trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Jeg registrerer at representanten Thorkildsen er opptatt av likebehandling. Det er vel noe vi alle er, selv om vi har ulik tilnærming til hvordan det skal være, og hvordan man gjør det, i denne saken bl.a. Det er altså slik at det er en mulighet innenfor det politiske systemet. Så kan vi godt være uenige om enkeltting innenfor det systemet, men vi ønsker likhet for alle, og det mener vi at det ikke legges til rette for gjennom denne loven.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Jeg takker statsråden for et godt innlegg, med innlevelse. Det er bestandig et tegn på at det er viktig, det man står for. Statsråden var samtidig inne på et tema som også jeg var inne på i mitt innlegg, nemlig: Hvor mange – eller hvor få – er det som har ratifisert ILO-konvensjon nr. 169? Det er mulig at antallet ikke er viktig, men det ligger allikevel en markering i det – en anerkjennelse av den konvensjonen. Siden land som bl.a. Canada, som har en stor urbefolkning, ikke har anerkjent ILO-konvensjon nr. 169, forutsetter da justisministeren f.eks. at de har en dårligere lovgivning når det gjelder sin urbefolkning? Eller mener han kanskje at det er mulig at man innenfor ordinært lovverk likevel kan ivareta de behovene som urbefolkningen har?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Jeg skal gjøre mitt ytterste for ikke å bruke hele tiden min, for det tror jeg ikke det er behov for i denne saken. Det som foreslås her, er enkelt og greit – hadde jeg nær sagt – endringer i straffeprosessloven. Det er på mange måter en formalitet, men dog en viktig formalitet. Vi har altså nå opprettet – i et nytt navn – Nye Kripos og fått det opp å gå. Det skal ha en selvstendig påtalekompetanse, noe som gjør at sjef og assisterende sjef for Nye Kripos må få påtalemyndighet. Det er likeledes opprettet ny stilling som assisterende sjef for Politiets sikkerhetstjeneste, og det er behov for at også vedkommende kan få påtalemyndighet. Med dette anbefaler jeg innstillingen fra komiteen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Etter å ha hørt på saksordføreren skulle en tro at Fremskrittspartiet kommer til å stemme imot i dag, men det skal vi da så visselig ikke gjøre. Det trodde jeg saksordføreren hadde fått med seg, men etter å ha hørt på innlegget hennes, er jeg faktisk i tvil om det. Det er helt korrekt at Fremskrittspartiet har tatt et forbehold når det gjelder en annen tid, et annet samfunn og andre forutsetninger. Vi vil forbeholde oss retten til å vurdere å kunne gjeninnføre dødsstraff i krigstid. Pr. i dag er ikke det en problemstilling, men vi vil allikevel holde døren åpen for å kunne gjøre en sånn vurdering gitt at forholdene samfunnsmessig krever det. Det er bakgrunnen for vår merknad, men ellers kommer vi til å støtte innstillingen.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Jeg har lyst til å starte med å takke saksordføreren for en veldig godt utført jobb. Den har vært grundig, og den har banet vei for en prosess knyttet opp mot Sametinget som jeg mener vi kan være stolte av i Norge. Når det er sagt, har Helleland, nærmest helt inntil avgivelse, forfektet at Arbeiderpartiets styremodell ville ha så store konsekvenser at det var umulig for regjeringspartiene å akseptere den. Nå har de altså slukt en kvasivariant, som jeg vil påstå nærmest ble snekret sammen i de sene nattetimer. Det er snakk om § 10. SV er enig med Finnmark Høyre i at den uklare styresammensetningen i Finnmarkseiendommen er en svært dårlig løsning, som vil kunne føre til en polarisering mellom fylkestinget og Sametinget når det gjelder oppnevning av styrerepresentanter i Finnmarkseiendommen. Man antar at det vil være stor fare for at Sametinget kun vil oppnevne styrerepresentanter fra de fem samiske kommuner, og at Finnmark fylkesting vil velge fra de ikke-samiske kommuner. Da lurer jeg på hva Høyres svar er til dette. Hvordan vil man unngå slike scenarioer?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
I konsultasjonen som vi hadde i april, uttalte representanten Storberget at «det ville virke krenkende, ikke bare overfor allmennheten, men det ville også kunne forkludre mye av legitimiteten til bl.a. urfolket, at man plutselig fratar en gruppe rettigheter». Nå har man gått med på å frata allmennheten rettigheter man hittil har hatt i Finnmark. I andre deler av landet har Arbeiderpartiet vært opptatt av å sikre allmennhetens interesser, men i Finnmark er ikke dette tilfellet på samme måte. Man snakker nå om «adgang», ikke «rett». Jeg vil derfor spørre representanten Storberget hvordan han gjennom de lovparagrafene som nå foreligger, har sikret sanksjonsmuligheter i tilfelle allmennheten i framtida får en dårligere mulighet til jakt og fiske i Finnmark enn det man har med dagens lovverk, i en situasjon der det ikke er knapphet på ressurser.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Fremskrittspartiet har en historie i samiske spørsmål som på samme måte som partiets historie når det gjelder likestilling, homofiles rettigheter og menneskerettigheter, er en historie til å bli trist av. Fremskrittspartiet bruker enhver anledning til å hevde at ethvert tiltak som skal bøte på direkte og indirekte diskriminering av grupper, i virkeligheten er en diskriminering av den gruppen som allerede har fordeler. Fremskrittspartiet påstår i kjent stil at den finnmarksloven som nå vedtas, er diskriminering av nordmenn, og for øvrig bør Sametinget nedlegges. Representanten Sandberg har gått så langt som å kalle loven for offentlig rasisme. Kan representanten Ellingsen forklare nøyaktig hvilke deler av loven som er rasistisk?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Det er riktig, som representanten Gjul sier, at SV har en lang tradisjon som forsvarer av urfolks rettigheter. Det er en tradisjon som vi er svært stolte av. Det vi mener i denne saken, er at ILO-konvensjonen også ville være tjent med en mer balansert lov til slutt – noe som også representanten Storberget faktisk har gitt uttrykk for i konsultasjonene – fordi vi tror at det ville styrke ILO-konvensjonen og ikke svekke den, slik som vi frykter. Jeg vil også henlede oppmerksomheten på Dørums uttalelser i forbindelse med denne prosessen. Regjeringa mente at forslaget, slik det i utgangspunktet forelå, supplert med en kommisjonsordning oppfyller det alt vesentligste av de kravene som Ulfstein og Graver stilte. SV gikk jo lenger enn langt i forhold til akkurat et slikt utgangspunkt. For det første er vi for en kommisjon. Men vi har også gått for å understreke de samiske hensynene i formålsparagrafen. Vi har gått for å inkludere kystfisket, og vi har gått for en delvis inkorporering av ILO-konvensjonen, på samme måte som flertallet har gått for. Så det kan ikke sies at SV går for å svekke ILO-konvensjonen.