt si: Ja, jeg kommer til å savne Carl I. Hagen. Han har vært en favorittmotstander. Jeg sier det nå, for jeg vet ikke om vi kommer til å delta i noen felles debatt før Stortingets avslutning. Han har vært en favorittmotstander i mange år. Vi har hatt mange friske sammenstøt. Jeg tror den typen sammenstøt bidrar til å gjøre debatten mer interessant. Får vi ikke fortsette krangelen her, tar jeg gjerne imot en invitasjon til Spania for å fortsette krangelen der.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-05-14:
I likhet med statsråden gleder jeg meg til valgkampen, men jeg har tenkt å reservere skolevalginnleggene for et annet sted enn stortingssalen. Statsråden etterlyste konkrete forslag fra opposisjonen. Han skal få ett meget konkret forslag fra meg, og det er at han følger opp sin egen tale til SVs landsmøte, der han nettopp gjorde en avveining mellom hensynet til prinsippet for eierstyring og hensynet til miljøet når det gjelder oljesandprosjektet i Canada. Han sa: «Vi må styre Statoil mer. Jeg vet at det er kontroversielt, og vi har en lang tradisjon på at man ikke har blandet seg inn i forretningsmessige beslutninger. Jeg mener vi er nødt til å se på dette en gang til. Det er ikke akseptabelt at et nesten helt statlig eid selskap ser sin framtid i oljesand i Canada, og at et så statlig tungt selskap bruker så lite av sine ressurser på å snu over til de nye fornybare energikildene.» Statsråden har nå på selskapets generalforsamling, som eier, en anledning til å gjøre det han sa på SVs landsmøte. Vil han sørge for at ord blir handling, eller er det slik at de interne selvmotsigelsene er vel så store i SV som de er i andre partier?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-14:
Denne debatten begynner å bli ganske interessant, også for dem av oss som ikke var her i 1989. På en måte er det godt å få Carl I. Hagens bekreftelse på at han fortsatt mener at de som er opptatt av klimaproblemet, de som tar FNs klimapanel på alvor, er hysterikere. Og ikke nok med det: Han går langt i å insinuere at FNs klimapanels konklusjoner ikke er vitenskapelig basert. Representanten Hagen nevnte økonomen Stern. Det kan jo være greit å vite at han ikke er medlem av klimapanelet – han har aldri vært det, og han har aldri hevdet at han har vært det – men han har laget en egen rapport hvor han har regnet ut hvor mye de ulike scenarioene med hensyn til temperaturøkning vil koste. Og ikke så veldig overraskende kom han fram til at det blir veldig mye dyrere å vente med å betale for endringene, enn å hindre at de skjer. Så er det slik at alle som har brukt litt tid på å sette seg inn i klimadebatten, vet at det finnes ulike meninger. Forskere har ulike innfallsvinkler, noen er uenige med FNs klimapanel – selvfølgelig, sånn er vitenskap. Det fantes også veldig mange forskere en gang i tiden som kunne fortelle oss at røyking ikke var noe farlig – og uten å komme med altfor mange insinuasjoner kan det være verdt å reflektere litt over hvem som i all hovedsak finansierte de forskerne. Så sier ikke jeg at det ikke finnes noen uavhengige forskere som tviler på klimapanelets konklusjoner, men når Hagen ganske utilslørt beskylder klimapanelet for å være uvitenskapelig, går han altfor langt. Jeg foreslår at representanten Hagen spaserer – det er jo klimavennlig – de få kilometerne opp til Meteorologisk institutt og snakker med f.eks. våre forskere på is som jobber der, og som har bidratt til FNs klimapanel. Da kan han jo etterpå gjøre seg opp en mening om det de driver med der, er vitenskap eller ikke. I vitenskap vil det alltid være rom for tvil – det er jo det som er vitenskap, det er vitenskapens vesen. Derfor er det veldig kraftfullt når de aller fremste forskerne på dette i verden er så samstemte som de er om konklusjonene i FNs klimapanels siste rapport.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
