Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-05:
En av Fremskrittspartiets viktigste oppgaver i regjeringsarbeidet har vært å få kontroll på innvandringspolitikken, og der har det blitt gjort veldig mye. Vi har gjennomført en lang rekke tiltak som tidligere bare sto i vårt partiprogram, men som nå er gjeldende politikk. Det viser seg gang på gang at den politikken Fremskrittspartiet står for, fremmer forslag om og blir latterliggjort for, til slutt blir gjennomført og adoptert av andre. Det kommer svært få asylsøkere, fordi vi har strammet inn på asylpolitikken, og det er bra. Totalt sett – hvis man tar med at vi har et høyt antall kvoteflyktninger, og det er totalen som teller – har vi på asylsøkere, kvoteflyktninger og familiegjenforente av disse nå kontroll. Det er lav tilstrømning – og lavere enn på lenge. Det har vi tenkt å fortsette med, å se i sammenheng det totale antall asylsøkere, kvoteflyktninger og familiegjenforente som kommer, for det er viktig at vi ikke bosetter og tar imot flere enn det er mulig å integrere. I Norge har vi ført en stram linje, i motsetning til Sverige. Sverige har hatt en hjertepolitikk, hvor man har sagt: Der det er hjerterom, er det husrom. Det har vist seg å bli en farlig utvikling og gi farlige resultater. Situasjonen i Sverige blir av mange sammenlignet med krigssoner, og det er veldig mye på grunn av en hodeløs innvandringspolitikk som har blitt ført. Den linjen kommer aldri Fremskrittspartiet til å bli med på. Det er farlig å føre en hodeløs innvandringspolitikk hvor man mister kontroll. Så til bosetting i Norge: Vi har sagt i regjeringsplattformen at vi skal se på antall kvoteflyktninger opp mot integreringsmessige forhold og hva kommunene møter på av utfordringer. Det er viktig å følge med på utviklingen. Vi ser flere kommuner som melder om at bosetting av flyktninger har blitt en av de største velferdsutfordringene for kommunen, og det skal vi være oppmerksomme på i tiden framover. Så må jeg si noe om den siste tidens debatt om ureturnerbare asylsøkere. Jeg må si at jeg er forundret over enkelte partiers linje i denne saken. Vi har i Norge et meget godt og rettssikkert system for asylsøkere. Man får først prøvd saken sin, om man har rett på beskyttelse, og man får asyl hvis man har krav på beskyttelse. Dersom man ikke skulle ha krav på beskyttelse, får man en vurdering av om man skal få opphold av humanitære grunner, spesielle menneskelige hensyn. Hvis man heller ikke har det, får man som regel en plikt til å forlate landet. Men det finnes også her et sikkerhetsnett. Det sikkerhetsnettet gjør at dersom man reelt sett er ureturnerbar, man kan ikke noe for selv at man ikke kan returnere, og man har forsøkt å samarbeide med myndighetene – ja, da kan man få det opp til vurdering også og få opphold på bakgrunn av det. Da er mitt store spørsmål: Hva er det de partiene som nå tar til orde for å myke opp regelverket, egentlig prøver å oppnå? Da står vi igjen med en gruppe som enten har motarbeidet myndighetene, som ikke har ID-papirer, kanskje fordi de har gjemt dem, kanskje fordi de har gjort kriminelle ting i sitt hjemland. Man står igjen med en gruppe som det ville vært svært risikofylt å gi flere rettigheter i Norge, for alle som har grunn til å få vår hjelp, de som har behov for rettigheter i Norge, de vil bli fanget opp på veien fram dit. Man står ikke igjen med en gruppe som ufrivillig er i limbo. De som er i limbo i Norge, har valgt den situasjonen – som en hovedregel – helt selv, og jeg skjønner ikke hvorfor det gang på gang er de som har valgt situasjonen selv, som kunne valgt å forlate landet frivillig, de som ikke har noe grunnlag for beskyttelse, som skal få all oppmerksomheten. Det går på bekostning av noen som virkelig trenger det. Den dagen vi må gi hjelp og beskyttelse til så mange både av dem som ikke har behov for beskyttelse, og dem som har det, kommer vi til å måtte kutte i andre velferdsytelser, så jeg vil sterkt fraråde å gå inn på de forslagene.