trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2001-02-27:
Dokument nr. 8:20-forslaget om sletting av gjeld i offentlige samferdselsprosjekter har som formål og forutsetning at denne gjeldsslettingen fører til at de reisende på vedkommende strek-ning slipper å betale bompenger og/eller fergebilletter, og henviser også til sletting av gjeld på Gardermobanen. Kristelig Folkeparti viser til at alle bompengeprosjekter er lokalt initiert og vedtatt, og jeg viser til flertallets merknad som peker på at bompengeprosjektene er svært forskjellige, med etterskuddsinnkreving og ulike kombinasjoner av forhåndsinnkreving og parallellinnkreving. Dette fører også til at bompengeselskap vil ha ulik gjeldsbyrde, og en slik ordning vil da kunne skape stor forskjellsbehandling. Kristelig Folkeparti vil likevel vise til at enkelte bompengeselskap har opparbeidet meget stor gjeldsbyrde i forhold til inntektsgrunnlaget, og sammen med flertallet ber vi departementet følge utviklingen i disse selskaper når det gjelder gjeldssituasjonen. Kristelig Folkeparti støtter komiteens tilråding. Så til sak nr. 6, Dokument nr. 8-forslaget om alternativ seilingsled til Bergen havn. Først må jeg få lov til å berømme Fremskrittspartiet for det historiske tilbakeblikket helt tilbake til 1070 og til Magnus Lagabøter, selv om Bergen havnevesen først kom i 1735 – en morsom innfallsvinkel og mye å lære framover hvis dette blir innfallsvinkelen i flere Dokument nr. 8-forslag. I brev av 31. april 1994 stadfester Fiskeridepartementet at spørsmålet om seilingsleden må kunne tas opp seinere dersom det viser seg å være behov for det. Utviklingen viser vel for så vidt det. I uttalelsene fra Fiskeridepartementet v/statsråden datert 24. januar 2000 vises det til at det foregår et forprosjekt av Vegkontoret i Hordaland og Kystverket i lag med lokale og regionale styresmakter i samband med eventuell etablering av alternativ innseilingsled til Bergen havn. Fra Kristelig Folkepartis side bemerkes det at det i denne forbindelse er viktig å finne tiltak som ikke hemmer utviklingen i Bergen havn. Kristelig Folkeparti, sammen med flertallet, forventer at departementet kommer tilbake med en tilråding. Kristelig Folkeparti støtter komiteens tilråding.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Det Dokument nr. 8-forslaget fra representanten Bastesen som behandles i Innst. S. nr. 129, har jeg veldig sans for. Jeg er for mye av den gjeldssletting som representanten Bastesen går inn for i forslaget sitt, og jeg hadde støttet hele forslaget hvis det hadde omfattet bare bomstasjoner og ikke ferjer og alt det andre. Jeg synes det er ganske leit at staten i dag krever inn hele 40 milliarder kr av bilbrukere, og av det er faktisk 2,2 milliarder kr avgifter på bomveier. Den utgiften staten har i dag, er så vidt over 10 milliarder kr, og da dekker det både driften, vedlikeholdet og litt til investering på veisektoren. Det som er synd, er at det er et stadig økende antall veibommer, og snart skal jo staten finansiere ethvert veiprosjekt med nye bommer. Og selv om staten tar inn 2 milliarder kr i bomavgifter fra bilistene, er det blitt slik at driften av bomstasjonene er blitt så omfattende at en stadig økende del av de inntektene som tas inn på bomstasjoner, går til ren sysselsetting og ikke til det som det opprinnelig var forutsatt at de skulle gå til, nemlig bygging av nye veier. Men slik er det dessverre ikke blitt, og vi i Fremskrittspartiet er veldig betenkt over at bomavgiftene er blitt så ekstremt høye i mange tilfeller at bomstasjonene istedenfor å binde lokalsamfunn sammen, som var meningen, mange steder har blitt en barriere. Jeg vil særskilt vise til Fjærlandsbommen i Sogn og Fjordane, hvor man nå faktisk er oppe i en billettpris på 290 kr tur/retur for en vanlig bil, og det er ikke mange som har råd til å ta seg en tur ned til Sogndal eller opp til Fjærland når de skal ut med den ufattelige sum av 290 kr for å passere en bom. Riktignok er veien blitt bra, men jeg tror det er i drøyeste laget, og man får bare mindre trafikk enn det som var forutsatt når man gjør det på den måten. Jeg vil derfor ta opp vårt forslag, som lyder som følger: «Stortinget ber Regjeringen fremlegge en egen sak for Stortinget om en gjeldssletteordning, innenfor en totalramme på 10 mrd. kroner, for offentlige vegprosjekter som er finansiert ved bompengeavgifter. Det forutsettes at eventuell gjeld begrenses til den gjeld som var forutsatt i prosjektene da de ble godkjent av Stortinget.» Til slutt vil jeg bare peke på at jeg synes det er litt merkelig at når det gjelder å fjerne gjeld på jernbane, mener flertallet i denne salen at da er det plutselig ikke snakk om inflasjon, og da er det ikke snakk om at man har for lite penger, da sitter lommeboken sannelig løst på innerlomma. Jeg ser at representanten Myrli nikker, så han er sikkert rede til å poppe opp med enda flere slike gjeldssaneringer på jernbanen hvis han fikk lov til å velge fritt. Så jeg synes det er merkelig at når det gjelder vei, da skal man bare melke bilistene enda mer, og når det gjelder bom, skal man melke bilistene enda en gang, og så skal man ta bomavgiften og føre den over til jernbanen igjen.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
President!
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-02-27:
Jeg vil oppfordre Fremskrittspartiets representanter til å stemme for dette forslaget.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-02-27:
President! Jeg vil varsle at Arbeiderpartiet vil stemme for – bare for å klargjøre det!
