Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2004-04-22:
Da Stortinget våren 2001 behandlet St.meld. nr. 22 for 2000-2001, Politireform 2000 – Et tryggere samfunn, var det bred støtte i Stortinget for reformen. Målet med reformen var og er fremdeles å få en mer effektiv kriminalitetsbekjempelse og et mer synlig, tjenesteytende og publikumsorientert politi. Flertallet mente at skulle man få dette til, måtte man ha større distrikt og tildeling av større ansvar til politiledelsen i det enkelte distrikt. Delegering av større ansvar til den enkelte politimester var viktig for å få en mer fleksibel organisering av politiet. Distriktsstrukturen skulle tilpasses lokale forhold. Men det kan synes som om reformen har blitt langt mer strømlinjeformet enn det som var intensjonen. Alle distriktene har valgt en løsning med en sentralarrest og en operasjonssentral. I en rekke distrikt får vi meldinger om at dette fungerer godt. Men fra like mange steder får vi det motsatte signalet. Forholdsvis store byer, som f.eks. Sandnes og Fredrikstad, er uten politi etter kl. 16.00 på ettermiddagen. Man kan stille spørsmål ved om dette er en god løsning, og om reformen i større grad burde ha vært tilpasset lokale forhold. En av de viktigste målsettingene i reformen var å få polititjenestemenn «ut i gata». Politiansatte skulle i mindre grad arbeide med administrative oppgaver. Antall frigjorte årsverk etter reformen til operativt og publikumsrettet arbeid ble beregnet til 400–450. I løpet av det siste året har vi fått mange urovekkende meldinger om at reformen ikke fungerer slik den var ment. Mange oppslag i lokalavisene forteller om en reform som ikke virker, og hvor det ikke er blitt flere politifolk i aktiv tjeneste. I fjor gjennomførte NRK en spørreundersøkelse blant landets lensmenn, der 319 lensmannskontorer fikk spørsmål om hvorvidt politireformen hadde gitt økt beredskap. Bare 84 lensmannskontorer svarte, og rundt halvparten av disse igjen mente at beredskapsnivået var uforandret, mens en fjerdedel hevdet at beredskapsnivået hadde blitt dårligere. Denne undersøkelsen er for tynn til å trekke noen konklusjoner. Men det som likevel er alvorlig, er at det blant publikum i ulike deler av landet reageres på at det er vanskeligere å påkalle politifolk nå enn det har vært tidligere. På landsbygda hevdes det at ordensmakten stort sett er fraværende utenfor ordinær arbeidstid, og det må være alvorlig fare for liv hvis det skal skje en utrykning med blålys. Mange opplever at terskelen for inngrep fra politiet er blitt høyere etter reformen. I flere av politidistriktene står stillinger ledige på grunn av manglende økonomi, og i enkelte distrikt vurderer man å selge ut materiell for å finansiere stillinger. Politiets tillitsvalgte er også sterkt kritiske til reformen, kanskje ikke overraskende. I et intervju i Sunnmørsposten 23. mars 2004 uttaler leder for Politiets Fellesforbund på Sunnmøre, Terje Dyb, at politiet har fått svært mange nye oppgaver, og at stillinger står ubesatt på grunn av dårlig økonomi. Dette er problemstillinger vi kjenner godt til. Men i det samme intervjuet sier Dyb følgende: «Og i tillegg har vi ikke vært flinke nok til å bruke ressursene effektivt, og ikke flinke nok til å følge opp reformens intensjoner.» Han hevder også at i stedet for fornuftige løsninger har det vært mye maktkamp og for mye politikk inne i bildet. Disse meningene får meg til å stille spørsmål ved om reformen sliter med interne dragkamper og dårlig ledelse. Når det gjelder den økonomiske situasjonen til politiet, er det opplagt at politiet opplever en vanskeligere situasjon nå enn tidligere. Politiet har de senere år vært privilegert og prioritert i forbindelse med budsjettene. I motsetning til