Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2007-10-04:
To år har gått siden regjeringsskiftet. Vi er halvveis i denne stortingsperioden og kan gjøre opp status ved halvgått løp. Flertallsregjeringen styrer mot de målene som ble satt i Soria Moria-erklæringen, og svært mye er gjennomført på to år. Regjeringen har bidratt til at flere tusen mennesker har kommet i arbeid. Sysselsettingen er rekordhøy. Ledigheten er den laveste på nesten 20 år. De aller fleste sektorene i næringslivet går faktisk så det suser. Vi er i rute med de 10 000 flere ansatte innen eldreomsorgen. Vi har foreslått at det skal bygges 12 000 nye sykehjemsplasser og omsorgsboliger fram til 2015. Det bygges barnehager som aldri før. Målet om full barnehagedekning blir nådd i de aller fleste kommunene. Foreldrebetalingen er redusert. Kommunesektoren har fått flere milliarder kroner ekstra siden 2005. Dette er penger som brukes til en bedre skole, til bedre omsorgstjenester, til mer kultur og til flere miljøtiltak. Nordområdesatsingen gir resultater og optimisme. Økt satsing på samarbeid med Russland, på forskning og utvikling og på økt studentutveksling er konkrete eksempler. Kystvakta er blitt betydelig styrket. Det gir synlige resultater med hensyn til å kontrollere fisket i Barentshavet. I årene som kommer, vil Arbeiderpartiet legge vekt på fire hovedområder: en bærekraftig miljø- og klimapolitikkarbeid til alle og et arbeidsliv for alleå skape verdens mest inkluderende samfunn i Norgetrygghet og fornyelse av velferdssamfunnet Punktene om arbeidsliv og om et inkluderende samfunn utgjør kanskje de aller viktigste tiltakene i kampen mot fattigdom. Jeg vil her vie det første punktet, klimapolitikken, spesiell oppmerksomhet. Arbeiderpartiets og Regjeringens klimapolitikk har i realiteten fått bred tilslutning. Nå er alle for å overoppfylle Kyoto-avtalens målsetting for 2012. Det var ikke tilfellet før Regjeringen og Arbeiderpartiet foreslo dette. Det er bred enighet om kutt tilsvarende 30 pst. av utslippene i 2020. Målet om karbonnøytralitet har også fått tilslutning. Ingen snakket om karbonnøytralitet før Regjeringen foreslo det. Klimaendringene er den største utfordringen vi står overfor. Det erkjenner samtlige partier – etter hvert kanskje også Fremskrittspartiet. På ett tidspunkt må partienes konkurranse når det gjelder klimasaken, vike for seriøse forhandlinger, der vi på bakgrunn av alt det som vi faktisk er enige om, kan komme fram til omfattende tiltak som Norge skal påta seg – både her hjemme og ute. Da først – gjennom seriøse forhandlinger – får vi se om opposisjonens retorikk mot Regjeringens klimapolitikk er mer enn retorikk. Her i Stortinget er trontaledebatten en av de anledningene opposisjonen har til å gi sine tilsvar til Regjeringen. Denne uka har vi så langt bivånet en veldig spesiell opposisjonsdebatt, nemlig opposisjonspartienes debatt med hverandre. Høsten 2005 ble det sagt at de borgerlige partiene skulle bruke de neste fire årene til å bygge et troverdig regjeringsalternativ fram mot 2009. Vi kan i dag konstatere at de etter to år ikke er ett eneste skritt nærmere et troverdig og samlet borgerlig regjeringsalternativ, snarere tvert imot! Venstre vil ikke sitte i regjering med Fremskrittspartiet. Kristelig Folkeparti vil ikke sitte i regjering med Fremskrittspartiet. Fremskrittspartiet vil ikke støtte en regjering de selv ikke sitter i. Høyre vil sitte i regjering med alle de tre nevnte partiene. Etter Sponheims uttalelser på mandag, gjentatt her i salen i dag, kan vi også slå fast at et avklart borgerlig regjeringsalternativ faktisk ikke eksisterer. Selv om det foreløpig er uklart hva som blir alternativet til den sittende regjering ved valget i 2009, er det nok av store og viktige saker som innen den tid bør finne sin løsning, også på tvers av partiblokkene. La meg derfor avslutte med en oppfordring til opposisjonspartiene. La oss i tiden framover samarbeide om å finne gode og brede politiske løsninger der dette er mulig og helt nødvendig. Klimasaken er allerede nevnt av flere enn meg i dag. Jeg tenker videre på utformingen av den nye folketrygden, på kirke–stat-saken og på de store spørsmålene i utenriks- og sikkerhetspolitikken. Alt dette er saker der det påhviler oss et stort ansvar for å finne samlende og brede politiske løsninger her i Stortinget.