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Jeg tror jeg gjorde ganske klart rede for hvordan vi mener at denne loven er ubalansert, både i de merknadene som vi har hatt gjennom hele innstillinga, og i innlegget som jeg holdt i stad. Det er først og fremst knyttet til spørsmålet om allmennheten. Vi oppfatter det slik at allmennheten med denne loven er blitt skviset. Det standpunktet deler vi faktisk med flere hundre tusen innbyggere i Norge, såkalte søringer, altså de som bor fra Troms og sørover i Norge. Vi mener også at det endelige vedtaket om styremodell er svært lite heldig. Vi syns generelt at det ikke er heldig å snekre sammen en paragraf natten før en avgivelse, og særlig ikke en så lang og omfattende paragraf på et så sentralt punkt, der også representanten Helleland hele tida har vært sterk motstander av den modellen som Arbeiderpartiet forfektet, hvor man mente at det ikke var i strid med ILO-konvensjonen ikke å gå for det, men nå konstaterer at dette er viktig å få gjennomført i henhold til ILO-konvensjonen. Når det gjelder spørsmålet om kommisjon, vil vi ha det på høring. Men jeg tror at det er noe jeg har redegjort ganske greit for.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Jeg syns ikke det er så veldig negativt å ville mye. Vi konstaterer også at vi har store organisasjoner i ryggen i forhold til det vi nå har valgt å gjøre. Det gjelder bl.a. Den Norske Turistforening, Norges Jeger- og Fiskerforbund og FRIFO. Disse organiserer flere hundre tusen medlemmer i Norge. Jeg mener at det hadde vært mulig å få til et mer balansert resultat enn det man har kommet fram til. Vi konstaterer at vi kom inn i prosessen kvelden før avgivelsen, og der var det ikke mulig for oss å få gjennomslag for noen av de punktene som vi ønsket gjennomslag for. Da er det naturlig, som et politisk parti, et selvstendig parti som ikke er et vedheng til noen, at man tar det standpunkt at man vil stå utenfor. Og så må vi ta en sjølstendig vurdering av om vi mener at det forslaget som nå foreligger fra flertallet, er bedre enn en videreføring av dagens tilstand. Da mener SVs stortingsgruppe, i hvert fall flertallet, at det er en fordel at man vedtar det som flertallet tross alt går for.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2005-05-24:
Etter to års taushet skriver Carl I. Hagen i et innlegg i Dagbladet: «For FrP er det uansett ikke aktuelt å gi noen grupper, uansett opphav, fordeler andre ikke har.» Hagen benytter også ordet «apartheid» når en same kan få tinglyst eiendomsretten til grunnen under gården sin. Videre betegner Hagen Finnmarkseiendommen som en «udemokratisk og rasistisk konstruksjon» og skriver at loven i realiteten vil gi samene kontroll over store deler av Finnmarks landområder. Jeg må spørre representanten Ellingsen: Snakker Hagen her på vegne av hele Fremskrittspartiet, og har det gått Fremskrittspartiet hus forbi at loven er etnisk nøytral?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
SV har alltid vært et parti til å stole på i spørsmål om menneskerettigheter, urfolks rettigheter, etniske minoriteter og folkeretten. SV har vært forutsigbar i slike saker både nasjonalt og internasjonalt. SV var på samenes side i Alta-striden. Men hva har så skjedd? For nå er det SV som stiller spørsmål om ILO-konvensjonen. Det er SV som stritter imot når Stortinget velger løsninger som ligger klart innenfor ILO-konvensjonen. Det er SV som har skapt full forvirring om identifisering av rettigheter og etablering av en kommisjon. Her er vi nettopp ved kjernen av spørsmålet om vi skal ivareta urfolks rettigheter i Norge. Partiet har fjernet seg så langt fra sitt idégrunnlag at nå forlater SV-politiker Lene Hansen partiet i protest. Hun sier at én ting er å være for urfolks rettigheter, en annen ting er konkret å gjøre noe. Jeg håper SV snart finner tilbake til sitt gamle jeg, men det er trist at de ikke var i førersetet i den historiske timen for sitt eget lands urbefolkning.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
Ut fra komiteens innstilling kan det se ut som om det er en liten sak vi behandler nå, men det er både en stor og en svært prinsipiell sak sett fra et menneskerettighetssynspunkt. Vi skal i dag inkorporere protokoll nr. 13 til Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, som går på at man avskaffer alle former for dødsstraff både i fredstid og i krigstid. Det betyr at medlemslandene i Europarådet påtar seg et absolutt forbud mot å ha dødsstraff også i krigstid, og det er ikke anledning for medlemsstatene til å ta forbehold. Vi mener at det er viktig for å kunne verne retten til liv som en grunnleggende rett i et demokratisk samfunn, og det har også vært grunnlaget for Europarådet når man har vedtatt denne protokollen. I forhold til norsk rett er ikke dette noe nytt. Dødsstraff i fredstid ble opphevet allerede i 1902, og dødsstraff i krigstid ble opphevet i den militære straffeloven i 1979. Protokollen får heller ikke noen stor praktisk betydning materielt sett i og med at vi allerede for lenge siden har avskaffet dødsstraff både i fredstid og i krigstid. Men den norske ratifikasjonen vil likevel gi et nytt politisk signal om at Norge ser på dødsstraff som en prinsipielt uakseptabel form for straff. Det er viktig at Europa signaliserer til andre deler av verden at dette er en grunnleggende menneskerettighet som vi mener bør få større innpass også i andre deler av verden. Alle partiene unntatt Fremskrittspartiet gir sin fulle tilslutning til odelstingsproposisjonen. Det som er oppsiktsvekkende, er at Fremskrittspartiet ikke er prinsipielt motstander av dødsstraff. De holder døra åpen for et annet standpunkt i krig og krisetid. Men det er nettopp i krig og krisetid man får prøvd sine standpunkter og får testet hvor sterkt respekten for menneskeverdet står. Arbeiderpartiet konstaterer at slike grunnleggende prinsipper dessverre mangler hos Fremskrittspartiet, men heldigvis blir det et stort flertall i denne sal i dag som støtter forslaget fra Regjeringa.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-05-24:
SV vil mye. De vil mye, både for ILO, for samer og for allmennheten. Men de får det ikke alltid til å gå opp, og de våger ikke å ta en beslutning. Der hvor det kan skape vanskeligheter og motstand, velger de å si ja takk, begge deler, og framstiller det som om de er for alle. De greier heller ikke å bli med på et kompromiss når de inviteres til å bli med på en prosess som fører fram til resultater som både Finnmark fylkesting og Sametinget kan godta. Nå har vi hørt at SV subsidiært kanskje vil – som de har fått oppfordring om fra Finnmark – ta til vettet. Og det er vel med en viss lettelse at SV har registrert det gode resultat som regjeringspartiene og Arbeiderpartiet har kommet fram til?
