trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Det som er kjent fra forskning, som representanten her påpeker, kjenner jeg til. Jeg ser på en del av de siste forskningsresultatene som har vært omtalt, som gjelder nettopp skift- og turnusarbeid, hvor en har påpekt at når den enkelte helsearbeider går korte arbeidsperioder og har det man kan kalle korte uthvilingsperioder, får man aldri hentet seg inn igjen. Når en ser på at mange kanskje går en turnus som tilsier tre dager på jobb, to dager fri osv., har forskningsmiljøene i den siste rapporten nå påpekt at det å ha en lengre friperiode gjør at en henter seg inn. I tillegg kommer elementet med å gå en turnus som tilsier at en kanskje har morgenskift og vekslende skift innenfor kort tid – kveld, morgen og kanskje på igjen neste morgen, osv. – og at hviletiden ikke er lang nok. Det er en stor belastning, for vi vet at kroppen trenger pause. Det er nettopp disse tingene jeg ønsker å se på og jobbe med. Men å ha en lengre friperiode har vist seg å være veldig positivt.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
For forsknings- og høyere utdanningsministeren og for regjeringen er ambisjonene klare om at veksten vi har sett i andelen kvinner i faglige toppstillinger i universitets- og høyskolesektoren, skal fortsette i årene som kommer. Arbeidet med en god kjønnsbalanse i akademia henger tett sammen med ambisjonene om økt kvalitet i forskning og høyere utdanning. Vi har ikke råd til å miste eller gå glipp av noen gode hoder grunnet manglende likestilling og mangfold i denne sektoren. Et selvstendig og viktig poeng er at økt grad av kjønnsbalanse og mangfold i sektoren og bedre integrering av kjønnsperspektiver i forskning og innovasjon ikke bare handler om rettferdighet, men om at de beste argumentene kommer fram og utvikler den pågående samtalen i akademia. Kunnskapsdepartementet følger nøye med på andelen kvinner i dosent- og professorstillinger ved universiteter og høyskoler. Dette er et nasjonalt styringsparameter i mål- og resultatstyringssystemet vårt og et viktig tema i den strategiske styringsdialogen som departementet har med universitetene og høyskolene. Andelen kvinner i faglige toppstillinger vokser, men det går likevel for tregt. Det store bildet de siste årene har vært en økning på omtrent 1 prosentpoeng per år, men bak disse tallene skjuler det seg store variasjoner mellom institusjoner og ikke minst mellom fagområder. Vi trenger derfor å basere tiltakene våre på kunnskap om denne variasjonen og virkemidler som er tilpasset dette sammensatte bildet. Regjeringen støtter opp under Komité for kjønnsbalanse og mangfold i forskning, Kif, sitt arbeid for å fremme likestilling mellom kjønnene og mangfold ved universitetene, høyskolene og forskningsinstituttene. I perioden 2014–2017 har komiteen lagt særskilt vekt på kjønn og etnisitet og bidratt til vektlegging av likestilling i forbindelse med mange fusjoner i forbindelse med strukturprosessen for sektoren. For eksempel lyses nå lederstillinger på NTNU ut med krav om likestillingskompetanse, og flere andre universiteter har fulgt i NTNUs fotspor. Kif-komiteen er nylig oppnevnt for perioden 2018–2021 og er ett av de viktigste virkemidlene vi har som spydspiss og pådriver for feltet, sammen med BALANSE-programmet i Forskningsrådet, som i perioden 2013–2022 finansieres med om lag 130 mill. kr for å støtte opp under målet om å bedre kjønnsbalansen på seniornivå i norsk forskning gjennom ny kunnskap, læring og ikke minst innovative tiltak. Jeg vil også gjerne nevne Forskningsrådets gode arbeid med rekruttering og gode karrieremuligheter for yngre forskere der de har særlig oppmerksomhet på kjønnsperspektivet. Viktig er det også at vi gjennom NordForsk finansierer nordiske sentre for fremragende forskning for å få mer kunnskap om hva barrierene består i, og hva som kan gjøres.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Nå er ikke jeg ansvarlig for saksfeltet, så jeg kan ikke tale på vegne av forsknings- og høyere utdanningsministeren om akkurat dette, om hva hun måtte ønske å gjøre, men jeg kommer gjerne tilbake til det. Det er klart at dette oppfølgingsspørsmålet vil komme inn til forsknings- og høyere utdanningsministeren med mulighet for å gi et tilsvar på et senere tidspunkt. Så jeg håper det er i orden for spørreren.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-03-07:
Igjen kan jeg ikke svare på vegne av ministeren for forskning og høyere utdanning på akkurat dette punktet. Men på generelt grunnlag kan jeg si at denne regjeringen er opptatt av at vi får en balanse både i akademia og på andre områder, som gjenspeiler det som samfunnet etterspør. Det er et likeverd mellom kjønnene, at en har like muligheter til å lykkes og har like muligheter til å nå toppen, og at en ikke på et eller annet tidspunkt når det såkalte glasstaket. Det at Norge som nasjon bør se på en helhetlig tilnærming, kan jeg på generelt grunnlag si at regjeringen er opptatt av. Men hva ministeren for forskning og høyere utdanning konkret vil gjøre, tenker jeg også at det vil bli mulighet til å kunne få svar på ved en annen anledning.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Mitt første spørsmål til statsråden er som følger: «Statsråden har varslet tøffere turnus i eldreomsorgen, men hvilke gulrøtter vil statsråden bruke for å gi ansatte i eldreomsorgen en bedre arbeidshverdag, slik at vi får lavere sykefravær, flere hele stillinger og ansatte som klarer å stå lenger i jobben?»