de fleste andre offentlige etater har de sluppet sparekniven og heller fått tildelt betydelige nye ressurser. I fjor og for inneværende år er situasjonen en annen. Som andre etater som er under omstilling, må også politiet godta et kritisk søkelys på bruken av sine ressurser. Det innebærer ikke at vi ikke kan komme til å konkludere med behov for mer penger til politiet når reformen er gjennomført. Men med Regjeringens iver etter økte skattelettelser kan politiet lett bli et offer på skattelettelsens alter. Politireformens fase II pågår ut 2004. Det er først etter dette at den fulle effekten av reformen kan måles. Av budsjettproposisjonen for 2004 går det fram at direkte gevinst av reformen har vært 414 stillinger. Dette reduseres på grunn av innføring av en femte ferieuke, som tilsvarer vel 200 årsverk, og som derfor tar ca. halvparten av gevinsten. Reformen skal evalueres i 2005. Men på grunnlag av de stadig urovekkende meldinger vi får, er det nødvendig at vi allerede nå får en gjennomgang av reformen og erfaringene så langt. Det er på dette grunnlaget at jeg tar opp denne interpellasjonen, nettopp for å gi justisministeren anledning til å foreta en foreløpig evaluering av reformen og orientere Stortinget. Stortinget sa under behandlingen av reformen klart og utvetydig at vi fortsatt skal ha en desentralisert struktur for politiet. Det ble understreket at politiet skal være lokalisert på minst like mange steder som i dag. Politi- og lensmannsetatens organisasjoner skulle være desentralisert, og personellet skulle tjenestegjøre der publikum har behov for og krav på politiets tilstedeværelse. Et desentralisert politi med stor lokal kunnskap ble sett på som den beste garanti for god tjenesteyting og effektiv kriminalitetsbekjempelse. Vi får nå signaler om at det i fase II av reformen skjer en sentralisering av lensmannsetaten i mange distrikt. Sammenslåing av lensmannskontorer og fjerning av lensmannsembeter er foreslått bl.a. i Nordland. Arbeiderpartiet ønsker å beholde dagens tjenestesteder. Vi ønsker at der det er en lensmann i dag, skal det også være en lensmann i framtida. I budsjettforliket med regjeringspartiene i fjor høst fikk vi gjennomslag for dette. Justisministeren er derfor forpliktet til å sørge for at dette blir fulgt opp. Arbeiderpartiet mener det er viktig å beholde tjenestested og lensmann, fordi dette har stor betydning for folks trygghet i lokalsamfunnet. Lensmannen er dessuten en viktig person i mange lokalsamfunn. Han bor i nærområdet, han ferdes blant folk han skal betjene, og han får deres umiddelbare tilbakemelding. Dessuten har han en helt annen tilknytning til sitt distrikt enn det en politimester kan ha. En annen side ved det å ha en lokal lensmann er at det synliggjør ansvaret. Arbeiderpartiet mener derfor det er en rekke gode rent politifaglige argumenter for å beholde lensmennene. Vi mener dette kan skje uten at det i vesentlig grad hemmer samordningen av politiets administrative ressurser. La det også være helt klart: Arbeiderpartiet mener det er helt avgjørende for å få et godt politi, et politi som lykkes i å bekjempe kriminalitet, og som er et serviceorgan overfor publikum, at vi følger opp og gjennomfører reformen. Vi mener ambisjonene i reformen er oppnåelige. Men det fordrer at reformen tilpasses lokale forhold, og at den fra ledelseshold i politiet styres aktivt. Arbeiderpartiet mener at det i sluttfasen av reformens gjennomføring er avgjørende at politimestrene utnytter reformens virkemidler for å frigjøre politifolk fra administrativt til utøvende politiarbeid for å få et synligere og mer tjenestevillig politi. Det er derfor viktig at justisministeren trer fram som en aktiv justisminister for å kunne innfri reformens intensjoner.