trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
Jeg har mottatt en hel del korrespondanse som viser at det har skjedd en endring. Jeg synes det er leit, siden det har vært et så stort engasjement i lokalmiljøet for å hjelpe over grensen i en situasjon som er meget dramatisk på mange måter, at en del av de varene som er formidlet, vitale varer som klær, sko og ulltepper, faktisk har gått til destruksjon i stedet for at det kunne vært brukt til nødhjelp. Jeg håper statsråden vil påse at det ikke skjer, og at det ikke legges noen byråkratiske hindringer i veien i Forsvarets overkommando for det verdifulle arbeidet og det lokale initiativet som har pågått helt siden 1990.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-03-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Det er avdekket uverdige og etisk betenkelige forhold i forbindelse med obduksjon og fjerning av organer ved norske sykehus. Hva vil statsråden gjøre for å sikre en verdig og god praksis på dette området?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-03-28:
Jeg takker helseministeren for svaret. Jeg er glad for at vi har en felles forståelse av virkeligheten, og for at det er behov for å trygge praksisen på dette området. Nå er det jo slik at når det gjelder mange av de innspillene som helseministeren kom med her, så er det for så vidt noe som er der i dag. Men det er behov for å styrke dette. Dagens lov gir jo også pasienten eller hans nærmeste rett til å motsette seg obduksjon, men det krever ikke aktivt samtykke. Jeg forstod på helseministeren at han ikke var innstilt på å innføre et prinsipp om eksplisitt forhåndssamtykke. Det er eksempler på at dette ikke blir respektert, selv om man har mulighet til å motsette seg det. Jeg vil derfor gjerne ha en nærmere begrunnelse for hvorfor helseministeren ikke vil at det skal stilles krav om aktivt samtykke.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-03-28:
Jeg føler meg ikke helt trygg på akkurat de vurderingene, at det skulle være etisk problematisk og så komplisert å gi mulighet til et samtykke før obduksjon. Det bør kunne være på plass, synes jeg, for å vise respekt nettopp for dem som gir beskjed om at de selv ikke ønsker obduksjon, eller at pårørende ikke ønsker det, eller at de kanskje også har inngått en avtale. Allikevel er det mange som føler seg overkjørt. De blir presset. Jeg har eksempler på at noen til og med har blitt truet med politianmeldelse hvis de ikke vil tillate obduksjon. Senest i går kveld hadde jeg en telefon fra en eldre mann om akkurat dette. Det de vil, er at det ønsket de fremsetter, må bli respektert. Jeg føler meg ikke helt trygg på at den praksis som helseministeren legger opp til, vil ivareta nettopp det, så aktivt samtykke er en mulig løsning.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg er enig i at det som er fremkommet i media de siste dagene, har gitt eksempler på at obduksjonspraksis ikke har ivaretatt hensynet til respektfull og verdig behandling av avdøde. Det kan i tillegg også stilles spørsmål om informasjonen som er gitt til pasienter og pårørende, har vært god nok. Det er transplantasjonsloven av 1973 som gir reglene om sykehusobduksjon. Loven krever ikke eksplisitt samtykke fra pasient eller pårørende. Dersom avdøde eller hans nærmeste har uttalt seg mot det, skal obduksjon imidlertid ikke kunne gjennomføres. Det samme gjelder dersom det er grunn til å anta at et slikt inngrep vil være i strid med avdødes eller hans nærmestes livssyn, eller andre særlige grunner taler mot å utføre obduksjon. Dette prinsippet om såkalt presumert samtykke går igjen i flere andre lands lovgivning, bl.a. i den svenske, og er også på linje med Europarådets tilleggsprotokoll til konvensjonen om menneskerettigheter og biomedi-sin. Det første spørsmålet som det er naturlig å reise i lys av den saken representanten Sjøli tar opp, er om det er grunn til å endre loven på dette punktet. Alternativet til nåværende prinsipp vil være å innføre et prinsipp om eksplisitt forhåndssamtykke. Jeg er kommet til at jeg ikke vil tilrå en slik endring. Derimot ser jeg grunn til å gripe inn i forhold til den praksis som det er fremkommet uheldige eksempler på. Jeg mener dette først og fremst bør skje med utgangspunkt i forskriftene til loven. I denne forbindelse er det viktig at det gis skriftlig informasjon ved innleggelse om obduksjonsadgangen og pasienters og pårørendes rett til å motsette seg obduksjon. Helsetilsynet har uttalt at det er grunn til å se nærmere på hvordan denne informasjonsvirksomheten bør foregå. Det er av stor betydning at informasjon på et slikt følsomt område blir gitt på en skånsom måte. Vev og organer som blir tatt ut i forbindelse med obduksjon, avgis til undervisnings- og forskningsformål. Utgangspunktet må være at organene legges tilbake igjen etter undersøkelsen. Dersom det ikke er mulig, skal likevel dette biologiske materiale håndteres på en etisk forsvarlig måte. Gjeldende transplantasjonslov og forskriftene gitt med hjemmel i loven er lite eksplisitte når det gjelder spørsmålet om etisk forsvarlighet og respektfull behandling i forbindelse med obduksjon. På bakgrunn av de forhold som er fremkommet, mener jeg vi bør endre forskriften om obduksjon. Jeg kan nevne at den svenske obduksjonsloven har en egen bestemmelse om respekt for den avdøde. Statens helsetilsyn har besluttet å nedsette et utvalg som skal se nærmere på de etiske spørsmålene omkring obduksjon. Utvalget skal gjennomgå dagens praksis og fremme forslag til forskriftsendring. I tillegg til dette kan jeg nevne at saksordføreren for behandling av Ot.prp. nr. 77 for 1999-2000 om endringer i transplantasjonsloven nå har reist spørsmål om lov og forskrifter sikrer tilstrekkelig informasjon og etisk forsvarlig håndtering av obduserte og av obduksjonsmateriale. Jeg mener det er god grunn til å vurdere dette, eventuelt om det bør foretas en presisering av de etiske sider ved obduksjon i forbindelse med lovendringen.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Dette er jo spørsmål som har vært vurdert flere ganger tidligere og også i forbindelse med andre lands vurderinger av tilsvarende lovgivning og i internasjonalt samarbeid, som jeg nevnte i mitt første innlegg. Stort sett er det mitt inntrykk at disse vurderingene går ut på at de etiske og andre sider ved det å kreve et eksplisitt forhåndssamtykke er vel så kompliserte som det å opprettholde prinsippet om presumert samtykke, men selvfølgelig da under forutsetning av at det gis en nennsom og også etisk forsvarlig informasjon om adgangen til å reservere seg.