Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2008-05-06:
Dette forslaget fra Fremskrittspartiet som næringskomiteen har behandlet, er nok et utilslørt angrep på en aktiv distriktspolitikk, og det føyer seg for så vidt pent inn i rekken av andre forslag som Fremskrittspartiet har fremmet, og den profil som partiets politikk har for øvrig. Når det gjelder landbrukspolitikken, er jo den omtrent like utrert. Alle strukturspørsmål går jo systematisk i disfavør av norske distrikt, kommuneøkonomien og kommuneopplegget likeens, og nå sist er det altså Regjeringens næringspolitikk som får unngjelde i Fremskrittspartiets politikk. Det er jo grunn til å minne om at dette er et klart brudd på det som har vært en forholdsvis bred konsensus i denne salen, nemlig at vi skal ha en aktiv politikk for å sikre en del mål, blant dem jamstilling mellom by og bygd, bosetting over hele landet og muligheter for å ta hele landet i bruk. Det er slik at politikk er å ville noe. Det er også slik at hvis man vil ha aktive og levende distrikt, hvis man vil ha økt satsing på kvinner i næringslivet, hvis man har ambisjoner på vegne av enkelte bransjer, har det konsekvenser for den politikken som fellesskapet skal føre. Det skapes et bilde av at her er det distriktene som blir prioritert på bekostning av andre, underforstått at det da er sentrale strøk som nok en gang betaler for ordninger som kommer distriktene til gode. Jeg lever ikke i den verden. Det er totalen som teller. Det er fremdeles slik i dette landet at mye av verdiene som skapes i norske distrikt, mye av det vi lever av, skapes langs kysten og i innlandet. Vi lever av de ressursene som finnes der, og så føres de inn til byen. Våre universitet, som denne salen òg betaler for, er bl.a. finansiert av skattepenger fra distriktene. Det er 36 000 offentlige arbeidsplasser i Oslo. Vis meg det lokalsamfunnet som ikke hadde blomstret hvis man hadde tilført det 36 000 arbeidsplasser! Det er man nødt til å ha med i bildet, så det skulle bare mangle om man ikke hadde muligheten til å drive en målrettet politikk på dette området. Så må vi jo spørre oss selv: Hvordan blir utviklingen hvis man skal ta bort distriktsprofilen? Er det slik at vi sliter med overetablering i distriktene, og at vi har underetablering i de store byene og i sentrale strøk? Det er heller ikke sånn. Det er jo heller motsatt. Det er jo nå, mer enn noen gang, behov for å fylle opp og ta hele landet i bruk og ha vilje til å føre en aktiv politikk for å nå disse målene. Jeg har lyst til å minne om at vi har en god historie når det gjelder å bruke staten og det offentlige virkemiddelapparatet offensivt, for å nå de målene vi har satt oss. Det er mange suksesshistorier rundt i Norge knyttet til akkurat dette. Fremskrittspartiet fremmer her et forslag som jeg tror bærer preg av ideologien deres. Det er samme type forslag som man har fremmet tidligere, der man har sagt at staten skal abdisere i petroleumspolitikken, at det skal overlates til utenlandske selskap. Vi skal iallfall prise oss lykkelige for at vi ikke har valgt å føre Fremskrittspartiets politikk i disse spørsmålene. Jeg har lyst til å avslutte med å si at jeg er en varm forsvarer av den måten som Innovasjon Norge arbeider på, den måten vi har satt oss mål på, og den måten vi er villige til å bruke makt på for å nå disse målene. Det er ikke det samme som at vi ikke skal endre noe, noen gang. Dette virkemiddelapparatet og politikkområdet er jo nødt til å være i utvikling, som alt annet, og det kan godt hende at vi skal forandre på målsettingene og virkemiddelbruken etter hvert som vi ser at behovene endrer seg. Det er også sånn at dersom systemene skal ha legitimitet, må det være mulighet til å søke på disse virkemidlene også i de sentrale strøk av landet. Det opplever jeg at det de facto er. Alle de debattene får vi mulighet til å ta senere. Men vi skal ha klare mål, og vi skal ha vilje til å gjennomføre, og vi skal på ingen måte abdisere, som jeg opplever at dette er en invitasjon til.