Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-04-23:
1. mai utvides EU og EØS med 75 millioner nye innbyggere. Det stiller det norske arbeidsmarkedet overfor betydelige utfordringer. Lønnsnivået i de nye medlemslandene ligger på 10–15 pst. av det norske. Dersom arbeidstakere fra de nye medlemslandene tar arbeid i Norge til dårligere lønns- og arbeidsvilkår enn det vi har i Norge, vil det føre til tap av norske arbeidsplasser og press for å svekke norske lønns- og arbeidsvilkår. Derfor mente Arbeiderpartiet at det var behov for tiltak. Vi ønsker gjerne våre nye partnere i EØS velkommen til Norge, men vi sier nei til en dumping av lønns- og arbeidsvilkår som vil kunne føre til både utnyttelse av arbeidstakere fra de nye medlemslandene og svekkelse av velferdsnivået i Norge. Regjeringen har i denne saken vært preget av famling og mangel på handlekraft. Jeg er imidlertid glad for at vi nå, én uke før arbeidsmarkedet utvides, oppnår full enighet om Arbeiderpartiets viktigste krav. I en overgangsperiode skal det stilles krav om at arbeidstakere fra de nye medlemslandene bare kan ta arbeid dersom ansettelsen er på fulltid og de har lønns- og arbeidsvilkår etter gjeldende norsk tariffavtale eller det som er vanlig på samme sted og yrkesområde. Samtidig må vi minne om arbeidsmiljølovens generelle krav om at det skal inngås skriftlig arbeidsavtale i alle arbeidsforhold i Norge. Problemet er at dette bare gjelder arbeidstakere som kommer enkeltvis til Norge, og som søker arbeid hos norsk arbeidsgiver. Og det er jo ikke her den største utfordringen ligger. Regjeringen har selv i brev til Stortinget 8. mars i år erkjent at de største utfordringene trolig vil gjelde «tjenesteyting fra selvstendig næringsdrivende og utsendte arbeidstakere på tjenesteoppdrag». Samtidig konkluderte arbeidsministeren med at Regjeringen ikke vil iverksette noen tiltak for å motvirke en slik utvikling før arbeidsmarkedet utvides 1. mai. Flertallet i Stortinget gir i dag Regjeringen sterk kritikk for denne unnlatelsen, denne totale passiviteten i forhold til en av de største utfordringene som det norske arbeidsmarkedet har stått overfor på lang tid. Flertallet går så langt som til å si at dette er «meget uheldig». Regjeringen synes å hvile i den tro at hvis den bare lukker øynene, trenger ingenting å skje. Dette er naivt. 2. mai kommer bedrift A til å følge meget nøye med på om bedrift B prøver å kutte kostnader ved å sette ut oppdrag til polske eller baltiske bedrifter som gjør arbeidet mye billigere fordi de lønner sine arbeidere med en brøkdel av det som er lønnsnivået i Norge. Og hvis konkurrenten kutter kostnader på denne måten, vil selvfølgelig bedrift A ha et press for å gjøre det samme. Dette betyr at norske arbeidsplasser går tapt, og det betyr at norske bedrifter, for å sikre oppdrag, vil presse på for å svekke lønns- og arbeidsvilkårene i Norge. Det er også fullt mulig at vi får se at en norsk bedrift, la oss kalle den Norske Bygg, selv etablerer en bedrift i Polen, la oss kalle den Polske Filial. Når Norske Bygg får et oppdrag, setter den så ut vesentlige underentrepriser til Polske Filial, som lønner sine ansatte etter polsk lønnsnivå. Regjeringen løfter ikke en finger for å unngå dette. Og Fremskrittspartiet lar det i all hovedsak passere. Vi kan ikke bruke overgangsordninger overfor bedrifter som tar med egne ansatte til Norge, slik vi kan overfor arbeidstakere som søker arbeid i norske bedrifter. Men det er fullt mulig å sette inn alminnelige tiltak overfor arbeidsmarkedet som motvirker en slik utvikling. Arbeiderpartiet foreslo allerede ved årsskiftet en rekke tiltak. De har fått bred støtte fra fagbevegelsen, og deler av dem også fra næringslivet. Sammen med Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti gjentar vi dem som lovforslag her i dag. Fremskrittspartiet støtter noen, men dessverre støtter de ikke de tiltakene som er mest virkningsfulle. Regjeringspartiene støtter ikke et eneste tiltak. Den største utfordringen får vi imidlertid dersom Regjeringen og Fremskrittspartiet gjør alvor av at de vil øke adgangen til midlertidige ansettelser. I Regjeringens budsjettforslag