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det som representanten Sjøli her nevner eksempler på, om nærmest trusler i forbindelse med dette, vil være fullstendig uakseptabelt, enten man har det nåværende presumsjonsprinsipp eller et annet prinsipp. Det må man heller karakterisere som både ulovlig og uakseptabelt. Jeg tror nok at man kan gjøre nye vurderinger av det spørsmålet som tas opp her, men man skal være klar over at en slik praksis f.eks. vil reise spørsmål om det er avgrensninger med hensyn til hvem man skal anmode om aktivt samtykke eller eksplisitt samtykke fra, om det skal skje ved alle sykehusinnleggelser, eller om det er i bestemte situasjoner det skal gjøres. Jeg har som sagt en viss forståelse for at dette også fører til en god del praktiske og etiske problemer. Men om det er ønskelig, vil det – som jeg nevnte – være en mulighet for den komiteen som nå behandler transplantasjonsloven, å foreta en slik vurdering igjen.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Nei, jeg synes egentlig ikke at det er grunnlag for å hevde det. For det første må jeg si at det er galt når det i spørsmålet fremstilles som om vi her har opphevet et konsesjonstak. Vi har unnlatt å gjøre bruk av den hjemmelen til å innføre konsesjonstak som et flertall i Stortinget vedtok at departementet skulle ha. Det er noe annet. Jeg vil også si at det ikke er slik at det på noen måte var noe vedtak som aktørene kunne basere seg på, om at det faktisk ville bli innført et konsesjonstak, enn si hvor det taket ville gjelde, og hvilken høyde det ville ha. Det eneste som er forskjellig i behandlingen av dette, er at de forskjellige høringsinstansene har gitt forskjellige uttalelser. Vi har fulgt opp uttalelsen fra en av høringsinstansene, en uttalelse som innebar muligheten for en slik avtale. Det krevde noen dagers utredning før avtalen kunne inngås. Så snart den var inngått, ble den gjort offentlig, og også med tiltredelsesmuligheter for alle andre aktører.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg mener at vi i dette tilfellet har vært så åpne som det har vært mulig å være. Forskjellen ligger i at det var en forskjell i høringsuttalelsene og forslagene som kom gjennom dem. Vi har ikke her hatt kontakt med NMD i egenskap av eier eller med eierdepartementet. Det har vært gjennom utøvelsen av det mandat som følger av den nye apotekloven, at mitt departement har fremforhandlet denne avtalen. Det at det ble en avtale, var ikke klart før den 28. februar. At man arbeidet med sikte på å få det til, det er så, men det var først den 28. februar at avtalen ble klarert der den måtte klareres, dvs. i Regjeringen. Straks den avtalen var klar, men først da, ble det også besluttet ikke å innføre et konsesjonstak. Det ble meddelt samtlige aktører og offentligheten umiddelbart, og deretter har det vært full adgang for alle til å inngå tilsvarende avtaler.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Legemiddelloven § 20 setter grenser for hva som kan tillates av medisinske påstander i reklame for produkter som ikke er legemidler. Jeg er klar over at bestemmelsen og praktiseringen av den har vært omstridt, og jeg har full forståelse for komiteens ønske om en gjennomgang av dette feltet. Når arbeidet med en slik gjennomgang ikke er kommet lenger, skyldes det at en til nå har gitt så å si all prioritet til gjennomføringen av den nye apotekloven. Jeg minner i denne forbindelse om at den samme komiteen også anmodet sterkt om at apotekloven måtte tre raskt i kraft. En samlet komite uttalte at den «finner det av konkurransemessige grunner viktig at loven trer i kraft så snart som mulig, og at departementet prioriterer dette forskriftsarbeidet meget høyt». Jeg har på denne bakgrunn funnet det riktig å gi høyest prioritet til iverksettelse av den nye apotekloven. Denne loven kunne ikke tre i kraft før et omfattende forskriftsverk var på plass. Dette skjedde 1. mars, dvs. litt under et år etter Stortingets vedtak. Jeg legger nå opp til å prioritere arbeidet med legemiddelloven § 20. Departementet er i ferd med å etablere en dialog med bransjen og andre berørte aktører for å legge til rette for en god gjennomgang av dette viktige feltet. Med mindre uforutsette problemer dukker opp, tar jeg sikte på å forelegge saken for Stortinget i løpet av dette året.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Man har vurdert det, men jeg kan ikke si at konklusjonene er endelig trukket, og at det sånn sett er på plass, men det vil kunne skje i løpet av nær fremtid.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg har også hatt møte med representanten for bransjen som har hevdet det samme, at det i praksis er en strengere håndheving av § 20 enn hva som har vært tidligere. Det er ganske nylig jeg på ny er blitt gjort oppmerksom på den oppfatning, og jeg er i ferd med å gå gjennom dette nok en gang for å forsikre meg om at så ikke er tilfellet, eller innskjerpe at så ikke skal være tilfellet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er vanskelig for meg å gå direkte inn i konkrete vurderinger eller konkret omtale av de enkelte søknader fra frivillige organisasjoner innenfor dette feltet. Jeg deltar sjelden direkte i søknadsbehandlinger, og er derfor heller ikke helt kjent med hvilke begrunnelser som har vært utslagsgivende i det konkrete tilfellet. Men jeg kjenner godt til den telefontjenesten som både Kirkens SOS og andre, bl.a. Mental Helse Norge, står for innenfor dette feltet, og kan bekrefte at vi ser positivt på det arbeidet – uten at jeg dermed, som sagt, kan gå inn på konkrete søknadsbehandlinger.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Som jeg sa i mitt første innlegg, legges det også fra departementets side stor vekt på å forebygge den type tragiske tilfeller som vi her snakker om. Jeg synes ikke noe behøver å være uprøvd i den anledning. Generelt sett har departementet uttalt seg positivt til den type virksomhet som det her refereres til. Jeg skal selvfølgelig se på de konkrete søknader som har kommet om dette, for å forvisse meg om hvordan de er behandlet, og hvilke begrunnelser som er gitt for de konklusjoner som er trukket, eventuelt også vurdere dem på nytt.