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Mange kommuner gjør nå forsøk med utrulling av økt grunnbemanning i eldreomsorgen. Dette har i bl.a. Rana kommune gitt gode resultater ved Gruben sykehjem, og de ser nå på en utvidelse til flere deler av kommunen. Med økt grunnbemanning kan man få en bedre arbeidshverdag for de ansatte, bedre kvalitet for brukerne, mer heltid og mindre sykefravær. Mitt spørsmål blir da: Vil statsråden legge til rette for økt grunnbemanning i eldreomsorgen?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Linda Lavik, fylkesleder i Norsk Sykepleierforbund i Buskerud, skriver i Drammens Tidende i dag: «De siste årene har det vært forsket mye på sammenheng mellom arbeidstidsordninger og helse. Forskning viser at turnusarbeid er forbundet med en rekke negative helseeffekter og konsekvenser for psykososialt velvære, som konflikt mellom arbeid og familie, økt tretthet, økt risiko for hjerte- og karsykdommer, mage-tarm problemer og kreft.» Med dette bakteppet og bevisstheten om at vi trenger å gjøre det attraktivt å jobbe innenfor helsesektoren, frykter ministeren helsekonsekvensene av en såkalt tøffere turnus, og frykter hun for konsekvensene når det kommer til rekruttering?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
«NIFU har beregnet at med mindre man setter inn tiltak, vil det ta 50 år før det er kjønnsbalanse blant professorene i universitets- og høgskolesektoren. Med mindre statsråden er tilfreds med å vente et par generasjoner på å oppnå kjønnsbalanse, hvilke tiltak vil regjeringen sette inn for å få opp farten på likestillingsarbeidet på dette viktige samfunnsområdet?»
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
Statsråden nevnte BALANSE-programmet, og det er bra. Forskningsinstituttet Simula har innført en familievennlig bonus for sine ansatte. Alle som får barn, får 25 000 kr i bonus. I tillegg får nybakte foreldre som jobber med doktorgrad, fire måneders ekstra finansiering. En studie i nettopp Forskningsrådets BALANSE-prosjekt viser at balansen mellom jobb og familie er en barriere mot likestilling i akademia. Spørsmålet om kjønnsbalanse handler også om arbeidsplassens kultur og ikke minst struktur for likestilling. Er denne typen strukturelle tiltak som babybonus og ekstra tid noe statsråden vil legge til rette for i akademia generelt?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2018-03-07:
I Europa er det flere land som har innført nasjonale strategier for å sikre bred rekruttering til høyere utdanning. Forskerforbundet har tidligere bedt regjeringen gå i dialog med sektoren om å lage en slik helhetlig rekrutteringsstrategi. Norsk studentorganisasjon har tatt til orde for det samme. Arbeiderpartiet foreslo i forbindelse med behandlingen av likestillingsmeldingen at Norge også bør utarbeide en sånn type rekrutteringsstrategi for å motvirke kjønnsulikheter i utdanningsløpet og i akademia. Her kan både kjønnspoeng og likestillingsstipend vurderes sammen med andre kvoteringstiltak og virkemidler. Da spør jeg statsråden: Vil statsråden ta initiativ til at Norge får en slik rekrutteringsstrategi?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-24:
På vegne av representanten Kari Elisabeth Kaski og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å avvikle norsk statlig deltakelse i petroleumsvirksomhet på islandsk kontinentalsokkel.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Jeg konstaterer at statsråden er godt fornøyd med egen innsats. Likevel regner jeg med at statsråden har lest innstillingen fra komiteen og merket seg at i saken om rusreform ser regjeringspartiene ut til å stå et godt stykke fra sin samarbeidspartner Kristelig Folkeparti i flere viktige spørsmål. Av partiene i opposisjon er det Arbeiderpartiet og SV som fører an når det gjelder å gi signaler om at det trengs en endring i norsk ruspolitikk, der rusavhengige møtes med hjelp framfor straff, gjennom å endre lovgivingen. Likevel velger regjeringen i dag å stemme imot flere av de forslagene vi fremmer – enten det gjelder forbedringer innenfor LAR-ordningen, reduksjon av bøter og bøtesoning eller endringer i sprøyteromsloven. Hvordan vil statsråden sørge for at Arbeiderpartiet og SVs syn på feltet gjenspeiles i det videre arbeidet med rusreformen, slik at en faktisk får et forutsigbart flertall?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Statsråden satte for kort tid siden ned et eget rusreformutvalg, som skal forberede gjennomføringen av rusreformen, som han var inne på fra talerstolen også. Det tror jeg er et klokt grep. Det som imidlertid vekker noe bekymring for min del, er at utvalget, da det ble nedsatt, fikk beskjed om følgende: «Utvalget skal synliggjøre hvordan forslag til rusreform kan gjennomføres uten økte bevilgninger.» I realiteten handler dette kanskje om at utvalget skal synliggjøre at regjeringen må gjennomføre denne viktige reformen uten å bruke penger, fordi regjeringen har brukt dem på andre ting – til dem som har mest fra før, ikke til dem som trenger det mest. Enkelte grep kan helt sikkert gjøres uten at det koster penger, men skal rusreformen bli best mulig, er det vanskelig å se for seg at det kan skje helt uten friske midler, f.eks. til en økt satsing på ettervern. Hvorfor har denne regjeringen valgt å føre en økonomisk politikk som gjør at statsråden ber om forslag til en rusreform på økonomisk sparebluss?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
I 2016 omkom 135 mennesker på veiene våre – 135 for mange. I 2017 var tallet 107 – det laveste på 70 år. Gjennom et målrettet arbeid har en de siste tiårene fått ned dødstallene i trafikken. I 2016 døde 282 i narkotikautløste dødsfall. 