trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Diskusjonen om hvor mye arbeidsledigheten vil øke i løpet av vinteren og høsten, må være en akademisk diskusjon, for det Regjeringen nå erkjenner, er at arbeidsledigheten vil øke. Det ser vi gjennom alle de prognoser som ligger i revidert nasjonalbudsjett. Vi ser det ikke minst ved at Regjeringen selv har justert opp anslaget for dagpengeutbetalinger. Om det blir 30 000 eller 20 000 ledige, står vi altså overfor en situasjon med økende arbeidsledighet. Jeg skal gi Restad honnør for at han faktisk var mer – skal vi si – optimistisk gjennom vinteren enn det bl.a. jeg var, for jeg trodde ledigheten kom til å øke tidligere enn den gjør. Men det vi nå står overfor, er en situasjon der Regjeringen også erkjenner, som mange andre institutt gjør, at ledigheten vil gå opp. Og da er jo spørsmålet: Er det riktig av Regjeringen bare å øke dagpengeutbetalingene, eller er det viktig å sette inn tiltak for å motvirke ledigheten? Mitt konkrete spørsmål er: Hvilke tiltak tenker Regjeringen på? Da vi gikk noen runder i vinter, var finansministeren, og også statsministeren, opptatt av hvilke tiltak, og sa at Regjeringen var beredt til å sette inn tiltak når som helst. Et tiltak kan(presidenten klubber) være å fornye ferjeflåten i innenriksfart,(presidenten klubber) som er et fornuftig tiltak for akkurat den bransjen som nå rammes hardest – verftsindustrien. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Mitt spørsmål går også til finansministeren – jeg ser han er forberedt på det; han blir bare stående. Spørsmålet dreier seg om strukturen i den norske oljesektoren. Vi ser nå at hele strukturen er under debatt. Det er et forslag om at Statoil skal på børs. Vi ser at det er et forslag om at Hydro skal kjøpe opp Statoil og dermed bidra til at Saga forsvinner som selvstendig selskap, men også at statens eierandel i Hydro går ned. Vi ser altså at det er i de lukkede styrerommene og av direktørene premissene legges for debatten om hvilken struktur vi skal ha i norsk oljenæring. Den er uhyre viktig, og først og fremst et politisk spørsmål. Nå har Regjeringen så langt vært forbausende passiv i disse diskusjonene. Jeg ser sågar at til og med fungerende olje- og energiminister sier at det kan være aktuelt både å gå under 51 pst. i Hydro og at Saga forsvinner som selskap. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil Regjeringen bruke sitt eierskap – for staten har altså eierskap i alle disse tre selskapene – aktivt for legge strukturen i norsk oljesektor?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Jeg er litt overrasket over at statsråden sier at dette ikke er hans område. For Finansdepartementet er i høyeste grad en aktuell aktør her, både gjennom sitt eierskap og ikke minst når det gjelder statens inntekter. Det betyr at Regjeringen må ha diskutert hvordan man tenker seg at norsk olje- og gassindustri skal se ut i framtiden. Vi har altså et 100 pst. statlig eid Statoil, vi har et 51 pst. statlig eid Hydro og staten har en 20 pst. eierandel i Saga gjennom Statoil. Det som nå skjer, er en total omstrukturering av norsk oljesektor. Det er forbausende hvis Finansdepartementet sitter passivt og ser på det som nå skjer, og lar alle premissene legges i styrerommene, og Regjeringen ikke selv, gjennom sin deltakelse, prøver å legge premissene for hva dette skal være. Jeg tillater meg å stille spørsmålet en gang til – og jeg vil da også stille spørsmålet til finansministeren som senterpartimann: Mener han ikke at eierskapet i de norske oljeselskapene og oljemiljøene er viktig for å bidra til å legge en struktur, og at Regjeringen skal ha en mening om det, eller mener han virkelig at det er selskapene selv som skal legge alle premisser for strukturen i norsk oljeindustri?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Vi bør gå litt videre på dette, fordi det er flere statsråder som har understreket dette med arbeidsledigheten. Hvis den viste tendens til økning, skulle man komme tilbake med konkrete tiltak. Jeg tror finansministeren må være glad for at opposisjonen i Stortinget er oppmerksom på arbeidsledigheten og overvåker den. Jeg skal ta et sitat: Statsråd Lars Sponheim – som siterte statsministeren – sa i Stortinget: «Dette vil vi ha under kontinuerlig overvåkning, og tilpasse den økonomiske politikken deretter. Vi får selvsagt mulighet til å komme tilbake til dette – om ikke før så i revidert nasjonalbudsjett – og kan sette inn nye virkemidler hvis ledigheten viser en økende tendens.» Når finansministeren nå bekrefter at det er en økende tendens, hvor er de konkrete virkemidlene til å møte denne økende tendensen – som man bare antyder, siden finansministeren nesten benekter at vi har en økende ledighet?