Annelise Høegh (Høyre), 2001-03-28:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Da apotekloven ble behandlet, gikk Høyre mot å få konsesjonstak i byene. Flertallet støttet likevel dette, og frem til 28. februar 2001 lå også et slikt konsesjonstak i utkastet til forskrifter til apotekloven. Helseministeren har nå opphevet konsesjonstaket, etter en avtale med det statseide Norsk Medisinaldepot(NMD) (NMD) Er det konkurransepolitisk riktig å forhandle og inngå en avtale som berører bortfall av konsesjonstaket med bare én av apotekkjedene?»
Annelise Høegh (Høyre), 2001-03-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Ingen skal være i tvil om at Høyre er glad for at det ikke blir noe av det konsesjonstaket vi hele tiden har vært imot. Når jeg nå har reist dette spørsmålet, er det ut fra en fornemmelse, som jeg synes ble styrket gjennom statsrådens svar, av at departementet har hatt en ulik behandling av og en ulik tilnærming til de ulike aktørene, de ulike kjedene, i apotekmarkedet. Det kan ikke være tvil om, mener jeg, at dette ikke er bra i forhold til konkurranse og lik behandling. Det viktigste er at alle blir behandlet likt. Statsråden sa jo nettopp at departementet, etter nærmere kontakt med NMD, utredet mulighetene for å inngå en slik avtale. Dette gjorde man uten at de andre kjedene fikk kjennskap til det. De andre kjedene fikk ikke kjennskap til at det var en mulighet for at konsesjonstaket ville falle bort, og at en slik avtale også var mulig, før den faktisk var inngått og undertegnet av en av aktørene alene. Mitt spørsmål er da: Synes ikke statsråden at han nettopp her har redegjort for at han ikke har behandlet alle aktørene likt?
Annelise Høegh (Høyre), 2001-03-28:
Selvsagt har statsråden rett i at det er en unøyaktighet i spørsmålet ved at det ikke var vedtatt at det skulle være et konsesjonstak, men at det var gitt en hjemmel. Jeg er glad for at den hjemmelen nå ikke blir brukt, bare så det er helt klart. Jeg synes ikke statsråden svarer på det jeg spurte om, nemlig: Er det ikke riktig når han faktisk sier at departementet har hatt kontakt med en av aktørene før det ble offentlig kjent at det ikke lenger var slik departementet offentlig hadde gitt til kjenne at de ønsket å gjøre, nemlig å benytte seg av konsesjonstaket? Når departementet har ekstra god kontakt med NMD, som er statseid og den kjeden de selv eier, gjør det markedet skeptisk. Er ikke statsråden enig i at det ville vært hensiktsmessig, mer redelig, mer åpent og mer transparent om man hadde hatt et møte med samtlige som var aktuelle, for å legge frem alternativet om at man i stedet for konsesjonstak altså kunne gå på en avtale? Da ville alle visst om det samtidig.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til helseministeren: «I forbindelse med behandlingen av apotekloven bad en enstemmig komite Regjeringen komme tilbake med forslag til endring av legemiddelloven § 20, slik at en kunne få en fullstendig gjennomgang av problemstillingene knyttet til hva som skal anses som medisinsk påstand i reklame når det gjelder naturlegemidler. Det har nå gått mer enn ett år siden apotekloven ble vedtatt. Når vil forslag til endring av legemiddelloven § 20 bli fremlagt?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Når det gjelder § 20, har det jo foregått en viss brevveksling mellom statsråden og meg. Den problemstillingen jeg vil dra videre, går på det med dispensasjon fra loven som ble gitt dem som hadde fått godkjent produktinformasjon før 1998, og som er i strid med de retningslinjene som er hjemlet i ny § 20. De har altså fått dispensasjon inntil den nye § 20 er vedtatt. Og statsråden skriver i brev til meg: «Avslutningsvis i brevet blir det stilt spørsmål om dispensasjonsordningen bør utvides til å gjelde for aktører som er kommet til etter 1998, og som dermed i utgangspunktet ikke er omfattet av dispensasjonsordningen. Jeg ser at konkurransemessige hensyn kan tale for å likestille nye og gamle aktører, og jeg vil derfor vurdere dette.» Jeg vil spørre helseministeren: Har man vurdert dette, og er det på plass?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg takker for det svaret og håper at den avgjørelsen vil komme rimelig raskt. Det har jo allerede gått en viss tid, og det er klart at de nye aktørene som skal inn i det samme markedet med tilnærmelsesvis like produkt, her blir forskjellsbehandlet i forhold til dem som allerede er kommet inn under dispensasjonsordningen. Jo lengre tid det går, jo verre blir situasjonen for de aktørene dette dreier seg om. Jeg håper at man vil fange opp den problemstillingen. Det hevdes også fra bransjen at praktiseringen av de nye retningslinjene er blitt strengere. I brev til meg avviser helseministeren dette etter samtale med Statens legemiddelkontroll, nå Statens legemiddelverk. Spørsmålet som jeg har til helseministeren, er: Ser man ikke at det nye begrepet som nå brukes, at man etter en helhetsvurdering har kommet til, faktisk har ført til en strengere praktisering av det regelverket som foreligger?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Jeg vil vise til flere oppslag i media de siste dagene i forbindelse med det store antall selvmordsforsøk, ikke minst i gruppen jenter under 20 år. Hvilke nye tiltak er mulig å sette i gang, eller gi økonomisk støtte til, for å komme bedre ut i forhold til forebygging, og hvordan kan man i større grad gjøre bruk av frivillig sektor i denne sammenheng?»
