trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Også i sitt innlegg i trontaledebatten her i dag var Carl I. Hagen innom dette med hvordan vi legger til rette for å bruke de ressursene som Norge har, først og fremst gjennom det at vi har blitt en stor petroleumsnasjon. Og det er virkelig med interesse og ikke minst forundring at jeg har lagt merke til hvordan Carl I. Hagens bruk av disse oljepengene har forandret seg gjennom 1990-tallet – fra å være den som ville bruke minst av alle, til å være den som er villig til å bruke stadig mer. I finansdebatten i 1991 sa Carl I. Hagen følgende: «Det som er det totalt forkastelige og umoralske, er at dette Stortinget bestemmer hva fremtidige generasjoners penger skal gå til.» Året etter utdypet Carl I. Hagen sin skepsis, og han sa da i finansdebatten: «Vi er hittil blitt reddet av oljeinntektene, men vår uansvarlige økonomiske politikk, hvor vi i realiteten stadig vekk blir mer og mer avhengig av oljeprisen og dollarkursen, forverres.» Under valgkampen i 1997 hadde vinden snudd. Da ville Fremskrittspartiet og Hagen bruke mer penger. De lovet billigere bensin, mer penger til sykehus, til skoler, til politi – alt ved å bruke mer oljepenger. Knapt to år etter – høsten 1999 – hadde vinden igjen snudd, for da foreslo Carl I. Hagen her i Stortinget å grunnlovfeste et forbud mot å bruke penger fra oljefondet. Hagen ville med andre ord da grunnlovfeste et forbud mot en politikk han i dag selv vil føre, for nå – ett år etter – har vinden snudd for fjerde gang. Carl I. Hagen har igjen signalisert at han vil bruke mer oljepenger enn alle andre. Altså: I 1991 ville ikke Hagen bruke mer oljepenger, i 1997 lovet han å bruke mer penger enn alle andre partier, i 1999 ville han grunnlovfeste et forbud mot å bruke penger fra oljefondet, og i 2000 sier han igjen at han vil bruke mer penger. Mitt enkle spørsmål er: Hva vil være Fremskrittspartiets politikk på dette området til neste år?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Først vil jeg si det er hyggelig at også representanten Hagen gir så klart uttrykk for at Arbeiderpartiets profil er klar og tydelig i det opplegg som vi har presentert for Stortinget. Det synes jeg er viktig å merke seg. Så spør representanten Hagen om den parlamentariske situasjon og hvordan Arbeiderpartiet ser på mulighetene for flertallsregjering. Til det vil jeg si at det er vanskelig å se for seg det i inneværende periode, ikke minst fordi Arbeiderpartiet helt og fullt tar på alvor at sentrumspartiene står som et selvstendig regjeringsalternativ. Det tar vi alvorlig. Vi tror dem når de sier det og forholder oss også til dem på den måten. Det var også tilfellet i fjor høst da sentrumspartiene satt med regjeringsmakt og Arbeiderpartiet selvfølgelig var et regjeringsalternativ, men vi valgte like fullt på en konstruktiv måte å gå i møte med sentrumsregjeringen og finne løsninger på utfordringene i Stortinget. Så vi har ikke tenkt å invitere noen inn i regjering, det ville være å underkjenne sentrumspartienes egen profil der de står fram som et selvstendig regjeringsalternativ. Så spør representanten Hagen om når vi skal bruke disse oljepengene. Jeg tror det er nødvendig å understreke følgende: Vi har siden vi begynte å tjene penger som oljenasjon hentet ut 1100 milliarder kr. Av de 1100 milliardene har vi allerede disponert 800 milliarder kr, til glede for dem som lever i dag, til å bygge ut velferd, til å sikre oss mange av de gode sidene som kjennetegner det norske samfunnet. Det er altså ikke slik at et politisk flertall i Norge ikke har villet bruke disse pengene. Og Arbeiderpartiet har vært med på det. Samtidig vet vi at hvert eneste år bygger staten opp store forpliktelser, ikke minst når det gjelder pensjonsforpliktelser. Bare i år øker statens pensjonsforpliktelser med 185 milliarder kr. Vi kan bare løse det ved å sette av penger til framtiden. Alternativet er å skatte våre barn i hjel.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Det er faktisk slik at det var sentrumsregjeringen selv som valgte å gå av på gasskraftsaken; det var ingen andre enn regjeringen selv som formulerte sitt kabinettspørsmål overfor Stortinget, jeg tror ikke det var noen andre enn statsministeren selv som skrev det. Så det var et valg sentrumsregjeringen selv tok. Så mener jeg faktisk, som jeg sa i mitt innlegg, at det først og fremst er i gasskraftspørsmålet at sentrum og Arbeiderpartiet skiller lag; her ser vi ulikt på hvordan dette virker for miljøet. Men det er faktisk ikke store forskjeller mellom det sentrum står for i budsjettpolitikken på miljøsiden, og det Arbeiderpartiet står for. Hør bare: Vi har vært enige om at elavgiften bør økes, fordi det er et miljøtiltak. Vi foreslår å redusere bensinavgiften. Det kritiserer miljøbevegelsen fordi det er miljøfiendtlig, men dette har også sentrumspartiene gått inn for. For noen uker siden var sågar statsministerkandidat Bondevik i tvil om arbeiderpartiregjeringen kom til å foreslå nok reduksjon i disse avgiftene. På budsjettet til Miljøverndepartementet for neste år er det en økning på 80 mill. kr. Det er ikke dramatisk, men det er en økning i forhold til det budsjettet som regjeringen Bondevik la fram for Stortinget. Så er det riktig at det er litt mindre til enøktiltak; 57 mill. kr ble reduksjonen på det området i vår. Hvis det er slik at den dramatiske forskjellen mellom Arbeiderpartiets opplegg og sentrumsregjeringens innretning i budsjettet på miljø handler om 57 mill. kr, så burde det være overkommelig, da er ikke avstanden stor i hvert fall, det må vi kunne konstatere. Når det gjelder spesielle tiltak på miljøsiden, vil jeg også nevne at budsjettet – dette skal ikke være en budsjettdebatt, jeg er oppmerksom på det – inneholder forslag ikke minst på forskningssiden om å forske på reduksjon av virkninger av CO2-utslipp.