Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-02:
Utenriksministeren har gjort grundig rede for Norges engasjement for at Durban-konferansen virkelig skal bety et tydeligere vern for alle som blir utsatt for rasisme. At Norge har valgt å delta aktivt i sluttarbeidet og ikke trukket seg eller truet med å trekke seg, som andre land har gjort, kan vise seg å være svært viktig for sluttresultatet. Durban-konferansen er en del av FN-arbeidet, og i likhet med representanten Olav Akselsen vil jeg understreke hvor viktig det er at vi har en arena som FN for å slåss for en bedre verden. Det var i FN Verdenserklæringen om menneskerettighetene, med klar vekt på at alle mennesker er like mye verdt, ble vedtatt. Så er ikke alle enig i dette viktige prinsippet, altså hvordan det utføres i praksis. I praksis vil regimer som undertrykker sitt eget folk, bryte menneskerettighetene. Men det er viktig å sitte ved samme bord og være tydelig og ansvarliggjøre dem. Det er ikke det samme som å legitimere disse regimene – det er å tro på at dialog i nesten alle tilfeller er bedre enn ekskludering eller å trekke seg fra dialogen. Konferansen mot rasisme – Durban II-konferansen – har, som også interpellanten tok opp, vært omstridt, som konferansen i 2001 var det. I ettertid er de fleste enige om at resultatet i 2001 var bra. Det er som utenriksministeren sa, f.eks. dette resultatet som er grunnlaget for Norges handlingsplan mot rasisme. At dette arbeidet er viktigere enn noensinne viser jo det faktum at både her hjemme og internasjonalt er det krefter som vil lage skillelinjer og stengsler mellom vi og de andre, og dermed også legge grunnlaget for rasisme. Så er det flere stridsspørsmål i forbindelse med rasismekonferansen. Jeg har lyst til å ta opp et spørsmål som andre ikke har vært inne på, nemlig det at flere land i Afrika og Asia ønsker seg en tekst som i større grad ansvarliggjør tidligere kolonimakter for den grove uretten som ble begått under kolonisering og slavehandel. På det globale møtet for nasjonale institusjoner, som arbeider med menneskerettighetsspørsmål, var det faktisk kritiske røster mot at dokumentet er for eurosentrert. Men én ting var alle enige om, og det ønsker jeg at representanten Erna Solberg skal lytte til, og det var at en må delta på Durban II-konferansen for å forsvare en global strategi og dialog i kampen mot rasisme og for å forhindre at de forbedringene som en tross alt har oppnådd, ikke skal ødelegges av de kreftene som vil polarisering. Og det er det – krefter som vil polarisering. Men jeg er helt enig med utenriksministeren i at det ikke går an f.eks. å slutte seg til en tekst som fordømmer ærekrenking av religioner. Det er mennesker – individer – som trenger beskyttelse, ikke religioner. Og vi ser jo også at fundamentalistisk religionsutøvelse nettopp kan legge grunnlaget for krenking av menneskerettigheter. Jeg er glad for utenriksministerens og Regjeringas tilnærming til denne konferansen og til dette arbeidet. Jeg er glad for at utenriksministeren sier så tydelig at det er en grense for hva Norge kan slutte seg til. Men la oss holde fast på at Durban-konferansen i 2001 var viktig, og at den har betydd framskritt på dette området. Verden trenger at det blir befestet på en ny konferanse. Så sa Olav Akselsen noe veldig viktig, nemlig at de tilbakeslagene som vi har sett på dette området, og det som har vært av negativ utvikling, kan ha sitt grunnlag i den kampen mot terror som vi har sett er blitt utøvd både på Guantanamo og i Abu Ghraib. Jeg ønsker at vi alle sammen skal holde fast på viktige prinsipper, men da betyr det også at mange burde vært mye tydeligere i kritikken av de grove brudd på menneskerettighetene som ble utført der.