Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2014-12-15:
Jeg vil også takke interpellanten Aukrust for å ta opp situasjonen i Libanon, som er det nabolandet som i størst grad merker konsekvensene av den grufulle syriske borgerkrigen. Situasjonen for syriske flyktninger i regionen er prekær. Mer enn tre millioner har flyktet siden krigen startet, og over en tredjedel, altså mer enn 1,1 millioner, til nabolandet Libanon. Konsekvensene dette har fått for Libanon, er dramatiske: Infrastrukturkapasiteten er langt over bristepunktet, mange flyktninger er overlatt til skur og forlatte byggeplasser, vann- og elforsyningen til befolkningen er utilstrekkelig, helsevesenet i landet er ikke i stand til å ta imot alle med akutt og alvorlig sykdom, og i tillegg ser man økt vold, kriminalitet og kamp om jobbene der billig syrisk arbeidskraft utkonkurrerer libanesere. For ethvert land vil det være ekstremt krevende å absorbere over én million flyktninger. Det er ekstra vanskelig for Libanon grunnet de bakenforliggende og varige problemene i landet. Selv om Libanon har en grunnlov, har man hatt problemer med å danne et stabilt politisk system og styre. Det er delvis grunnet Hizbollahs sterke innflytelse gjennom militærmilitser. Selv om Syria formelt trakk seg ut av Libanon i 2005, har landet fortsatt å underminere statens rolle ved å blande seg inn i valg og hindre utviklingen av trygge og pålitelige rammeverk for befolkningen. Selv om ISILSs fotavtrykk ikke har vært like markant som i Irak, var det senest i oktober voldelige sammenstøt i Tripoli i nord og i Arsal på grensen til Syria, samt mellom den libanesiske hæren og sunnigrupperinger knyttet til ISIL og Al-Nusra-fronten knyttet til Al-Qaida. Libanon har nå vært uten president siden mai grunnet rivaliseringen mellom Hizbollah-støttede partier og den sunnimuslimske «Future Movement». Det er viktig med internasjonalt press for at man gjennomfører et presidentvalg og får et styre som respekterer og overholder landets grunnlov. Regjeringens hovedsatsingsområde innen utviklingspolitikken er utdanning, spesielt rettet mot barn i konfliktområder. Forståelig nok har skoler i Libanon ikke kapasitet eller ressurser til å ta imot det store antallet barn som kommer. Ifølge tall fra FNs høykommissær for flyktninger har Libanon i 2014 klart å gi skolegang til om lag 90 000 syriske flyktningbarn, mens det fortsatt er om lag 385 000 som ikke får skoleplass. I samarbeid med UNHCR, der bl.a. Redd Barna og Flyktninghjelpen deltar, etablerte libanesiske myndigheter i mai i år en strategi for å bygge skoler med nødvendig utstyr. Målet er å gi mer enn 400 000 barn utdanning innen 2016. Det er viktig å følge opp arbeidet med å sikre skolegang for å unngå at generasjoner mister både utdanning og framtiden. Som en av de største bidragsyterne til Syria og landene i regionen jobber Norge tett med andre land som bidrar, både finansielt og med tanke på å oppnå politiske resultater. Norge tar allerede imot en stor andel flyktninger fra Syria. Regjeringen har gjort endringer i bistandsinnretningen der økte midler frigis og rettes inn mot humanitær assistanse og nødhjelp for å respondere på det økte behovet. Samlet sett er støtten til Syria og nabolandene i 2014 nå, som utenriksministeren var inne på, nær 1 mrd. kr – med tillegg av om lag 220 mill. kr i humanitær støtte til Irak. Midlene går i første rekke til husly, vann og sanitærutstyr, matvarehjelp, akutt helse samt utdanning. Den 1. desember varslet World Food Programme at de på grunn av manglende finansiering måtte suspendere utlevering av matkuponger til 1,7 millioner flyktninger. Da var det viktig at regjeringen umiddelbart økte det norske bidraget med 70 mill. kr, øremerket til dette arbeidet. Så Norge bidrar betydelig, og tar et betydelig ansvar. Gjennom budsjettforliket er antall kvoteflyktninger økt med 500, slik at Norge vil ta imot over 2 000 neste år. I tillegg økes den humanitære innsatsen med 424 mill. kr for å kunne respondere raskt. Billedlig sett har Libanon blitt en livbåt for syriske flyktninger, men det er en overfylt livbåt og stor risiko for at den vil kunne kantre og synke. Utover det å sette inn hjelp i Libanon, Jordan og nabolandene haster det med å få til en politisk løsning i Syria. Det er derfor kritisk at FNs innsats i Syria lykkes, og at våpenhvileavtalen som er foreslått, blir realisert innen kort tid. At internasjonale styrker lykkes i bekjempelsen av ISIL, er også vesentlig. Bare dersom borgerkrigen i Syria tar en slutt, kan virkelige incentiver til en trygg tilbakevending av flyktninger fra Libanon komme på plass. Jeg er derfor glad for at utenriksministeren viser handlekraft, og at han deler utålmodigheten i arbeidet for fred og stabilitet i denne regionen.