Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-19:
Jeg la merke til at komiteens leder sa at nysalderingen først og fremst var et uttrykk for økonomistyringen i departement og regjering, og at den nå var blitt vesentlig bedre siden den forrige regjeringen vi hadde, fordi den nå viser et betydelig pluss, mens sist viste den et betydelig minus. Dette er, for å si det mildt, en betydelig overdrivelse, og det er ikke det denne saken egentlig dreier seg om. Det nysalderingen viser, er at situasjonen i norsk økonomi er veldig god. Vi har altså økte inntekter fra olje- og gassektoren bare i form av skatter og avgifter på over 26 milliarder kr, i tillegg har vi økte inntekter fra Fastlands-Norge, også i form av skatter og avgifter, på 17 milliarder kr. Vi har altså fått 43 ekstra milliarder kroner ut fra det samme skatte- og avgiftsregimet i løpet av det året vi er inne i. Det betyr, og det er jo en god ting, at norsk økonomi går godt. Vi har høy aktivitet i økonomien, og de aller fleste har det rimelig greit. Men det dette viser, er jo at et par av de store utfordringene norsk økonomi står overfor, den pengerikeligheten som vi har, er jo det som til sjuende og sist ofte faktisk er et problem, fordi disse pengene kan vi altså ikke bruke i norsk økonomi hvis ikke temperaturen skal bli for høy, som det heter. Og en av de største utfordringene vi står overfor, er da hvordan vi skal få flere ledige hender i arbeid, slik at flere av disse pengene kan fases inn i norsk økonomi for å skape velferd, slik at vi ikke trenger å sette så mye penger på utenlandske bankkonti. Så denne regjeringens hovedutfordringer, sett fra SVs ståsted, er: Hvordan sørger vi for at mange av de som i dag ikke har arbeid, får arbeid? Og hvordan sørger vi for at mange av de som i dag er undersysselsatt, får mer sysselsetting? Hvordan klarer vi i det hele tatt å frigjøre ressurser, enten gjennom arbeidsinnvandring, i den grad Norge kan absorbere det, eller på annet vis sørge for at vi klarer å møte de store velferdsreformene som Stortinget har vedtatt? Problemet er ikke lite penger; tvert imot er problemet for få hender, og det er et langt større problem, som jeg håper Finansdepartementet og Regjeringen tar alvorlig. Nysalderingen viser i hvert fall at pengerikeligheten er stor. Bare i løpet av ett år, som sagt, er det ytterligere 43 milliarder kr i tillegg til de store inntektene som kommer fra olje, utenfor dette budsjettet. Og det viser først og fremst én ting, at økonomistyring som et begrep er svært vanskelig. Her er nesten samtlige poster på skatte- og avgiftsanslagene endret i forhold til det som var Regjeringens anslag, så det er vel å ta munnen litt for full å si at dette har noe med økonomistyring å gjøre. Primært dreier dette seg om en høy dollarpris og en høy råvarepris på olje, som også komiteens medlem Lars Gunnar Lie var inne på. I all hovedsak skyldes jo de 26 milliarder kr ekstra vi har fått fra oljesektoren, nettopp disse to enkeltforholdene. Det det også etter mitt skjønn viser, er at vi har et uforsvarlig høyt oljeutvinningstempo, som vi med fordel burde ha slakket ned på, både av økologiske grunner og – ikke minst – av økonomiske grunner. For når dette høye oljeutvinningstempoet med den høye oljeprisen vi har, bidrar så sterkt til presset i norsk økonomi, er det i seg selv også en svært usunn ting. Det sies nå senest fra Statistisk sentralbyrå at en av årsakene til at norsk økonomi gikk av hengslene for bare få år siden, var at vi hadde et investeringsnivå i oljesektoren på over 70 milliarder kr i løpet av et år. Oljeutvinningstempo og investeringstempo henger veldig tett sammen, slik at et lavere oljeutvinningstempo også vil bidra til et lavere investeringstempo, som for den norske fastlandsøkonomien ville være meget sunt. La meg bare også knytte et par kommentarer til kredittmeldingen, og berøre et punkt som de færreste andre har berørt, nemlig salget av DnB-aksjer, som Stortinget tidligere har vedtatt. Det som har skjedd gjennom dette året er at Norge i større grad enn tidligere har blitt et filialland, og det er trist. Særlig av kredittinstitusjonene har vi nå bare én stor forretningsbank igjen, og det er DnB. Senest i går godkjente departementet, etter hva jeg forstår, Meritas salg av Kreditkassen, som gjør at vi nok en gang blir et filialland for en stor kredittinstitusjon. Tidligere har også Fokus Bank blitt solgt til utlandet, som også etter mitt skjønn har vært en tragedie for Norge. Det gjør at de aksjene staten eier i DnB, bør være på statens hender. Dette er en fornuftig pengeplassering, men også en fornuftig måte å sørge for at hovedkontor og tilliggende herligheter forblir i Norge. Kreditkassen ble altså solgt til utlandet, i dette tilfellet til en svensk-finsk bank – uten at banken overhodet var til salgs. Det var altså en svensk-finsk bank som rett og slett la inn et bud på en bank som ikke var til salgs, og stortingsflertallet lot seg altså presse i kne av et fristende bud. Dette gjør meg svært urolig, for det kan jo i neste omgang bety at bare det kommer en eller annen utenlandsk institusjon og byr på DnB, så vil også stortingsflertallet her si at denne banken er til salgs – la oss bare selge den ut. Finansinstitusjoner er altså ikke som alminnelige pølsebuer. Det er viktig for en nasjon å ha finansinstitusjoner som er nasjonalt forankret. Og i den grad vi hadde hatt private kapitalister som kunne ha fylt denne rollen, så gjerne for meg, men det har vi altså ikke, og derfor er staten nødt til å fylle den rollen for å sørge for et nasjonalt eierskap til store kredittinstitusjoner. SV ønsker derfor at DnB-salget ikke skal foretas. Vi ønsker at DnB skal forbli på statens hender som en vanlig kommersiell forretningsbank med et langsiktig trygt eierskap forvaltet av staten. DnB kan i dag på akkurat samme måte som enhver annen institusjon opptre kommersielt, men har altså den langsiktigheten i sin aksjestruktur som etter SVs mening er fornuftig. Jeg vil også knytte et par kommentarer til «G. O. Sars», som flere har vært inn på. «G. O. Sars» er et viktig forskningsfartøy, som må bygges. Dette burde ha vært realisert for lenge siden. Av ulike årsaker har dette ikke latt seg gjøre. Både for norsk maritim forskning og også for de miljøene vi har innenfor maritim forskning i de ulike universitets- og forskningsinstitusjonene, er dette viktig. At denne bevilgningen gjøres overførbar, er viktig, men det er særlig viktig at departementet nå inngår kontrakt knyttet til bygging av «G. O. Sars», for det er det som er det aller viktigste.