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-05-24:
Det er ikke vanskelig å skape motsetningsforhold dersom man konstruerer uriktige opplysninger og ber folk om å ta stilling til dem. Det er det som har skjedd i dette tilfellet. Jeg synes det er flott – la meg understreke det – med engasjementet i Finnmark. Det er viktig at man gir uttrykk for synspunkter, men så langt vi har lest disse protestene som har kommet inn, er de protester mot privatisering av Finnmark. Det er ikke det som skjer. Det er ikke det som står i loven. Det er ikke det som vedtas i Odelstinget i dag. Det er heller ikke det som kommer til å bli vedtatt i Lagtinget. Det er heller ikke det som kommer til å stå i den framtidige loven for Norge og for Finnmark på dette punktet. På bakgrunn av det spørsmål man blir stilt – er du for eller imot privatisering av Finnmark – hadde jeg gjerne lyst til å se den person i denne sal som ville sagt at vi går for privatisering.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-05-24:
Det er en forutsetning for å drive inkassovirksomhet at foretaket har løyve. Ved såkalt fremmedinkasso, som er en virksomhet som går ut på å drive inn krav for andre, er det også krav om at den eller de som leder virksomheten, har personlig inkassoløyve. For å få slikt løyve – eller tillatelse – kreves to forutsetninger oppfylt. For det første: Den faktiske lederen må anses skikket. For det andre: Den faktiske lederen må legge fram ordinær politiattest om hederlig vandel. I proposisjonen foreslår Regjeringen å innføre krav om egnethet for daglig leder, styremedlem og eier som har «ein monaleg eigardel i inkassoforetaket». Hva skal så være veiledende for om en person er egnet? Vurderingen skal rette seg mot tidligere straffbare forhold og eventuell negativ framferd på det økonomiske området. Dessuten skal det legges fram politiattest for daglig leder og styremedlemmer. Proposisjonen foreslår videre en generell hjemmel for å sette vilkår i tillatelsen til å drive med ervervsmessig eller stadig inndrivelse av forfalte pengekrav for andre – altså mulige vilkår for å kunne drive fremmedinkasso. I praksis betyr det en klargjøring av rettstilstanden på området. Til slutt foreslås det også at fast forretningssted i en annen EØS-stat skal likestilles med fast forretningssted i Norge. Men det er viktig at norsk språk blir brukt i all kommunikasjon med skyldnere som også er forbrukere. Justiskomiteen støtter enstemmig Regjeringens forslag på alle punkter. I et avsluttende merknadsavsnitt understreker komiteen en problemstilling som vi ber departementet utrede og melde tilbake til Stortinget på egnet måte. Det gjelder politiets erfaring med enkelte kriminelle miljøer som kjøper såkalte råtne fordringer for selv å inndrive det utestående ved bruk av trusler, utpressing og vold. Inkassoloven har en strafferamme på bøter eller fengsel i inntil tre måneder. Det er en så lav strafferamme at politiet ikke har anledning til å pågripe personer som man vet driver denne type virksomhet i strid med inkassoloven. I den forbindelse er det at komiteen ber departementet utrede hvordan denne type kriminalitet kan forebygges og bekjempes.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
11 000 finnmarkinger har protestert – ikke mot det opprinnelige lovforslaget som Dørum la fram, men mot den prosessen i justiskomiteen som har skapt et annet flertall i forhold til det man opprinnelig trodde skulle bli vedtatt. Jeg registrerer at Marthinsen legger stor vekt på å kritisere SV for en del av den debatten som har vært i det offentlige rom. Men når 11 000 finnmarkinger engasjerer seg, er det naturligvis et langt bredere demokratisk engasjement som ligger til grunn. Jeg vil sitere hva FRIFO, Friluftslivets fellesorganisasjon, uttalte den 5. mai: «Arbeidet med ny Finnmarkslov skal sluttføres med stortingsbehandling 24. mai. Det forberedende arbeid i justiskomiteen har tatt en dramatisk vending. Dersom flertallsformuleringen pr. dags dato(3/5) blir Stortingsvedtak, vil vi stå overfor det mest alvorlige angrep på allmennhetens rettigheter i nyere historie. Alle tidligere innskrenkninger og begrensninger i allmennhetens rettigheter blir bagatellmessige i forhold til hva som nå kan skje.» (3/5) FRIFO har 500 000 medlemmer. Mener Marthinsen at dette er bagatellmessige innsigelser, og at allmennhetens rettigheter ikke vil bli påvirket av det vedtaket som nå skal fattes?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Jeg kjenner godt til aksjonene fra Finnmarks befolkning. Det er ikke primært et krav om en folkeavstemning, men det er primært et krav om å endre forslag om lovendringer som er kommet inn fra regjeringspartiene, og som skaper usikkerhet om det framtidige eierforholdet til grunnen i Finnmark. Det har regjeringspartiene selv forårsaket. Trond Helleland sa til Aftenposten den 11. mars: «Vi snakker om en normalisering av eiendomsforholdene i Finnmark. Det er ikke naturlig at staten skal eie 96 prosent av grunnen i et fylke.» Da signaliserer jo Høyre at de ikke ser noen fare med denne privatiseringen. Det fulgte Sven-Roald Nystø opp med å si at han «ser ikke noe galt i at eiendomsretten i Finnmark blir privatisert». Den type reaksjoner i en befolkning er sunne reaksjoner, ikke mot det samiske, men en frykt for å miste et felleseie som man har skjøttet på en bra måte, og som har vært en vesentlig kvalitet ved å bo i Finnmark. Jeg må si at jeg er overrasket over i hvor liten grad regjeringspartiene har tatt på alvor den type reaksjoner. Det å bagatellisere at så mange reagerer så kraftig på det, burde regjeringspartiene ikke gjøre, for man er avhengig av den støtten når dette skal fungere i framtiden.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
