Abid Raja (Venstre), 2011-05-26:
Venstre er også medforslagsstiller i denne saken. Aller først vil jeg starte med å berømme justisminister Storberget for å ha et betydelig engasjement i disse sakene – også i enkeltsaker, som noen ganger kan oppleves som uvanlig – tidligere som opposisjonspolitiker og stortingspolitiker, og nå også som statsråd. Når det er sagt, kan sikkert også statsråden være enig med opposisjonen i at det fremdeles er en del ting som står igjen, og som kan gjøres. Samtidig er det en del ting som har blitt gjort, som er bra. Det er det verdt å løfte fram. En rekke av de tiltakene har blitt beskrevet i svar til komiteen. Blant annet er advokatbistand tatt med som et tiltak som jeg tror er nødvendig, men jeg tror vi kan gjøre enda mer. Som tidligere advokat har jeg vært borti noen av disse sakene. Det er riktig som det har blitt beskrevet her tidligere, at dette er saker som er ekstremt frustrerende for de foreldrene som blir igjen, og som har blitt frarøvet sitt barn. De opplever enorm avmakt, og de møter stagnasjon i det norske systemet. I tillegg er det enkelte av disse – gjerne flere – som ikke behersker det norske språket eller det norske systemet. Noen av dem er attpåtil analfabeter. De vet heller ikke hvor de skal henvende seg. Jeg tror vi har en del mørketall også, fordi de aldri henvender seg til norske myndigheter. De går gjennom sine egne kanaler, sine miljøer. Det er også skjebner som man må ha med seg. Så kjenner vi til at mange også bruker disse sakene om barn som en brekkstang for å få sin tidligere ektefelle ut av landet, f.eks. den som ikke har fått fast oppholdstillatelse. Når barnet blir røvet bort fra landet, har man heller ikke grunnlag for å bli i landet. Etter hvert dukker en avslagssak opp og man må reise ut, og så hender det at den norske statsborgeren som har tatt med seg barnet til utlandet, returnerer på et tidspunkt. Dette er også vanskelige og vonde saker. Jeg har også som advokat observert saker hvor det gjerne er en mann fra et arabisk land og en kvinne fra et baltisk land, og det er kjempeutfordringer knyttet til hvordan man løser de sakene. Media har vist stort engasjement i disse sakene. Det tror jeg er viktig for å få fram enkeltskjebnene. Det gjør at både posisjon og opposisjon hele tiden trigges til å lage nye og bedre systemer, og ikke minst at også ansvarlig statsråd følger opp her. Jeg tror vi må jobbe mye ut fra føre-var-prinsippet. Vi må gjøre mer. Flere barn blir stadig brakt over grensene, og vi er nødt til å lage noen systemer internasjonalt for hva man kan gjøre når slike situasjoner oppstår. Noen ganger – det er ikke sikkert at det nødvendigvis stemmer – er oppfatningen hos folk, og den opplevelsen folk sitter igjen med, at politiet ikke tar disse sakene helt på alvor, at man kanskje blir møtt med litt passivitet og en frase om at de kommer sikkert tilbake igjen, vi får bare vente og se det an en 14 dagers tid. Men man vet at det er de første 14 dagene eller tre ukene som altså er avgjørende i etterforskningsfasen i disse sakene. Jeg tror vi også grenser inn på andre departementer her selv om dette er et felt som hører inn under denne komiteen, ikke minst med tanke på hvordan vi skal få til avtaler, transnasjonale avtaler, med andre land som Norge har stor innvandring fra og utvandring til. Så må vi ha med at det ikke bare er et problem at barn blir bortført fra Norge til et annet land, det hender også at barn blir bortført til Norge. Hvordan skal vi da prinsipielt forholde oss til de sakene? Vi er verdens beste land å bo i. Det kan likevel være slik at barnets beste er å bo et annet sted, selv om man er blitt bortført til verdens beste land. Uansett hva som er tilfelle, vil barnets beste ligge i bunnen her. Det er rett og rimelig å se på barnebortføring som vold mot barn. Det er en type vold. De blir frarøvet sitt hjem, og de blir frarøvet muligheten til å leve sitt liv slik som de ønsker å leve det. Det er ikke sikkert de ønsker å være bortført, ikke minst kan det innebære en ganske usikker framtid for barna, med flere flyttinger. Barnets beste er at barnet får lov til å bo sammen med begge foreldrene, iallfall ha kontakt med begge foreldrene. Jeg tror det er riktig vei å gå å stanse innkreving av barnebidrag på vegne av barnebortfører. Det tror jeg ikke hører hjemme i staten Norge. Jeg tror at muligheten til å ta beslag i formuen til dem som bortfører, også er en vei å gå. Venstre vil stemme for de forslagene som er lagt fram. Slik jeg forstår det, vil det være betydelig vilje fra Storberget til å møte de forslagene. Jeg ser fram til den videre debatten.