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg er veldig enig i representanten Petersens første påpekning, og jeg er også sikker på at han ikke viste til mitt innlegg da han antydet at man ikke burde ta av. Jeg uttrykte meg på følgende vis: at det gav grunnlag for håp. Men så vil jeg bruke representanten Petersens ord ved å si at nå bør heller ikke Høyre, eller næringslivet for så vidt, ta av når det gjelder budsjettets innretning for tilstramning – det synes jeg det er meget lite grunnlag for. Når det er slik temperatur som det er i norsk økonomi, og skal vi styre den økonomiske utviklingen gjennom budsjettet, så må vi også være villige til å ta i bruk virkemidler som bidrar til å kjøle ned. Det er det Regjeringen har foreslått. Og dette er ikke dramatisk. Et flertall i Stortinget har gjort det motsatte da det var nødvendig. Da vi på begynnelsen av 1990-tallet hadde behov for å stimulere aktiviteten i økonomien fordi ledigheten var skyhøy og mange hjul stod stille, gjorde vi det motsatte. Da reduserte vi arbeidsgiveravgiften i to runder for å stimulere til aktivitet. Nå bruker vi en avgift som et virkemiddel for å dempe, og det tror jeg også vårt næringsliv tåler. Representanten Petersen nevnte spesielt prosessindustrien. Med det lille forbehold om at de opplysningene jeg sitter inne med, er korrekte, la meg ta et eksempel. Elkem Aluminium Mosjøen har i en lang periode gått med månedlige overskudd på sin virksomhet på 40 mill. kr. Det går meget godt. Virkningen av denne avgiften betyr om lag 20 mill. kr på årsbasis, altså mindre enn en halv måneds overskudd. Slik er situasjonen i den virksomheten. Så man skal heller ikke ta av – jeg støtter Petersens vurderinger – i dette spørsmålet.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg tror nok vi får oppleve stadige debatter der avgåtte statsråder og avgåtte regjeringer har veldig mye penger på viktige områder når de ikke lenger er i regjeringskontorene. Jeg tillater meg å si det når representanten Enoksen peker på hva Arbeiderpartiet gjør for kommuner og for veier. Det hadde vært betimelig å spørre tilbake. Jeg nevner kommuner, for er det noe som i alle år har vært viktig for sentrumspartiene, og også for Arbeiderpartiet når det gjelder distriktspolitikk, så er det utviklingen i kommunesektoren. Arbeiderpartiets regjering har lagt fram et opplegg for kommunesektoren som ikke engang Senterpartiet har våget å kritisere. Dette er meget viktig for utviklingen i distriktene. Her er også en rekke andre tiltak som er positive for utviklingen, som jeg var inne på i mitt innlegg, ikke minst de programmene for verdiskaping innenfor primærnæringen som det ligger konkrete forslag om i Stortinget til behandling her i høst. Dette er viktig. Så har jeg registrert at sentrumsregjeringen som ikke rakk å legge fram transportplanen, har veldig mye mer penger til det nå enn det arbeiderpartiregjeringen har foreslått. Det er en sak vi skal håndtere for seg i Stortinget, så får vi se hvordan resultatet da blir. Enoksens spørsmål handlet om gasskraft. Ja, arbeiderpartiregjeringen mener at den utslippstillatelsen vi gir når det gjelder gasskraft, ikke er i strid med Arbeiderpartiets forpliktelse i henhold til Kyoto-avtalen. Vi mener faktisk at bruk av gasskraft bidrar til å redusere utslipp og dermed faktisk er en fordel for miljøet. Her er vi uenig med sentrum – det synes jeg vi kan konstatere. Det er et annet flertall i Stortinget som står for den vurderingen når det gjelder bruk av gasskraft i Norge.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg synes ingenting var mer naturlig enn å innlede mitt innlegg i Stortinget i dag med å peke på akkurat de begivenheter som vi ser finner sted ute i verden, også i Palestina. Og som jeg sa: Vi er i en situasjon der Midtøsten står og dirrer og kanskje er på randen av krig. I en slik situasjon oppstår det en merkverdig intern norsk debatt om formuleringer, om uttalelser kommer før eller etter osv. Dette tror jeg må være en meget typisk norsk debatt. Og jeg er overbevist om at vår utenriksminister kommer til å komme nærmere tilbake til disse tingene senere i trontaledebatten. Men la meg slå helt klart fast: Det blir sagt fra Regjeringens side ved utenriksministeren at det må være slik at den part som rår over de virkelige tunge maktmidlene, også er den part som må ta det store ansvaret. Det er ingen tvil om at dette også har preget Regjeringens reaksjon. Men som jeg sier: Dette er en typisk norsk debatt. Så spør representanten Halvorsen om hva vi skal med vår plass i Sikkerhetsrådet. Jeg tror også jeg skal la de store bitene av det ligge til senere i debatten og la utenriksministeren håndtere det. Men jeg må tillate meg å si at vi i hvert fall ikke må sitte her i stortingssalen og opptre som om vi ved en plass der har blitt en nasjon blant dem som har vetorett. Det vil selvfølgelig være slik at Norge også der må samhandle med andre nasjoner, ellers oppnår vi overhodet ingenting. Så har jeg også hørt på radio i dag at noen har kalt det en etterdilterrolle. Det mener jeg er svært misvisende om den rollen Norge har spilt og spiller som tilrettelegger for fredsprosesser og som fredsmekler en rekke steder i verden. Så det mener jeg er en uberettiget kritikk av norsk utenrikspolitikk.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Representanten Bondevik brukte deler av sitt innlegg i denne debatten til igjen å holde fram påstanden om at Arbeiderpartiets miljøtroverdighet er liten. Når så Bondevik skal belegge dette, kommer han igjen tilbake til gasskraftsaken. Ja, la oss konstatere nok en gang at i synet på virkningen av gasskraft på miljøet er sentrum og Arbeiderpartiet uenige. Det blir derimot litt vanskeligere når representanten Bondevik skal konkretisere på andre områder der miljøuenigheten er stor. Det er drøyt regnet et halvt år siden sentrumsregjeringen gikk av. Vi styrer landet i dag etter et statsbudsjett som regjeringen Bondevik fremla for Stortinget, og som ble vedtatt gjennom en forhandlingsløsning med Arbeiderpartiet. Ser vi på miljøsatsingen i det budsjettet, er det vanskelig å se at det er stor avstand til det som Arbeiderpartiet har foreslått i sitt opplegg for neste år. Tvert imot, forskjellene er svært små. Arbeiderpartiet og sentrum er enige om at det er riktig å øke elavgiften. Som jeg har sagt før i dag, kan det å redusere bensinavgiften selvfølgelig ha en miljømessig bakside, men på det punktet har Bondevik stått fram som en av dem som var bekymret for at Arbeiderpartiet ikke var villig til å senke avgiften nok. Så til syvende og sist havner vi igjen der at det er gasskraftsaken denne store kritikken bunner i. Men Arbeiderpartiet tar sentrums miljøengasjement på alvor, og da er mitt spørsmål til representanten Bondevik: Hvis det da er slik at Bondevik ønsker en sterkere profil på miljøsiden, hvor har så sentrumspartiene tenkt å henvende seg i Stortinget hvis det ikke er til Arbeiderpartiet? Ser Bondevik andre steder i Stortinget der det kan finnes løsninger som bidrar til å bedre miljøprofilen?
