Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-02-19:
Økonomisk kriminalitet er et meget omfattende område. Som nevnt i interpellasjonsteksten kan det dreie seg om stadig nye fenomener og alt fra innsidehandel, kursmanipulasjon, manipulering av robothandel på børsen og hvitvasking til skatte- og avgiftskriminalitet, konkurskriminalitet, nettbankbedragerier, fiktiv fakturering, bedragerier med kvotehandel, korrupsjon og terrorfinansiering. Mye annen kriminalitet handler selvsagt også om å tjene penger, men på det området vi har skilt ut som økonomisk kriminalitet, er det finansielle og økonomiske virkemidler som primært brukes. Et særpreg ved denne kriminaliteten er at det står ekstraordinært store verdier for samfunnet på spill. Økokrim har anslått at den delen som angår skatte- og avgiftsunndragelser og beslektet kriminalitet, som svart arbeid, konkurskriminalitet, momssvindel og lignende, alene utgjør et tap for velferdssamfunnet på 136 mrd. kr per år. Et annet særtrekk er at oppdagelsesfaren innenfor økonomisk kriminalitet stort sett er for liten, og selv når noen blir oppdaget, er det ikke sikkert at man har kapasitet til «å ta» sakene. Dette skaper en uheldig situasjon hvor hvitsnippforbrytere har større mulighet for å slippe unna enn andre kriminelle, og fordi de andre ser dette, kan også de mer tradisjonelle kriminelle søke seg mot økonomisk kriminalitet. Dette ser vi allerede klare tegn til, f.eks. i Nordea-saken, om svindel av bankkontoer for over 60 mill. kr, og i flere saker om nettbankbedragerier, momssvindel, hvitvasking osv. Økokrim advarer spesielt mot dette i sin trusselvurdering for 2013–2014, at tradisjonelle kriminelle nå søker inn mot økonomisk kriminalitet. Vi ser at de er i stand til og har mulighet for å alliere seg på tvers av landegrensene, og selv om de ikke er spesialister selv, vil de kunne skaffe seg høy kompetanse fra andre kriminelle miljøer verden over, og dette blir det stadig mer krevende for politiet å møte. Så det blir avgjørende for oss å øke beredskapen, innsatsen, mot disse miljøene i årene framover. Initiativet til Økokrim-sakene kommer ofte fra andre etater og virksomheter, slik som skatteetaten, Arbeidstilsynet, Finanstilsynet, Nav, Konkurransetilsynet, tolletaten osv., og da gjelder det å utnytte disse ressursene godt når vi skal ta tak i sakene. Disse etatene må få en enda bedre mulighet til å gjøre ferdig sakene for politiet, slik at det faller mindre arbeid på sistnevnte, og slik at de derfor kan ta tak i flere saker. For skatte- og avgiftssaker vil det bety at Skattekrim etter min mening bør få lovhjemmel til å kunne gå til domstolen, be om lov til å bevissikre, ransake og ta beslag i datamaskiner, elektronisk utstyr, regnskaper osv., og derved kunne gjøre saken ferdig for politiet i mye større grad enn i dag. I dag er det bare politiet selv som kan gjøre dette, mens det innenfor Konkurransetilsynets og Finanstilsynets områder er større muligheter for å gjøre slike bevissikringer selv. Et annet grep som vil være viktig for skatteetaten og Økokrim, er å endre på den absolutte taushetsplikten knyttet til advokatselskapenes klientkontoer. Når seks av disse selskapene på noen få år, ifølge en gjennomgang skatteetaten hadde, overførte 7,5 mrd. kr til skatteparadiser via disse klientkontoene, blir det et stort problem at politiet og Skattekrim ifølge en høyesterettsdom ikke har noen mulighet for å få innsyn. Det er nødvendig å gi dem bedre lovhjemler, og det er veldig prisverdig at Finansdepartementet nå har sendt ut på høring et forslag om å endre på dette. Det andre hovedpunktet mitt – etter det jeg har sagt om bruk av andre etaters ressurser – er selvsagt at politiets egne ressurser til å ta tak i økokrimsaker må bygges videre opp. Det gjelder både økokrimteamene i distriktene og Økokrim sentralt. Det er positivt og viktig at det siden 2005 er bygd opp økokrimteam i alle politidistrikter. Det har gitt ny innsats, ny kompetanse og ny kontinuitet, men det har også betydd at man har oppdaget nye utfordringer og tatt tak i nye oppgaver, og derved fått et stort press på ressursene sine. En arbeidsgruppe i Politidirektoratet utarbeidet i fjor en rapport om hvordan økoteamene i distriktene fungerer