Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-01-07:
Nordisk Råd er en usedvanlig viktig felles arena for nordiske parlamentarikere, og det har sterk støtte fra Senterpartiet. Trass i ulik tilknytning både til Den europeiske union og til NATO føler innbyggerne naturlig nok et sterkt fellesskap. Foreningen Norden er jo et eksempel på en organisasjon som gjør en god jobb, og som sikrer en løpende dialog om situasjonen og utfordringene for våre land. Den største utfordringa de nordiske landene – og dermed også det nordiske samarbeidet – nå står overfor, er at vi er inne i en finanskrise. I innledningen til Meld. St. 6 for 2009–2010 står det at de tradisjonelle forskjellene mellom landene blir mindre som følge av globaliseringa. Det er en sannhet med store unntak. Norge er det sterkeste. I forhold til resten av Europa og Norden, hvor vi har mer jambyrdige økonomiske forhold, er det mye som står på spill. Årsaken til disse jambyrdige økonomiske forholdene er lange og historiske, bl.a. gjennom fordeling av eiendomsrett og tilhørende plikter, gjennom et politisk flertall som har sikret en økonomisk prioritering til fordel for de mange, gjennom en økonomisk, sosial og politisk kultur, slik at det ender opp med en helt annen trygghet enn det som er ellers i Europa. Det er en del av den nordiske velferdsmodellen. Med den krevende økonomiske utviklinga som vi opplever i dag, er det fare for at forskjellene mellom landene i Norden også vil øke. Blant annet er arbeidsledigheten i Sverige nå nesten fire ganger så høy som i Norge. For folkevalgte i Norge, og i Norden, er den største oppgaven i dag å sikre verdiskaping i næringslivet og dermed trygge et arbeidsliv der Norden har langt lavere arbeidsledighet enn resten av Europa og i langt større grad jambyrdige økonomiske forhold. De største direkte faresignalene og utfordringene for Norden er altså knyttet til arbeids- og næringslivet. Blant våre land er utviklinga på Island vanskeligst. Utviklinga i Baltikum har også store konsekvenser. Mens utviklinga på Island er allment kjent, er utviklinga i Baltikum lite kjent ennå, og der kommer problemene til å bli sterkere. De landene som sto i fremste rekke under det økonomiske liberaliseringseksperimentet i vår nærhet – Island og Baltikum – er i vanskeligheter, og det er i Nordens interesse å bidra til en stabil utvikling for dem som nå sliter sterkest. Sverige og Finland har størst tilknytning til og tradisjonelle bånd til Baltikum, mens Norge, Danmark og Færøyene er mest knyttet til Island. Det er nå et faktum at det blir folkeavstemning om Icesave-avtalen på Island. Datoen er etter de siste meldingene i slutten av februar. Norge har valgt å innta en aktiv rolle i arbeidet med å sy sammen en felles nordisk opptreden overfor Island, i regi av Det internasjonale pengefondet. Den siste utviklinga på Island, med at den islandske presidenten sa nei til loven om Icesave-avtalen, har blitt møtt med sterke reaksjoner fra flere land. Det internasjonale kravet er at Island skal følge opp de låneforpliktelser som tidligere er stilt opp. Et samlet islandsk allting ønsker å følge opp sine forpliktelser, men det er uenighet på Island om hva forpliktelsene innebærer i penger. Dette gjør at Islands situasjon og Islands forhold i dag – etter at presidenten har sagt nei – er ekstra krevende. Dagens situasjon på Island er altså endret og krever mer enn tidligere. Landets gjeldsnivå er ekstremt høyt og truer Islands nærings- og arbeidsliv og ikke minst Islands velferdssystem, noe som er et av de nordiske landenes varemerker – trygge forhold for innbyggere som trenger en aktiv stat i en vanskelig tid. Det er i Norges interesse at Island gis mulighet til å arbeide seg ut av den dype økonomiske krisen som det finansakrobatiske eksperimentet har brakt dem opp i, på en måte som er realistisk – og jeg vil understreke realistisk – hvor det islandske folk sjølsagt må ta et ansvar som blir enormt stort. Mange i Norge stiller spørsmål ved om Norge kan oppføre seg mot Island som EU-kommisjonen sier den vil oppføre seg mot Hellas, som også er i store økonomiske vanskeligheter. I en situasjon hvor Island kan bli stadig mer isolert, er det viktig at Norge går i fremste rekke for å etablere en realpolitisk plattform for langsiktig solidaritet mellom Norge og Island. Det er viktig at vi viser en utstrakt hånd. Sett i forhold til Statens pensjonsfond – Utlands store aktivitet på internasjonale børser i en ekstremt turbulent tid vil dette være en passe broderlig gest fra Norge til Island.