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Totalbildet av norsk asyl- og flyktningpolitikk bærer i dag preg av kaos og manglende kontroll og styring, fra forvaltning og til regjering. UDI har mistet grepet. Saksbehandlingstiden er blitt for lang, og flere av landets 435 kommuner har ikke lenger kapasitet til å bosette det store antall asylsøkere og kvoteflyktninger som får innvilget opphold i Norge. Et for lite antall flyktninger og innvandrere kommer i produktivt arbeid i Norge. Språkopplæringen fungerer for dårlig. Tilbakesending av dem som har fått avslag på sine asylsøknader, er lite effektiv, og utgiftene i forbindelse med norsk asyl- og flyktningpolitikk er blitt svært høye etter hvert. Alt dette og mer til har Fremskrittspartiet advart mot i en årrekke uten å bli hørt av de andre partiene på Stortinget i det hele tatt. En hovedårsak til de problemene vi ser i dag, er ganske enkelt at det har ankommet og fortsatt kommer et for høyt antall asylsøkere og flyktninger til Norge, kombinert med at hver tredje asylsøker får opphold på humanitært grunnlag, og at det føres en svært liberal familiegjenforeningspolitikk i landet. Fremskrittspartiet vil derfor med god grunn stramme inn asylpolitikken vesentlig, slik at det kommer færre asylsøkere til Norge. Dermed oppnås en kortere behandlingstid. Vi oppnår bedre bosettingsmuligheter i kommunene når antallet blir redusert, og dermed vil vi også bedre lykkes i å gjøre et bedre integreringsarbeid. Fremskrittspartiet vil således sette et tak på 1 000 personer pr. år samlet for flyktninger og personer som får opphold på humanitært grunnlag. Fremskrittspartiet vil også begrense ankemulighetene ved asylavslag og klart grunnløse asylsøknader. Vi mener også at man bør plassere asylsøkere med uakseptabel atferd i lukkede mottak og også avslå asylsøknader til søkere som begår kriminalitet i Norge mens de venter på å få sine søknader behandlet. Fremskrittspartiet vil også innføre obligatorisk DNA-testing i familiegjenforeningssaker samt lære innvandrere kun norsk i skolene fremfor å bruke tid på morsmålet deres. Det er ikke rart at det er manglende norskkunnskaper hos en del innvandrere i Norge når de lærer urdu og swahili istedenfor norsk. Vi vil dessuten opprette et statens flyktningverk som skal ha det samlede ansvar for hele dette området, og Fremskrittspartiet foreslår også å styrke integreringstilskuddsordningen til kommunene. Når flertallet heller ikke denne gang vil lytte til noe av det Fremskrittspartiet foreslår, er det sterkt beklagelig. Vi ser jo hvor galt det har gått med den mislykkede politikken de andre partiene selv har stått for i en årrekke. Denne mangel på vilje til å lytte til Fremskrittspartiet vil bare resultere i at den debatten som vi har her i dag, om problemene med norsk asyl- og flyktningpolitikk, vil gi grunnlaget for repetisjonsøvelser for Stortinget i uoversiktlig tid fremover.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Til noe av det som representanten Gaundal sa: Jeg tror først jeg vil si at denne bransjen kjenner jeg ganske godt selv. Jeg har hatt mitt virke i 20–25 år som selvstendig næringsdrivende i bygningsbransjen, så jeg mener jeg har et visst profesjonelt grunnlag å uttale meg på. I 1997 sluttet jeg. Da havnet jeg på Stortinget. Da var det ganske greit å få tillatelse og ordne dokumentasjon, papirarbeid, alle formaliteter for å bygge en bolig eller et tilbygg her i landet. Men siden den gang har jeg innimellom hatt noen byggeoppdrag, og jeg har klart sett hvilken enorm forskjell det er fra min tid som håndverker og frem til i dag. Representanten Gaundal nevner et eksempel med et firma med 12-13 ansatte. Ja visst, de liker det, for de kan håndtere det. For hver sjette, sjuende ansatte håndverker har de kanskje en eller to på kontoret som kan håndtere alle de skjemaene det er snakk om. Men det er jo alle de små som har problemer, enkeltmannsforetak, to-tre stykker som driver sammen. Det er de som har problemer, og dem finnes det ganske mange av rundt om, spesielt i distriktene. Og de store ser klart at det er de små som rammes. De blir kvitt unødvendige konkurrenter, så de jubler. Det var derfor ikke noe nytt for meg det som ble nevnt av representanten Gaundal. Det er en utvikling som en har vært klar over ville komme. Og det tror jeg lå inne i noe av endringene, at de skulle medvirke til at det ble større firmaer, slik at en kunne ha bedre kontroll med aktørene i bygningsbransjen – beskatningsmessig kanskje. Jeg baserer mine antakelser bl.a. på at jeg fortsatt har god kontakt med bygg- og anleggsbransjen. Jeg er stadig på årsmøter rundt om og snakker med aktørene. Og det kan da ikke være slik at alt det jeg får høre fra bygningsbransjen og aktørene, er galt, at det er annerledes, og at Aud Gaundal vet hva som er riktig. Jeg har snakket med naboen min, som har drevet i mange år som et slags enkeltmannsforetak. Han gav opp, og han driver vel nå og takserer hus isteden. Jeg har som sagt fått mange telefoner fra hele landet, og det er entydig at dette har blitt så komplisert at nå orker man ikke mer, men begynner med noe annet. Det gjelder ikke bare dem man kaller tømrere eller snekkere, det gjelder rørleggere, det gjelder elektrikere. Alle bransjer innen håndverksfagene er faktisk representert. De store er godt fornøyd med dette. Det visste vi helt fra starten av – dette var en lovendring som ville være tilpasset de store og gagne de store, men det ville gå på bekostning av de små aktørene. Og det er da vel også vår jobb å tenke på de små aktørene i dette landet!
