Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-11-15:
Kampen mot terrorismen har begynt å høste frukter. Diplomatisk arbeid har skapt en politisk allianse med tilslutning fra de fleste av verdens land. Det er iverksatt et omfattende politisamarbeid for å spore opp terrorceller og tiltak for å stenge terroristenes finansieringskilder. Afghanistan kunne ikke forbli et beskyttet sted for terrorister som planla massedrap av sivile rundt i verden. Den militære strategien har nå begynt å gi resultater. Den styrket ikke Taliban, som noen hevder, den har ført Taliban-styrkene på flukt fra store deler av landet. Mange skifter side. Dette har åpnet nye muligheter. For det første: Uten Talibans jerngrep er det nå åpnet nye forsyningsruter fra nord for nødhjelp, mat, medisiner og mye annet befolkningen trenger. Den militære framgangsmåten åpner for en kraftig styrking av den humanitære innsats. Verdenssamfunnet må nå støtte opp, og raskt starte gjenoppbyggingen av landet. For det andre: Framgangen og Talibans oppgivelse av hovedstaden Kabul gjør at FN nå kan sette full kraft i arbeidet for å etablere et nytt styre, med deltakelse av alle etniske folkegrupper i landet. Og det haster aller mest med å få på plass styrker som kan hindre anarki, hevn og unødvendig voldsbruk, som det dessverre er sterke tradisjoner for i dette området. For det tredje må det glede alle å se hvordan afghanerne etter Talibans flukt på ny kan leve med større frihet. Et av verdens mest kvinnediskriminerende regimer er på defensiven. Jenter kan på ny få gå på skole, kvinner kan på ny få frihet til å gå ut og gå på jobb. Men vi må ikke glemme at Taliban fortsatt har kontroll over viktige deler av Afghanistan. Og selv om mange av terroristenes treningsleire er ødelagt, er Osama bin Laden og den øverste ledelsen i al-Qaida ennå ikke anholdt. De militære aksjonene mot terroristene og deres støttespillere må derfor fortsette. Men kampen mot internasjonal terrorisme føres ikke bare på slagmarken, og heller ikke først og fremst der. Den involverer et bredt spekter av virkemidler, det være seg også ulike politiske, diplomatiske, rettslige og økonomiske initiativ og tiltak. Viktig arbeid for dette foregår innenfor internasjonale organisasjoner. Når det gjelder Midtøsten-konflikten, som komiteens leder var inne på, har også denne regjering et aktivt engasjement. Noe av det første jeg gjorde som statsminister, var å kontakte statsminister Sharon og president Yasir Arafat. Jeg appellerte til dem om å slå ned på voldsbruk og terror, om at Israel trekker seg ut igjen av område A, og om at de gjenopptar forhandlinger om en løsning av konflikten. En stabil løsning kan bare oppnås gjennom forhandlinger, slik også Jagland uttrykte det, og i denne må inngå sikkerhet for Israel og selvbestemmelse og en stat for palestinerne, i tråd med FN-vedtak. SVs leder, Kristin Halvorsen, sa at første, andre og tredje bud er at vi må tenke langsiktig, og vil det vi nå gjør, i så måte hjelpe? Ja, vi skal tenke langsiktig, men vi måtte også handle besluttsomt og rimelig raskt nettopp for å hindre grufulle, langsiktige virkninger. SVs alternativ, ikke å gripe inn med militære aksjoner, ville jo kunne oppfattes som et budskap til bin Laden og andre terrorister om at det internasjonale samfunnet ikke griper inn mot deres ugjerninger. Det kunne invitere til nye terroraksjoner. Samtidig må arbeidet med langsiktige tiltak forsterkes, bl.a. fattigdomsbekjempelse, respekt for menneskerettigheter, konfliktløsning og konfliktforebyggende arbeid og dialog mellom religiøse ledere. Kampen mot internasjonal terrorisme vil ikke være over med Talibans fall. Den vil ta flere år og vil kreve store ressurser. Det er en kamp vi ikke har råd til å tape. Den gjelder vår felles framtid. For å vinne må vi stå sammen både nasjonalt og internasjonalt. Uten samhold og felles anstrengelser vil vi ikke kunne lykkes.