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg lyttet med stor interesse til Senterpartiets leders uttalelser om forhandlingsvilje fra sentrum og Senterpartiet i en opposisjonsrolle til tross for den harang han tok seg tid til om hva som var Arbeiderpartiets rolle da vi var i opposisjon. Men skulle den historieskrivningen tjent et annet formål enn bare å gi Arbeiderpartiet et negativt stempel, burde Enoksen i rettferdighetens navn også tatt med at Arbeiderpartiet sist høst inngikk i forhandlinger med sentrumsregjeringen og faktisk er den eneste samarbeidspartneren sentrumsregjeringen har hatt i Stortinget som har stilt seg bak et budsjett og tatt et helhetlig ansvar for et budsjettopplegg. Det er en del av historieskrivningen. Odd Roger Enoksen bruker naturligvis også tid på å fremme Senterpartiets politikk. Han peker på viktigheten av gode rammer for kommunene. Han vil ha mer frihet for kommunesektoren. Det har også Arbeiderpartiet foreslått. Vi har foreslått en svært god rammeøkning for sektoren. Han vil ha en mer rettferdig fordeling. Senterpartiet tok faktisk til orde for aksjebeskatning for å skape en bedre fordeling og utjevning før de forlot regjeringskvartalet. De er for å redusere matvareprisene. Arbeiderpartiet har foreslått det første steget. Det kom ikke et slikt forslag mens sentrumsregjeringen styrte. Nå ligger det et slikt forslag i Stortinget, som altså er et steg i den retning som Senterpartiet og Enoksen ønsker å gå. Selvfølgelig skal alle partiene i Stortinget forholde seg til den parlamentariske situasjonen slik den er, også i resten av denne perioden. Det har vært tilfelle de første årene. Men det er dog, som jeg la vekt på i mitt innlegg i dag, et stort sammenfall når det gjelder viktige prioriteringer mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Mitt spørsmål til Enoksen er: Hva er Senterpartiets og Enoksens rolle denne høsten? Vil Senterpartiet og representanten Enoksen bruke sin posisjon i sentrum til å trekke sentrum i retning av Arbeiderpartiet? Og er hans åpning i Nationen i dag når det gjelder konjunkturavgiften, et uttrykk for det?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-10:
Jeg fremmer forslag om at elever som tar videregående utdanning etter særskilt løp, skal ha rett til skyss på linje med elever som går i ordinære klasser i videregående skole.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-10:
Det blir noe pompøst og voldsomt når Sponheim skal beskrive situasjonen for norsk næringsliv. Det er jo ikke dagens næringsliv vi skal leve av når oljen tar slutt. I løpet av en 20-års periode vet vi at det må skaffes 800 000 nye arbeidsplasser i Norge, og oljealderen har jo en levetid langt utover det, slik at de arbeidsplassene vi skal leve av når oljen tar slutt, er ikke dagens arbeidsplasser. Konjunkturavgiften er først og fremst spørsmål om å omfordele. Det har i liten grad konsekvenser for arbeidsplasser. Muligens vil det påvirke noe at nedleggelse av arbeidsplasser vil gå kjappere enn uten denne avgiften, men at denne avgiften skal ha de konsekvensene som Sponheim prøver å beskrive, det er å overdrive ganske kraftig. Vi vet at det er generert store overskudd i næringslivet de senere år, og da er det rett og rimelig at det blir overflyttet fra privat sektor til offentlig sektor for å løse de mange oppgavene som vi har innenfor offentlig sektor. Så over til det som egentlig er spørsmålet mitt. Det går på miljøpolitikken. Dagens regjering fører en «reaksjonær miljøpolitikk», sa Sponheim. Så kan vi diskutere begrepet «reaksjonær», men jeg er enig med ham i at når det gjelder gasskraft, er vi på gale veier, og også når det gjelder bensin- og dieselavgiften, er vi på gale veier. Men en grønn politikk skal Sponheim ha. Er det grønn politikk å redusere dieselavgiften og bensinavgiften? Vi vet at det er sammenheng mellom pris og forbruk, og en lavere bensin- og dieselpris vil øke forbruket og dermed utslippet av CO2-gass. Er det en god miljøpolitikk? Og er det en reaksjonær miljøpolitikk, slik som man prøvde å beskrive Regjeringens miljøpolitikk?
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
På vegne av Per-Kristian Foss, Erna Solberg og meg selv vil jeg fremme forslag om å åpne for større arbeidsinnvandring og forenkle saksbehandlingen av arbeidstillatelser.