I min tid i Stortinget har jeg vært med i en del klimadebatter. Denne har jeg lyttet til, og det har som vanlig vært en litt sånn humoristisk, koselig, hyggelig debatt med massevis av store ord som de fleste ikke mener noe som helst med. Det er i hvert fall det tidligere erfaringer viser. Jeg husker en debatt i 1989, og jeg minnes hva de ulike partier den gang hadde av målsettinger. Arbeiderpartiregjeringens mål i 1989 var å redusere veksten i CO2-utslipp slik at de ble stabilisert i løpet av 1990-årene og senest i år 2000. Regjeringen regnet med at utslippene kunne reduseres etter det. Høyre hadde som mål at CO2-utslippene skulle stabiliseres på 1989-nivå innen år 2000. Arbeiderpartiet støttet dette målet i innstillingen. Senterpartiet satte som mål å halvere utslippet av CO2 innen år 2000. SV hadde som mål å halvere utslippet av CO2 innen år 2025, så de har fremdeles lite grann tid igjen, men det burde jo vært lavere enn det var i 1990, og det har vokst hele tiden siden 1990. Kristelig Folkeparti hadde som mål å stabilisere forbruket av fossilt brensel innen 1995. Venstre var heldige, de var ikke i Stortinget, men kjenner jeg dem rett, hadde også Venstre hatt dramatisk høye mål. Disse partiene har hatt flertall i Stortinget i samtlige år siden 1989. Utviklingen har vist en enorm forskjell mellom målsetting og mangel på konkrete tiltak og navngiving av tiltakene. Også denne debatten har vært store ord om store tiltak og «grep», som Tore Nordtun kalte det, om at store og betydningsfulle «grep» må gjøres nasjonalt, men å si hva som skal gjøres, konkret, er det i realiteten kun Ketil Solvik-Olsen som har gjort. Det skulle vært interessant å høre forklaringene fra Arbeiderpartiet, Høyre, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti på hvorfor de ikke har vært i nærheten av å føre en politikk som kunne medført de målsettingene de i gamle dager hadde. Veksten i CO2-utslipp har vært jevn på tross av at flere mente at vi skulle ha nådd målene om stopp og delvis nedgang i år 2000, som nå er ni år siden. Når disse partiene har hatt flertall, hvorfor er de ikke nådd, og hvorfor i all verden skal vi tro på det disse partiene har sagt i dag?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
Jeg er klar over at tidligere president Bush er en relativt negativ fyr sett med SVs øyne, men tidligere president Bush har vel ikke ansvaret for at alle andre partier i Det norske storting ikke har iverksatt de nødvendige norske tiltak for å redusere de norske CO2-utslippene, i samsvar med de ikke «vel ambisiøse», det er et for mildt uttrykk, men de helt urealistiske drømmemål som de øvrige partier satte i 1989. Det kan da vel ikke sies å være tidligere president Bushs ansvar. Det norske storting og alle de øvrige partier har stått helt fritt til å gjennomføre de nasjonale norske tiltak som ville være nødvendige for å gjennomføre de målsettingene som jeg nevnte, og som er frembrakt av Stortingets utredningsseksjon, basert på Innst. S. nr. 273 for 1988–1989 og debatten i 1989. Så er det helt riktig at jeg var litt overoptimistisk i 1997. Jeg sa at om 10–15 år ville også flere oppdage det hysteriske i dette. Men jeg har fremdeles et par år å gå på, siden jeg sa 15 år. Og det er i hvert fall over 20 000 vitenskapsfolk med teknisk-naturvitenskaplig bakgrunn – altså ikke økonomisk, slik som vel Stern er, ikke naturvitenskapelig i det hele tatt – som også har kommet med en del ting. Det er jo ikke så mange med teknisk-naturvitenskapelig bakgrunn som er med i det interstatlige klimapanelet, ikke FN-panelet, men det interstatlige klimapanelet. Men jeg har da noe å gå på, og