289 og 266 var tallene i 2015 og 2014 – tall som altså ikke går ned. Bak tallene finner vi mennesker. Rundt står foreldre, besteforeldre, søsken og venner, som har mistet noen de er glad i, og har fått livene sine endret. Når vi kan lykkes med et svært viktig trafikksikkerhetsarbeid, burde det inspirere oss til innsats for å gjøre noe med det altfor høye antallet narkotikautløste dødsfall. På bakgrunn av Stoltenberg-regjeringens forslag i stortingsmeldingen «Se meg!», i 2012, lanserte Helsedirektoratet en overdosestrategi for perioden 2014–2017 med mål om en årlig nedgang i antall overdosedødsfall og med en langsiktig nullvisjon for overdosedød. Den eksisterende overdosestrategien var i ferd med å løpe ut uten at en ny var på gang. Før jul fremmet derfor Arbeiderpartiet forslag om en ny overdosestrategi. Norge ligger om lag på snittet i Europa i dødelighet blant unge rusmisbrukere, men vi har likevel en høyere andel overdoser enn mange land. En grunn til dette er at norske rusavhengige i større grad injiserer heroinen, som igjen øker risikoen for dødelig overdose. Vi vet også at risikoen for overdose er betydelig høyere rett etter at en kommer ut fra behandling i institusjon eller fra fengselsopphold. For å redusere antall overdosedødsfall er det derfor avgjørende at en på vei ut av institusjon får informasjon om denne faren og ikke minst at en får bedre oppfølging i hjemkommunen med bolig, jobb og aktivitet. For å lykkes i arbeidet må vi også ta inn over oss at folk dør i ulike typer overdosedødsfall. I statistikken for overdosedød i Norge anslås det at ett av tre dødsfall er knyttet til sterke medikamenter. Vi må innse at vi ikke har vært gode nok på det forebyggende arbeidet på dette feltet. I noen tilfeller kan legemidler som i utgangspunktet var ment å gjøre folk friskere, bidra til at enkelte til slutt ender i statistikken for overdosedød. Jeg er glad for at resten av opposisjonen ser ut til å støtte oss i at dette må innarbeides i den nye overdosestrategien. Jeg er også glad for at en ny overdosestrategi nå ser ut til å være på gang etter at Arbeiderpartiet tok opp saken. Mange av dem som sliter med rusmisbruk, har opplevd at samfunnet tidligere har sviktet dem. En god overdosestrategi kan være et viktig bidrag i det å stille opp for dem i stedet for å svikte dem på nytt. Resultatet på trafikksikkerhetsfeltet viser at målrettet arbeid gir resultater. Det bør inspirere til en ny overdosestrategi med verktøy som sikrer at 282 nye ikke skal ende i statistikken for narkotikautløste dødsfall hvert år.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Det er bra at statsråden har reagert positivt på en ny overdosestrategi etter at Arbeiderpartiet tok opp saken. Antallet overdosedødsfall i Norge er skremmende høyt, sa statsråden fra talerstolen nå. Det er lett å være enig i det. Statsråden har hatt ansvar for rusfeltet de fire årene den forrige overdosestrategien ble laget for. I denne perioden har en dessverre ikke fått noen nedgang i antallet overdosedødsfall, slik som målsettingen var. Det trenger ikke bety at strategien ikke inneholdt viktige og riktige tiltak, og det er heller ikke urimelig å anta at antallet overdosedødsfall kunne vært enda høyere dersom en ikke hadde hatt en slik overdosestrategi. Men sett i lys av at overdosedødsfallene har holdt seg på et stabilt, altfor høyt nivå gjennom Høies periode som helseminister, er det noe på dette feltet han vil ta selvkritikk for? Hva vil han i så fall gjøre annerledes, og kan en nå ha en forventning om at tallene kommer til å gå nedover framover?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Et av spørsmålene som en må ta inn over seg, er spørsmålet om sprøyterom eller brukerrom når det gjelder overdosedødsfall. Det er et vanskelig spørsmål, for det setter oss i noen etiske dilemmaer. Arbeiderpartiet mener likevel det er riktig med brukerrom for å hjelpe rusavhengige. På sprøyterom kan en i dag injisere heroin. Å røyke heroin er imidlertid mindre skadelig for kroppen. En slipper infeksjoner og byller, og det er ingen smittefare. I tillegg er det nærmest umulig å ta overdose ved røyking. Noe av det første Høie gjorde da han ble statsråd, var å legge et forslag fra tidligere helse- og omsorgsminister Jonas Gahr Støre, om å åpne for heroinrøyking i sprøyterom, i en skuff. I 2016 fremmet imidlertid Venstre sammen med oss et forslag om å si ja til røyking på sprøyterommene. Regjeringspartiene står nå sammen med oss og SV om å åpne for å injisere andre stoffer enn heroin på brukerrommene. I tillegg åpnes det for heroinassistert behandling i LAR. Hvilke nye stoffer vil statsråden åpne for på brukerrommene, og er han enig i at en åpning for å røyke heroin på brukerrommene vil kunne bidra til at en reduserer overdosedødsfallene, slik Venstre sto sammen med Arbeiderpartiet om i 2016, eller vil han parkere Venstre i regjering i denne saken?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Statsråden sier nå at han vil legge til rette for opplæring i røyking av heroin, og han viser også til SWITCH-kampanjen, der man har prøvd å få brukere over fra injisering til røyking. Er det da slik å forstå at man kun vil legge til rette for opplæring i røyking av heroin på brukerrommene, eller vil man åpne for at istedenfor å injisere kan man røyke heroin på brukerrommene, med den konsekvens, forhåpentligvis, at færre ender med å ta overdose?
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-04-24:
Først vil eg få seie takk til saksordføraren og komiteen for eit godt samarbeid i ei krevjande sak. Målsetjinga med ei rusreform må vere å førebyggje, redde fleire liv, fjerne stigma og å sikre verdigheit. Representantforslaget i Dokument 8:29 er svært omfattande, med åtte konkrete forslag, der fleire er dekte gjennom gjeldande rett. Som det kjem fram av den politiske plattforma, viser regjeringa til at det er ønskjeleg å endre styresmaktenes reaksjon mot personar som blir tekne for bruk og innehav av narkotika – frå straff til hjelp, behandling og oppfølging. Ved at samfunnets reaksjon blir flytta frå justissektoren til helsesektoren vil ein sikre at ein gjev hjelp og ikkje straff. Innsatsen for å få koordinert og individorientert behandling og oppfølging av rusavhengige med hovudfokus på helsehjelp medfører ikkje nokon form for legalisering, og andre lovbrot enn bruk og innehav av narkotika skal framleis bli straffeforfølgt. Målet er skadeavgrensing og god hjelp til å klare å komme seg ut av rusmisbruket. I representantforslaget i Dokument 8:99 held ein fram behovet for ein gjennomgang av behandlings- og oppfølgingstilbodet så vel som reaksjonane frå samfunnet på narkotikalovbrot med tanke på å leggje til rette for hjelp framfor fengselsopphald. I tillegg inneheld forslaget prinsipielle problemstillingar, som f.eks. fritak frå eigendelar for menneske med alvorleg avhengigheit eller lidingar. Skildringa av problemet i saka samsvarer i stor utstrekning med utgangspunktet for regjeringa si store satsing på rusområdet gjennom opptrappingsplanen for rusfeltet. Gjennom høyringa om representantforslaget merka vi oss i komiteen at det er stor oppslutning om eit offentleg utval på rusfeltet. Regjeringa har allereie oppnemnt eit utval som skal komme med si utsegn innan 31. desember 2019. Regjeringa har vist stor innsats for å betre ruspolitikken i Noreg, og ein stor del av midlane til opptrappingsplanen er allereie tilførte kommunane, noko som har lagt til rette for auka innsats på rusfeltet i alle landets kommunar. Eg må til slutt få seie at vi ser fram til vidare arbeid, ikkje minst godt samarbeid, for å betre forholda for rusavhengige.
