Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2015-03-26:
Formålet med å regulere finansforetak er å bidra til finansiell stabilitet og til at finansforetak virker på en hensiktsmessig og betryggende måte. Vi vil nå få en god, moderne og fremtidsrettet lovgivning som vil danne grunnmuren for finansmarkedsreguleringen i mange år fremover. Dette blir en lov som skal anvendes hver eneste dag, og som også i fremtiden vil måtte utvikles i takt med strukturendringer, teknologiske endringer og endringer i det internasjonale regelverket. Jeg er glad for den brede enigheten det er om den nye loven, også når det gjelder Solvens II og kapitaldekningsregimet. Dette dreier seg om viktige internasjonale tilpasninger, men først og fremst om hensynet til nasjonal finansiell stabilitet og en trygg finansnæring. Vi har i Norge en god tradisjon for å lytte til fagmyndighetenes råd og for å stå sammen om sentrale virkemidler for å sikre finansiell stabilitet. I samråd med finanskomiteen har dette bl.a. bidratt til at vi allerede har kunnet sende Solvens II-forskriften på høring, slik at næringen så tidlig som mulig får kjennskap til detaljene i regelverket de skal forholde seg til. Lovforslaget innebærer i hovedsak en systematisering og en videreføring av gjeldende materielle rettsregler, men i forslaget ligger det også viktige nye materielle regler, som gir større grad av likebehandling av sparebanker og forretningsbanker klargjør reglene om foretaksnavn og andre kjennetegn for finansforetak lovfester bankenes plikt til å motta kontanter fra kundene og gjøre innskudd tilgjengelig for kundene i form av kontanter For å beskytte kundenes rettigheter og stilling overfor finansforetakene innfører vi også krav til finansforetaks organisering av kundebehandling. Vi klargjør reglene om utveksling av kundeinformasjon mellom konsernforetak. Det er viktig for å ivareta personvernhensyn. Jeg vil også benytte anledningen til å knytte noen kommentarer til enkelte punkter i komiteens innstilling. I de senere årene er det utviklet et til dels omfattende samarbeid mellom grupper av ellers uavhengige banker og foretak. De nye reglene om slike samarbeidende grupper vil styrke de samarbeidende gruppene i konkurransen med finanskonsernene. Banklovkommisjonen hadde foreslått fullt ut å likebehandle samarbeidende grupper med finanskonsern. Dette ville vært noe mer tyngende enn nødvendig. Vi kom derfor næringen i møte og fravek Banklovkommisjonens utkast på dette punktet. Regjeringen var imidlertid enig med Banklovkommisjonen i at det var behov for nye og bedre konsolideringsregler for samarbeidende grupper. Krav om konsolidering av store eierandeler er en viktig del av soliditetsreglene for banker. Når små og mellomstore banker flytter en betydelig andel av sin utlånsportefølje til felleseide boligkredittforetak, kan den enkelte banks prosentvise eierandel i slike foretak være begrenset, men den kan likevel være stor når en ser den i forhold til bankens størrelse. Derfor er jeg glad for at finanskomiteen er enig i at det er behov for å innføre krav om konsolidering uavhengig av størrelsen på eierandelen i slike tilfeller. Det kan imidlertid være noen tilfeller der det er helt unødvendig med konsolidering. Jeg er derfor positiv til komiteens enstemmige forslag om en unntakshjemmel for departementet der det – for å bruke komiteens egne ord – vil være ubetenkelig å gjøre unntak fra konsolideringskravet. Jeg vil, i tråd med innstillingen fra finanskomiteen, komme nærmere tilbake i finansmarkedsmeldingen til hvordan vi legger opp til å praktisere denne unntaksbestemmelsen. Sparebanknæringen har vært veldig opptatt av at det må etableres praktikable frister for rapporteringen av konsoliderte tall. Jeg er innstilt på å komme næringen i møte og vil komme tilbake med omtale i finansmarkedsmeldingen. Et annet tema som finanskomiteen har tatt opp i sin innstilling, er gaveutdeling fra sparebanker og sparebankstiftelser. Adgangen til å gi gaver har alltid vært begrenset til allmennyttige formål. En undersøkelse om gaveutdeling i sparebanksektoren som Finanstilsynet foretok i 2011, viste at grensen mellom gaver til allmennyttige formål og gaver til næringsvirksomhet har blitt praktisert forskjellig. I proposisjonen har vi derfor søkt å klargjøre denne grensen. Jeg understreker at reglene om gaveutdeling må gjelde likt, uavhengig av om utdelingen er fra en sparebank eller en sparebankstiftelse, og gaven må selvsagt gå til et formål som ligger innenfor den lovbestemte praktiseringen av begrepet «allmennyttige formål».