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Et spørsmål til finansministeren, og det baserer seg ikke på tendenser, men realiteter: Industrisysselsettingen har gått ned med 22 000 personer fra første kvartal i fjor til første kvartal i år. Dette går fram av siste arbeidskraftundersøkelse fra Statistisk sentralbyrå, så her er det ikke snakk om tendens. Til sammenlikning økte industrisysselsettingen med hele 35 000 personer fra 1993 til 1997. Det er særlig i 1998, under den sittende regjering, at den negative utviklingen i antall industriarbeidsplasser har skutt fart. I revidert nasjonalbudsjett ser vi ikke konkrete forslag rettet mot industrien. Så langt vi kan se, og som også finansministeren har vært inne på, er det opplistinger av at det går den gale veien. Kan finansministeren svare på hvorfor Regjeringen ikke har funnet det riktig å komme med tiltak rettet mot industrien i sitt reviderte budsjettforslag?
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Jeg må bare registrere – og det er dramatisk, synes jeg – at Regjeringen, slik som finansministeren nå refererer det, har sett alle faresignaler, men de sier altså rett ut at her er det lite man kan gjøre. Det vi står overfor, er jo en veldig vanskelig situasjon, spesielt for industrien. Vi har jo en rente i Norge som, selv om man prøver å beskrive det positive i at renten går ned, ligger 4 pst. over det vi har i Europa. Og vi har – og det er i hvert fall Regjeringens tunge ansvar – også en pris- og kostnadsvekst som er nær det dobbelte av det Europa har. Industrien har i dag en gjeng med kompetanse som man ikke kan skusle bort, men som man har bruk for også i morgen, og derfor må jeg igjen stresse finansministeren med det som da er virkeligheten slik vi nå registrerer det, at Regjeringen altså ikke har funnet det riktig å komme med konkrete tiltak. Jeg må igjen spørre: Hvorfor ikke det, når virkeligheten er som den er?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg tror finansministeren kan sette seg – han trenger visst en pust i bakken. Jeg har et spørsmål som går til fiskeriministeren. Som representant fra et parti som ikke bare er opptatt av det som skjer på det landlige plan, men også det maritime, har jeg et spørsmål som jeg synes fiskeriministeren burde ta fatt i og gi et svar på, og det gjelder situasjonen i Kystverket. I Fremskrittspartiet har vi fått en del henvendelser – og det baller stadig på seg. Og når det går på arbeidsmiljøet i Kystverket, når det går på påstanden om tjenesteforsømmelse, når det går på brudd på informasjonsplikt, når det går på brudd på seilingsbestemmelser på Norskekysten, når det går på oppfølging av manglende stortingsvedtak, bl.a. med brudd på forskriftene og avtalen når det gjelder merking av broer, er dette et spørsmål av vital betydning for folk langs kysten og for dem som ferdes på havet. Så jeg vil høre om fiskeriministeren vil ta et initiativ til å få en gjennomgang av hele Kystverket.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Ja, Kystverket er en stor organisasjon, som er inndelt i fem distrikter og har ca. 1 200 ansatte. Det finnes masse god kompetanse der – det er jeg for så vidt enig med fiskeriministeren i. Men de påstandene jeg kom med, er blitt framsatt av folk som selv jobber innen Kystverket, og folk som har hatt kontakt med Kystverket på mange områder langs kysten, enten det gjelder merking av fyrlykter eller oppfølging av vedtak osv. Når disse påstandene er framsatt, synes jeg det må være en plikt for en minister å ta fatt i dette og undersøke om det er hold i noen av dem. Bare den ulykken som var på Nordmøre i 1998, der tre unge mennesker mistet livet helt unødvendig fordi en ikke hadde skikkelig merking, skulle alene tilsi at ministeren var seg sitt ansvar bevisst og foretok en gransking av hvorfor ikke stortingsvedtak og vedtak fra Fiskeridepartementet er fulgt opp i praksis.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