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-04-24:
Arbeidet mot overdosar har eit langsiktig perspektiv, og sentrale tiltak i overdosestrategien er blitt førte vidare, noko som òg kjem til uttrykk i statsbudsjettet for 2018, der alle tiltaka blir førte vidare. I den politiske plattforma for regjeringa er det òg tydeleggjort at dette arbeidet skal styrkjast. Innsatsen for å redusere overdosar og dødsfall er altså ikkje svekt etter 2017, sjølv om den nasjonale overdosestrategien gjekk ut i 2017. Ministeren har i svarbrevet sitt vist til at han gjev Helsedirektoratet i oppdrag å utarbeide ein ny nasjonal overdosestrategi, som i tillegg til å byggje vidare på tiltak som allereie er sette i verk, òg skal innehalde nye tiltak retta mot nye målgrupper og overdosar på rusmiddel som vi tidlegare ikkje har hatt i særleg omfang i Noreg. I tillegg kjem andre skadereduserande tiltak og pakkeforløp på rusfeltet, som òg blir omtalte i den politiske plattforma. I arbeidet med denne saka i komiteen og òg i merknadene ser vi at det er full einigheit om behovet for ein oppdatert og målretta overdosestrategi. Vi ser fram til at ministeren, som varsla, vil kome tilbake til Stortinget på eigna måte når Helsedirektoratet har levert utkastet sitt til ny nasjonal overdosestrategi.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Det har vært en god og klargjørende debatt. Etter hva jeg skjønner, er det noen partier i denne sal som gjerne skulle ha sett at man ønsker å legalisere. Det gjør definitivt ikke jeg og Fremskrittspartiet. Jeg må tilbake til representanten Wilkinson, som hele tiden prater om de store forskjellene som kommer. Da må jeg minne representanten Wilkinson om at hvis han hadde fått gjennomslag for ønsket sitt om å stenge igjen oljekranene i Nordsjøen, hadde det ikke vært mye penger igjen til god velferd til verken rusmisbrukere eller andre. Jeg opplever en representant som stadig vekk ikke vil prate om hva man faktisk gjorde da man satt i regjering, men er mye mer opptatt av å prate om hva andre ikke gjør. Forskjellen på SV og Fremskrittspartiet og regjeringen er faktisk at vi har vedtatt en opptrappingsplan på 2,4 mrd. kr til rusomsorgen. Det gjorde ikke de rød-grønne og SV da de satt i regjering, og det er ganske vesentlig å ha med seg i denne debatten. Jeg mener faktisk det er bra at man sier til utvalget: Går det an å gjøre ting på en smartere og bedre måte for å gi bedre behandling uten at det nødvendigvis må koste mer penger? Vi har sagt at vi ønsker en opptrappingsplan med 2,4 mrd. kr mer til rusomsorgen, det er også viktig å ha med seg. Når man viser til Stoltenberg-utvalgets rapport, som var ferdig i 2010, og man er misfornøyd med at ting går litt sent: Hvorfor gjorde man ikke noe da man satt i regjering? Man hadde faktisk flere år – SV satt i regjering fra 2010 til 2013, og de satt i regjering før det også, så det hadde vært mulig. Men det er altså nå det skjer en endring, og det er jeg kjempeglad for. På slutten av 1990-tallet og begynnelsen av 2000-tallet pratet jeg mye med John Alvheim, som var en av forkjemperne for rusmisbrukerne i dette landet. Vi diskuterte mye om at vi måtte sørge for at når man har et stort rusproblem, handler det om at det en sykdom, og man må få hjelp til å bli frisk. Det er noe av det som faktisk ligger bak, og som jeg er glad for at man i ytterligere grad følger opp nå. Men det må ikke være en framstilling om at det ikke har skjedd noe på rusfeltet de siste 30–40 årene. Det har faktisk skjedd mye, og vi er opptatt av å gi behandling. Jeg tror det er viktig at det er et bredt flertall i Stortinget som står bak de grepene man nå tar, at man skal få behandling i stedet for straff når man er rusavhengig og har et avhengighetsforhold. Jeg mener det er viktig å være tidlig ute og forebygge og si at det ikke er en legalisering. Det er ikke det som ligger til grunn for rusreformen.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Over 80 000 eldre mennesker er ensomme, så jeg i et oppslag for en tid tilbake. Det er altfor mange, og det viser at man står utenfor og føler utrygghet i hverdagen. Jeg registrerer at noen er veldig opptatt av at man må få dette inn i lovverket – og at det er regjeringen som har et ansvar. Jeg mener at vi alle har et ansvar for å jobbe for at folkehelsearbeidet skal komme mer på dagsordenen. Det kan være greit å minne Senterpartiet om at de har noe sånt som 90 ordførere, og når man da slakter kommunenes jobb med folkehelsearbeidet, bør man kanskje starte med å gå til sine egne ordførere. Jeg har lyst til å ta en litt annen inngang til dette, for jeg mener definitivt at dette er viktig. I min hjemkommune, Bamble, har vi noe som heter Frisk Bris. Det handler om å hjelpe mennesker tilbake i arbeidslivet. Så kan man si: Hva har dette med eldre å gjøre? Jo, jeg mener at det er veldig mye av det som er filosofien, og det som er utfordringen – det at man plutselig er på utsiden av flokken. Man er ikke en del av fellesskapet og føler at man er kommet på utsiden. Sånn tror jeg mange eldre mennesker får det når de f.eks. mister livsledsageren sin gjennom et langt liv. Da er det viktig å tenke: Hvordan skal man klare å få menneskene til å bli værende i flokken? Det er det jeg mener mye av dette handler om. Jeg mener at det gjøres mye bra folkehelsearbeid i mange kommuner, så jeg har ikke lyst til å være med og slakte alt og si at det er for dårlig. Ja, det er for dårlig mange steder der ute, men det er også noen som virkelig setter dette på dagsordenen, tar tak i det og klarer å få til de gode tingene som gjør at man igjen føler at man er en del av flokken. Jeg mener det viktige er at vi handler, ikke bare får det inn i loven, men faktisk setter folkehelsearbeidet enda høyere. Der må vi være med og bidra, og derfor synes jeg at det at det kommer et representantforslag, det at man løfter debatten, er veldig positivt. Jeg tror at vi sammen – Stortinget, regjeringen og ikke minst alle kommunene og politikerne rundt omkring i kommunene – kan være med og sørge for at man føler at man er en del av flokken, at man er en del av totaliteten, og dermed reduserer ensomheten. Det må vi virkelig legge trykk på, og det opplever jeg at regjeringen gjør. Nå kommer snart Leve hele livet, som det skal bli spennende å se om også har med seg dette perspektivet. Det tror jeg nok den har.