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
En stemmeforklaring når det gjelder forslagene nr. 28–35: Jeg vil anbefale Fremskrittspartiets representanter å stemme mot forslag nr. 28, forslag nr. 29 vil vi stemme mot, forslag nr. 30 stemmer vi for, forslag nr. 31 stemmer vi for, forslag nr. 32 stemmer vi for, forslag nr. 33 stemmer vi mot, forslag nr. 34 stemmer vi for og forslag nr. 35 stemmer vi for.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
: Vi vil stemme imot.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Det foreligger åtte forslag fra representanten Vidar Kleppe og meg selv som vi ber om separat votering over. Det er forslag som samsvarer med de utfordringer som Norge står overfor i fremtiden, men det er også initiativ som visker ut forskjeller mellom den særegne asylpolitikken i Norge kontra andre Schengen-land. De forskjeller som det politiske flertallet ønsker til dels å videreføre og forsterke, vil i sterkere grad enn før påvirke tilstrømningen av asylsøkere hit til landet. Videre innstramninger i Europa vil eksempelvis føre til økt press på Norge, så asylpolitikken blir mer enn noen gang avgjørende for pågangen av asylsøkere til Norge. Derfor er det høyst påkrevd at landets ansvarlige politikere fører en mer edruelig politikk som mer vektlegger intensjonen i den nye Dublinkonvensjonen. Avtalen skal redusere strømmen av asylsøkere som reiser illegalt rundt i Europa. Det vil være en ufornuftig politikk å videreføre den snillistiske og naive linjen som de norske myndigheter har lagt seg på i altfor lang tid, med å gi flere tusen opphold på såkalt humanitært grunnlag. Et viktig poeng ved avtalen er at den kun gir en mulighet for personer til å søke asyl og ikke muligheter for å søke opphold i andre land som er inkludert i avtalen. I henhold til Dublinkonvensjonen har det landet asylsøkerne først kom til, ansvar for å behandle asylsøknadene. Ergo påhviler det Norge å ha en forsvarlig og ryddig ordning for behandling og å avvise grunnløse forsøk på å få asyl. Jeg er sikker på at det politiske flertallet ikke oppfatter det ansvaret som ligger i en slik avtale, og hvilke negative konsekvenser den lite rigorøse flyktning- og asylpolitikk som føres i dette landet, gir for et lite land som Norge. Hvis Norge fører en lite oppdatert og gammelmodig asylpolitikk i forhold til Europa, vil resultatet bli, som erfaringene viser, at asylsøkere ofte søker seg til det landet hvor det er størst mulighet for å få innvilget asyl, eller dit hvor økonomiske og sosiale støtteordninger er best. Sånn sett har konvensjonen gjort det enda viktigere å treffe riktig på første forsøk. Det må ikke være slik i norsk asylpolitikk at asylsøkere opplever det slik at det er enklere å få oppholdstillatelse her i landet, og at det er vesentlig lettere å få andre rettigheter som i særdeleshet Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, SV og også Arbeiderpartiet strør om seg med, f.eks. ordningen med familiegjenforeninger eller kvinners særlige behov, som det heter fra statsråden. Det er viktig at alle som søker asyl, må bli registrert med fingeravtrykk, slik at man eventuelt kan avsløre asylsøkere som opererer med ulik identitet. Det er riktig at asylanter får automatisk avslag i Norge når et annet land har avvist søknader, eller at man får avslag når et annet land har ens søknad til behandling. Ellers henviser jeg til og tar opp de forslagene som jeg har referert til, og vil at de blir tatt opp til separat votering.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Jeg la merke til hva siste taler sa, at det er noen i norsk politikk som blir stående ganske alene i asylpolitikken. Det har ikke jeg noen tro på. Jeg bare konstaterer at vi har fått en avtale som heter Dublinkonvensjonen, som gjelder fra 1. april. Der står det ganske så klare retningslinjer som også Det norske storting bør følge etter hvert, også representanten Solberg. Jeg tror at hun kanskje vil forandre mening etter hvert som tiden går. Asylsøknader fra kriminelle og fra land UDI mener det ikke er grunn til å flykte fra, må bli avgjort raskest mulig med utvisning uten å vente på svar fra andre land. Dette er ikke noe oppsiktsvekkende, det står også i Dublinkonvensjonen. Det må slås fast at det ikke bør åpnes for full bevegelsesfrihet for asylsøkere, men at man følger konvensjonen, der det kun er statsborgere av medlemslandene som fritt kan bevege seg rundt i de gjeldene europeiske land. Man må ha som utgangspunkt at en fornyet satsing på asylpolitikk ikke må innebære at man blir så global at man ikke befinner seg noe sted, eller at man ikke har noen tilhørighet og røtter noe sted i verden. Det er den politikken jeg har følelsen av i denne sal at flertallet fører. Jeg synes også at man blander kortene her. Man drar behovet for arbeidskraft inn i debatten om asyl- og flyktningpolitikk. Det er med på å ødelegge hele debatten etter min mening. Man kan ikke blande sammen det å søke asyl og den arbeidskraften dette landet eventuelt trenger å få fra utlandet. Så jeg vil gjerne stille statsråden et spørsmål: Har Regjeringen tatt tilstrekkelig hensyn til Dublinkonvensjonen som vi har sluttet oss til, og som gjelder fra 1. april, og i hvilken grad er den ivaretatt i det dokumentet vi nå har fått fremlagt på bordet? Jeg vil bare kort sitere noen av de forslagene vi fremmer. Vi vil gi politiet mulighet for å kunne avvise åpenlyst grunnløse asylsøkere ved de norske grensene. Vi ønsker at kriminelle utenlandske statsborgere automatisk utvises fra kongeriket, for bestandig. Vi ønsker å avvikle ordningen med morsmålsundervisning. Vi ønsker at det utarbeides et forslag om at bosettingstillatelse først gis etter ti års opphold i Norge. Vi ønsker også å avvikle den nye utlendingsnemnda, som i utgangspunktet iallfall koster 30 mill. kr i året, og som faktisk er med på å hindre at vi får en smidig saksbehandling. Mange av de politiske avgjørelser som foretas her i salen nå, vil føre til at saksbehandlingen i UDI faktisk heller blir forverret enn forbedret.