Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-30:
Bakgrunnen for denne interpellasjonen er at det norske samfunnet har behov for langt flere ingeniører enn det er tilgang på. Ingeniørmangelen i Norge er prekær, og det er fornuftig og bra at Y-veistudiet til utdanningen er opprettet. Stor erfaring gjennom praksis som fagarbeider gjør at de som tar den studieveien, ofte er de beste ingeniørene. Det er et stort behov for nøkkelkompetanse innen flere ulike arbeidsgrener, òg innen helsesektoren, der vi trenger langt flere helsearbeidere. Vi trenger mange flere lærere innen både grunnskole og den videregående yrkesfaglige skolen. For å møte mangelen innen disse yrkene har regjeringen tatt grep og iverksatt flere tiltak. Etter de gode erfaringene med Y-veiutdanningen for ingeniører er dette òg blitt et tilbud innen helseutdanningen. Ingeniørmangelen i næringslivet og i Kommune-Norge er i ferd med å bli en kraftig bremsekloss i arbeidet med å løse både daglige og langsiktige oppgaver. Y-vei-utdanningen teller ikke med i Samordna opptak, og det er heller ingen direkte statlig finansiering av studiet. Institusjonene må derfor redusere på andre studieplasser for å finansiere dette tilbudet. Det medfører at andre viktige studieplasser som samfunnet har behov for, må reduseres. Det finnes et stort ubrukt potensial for å få flere til å ta ingeniørutdanningen, men da må finansieringen følge med. Flere institusjoner innen UH-sektoren tilbyr i dag utdanningen. Det er også i tråd med oppdraget som instituttene har fått gjennom universitets- og høyskoleloven, som sier at de har ansvar for å «formidle kunnskap om virksomheten og å utbre forståelse for og anvendelse av vitenskapens metoder og resultater, både i offentlig forvaltning, kulturliv og næringsliv.» Med utgangspunkt i UH-loven har institusjonene fått en bestilling i form av sektormål de som samlet sektor skal oppfylle. Skolene har bl.a. de to sektormålene: å gi utdanning i tråd med samfunnets behov og å ha en effektiv forvaltning i samsvar med samfunnsrollen vår. Nytt av 2012 er at institusjonene selv får bestemme sine egne virksomhetsmål sett i lys av sektormålene, og at de selv får bestemme hvilke strategiske virkemidler de mener må benyttes. Daværende kunnskapsminister Tora Aasland sa i sin tale til Kontaktkonferansen for universitets- og høyskolesektoren i Oslo 17. januar 2012 under overskriften «Modernisering av universiteter og høyskoler»: «Modernisering innebærer å forstå samfunnet bedre, i større grad svare på samfunnets behov, men også å åpne opp for at samfunnet bedre forstår hva akademiske institusjoner gjør. Det er derfor jeg de siste par årene har lagt stor vekt på samfunnsrollen. Målet er utdanning og forskning som utvikler menneskene og bringer samfunnet framover. Da må vi ha universiteter og høyskoler som er i takt med sin tid, og helst foran.» Flere skoler har imøtekommet dette og bl.a. formulert følgende virksomhetsmål: De skal ha et tidsriktig utdanningstilbud, utdanne kandidater som er attraktive for det moderne arbeidsmarkedet, være en drivkraft i regionutviklingen gjennom samfunnskontakt og sin samfunnskontrakt. Som virkemiddel er det lagt opp til gode faglige prosesser for å sikre at de omsetter samfunnets behov til relevante studier, forsknings- og utviklingsprosjekt og formidlingsaktivitet. Jeg mener at dette med all tydelighet viser at lærestedene tar sitt samfunnsansvar på alvor. Forskningsprosjekter som BIs Et kunnskapsbasert Norge, ledet av Torger Reve, viser at jobber i stor grad skapes i allerede eksisterende bedrifter, uavhengig av hvilken region de tilhører eller om de ligger sentralt eller perifert. I kunnskapsbaserte samfunn, der utdanning, arbeidsliv og myndigheter har forpliktende samarbeid, stimuleres det til innovasjon og nyskaping. Spørsmålet blir da hvordan myndighetene aktivt bruker tildeling av studieplasser for å øke innovasjon i regioner, og ikke lar mangel på formalkompetanse stanse industriens mulighet for vekst og nye arbeidsplasser. Det å bruke de regionale høyskolene og universitetene til å bidra med fleksibel utdanning som industrien har behov for, bidrar til levende regioner med høy verdiskaping. En lokal høyskole vil kunne tilrettelegge for fagarbeidere som allerede er i arbeid. Dette er arbeidskraft som ikke normalt sier opp jobben for å ta høyere utdanning, men som ved tilrettelegging fra arbeidsplassen som besitter behovet for formalkompetanse, vil vurdere å ta høyere utdanning. I svar på spørsmål fra meg viser kunnskapsministeren til at det ved HSH i perioden 2009–2015 tildeles 132 nye studieplasser. Det svaret ikke viser til, er at de fleste av disse faktisk er øremerkede plasser som til dels krever at de må tilføre frie studieplasser selv for å kunne ha et bærekraftig kull, på bekostning av f.eks. lærere og sykepleiere eller HMS-ingeniører. UH-sektoren ønsker å ta sitt samfunnsansvar på alvor gjennom utviklingen av en samfunnskontrakt der deres bidrag vil være utdanning i seg selv, utdanning i et bilateralt samarbeid og samhandling med regionalt arbeidsliv, som vil øke verdien både for studentene, for oss og for arbeidslivet. FoU-virksomhet som bygger opp de faglige satsingsområdene som er viktige for regionen i tillegg til å gi kunnskapsutvikling i et livslangt perspektiv, må styrkes. Dette gjøres best dersom bachelorutdanningen gis lokalt og etter gratisprinsippene i UH-loven, spesielt for dem som ønsker å ta høyere utdanning på et senere tidspunkt i livet og under andre organisatoriske prinsipper enn dem som gis i de ordinære studiene. Dette gir også mulighet for vekst og utvikling av utdanningsinstitusjonene og større grad av fleksibilitet for kunnskapssøkende mennesker. Dagens system gir ikke UH-sektoren mulighet til å fullføre det oppdraget som regjeringen har pålagt dem. Jeg er veldig spent på hva svaret til statsråden blir. Vil hun bruke det store potensialet som finnes bant voksne med fagbrev som ønsker å ta en ingeniørutdanning via Y-veien, når det er så stort behov for den kompetansen? Det er det ene. Vil hun ved det også gjøre studiet til et fullverdig, ordinært eget studium?