SV presenterer i dag et gjennomgående, helhetlig lovforslag til en ny finnmarkslov, et forslag som på alle måter er klargjørende med hensyn til partiets syn. Det hersker ingen tvil om hva SV ønsker, og de som ønsker å finne ut av det, kan lese det, paragraf for paragraf, med kommentarer til hver paragraf, utarbeidet på en utmerket måte av partiets justispolitiske talskvinne. Den uklarhet man søker å skape, skapes av andre partier i den hensikt å så tvil om SVs syn. Det er ingen tvil om SVs syn! Jeg må også si at det er ganske drøyt av justisministeren å gjøre spørsmålet om hvorvidt man skal vedta en kommisjon nå, eller om man skal sikre en demokratisk forankret høring for noe som Regjeringen opprinnelig ikke foreslo, til et spørsmål om for eller imot folkerett. Det vil jeg be om at justisministeren utdyper, om han virkelig mener at forskjellen på om man forsvarer folkeretten eller ikke, er om man vedtar kommisjonen nå, eller om man sikrer at berørte instanser får anledning til å gi uttrykk for sitt syn. Det er én ting som forbauser meg mye. Justiskomiteens flertall har gjennomgående brukt Graver og Ulfsteins betraktninger og lagt vekt på de krav de stiller til folkerett, og sier at det derfor er helt nødvendig å gjøre endringer i forhold til opprinnelig forslag. Men så ser man hva Utenriksdepartementets egne rådgivere har sagt. Carl August Fleischer skriver i sin rapport om Graver og Ulfsteins vurdering: «Etter mitt syn er det ikke grunnlag for å trekke slike konklusjoner. Etter mitt syn er utkastet til Finnmarkslov godt innenfor det folkeretten, og spesielt disse traktatmessige forpliktelsene» – altså ILO-konvensjonen, med spesiell vekt på artikkel 14 – «krever. De premisser forfatterne anfører, og spesielt de oppfatninger de gir uttrykk for vedrørende ILO-konvensjonens Art. 14, er uholdbare på vesentlige punkter.» Det man får fra Fleischer, er en gjennomgående slakting av de vurderinger som de to juristene har gjort. Det gjør han ikke fordi han ikke er opptatt av at man skal overholde folkerettens forpliktelser, men fordi han er opptatt av at man skal gjøre det på en balansert måte, slik at man ikke skaper konflikter i en befolkning og dermed også truer urbefolkningens rettigheter. Han skriver: «Det primære burde være hva de reelle hensyn fører til, for så å få se om det virkelig skulle være slik at folkeretten utelukker en slik samlet og rimelig løsning – noe som i tilfelle må få den konsekvens at man må foreta en viss tilpasning av det som ellers skulle fremtre som den samlet riktigste og beste løsning.» Det er det SV gjennomgående har gjort, og vi har gjort det på en slik måte at det er helt, helt urimelig å komme med påstander, slik som statsråden har gjort her i dag, om at SVs forslag ikke skulle være innenfor folkeretten. Jeg vil be statsråden om å presisere på hvilke områder han ut fra sine egne vurderinger og ut fra vurderingene fra Utenriksdepartementet mener at SVs forslag ikke er innenfor folkeretten.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
Den loven som vedtas i dag, berører 73 000 finnmarkinger. Den berører i særlig grad den samiske befolkning, og den samiske befolkning har grunn til å være stolt av det resultatet man får. Sametinget har gjort en svært god jobb i sin kontakt mot Stortinget, og de fortjener all ære for det. Men, og det er et viktig men, jeg synes at flertallet i denne forsamlingen her i dag undervurderer de reaksjoner som er i Finnmark på det som jeg oppfatter som helt ordinære demokratiske rettigheter til å delta i et samfunn og være en del av det. Den bekymringen kan man på en måte ikke forklare med at jeg har satt opp befolkningen i Finnmark. Hva slags innflytelse tror denne forsamlingen at jeg som person har i Finnmark? Det er jo også en ganske grov desavuering av finnmarkinger generelt og deres evne til å tenke selv, til faktisk å sette seg inn i en sak og si at dette er vi bekymret over. Jeg må òg si at det har vært en viss tendens til skjønnmaling av konsekvensene av konsultasjonene, men det problematiske med de konsultasjonene har jo vært at underveis i prosessen, i en lukket prosess, har man fått inn nye forslag som andre ikke har kunnet ta stilling til. Vi ser nå reaksjonene fra Friluftsorganisasjonenes Fellesorganisasjon. Vi ser det fra Norges Jeger- og Fiskerforbund. Vi ser det fra ganske mange. Det er jo en veldig stor forskjell i forhold til høring. Derfor sa jeg allerede for to år siden at det godt kunne tenkes at noen i SV måtte mene noe annet om det, men at dette var en prosess som ikke var heldig. Jeg mener personlig at den heller ikke har vært det. Det var heldig at man på slutten fikk åpnet den, men den ble åpnet for sent. Man skal ta reaksjonene på alvor. Jeg tror at tar man dem på alvor, er man lydhør overfor dem, og er det virkelig sant det som sies i denne forsamlingen, at man er opptatt av at fellesskapets ressurser skal bevares som fellesskapets ressurser, kan dette gå bra. Men det er for mange eksempler på en retorikk blant norske politikere der de sier én ting og gjør noe annet, noe som gjør at den utryggheten som har oppstått i Finnmark, er en berettiget utrygghet. Det Karl Eirik Schjøtt-Pedersen gjør her, er lettvint. Jeg har både i Vadsø og i Alta, for hvem som helst som har vært interessert, presentert hvilke forutsetninger jeg legger i bunnen for å kunne støtte et lovforslag. Det som jeg er glad for, er at SVs lovforslag ivaretar disse. De skal være balanserte, og de skal være på en slik måte at fellesskapet kan føle seg trygg på at de blir ivaretatt. Da kan jeg gå for en 3–3 løsning, har jeg sagt. Det sitter langt inne, det har jeg også sagt. Grunnen til at det sitter langt inne, er nettopp at etnisitet er med på å bestemme i forhold til styresammensetning. Det er også en for lettvinn retorikk å si at etniske spørsmål, hvorvidt man har den eller den etniske tilknytningen, ikke har betydning med hensyn til den innflytelse man har. Det har den. Det synes jeg vi alle sammen skal være ærlige i forhold til når vi gir uttrykk for hvordan loven er utformet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-05-24:
Dette er ein historisk dag. Justiskomiteens fleirtal har med Ot.prp. nr. 53 som basis, i aktiv dialog med Sametinget og Finnmark fylkesting, laga ei utsegn som bl.a. inneber eit prinsipp om at samane gjennom langvarig bruk av land og vatn har opparbeidd rettar til grunn i Finnmark. Rettane er opparbeidde uavhengig av etnisk bakgrunn, og gjeld òg for andre innbyggjarar i Finnmark. Eksisterande rettar, så vel samane som andre sine, skal kartleggjast og anerkjennast gjennom ein eigen kommisjon og ein særdomstol. Formålsparagrafen er styrkt i forhold til Finnmarks interesser, men det inneber ikkje ei utestenging av allmenta, som framleis skal ha høve til å jakta og fiska i Finnmark. Lova skal gjelda med dei avgrensingane som følgjer av ILO-konvensjon nr. 169. Finnmarkseiendommens sjølvstende i forhold til andre styresmakter vert styrkt ved at staten ikkje skal velja nokon av styremedlemmene. Senterpartiet registrerer med glede det engasjementet som har vore frå fleirtalet i komiteen for å få fram forholdet til ILO-konvensjon nr. 169. Justiskomiteen gjekk til det skrittet å bestilla ei uavhengig juridisk vurdering for å få det avklart. Senterpartiet er ikkje representert i komiteen. Vi har ikkje delteke direkte i justiskomiteens arbeid. Vi har vore invitert til høyringar og konsultasjonar. Vårt syn kjem fram gjennom kommunalkomiteens merknader til slutt i innstillinga. Vi kjem i dag til å stemma for innstillinga slik den føreligg frå fleirtalet i justiskomiteen. Lat meg understreka nokre punkt. Det er ynskjeleg med ei heilskapleg forvalting. Det er ynskjeleg at Finnmarkseiendommen har ei heilskapleg forvalting. Det stiller store krav til den einskilde styremedlemmen, slik at styret opptrer mest mogleg samla. Korkje Regjeringas lovforslag eller justiskomiteens innstilling løyser problematikken knytt til dei marine ressursane i fjorden og i kystnære strøk. Sjøsamane sine rettar må styrkjast. Vi er svært nøgde med at Regjeringa no har i oppdrag å utgreia både samane og andre sine rettar til fiske i havet, og at det kjem tilbake som ei eiga sak til Stortinget. Vi synest òg det er viktig å avklara økonomiske og administrative konsekvensar utover det som allereie er gjort. Det er f.eks. grunn til å stilla spørsmål ved Statskog, som no taper inntekter som følgje av opprettinga av Finnmarkseiendommen. Det vil vera heilt klårt urimeleg dersom desse tapte inntektene skal dekkjast inn ved at andre som er avhengige av Statskog, skal dekkja dei inn. Oppretting av ein utmarksdomstol for Finnmark må ikkje gå ut over jordskifterettane elles i landet. Kapasiteten i eksisterande jordskiftedomstolar er frå før svært pressa, og det er til dels svært lang ventetid. Eg håpar at justisministeren avklarar korleis det er tenkt gjort. Så vil eg berre til slutt frå Senterpartiets side gratulera med fleirtalet sitt arbeid så langt og ynskja lykke til vidare med den dialogen som heilt klart må vera mellom Regjeringa, som skal følgja opp det vedtaket som vert gjort i dag, Sametinget og Finnmark fylkeskommune.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-05-24:
Dette sier veldig mye om norske samfunnsforhold. Med den grunnopplæring jeg fikk, fikk jeg ikke kjennskap til statens umatrikulerte grunn i Finnmark før jeg var 36 år. Jeg skal ikke tilføye mer, men jeg fikk en bratt voksenopplæringskurve.(Munterhet i salen) Deretter har jeg som søring prøvd å følge det prinsipp at det jo må være bra at man viser folk tillit når det gjelder å forvalte egen grunn. Vi snakker om folket i Finnmark samlet – absolutt alle som er der. (Munterhet i salen) Representanten spør om vi skal sørge for god opplysning. Det skal vi gjøre. Vi skal ikke drive polemikk, men spre informasjon på en skikkelig måte – på de to språk som det skal gjøres på – og sørge for at det når ut. Når det gjelder enkeltrepresentanter, får de forholde seg til den debatt de deltar i. Jeg baserer meg på at dannelsesnivået er jevnt fordelt mellom partiene.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-05-24:
Canada kjenner jeg kun gjennom lesning og noen spredte besøk. Det er klart at det er mulig å ordne forholdet til minoriteter og urfolk på en annen måte enn gjennom ILO-konvensjonen. Canada har gjort det. Men det avgjørende poenget er at Norge har tatt denne konvensjonen inn i sin lovgivning, og da kan vi ikke oppføre oss som om vi ikke har gjort det. Vi har gjort det. Så kan Stortinget selvfølgelig tenke over hvordan det handler når det tar inn konvensjoner, men det er jo en helt annen debatt. Vi har gjort det, og siden vi til og med har en rettskilde, fra 1990, hvor det – så vidt jeg kan forstå – ikke står noe substansielt, gir det en utfordring for ettertiden. Det er den utfordringen Regjeringen har prøvd å forholde seg til, som justiskomiteen har forholdt seg til, som folkerettslærde har forholdt seg til, og som fylkestinget i Finnmark og Sametinget har forholdt seg til. Man har i fellesskap prøvd å løse noe som har vært krevende og vanskelig. Hvis det er slik at man mener at man ikke skal ta inn konvensjoner, er det en fri debatt – som man kan føre når som helst og hvor som helst. Men denne konvensjonen er her, og da er det helt avgjørende poenget at vi ikke heter Canada. Vi heter Norge, vi har tatt inn konvensjonen, og vi må oppføre oss som om vi tar den innover oss.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-05-24:
Min oppfatning er at verken representanten Hall Arnøy, representanten Thorkildsen eller representanten Ballo trenger voksenopplæring. Derimot er det åpenbart for meg at det er spenninger i partiet SV i denne saken. Det er en ærlig sak. Det er avklart ved at man vil stemme subsidiært. Jeg er medlem av et parti, så jeg er ikke ukjent med partipolitiske spenninger. Jeg kjenner også alle de grep man da ofte benytter seg av for å komme litt unna dem. Jeg har oppfattet at SV er for grunnleggende prinsipper. Jeg har også oppfattet at de – for å holde meg til historien i en stor bok – vender tilbake til gjestebudet i tide. Det er bra, det! Det jeg sa, og det er ikke avhengig av voksenopplæring, er at man deretter må bestemme seg for hvilken linje man vil følge. Skal man følge den linjen som baserer seg på angst og frykt, eller skal man følge den linjen som baserer seg på folkeopplysning, følge Luthers katekisme, ta sin neste i beste mening, tolke ham deretter og prøve å sørge for at det organ som opprettes, kan fungere samlende for hele Finnmark og så ta med seg læring? Det var det jeg sa, og det handler slett ikke om folkeopplysning eller en bratt læringskurve. Det handler om å velge politisk hovedlinje når denne saken er ferdigbehandlet her i dag.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-05-24:
Jeg tok ordet for å si at jeg synes det innlegget som representanten Halvorsen holdt, var svært avklarende. Det er ingen tvil om at alle etter denne saksbehandlingen legger seg på sinne den ånd som har vært gjennomgående hos et flertall i salen. Det forslaget som er framlagt, og som vil få subsidiær støtte fra SV, hviler på at folk i Finnmark kan opptre på en fornuftig og omforent måte. Det hviler på at folk har det som utgangspunkt, men fordi det hender at folk kommer i konflikter, er det konfliktløsningsmekanismer også, både i forhold til utmark og i forhold til f. eks. avhending av eiendom. Det er lagt inn i loven, for det skjer at folk kommer i slike konflikter. Når det gjelder det som jeg redegjorde for i mitt hovedinnlegg, om utviklingen fra lovframlegget i 2003 og fram til i dag, vil jeg vise til det brev jeg sendte til Stortinget den 6. april, og spesielt til brevet av 14. juni – begge fra 2004 – hvor jeg peker på behovet for å identifisere rettigheter. Med andre ord er dette en integrert del av det lovforslaget som foreligger, som er blitt behandlet i en dialog, konsultasjon, som er enestående, og som er utviklet mellom Stortinget, ved justiskomiteen, og Sametinget og fylkestinget. På denne måten har dette fått en behandling som vi kan vedkjenne oss. Så får det heller være slik at noen mener at det skulle ha vært sendt på høring – det er fair play – men jeg mener at Stortingets håndtering av denne saken, dette spørsmålet, har vært skikkelig og god. Derfor har jeg heller ikke hatt noe problem med å si at jeg på vegne av Regjeringen stiller meg bak merknadene fra flertallet i justiskomiteen, og det lovforslag som det fremmer. Når det gjelder allmennhetens rettigheter, er det helt klart at adgangen er der slik som den har vært, og det står til og med at i år med ressursknapphet – hvis man skulle få en tvist om det lokalt – er det en klageadgang videre i systemet, slik at også for den situasjonen er det ivaretatt løsninger. Det jeg tok opp i mitt hovedinnlegg, og som jeg fortsatt mener, er at man skal velge den ånd, som nå representanten Halvorsen valgte, nemlig at når loven er vedtatt, må man legge til grunn at det ikke skjer noen massiv privatisering. Det er verken forutsatt eller lagt til grunn. Man legger til grunn at rettigheter skal identifiseres, og det er ikke oppsiktsvekkende at det er rettigheter som består – det skapes ikke nye rettigheter ved denne loven, men det er all mulig grunn til å identifisere dem. Det er tidligere i dag i innlegg skissert hvordan dette var historisk sett; det var nærmest ikke verdsatt på noen som helst måte. Når man nå lager disse spillereglene, legger man også en arena for å opptre sivilisert, det gjelder både majoritets- og minoritetsbefolkningen, og jeg har den tiltroen til borgere i Norge, enten de bor langt i nord eller i sør, at de kan opptre omforent og fornuftig, sammen. Det er det beste i norsk folketradisjon, det er det beste i samisk tradisjon. Det la jeg til grunn da jeg la fram loven. Det legger jeg til grunn også etter denne debatten.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2005-05-24:
En bratt læringskurve kan jo noen hver oppleve, både før og etter at man havner i dette hus. Jeg skal tillate meg å spørre statsråden om han vil bidra til min. For det første har det i denne debatten, bl.a. fra representanten Marthinsen, hørtes ut som om det å ville sende noe på høring innebærer at man er imot det, mens jeg alltid har trodd at man sender ting på høring fordi man er for det og ønsker hjelp til å gjøre utformingen av en ordning så god som mulig. Så registrerer jeg at vi er uenige i forhold til om utformingen av kommisjonsforslaget er så god at det bør vedtas i dag, eller om det bør på høring. SV ønsker altså å sende kommisjonsforslaget på høring, fordi vi ønsker en kommisjon og en best mulig kommisjon. Hvis vi hadde vært imot det, hadde vi selvfølgelig foreslått å stemme det ned, og ingen ting annet. Jeg lurer på om statsråden kan bidra, for sånn som han snakker, høres det nesten ut som om han tror at SV er imot en kommisjon. Da trenger jeg litt voksenopplæring: Er det slik i statsrådens virkelighet at man sender ting på høring fordi man er imot det, eller fordi man er for det?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-05-24:
Alle finnmarkinger som ikke er reindriftssamer – det gjelder stort sett alle finnmarkinger – mister mulighetene de har hatt til jakt og fiske helt siden samene kom og bosatte seg i Finnmark. Sentralt i arbeidet med finnmarksloven står som kjent begrepet «indigenous» i ILO-konvensjon nr. 169. Hva med IWC-konvensjonen, CITES-konvensjonen og andre konvensjoner som Norge har ratifisert, men som vi etter hvert er imot? Hvorfor skal ILO-konvensjonen være så markant viktig i forhold til andre konvensjoner? Et viktig poeng for meg er at samene ikke hører inn under denne konvensjonen, fordi de er en assimilert og akseptert del av Finnmarks befolkning med allerede minst like store rettigheter som andre finnmarkinger. Det er ikke hjemmel i ILO-konvensjon nr. 169 for å gi samer og personer med samiske aner i Norge rettigheter som ikke den øvrige befolkningen i Finnmark har. Vi i Kystpartiet mener at det i denne saken er konstruert opp rettigheter som ikke har grunnlag i internasjonal rett eller i historiske fakta. Vi er vitne til et lovverk som blir fattet på bakgrunn av en kollektiv dårlig samvittighet blant sentrale politikere og en virkelighet som ikke eksisterer. Derfor har store deler av Finnmark, uansett politisk tilhørighet, reagert så kraftig på finnmarksloven som de har gjort. Loven er dirigert av aktivistsamer på jakt etter privat eiendomsrett og sentrale politikere som glemmer at det fins andre grupper av samer som ikke blir hørt, og innbyggere i fylket med minst like lange tradisjoner som samene. Sjøsamene, som det er tre ganger så mange av som reindriftssamer, er heller ikke tatt med i forarbeidet til loven. De er holdt utenfor, på samme måte som det store flertallet av Finnmarks befolkning, som ikke er reindriftssamer. Konsekvensen av finnmarksloven blir følgende: Finnmark vil oppleve en brann av konflikter. Flere større advokatfirmaer i Oslo har allerede tatt strategiske beslutninger om å satse på å få oppdrag av partene i konfliktene som vil oppstå i kjølvannet av finnmarksloven. Vil noen her i salen si at advokatkontorene foretar en slik vurdering fordi denne loven er såpass god at den vil bli konfliktløsende? Etter Justisdepartementets oppfatning kan ikke ILO-konvensjonens bestemmelser forstås som et krav om å gi eier- og besittelsesmuligheter til de områder som urfolk tradisjonelt befolker, slik man her legger opp til, men som talspersonene for loven nekter å erkjenne at man legger opp til. Odelstinget må avvise den foreslåtte loven. Vi må finne andre og mer demokratiske og troverdige veger fram til en samlende nasjonal løsning på eiendoms- og forvaltningsproblematikken i Finnmark. Kystpartiet vil stemme nei til finnmarksloven! For øvrig er Kystpartiet imot at Norge selges bit for bit.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-24:
Nå er det slik at kravet om en folkeavstemning i Finnmark har fremkommet fra en aksjon som kaller seg «Nei til privatisering av Finnmarksallmenningen», og som altså ikke har utgangspunkt i spørsmålet om å stemme over loven om Finnmarkseiendommen, men i en folkeavstemning hvor grunnlaget er å si nei til identifisering av de rettigheter som allerede eksisterer på eiendomssiden. At det kan være mulig at det er noe annet Fremskrittspartiet mener vi skal ha folkeavstemning om, er et annet spørsmål. Men den debatten som har pågått i Finnmark, har dreid seg om spørsmålet om identifisering først og fremst. Og det spørsmålet, synes jeg, er klart å frata et mindretall rettigheter i vårt samfunn. Dette er rettigheter som vi har anerkjent i hele Sør-Norge. Det er rettigheter som vi har anerkjent i store deler av de gjennomgangene vi har hatt med hensyn til hvem som har bruksrettigheter og eiendomsrettigheter knyttet til arealer i alle andre fylker. Men det har altså ikke vært gjort i Finnmark, og det er på tide at vi gjør det, både fordi det er en del av våre folkerettslige forpliktelser, og også rett og slett fordi det er på tide å få vekk alle disse tvilsspørsmålene og komme i land med en skikkelig forvaltning også i Finnmark.
Erna Solberg (Høyre), 2005-05-24:
Hvis det er slik at det har vært et felleseie som har vært skjøttet godt over lengre tid, betyr det at alle de som har tatt del i felleseiet, har etablert bruksrettigheter, eller at det ikke går an å hevde individuelle eiendomsrettigheter knyttet til det. Jeg synes debatten om konsekvensen av dette har vært et samrøre av venstresidepropaganda mot såkalt privatisering, om hva eiendomsrettigheter og bruksrettigheter egentlig dreier seg om, og hva det kan komme til å bety for Finnmark. Det har selvfølgelig hatt et visst etnisk islett. Man kan bare lese oppslagene, avisinnleggene o.a., som sier at nå er det samene som skal få alle rettighetene. Til tross for at dette er en etnisk nøytral lov, så ser man at det har vært spilt på de forholdene. Vi må ikke lukke øynene for at det har vært spilt på det. Jeg synes at det er rart at representanten Ballo har vært med på dette spillet. Jeg synes det er rart at ingen i SV har stått mer rakrygget når det gjelder de prinsippene de nå skal stemme for – med en subsidiær stemmegivning, har jeg skjønt. Det forbauser meg litt, for jeg synes det ligner mer på Fremskrittspartiet enn det ligner på SV.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-05-24:
Det er selvfølgelig en grunnleggende misforståelse hvis statsråden tror at en folkeavstemning skulle ha det formål å finne mindretallsrettigheter i Finnmark. Det skal de ordinære domstolene selvfølgelig avgjøre. Det en folkeavstemning måtte være klarert for, var hvorvidt denne nye loven, finnmarksloven, som ligger til behandling i dag, var den riktige. Det er jo litt interessant, for jeg hørte tidligere i dag at justisministeren på en måte avviste folkeavstemning med den begrunnelse at en folkeavstemning aldri måtte kunne komme til å stå over den lovgivende forsamling. Jeg vil gjerne høre hvorvidt kommunalministeren deler justisministerens syn på folkeavstemningen og de føringene folkeavstemningen eventuelt måtte gi. Så ser jeg at statsråden er opptatt av demokrati. Folkeavstemning alene er ikke demokrati. Men min utfordring til statsråden er: Er det demokrati at den etniske idé settes over den demokratiske idé? Er det demokrati at de som står i samemanntallet, blir mer verdt enn de som står utenfor? Er det demokrati at Finnmark vil bli styrt av to sentralmakter, én i Oslo, Stortinget, og én i Karasjok, Sametinget?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-05-24:
Nå når Odelstingets behandling av finnmarksloven drar seg mot slutten, tror jeg vi kan oppsummere dagens debatt med at det har vært mange innlegg som har bidratt til å gi oss et historisk tilbakeblikk på bakgrunnen for loven, hvordan arbeidet med loven har utviklet seg, og ikke minst hvor konfliktfylt og følelsesladet deler av diskusjonen i Finnmark har vært. I alle typer beslutninger er det viktig å ha oversikt over saken, både om historiske forhold og om de faktiske forhold i dag. I denne saken vet jeg med sikkerhet at vi ikke kommer videre ved å se bakover. I denne saken må vi se framover, og jeg vil derfor bruke mitt innlegg til å snakke om framtida for Finnmark. Fra nå av vil finnmarksloven ligge som et av flere vesentlige elementer for den utvikling og den nyskaping finnmarksungdommen skal virkeliggjøre i årene som kommer. Sentralt i et slikt utgangspunkt står det faktum at befolkninga i Finnmark har et svært nært forhold til naturen og til ressursene i fylket, til utmarksressurser der bruken har vært nedarvet gjennom generasjoner, uavhengig av om det gjelder fjellet, vidda, kystlandskapet, om det gjelder fisken i havet eller multebær og mygg. Finnmarkingenes nærhet til naturen skal vi ha stor respekt for. Den er en del av vår identitet. Befolkninga i Finnmark, fylkets befolkning, som vi liker å si er en herlig cocktail av nordmenn, samer, kvener og russere, har alltid sett på grunnen og naturressursene i fylket som en felles ressurs, som vi ønsker å forvalte til beste for hele befolkninga. For Arbeiderpartiet har det vært viktig at befolkninga i fellesskap skal sikres retten til og styringa over grunnen og naturressursene i Finnmark. Det blir i dette kreative, spenningsfylte fellesskapet vår ungdom skal videreføre de tradisjonsbundne basisnæringene som jordbruk, fiske og reindrift, og det er i dette kreative spenningsfeltet framtida skal skapes for mineralutvinning og for olje og gass i nord. Men aller først har vi en stor jobb å gjøre. Det påhviler Justisdepartementet, i samarbeid med andre departementer, et stort ansvar for å utarbeide et informasjonsopplegg om realitetene i finnmarksloven, og det må være et informasjonsopplegg blottet for departemental språkbruk – et informasjonsopplegg som med enkle ord redegjør for realitetene i loven, som slår fast at allmennhetens rettigheter ikke er rokket ved, som sier at multebær, jakt og fiske fortsatt er en allemannsrett. Det er dessverre blitt spredt så mye vond, negativ desinformasjon i denne saken at det ville være uansvarlig å unnlate å gi befolkninga korrekt og lett tilgjengelig informasjon, det man i gamle dager kalte for folkeopplysning – rett og slett folkeopplysning. De unge som på dette grunnlaget skal skape en felles framtid i Finnmark, har en soleklar rett. De må gis det aller beste utgangspunkt for å lykkes, og for å lykkes må alle etniske majoriteter og minoriteter ha samme rett, ha samme grunnlag og ha samme muligheter. Mitt utgangspunkt i dag er forsoning, forbrødring og søstersolidaritet og kyst og innland hånd i hånd. Fra Stortingets talerstol hilser jeg fylkestinget og Sametinget. Jeg ønsker Finnmark lykke til!
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-05-24:
Det er 25 år etter striden om utbygginga av Alta-Kautokeino-vassdraget at vi nå i dag behandler finnmarksloven. For meg personlig var Alta-saken kanskje den første politiske konfliktsaken jeg husker. Som tiåring hadde jeg stor sympati for den jobben venstrefolkene gjorde da. Alta-saken la grunnlaget for et grundig utredningsarbeid om de samiske rettighetene gjennom Samerettsutvalget. Bondevik-regjeringa la fram sitt lovforslag i april 2003. Etter det har det vært en grundig behandling, og det har vært mye debatt, ikke minst i Finnmark. Debatten har nå endt med et kompromiss mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene som både et enstemmig sameting og et stort flertall i Finnmark fylkesting har sluttet seg til. Det er gledelig at også Senterpartiet støtter kompromisset, og at SV støtter det subsidiært. Venstre har merket seg at enkelte politikere har lettere for å støtte internasjonale konvensjoner prinsipielt enn å ta dem innover seg når konvensjonene skal implementeres i norsk lov. Finnmarksloven er en milepæl for samer, samtidig som den ivaretar allmennhetens rettigheter til fiske, jakt og multeplukking. For Venstre, som var sterkt engasjert i Alta-kampen, er det et historisk vedtak som Odelstinget nå skal gjøre. Justisminister Odd Einar Dørum har mye av æren for at finnmarksloven nå kommer i havn. Han tok den fram, og med god hjelp av Kommunaldepartementet, medlemmer av justiskomiteen, særlig saksordfører Trond Helleland, fylkestinget i Finnmark og Sametinget kommer loven nå på plass. For et lite parti som Venstre hadde det kanskje vært mer behagelig heller å dytte på denne saken og bry oss litt mer om lettvinte, populistiske saker uten vanskelige politiske avveininger og med enkle resonnement som man kan selge til tabloidmedia. Men når vi først har plassert en statsmann i statsrådsstolen, er det liksom ikke den måten det blir gjort på. Historien vil måle oss på jobben vi gjør i akkurat slike saker som denne. Ingenting som er virkelig viktig i politikken, er enkelt, og det er slike saker som denne som skiller klinten fra hveten. I sin tid kjempet Odd Einar Dørum på Stortinget mot Alta-utbygginga. Nå kan vi i Venstre glede oss over at Alta-kampen tross alt ikke var forgjeves.