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
Siden også Hill-Marta Solberg startet sitt innlegg med å snakke om Serbia, la meg bare komme med en liten merknad. Jeg tror vi alle sammen er meget glade og entusiastiske over den utviklingen som nå har skjedd. Men før vi tar helt av, la meg minne om at det som blir testen, er i hvilken grad serberne er villige til å gjennomføre en forsoningspolitikk i Kosovo. Det er testen, og det er det vi til syvende og sist må snakke om. Det har jeg sett lite om fra den sittende regjering. Men så til mitt spørsmål. Jeg er enig i at dette budsjettet som Regjeringen nå har fremlagt, har en tydelig politisk profil. Ja, det er de største skatte- og avgiftsøkninger i manns minne, og de er i stor grad rettet mot det næringsliv som vi skal leve av. Begrunnelsen for at Regjeringen og Arbeiderpartiet ønsker å rette denne knyttneven mot næringslivet, begynner etter hvert å komme tydelig frem. Finansministeren sa ifølge NTB på pressekonferansen etter fremleggelsen av budsjettet at «konjunkturavgiften vil føre til mindre sysselsetting i privat sektor.» Det var en helt klar innrømmelse. Og Kjell Opseth uttrykte det samme i Dagsavisen lørdag i et noe mer folkelig ordelag, der han sa at hvis prosessindustrien ikke er fornøyd med skatte- og avgiftsopplegget til Regjeringen, får de heller si opp folk. Det er et uttrykk for en negativ holdning til vårt konkurranseutsatte næringsliv som Høyre er sterkt imot. Vi mener at de arbeidskraftbehov som samfunnet nå utvilsomt har, må dekkes inn ved den type tiltak som Høyre har fremmet en rekke forslag om, nemlig om hvordan man øker antallet arbeidstakere i Norge. Langs den linjen kommer ikke Arbeiderpartiet, her er det ingen forslag. Hvorfor har ikke Arbeiderpartiet forslag om dette, som er det aller viktigste tiltaket fremover?
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
Jeg konstaterer at Arbeiderpartiet leverer klærne tilbake, men jeg gleder meg ikke over det. Jeg hadde håpet – og jeg tror mange med meg faktisk også hadde håpet – at Arbeiderpartiet hadde vært tydeligere, f.eks. når det gjelder hva de vil gjøre med moderniseringen, eller hadde ønsket at de ville unngått det de nå gjør. Men vi må respektere Arbeiderpartiet for at de nå gir uttrykk for hva de mener er riktig politikk, og det er altså forskjellig fra den politikken Høyre mener er riktig for Norge. Jeg tror vi begge to er enig med finansministeren i at hovedproblemet er arbeidskraft. Vår skuffelse er at Schjøtt-Pedersen ikke da i sin finanstale trakk noen konsekvenser av dette, men at han, etter referatet fra NTB, nøyde seg med det i pressekonferansen etterpå. Men realiteten er at her står man overfor to hovedstrategier. Arbeiderpartiets hovedstrategi er altså: La oss legge en konjunkturavgift og andre belastninger på næringslivet, herunder elavgift. Og det er greit nok. Det er Arbeiderpartiets holdning. Høyres holdning er: La oss heller sørge for at vi får mer arbeidskraft i Norge på alle de områdene jeg nevnte. La oss heller se til at tilbudet av arbeidskraft blir større. Dette er helt forskjellige strategier. Ja, det er sånn det er – det er forskjell på Høyre og Arbeiderpartiet når det gjelder viktige områder innen den økonomiske politikken.
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
Jeg må innrømme at jeg til å begynne med under Siv Jensens innlegg syntes det var en interessant vinkel, for det virket som hun var interessert i å lytte til det som er hovedproblemstillingen i norsk økonomi for tiden, nemlig mangel på arbeidskraft, en mangel som gjør at vi har problemer i Velferds-Norge. Det var en litt annen holdning enn den Carl I. Hagen gav uttrykk for i formiddag. Han holdt jo et innlegg som ville gledet hans medarbeider Hedstrøm meget, tror jeg, når jeg hørte de sammenhengene han satte det hele inn i. Men jeg oppfattet jo meget raskt at Siv Jensen selvfølgelig ikke ønsker å gjøre noe med dette arbeidskraftproblemet. Da er det bedre at køene består i Norge. For vårt forslag er akkurat slik hun beskrev, nemlig at vi tar utgangspunkt i dem som får fast arbeid. Vi tror at de vil bidra til det felles beste i Norge. Vi vet at det er etterspørsel en rekke steder, både der det er bra med boliger og der det ikke er fullt så bra med boliger, og vi tror at det vil være med på å skape en etterspørsel som gjør at det også bygges boliger. Problemet med boligbygging i Norge i dag er jo ikke minst det planbyråkratiet som Norge har pådratt seg. Det er det mulig å gjøre noe med. Det er mulig å bygge flere boliger, hvis man er villig til å slippe markedene mer løs. Det mener vi vil være riktig. Jeg ser derfor ikke noen motsetning på dette området. Når Siv Jensen kaller dette «tilsynelatende» akutte problemer, vitner det om at Fremskrittspartiet ikke har skjønt hva hovedproblemet i det norske velferdssamfunnet og i den norske økonomien i dag består i. Vi har ikke nok arbeidskraft. Vi må slutte å la folk stå i kø bare fordi vi ikke er villig til å gjøre de nødvendige grep. Og de som er minst villige av alle, er nettopp Fremskrittspartiet. Derfor er de uegnet til å løse de velferdsproblemene vi står overfor.
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
Jeg synes dette var en hyggelig og positiv tone fra Steensnæs" side, og hvis det innebærer at han er villig til å følge oss når det gjelder forslagene, er jo det enda bedre nyheter. Det Steensnæs sikkert vil ha meg til å utdype, og som jeg er glad for å få utdypet, er følgende hovedsynspunkt: Jeg tror det er viktig at vi utvikler et samfunn her hjemme hvor alle de som bor her, forutsettes å bidra, at de alle sammen skal inkluderes, og at vi ikke omtaler dem som bor her i landet, på en slik måte at man fyrer opp under motsetningene i det norske samfunn. Dette er ikke noen ny holdning fra Høyres side. Et av de viktige elementene i fjorårets valgkamp var ikke en debatt mellom Høyre og Fremskrittspartiet på dette området, men det var at vi så tydelig viste i våre praktiske holdninger at vi hadde helt forskjellig holdning til dette spørsmålet. Vi har ikke noe angstfylt forhold til folk fra fremmede kulturer som kommer hit. Vi forutsetter at de bidrar i det norske samfunn etter det norske samfunns lover og forutsetninger. Vi må også respektere det mangfold og den egenart som folk trekker med seg – men som sagt med den respekten de skal ha for det norske samfunns lover og forutsetninger. Forslaget vårt tar ikke bare sikte på de land som Steensnæs nevnte. Jeg nevnte bl.a. at vi har hatt en rekke krav fra fiskeriindustrien i nord om at de må ha mulighet for å bygge flere broer innover mot Nordvest-Russland, til begges glede. Derfor tar vårt forslag sikte på at vi ikke skal peke ut spesielle land, men at vi skal være åpne nettopp der hvor behovet er. Men i bunnen ligger det selvsagte konservative menneskesyn om likeverdighet og respekt – og respekt for menneskets egenart.
