Børge Brende (Høyre), 2002-10-10:
Ettersom miljøpolitikk også er veldig viktig i et generasjonsperspektiv, må jeg si at det perspektivet som representanten Svendsen tok opp i sted i forhold til petroleumsformuen, ikke helt holder i en sånn tidsramme. Vi har en petroleumsformue i Norge nå på ca. 600 milliarder kr som er satt inn i oljefondet. Så har vi fremtidige pensjonsforpliktelser på 3 400 milliarder kr som skal sikre pensjonsrettighetene våre. Så sånn sett er heller ikke det vi har satt av så langt, tilstrekkelig til dette. Men det bildet som statsministeren brukte tidligere i dag, var meget godt. Han sa faktisk at vi kan bruke den avkastningen som kommer fra dette oljefondet i stedet for å spise opp fondet som også skal være med på å sikre pensjonene. Det er forskjellen på lottomillionæren som bruker opp alle pengene med en gang og legger seg til kostnader som han ikke greier å dekke, og den som bruker av avkastningen, renteinntektene, og slik både kan sikre sin egen familie og kanskje også hjelpe andre. Dette er faktisk et godt perspektiv på hva som også er en langsiktig og bærekraftig politikk på det økonomiske området. Det leder meg til FNs toppmøte om bærekraftig utvikling i Johannesburg, hvor generasjonsperspektivet var viktig, og hvor vi også tok et skritt fremover i kampen mot global fattigdom og miljøforringelse. Selv om vi også opplevde skuffelser, bl.a. på energiområdet, fikk vi på en rekke områder positive vedtak som skal følges opp nasjonalt og i det internasjonale miljøvernsamarbeidet. Det er nær sammenheng og gjensidig avhengighet mellom miljøarbeidet vi gjør hjemme og ute. Før toppmøtet arbeidet Norge for at verdenssamfunnet skulle påta seg mer ambisiøse miljøforpliktelser. Nå er tiden kommet for å omsette handlingsplanen i Johannesburg fra ord til praksis. Etter erklæringen fra den russiske statsministeren i Johannesburg, og også vår egen statsministers samtale med Kasianov, er det grunn til å håpe at Kyotoprotokollen vil kunne tre i kraft i nær fremtid. Det vil være en viktig milepæl i det internasjonale arbeidet mot klimaendringer. Men verdenssamfunnet har langt igjen til Klimakonvensjonens mål om å unngå farlig menneskeskapt påvirkning av klimaet. Norge skal være en pådriver i arbeidet for en mer ambisiøs global klimaavtale med strengere og mer omfattende utslippsforpliktelser etter 2012. Vi vil under det kommende partsmøtet i New Delhi i slutten av oktober arbeide aktivt for en tidlig oppstart av slike forhandlinger, med sikte på å få med flest mulig land som i dag står utenfor protokollen. En mer ambisiøs global klimaavtale må inkludere USA og utviklingsland med forholdsvis store utslipp og sterk utslippsvekst. Regjeringen er i ferd med å gjennomføre en mer offensiv klimapolitikk nasjonalt. I tilleggsmeldingen varslet vi et tidlig nasjonalt kvotesystem fra 2005 og andre tiltak som vil bidra til at Norge viser demonstrerbar fremgang før 2008. Arbeidet med en proposisjon med forslag til utforming og lovfesting av kvotesystemet er igangsatt. Norge arbeidet også i Johannesburg for en strengere kjemikaliepolitikk, og det ble oppnådd enighet om å minimalisere bruk og produksjon av helse- og miljøskadelige kjemikalier innen 2020. Dette er viktig for utviklingslandene, men også for Norge – ikke minst i nordområdene. De viktigste forurensningskildene i nordområdene er langtransporterte forurensninger. Kjente miljøgifter, som PCB, kommer fra hele verden og gir bekymringsfulle konsentrasjoner i et særlig sårbart miljø. Derfor er det i Norges interesse å arbeide aktivt for å styrke de internasjonale kjemikalieavtalene. Regjeringen vil føre en mer aktiv kjemikaliepolitikk med fokus på å stanse utslippene av de farligste kjemikaliene – miljøgiftene – og redusere risikoen forbundet med bruk av andre kjemikalier. Regjeringen har som mål å vesentlig redusere, eller stanse, utslippene av prioriterte kjemikalier, henholdsvis innen 2005 og 2010. Utslippene av alle miljøgifter skal være stanset innen 2020. I Johannesburg ble det også oppnådd enighet om målet om en betydelig reduksjon i tap av biologisk mangfold innen 2010. Det er viktig å minske tapet av regnskog, som er leveområde for mange truede arter. Men vi har truede dyre- og plantearter også i Norge, som vi både har en nasjonal egeninteresse i og et internasjonalt ansvar for å gi et sterkere vern. Norge har vært og skal fortsatt være en pådriver for internasjonale miljøavtaler og et forpliktende samarbeid på miljøområdet. En slik pådriverrolle forutsetter selvsagt at vi tar vare på vårt eget miljø og finner løsninger på våre hjemlig miljøutfordringer. Også derfor ønsker Samarbeidsregjeringen en revitalisering av norsk miljøpolitikk, og det er vi godt i gang med.