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Jeg skal være forholdsvis kort. Jeg prøvde i utgangspunktet å stille et forholdsvis enkelt spørsmål. Norge har jo sluttet seg til Dublinkonvensjonen. Mitt spørsmål er da: I hvilken grad er Dublinkonvensjonen ivaretatt i den saken som vi nå diskuterer? Det har jeg ikke fått noe svar på. Vi vet at det er en restriktiv asylpolitikk vi har sluttet oss til. I hvor stor grad har Regjeringen ivaretatt akkurat det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Jeg vil forsøke å bruke litt mer tid på saken om enslige mindreårige asylsøkere. Jeg er veldig forundret over ordbruken i saken, og som statsråden gjentok i stad, nemlig at bruk av barnevern i slike saker er å klientifisere barn. Jeg mener at dette er et feilaktig syn på hva barnevernet er. Når statsråden i tillegg til det sier at man kan bruke fosterhjem i stedet, forbauser det meg litt at en person som har vært barne- og familieminister, ikke vet at fosterhjem er en ordning som administreres under barnevernet. Dette dreier seg altså ikke om klientifisering. Det dreier seg om at disse barnas behov skal vurderes og dekkes på lik linje med behovene til norske barn som er uten foreldre eller foresatte, altså norske barn som er i nøyaktig samme situasjon. Disse barna skal behandles likt. Det skal ikke foregå en diskriminering overfor dem. Jeg har et behov for at statsråden klargjør sitt syn på barnevernet og på hvorfor de er så imot en slik likestilling. Intensjonen med hele forslaget er jo at tilbudet til de enslige mindreårige skal bli bedre og bli så godt at de faktisk greier seg bedre når de kommer ut på egenhånd. Det er det som er hele hensikten. Barnevernet har et helt sett av tiltak de kan bruke overfor norske barn, og de kan selvsagt også brukes overfor enslige mindreårige asylsøkere. Man skal få etter behov. Det er prinsippet. Men det skal være en kvalitetsmessig lik vurdering, enten barnet er norsk eller utenlandsk. Det er prinsippet. Det forundrer meg at Regjeringen ikke er med på det. Det som også er forunderlig, er som sagt Regjeringens omtale av barnevernet og av dem som trenger hjelp derfra av en eller annen grunn. At dette skal være bare folk med problemer, og at det er å klientifisere folk, reagerer iallfall SV veldig sterkt på, og mener at hvis vi har et barnevern som stempler folk på den måten, må vi jo raskt og med én gang se til å forandre det barnevernet, for slik kan det ikke være. Barnevernet skal være til hjelp, både for foreldre og for barn. Så til SVs syn på økt bruk av fosterhjem. Det er jo nettopp en ordning innunder barnevernet. Det går på at vi mener at det er en god ordning, og at vi er sterkt uenig i den direkteplasseringsordningen som noen barn nå opplever, uten vedtak av barnevernet, og at det skjer til familier der oppfølgingen er svak i forhold til det som er behovet. Det er dokumentert i statsrådens svar til komiteen på spørsmål om dette at denne oppfølgingen er annerledes, og at den ikke kvalitetssikrer disse tilbudene godt nok. Derfor er vi opptatt av tilbud med kvalitet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Først vil jeg for andre gang avkrefte at SV er imot den nye bosettingsordningen. Det går kanskje an å lese merknadene sånn, men det er uriktig. Vi støtter den nye bosettingsordningen, men vi har noen tillegg som vi mener er bedre. Så vil jeg spørre statsråden igjen om det er slik at norske barn som er uten foreldre, og som plasseres i institusjon i Norge, plasseres i institusjoner som ikke er godkjent som barnevernsinstitusjoner, slik som vi gjør med utenlandske barn som kommer hit. Jeg mener at svaret på det er nei. Det er denne forskjellsbehandlingen SV er opptatt av å få vekk. Dette dreier seg om at man skal vurdere disse barnas behov på lik linje med norske barns. Det er hele prinsippet. Jeg skjønner at det er litt vanskelig å kommunisere dette, men jeg gjentar det igjen: Det må stilles krav til at plassering og bosetting skal skje etter vedtak i barnevernsloven, og det skal stilles de samme krav til slik plassering som når det gjelder norske barn. Dette er prinsippene i SVs og sentrums politikk, og jeg er forundret over at Regjeringa ikke er enig i dette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-23:
Det er ingen stor grunn til å forlenge denne debatten vesentlig. Det er bred tilslutning til at Regjeringen skal legge fram en sak om vesentlige forenklinger og forbedringer i byggesaksbehandlingen. For SV er det vesentlig at man holder et høyt nivå på forbrukertryggheten i slike saker, som var utgangspunktet for endringene i plan- og bygningsloven. Resultatene i ettertid har vist at dette har blitt så detaljert og komplisert at det kanskje truer det man var opptatt av å verne, og jeg oppfatter nå at både flertallet og Regjeringen har tatt konsekvensen av dette og ønsker en gjennomgang. I tillegg har vi behovet for at det skal gå an å planlegge gode bo- og bymiljøer, altså at kommunene skal ha en mulighet til å gjøre det på en effektiv måte. Det er de to hensynene som er viktig, så SV ser fram mot de endringene som Regjeringen kommer med, og er innstilt på at de bør være ganske omfattende, slik at det blir en forbedring på disse sakene.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Det er gledelig at vi får ta en diskusjon når det gjelder norsk innvandrings- og flyktningpolitikk, men jeg må innrømme med en gang at jeg ikke synes diskusjonen og debatten har kommet noe særlig videre på disse områdene. Det er kjente problemstillinger vi diskuterer, som flertallet i stortingssalen gjennom mange perioder og ulike regjeringer overhodet ikke har tatt fatt i og ikke har gjort noe med. De burde ha lyttet og hørt på hva det norske folket sier. De burde også spilt på lag med Kommune-Norge, som har kjempeproblemer med dem som kommer til kommunene, som blir utplassert. Jeg tror aldri vi kommer til å lykkes hvis vi ikke tar kommunene på alvor i langt større grad enn det som statsråden har lagt opp til gjennom sine forslag og sine innspill når det gjelder disse viktige sakene. Hovedproblemet med norsk innvandrings-, flyktning- og asylpolitikk – det sier alle, og det er tverrpolitisk – er at vi har altfor lang saksbehandlingstid. Men hvorfor blir det ikke gjort noe med saksbehandlingstiden? En omorganiserer, en flytter ansvaret fra politiet til nemnder, til andre som skal ta seg av dette, som ikke har den nødvendige kompetansen oppbygd i sin organisasjon. Og restansene blir lengre og lidelsene blir større for dem som kommer inn, fordi de ikke får avklart sin status og sin situasjon. Derfor synes jeg det hadde vært på sin plass, slik jeg og representanten Stang har foreslått, at vi nå hadde lyttet og hørt på Kommune-Norge og det norske folk og tatt en rådgivende folkeavstemning om norsk asyl- og flyktningpolitikk. La folket få si hva de mener. Nå står vi overfor et stortingsvalg til høsten. Da kunne en enkelt og greit kombinert dette. Men