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
Det er godt å høre at tidligere statsråd Meltveit Kleppa nå ikke fokuserer på spørsmålet om forskjeller, men nettopp på det vanskeligste av alle, nemlig det at enkelte faller under det gulvet som bør være. Derfor er det svært viktig når hun nå sier det samme som Høyre har sagt i alle år, nemlig at det er arbeid som er en av hovedstrategiene mot utviklingen av Fattig-Norge. For det er kanskje et bedre uttrykk enn å snakke om Forskjells-Norge. Jeg regner med at Senterpartiet også på det området etter hvert vil komme etter. Når jeg i mitt innlegg nettopp la så stor vekt på å endre en god del av reglene som gjelder i det norske samfunn, er det for å inkludere flere i arbeidsstyrken. Vårt forslag om arbeidsinnvandring er bare et av mange elementer, og jeg tror på mange måter at den tiltakspakken som jeg omtalte i mitt innlegg, er et av de aller viktigste bidragene til å få gjort noe med spørsmålet om å få flere mennesker i arbeid. Det medfører imidlertid også at vi må føre en aktiv politikk for å sørge for at arbeidsplassene utover hele landet virkelig etableres. Den nye konjunkturavgiften er et anslag mot den type arbeidsplasser. Derfor sier vi nei til den. Vi mener at noe av det aller viktigste som nå skjer, er at vi fører en næringslivsvennlig politikk, og at vi fører en politikk som sørger for skikkelige kommunikasjoner i dette landet. Jeg har merket meg at Senterpartiet har sagt mye om behovet for mer kommunikasjoner. Det er hyggelig, men jeg vil minne om at det gjorde de også da vi vedtok Norsk veg- og vegtrafikkplan i 1997. Men hver gang vi kom til årsbudsjettene, var Senterpartiet dessverre søkk vekk. Jeg håper at Senterpartiet denne gangen ikke bare sier det generelt, men at de er med når de faktiske vedtakene skal fattes.
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
Det er vel med replikkordskifter som det er med eksamen, man får aldri de oppgavene man hadde forberedt seg på. Dette er i så fall SVs første replikk uten å spørre om Kåre Willoch og Israel. Jeg skal da også la være å besvare det spørsmålet, men gå rett inn i det Djupedal var interessert i, bare via følgende kommentar: Hvis han ikke tror at næringslivet kjenner seg igjen i problemet rundt konjunkturavgiften, tror jeg Djupedal har behov for å komme seg ut i det reelle næringsliv. Det gjelder for øvrig også elavgiften. Men når det gjelder miljøstandpunktene, må jeg si at jeg ikke har det minste dårlig samvittighet for Høyres miljøpolitikk – snarere tvert imot. Jeg mener fortsatt at gasskraftverk begrunnes godt fra en miljømessig synsvinkel. Det har jeg stått på, det vil jeg mene fortsatt. Men det er elementer i det vi gjør som burde glede Djupedal mer enn det han nå gir uttrykk for. Den aller siste miljøpolitiske debatten vi hadde i Norge pågikk for en tre-fire uker siden. Vi setter nå i gang konsekvensutredninger for Beiarn, gjør vi ikke det? Og Djupedal husker kanskje at det var Høyres gruppe som var avgjørende for å få dette videre. Så jeg har altså god samvittighet i så måte. Jeg synes ikke det standpunktet Djupedal har om bensinavgifter er noe spesielt godt miljøstandpunkt. Det bygger på den forutsetning at kjøring er veldig avhengig av bensinprisens størrelse. Jeg tror han fort vil se at den elastisiteten ikke er der. Bensinavgiften er en betydelig belastning på næringslivet og enkeltmennesket og den bosetting som vi har her i landet, og derfor er det et dårlig standpunkt. Jeg vil også si at jeg kan ikke skjønne og begripe at det å ha et dårlig veinett skal være god miljøpolitikk. Ikke minst når man tenker på at vårt veinett er et betydelig trafikkusikkerhetsmoment, det koster mange liv, er jeg villig til å stå for god veibygging. Dessverre er Høyre det eneste partiet som flagger det så høyt som vi er villig til å gjøre.
