Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
Forrige gang Stortinget behandlet kirkeordningsspørsmål på tilnærmet like bred basis som i dag, var i 1980. Da drøftet Stortinget meldingen om stat og kirke, som var utarbeidet på grunnlag av Sivertsen-utvalgets utredning, som kom i 1975. Stortinget hadde i 1970 selv nedsatt dette utvalget «til å vurdere det statskirkelige system i sin helhet slik det er utformet» i Norge, som det het i mandatet. Som et signal for de kommende kirkeordningsreformene sluttet stortingskomiteen seg i 1980 til regjeringens anbefalinger i St.meld. nr. 40 for 1980–81om stat og kirke. Konklusjonen var at en da ikke så grunnlag eller behov for å endre grunnlovsbestemmelsene, slik Sivertsen-utvalget hadde foreslått, men at en i stedet ville gå til «yttergrensene» for en forsvarlig forståelse av muligheten for desentralisering og delegasjon». Signalet var klart: Grunnlovens rammeverk skulle bli stående, men innenfor disse rammene skulle Den norske kirke gis større selvstendighet og råderett. Behandlingen den gangen la dermed et grunnlag for omfattende reformer i kirkeordningen, og det ble gjennomført viktige reformer i årene som fulgte: Kirkemøtet ble etablert. Tilsettingsmyndigheten for menighetsprester ble overført til bispedømmerådene. De kirkelige organene på sentralt og regionalt nivå fikk statlig økonomistyringsmyndighet. Og liturgimyndigheten ble delegert til Kirkemøtet. I dag har Stortinget gitt et nytt signal på det kirkepolitiske området – et signal om at den skrittvise reformlinjen når det gjelder Den norske kirke, skal videreføres, og den kan nå videreføres innenfor mer åpne rammer, som de nye grunnlovsbestemmelsene fastlegger. Det kan være ulike syn på om vi nå befinner oss ved den yttergrensen Stortinget så for seg i 1980. Det som likevel er helt klart, er at Grunnlovens nye bestemmelser gir et nytt grunnlag for videre selvstendiggjøring av Den norske kirke, og at bestemmelsene legger mindre bastante rammer for en slik videre utvikling. Som i 1980 legger Stortinget i dag et grunnlag i form av noen førende prinsipper for den framtidige kirkepolitikken, og for tros- og livssynspolitikken mer generelt. Vedtakene som også er gjort i dag, utløser ikke umiddelbart store praktiske endringer, men det gir behov for noen endringer i kirkeloven for å overføre tilsettingsmyndighet for biskoper og proster til henholdsvis Kirkerådet og bispedømmerådene. Det er den tydeligste og mest praktiske nyordningen, men det er en ordning som Den norske kirke er godt kjent med. De har jo gitt sine innstillinger i mange år. Jeg vil sammen med de kirkelige organene samarbeide om utforming av de nye valgreglene. Jeg har merket meg at kirkekomiteen kommer med et forslag og et anmodningsvedtak om nettopp det. Det innebærer at en sak om valgordning for Den norske kirke vil bli fremmet i vårsesjonen 2013. Som jeg var inne på, tror jeg at de nye grunnlovsbestemmelsene legger et nytt prinsipielt grunnlag for kirkepolitikken. Det er fire grunnpilarer som jeg tror blir viktige: For det første til det som er omtalt i Grunnloven §§ 2 og 16, der det i § 2 heter at «Værdigrundlaget forbliver vor kristne og humanistiske Arv.» Og det som står i ny § 16: «Den norske Kirke, en evangelisk-luthersk Kirke, forbliver Norges Folkekirke …». Det viser at vi tar vare på det som har vært, samtidig som vi også peker framover. Den andre grunnpilaren for kirkepolitikken er den nye § 16, der det heter: «Nærmere Bestemmelser om dens Ordning fastsættes ved Lov.» Det innebærer at i det minste de grunnleggende bestemmelsene om Kirkens organisering fortsatt skal fastsettes i lovs form. Den tredje grunnpilaren for kirke-, tros- og livssynspolitikken er den nye grunnlovsbestemmelsen som sier at alle skal «understøttes paa lige Linje». Jeg leser det som et signal om at staten fortsatt skal føre en aktiv og støttende tros- og livssynspolitikk, og at staten vil ta det økonomiske ansvaret for at Den norske kirke kan ivareta sine oppgaver som folkekirke. Staten skal gjøre dette i respekt for Den norske kirkes karakter som trossamfunn. Den fjerde grunnpilaren er ikke omtalt i Grunnloven, men da tenker jeg på at vi må ha brede, politiske forlik også om det som kommer senere. Det tror jeg blir viktig. Jeg vil benytte anledningen her i dag – fra denne talerstolen – til å takke for et godt og konstruktivt samarbeid med partiene på Stortinget og med Den norske kirke om denne saken. Noen saker fortjener å bli løftet over de politiske skillelinjene – forholdet mellom staten, Kirken og de øvrige tros- og livssynssamfunnene er et sånt spørsmål.