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
Jeg takker helseministeren for svaret. Kristelig Folkeparti støtter de tiltak som ble nevnt. Sandefjords Blad viser til at Vestfold topper selvmordsstatistikken for unge under 20 år. Reportasjen viser at de unge er i en situasjon hvor de føler at de har få eller ingen å snakke med. Kirkens SOS har stor erfaring og anerkjennelse når det gjelder å hjelpe mennesker i en svært vanskelig situasjon, gjennom krisetelefontjenesten. I Vestfold har Kirkens SOS satt i gang et prosjekt der de deler ut timeplaner til alle elever i ungdomsskolen og videregående skole, med nummeret til krisetelefonen på. Responsen har vært overveldende. I møte med den politiske ledelsen i departementet har prosjektet fått anerkjennelse. Men hvorfor har da departementet gjentatte ganger sagt nei til søknaden fra Vestfold?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-03-28:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Jeg har forståelse for at det kan være vanskelig å si noe om en konkret søknad. Men jeg vil minne om at Stortinget har økt tilskuddet til krisetelefoner generelt, da vi har sett at behovet øker, og at dette er god forebygging. Etter at Kirkens SOS i Vestfold delte ut timeplaner til 17 000 skoleelever, har de i forhold til året før fått dobbelt så mange henvendelser fra unge som ville begå selvmord. Dette sier mye om ungdom i nød. I år vil Kirkens SOS i Vestfold også dele ut e-mailadresser til de unge. Dette synes jeg er fremtidsrettet. Mange har behov for anonymt å snakke med voksne som har taushetsplikt. Prosjektet i Vestfold har vist seg å være forebyggende. Ideen kan lett overføres til resten av landet. Kunne helseministeren tenke seg å anbefale å se på søknaden på nytt? En telefonsamtale kan jo redde liv.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «I media er det framkommet at sykepleiere i Tromsø kommune mener at de bryter norsk lov ved å måtte la ufaglærte utdele medisin til syke mennesker. Er det slik at sykepleiere i Tromsø og i andre kommuner tvinges til å bryte loven, og hva vil eventuelt statsråden gjøre med dette?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er glad for at statsråden har tatt tak i denne saken og vil følge den opp. Jeg registrerte at helsesjefen i Tromsø i NRK Nordnytt uttrykte at det skjer feilmedisinering på grunn av at det er mangel på fagfolk. Jeg synes det er grunn til å være litt betenkt over en slik situasjon og grunn til å spørre om dette også skjer i andre kommuner landet over. Det har også kommet fram i media at det i den samme kommunen som vi her snakker om, er brukere som har uttrykt at de i løpet av 14 dager må forholde seg til 17 forskjellige personer fra hjemmetjenesten, og at det har vært studenter innenfor både jus og fiskeri som har gitt disse tjenestene. Det må være grunn til å spørre om dette er forsvarlig.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg har også registrert at lederen for pasientombudene i Norge er bekymret for pasientenes sikkerhet. Han mener at fylkeslegene generelt er for defensive i forhold til dette. Jeg registrerer at statsråden i dette tilfellet har måttet gå til fylkeslegen og bedt vedkommende om å gjøre en jobb som det skulle være naturlig for ham å gjøre. Men jeg er glad for at statsråden har tatt opp dette, for nå må man skape sikkerhet både for brukeren selv og ikke minst for de pårørende som kanskje frykter for denne situasjonen. Jeg håper at de forbedringene og de tiltakene som sosialministeren her har skissert, blir gjort godt kjent, slik at folk nå kan være trygge på at dette er i de beste hender.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg har vært i kontakt med Statens helsetilsyn, som opplyste at fylkeslegen i Troms planlegger tilsyn i alle fire hjemmedistriktene i Tromsø kommune for å se nærmere på legemiddelhåndteringen der. I tillegg er Tromsø kommune innkalt til et møte 30. mars for å redegjøre for forholdene. Jeg er innstilt på å følge opp denne saken. Fylkeslegen i Troms vil bli kontaktet etter at møtet med Tromsø kommune er avholdt. Utover dette vil jeg ikke kommentere saken i Tromsø nå. Når det gjelder dagens regelverk, kan ufaglærte personer gis myndighet til å dele ut legemidler til pasienter i den kommunale helsetjenesten. Forutsetningen er at de har fått særskilt opplæring, og at de har fått delegert myndighet til dette fra lege. Virksomheten og legen må vurdere om dette er forsvarlig. Kommunen har også plikt til å etablere internkontrollsystem og sørge for at virksomhet og tjenester planlegges, utføres og vedlikeholdes i samsvar med allment aksepterte faglige normer og krav fastsatt i medhold av lov eller forskrift. Jeg vil også vise til at kommunen som arbeidsgiver har ansvar for å påse at helsepersonell som håndterer legemidler, har nødvendig kompetanse, og at de får den opplæringen de trenger for å kunne dele ut legemidler. Ved siden av å føre tilsyn kan fylkeslegen gi kommunene råd om hvordan de kan organisere arbeidet for å sikre at legemiddelhåndteringen skjer forsvarlig. Jeg vil her nevne at Statens helsetilsyn har fått en bevilgning fra Sosial- og helsedepartementet for utvikling av sikrere legemiddelbruk, der ulike typer veiledning vil bli produsert og formidlet. Men jeg vil også utfordre kommunene til å arbeide videre med å sikre at nødvendig opplæring blir gitt, slik at utdeling av medisin til syke mennesker kan skje på en forsvarlig måte.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg kan forsikre representanten om at jeg kommer til å følge opp at både medikamenter og andre tjenester skal deles ut på forsvarlig vis. Jeg deler representantens bekymring over de mange ulike hjelpere som hver enkelt mottaker må forholde seg til. Svært mange har snakket til meg om det, og sammen med kommunene må vi nok her ta et løft for å få til en annen type organisering. Når det gjelder hva slags bakgrunn folk som skal gi tjenester har, får vi vel være glad for at det er et stort tilbud av mennesker som ønsker å gjøre en innsats innenfor omsorgstjenestene. Det vi må passe på, er at de kan gjøre det de skal gjøre.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Regjeringen er i ferd med å foreta en betydelig fornyelse av offentlig sektor, og her inngår også på hvilken måte man skal føre tilsyn med de tjenestene som blir gitt til mennesker som ikke er i stand til å ta vare på sin tarv. Fylkeslegens tjenester inngår også i dette, slik at det nok vil bli en mer strømlinjeformet tilsynstjeneste etter hvert.