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
Schjøtt-Pedersen og jeg har vært i debatt i Dagsnytt Atten, og da foreholdt jeg ham det referatet som NTB gav. Det la han til grunn for den videre debatt. Referatet er følgende: På en pressekonferanse mandag vedgikk Schjøtt-Pedersen at konjunkturavgiften vil føre til mindre sysselsetting i privat sektor, punktum. Og det er det som er virkningen. Det blir mindre, og han flytter ressurser over. Om ikke Schjøtt-Pedersen mener det, mener helt åpenbart Kjell Opseth det når han sier at hvis folk ikke er fornøyd med avgiften, får de heller si opp folk. Det er to sider av samme sak. Jeg er ikke helt sikker på om Schjøtt-Pedersen bør fortsette denne debatten altfor langt.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-10:
Trontaledebatten er en av årets største og viktigste debatter. Det er for så vidt tildelt rikelig med taletid – debatten skal gå over to dager – men til tross for det er replikkadgangen etter statsrådenes innlegg begrenset til tre replikker. Det begrenser også de minste partienes mulighet til å få replikk. Jeg vil på den bakgrunn tillate meg å foreslå at det også åpnes for fem replikker etter innlegg fra statsrådene.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-10:
På de fleste av meningsmålingene de siste månedene har Fremskrittspartiet vært landets største parti, og det er derfor all mulig grunn til å følge med på hva partiet foretar seg, og hva det står for. Det er grunn til å spørre: Hvordan vil Fremskrittspartiets politikk slå ut i de ulike landsdelene? Fremskrittspartiet vil ifølge programmet auksjonere bort fiskerettighetene og slik gjøre kystens befolkning til husmenn under fremmed kapital. Man vil åpne for fri import av landbruksvarer, man vil halvere landbruksstøtten og i praksis avvikle norsk landbruk. Man har vært vekslende for og imot Nord-Norge-tilskuddet, sågar på en og samme dag. På formiddagen var Carl I. Hagen for Nord-Norge-tilskuddet, på ettermiddagen imot, fordi det ikke var basert på objektive kriterier. Samtidig ønsker Fremskrittspartiet å åpne for et storbytilskudd, som om det skulle være mer objektivt. Man foreslår og står for dramatiske omfordelinger mellom kommunene, hvor man tar inntekter fra de små kommunene og gir til de større kommunene. Det betyr dårligere tilbud til innbyggerne i kommunene. Det er ikke som Carl I. Hagen sier, at det å øremerke overføringene til skolene og til helsevesenet vil løse alle disse problemene. Kommunene driver også med en masse annet arbeid: forebyggende arbeid rettet mot barn og unge, rusforebyggende arbeid, kulturaktiviteter og samferdsel. Alt dette vil rammes gjennom det opplegget som Fremskrittspartiet står for. Sosial dumping kaller Carl I. Hagen det å åpne for arbeidsinnvandring i større grad enn det vi så langt har tillatt. Samtidig vil Fremskrittspartiet fjerne tariffavtaler og bidra til å opprettholde bosettingen i Distrikts-Norge gjennom at distriktsbefolkningen skal tilbys lavere lønn, for på den måten å tiltrekke seg bedrifter i Distrikts-Norge. Dette kaller Carl I. Hagen sosial dumping i andre sammenhenger. Lavere lønn til distriktsbefolkningen er det man har å tilby. Eller, som også Carl I. Hagen sier til Dagens Næringsliv 14. september: En bru til et øysamfunn er i forhold til investeringer i veisektoren rundt Oslo eksempel på ufornuftige investeringer i forhold til fornuftige investeringer. Hvor vil Carl I. Hagen investere i Distrikts-Norge? Er det dette Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet har å tilby Distrikts-Norge? Man skal auksjonere bort naturrettigheter til høystbydende og gjøre distriktsbefolkningen til underbetalte husmenn under fremmed kapital.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-10:
Når vi også tar med at Regjeringen foreslår innført elavgift på den samme industrien som Hill-Marta Solberg nå nevner, ser bildet noe annerledes ut. Nå er det kjent hva Arbeiderpartiet vil, sa Hill-Marta Solberg i sin innledning. Det er ingen tvil om at det er ansatser til noe som kan bli bra i det budsjettet som er framlagt, men det er heller ikke tvil om at det er mange områder som må forbedres. Arbeiderpartiet viser etter min oppfatning en fullstendig mangel på forståelse for at verdiene må skapes før de kan fordeles og før de kan forbrukes. Det er næringslivet og i veldig stor grad også de små bedriftene i Distrikts-Norge som skal betale store deler av de økte utgiftene. Det er også i dette budsjettet en kraftig nedprioritering av Distrikts-Norge, som Arbeiderpartiet har foretatt over år, og som også denne regjeringen har gjort seg til talsmann for. Man nedprioriterer f.eks. bevilgningene til samferdsel i budsjettet og også i Nasjonal transportplan på en måte som er fullstendig uakseptabel i forhold til distriktene. Man kan hevde at det på de direkte distriktsrettede bevilgningene er en vekst på 7 pst. til neste år, men når man går inn i det forslaget og ser at en stor del av den økningen faktisk skal gå til aksjekapital til et IT-senter på Fornebu, ser man hvor langt Arbeiderpartiets distriktssatsing strekker seg. Man lover billigere kjøtt og billigere brennevin uten å ta fordelingsmessige og ernæringsmessige hensyn, uten at man tar hensyn til at anerkjente forskere hevder at det vil bety ytterligere 300 dødsfall pr. år på grunn av alkoholskader. Men mitt spørsmål til Hill-Marta Solberg går allikevel i forhold til gasskraftverk. Arbeiderpartiet kom til regjeringsmakt på vedtak om å bygge sterkt forurensende gasskraftverk. Nå vet vi at man vil åpne for dette uten å stille krav til rensing og uten å stille krav til CO2-utslipp. Det representerer en økning på omtrent halvparten av den norske bilparken. Hvem skal betale denne prisen? Hvor vil Arbeiderpartiet i neste omgang komme med forslag om reduksjoner for å oppfylle forpliktelsene i Kyoto-avtalen? Hvem skal ta de belastningene når ikke gasskraftverkene skal gjøre det?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-10:
Jeg vil på nytt rette en takk til Arbeiderpartiet for at de hjalp sentrum med å få gjennomslag for 99,6 pst. av det budsjettforslaget vi la fram i fjor høst. Som jeg også sa, tilkjente jeg Arbeiderpartiet den æren at de inngikk et budsjettforlik. Men vi hørte jo i mars Arbeiderpartiets leder hevde at det budsjettforliket var et skritt på veien tilbake til regjeringsmakt. Når man da i ettertid presterer å si at det inngåtte budsjettforlik og viljen til samarbeid først og fremst var ment som et forsøk på å få tilbake makten, så har det en viss bismak. Men jeg lar det ligge. Som jeg sa: Det er Arbeiderpartiets valg. På mange områder har vi felles mål, og vi vil ha noe av den samme utviklingen. Men det er også mange områder som skiller oss, og det er på de områdene vi er nødt til å gå inn i forhandlinger under årets budsjettbehandling. Jeg trodde jeg hadde klarlagt ganske godt i mitt hovedinnlegg hva som vil bli Senterpartiets rolle i budsjettforhandlingene i høst. Vi akter å være ansvarlige. Vi akter å være konstruktive og forsøke å komme fram til et best mulig resultat. Men det er et resultat som går i den retning som vi ønsker, bl.a. innenfor distriktspolitikk, innenfor miljøpolitikk og innenfor næringspolitikk, for å nevne noen områder. Det er helt riktig, som representanten Hill-Marta Solberg er inne på, at det er et sterkt press innenfor mange sektorer og innenfor mange områder av næringslivet, og det er mangel på arbeidskraft. Men vi deler ikke Arbeiderpartiets oppfatning av at den konjunkturavgiften som Arbeiderpartiet og Regjeringen nå foreslår, er den beste løsningen. Den rammer flatt. Den rammer alle bedrifter likt. Jeg er sterkt uenig i det som Kjell Opseth har sagt, at vi skal la de bedrifter som ikke er i stand til å klare seg, si opp folk, la de avvikle og frigjøre arbeidskraft på den måten. For noen få år siden var norsk fiskerinæring en gjennomsubsidiert næring. Oppdrettsnæringen lå med brukket rygg og hadde massevis av konkurser. Det er ikke mer enn ett år siden Arbeiderpartiet anklaget sentrum for ikke å ta situasjonen innenfor norsk verftsindustri på alvor og ikke sette inn nok tiltak – en arbeidskraftkrevende næring som får store økte kostnader med konjunkturavgiften. Alle påstår at disse næringene(presidenten klubber) vil være framtidens norske næringer. Skal vi bygge dem ned ved å pålegge dem ekstra avgifter,(presidenten klubber) eller skal vi målrette innsatsen mot de sektorer hvor vi virkelig bør frigjøre arbeidsinnsats? – Så fikk jeg heller ikke denne gangen tid til å si noe om det, men det får jeg sannsynligvis tid til senere. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-10:
Jeg er glad for at Fremskrittspartiet nå ser ut til å ha skiftet standpunkt i synet på redusert matmoms. Vi får bare håpe at det standpunktet har noe lengre holdbarhetstid enn da man en formiddag var for å beholde Nord-Norge-tilskuddet, men på ettermiddagen på nytt igjen var imot. Vi får tro at det iallfall holder gjennom behandlingen her i Stortinget. Redusert matmoms er den letteste måten å målrette det og se at det kommer forbrukeren til gode. Det er et nedslag på avgift som kan måles direkte på pris ut til kunden. Den eneste muligheten vi har til å sikre at redusert moms kommer kunden til gode, er at det er målbart på en god måte. Jeg tror også forretningene vil komme til å innrette seg etter det i motsetning til det vi har sett når Fremskrittspartiet har vært en pådriver for å redusere inntekten til bonden, hvor inntektsreduksjonen i hovedsak har havnet i lommen på et fåtall kjøpmenn. Så litt tilbake til spørsmålet fra Hill-Marta Solberg, som jeg ikke fikk tid til å besvare fullt ut. Det er ikke riktig at jeg åpnet for konjunkturavgift i den form som Regjeringen har foreslått. Det er riktig at vi kan vurdere andre modeller, andre modeller som er mer målrettet, og som har det samme formål, nemlig å redusere aktiviteten i norsk økonomi. Det er ikke penger vi mangler, det er realressurser. Vi mangler arbeidskraft til å sette inn i de sektorer der vi trenger det. De siste fem årene er det blitt investert nærmere 70 milliarder kr hvert år i f.eks. tjenesteytende sektor. Det er i den sektoren vi også har hatt den sterkeste veksten i sysselsetting, dersom man ser bort fra veksten i kommunene. Det er mot denne sektoren vi først og fremst bør rette inn grep for å sikre sysselsetting i de næringene som skal være framtidens eksportrettede næringer, som skal sikre eksportinntekter til landet i tiden etter at oljeinntektene har tørket ut. Vi har hatt en sterk vekst i tjenesteytende sektor. Den bør vi nå forsøke å bremse. Derfor var sentrums forslag om en investeringsavgift, en ekstra konjunkturavgift på investeringer, et godt forslag, som Arbeiderpartiet i sin tid avviste, men som er et forslag som nå bør drøftes på nytt.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-10:
Det er et flertall på Stortinget som har besluttet at det skal bygges et IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Alle sentrumspartiene, også Senterpartiet, hadde en annen profil og en annen innretning på det forslaget, og det vil vi selvsagt også se på på nytt igjen i høst. Men vedtaket er gjort. Min påpeking av merkverdigheter i budsjettet gikk mer på at Arbeiderpartiet og Regjeringen har prestert å legge 165 mill. kr til aksjekapital til et IT-senter på Fornebu inn under den distriktsmessige satsingen i budsjettet, ikke først og fremst på beløpets størrelse, men at man presterer å kalle dette for distriktssatsing ved å legge det inn under den posten. Det er helt opplagt at vi så risikoen for at et budsjettsamarbeid med Arbeiderpartiet kunne øke sjansen for en regjeringskrise. Vi så det. Men til tross for det valgte vi å gå den veien, og det ville jeg ha valgt på nytt igjen om jeg hadde fått det valget, først og fremst fordi sentrumsregjeringen og Senterpartiet er opptatt av at vi skal søke løsninger i de retninger hvor man kan få de beste resultatene og oppnå resultater som ligger nærmest mulig opp til det som vi ønsker. På en del områder innenfor politikken er det i et samarbeid med Arbeiderpartiet, på andre områder er det i samarbeid med Høyre, og det er med Fremskrittspartiet på en del områder. Men vi var altså villige til å gjøre det, til tross for at vi innså at Arbeiderpartiet på et visst gitt tidspunkt kunne bruke nettopp det budsjettforliket til å ta tilbake regjeringsmakt. Det skjedde, men som et ansvarlig parti er det likevel vår oppgave å arbeide til beste for landets innbyggere og søke politiske løsninger som ligger så nært opptil det som vi ønsker, ikke først og fremst å søke makt for maktens egen skyld, men for å oppnå politiske resultater. Det er det vi arbeider for. Jeg ville ha gjort det valget på nytt.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-10:
Det er et paradoks at Regjeringen legger fram et forslag som innebærer dyrere kollektivtransport, dyrere tog og dyrere buss, samtidig som man foreslår billigere bensin. Det er et forslag som Senterpartiet er helt imot. Men vi må også være i stand til å ha to tanker i hodet på en gang. Vi ønsker en sterkere satsing på kollektivtrafikk, spesielt kollektivtrafikk nær og i de store byene hvor behovet er stort og mulighetene for å løse trafikkutfordringene er størst ved å bruke kollektivtrafikken. Samtidig må vi også innse at vi ikke klarer å bygge ut det samme kollektivtilbudet rundt omkring i hele Distrikts-Norge, og at man i store deler av landet er langt mer avhengig av bil som transportmiddel enn det man er andre steder i landet. Derfor må det være mulig å styrke innsatsen med hensyn til kollektivtrafikken, kombinere styrking av kollektivtrafikken med satsing på veiprising som skal øke kostnadene ved bruk av bil, samtidig som man på den andre siden også foretar en viss reduksjon av utgiftene til bensin og til diesel, altså drivstoffutgiftene, både for transportnæringen og for dem som er avhengig av bil. Man kan altså ivareta en miljømessig profil ved å hindre sterk økning av biltrafikk i byene, samtidig som man også kan legge til rette for at man ikke skal ha sterke kostnadsøkninger i Distrikts-Norge. Det skulle være nok å minne om at bensin- og dieselprisene har økt med nesten 40 pst. det siste året. Til tross for at prisene fortsatt er på et nivå som vi hadde for en del år tilbake, er dette en sterk kostnadsøkning i løpet av ett år, og jeg er derfor glad for at Regjeringen har kommet med et såpass sterkt bidrag til å redusere drivstoffutgiftene til folk flest som de har gjort. Problemet er at miljøprofilen i det forslaget mangler, og at man også samtidig øker prisen på kollektivtransport.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-10-10:
Det er helt riktig, som jeg har sagt flere ganger, at det er behov for å dempe aktiviteten i norsk økonomi, spesielt på en del områder, og jeg mener det må være en utfordring for oss alle sammen å jobbe målrettet for å dempe aktiviteten der den er størst, der den skaper størst pressvirkninger i norsk økonomi, og der den skaper størst inflasjon. Klarer vi det, har vi etter min oppfatning gjort en god jobb. Så er det også slik at det selvfølgelig er elementer i budsjettet som er positive. Den satsing som Regjeringen har på kommunene, er et skritt i riktig retning. Det er også riktig at den økningen i kommuneøkonomien som det nå legges opp til, stort sett er i tråd med det som jeg sa mens jeg var kommunalminister. Det var altså før vi kjente til virkningene av inntektsoppgjøret, før vi kjente til virkningene av utvidet ferie, før vi kjente til omleggingen av pensjonssystemet, som øker utgiftene, og før vi kjente til at statens forhandlinger med lærerne som førte til økte kostnader for skolesektoren og dermed også økte utgifter for kommunene. Men det får vi rikelig med tid til å komme tilbake til. Regjeringen Bondevik valgte å gå av fordi et flertall på Stortinget var villig til sågar å svekke forurensningsloven for å få bygd sterkt forurensende gasskraftverk. Man var villig til å ta alle midler i bruk for å få bygd disse gasskraftverkene. Og så sier man at det ikke betyr økte CO2-utslipp, og at det ikke betyr økt forurensning. Ja, det er greit. Man kan gjerne måle det slik som man vil, men når Regjeringen på den andre siden i forslaget til neste års budsjett også presterer å redusere bevilgningene til alternativ energi og til enøk, viser man også at man ikke satser på ren, fornybar energi. Man satser gass for alt det er verdt, også til innenlands bruk, og bygger gasskraftverk. På den måten svekker man miljøprofilen og øker forurensningen. Regjeringen har nå også på toppen av det hele selv uttrykt tvil hvorvidt gasskraftverkene virkelig vil bidra til å minske utslippene globalt sett. Vi er fortsatt av den oppfatning at reduksjon av energiforbruket og satsning på alternativ energi, på ren, fornybar energi, er den beste måten å få ned utslippene på – ikke gjennom å bygge forurensende gasskraftverk.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Jeg synes det er et merkelig forslag i og med at gruppelederne tidligere har drøftet dette en lang rekke ganger og hatt den samme formen i flere år. Det er jo slik at partier blir store, og av og til blir de små igjen. Jeg kan ikke huske at hr. Enoksen var noe særlig positiv da det var motsatte fortegn for en del år siden, så jeg synes det er litt merkverdig at man nå skal endre systemet i takt med Senterpartiets eller andre partiers vekst og eventuelle fall. Særlig synes jeg det er merkverdig når vi så ofte har hørt at Venstre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet anser seg for å være en slags blokk. Da er det fullt mulig for de tre partiene innen denne blokken å fordele de replikker som de vil få på alle statsråder. Dette er mer en intern sentrumsproblematikk enn noe som jeg synes Stortinget skal endre i forhold til det som har vært omforent. Jeg vil derfor anbefale Fremskrittspartiets gruppe å stemme for presidentens forslag.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Jeg takker for det spørsmålet. Det var nesten forhåndsbestilt, for jeg hadde tenkt å si noe om det i mitt innlegg, men jeg rakk det ikke. For det første: 1991, det er ti år siden. Da hadde vi en helt annen økonomisk situasjon, vi hadde en helt annen arbeidsmarkedssituasjon, vi var i ferd med å få høyere arbeidsledighet, og vi var i ferd med å gjennomføre århundrets største bankran – som flertallet i denne salen har gjort. I dag synes jeg vi skal se litt fremover, og det er en relativt klar konsistent linje i Fremskrittspartiet. Vi har hele tiden sagt at vi ønsker å bevege oss mot et fondsbasert folketrygdsystem, og vi har hele tiden sagt at oljeinntektene må komme det norske folk til gode. I 1997, da vi også fikk uventede inntekter, foreslo vi kjøp av sykehusutstyr, innkjøp av biler til politiet og kjøp av andre ting fra utlandet som ikke skapte noe innenlandspress, og det kommer vi til å gjenta senere i høst, så det er ingen endring hos oss. Og så til grunnlovsforslaget: Det er klart at hvis vi i dag overfører det som utgjør statsbudsjettets utbetalinger av pensjoner – la oss si at vi overfører 50 milliarder kr i pensjonsutbetalinger fra statsbudsjettet til, slik det står i vårt grunnlovsforslag, å bli utbetalt fra oljefondet og Folketrygdfondets avkastning og eventuelt fra fondet, frigjør vi jo de tilsvarende 50 milliarder kr i statsbudsjettet som kan brukes til skatte- og avgiftslettelser eller andre påplussinger. Vi kan ikke bruke penger to ganger, slik statsminister Stoltenberg har sagt flere ganger. Han må da vel skjønne at hvis vi plutselig sparer en utbetaling på det ordinære statsbudsjettet – bare for å ta et eksempel, 50 milliarder kr – og alle inntektene i statsbudsjettet blir der, har vi styrket mulighetene til å gjøre andre ting. Der fins det ingen motsetning. Man må jo være statsminister eller finansminister i Norge for ikke å skjønne noe så enkelt!