Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 1999-06-04:
Statsråden har ikke funnet grunn til å endre de overordnede målene for mediepolitikken, og det synes jeg er bra. Det betyr at mediemangfold, ytringsmulighet og tilgang på saklig og allsidig informasjon skal holdes i hevd, fordi det er avgjørende forutsetninger for et demokratisk samfunn. Statsråden er opptatt av å finne de virkemidler som må brukes for å få til disse overordnede målsettingene. Et lite hjertesukk: Det kunne vært fint å se de virkemidlene i praksis. Det er faktisk en utfordring til statsråden å støtte Arbeiderpartiets reviderte budsjett, hvor vi nettopp legger inn 25 mill. kr til pressestøtte. Men jeg ønsker ikke at denne debatten bare skal omhandle de virkemidlene som fremmer mangfold og geografisk fordeling. Det var i hvert fall én mangel i statsrådens mediepolitiske redegjørelse: Hun nevnte ikke presseetikk med ett ord. Derimot var hun innom publikums behov og ønsker. Da kan en undre seg over i hvilken grad disse ønskene skal vektlegges. La meg understreke at det er ganske vanskelig å finne ut hva folk egentlig ønsker. Og enda vanskeligere er det å gi dem det de ønsker, for mange sier jo at de vil ha brød og sirkus. Bør de da få det? Svaret overlater jeg til diskusjonen om allmennkringkasterens rolle. To dager før statsråden holdt sin mediepolitiske redegjørelse, ble det sendt et åpent brev til avisene om presseetikk. Brevet var sendt av Barbro Zedinis søster. Innholdet i brevet er en beskrivelse av personlige følelser, ikke bare ved at en søster ble myrdet, men også når det gjelder de problemer det medfører å være pårørende og derigjennom bli offer for et angrep fra pressen. Hun etterlyser «Vær varsom»-plakatens punkt 4.6, hvor det står at man skal vise hensyn overfor mennesker i sorg eller ubalanse. Jeg synes det er trist at statsråden ikke har viet denne problematikken større oppmerksomhet i sin mediepolitiske redegjørelse. Hun sa tvert imot at pressen er flink til å holde grenser. Hvordan finner man ut av det, når det er de små menneskene i samfunnet som tråkkes på, som ikke er så ressurssterke at de kan skrive et åpent brev til avisene? I en situasjon hvor press, konkurranse og tempo samt krav til økt lønnsomhet i mediene hele tiden øker, er det mange aktører på det samme markedet. Det skaper igjen sterk konkurranse om nyheter som selger. Det er all grunn til å være skeptisk til denne generelle kommersialiseringen av mediene, som faktisk kan gi en mediesituasjon som er en trussel mot personvernet. I debatten om ytringsfrihetsvernet framstilles ofte ytringsfrihet og personvern som motstridende interesser som stilles opp mot hverandre. Jeg har ikke skiftet mening når det gjelder det at det er pressen selv som trekker opp retningslinjene for sine etiske grenser. Men en utvikling av et nytt mediemønster i landet vårt gjør at en del presseetiske regler må holdes høyt, og vi politikere og de offentlige myndigheter må også være med på å debattere dette på vegne av fellesskapet og på vegne av de svake. Jeg skulle ønske at statsråden hadde tatt opp de nye utfordringene på det presseetiske området, som faktisk skaper behov for nye grenseoppganger. Vi er i krig, og dekningen av krigshandlinger hvor en bare får tilgang på nyheter fra én side og det er vanskelig å drive kritisk journalistikk, er ett område vi burde ha diskutert. Det gjelder også bruk av skjult mikrofon, skjult kamera, falsk identitet, integritetsspørsmål for journalister, bl.a. som følge av sponsing, personfokusering i forbindelse med vern av privatlivets fred, identifisering i forbindelse med kriminalsaker, både av pårørende og ofrene, og kjøp av informasjon ved hjelp av sjekkhefte. Dessuten har vi også eiernes krav om økonomisk lønnsomme nyheter. Disse spørsmålene må diskuteres og takles på en forsvarlig måte, for dersom det ikke gjøres, er det medienes troverdighet som står på spill. Svekkes denne troverdigheten, vil mediene også bli dårligere instrumenter når det gjelder å sikre den ytringsfriheten vi alle er så opptatt av. Jeg ønsker meg medier som ved hjelp av redaktørene har en løpende etisk debatt og en etisk bevisstgjøring i den travle hverdagen vi vet det er i de enkelte redaksjonene.