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Når en person har fått sin funksjonsevne i dagliglivet vesentlig og varig nedsatt på grunn av sykdom, skade eller lyte, ytes det stønad i form av utlån av tekniske hjelpemidler. Stønaden ytes i forbindelse med tiltak som er nødvendig og hensiktsmessig for å kunne bedre medlemmets funksjonsevne i dagliglivet eller for at medlemmet skal kunne bli pleiet i hjemmet. Folketrygden yter stønad til fem typer plattformheis. Løfteplattform med sjakt, løfteplattform uten sjakt, trappeheis for rullestol, trappeheis med sete og trappeheis for stående personer. Når Rikstrygdeverket forhandler heiser, gjøres dette etter nordisk standard. Det vil si at alle heiser har nødstopp og nødsenk som enten kan betjenes av bruker selv eller av en medhjelper. Hvis strømmen går mens en plattformheis uten backup er i bruk, vil brukere bli stående fast i heisen. For å få bruker ut må en tredjeperson sveive plattformheisen til utgangsetasjen. Kommunehelsetjenesten har ansvar for å ha beredskapsplaner for funksjonshemmede brukere som ved brann eller lignende ikke vil klare å ta seg ut av boligen på egenhånd. Svært mange av disse brukerne har også trygghetsalarm. Brukere som har fått stønad til løfteplattform uten sjakt, kan utløse trygghetsalarmen. Dersom trygghetsalarmen utløses, skal kommunens beredskapsplan for redning tre i kraft. Denne beredskapsplanen skal være slik at hjelpen fra kommunen eller andre som har påtatt seg ansvaret for bruker, kan komme fort til stedet. Ifølge Rikstrygdeverkets praksis yter ikke folketrygden stønad til batteribackup, fordi sikkerhetsaspektet skal være ivaretatt gjennom heisens nødsenkemekanisme og beredskapsplanen i kommunen. Men disse batteribackupene er en nyere form for sikkerhet, og jeg vil ta opp med Rikstrygdeverket om vi bør endre denne praksisen.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Denne saken var ny for meg inntil jeg fikk brev fra Norges Handikapforbund datert 19. mars. Jeg er allerede i ferd med å se på denne saken, både dens reelle innhold og hvordan vi kan ta den opp.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg er enig i at en batteribackup nok vil fungere som en trygghet i dagliglivet for dem det gjelder.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg skal få stille den ærede sosialminister følgende spørsmål: «En mann som er lam fra livet og ned, har fått avslag på søknad om dekning av batterisikring på sin plattformheis, som går fra handikaptoalettet i kjeller til kontor i annen etasje. Begrunnelsen fra Rikstrygdeverket for avslaget er at batteribackup til rullestolheis ikke er nødvendig i folketrygdlovens forstand for å bedre funksjonsevnen i dagliglivet. Er statsråden enig i denne begrunnelsen for avslaget, og hva med funksjonsevnen og sikkerheten ved strømbrudd og eventuell brann?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg takker sosialministeren for svaret. Jeg stiller meg personlig totalt uforstående til at Rikstrygdeverket har avslått å betale batteribackup til den aktuelle bruker, når jeg samtidig er gjort kjent med at andre tilsvarende pasienter har fått dekket batteribackup, men de bor i andre fylker og andre kommuner. Branntilsynet i Mandalsregionen anfører i et brev datert 6. mars følgende: «Dersom strømmen forsvinner i forbindelse med en brann, og brukeren er alene hjemme er han sjanseløs hvis han befinner seg i en annen etasje.» – Og videre sier Branntilsynet:«Vi synes derfor det er merkelig at det ikke er et forskriftskrav at rullestolheiser til etasjer uten annen brukbar rømningsvei skal ha batteribackup.» Burde ikke de siterte uttalelser fra Branntilsynet være et tilstrekkelig argument for sosialministeren til å instruere Rikstrygdeverket om å skaffe denne pasienten batteribackup som andre tilsvarende pasienter får?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg takker igjen for svaret, og jeg er glad for at noe er på gang. Som begrunnelse for avslaget om batteribackup fra fylkestrygdekontoret siteres følgende: «Hjelpemiddelsentralen har forståelse for at det er hensiktsmessig å ha batteribackup til rullestolheis. Vi anser imidlertid ikke batteribackup til rullestolheis for å være nødvendig i folketrygdlovens forstand for å bedre funksjonsevnen i dagliglivet.» Da er mitt spørsmål til sosialministeren: Er virkelig sosialministeren enig i at det ikke har med funksjonsevnen til den aktuelle søker å gjøre, at man får batteribackup?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Vegdirektoratet har utarbeidet et forslag til handlingsprogram for Statens vegvesen for perioden 2002-2011 som skal bygge på St.meld. nr. 46 for 1999-2000 og Nasjonal transportplan. I hvor stor grad har Vegdirektoratet fulgt opp de vedtak og flertallsmerknader som ble gjort i Nasjonal transportplan?»
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg er meget fornøyd med svaret som er gitt, men jeg har et tilleggsspørsmål til statsråden. I innstillingen til Nasjonal transportplan har komiteen særlig vektlagt ulykkesbelastede strekninger. I hvor stor grad vil statsråden og Vegdirektoratet ta hensyn til at enkelte veger har fått kanalisert mye ekstra trafikk og derved fått økt ulykkesrisiko og flere ulykker? Vil statsråden, etter at høringsrundene er over, også legge stor vekt på disse ulykkesbelastede strekningene?
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-03-28:
Jeg takker statsråden for det gode svaret, særlig for at han vil legge vekt på å forebygge ulykker og få ned antallet strekninger med spesiell ulykkesrisiko. I innstillingen til Nasjonal transportplan sa en enstemmig komite at man ville ha en opprusting av hele E16 i Oppland og Sogn og Fjordane, og spesielt skulle strekningen fra Steinklepp i Sogn og Fjordane til Øye i Valdres prioriteres. I høringsnotatet som nå har kommet fra Vegdirektoratet, er det avsatt penger fra Steinklepp til krysset Borlaug i Sogn og Fjordane, men det er ingen ting til strekningen fra Borlaug i Sogn og Fjordane til Øye i Valdres. Et kart som Vegvesenet og Viking Redningstjeneste har utarbeidet viser at ulykkene – etter at Lærdalstunnelen åpnet, har jo trafikken der økt 100 pst. – de er i Valdres. Vil statsråden vektlegge dette?