problemet er også, når vi ser bort fra saksbehandlingstiden: Hvilke personer er det som kommer til landet vårt, og hvilken behandling får de? Når stortingsflertallet ikke engang er villig til automatisk å utvise kriminelle utlendinger som har fått en dom i Norge på mer enn tre måneder, er det ikke rart at folk er overrasket. Det er heller ikke rart folk er overrasket når Regjeringen ikke engang vil ha tvungne hiv-tester for å finne ut om de personene som kommer til Norge, har en dødelig smitte med seg eller ei. I forrige uke kunne vi lese de siste statistikkene og tallene som viste at antall hiv-smittede i år 2000 har økt drastisk. Mange av dem som har kommet til landet, har disse sykdommene med seg. For å ta et bilde som kanskje enkelte vil synes er litt støtende, kan vi se hva som har skjedd ellers i Europa. Når det er snakk om munn- og klovsyke og andre ting, er det store ting på gang fra alle regjeringer. Men når det gjelder en dødelig smitte som hiv og aids, blir det gjort altfor lite fra denne regjeringen, selv om statsministeren internasjonalt vil gjøre noe med vaksinering. Og det er for så vidt bra nok. Ellers synes jeg at den debatten som går i dag, vitner om at det er en masse som er ugjort når det gjelder å få en skikkelig innvandrings- og asylpolitikk som er basert på at vi skal ha en hjelpende hånd overfor de som oppfyller kravene, men vi skal avvise de som snylter og som lyger på seg falsk identitet for å komme til landet vårt.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
At statsråden tar avstand fra mitt menneskesyn uten at hun kjenner meg og vet hva jeg står for, at hun baserer seg på ønsketenkning, får være hennes problem. Jeg står for mitt menneskesyn, og jeg har et rettferdighetsmenneskesyn. Jeg har respekt for menneskeverdet. Men i motsetning til statsråden vil jeg ikke premiere folk som er kriminelle, folk som oppgir falsk identitet, og folk som driver med menneskesmugling. De vil jeg ikke gi opphold i Norge. Jeg vil heller ikke legge norsk statsborgerskap ut på billigsalg, slik flertallet i denne stortingssalen gjør, ved at folk som har begått alvorlige kriminelle handlinger, allikevel skal få lov til å få norsk statsborgerskap når de har nok botid i Norge. Jeg mener at et minimumskrav må være at de har bodd her i ti år, og at de ikke har begått kriminelle handlinger, for at det skal komme «på frågan», som svenskene sier, å få innvilget norsk statsborgerskap. Og det er en politisk uenighet som må være tillatt i et demokrati. Det er mange ute i det norske samfunnet som deler mine synspunkter på dette, langt inn i statsrådens eget parti. Men statsråden som sitter i posisjon, og som er ansvarlig for denne politikken og gjennomføringen av de forslagene som blir fremmet, har altså et annet syn, og når hun ikke har argumenter å komme med, kommer hun med slike beskrivelser av meg – og det sier jo mer om statsråden enn om meg. Når det gjelder den problematikken vi også ser internasjonalt, der vi i Norge ikke stiller de samme kravene bl.a. når det gjelder tvungen hivtest av folk som kommer til landet, synes jeg det er alarmerende. Det dreier seg om en av de største epidemiene som er på verdensbasis. Jeg vet ikke om det er korrekt, men når ifølge media én av fem f.eks. i Sør-Afrika er hiv- eller aidssmittet, så er det ganske alvorlig. Og når vi ser de problemene vi har internasjonalt med dette, så må det jo gå an fra Stortingets talerstol og i sammenhenger der vi diskuterer disse utfordringene, å påpeke at her er det masse som er ugjort, og her må vi ta våre forholdsregler i det landet som vi skal tjene som folkevalgte. Så representanten Kleppe har god samvittighet, og han har et veldig godt menneskesyn.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
Jeg kan ikke komme med noen store anbefalinger her – det har voteringen fram til nå vist. Men jeg får i hvert fall oppfordre flest mulig til å stemme imot forslagene nr. 25 og 16 og mot forslagene nr. 14 og 9. Begrunnelsen for at jeg anbefaler folk å stemme mot disse forslagene, framgikk av debatten.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
Eg føler behov for ei avklaring frå statsråden si side på tre punkt, for det fyrste når det gjeld karakteristikken av barn som får hjelp av barnevernet. Ho vil ikkje at mottak for einslege mindreårige asylsøkjarar skal få status som barnevernsinstitusjonar, fordi ungane då blir stempla som problembarn og gjorde til klientar. Eg finn grunn til å minna om at vår intensjon, det som ligg bak dette forslaget, faktisk er det motsette. Det er å sikra same tryggleik, stabilitet og nettverk for einslege mindreårige asylsøkjarar som barnevernet i dag skal stilla opp med overfor barn i Noreg utan foreldre. I dag er gjennomsnittleg opphaldstid i mottak for ein einsleg mindreårig åtte månader – og altså lengre enn seks og ein halv månad, som det er for asylsøkjarar elles – ei tid med vekslande personell og vekslande opplegg, utan den kontinuitet og oppfølging som er nødvendig, og med større fare for stempelet som problembarn og klient i ein seinare fase. Vår intensjon med å styrkja bruken av fosterheim er nettopp å skapa stabilitet og tryggleik. Punkt to gjeld dei urovekkjande meldingane som no kjem når det gjeld den praksisen Utlendingsnemnda – i utgangspunktet lansert som ein folkejury – har. Her er sterke reaksjonar i dagens avis, både i VG frå professor Arnulf Kolstad og i Dagbladet frå leiaren av Advokatforeningens lovutval for asyl- og utlendingsrett. Er statsråden fornøgd? Viss ikkje, kva gjer ho? Det handlar om tilbakevendingspraksisen når eit kollektivt, mellombels vern tek slutt. Dei som då skal reisa tilbake, har den same retten til å søkja asyl som andre. Her kjem også urovekkjande meldingar i forhold til dei vurderingane som blei gjorde når det gjeld sjuke barn og minoritetar. Ser statsråden nærmare på og i alle fall her gir moglegheit for at tilbakestønaden blir ståande ved lag i ein ankeperiode, slik at den enkelte har reell rett til å få sin anke vurdert før utreise, og ser ho på den urovekkjande praksisen som blir meld?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-04-23:
