Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-02-22:
Det finnes ingen enkel oppskrift, ingen rettferdig løsning, ingen rettferdig lov som kan regulere mellommenneskelige forhold. Når en barnefordelingssak havner i retten, er konflikten mellom foreldrene et faktum. Begge parter vil anse seg selv som den best skikkede til å ha den daglige omsorgen for barnet, og begge parters advokater vil arbeide til beste for sin egen klient. Barnets beste kommer ofte i bakgrunnen. Barnets beste brukes som våpen av begge parter, og begge parter må begrunne hvorfor det er best for barnet å være hos den ene. Da må det nødvendigvis være fordi den andre ut fra den subjektive betraktning er mindre egnet, av en eller annen grunn. Hvordan skal så retten kunne ta en avgjørelse uten å lytte til en sakkyndig som i utgangspunktet skal være nøytral? Dersom den ene er klart bedre skikket enn den andre, vil den i utgangspunktet nøytrale sakkyndige på grunnlag av sine egne vurderinger av barnet, de stridende parter og andre viktige faktorer som sosiale nettverk, barnets tilknytning osv. ha gjort seg opp en mening om hvem som bør ha den daglige omsorgen før partene møtes i retten, og den som ikke blir anbefalt som daglig omsorgsperson, vil derfor oppleve den sakkyndiges vurdering som usaklig, ikke nøytral. Hvor blir barnets beste av i disse sakene? Vi ser altfor ofte at barnets beste settes til side av dem som skulle være deres nærmeste omsorgspersoner. Barnet blir tingliggjort i forhold til foreldrenes dragkamp. Men barn er ikke et fellesgode som kan likedeles. Barn har behov for trygghet, også i forhold til foreldrenes konflikter. Det er bl.a. dette en nøytral sakkyndig skal vurdere: Hvem er best egnet til å gi barnet trygghet i hverdagen, og hvordan virker foreldrenes måte å takle samlivskonflikten inn på barnets trygghet og utviklingsmulighet? I svært mange av de tilfeller som bringes inn for retten, har den ene forelderen tilknytning til kriminalitet, rus eller er beviselig voldelig. I de tilfellene burde sakene være klare, barn må skjermes for den slags påvirkning. Likevel vil en alltid ha tilfeller der foreldrene er likeverdige, og der en avgjørelse kan bli svært vanskelig. Den tapende part vil da uvegerlig føle den endelige avgjørelse som urettferdig, og det kan godt hende at den også er det, men bortfall av nøytrale sakkyndige som rådgivere for retten vil neppe føre til færre såkalte urettferdige avgjørelser. Og hvordan skal en finne en rettferdig ordning hvis foreldrene er likeverdige, like egnet i forhold til barnet, men altså ute av stand til selv å treffe en avgjørelse som alle parter kan leve med? Det er imidlertid viktig at sakkyndige i barnefordelingsspørsmål gis muligheter til nødvendig faglig oppdatering. I et samfunn i rask endring vil også de ytre problemstillinger endre seg, med de innvirkninger dette har på forholdene rundt barn og foreldre. Det er videre viktig at sakkyndige beholder sin nøytralkompetanse, og ikke spesialiserer seg inn mot å favorisere mor eller far. Den sakkyndige skal være sakkyndig i forhold til barnet. Det oppstår spesielle problemer der sakkyndige brukes i forhold der det offentlige overtar omsorgen for et barn. Her er det viktig at den sakkyndige ikke opptrer som en del av barnevernet uten å sette spørsmål ved saksbehandlernes vurderinger. Innenfor et barnevern med høy «turnover» og mange meget uerfarne saksbehandlere er det nettopp viktig å ha en sakkyndig som er nøytral i forhold til at det er barnets beste som skal ivaretas. Som det vises til i saken, har allerede to utvalg vurdert sakkyndiges rolle i barnefordelingssaker, og tiltak er satt i verk for å øke kompetansen for dem som går inn i så konfliktfylte og vanskelige arbeidsoppgaver. Det harneppe noen hensikt å nedsette enda et utvalg, det er viktigere at de tilrådinger som alt er gitt, og de tiltak som er iverksatt for å bedre kompetansen, videreføres. Om bruk av sakkyndige i barnefordelingssaker har virket skadelig på barn eller foreldre, skal ikke jeg ha noen formening om. Men jeg er ikke i tvil om at konfliktsituasjonen som bringer den slags saker inn i rettsapparatet, virker skadelig på alle de berørte, både foreldre og barn. Enkelte vil aldri komme over et slikt tap av familie. Det er det imidlertid ikke mulig å hindre ved lovvedtak. Mellommenneskelige emosjonelle relasjoner lar seg ikke binde i lov.