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Etter å ha hørt representanten Moflag hadde jeg nesten lyst til å være litt uparlamentarisk – men nå er jeg ikke det. Men at det bare er å få dette inn i loven, og så har man liksom kommet et langt skritt på vei – det tror ikke jeg. Jeg tror faktisk det handler om at vi må jobbe med dette. Derfor synes jeg man bør se hva som står i merknadene fra komiteen, som er veldig tydelig på at det er viktig at man fortsetter å jobbe og gjøre det som både representanten Moflag og representanten Wilkinson var opptatt av, nemlig å få mer kompetanse om hvordan man kan gjøre dette enda bedre ute i kommunene. Det er derfor jeg sier: Ja, vi må alle sammen si at dette vil vi gjøre noe med, men det handler ikke bare om å få det inn i loven, for det er mye som står i lovverket uten at det nødvendigvis betyr at det blir fulgt opp der ute. Jeg har lyst til å utfordre Arbeiderpartiet til å bli med og se på Frisk Bris i min hjemkommune. Der er det faktisk noen som tenker på akkurat dette: Hvordan skal man unngå at man blir ensom og stående på utsiden og ikke er en del av fellesskapet, og hvordan jobber man for å få det til? Jeg tror man kan få gode ideer. Poenget mitt er at det skjer mye bra i mange kommuner, men vi kan bli enda bedre, og vi må utfordre. Arbeiderpartiet har over 200 ordførere, Senterpartiet har over 90, og Fremskrittspartiet har 4. Jeg skal ta meg av dem og ta en prat med dem, for jeg er helt sikker på at de er opptatt av folkehelsearbeid. Det vet jeg. Så tror jeg vi skal få til mer, for det er det det handler om. Som jeg startet med å si: Ca. 80 000 eldre er ensomme. Det er altfor mange, og det er mye vi kan gjøre. Det handler ikke bare om penger, og det handler ikke bare om at det må inn i et lovverk. Det handler faktisk om handling, og der må vi fortsette å gjøre jobben.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Jeg har også lyst til å si at frivilligheten er utrolig viktig i dette arbeidet. Det gjøres en vanvittig stor innsats, og de frivillige i Norge er kjempegode på dette med folkehelsearbeid. Når jeg hører på representanten Wilkinson, høres det ut som om han har en masse forslag, men det er altså ett konkret forslag som står her, og det er: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om at «ensomhet» tas inn i lov om folkehelsearbeid § 7.» Forskjellen på meg og Wilkinson – og på Fremskrittspartiet og SV – er at vi ønsker handling. Vi tror ikke det hjelper bare at det står i loven.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Representanten Moflag startet med å snakke om friske som skulle inn på sykehjem. Jeg har lyst til å si at kjærligheten skal få leve, selv om man blir gammel og trenger pleie. Det er viktig å sikre at eldre multisyke pasienter som trenger behandling, faktisk får det. Det er derfor svært viktig å sikre at man har god nok geriatrisk kompetanse i både spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten. Norge er et godt land å bo i. Folk lever lenge, og livskvaliteten er høy. Å være gammel i dag er ikke det samme som for 20–30 år siden. Ikke noen gang har vi hatt så mange 100-åringer som nå, men med alder følger det også sykdom. Eldre mennesker i dag har ofte flere sykdommer, som hver for seg krever ekspertise. Av den grunn er det viktig at eldre, når de kommer i kontakt med de kommunale helse- og omsorgstjenestene og/eller på sykehus, blir møtt av folk med geriatrisk kompetanse. I Nasjonal helse- og sykehusplan er det også lagt til grunn at alle store akuttsykehus skal ha geriatrisk kompetanse, noe som jeg også oppfatter er fulgt opp overfor helseforetakene. Kompetanse innen geriatri er også svært viktig for å sikre et økende antall eldre pasienter god behandling og oppfølging i helsetjenesten. For å møte dette i framtiden vil flere yrkesgrupper være svært viktige. Men til det som blir tatt opp i dette representantforslaget, vil jeg spesielt peke på at leger og sykepleiere vil være svært viktige. Som nevnt innledningsvis vil det å sikre at man har god geriatrisk kompetanse både i kommunene og i spesialisthelsetjenesten, være viktig for å møte utfordringene som en økende aldrende befolkning bringer med seg. Det er derfor viktig å ha med seg at helseforetakene er bedt om å vurdere personell- og kompetansemessige behov og legge planer for å møte disse. Dette gjelder innen ulike tjenestetilbud og fagområder. Det er et krav til regionale helseforetak om å jobbe systematisk med å rekruttere, beholde og utvikle kompetanse. Dette ble senest tatt opp i foretaksmøtet i januar 2018. Utdanning av legespesialister i geriatri skjer i regi av helseforetakene, på linje med andre spesialistutdanninger, mens utdanning av sykepleiere innen geriatri skjer i undervisningssektoren. Jeg har også lyst til å peke på at Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet er svært opptatt av å sikre at vi styrker kompetansen på dette området, og vil peke på at det i perioden 2015–2017 ble utdannet 136 geriatriske sykepleiere, til totalt 1 981. Ifølge Legeforeningen har også antall legespesialister i geriatri økt med nærmere 50 pst. de siste ti årene. I dag finnes det 164 spesialister, mot 112 i 2008. Dette viser med tydelighet at geriatri er et område som vi har prioritert. Som kjent har regjeringen lagt fram en eldrestrategi og skal snart legge fram «Leve hele livet», en kvalitetsreform for eldre. Geriatri og geriatrisk kompetanse er på ingen måte glemt og vil bli fulgt opp videre av statsråden og de tre regjeringspartiene.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Det er stor einigheit om at rusavhengige personar i mykje større grad må møtast med helsehjelp i staden for med straff. Dette er personar som ofte står heilt utan inntekt, dei står ofte utanfor arbeidslivet, og dei har ofte ikkje bustad. Samtidig opplever eg no at dette stortinget avviser tanken om at det ikkje må krevjast eigendel av dei når dei får helsehjelp. Viss det no skal verta ei reform der rusavhengige personar i mykje større grad skal møtast med helsehjelp i staden for med straff, samtidig som ein skal ta eigendel av denne helsehjelpa frå personar som ofte er utan midlar, synest eg ikkje det høyrest greitt ut. Har statsråden eit syn på denne problemstillinga?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