For ordens skuld: Det gjekk fram av innlegget mitt og det går fram av Senterpartiet sine merknader i denne innstillinga at vi er positive til det initiativet som vart teke av KS og departementet om ei ny busetjingsordning. Vi er undrande til dette nasjonale utvalet som skal føreta ei dirigering her – ei fylkesvis fordeling. Det har vi òg uttrykt i merknadene. Eg skal tilgi at statsråden ikkje fekk med seg det eg sa om dette. Så må eg òg innrømma at eg òg heller ikkje var merksam nok her på slutten, og eg finn difor grunn til å gjenta mitt siste spørsmål for å få ei eventuell stadfesting av om statsråden ser behov for å vera noko romslegare i forhold til dei punkta eg peika på når det gjeld tilbakevending, og den vanskelege praksisen som no er etablert i forhold til Kosovo.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Jeg har lyst til å komme med noen korte kommentarer til et par ting i innstillingen som jeg ikke fikk tid til å nevne i mitt hovedinnlegg tidligere. Det gjelder først og fremst spørsmålet om hvordan man etablerer kvalifikasjonsavdekning, eller avdekning av såkalt realkompetanse blant asylsøkere og flyktninger. Det andre gjelder et tilsvarende tema, nemlig behandlingen av godkjenningen av deres tidligere utdanning. Dette var et av de viktige temaene da man for fire år siden behandlet en integreringsmelding her i Stortinget, og nettopp de to tingene hadde høy prioritet. Men det viser seg at det etter hvert faktisk har skjedd rimelig lite i forhold til de målsettinger et enstemmig storting på det tidspunktet hadde. Vi ser dette som et problem ikke bare i forhold til flyktninger og asylsøkere, men også i forhold til arbeidsinnvandring, hvor vi har høyt kvalifiserte sykepleiere i dette landet gående som assistenter rundt omkring fordi systemet er for stort og for vanskelig til å få godkjent deres utdanning og deres kompetanse. Og ikke minst når det gjelder dette særskilte kurset som egentlig dreier seg om norsk byråkrati, for at de skal være innenfor norske regler og norsk saksbehandling, tilbys det så sjelden og på slike tidspunkt at det av og til kan være vanskelig å delta. Det er et ganske klart uttalt ønske fra komiteen at begge disse forholdene ivaretas, også spørsmålet om man spesielt innenfor yrkesfag burde organisere noe, mer et nasjonalt nettverk eller noen nasjonale sentre som var utpekt, når det gjelder avdekking av realkompetanse, for at fylkeskommuner som ikke har godt nok utbygd tilbud, eller bedrifter kan bruke det overfor flyktninger og asylsøkere for å få avdekket realkompetansen. Når det gjelder begge disse forholdene, har Stortinget bedt om at man kommer tilbake med en status for arbeidet i forbindelse med budsjettet til høsten, budsjettet for år 2002. Dette er sannsynligvis noe av det mest vesentlige for å få en mer fungerende integrering. Det er nemlig ganske mange historier om hva folk oppfatter av en persons utdanning når personen kan ganske dårlig norsk. Og da hadde det kanskje vært en god idé å prøve dem foran maskiner og utstyr, slik at man faktisk kunne vise i praksis at det ikke var ordforrådsmangelen som gjorde at det var vanskelig å få det til. Så har jeg en kommentar til flere av de innleggene som er kommet fra nåværende og tidligere fremskrittspartimedlemmer i debatten. Jeg håper at de på enkelte områder skal få lov å holde de innleggene sine igjen og igjen her i Stortinget, og at flertallet ikke kommer til å gå inn på den veien. Det er selvfølgelig slik at har man ingen flyktninger, trenger man heller ingen integreringspolitikk. Men jeg synes det er skremmende å tenke på det perspektivet at hvis den politikken som man her står for, hadde blitt praktisert i 1940, ville en jøde som hadde deltatt i en ulovlig demonstrasjon foran den tyske ambassaden, blitt deportert tilbake til Tyskland og gasskamrene. Det bør man ha som perspektiv på at det kanskje er andre slike situasjoner som i historiens dom vil virke like sterkt.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Det var en teknisk sjef i en kommune i mitt hjemfylke som sa en gang jeg hadde et møte med kommunen, at reformen av byggedelen i plan- og bygningsloven var en kjempefin papirreform. Den beste søknaden han som teknisk sjef noen gang hadde fått, var til det bygget som til slutt viste seg å bli det dårligste bygget de hadde i kommunen. Han sa at de hadde en kjempeflink sekretær i det byggefirmaet, som kunne alt om å fylle ut et skjema. Men det betød jo ikke at håndverkerne var bedre av den grunn. Det er et av problemene ved å lage et stort skjemavelde, men vi har ikke nødvendigvis sørget for at det er blitt bedre bygg ut fra dette, selv om alle hadde ambisjoner om at det skulle bli slik. Jeg synes Aud Gaundal burde tenke tilbake på hva hun har stemt imot i denne sal, når hun stilte det spørsmålet hun stilte til Torbjørn Andersen. Det som Høyre fremmet forslag om i forbindelse med en interpellasjon høsten 1998, var at man skulle få en evaluering av de viktigste punktene når det gjelder hvordan plan- og bygningsloven påvirker strukturen i byggebransjen, nettopp for å se om man kunne få bekreftet at det var slik at de små firmaene forsvant, og at alt ble sugd opp av de store. Det stemte Arbeiderpartiet imot, og representanten Aud Gaundal kan nesten ikke be oss andre om å legge frem en dokumentasjon når hun selv har vært med på å forhindre at den dokumentasjonen blir lagt frem for Stortinget. Det var ikke på grunn av dette jeg hadde tenkt å ta ordet, men jeg ble litt provosert av at man så fort glemmer hva man faktisk har stemt imot. Grunnen til at jeg tok ordet, var at Magnhild Meltveit Kleppa gav uttrykk for at hun var enig i noe vi kritiserte. Vi kritiserte at Senterpartiet ikke hadde gitt uttrykk for at de var enige i å gi Stortinget et bredere grunnlag for å ta beslutning også på de områdene som statsråden i brevet har sagt at hun ikke vil komme med. Hvis Venstre hadde vært til stede i salen, mener jeg ganske bestemt at de sannsynligvis ville sagt det samme – at det de facto er et politisk flertall i Stortinget som ønsker å få en bredere gjennomgang av de temaene som statsråden ut fra forslagene ikke har signalisert at hun vil være enig i. Jeg ber statsråden om å legge seg dette på hjertet og ta det med seg, slik at man kan foreta denne gjennomgangen og gi Stortinget et beslutningsgrunnlag i disse sakene. Når man har et noe bedre detaljgrunnlag enn vårt Dokument nr. 8-forslag, får man så velge hvor langt man vil gå når det gjelder en melding. Det håper jeg statsråden vil bidra til. Jeg vet at det reelt sett er slik at Senterpartiet har erklært at det er et politisk flertall, og hvis ikke statsråden kan bekrefte det nå, kan jeg godt be en av Venstres representanter skrive brev om at de sannsynligvis mener det samme – for de gjør det, selv om de ikke er til stede og kan bekrefte det nå.
