Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-05-22:
Utgangspunktet for utenriksministerens redegjørelse er at det er en sammenheng mellom norske sikkerhetspolitiske interesser og de utfordringer verdenssamfunnet står overfor når det gjelder både fattigdom, klima, konflikter og ustabilitet. Derfor er vi aktive, derfor tar vi viktige initiativer. Norge viser engasjement og nærvær, og gjør det basert på våre verdier, verdier som solidaritet, menneskeverd, likestilling og en internasjonal rettsorden. Dette er verdier som går hånd i hånd med fellesskap, trygghet og velferd. Kan jeg legge til at den politiske kampen for disse verdiene egentlig aldri kan ta slutt, enten vi snakker om et anstendig arbeidsliv i Bangladesh, i Kina, hvor som helst, retten til arbeid, eller retten til å leve opp og ikke dø av sult eller aids før du er fem år, retten til å sette barn til verden uten å dø i barselseng. Vårt internasjonale engasjement må ha som mål en global verdensorden, slik også våre pionerer i sin tid skapte et nasjonalt velferdssamfunn. Etter initiativ fra statsministeren har Norge tatt på seg et spesielt ansvar for de tusenårsmålene i FN som dreier seg om barnedødelighet og mødrehelse. Ja, vi bidrar med 1 milliard dollar over ti år og har skapt en internasjonal allianse for å nå disse målene. Arbeidet for å nå tusenårsmålene har høy prioritet. Vi er også aktive på sentrale deler av det globale klimaarbeidet. Klimautfordringene og klimaendringene er kanskje den største trusselen verden står overfor i dag. Og naturligvis er de fattigste hardest rammet. Samtidig er de dårligst rustet til å møte dem. Det er i dag flere som flykter fra klimaendringer enn fra kriger og væpnede konflikter. I arktiske strøk er klimaendringene dramatiske og kan endre livsgrunnlaget både for mennesker og for dyr. Klimaproblemene må løses globalt gjennom politisk, økonomisk og teknologisk samarbeid. Klimakampen kan bare lykkes dersom den blir en global dugnad. Vår utviklingspolitiske klimahandlingsplan tar til orde for fire satsingsområder. Det er bærekraftig forvaltning av biologisk mangfold og naturressurser, det er forvaltning av vannressurser og sanitære forhold, det er klimaendringer og tilgang til ren energi, og det er miljøavgifter. Her tar Norge også sikte på å lage systemer som kombinerer pengeoverføring med målbare tiltak. Vi må bidra til å utvikle robuste lokale organisasjoner, apparater og forvaltningsregimer som kan absorbere og nyttiggjøre seg økonomiske bidrag for å kunne ta vare på regnskogen og sikre biologisk mangfold. Et område der Norge virkelig går i bresjen, er i saker knyttet til nedrustning, rustningskontroll og ikke-spredning. Norge har jobbet aktivt for å sikre Ikkespredningsavtalen og ikkespredningsregimet. Her vil den kommende tilsynskonferansen i 2010 bli veldig viktig, som vi vet. I 2005 fikk Norge ansvaret for å lede en syvlandsgruppe om kjernefysisk nedrustning og ikke-spredning. Syvlandsgruppen jobber bl.a. med å utvikle samlende tiltak for ikke-spredning og anbefalinger for å skape ny bevegelse for nedrustning. Denne gruppen kan bli helt sentral, faktisk, for å oppnå konkrete resultater på neste tilsynskonferanse. Jeg vil gi både nåværende utenriksminister og forrige utenriksminister ros for det arbeidet som er gjort i akkurat denne syvlandsgruppen. Sammensetningen av den gjør nemlig at den er interessant, bl.a. er kjernevåpenlandet Storbritannia med i denne gruppen. I NATO har Norge tatt initiativ, sammen med Tyskland, til å styrke nedrustningsarbeidet. Det er grunn til å gi Regjeringen ros også her for et gjennomslag i sluttkommunikeet fra Bucuresti om en sterkere NATO-innsats for nedrustning, rustningskontroll og ikke-spredning. La meg også berømme klasebombeinitiativet, der det i disse dager pågår forhandlinger i Dublin. Helt til slutt: Norsk utenrikspolitikk skal ivareta norske interesser i en verden i rask forandring og bidra til global utjamning og rettferdighet. Det er bred enighet om det meste i norsk utenrikspolitikk. Faktisk er denne enigheten bredere enn den noen gang har vært.