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Samferdselsdepartementet og Fiskeridepartementet sendte ut retningslinjer for etatenes arbeid med sine respektive handlingsprogram for perioden 2002-2011 i oktober i fjor. I tillegg ble det gitt supplerende føringer for arbeidet i februar i år. Disse supplerende føringene er gitt nettopp på bakgrunn av samferdselskomiteens innstilling og Stortingets behandling av stortingsmeldingen om Nasjonal transportplan den 15. februar i år. Vegdirektoratet har utarbeidet forslag til handlingsprogram for de strekningsvise investeringene på stamvegnettet, mens vegkontorene har ansvar for å utarbeide handlingsprogram for den øvrige virksomheten i fylket. Etatenes forslag til handlingsprogram skal legges fram for fylkeskommunen til uttalelse, og fristen for den fylkeskommunale behandlingen er satt til 20. juni 2001. På grunnlag av denne behandlingen vil Statens vegvesen fastsette de endelige handlingsprogram for etatene for planperioden. Stortinget vil bli orientert om hvordan hovedtrekkene i anbefalt strategi er fulgt opp i etatenes handlingsprogram, og om oppdaterte virkninger i forbindelse med budsjettproposisjonen for 2002. Jeg legger til grunn at Statens vegvesen i arbeidet med handlingsprogrammene følger opp flertallsmerknader ved behandlingen av Nasjonal transportplan. Dette forholdet er også påpekt i de supplerende retningslinjene fra departementene. Handlingsprogrammene vil ligge til grunn for oppfølgingen gjennom de årlige budsjettene.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det vil være kjent for representanten Nistad at sikkerhet er et av hovedtrekkene i Nasjonal transportplan, og at transportplanen bygger på nullvisjon – at det ikke skal forekomme ulykker med drepte eller hardt skadde. Og nettopp for å komme i retning av denne visjonen er det helt vesentlig at investeringene vi skal foreta, har som hovedsiktemål å forebygge ulykker. Derfor ligger det som en generell føring over handlingsprogrammenes arbeid at man skal sikte mot investeringer som har ulykkesreduserende effekt. Og jeg tar for gitt at det også ligger til grunn for arbeidet både i Vegdirektoratet og i de enkelte fylker.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er riktig at det i innstillingen til Nasjonal transportplan ble fokusert på strekningen E16 i Oppland og Sogn og Fjordane, og spesielt på fjellstrekningen Steinklepp–Øye. Komiteen bad da om en plan for opprusting av den veien, og det tar jeg helt for gitt at Vegdirektoratet vil etterkomme, for så å prioritere å komme tilbake med forslag til utbedringstiltak i samsvar med planen. Da tar jeg det for gitt at man legger til grunn nettopp å eliminere særskilt ulykkesbelastede punkter.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Regjeringen vil om kort tid legge fram en stortingsmelding om oppgavefordelingen på det regionale nivå. Her vil Regjeringen bl.a. komme med konkrete forslag om oppgavefordelingen knyttet til samferdselssektoren. Oppgavefordelingsutvalget, som la fram sin utredning sommeren 2000, tilrår et folkevalgt regionalt nivå med 10 til 15 enheter. I tillegg tilrår utvalget bl.a. at det offentlige ansvaret for regional land- og sjøbasert samferdsel legges til det folkevalgte regionale nivået, og at ansvaret for de fylkesvise veikontorene legges til regionene. Uavhengig av dette er det satt i gang et omfattende omstillings- og effektiviseringsarbeid i Statens vegvesen. Vegdirektoratet har konkludert med at det vil bli et mer effektivt vegvesen gjennom en endring i organiseringen av etaten med 5 til 8 regionale vegkontorer, og et større antall lokale enheter som er mer desentralisert enn dagens vegkontorer. En konsekvens av dette er at administrative kostnaders andel av vegbevilgningene blir mindre, og at tjenesteproduksjonen og dermed kompetansemiljøene og planleggingen blir styrket. Omorganisering til færre vegkontorer vil muliggjøre at funksjoner som i dag ligger i Vegdirektoratet, kan flyttes til disse enhetene. Det vurderes hvilke oppgaver og dermed hvilken kompetanse og kapasitet som eventuelt kan legges til regionkontorene og til lokalenhetene. Regjeringens endelige forslag når det gjelder oppfølging av Oppgavefordelingsutvalget, vil bli fremmet om kort tid.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Jeg er helt enig med representanten Kongshaug i at det må tas betydelig hensyn til verdiskaping, ikke minst i Distrikts-Norge, når det gjelder både investeringer og øvrig samferdselspolitikk framover. Og vi må innrette kompetansemiljøer i Vegvesenet på en slik måte at vi kan ta vare på både regional og lokal kreativitet. Men jeg må få lov til å peke på at det å redusere antallet vegkontorer også er vurdert i Nasjonal transportplan, og i innstillingen sluttet bl.a. Venstre seg til Regjeringens vurdering av at det er viktig og riktig å gå gjennom strukturen med sikte på en bedre kostnadseffektivitet. Fra Regjeringens side er det åpenbart at vi må tilrettelegge en politikk der vi først og fremst setter hensynet til brukerne i samferdselssektoren i høysetet.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Vi ønsker å føre oppgaver både ut til regionale enheter og til lokale enheter, nettopp for å få både en bedre ressursutnyttelse og et bedre samband med de regionale og lokale enheter. Det vil også ha som effekt at man desentraliserer kompetansemiljøer i Norge, noe også den teknologiske situasjonen gjør mulig. Dermed er det ikke riktig å se på dette som en uttapping av kompetanse i Distrikts-Norge. Totalt sett er jeg rimelig sikker på at resultatet blir det motsatte. Når det gjelder spørsmålet om hvorledes man skal organisere de regionale enhetene og dermed ansvaret til de regionale enhetene, vil vi, som jeg sa i mitt hovedsvar, komme tilbake til dette om kort tid når vi legger fram en stortingsmelding om regionene.