Dette var en lang rekke med oppramsing av påstander som jeg gjerne ville ha sett dokumentert. Det som ligger til forvaltningen, er jo å gjennomføre de vedtak som blir fattet av storting og regjering, og så langt i den tid den sittende regjering har vært, og jeg har vært fiskeriminister, kan jeg ikke se at det har vært brudd på noen av de forutsetningene som har ligget til forvaltningen, i utøvelsen av embetet. Jeg vet det har vært forelagt skriv som er noe tilbake i tid. Jeg kan ikke gå god for hvorvidt påstander som har framstått der, er riktige. Den forrige regjering nedsatte et kystverkutvalg, som skulle gjennomgå organisering og arbeidsfordeling i Kystverket. Den utvalgsinnstillingen ble framlagt nå i vinter, og den vil selvfølgelig bli behandlet på den måte den skal behandles på, og vil også bli forelagt for Stortinget i en eller annen form når Regjeringen har tatt stilling til hva som skal gjøres av eventuelle endringer. Det er vel det jeg kan si. Jeg er ikke enig i de påstandene som ble framlagt her. Jeg mener Kystverket utfører sitt arbeid på en tilfredsstillende måte, ut fra de ressursene de er stilt til rådighet.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
La meg si at jeg ikke er enig i den påstanden at ulykken skjedde på grunn av at brua ikke var merket. Det som er kommet fram i granskingen av ulykken, er jo at de personene som var utsatt for den ulykken, faktisk var kjent i området. Kystverket har i utgangspunktet et pålegg om å merke alle farleier, ikke å merke alle steder på kysten der det kan være farlig å ferdes. Det ville være en helt umulig oppgave. Og så kan man selvfølgelig starte en diskusjon om hvorvidt den brua burde ha vært merket. Men la meg bare gjøre oppmerksom på at den brua, etter mitt personlige syn, ikke burde ha vært bygd slik. Og det har jo kommet fram at den var bygd på 1980-tallet, før den var forelagt Kystverket til godkjenning. Vi har nå en gjennomgang av den saken, som jeg dessverre må si jeg synes er veldig beklagelig. Den ulykken burde ikke ha skjedd. I gjennomgangen med vegmyndighetene er vi kommet til at vi skal ha en helt annen og mer tilfredsstillende prosedyre for bygging av vegkonstruksjoner ute i farvann.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg har ikke sagt at ikke departementet eller jeg som statsråd er villig til å granske ulykken – det har vi faktisk gjort. Vi har hatt en fullstendig gjennomgang av hele ulykkesforløpet og sett på årsakssammenhengen. Vi har også sett på hva man i fremtiden bør gjøre for å unngå at slike – kan man si – muligheter for ulykker skal oppstå, og det er nettopp å sikre at slike konstruksjoner ute i farvannene ikke bygges på en slik måte at det kan medføre fare for ulykker. Vi har hatt en fullstendig gjennomgang av den spesielle saken som gjelder Valsøysundbrua, og tatt våre forholdsregler for fremtiden.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
La meg si det slik: Man kan selvfølgelig være skuffet og bitter over at det startet et fiske i det internasjonale havområdet som har fått navnet Smutthullet i Barentshavet, og at islandske fiskere spesielt deltok så aktivt i det. Men når man skal se på realitetene i saken, så har Island rent folkerettslig rett til å drive slikt fiske. Og i løpet av noen få år på 1990-tallet ble det tatt ca. 170 000 tonn, som er et betydelig kvantum, og som man ikke kan se bort fra har vært med på å gjøre skade på torskebestanden i Barentshavet. Så til den avtalen som er inngått. Den innebærer at Island forplikter seg til å drive et fiske helt i tråd med norske og russiske reguleringer og fiskeribestemmelser. Det innebærer at Island avholder seg fra å fiske både torsk, hyse og andre arter i Smutthullet og skal fiske en viss kvote i norsk og russisk sone. For dette har Island gitt en viss kompensasjon. Sett ut fra de omregningsfaktorene som man har gitt de enkelte bestandene i de fiskeriavtalene man har, er det en betydelige kompensasjon, opp mot 50 pst. – ikke 10 pst., som det her hevdes. Og det som også er viktig å ha med seg, er at Island åpner sin sokkel for norsk bunnfiske. I tillegg har Island nå innført de reguleringsbestemmelsene Norge har for rekefiske, som de gjennom noen få år har drevet i Smutthullet. Samlet sett innebærer avtalen at vi har fått en totalregulering av Barentshavet med avtaler av de aller viktigste fiskerinasjonene i Nordøst-Atlanteren, og sånn sett er vi i en langt bedre situasjon enn vi var tidligere, før Smutthull-avtalen, hvor man kunne risikert et betydelige fiske i Smutthullet igjen den dagen torsken ville være til stede der.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