Erna Solberg (Høyre), 2001-04-23:
Bare en veldig kort stemmeforklaring til forslag nr. 34. Høyre har tidligere stemt mot opprettelsen av Utlendingsnemnda, men vi synes at det på bakgrunn av at vi nå har 3 000 saker til behandling og restanser, ville være feil tidspunkt å kaste alt rundt og starte på nytt igjen. Jeg vil derfor bare få lov til å si at vi legger det til grunn når vi nå stemmer imot, selv om vi egentlig mener at det er en feil organisering å ha en utlendingsnemnd.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg føler først behov for å si at det innlegget jeg her hørte fra representanten Kleppe, representerer et menneskesyn som jeg tar meget sterkt avstand fra. Så har jeg lyst til å svare på de spørsmålene jeg fikk fra representantene Andersen og Kleppa, om hvorfor vi mener mottak for enslige mindreårige ikke skal få status som barnevernsinstitusjoner. Det er ikke fordi det ikke finnes unger blant enslige mindreårige som har behov for hjelp fra barnevernet. De skal selvfølgelig få hjelp dersom de har behov for det. Men vi mener det er bedre å bruke de eksisterende barnevernsinstitusjonene eller fosterhjem, hvis det er det som er den beste løsningen, i stedet for å gjøre om mottakene til barnevernsinstitusjoner. Det er rett og slett fordi vi ikke snakker om en ensartet gruppe barn og unge her, men vi snakker om barn og unge med ulike behov for hjelp og støtte. Da mener vi at det må være det som er avgjørende for hvilke tilbud vi gir dem. Derfor mener vi det ikke er riktig å si at barnevernsinstitusjoner skal være mottakene for de enslige mindreårige. Dessuten er det slik, som også Stortinget slutter seg til, at vi må sørge for at tida i mottak blir kortest mulig. Nå ligger det an til at det blir flertall for mange konkrete ting for å bedre situasjonen for enslige mindreårige, gjennom en styrket vergeordning, bedre bemanning og bedre tilsyn. Og vi har også nylig opprettet en egen avdeling i Florø for de aller yngste enslige mindreårige, som vi også har forhåpninger til kan bli noe mer. Men jeg er litt overrasket over representantene Andersen og Kleppa, som representerer SV og Senterpartiet, når de på den ene siden sier at de er så bekymret for at unger sitter lenge på mottak – det er en bekymring Regjeringen i høyeste grad deler – men når de samme partiene faktisk har muligheten til å gjøre noe med det, ved å støtte en bosettingsmodell som vil gjøre at vi greier å få ungene ut i kommunene på en langt raskere måte, så sier de nei. For det er bare Kristelig Folkeparti her i salen, slik jeg forstår det, som legger opp til å støtte den bosettingsmodellen som Kommunenes Sentralforbund også har sluttet seg til. I forhold til det som ble tatt opp av representanten Kleppa omkring Utlendingsnemnda, synes jeg det er for tidlig å felle en dom over det i dag. Jeg føler bare behov for å presisere at når det gjelder saker hvor det ikke er vesentlig tvil, kan de behandles av nemndleder og sekretariatet. Derfor er det, slik jeg ser det, naturlig at omgjøringsprosenten i slike saker er lavere enn for saker som behandles i nemnd. Men det er også slik at i saker der det er tvil eller uenighet om de faktiske forholdene rundt det søkeren har forklart, skal søkeren innkalles for å gjøre rede for sin sak. Jeg tror vi er nødt til å gi nemnda litt mer tid, for det handler også om hvilke saker den så langt har behandlet, i forhold til hvor ofte det har vært behov for å innkalle hele nemnder eller ei.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Når det gjelder tilbakevendingen til Kosovo, følger Regjeringa anbefalingen fra UNHCR. Det gjør vi også i forhold til den situasjonen vi har nå. Vi har ikke tenkt å legge opp til en annen eller ny politikk, verken når det gjelder tilbakevendingsstøtten eller i forhold til anke. Og da er det slik representanten helt sikkert er kjent med, at hvis en har rett til tilbakevendingsstøtte og ønsker å ha med seg de pengene, så må man dra ut senest en måned etter avslag i UDI. Alle har rett til å klage. Men skal en ha rett til å beholde pengene, må en som kjent dra til Kosovo. Regjeringa har ikke til hensikt å endre den politikken, og jeg håper at tilbakevendinga skjer på en så smidig og ordentlig måte som overhodet mulig. Og svaret er, som det har vært forutsatt også fra Bondevik-regjeringens side, fra dag én at flertallet av dem vi her snakker om, må påregne å reise hjem. Og da tror jeg det er i alles interesse at det skjer så hurtig som mulig og på en skikkelig måte. Og så tar vi høyde for dem som FNs høykommisær sier vi ikke bør tilbakesende, og når det gjelder de områdene vi bør være varsomme med.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Det var litt mange spørsmål å svare på i løpet av tre minutter. Men det representanten Stang tar opp, har jeg svart på i Stortinget også tidligere. Det er slik at Dublinkonvensjonen, på samme måte som Schengensamarbeidet, på ingen måte hindrer Norge i å føre den asyl- og flyktningpolitikken som vi mener er riktig, og den politikken som storting og regjering fastlegger. Jeg vil understreke at Regjeringa legger stor vekt på at vi bør ha både et nært og forpliktende internasjonalt samarbeid om spørsmål som gjelder asyl- og flyktningpolitikken, også med våre europeiske samarbeidspartnere. Men det er altså ingenting i Dublinkonvensjonen som gjør at vi ikke kan føre den asyl- og flyktningpolitikken som Norge mener er riktig.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg vil bare kommentere hva vi har tenkt å gjøre for å følge opp dette. Jeg synes det er prisverdig at dette er tatt opp, og det er selvfølgelig slik at det Stortinget i dag vedtar, vil Regjeringa følge opp, og det er også i stor grad i tråd med det arbeidet som allerede er i gang. Vi har til hensikt å legge fram det vi greier å få fram i vår – jeg sier det på den måten, for det er mye arbeid som skal gjøres på mange områder. Det som konkret ligger her av forslag, og som vi ikke greier å få fram i vår, tar vi sikte på å følge opp i en egen proposisjon til høsten. Ellers er det også helt sikkert kjent for Stortinget at vi går gjennom hele plan- og bygningsloven som sådan, som er et litt større arbeid. Men vi skal altså så snart som overhodet mulig sørge for å få fram de ting som er signalisert her, og som også i stor grad er i tråd med det Regjeringa jobber med.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