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Under Stortingets behandling av St.meld. nr. 34 for 1997-98, Om gjennomføring av et forprosjekt for skipstunnel gjennom Stadlandet, ble det konkludert med at det måtte utarbeides et bedre grunnlag før en kunne treffe vedtak om eventuell bygging av en slik tunnel. Tidligere hadde man en rekke delutredninger for enkelte temaer, men man hadde ikke foretatt en helhetlig vurdering av det foreliggende materialet. Gjennom forprosjektet, som er gjennomført i samarbeid med Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal fylkeskommuner, har man gjennomgått det eksisterende materialet om en slik skipstunnel, og man har gjennomført nye vurderinger der det har vært behov for det. I prosjektet har man bl.a. sett på byggetekniske, geologiske, sikkerhetsmessige og miljømessige forhold. På bakgrunn av resultatet fra forprosjektet og i tråd med plan- og bygningslovens bestemmelser om konsekvensutredninger har Kystverket utarbeidet en konsekvensutredning for tiltaket. Denne er nå sendt på høring, med høringsfrist 28. mai 2001. Etter høringen skal Kystdirektoratet på bakgrunn av konsekvensutredningen og høringsuttalelsene avgjøre om utredningsplikten er oppfylt, eller om det er behov for tilleggsutredninger. Det er således først gjennom konsekvensutredningen og høringen av denne at man vil ha en dokumentasjon på at tiltakets virkninger for miljø, naturressurser og samfunn er ivaretatt. Før man har denne informasjonen, vil man heller ikke ha det fullstendige grunnlaget for å kunne ta stilling til om og eventuelt på hvilke vilkår tiltaket kan gjennomføres. Under debatten om Nasjonal transportplan i Stortinget den 15. februar uttalte fiskeriministeren at man ville komme tilbake til eventuell utbygging av Stad skipstunnel i løpet av våren. Bestemmelsene i plan- og bygningsloven krever konsekvensutredning, som nå er utarbeidet og sendt på høring. Jeg kan derfor vanskelig se at det er mulig å få lagt fram denne saken i inneværende sesjon. Regjeringen vil legge saken fram for Stortinget på en egnet måte når man har resultatet av konsekvensutredningen og behandlingen av denne.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Når det gjelder planstatus for området, ble den tatt med da man utarbeidet forprosjektet. Det er også slik som representanten gir uttrykk for, at plan- og bygningsloven naturligvis må overholdes. Det vil være å håpe at forprosjektet og forarbeidet ellers i denne saken er så solid og godt at man kan konstatere at utredningsplikten er overholdt, når vi kommer så langt, og at vi også er i den situasjonen at vi ikke får merknader som fører til ytterligere forlengelse av den tiden som trengs før man kan komme med et forslag til Stortinget. Men det vil man altså ikke kunne ha endelig svar på før høringsfristen er ute den 28. mai i år.
Terje Moe Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Når det gjelder hovedrapporten om forprosjektet om Stad skipstunnel, er den datert mars 2001. Sett i lys av at dette forprosjektet nylig har kommet til Fiskeridepartementets hus, så har man lagt til rette for en framdriftsplan i forhold til høring som er så rask som mulig på det nåværende tidspunkt. Det som vil være denne regjeringens opplegg for en videre behandling, er nettopp å holde et høyt tempo av den grunn som representanten her gir uttrykk for, at man gjennom mange år har drevet med delutredninger. Nå får man en helhetlig vurdering og en utredning som gir grunnlag for et endelig forslag til Stortinget, som Regjeringen vil komme tilbake til så raskt det lar seg gjøre, og da på en egnet måte, som jeg sa i mitt hovedsvar.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-03-28:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Oppgavefordelingsutvalget har foreslått å overføre en rekke oppgaver, blant annet innenfor samferdsel, fra statlig embetsverk til folkevalgt styring i fylkene. Samtidig foreligger det planer om storstilt sammenslåing av veikontorene, som i dag er fylkenes kompetansemiljøer på planlegging av nye samferdselsprosjekter. Er statsråden enig i at en slik uttapping av kompetansemiljøer fra Distrikts-Norge er uforenlig med en reform hvor et helhetlig ansvar for samferdselspolitikken desentraliseres?»
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-03-28:
Jeg takker for svaret. Min påstand er at Kyst-Norge, og deriblant i høyeste grad Møre og Romsdal, trenger en offensiv og nytenkende samferdselspolitikk, ikke minst med tanke på verdiskapingsveksten knyttet til havbruk og marine næringer. Fra mitt fylke fins det mange eksempler på at lokal kreativitet, dugnadsånd og spleiselag sammen med nærhet til et regionalt vegkontor, har ført til at vegprosjekt har funnet løsninger som ellers ville ha ligget langt fram i tid. Er statsråden enig i at nærheten til vegkontoret i et verdiskapende fylke med et aktivt og voksende næringsliv er viktig, og at lokale/regionale kreative vegløsninger lett vil gå tapt i et mer byråkratisk, sentralisert vegvesen?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-03-28:
Jeg er enig med statsråden i at det er viktig med rasjonalisering, men rasjonaliseringen trenger ikke alltid å være sentralisering. I Møre og Romsdal er det velkjent at det har vært et godt og fruktbart samarbeid mellom vegkontoret og høgskolen, som har studieretninger innenfor transport og logistikk. Etter min mening vil dette veletablerte samarbeidet svekkes, med totalt sett et tap for den regionale kompetansen som resultat. Ser ikke statsråden muligheter for at man, istedenfor å tappe den regionale kompetansen, ved å desentralisere og legge oppgaver fra Vegdirektoratet til de regionale vegkontorene – som han forresten var inne på i sitt svar – kan overføre vegkontorene og deres kompetanse til fylkeskommunen som et naturlig og godt alternativ?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-03-28:
Jeg skal få lov til å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren innenfor fiskeriministeren sitt ansvarsområde: «Det er nå kjent at Fiskeridepartementet i samarbeid med berørte fylkeskommuner har gjennomført et omfattende forprosjekt for Stad Skipstunnel, slik Stortinget har bedt om. Kan statsråden bekrefte at Stortinget får seg forelagt denne saken i inneværende sesjon, slik statsråden tidligere har gitt uttrykk for?»
