Morten Lund (Senterpartiet), 2001-06-07:
Næringskomiteen gir i den innstilling som nå debatteres, sin tilslutning til departementets forslag om en ny merkeordning for matvarer. Departementet gis fullmakt til å vedta de forskrifter som trengs for å etablere merkeordningen, for å føre kontroll og straffe dem som ikke følger reglene, samt kreve inn gebyrer for å finansiere ordningen. Det er bred enighet i komiteen, og det har det også vært i høringsrunden. Og på samme vis er det enighet om verdiskapingsprogrammet for matproduksjon, som ventelig vil framskaffe et mangfold av nisjeprodukter som kan være aktuelle for denne merkeordning, som baseres på produktets geografiske opprinnelse, tradisjon og egenart. Det økte mangfoldet som nå framelskes med betydelige offentlige stimulanser, er godt i samsvar med internasjonale mattrender. Stadig flere forbrukere vil etterspørre mat fra egen matkultur og være villig til å betale ekstra for den, samtidig som man ønsker å blande egen matkultur med det man får prøvd fra andre land. Samtidig er forbrukerne opptatt av produktidentitet og produktinformasjon – og framfor alt kravet om at maten er trygg. Merkeordningen skal imøtekomme disse krav og forventninger fra forbrukerne, samtidig som det skal åpne større markeder for nisjeprodukter med en definert opprinnelse, f.eks. «Lofotlam», produkter med spesielt særpreg som kan defineres godt, f.eks. egg fra frittgående høns og fjellslaktet tamrein eller produkter med en tradisjonell tillagingsmåte, der gammelost fra Sogn eller surpølse fra Røros kan være eksempler. Drivkraften for dem som søker om å få en merkebeskyttelse på et produkt, er muligheten til å få en høyere pris pr. enhet og å få solgt en større mengde. Først når merket er godt innarbeidet og butikkene rydder plass i hyllene fordi kundene spør, kommer resultatene. Enkelte høringsinstanser har advart med hensyn til at de små nisjeproduktene vil og bør finne andre presentasjonsmåter. Undertegnede hører til dem som tror det kreves en større økonomisk innsats enn de 3–4 mill. kr pr. år som statsråden har antydet i brev til komiteen. Jeg vil derfor be om at den økonomiske innsatsen blir vurdert fortløpende. Samtidig tror jeg at det må øves et visst press mot matvarekjedene, slik at de rydder plass for disse produktene før kundene kommer og maser. Proposisjonen forteller at det er et lite antall produkter som er merket etter en slik ordning i våre nærmeste naboland, bare fire i Sverige og tre i Danmark. Frankrike har 120 produkter og Italia 100. Samtidig forteller proposisjonen at enkelte av produktene har fått et stort internasjonalt marked, og på det viset satt et sted på verdenskartet. Komiteen har ikke denne våren hatt tid til å møte mange av de småaktørene som er i gang. Jeg vil spå at den nye næringskomiteen vil bli like mye opptatt av de nye bittesmå meieriene som nå startes med spennende nye oster, som denne komiteen har vært av de gammeldagse nymeieriene som kopierer Tine-produkter. Jeg snakket forleden med en ny meierieier, som er en av 218 medlemmer i Norsk Gårdsmat. Den gården selger nå til Berlin og til en butikkjede i Finland, og til Mega på Steinkjer. 300 geléglass har i løpet av seks–sju år blitt til 30 000. Denne gjengen lager nå egen engrosenhet, og alle er på Internett. De selger for hverandre og åpner markedskanaler. En annen aktør fra Røros, «Mat fra Fjellregionen», har pekt på faren for at mangfoldet kan bli redusert dersom produksjonsmåten må standardiseres for å tilfredsstille hygienekrav som setter sperre for en tradisjonell framstillingsmåte. Jeg håper vi nå blir enige om å sikre den hygieniske kvaliteten i det ferdige produktet uten å måtte forby produksjonen. Vi har alle sett at andre land, med det samme regelverk som oss, tillater romslige avvik når årelang erfaring viser at det går bra. På samme vis som vi tillater tørking av fisk på hjell, tillates trehyller under parmesanosten og Parma-skinken. På dette punkt synes det å være uenighet i komiteen. Jeg er overrasket over at Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet ikke er enig i at typiske tradisjonsprodukter som seterost og setersmør må kunne slippes ut på markedet når alle hygieniske krav til varen er i orden. Likeså at man ikke er med på at det må arbeides for at fjellslakting av tamrein skal kunne reetableres, når fjellslakting av villrein kan foregå av amatører og selges til restauranter. Dette dreier seg om å ta vare på kvalitet. Trailertransport av rein til slakteriet ivaretar ingen av disse forhold etter min mening. La meg også få tilføye at jeg har ESA-sjef Knut Almestads ord på at unntaksmuligheten i EU-direktivene også gjelder for Norge, for landbruksprodukter så vel som for fiskemottak. Han påstår at det ikke er EU-kravene som stenger små norske fiskemottak, men vår egen tolking av dem. Senterpartiet håper at Stortinget etter hvert kan gi Næringsmiddeltilsynet lov til å være på parti med dem som skaper mangfold og blåser liv i mattradisjonene. Jeg vil få fremme det forslaget som står i innstillingen, som jeg senere vil be om tid til å begrunne.