Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-11-23:
I beste fall kan man kanskje karakterisere Carl I. Hagens forslag om endringer i Grunnloven § 71 som et forslag fremmet i en slags partipolitisk affekt, hvor toleranse og takhøyde har vært i en nedadgående kurve. Jeg har jo alltid oppfattet representanten Carl I. Hagen som svært kunnig i Stortingets forretningsorden, i prosedyre og i Grunnlovens ånd og intensjoner. Men dette forslaget åpner for en vilkårlighet som jeg knapt nok hadde trodd at noen folkevalgt hadde villet gå inn for. Så har da også Fremskrittspartiets andre medlem i konstitusjonskomiteen, Vidar Kleppe, funnet å ikke ville støtte partileder Hagens forslag. Hagen blir dermed, som han også har vært inne på, stående alene både som forslagsstiller og komitemedlem i innstillingen. Hvor går vi så med Hagens forslag i sin ytterste konsekvens? Kanskje representanten Kleppe har tenkt som meg – helt hypotetisk selvsagt – at dersom parlamentarisk leder i et parti i en gitt situasjon blir tilstrekkelig uenig med et par medlemmer i sin gruppe – la oss si, fortsatt rent hypotetisk selvsagt, representantene fra Østfold og Vest-Agder – kunne et flertall i den angjeldende gruppen, gjerne under sterkt press fra ledelsen, faktisk overprøve velgerne og skifte ut de folkevalgte med deres vararepresentanter. Og hvis heller ikke de nye representantene fant nåde for maktens krav om partidisiplin, så vips eksklusjon og nye folk, stadig lenger nede på lista, fra de angjeldende partiene i Østfold og Vest-Agder – igjen bare som eksempler selvsagt – som fikk prøvesitte stortingsbenken inntil lydighet var forstått. Slikt er ikke demokrati, og det er ingenlunde i tråd med grunnlovfedrenes intensjoner for Stortingets sammensetning og representantenes integritet og representativitet. Derimot åpner det for en tilfeldighet for Stortingets sammensetning basert på stortingsrepresentantenes og stortingskollegenes sympatier og antipatier. Etter Høyres mening er det heldigvis lenge mellom hver gang vi behandler et så dårlig gjennomtenkt forslag her i Stortinget, og heldigvis enda sjeldnere at vi gjør det i forbindelse med et grunnlovsforslag. Jeg kan godt forstå den irritasjon, ja frustrasjon som mange kan føle når en valgt stortingsrepresentant velger å bryte med sitt parti midt i en periode. Det er jo ikke bare forslagsstilleren som har fått en slik situasjon i fanget. Slikt er uryddig, selvsagt er det uryddig, overfor partiets medlemmer, som har vist vedkommende tillit ved å nominere vedkommende, og det er uryddig overfor velgerne. Det går selvsagt an å argumentere for at velgerne stemmer mer på parti enn på person, og at mandatet derfor på en måte tilhører partiet mer enn den enkelte innvalgte representant. Men man kan ikke, etter Høyres mening, åpne for en slik praksis hva angår hvem som besitter det valgte setet – den folkevalgte eller partiet. Det skal ikke være tvil om at den som er valgt, er valgt, og bare riksrett kan gjøre noe med det, ikke et tilfeldig stemningsleie i et parti enten det gjelder Hagens parti eller mitt eget for den saks skyld. Men jeg har ingen problemer med å se at det tross alt er lenge siden idealet om den fullstendig uavhengige representant var virkelighet i det norske politiske systemet. Likevel tror jeg fortsatt det er slik at velgerne ønsker å være representert av selvstendige mennesker og ikke bare av personer som lar seg styre av partivedtak. Jeg synes for øvrig det er nok av eksempler fra denne salen på at det har vært mulig å få gode resultater ved at representanter f.eks. fra en landsdel eller fra et fylke, og Hagen selv var inne på det, har stått sammen på tvers av partiskillene. Hvis forslagsstilleren skulle klare å få vedtaket sitt vedtatt her i dag, ville det i sin konsekvens bety at man effektivt kunne sette en stopper for alle former for individualisme og alle tilløp til selvstendig opptreden i Stortinget. Det vil dermed til enhver tid være opp til flertallet i en gruppe å kvitte seg med såkalt brysomme representanter uten noe mer formaliteter, eller å true dem til lydighet under partifolden. Dette er ikke demokrati. Selv når jeg legger godviljen til, er det vanskelig å forstå at dette forslaget er fremsatt i fullt alvor, hvilket jeg selvsagt aksepterer at det er. Enda vanskeligere er det å forstå at det er fremsatt av lederen for et parti som ofte hevder å gi større rom for selvstendighet og individualisme enn andre partier. Liv og lære viser seg i dette tilfellet ikke å henge sammen, det bør det imidlertid gjøre i forhold til Grunnloven. Jeg skal ikke si stort mer om dette, men det ville være av en viss interesse å få vite om dette forslaget som til de grader innskrenker velgernes beslutningsmyndighet, har bred støtte blant Fremskrittspartiets medlemmer og tillitsvalgte rundt om i landet, samtidig som det skal bli interessant under avstemningen å se hvor mange i Fremskrittspartiets gruppe som støtter partilederens grunnlovsforslag om å kaste dem ut av Stortinget gjennom å ekskludere dem fra partiet. Dette forslaget handler om mangel på respekt for velgerne, slik jeg ser det. Høyres gruppe vil samlet stemme for innstillingen og dermed avvise Hagens forslag.