for i år skrev Regjeringen: «Adgangen til å leie inn arbeidstakere fra virksomheter som har utleie som formål, er regulert på samme måte som adgangen til å ansette midlertidig. Når adgangen til å ansette midlertidig utvides, vil derfor også adgangen til å leie inn arbeidskraft utvides tilsvarende.» Regjeringen varslet altså utvidet adgang til midlertidige ansettelser, men også åpning for økt bruk av innleid arbeidskraft. Etter utvidelsen av EU og EØS 1. mai vil utleiebyråer i hele EØS-området ha adgang til å leie ut arbeidskraft til norske virksomheter. Vi kan da se en utstrakt oppblomstring av virksomheter i de nye EØS-landene som formidler arbeidskraft til norske virksomheter. Med økt adgang til midlertidige ansettelser og medfølgende økt adgang til bruk av innleid arbeidskraft vil presset mot norske arbeidsplasser og mot norske lønns- og arbeidsvilkår øke ytterligere. Heldigvis fikk Arbeiderpartiet gjennom budsjettavtalen stoppet denne utviklingen for inneværende år. Men Høyre og Fremskrittspartiet, med støtte fra Kristelig Folkeparti, varsler at de vil videre på galeien. Resultatet for arbeidstakerne i Norge er at Fremskrittspartiet og Høyre ved å åpne for økt bruk av midlertidige ansettelser og økt bruk av utleie av ansatte skviser norske arbeidsplasser og norske lønninger. Det er Arbeiderpartiet imot! Arbeiderpartiet foreslår sammen med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet at det skal innføres en godkjenningsordning og kontroll av byråer som driver formidling og utleie av arbeidskraft i Norge. Fremskrittspartiet og Regjeringen sier nei! Vi foreslår at staten og kommunene skal kunne stille krav om tarifflønn når det lyses ut offentlige anbud. Fremskrittspartiet og Regjeringen sier nei! Vi foreslår at de ansatte i en bedrift skal kunne sikre seg mot useriøse underleverandører ved at tillitsvalgte skal ha rett til drøfting i forbindelse med beslutninger om innleie og underentreprise, og at tillitsvalgte skal ha rett til innsyn i lønns- og arbeidsvilkår hos underentreprenør. Fremskrittspartiet og Regjeringen sier nei! Vi vil pålegge bedriftene et ansvar for å sikre seg mot useriøse underleverandører ved at hovedentreprenøren gjøres ansvarlig for at underentreprenør følger skattereglene og annet lov- og regelverk. Fremskrittspartiet og Regjeringen sier nei! Så er jeg glad for at Arbeiderpartiet gjennom de forslagene vi har lagt fram for Stortinget, får igjennom noen viktige endringer: Arbeidstilsynet og andre relevante tilsynsmyndigheter får økt sine fullmakter til kontroll og sanksjoner overfor virksomheter som bryter regelverket – det er viktig. Men også det er regjeringspartiene imot. Virksomheter som benytter arbeidstakere uten tillatelse, skal idømmes bøter og inndragning av fortjenesten. Også det er regjeringspartiene imot. Plikten til å rapportere til skattemyndighetene om utenlandske arbeidstakere utvides. Det er regjeringspartiene imot. Det gis åpning for å pålegge arbeidstakere å vise identitetskort og for at hovedentreprenør skal legge fram mannskapslister. Også det er regjeringspartiene imot. Arbeiderpartiet ser det som viktig at partene i arbeidslivet vurderer bruk av allmenngjøring av tariffavtaler. Samtidig mener vi at Arbeidstilsynet skal få utvidede fullmakter til håndheving av regler nedlagt i allmenngjorte tariffavtaler. Selv det er regjeringspartiene imot. Regjeringens og regjeringspartienes håndtering av denne saken har vært preget av famling og mangel på handlekraft. Jeg er glad for at Arbeiderpartiet får gjennomslag for noen av sine forslag. Aller viktigst er vårt forslag om at arbeidstakere fra de nye medlemslandene bare kan ta arbeid hvis de har lønn etter norsk tariffavtale. Det er imidlertid behov for langt videre tiltak. Jeg anbefaler derfor de tiltak som Arbeiderpartiet står sammen med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet om i dagens innstilling. La meg som saksordfører samtidig foreta to rettelser på vegne av komiteen: Forslaget om endring av utlendingsloven § 50 tredje ledd siste punktum trekkes. Forslag til vedtak A. II skal lyde: § 56 a trer i kraft fra den tid Kongen bestemmer. § 58 a trer i kraft straks.