I Noreg har vi sidan 2014 hatt ein eigen overdosestrategi. Hovudformålet med strategien var å redusera talet på overdosar med dødeleg utgang, bl.a. ved å koma til med livreddande hjelpetiltak etter overdosar så raskt som mogeleg. Men målt i talet på overdosar kan det sjå ut som at strategien ikkje har verka. Forslagsstillarane frå Arbeidarpartiet har meint at det er behov for ein ny overdosestrategi. Dette er no resten av Stortinget einig om. Statsråden har òg slutta seg til det. I sitt brev til komiteen skriv helseministeren at Helsedirektoratet vil få i oppdrag å utarbeida ein ny nasjonal overdosestrategi som òg skal innehalda nye tiltak retta mot nye målgrupper og overdosar på rusmiddel vi tidlegare ikkje har hatt i særleg omfang i Noreg. Dette gjeld, ifølgje svarbrevet, bl.a. smertestillande medikament. Ein samla komité meiner at ein overdosestrategi må omhandla nødvendige tiltak for å sikra rett praktisering av utdeling av legemiddel i LAR. Ein samla komité viser òg til at ein ny overdosestrategi må ha fokus på tiltak i risikoperiodar for overdose, som etter utskriving frå behandling og endt soning. Komiteen viser òg til at overdoseførebygging er ein del av ettervernet i rusomsorga og krev nødvendig oppfølging og rehabilitering. Ein samla komité peikar òg på at ny overdosestrategi må innehalda verksame tiltak for å betra samhandlinga mellom spesialisthelsetenester, kommunehelsetenester, pårørande og anna nettverk i oppfølginga og rehabiliteringa etter enda behandling. Komiteens fleirtal, medlemene frå Arbeidarpartiet, Senterpartiet, SV og Kristeleg Folkeparti, viser til at den mest hyppige dødsårsaka for narkotikautløyste dødsfall i Noreg i 2016 ikkje lenger var heroin, men andre opioid, som dei legale legemidla morfin, kodein og oxycontin. Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet viser i merknad til at den overdosestrategien vi har, ikkje omhandlar alkoholdødsfall. Vi meiner at ein ny strategi også bør omhandla tiltak for å redusera alkoholforgifting- og dødsfall. I 2015 var det 349 alkoholutløyste dødsfall i Noreg, og då har ein ikkje rekna med dødsfall der inntak av alkohol hadde betyding. Vi viser òg til at ein strategi må omhandla ambulansetenestene og legevakta si rolle. Det er ein samla komité som står bak forslag til vedtak I og II. Eit mindretal har tilleggsforslag i innstillinga, og desse vil eg med dette ta opp.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Den førre overdosestrategien hadde som tittel «Ja visst kan du bli rusfri – men først må du overleve». Så veit vi at ein har ikkje fått ned talet på overdosar, trass strategien. Eg har respekt for at dette er vanskeleg, men det som har forbausa meg, er at vi veit av rapportar frå Helsedirektoratet at berre to av ti kommunar har rutinar for oppfølging av personar som har vore innlagde med overdose. Akkurat det synest eg er uakseptabelt, for er det ei pasientgruppe som verkeleg bør følgjast opp av kommunen, er det akkurat denne. Ein ny strategi må vi kunna forventa verkar betre enn den førre. Spørsmålet mitt er: Kva vil statsråden gjera for å følgja opp dette som eg påpeikar – at veldig mange av dei som har tatt overdose, får altfor lite oppfølging i kommunane?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Eg har vorte gjord merksam på at eg dessverre sa feil i det første innlegget mitt. Det er ikkje ein samla komité som står bak romartalsvedtaka, det er Arbeidarpartiet, Senterpartiet, SV og Kristeleg Folkeparti. Så er det retta opp. Men når det er sagt, vil eg seia to ord om vedtak II, som er teke opp her, om å be «regjeringen innarbeide tiltak mot overdoser med sterke smertestillende medikamenter i ny nasjonal overdosestrategi». Eg synest faktisk det er uheldig at dette ikkje berre kan verta eit samrøystes stortingsvedtak, for komiteen seier jo akkurat det same i ein merknad, der «komiteen støtter at det skal utarbeides en ny overdosestrategi, og at denne skal inneholde tiltak også rettet mot nye målgrupper og medikamenter». Statsråden har sagt akkurat det same i svaret sitt til komiteen. Eg kan forstå at ein av og til ikkje skal røysta for noko som allereie er på gang, men det kan jo sjå litt betre ut at det står eit samla storting bak vedtaket når det trass alt kjem til å få fleirtal.