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-03-28:
Det er slik at man naturligvis ikke kan sette plan- og bygningsloven til side, men det er fristende å spørre statsråden om Regjeringa er bevisst på at det allerede foreligger godkjente reguleringsplaner for påhuggene på begge sider av Stadlandet, og at fylkesmannen for så vidt for lengst har uttalt seg om de miljømessige sidene i forbindelse med disse planene og har konkludert med at så vel for anleggsperioden som for driftsperioden er Stad skipstunnel uproblematisk ut fra et miljøhensyn. Nå er det brukt 8 mill. kr fra departementets og fylkeskommunens side, og tidligere har private interesser brukt et par millioner kroner. Spørsmålet blir: Hvilke høringsinstanser kan forventes å ha overraskende og banebrytende kommentarer som kan rokke ved det prinsipielle i denne saken, sett i lys av de utredninger som er gjort gjennom mer enn ti år?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-03-28:
Det kan nok hende at Regjeringas behandling av denne saken av mange blir oppfattet som en slags trenering. Riktignok kan statsråden dele ansvaret med Bondevik, som satt år i regjering uten å behandle saken. Sist Arbeiderpartiet forsøkte å konkludere, var svaret negativt. Det var i fiskeriminister Jan Henry T. Olsens tid. Skjønner statsråden den frustrasjonen som knytter seg til å gå inn i en ny fireårsperiode uten en prinsipiell avklaring, etter en så lang saksgang?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-03-28:
«Stortinget bad i fjor om at det ble lagt fram forslag om opprettelse av Norsk kulturminnefond i en egen proposisjon i løpet av høsten 2000. Dette skjedde ikke. Det er heller ikke avklart når proposisjonen blir lagt fram. Dermed ligger det an til en betydelig forsinkelse i forhold til Stortingets forutsetning. Når kommer proposisjonen med forslag om opprettelsen av et kulturminnefond?»
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-03-28:
Jeg takker for et svar som er preget av et engasjement når det gjelder kulturminnearbeidet som jeg deler, og som det er viktig å følge opp i et samspill mellom storting og regjering. Det vedtaket som ble gjort i Stortinget i fjor om kulturminnefondet, er uttrykk for en klar prioritering, og det er uttrykk for at en ønsker å få fortgang i dette arbeidet. Jeg er kjent med omtalen i budsjettet av framdriften i arbeidet med kulturminnefondet, og jeg merket meg at det der bl.a. stod et eventuelt kulturminnefond. Jeg går ut fra det er en formulering som nå kan erstattes med at det er helt avklart at det blir et kulturminnefond. Så kommer det i forbindelse med budsjettet forslag til opptrappingsplan og andre støtteordninger. Men vil det samtidig med budsjettet til høsten bli et komplett opplegg for kulturminnefondet, slik at det kan opprettes og bli konkret så raskt som mulig?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2001-03-28:
Det er et omfattende arbeid, og det er viktig at det gjøres grundig og skikkelig. Men jeg tror nok at Stortinget har forventning om at det senest i forbindelse med budsjettet kommer et opplegg for etablering av et kulturminnefond. Komiteen – også Arbeiderpartiets medlemmer – understreket dette behovet da den allerede i fjor høst gjorde vedtak om å be om å få tilbake et opplegg. Ett års utsettelse er mye, og det er klart at hvis det heller ikke i høst blir angitt konkret når et slikt fond kan etableres, er det skuffende og for svakt i forhold til det ambisjonsnivået som Stortinget har lagt opp til. Min klare anmodning til statsråden er at det samtidig med en opptrappingsplan når det gjelder støtten til kulturminnearbeid, legges fram et opplegg for etablering av et slikt fond – og så får en eventuelt videreutvikle det med supplerende elementer i etterkant. Men det må komme i gang, og jeg håper dette kan skje i forbindelse med budsjettet.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2001-03-28:
Det er de siste årene stadig blitt større oppmerksomhet omkring kulturminnene våre og måten vi forvalter dem på. Ettersom kunnskap, oversikt og dokumentasjon på feltet har blitt bedre, har det vokst fram en erkjennelse av at det er nødvendig å styrke innsatsen. Flere sentrale politikkdokumenter på dette området uttrykker ambisiøse mål for kulturminneforvaltningen og inneholder en rekke forslag om økt innsats. Stortinget har foreslått en rekke konkrete tiltak, som opprettelse av et offentlig utvalg for å utrede mål og virkemidler innen kulturminnefeltet og en egen opptrappingsplan for kulturminnevernet. Videre har Stortinget bedt om at det blir fremmet konkrete forslag til forbedrede støtteordninger og andre incitamenter for å sikre vernetiltak og restaurering, og endelig at Regjeringen fremmer forslag om opprettelse av Norsk kulturminnefond i en egen proposisjon høsten 2000. Jeg er glad for Stortingets engasjement når det gjelder bevaring av kulturminner og kulturmiljøer. Jeg vil understreke at Stortingets forslag etter min oppfatning henger nøye sammen, og at oppfølgingen av dem derfor må ses i sammenheng. Tiltakene berører også et svært sentralt punkt i mandatet som er gitt til Kulturminneutvalget, som særlig skal se på forholdet til private eiere og økonomiske virkemidler. Jeg arbeider nå med en oppfølging av de ulike stortingsvedtakene. For å løse de store utfordringene vi står overfor innenfor kulturminneforvaltningen, mener jeg det er nødvendig å få til et spleiselag mellom det offentlige og næringslivet. Vi vurderer nå ulike modeller for å få dette til. Jeg har mottatt interessante innspill fra frivillige organisasjoner som jeg også ser nærmere på i arbeidet med å følge opp Stortingets forslag. Dessuten undersøker vi tilsvarende, lignende ordninger i andre land. Regjeringen er i gang med å følge opp anmodningen om å utarbeide en opptrappingsplan. Med hensyn til fremdriften i arbeidet minner jeg om at Regjeringen i budsjettforslaget for i år – 2001 – sa at den i budsjettet for 2002 vil komme tilbake med konkrete forslag til styrking av kulturminnevernet.