det er altså over 20 000 vitenskapsfolk som har skrevet under opprop både til FN og andre med de samme synspunktene, om at det er enorme overdrivelser når det gjelder dette med menneskeskapt CO2. Men der vil fremtiden vise. Jeg har tillatt meg senere å si at det jeg kommer til å savne når jeg nå trer ut av Stortinget, er at jeg ikke kan være med på eventuelt den debatten, hvor flertallet må vise til at det var store overdrivelser her, og ikke sånn som man trodde på 1990-tallet og på 2000-tallet. Elbiler har vært mye fremme. Ja, tenk om vi alle sammen begynte å kjøre elbil. Hvor får vi kraften fra? Jo, vi må vel importere kullkraft. Og da det var kraftforsyningsproblemer på Vestlandet, ville jo den sittende regjering ha et meget sterkt forurensende mobilt kraftverk for å sikre strøm. Det er ikke slik at elbil automatisk er ren energi. Det kommer an på hvor den energien er produsert, og det kan hende den kommer fra kullkraft.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
Det var da voldsomt til reaksjoner på mitt lille treminutters innlegg. Jeg bare påpekte hva de øvrige partier som har hatt flertall siden 1989, hadde av målsettinger i 1989, og hvorfor de partiene som har hatt dette flertallet, ikke har gjennomført den politikken de står for. Men jeg er ikke fortørnet. Jeg er veldig glad for at de ambisiøse målene ikke er i nærheten av å bli nådd, for det hadde virkelig vært sterke, negative tiltak for vanlige mennesker i dette land. Så jeg gleder meg over det, men jeg er ikke fortørnet, slik Svein Roald Hansen mente. Men – og jeg må gjøre det klart – det er ikke jeg som taler på vegne av Fremskrittspartiets gruppe, det er det Ketil Solvik-Olsen som gjør. Jeg taler på vegne av meg selv som en avdanket politiker. Men jeg respekterer faktisk stortingsratifiserte, internasjonale avtaler, og når flertallet har ratifisert Kyoto-avtalen, føler jeg og Fremskrittspartiet også en forpliktelse til å gjennomføre det flertallet har forpliktet Norge til.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2009-05-14:
Jeg forstår at Lars Sponheim er sterkt opptatt av den «utfordring» – som jeg håper det er han mener – jeg og mine jevnaldrende vil være i fremtiden når han snakket om eldrebølgen som kommer. Jeg vil gjerne få Lars Sponheim til å bekrefte at folk i min aldersgruppe er en utfordring, ikke et problem. For vi har ikke lyst til å gå rundt og føle oss som et problem for resten av samfunnet. Men at det kan være en utfordring når vi trenger hjelp til pleie og omsorg, aksepterer jeg fullt ut. Er Lars Sponheim enig med meg i – når vi vet at for å ha full sykehjemsdekning mangler det 12 000–14 000 sykehjemsplasser – at nå er det faktisk en god anledning til en dramatisk opptrapping av bygging av nye sykehjem? Det må vel være bedre at en del bygningsarbeidere bygger nye sykehjem enn at de hever ledighetstrygd. Vil Sponheim være enig i at her kan vi kanskje finne et felles initiativ for å få en dramatisk opptrapping av sykehjemsbyggingen, i revidert nasjonalbudsjett?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2009-05-14:
Det kunne vært artig å reflektere litt over hvor vi hadde vært i dag hadde vi ikke satt oss ambisiøse mål i tidligere tider. I et historisk perspektiv kunne det vært riktig og viktig å foreta en sånn faktisk analyse. Ja, selv om målene ble satt i 1989, og selv om de kanskje var litt vel ambisiøse, tror jeg det er liten tvil om at de har hatt sin virkning, og at situasjonen i dag ville vært langt verre dersom vi ikke hadde hatt en stor samling om ambisiøse mål. En annen parallell en kan trekke, er jo situasjonen rundt utslipp av andre miljøgifter enn nødvendigvis CO2, bl.a. var det en sterk grad av lokal forurensing. Betydelige forbedringer har skjedd. Det har