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Det vil alltid vera risiko knytt til å verta lagd inn på sjukehus. Det har det vore og vil det alltid vera, men det som er viktig, er at vi skal minimera den risikoen. Der har vi eit potensial. Når det er sagt, er det sjølvsagt sånn at norsk helseteneste er blant dei beste i verda. Vi har svært gode resultat på mange område. Vi tilbyr behandlingar som vi for nokre få generasjonar sidan berre kunne drøyma om, og som mange andre land misunner oss. Men det er klart at pasientsikkerheitsarbeidet er noko vi uansett kan verta betre på. Det er eit kontinuerleg arbeid, og det er veldig viktig at vi får ein debatt i Stortinget om akkurat dette, for det skjer uheldige hendingar og dødsfall på grunn av ting som kunne vore førebygde, og det er vår oppgåve å sikra det. Det er i meldinga påpeikt område som har utfordringar, og område der det er behov for forbetringar. Feil og uheldige hendingar skjer sjølv om vi har eit av verdas mest utvikla helsevesen. Bakgrunnen for desse årlege meldingane, som eg har vore veldig positiv til, er den stortingsmeldinga som kom i 2012, frå den raud-grøne regjeringa, om kvalitet og pasientsikkerheit. Det som har vore ein diskusjon no, er om desse årlege meldingane faktisk fyller sin funksjon eller om dei i for stor grad vert beskrivande. Fører dei til at pasientsikkerheitsarbeidet vert styrkt i Noreg? Har det ein konsekvens? Eg vil minna om at KS på høyringa beskreiv meldinga som ei avviksreform. Eg opplever òg at dette er ei melding der vi ikkje har praksis for å fremja forslag. Det er einigheit om det i komiteen, men eg opplever at fleirtalsmerknadene på ein måte ikkje får den respekten dei fortener. Blant anna hadde ein samla komité i fjor ein merknad om behovet for å evaluera fastlegereforma. Det skjedde ingenting før Stortinget vedtok eit likelydande forslag under trontaledebatten i haust. Då vart det ei evaluering. Så eg spør meg: Kva effekt har desse fleirtalsmerknadene, og kva bidreg denne meldinga med til ei forbetring av dette arbeidet? Difor fremjar Senterpartiet eit forslag om ei ny overordna stortingsmelding basert på ei evaluering av den førre og desse årlege meldingane, så vi kan få ei ny …(presidenten klubbar) (presidenten klubbar)
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Eg vil ta opp igjen tråden frå førre replikk om samanhengen mellom kor fulle sjukehusavdelingane er, og den auka faren for at det skjer uheldige hendingar. Vi har sett av store internasjonale undersøkingar at det er ein samanheng. Får ein ein beleggsprosent på over 92,5, er det auka risiko for dødsfall for innlagde pasientar. Eg opplever at dette er ein debatt ein ikkje vil ta i Noreg. Vi veit at Helse Sør-Aust planlegg alle sine nye sjukehusbygg med gjennomsnittleg belegg på 90 pst. Det er langt over det som ein elles anbefaler internasjonalt, og er langt høgare enn i andre helseføretak i Noreg. Spørsmålet mitt er: Vil statsråden sjå på det gjennomsnittlege belegget som Helse Sør-Aust planlegg for, òg sett opp mot det som skjer i Østfold og erfaringane derfrå?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Takk. Eg kan ha mange kommentarar til det siste svaret, men eg har lyst til å spørja om ein annan ting, som eg har vore opptatt av når det gjeld pasientsikkerheitsarbeidet. Det gjeld ytringskulturen i norsk helsevesen. Har ein ikkje arbeidarar som tør å melda frå når det skjer noko gale, får ein heller aldri dette arbeidet til å fungera. I mange saker har det vorte hevda at det er ein fryktkultur, bl.a. ved UNN, men òg ved andre sjukehus. Det har vore reportasjar i media osv. Det har òg vore kartleggingar i regi av pasientsikkerheitskampanjen. Spørsmåla mine er: Vil statsråden ta dette opp særskilt i den neste årlege meldinga? Kva blir gjort av undersøkingar, rapportering og kartlegging av dette ute i tenestene? Ser statsråden at dette er svært viktig for å førebyggja uheldige hendingar?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Representantar frå Arbeidarpartiet har i dette forslaget fremja ei rekkje forslag om tiltak som kan bidra til å unngå rolleblanding i helsevesenet. Komiteen understrekar at norsk helsevesen har stor tillit i befolkninga, men at denne tilliten er avhengig av at alle som arbeider i helsetenesta, har pasientens beste som sitt primære mål, og at ein har tydelege reglar for å unngå habilitetskonfliktar og rolleblanding. Så viser ein i innstillinga til Riksrevisjonens kontroll med statlege selskap frå 2016, der det kjem fram at det er betydelege svakheiter ved dagens rapportering av bierverv. Det har vorte stilt krav om registrering og rapportering sidan 2006, men dette er ikkje følgt opp i tenestene. I føretaksmøtet i 2013 vart det sett eit rapporteringskrav i dei årlege meldingane. Det vart gjort i 2013, men ikkje sidan. Ein samla komité slår fast at det er kritikkverdig at helseføretaka ikkje har følgt det opp, og ein samla komité skriv i ein merknad at rapportering av bierverv må inn igjen i dei årlege meldingane frå helseføretaka. Ifølgje Riksrevisjonen vil omfanget av bierverv auka i tida framover fordi dei regionale helseføretaka gjennom oppdragsdokumenta er pålagde å auka bruken av private gjennom anbod, og fordi fritt behandlingsval vart innført i 2015. I innstillinga står eit mindretal, Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV, bak forslag om å be regjeringa leggja fram ei oversikt over omfanget av potensiell rolleblanding, og at det i avtalar med private vert sikra at det ikkje er mogleg å la fullt betalande pasientar gå føre offentleg finansierte pasientar. Men det er ein samla komité som understrekar i ein merknad at regjeringa må sørgja for at helsepersonell tilsette i offentlege sjukehus, ikkje har privat bierverv som rettar seg den mot same typen behandling – til dei same pasientane – som den avdelinga vedkomande arbeider i, tilbyr, og at det må leggjast til rette for å utnytta arbeidskapasiteten i det offentlege betre. Det er positivt. Det er berre Arbeidarpartiet og SV som stemmer for eit likelydande forslag. Senterpartiet vil ha ei enda strengare innstramming, der vi seier at dette må gjelda same fagområde. Komiteen understrekar elles at bierverv kan ha positive og nødvendige sider, bl.a. deltaking i forsking og undervisning. Det problematiske er når ein jobbar i konkurrerande verksemd i det private. Med det vil eg ta opp dei mindretalsforslaga som Senterpartiet er med på.