og er organisert, og den blir det svært viktig å bygge videre på når vi skal forbedre og utvikle dem til et enda mer nyttig redskap. I budsjettet for 2013 sier regjeringen også at man vil ha en gjennomgang av ressursene til Økokrim sentralt. Dette er like avgjørende, for hvis ikke Økokrim er i stand til å ta de største og mest kompliserte sakene, vil vi risikere at de lokale distriktene kan bli overbelastet, slik vi f.eks. har sett i den innsidesaken i Stavanger og Rogaland som kalles Acta-saken. Der har politidistriktet anslått at de gjennom noen år, siden 2008, har brukt opptil 40 årsverk på én sak, og derved har hatt altfor liten kapasitet til å ta tak i andre saker. I dette ligger det noe om å finne avveiningen mellom hva som er saker for Økokrim sentralt, og hva som skal ligge lokalt. Økokrim vil selvsagt ønske å ta inn flest mulig saker – saker som de bør ta, som er komplekse, store og alvorlige nok – men de har begrensninger. I 2012 maktet de å ta inn 15 nye saker. De kommer ikke unna at det de har, er 140 årsverk. En stor sak som Transocean-saken – som begynte så tidlig som i 2005 – har til nå krevd opptil 40 årsverk av dem, og det kommer nye runder i retten; det pågår en åtte måneders runde nå fram til september. Når de store sakene kan være så ressurskrevende at de ti største sakene til Økokrim, som jeg har bedt om en oversikt over bruk av årsverk på, har krevd rundt 200 årsverk pluss andre utgifter, bindes en veldig stor del av Økokrims ressurser. Derfor har de altså såpass liten evne til å ta inn nye saker. I tillegg har de fått en høyesterettsdom – det var vel i 2010 – om at det kreves begrunnelse for anke i Høyesterett, noe som har ført til at Økokrim nå bruker en tredjedel av ressursene sine på nye runder om gamle saker som kan gjenopptas, ut fra kravet om en begrunnelse av anken. For å unngå en forskjellsbehandling av kriminalitet betyr dette at vi i årene framover planmessig må ruste opp både økokrimteamene i distriktene og Økokrim sentralt, herunder særlig bistandsteamene deres som bistår distriktene når de får kompliserte saker, og som kan gjøre at en del saker kan løses bedre der. Det vil ha betydning at vi skal utdanne 720 politihøgskolestudenter per år, og at Politihøgskolen legger vekt på økokrim i sin undervisning. Det vil gi mer ressurser i årene framover. Men det vil også hjelpe om en del politidistrikter slås sammen, slik at økokrimteamene kan bli mer robuste og få større kompetanse og kontinuitet. Den rapporten som POD nå har fått, har i første omgang sett på et alternativ, nemlig å skape en regionalisering og gå ned til 16 team med dagens modell. En innvending mot det er selvsagt at noen distrikter da ikke vil ha like nær tilgang til økokrimressurser, noe som igjen kan skade det daglige arbeidet. Det er én problemstilling jeg spesielt vil fokusere på for at økonomisk kriminalitet ikke skal lønne seg. Det gjelder arbeidet med inndragning. Hvis det er slik at man får en straff og nærmest kan sitte og telle per måned eller år man soner, hvor mye penger man har stående ute som ikke politiet har funnet og inndratt, vil noen kunne oppfatte det sånn at kriminalitet lønner seg. I 2012 ble bare 108 mill. kr fra kriminalitet inndratt. Det høyeste tallet – i hvert fall i de senere årene – var i 2008, da 226 mill. kr ble inndratt. Det varierer selvsagt med typen saker som man hvert år får inndratt midler fra, men begge disse tallene er egentlig lave tall hvis man f.eks. ser det i forhold til de store økokrimsakene. Når man står overfor så svære enkeltsaker innenfor skattekrim som f.eks. Transocean-saken – som nå dreier seg om 11,7 mrd. kr i påståtte skatteunndragelser – er de samlede inndragningstallene våre små. Det er særlig overfor den vanlige kriminelle man får til inndragning, ikke hvitsnippforbryterne. Det er avgjørende at vi får gjort mer for å forbedre arbeidet i politidistriktene og Økokrim sentralt inn mot inndragning, at politiet bruker økokrimressursene sine mer i inndragningsarbeidet, og at man får bedre ressurser til det. Blant annet bør det kunne gjøres en endring på loven slik at foreldelsen av inndragningskrav begynner å løpe etter at soningen er avsluttet, slik at man ikke kan sone seg til fortjeneste.