blitt stilt strenge krav til industri og utslipp. Det har blitt laget avtaler med industrien. Samlet sett har altså de ambisiøse målene brakt Norge videre. Vi har fått en industri som langt på vei er teknologiledende, i hvert fall innenfor mange områder i forhold til det bildet vi ser i verden i dag. Og uten disse ambisiøse målene hadde Norge utvilsomt ikke vært der vi er. Når Carl I. Hagen på en måte prøver å framstille Fremskrittspartiet som sannhetsvitne på at en har satt for ambisiøse mål, kunne en jo stilt spørsmål ved hvor en hadde vært i dag hvis vi hadde fulgt det som har vært Fremskrittspartiets poenger og beslutninger knyttet til miljø, klima osv. Vi hadde i hvert fall ikke hatt en ledende industri, og vi hadde ikke vært ledende når det gjelder tiltak mot lokal forurensing og utslipp. Ja, situasjonen hadde vært langt verre. Det å sette ambisiøse mål, å jobbe for å innfri dem, er dristig, fordi en kan bli tatt i ettertid, men disse ambisiøse målene har brakt oss videre, og det er det som er viktig. Den refleksjonen utelater Hagen fullstendig i sitt perspektiv og sin raljering over mål som er satt, og som de selv ikke har vært en del av.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-05-14:
Jeg synes sakens alvor kanskje tilsier at statsråd Solheim burde dempe retorikken litt. Han burde kanskje ikke glemme at det faktisk var Fremskrittspartiet som var det eneste politiske parti her i Norge som omfavnet Miljøverndepartementets klimamelding da den kom, men kanskje ha det i bakhodet i den videre debatt – en debatt som jeg synes bærer preg av at vi nå er på et nivå hvor angrep er det beste forsvar. Det er ikke sikkert at det er det som denne debatten vil tjene mest på. Jeg hadde nok også, i likhet med representanten Kvassheim, trodd at redegjørelsen – som jeg på mange måter synes var god og innholdsrik – i større grad hadde vært en gjennomgang av hva slags resultat vi har oppnådd så langt i denne perioden, som nå nærmer seg slutten, og som definitivt ikke er slik som statsråden beskriver i sin omgang med fakta når det gjelder klimapolitikk. Han definerer det som at klimapolitikken til SV – og Venstre, som han tar med – tilhører en helt annen verden enn den verden som bl.a. Høyre befinner seg i. Vi befinner oss fortsatt i den virkelige verden. Og i den virkelige verden er det slik at klimautslippene nasjonalt har gått opp i denne perioden. Det gjorde de ikke i den forrige perioden. Hva kom det da av at SVs miljøpolitiske talskvinne bad Høyre om hjelp for å dra klimapolitikken i riktig retning? Hvis man er opptatt av nasjonale resultat, må man finne en annen retorikk, og da tror jeg man vil stå seg på kanskje å jobbe mer konkret med tiltak. Dessverre er det slik at representanten Solvik-Olsen har helt rett i at klimapolitikk og produksjon av ny fornybar energi må gå hånd i hånd. Her burde statsråd Solheim bruke atskillig mer tid på å levere resultater, for det er nå dokumenterbart at det nesten er full stans i Norge på dette området. Jeg håper ikke dette blir en debatt som nå dreier seg over på Fremskrittspartiets hjemmebane, for det er det Fremskrittspartiet ønsker. Men det er ikke helt opplagt at det er det som utfordringene fremover vil tjene på. I hvert fall er det tid for handling og tid for måloppfyllelse. Helt til slutt har jeg lyst til å si at i perioden fremover må vi konsentrere oss om tiden etter Kyoto, hva slags innhold vi skal ha i en klimaavtale. Jeg vil også advare mot det gammeldagse sjekkheftediplomatiet som man nå gir seg i kast med når det gjelder regnskogen. Man må i hvert fall sørge for å ha hele Stortinget med seg på dette før man går videre, for å ha robuste ordninger gjennom FN og Verdensbanken som kan …(presidenten klubber) (presidenten klubber)