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Etter Riksrevisjonen sin rapport har dette vorte ein debatt i alle delar av helsetenesta. Blant anna gjekk sjukehusdirektøren ved sjukehuset i Vestfold ut og sa at han ønskte å rydda opp, for dette var bukken og havresekken – det er uheldig når offentlege legar har private bierverv. Men han sa det var vanskeleg fordi helseministeren framsnakkar bierverva. Eg har òg sett, bl.a. i Dagens Næringsliv, at helseministeren framsnakkar behovet for bierverv. Så mitt spørsmål er: Ein ting er at dette skal rapporterast på ein ordentleg måte, men synest statsråden det er greitt at legar har bierverv i det private og i det konkurrerande, altså på det same fagfeltet som ein har jobb i i det offentlege?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Det var jo eit klart svar, og da meiner eg at sjukehusdirektøren i Vestfold har eit poeng. Eg vil spørja konkret om ei sak. I søndagens VG kunne vi lesa om ein ny privat klinikk på Majorstua som har kjøpt inn den mest avanserte robotkirurgien for prostatakreft. Klinikken er heilprivat, og tilbodet skal betenast av offentlege legar som skal jobba der på kveldstid. Dette er jo det same fagområdet. Det er ikkje snakk om forsking og andre ting som er nemnt her. Synest statsråden det er heilt greitt at ein bruker offentlege legar på denne måten, eller ser han at dette ikkje er ei god utvikling?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Da Stortinget i 2012 vedtok lov om folkehelsearbeid, var det ein milepæl. Da sa ein for første gong at ansvaret for folkehelsearbeidet i Noreg vert lagt til kommunane framfor til helsetenesta i kommunane. Det betyr at kommunane er forplikta ved lov til at ein i folkehelsearbeidet skal bruka alle sektorar for å fremja folkehelse og ikkje berre helsesektoren. Det var ei viktig lovgiving. Kommunane har òg ansvar for å ha oversikt over helsetilstanden og for at påverknadsfaktorar skal verta konkretiserte. Formålet med lova var at ho skal bidra til ei samfunnsutvikling som fremjar folkehelse og utjamnar sosiale forskjellar. Så føreslår ein i dette forslaget å leggja einsemd inn i § 7 i folkehelselova. Det er referert av saksordføraren, som har lista opp kva kommunen skal setja i verk av nødvendige tiltak, kva område det handlar om. Det handlar om oppvekst- og levekårsforhold, bustad, utdanning, arbeid, inntekt, fysiske og sosiale miljø osv., og i den samanhengen skal ein nemna einsemd. Det stemmer Senterpartiet for, og eg er glad for at regjeringspartia varslar at dei deler intensjonen, og at det kanskje kjem til å verta slik. Eg trur det er viktig at vi er tydelege på dette også i lovverket. Mi bekymring er at det ikkje held berre med dette. Det som er problemet, er at vi må sjå på korleis den folkehelselova som vart innført 1. januar 2012, faktisk fungerer der ute. Riksrevisjonen har gjort ei evaluering av folkehelsearbeidet, og det var eigentleg eit slakt av innsatsen til kommunane. Evalueringa viste at dei fleste kommunane ikkje har etablert eit systematisk folkehelsearbeid. Ho viste at arbeidet med folkehelse og folkehelsearbeid ikkje var tilstrekkeleg kunnskapsbasert, at folkehelsearbeid ikkje var godt nok forankra i sektorar utanfor helse, og at det er behov for å styrkja oppfølginga av det kommunale folkehelsearbeidet. Her har regjeringa ein stor jobb å gjera. Det hjelper jo ikkje om vi får inn endå noko nytt i § 7, som kommunen skal retta seg etter, dersom det ikkje fører til konkrete endringar og lovarbeidet ikkje vert følgt opp ute i kommunane. Det er vi opptatt av. Elles har vi ein merknad om at vi er bekymra for einsemd blant ungdom, ikkje berre eldre, og at det òg er noko som må løysast lokalt.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Det vert snakka mykje om eldre og einsemd, men eg vil ta opp ungdom som er einsame. Det var nyleg ei undersøking som viste at 19 pst. av ungdomsskuleelevane er mykje plaga av einsemd, og blant elevar i vidaregåande svarte nesten 30 pst. av jentene og 17 pst. av gutane at dei var mykje plaga av einsemd. Dette er ganske høge tal i den jamne befolkninga, og det er høgare enn eg trudde det var. For det første lurer eg på kva stastråden meiner om denne situasjonen. Og for det andre: Kva kan ein gjera frå Stortingets og regjeringas side for å førebyggja einsemd blant ungdom?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-04-24:
Eg har ein liten kommentar til representanten Bård Hoksrud, som meinte eg måtte oppdra Senterparti-ordførarane betre. Det kan det godt vera at eg skal, men eg vil anbefala representanten å lesa Riksrevisjonens rapport om evaluering av folkehelsearbeidet, for der får ein godt fram kva som eigentleg er det strukturelle problemet i dette arbeidet. Fleirtalet av kommunane seier at dei er usikre på kva for verkemiddel og tiltak som er effektive. Dette vert òg bekrefta av Folkehelseinstituttet. Ein har for lite kunnskap om effekten av ulike tiltak, men ein opplever at det er lettare å setja i gang tiltak som er retta mot levevanar, slik som fysisk aktivitet, enn tiltak som er retta mot det bakanforliggjande, som då fører til sosial ulikskap. Det vert òg slått fast av Riksrevisjonen at staten har eit viktig ansvar for å framskaffa slik kunnskap om folkehelse og om kva som kan gjerast for å betra den. Kommunane har òg sjølvsagt eit ansvar, ikkje minst har dei ansvar for å evaluera eigen innsats. Det vert påpeikt av Riksrevisjonen at det er behov for meir forskings- og erfaringsbasert kunnskap. Kommunane etterlyser òg betre forankring av folkehelsearbeidet på tvers av sektorar frå statlege myndigheiter, for dei seier at hadde staten hatt betre koordinering av sitt arbeid, ville det ført til betre koordinering av det lokale arbeidet. Og Riksrevisjonen er jo ganske kritisk til departementet sine tiltak og anbefaler heilt konkret at departementet må ha tettare oppfølging av kommunane i folkehelsearbeidet, og ein må leggja til rette for auka kunnskap. Så til slutt: Dersom eg tar meg av Senterparti-ordførarane, kan kanskje representanten Bård Hoksrud ta seg av staten.