: Noen få kommentarer til denne saken: Siden den nye plan- og bygningsloven ble vedtatt i 1995, har vi mange ganger hatt den til diskusjon. Bakgrunnen har vært justeringer foreslått fra de forskjellige regjeringer, og også at enkelte partier har fremmet konkrete forslag til endringer. Noen justeringer har da også skjedd, men den helhetlige evalueringa av loven vil komme senere. Det er da vi får den helhetlige gjennomgangen av erfaringene med lovens endringer samt en vurdering av om det er forskriftene eller loven som eventuelt må justeres noe mer. Som en ser av innstillinga, er de forslagene som er tatt opp i Dokument nr. 8:59, mye i samsvar med de synspunktene Regjeringa har arbeidet etter. Men ikke på alle punkter. Det gjelder særlig forslaget om økt bruk av melding når det gjelder tiltak som har en grunnflate på under 300 m2. Økt bruk av meldinger er den riktige veien å gå, slik også statsråden signaliserer i sitt brev til komiteen. Men flertallet i komiteen synes det er å gå vel langt å si at nesten all bygging av eneboliger skal gjøres med bakgrunn i en melding. Bakgrunnen for det er at det vil kunne gå på bekostning av relevante og rimelige hensyn som naboer og andre berørte parter bør kunne kreve ivaretatt. Det er også ulike synspunkter i komiteen på å pålegge kommunene å innføre elektronisk byggesaksbehandling. Etter flertallets mening må kommunene selv bestemme det. Fordelene ved elektronisk byggesaksbehandling tror vi kommunene selv vil være i stand til å vurdere. Vi må heller ha synspunkter på hvor lang tid det er normalt at en kommune bruker på å behandle en byggesak. Flertallet viser her til brevet fra statsråden, der hun klart sier at tiden nå er moden for å vurdere tidsfrister i saksbehandlinga, utover den fireukersregelen som ble vedtatt i 1995, og som gjelder enkle saker. Likeledes mener flertallet at det bør vurderes om en skal vurdere nedsettelse eller bortfall av byggesaksgebyr hvis kommunen ikke overholder tidsfristen. Når det gjelder forslaget om forenklinger i Godkjenningskatalogen, viser vi til at denne katalogen nå er utgitt i sin tredje utgave, at det ved siste revisjon ble fjernet ca. 30 pst. av kodene, og at det ble innført egne koder for totalentrepriser. Statens bygningstekniske etat arbeider nå med ny utgivelse. I og med at så mange av disse forslagene er i tråd med det Regjeringa fortløpende arbeider med, viser jeg til at Dokument nr. 8:59 foreslås vedlagt protokollen.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-04-23:
Jeg skal innrømme at det var representanten Torbjørn Andersen som fikk meg til å be om ordet en gang til. Bakgrunnen er at jeg nesten får følelsen av at Fremskrittspartiet og kanskje også Høyre på en måte er de som påberoper seg å ha kontakt med det næringslivet som driver innen bygningsbransjen. Da vil jeg gjerne fortelle at jeg kjørte til Snåsa, hvor det er et lite bygningsfirma, vil jeg si, med 13 ansatte og et par lærlinger. Jeg kjørte ens ærend dit for å sette meg ned og høre hva som er problemet med plan- og bygningsloven. Da sa de: Nei, det går veldig bra, vi tilpasser oss og synes at regelverket fungerer. Vi må derfor ikke skjære alle over en kam. Det er noen som har funnet ut at det går det an å leve med dette. Og det er sånn som representanten Karin Andersen sa: Det var jo en bakgrunn for de endringene som kom i plan- og bygningsloven. Og så har jeg litt lyst til å spørre: Er det sånn at Fremskrittspartiet har dokumentasjon på at det er et så stort frafall av små byggefirmaer etter at bygningsloven ble vedtatt? Det hadde vært artig å se den dokumentasjonen.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-04-23:
I 1995 gjorde Stortinget ei relativt beskjeden og i alle fall ikkje svært omdiskutert endring i plan- og bygningslova. Det førte til nye forskrifter, som har fordyra vanlege einebustader med fleire titusen kroner. Forskrifter, forklaring til forskriftene og forklaring til forklaringa fører med seg ein uoversiktleg kvardag for ein stakkars byggmeister. Kristeleg Folkeparti er oppteke av at dette regelverket må forenklast. Noko er gjort – ganske mykje er gjort – men meir står igjen. Ein må ta skikkeleg affære, for det er så vanskeleg i samfunnet vårt å snu eit byråkratisk system. Eg er glad for at Regjeringa tar problemstillinga på alvor og imøtekjem mesteparten av forslaga i Dokument nr. 8:59. Det er nødvendig for at ikkje dei mange enkeltmannsføretaka innanfor byggjebransjen skal drukna i papir og byråkrati – bokstaveleg tala gå under. Rapportane er mange om at slike småfirma har gjeve opp, og det er synd. Nokre får jobb hos dei store firmaa, men det inneber at konkurransen vert mindre. Dette er eigentleg prototypen på lover som gjer behovet for eit enklare Noreg påtrengjande. Eg har personleg fylt ut papir for ein dyktig tømrar, fordi evna hans faktisk går på å byggja hus. Og det kan ikkje eg. Men eg kan fylla ut papir og skjema. Det er temmeleg sikkert at desse papira ikkje auka korkje tryggleiken eller kvaliteten. Den var der nemleg allereie, på førehand. Men papirmølla tar knekken på tømrarvenen min. I tillegg til bedriftene sine problem har kommunane problem med sakshandsamingstida, noko som igjen forseinkar og fordyrar. Det er påkravd å forenkla plan- og bygningslova monaleg. Eg oppmodar Regjeringa og statsråden til å halda fram med forenklingsarbeidet som regjeringa Bondevik starta, men som absolutt treng eit framhald.