Det som Island forplikter seg til når det gjelder trepartsavtalen, er at de innfører de norske reglene som går på landingsnekt og svartelisting av fartøy som forsøker å fiske i Barentshavet. Og i og med at vi har den – kan en si – avtalen med alle de viktige fiskerinasjonene i Nordøst-Atlanteren, så innebærer det at vi, når vi har fått tatt opp disse spørsmålene også med EU og Færøyene, vil ha en fullstendig lukking i det europeiske området for levering av fangst tatt i Smutthullet. Det er ikke riktig slik Norges Fiskarlag fremstiller det. Jeg kan bare nevne at Fiskebåtredernes Forbund i en tidligere uttalelse har sagt at de anså bytteforholdet for å være opp mot 50 pst., og det er i tråd med det som departementet også har gitt uttrykk for. Når det så gjelder FN-avtalen, er den helt klar på at det kan inngås bilaterale avtaler mellom parter når det gjelder regulering av fisket i internasjonale farvann.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
Et sentralt poeng ved Regjeringens forslag i St. meld. nr. 34 for 1997-98, Om gjennomføring av et forprosjekt for skipstunnel gjennom Stadlandet, var at en gjennom et forprosjekt bør sikre seg et best mulig beslutningsgrunnlag for et mulig vedtak om bygging av skipstunnelen. Sogn og Fjordane fylkeskommune og Møre og Romsdal fylkeskommune er blant dem som har engasjert seg tidlig som pådrivere for å få realisert en skipstunnel gjennom Stadlandet. Fylkeskommunene har tidligere søkt om midler til forprosjektering av tunnelen. Regjeringen la derfor opp til at forprosjektet skulle finansieres i fellesskap mellom fylkeskommunene og staten. Fiskeridepartementet anser det derfor som viktig at de regionale og lokale myndighetene blir trukket inn i forprosjektet på en riktig måte. Dette er også viktig for å nyttiggjøre seg de utredninger som allerede er gjennomført for en skipstunnel i lokal og regional regi. Departementet mener dette også kan bidra til å sikre en best mulig kompetanseoverføring fra lokalt hold til forprosjektet. Fiskeridepartementet har startet en dialog med Styringsgruppa for Stad skipstunnel, hvor både Sogn og Fjordane fylkeskommune og Møre og Romsdal fylkeskommune er representert. Denne dialogen vil bli videreført med fylkeskommunene direkte for derigjennom å få grunnlag for å sette opp bl.a. organisering og framdriftsplan for forprosjektet, samt en kostnadsdeling mellom staten og fylkeskommunene. Ut fra de opplysninger departementet har i dag, vil forprosjektet kunne startes opp i år 2000. Endelig sluttdato for forprosjektet vil det imidlertid være vanskelig å uttale seg om i dag. Det viktigste må imidlertid være å få et sluttresultat hvor alle forhold knyttet til sikkerhet, miljø og ikke minst økonomi er kartlagt.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
Hvorvidt en utredning som er gjort av Stad skipstunnel A/S, er fullgod, får man først rede på fra statens side ved å ta en fullstendig gjennomgang av det materialet som foreligger, og se på hva som eventuelt må gjøres av nye utredninger. Det som jeg ser som viktig i denne sammenhengen, er at i et så pass stort prosjekt, både i kostnader og også det at det egentlig er det første sjøtunnelprosjekt som skal bygges ut som vi kjenner til, bør utredningen være grundig nok, slik at man ikke i ettertid kan komme til det resultat at man har satt i gang et prosjekt uten å ha undersøkt alle forhold som er knyttet til gjennomføringen og driften ikke minst. Derfor synes vi at vi bør ta den tid som trengs, og det er ingen uenighet mellom departementet og fylkeskommunene om at det bør være et samarbeid mellom fylkeskommunene og departementet om å utrede prosjektet.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg synes det ligger i sakens natur at når det er et prosjekt som staten skal ha det økonomiske og sikkerhetsmessige ansvaret for, bør staten få det utredet for sin del, slik at man er sikker på at man ikke starter med et prosjekt som det knytter seg både sikkerhetsmessige og andre forhold til ved gjennomføringen, som kan føre til store kostnader. Vi kjenner ikke til at der er private aktører som har utredet og vil gjennomføre prosjektet med egen garanti. Det som er nevnt av representanten Nistad, synes å være forhold som knytter seg til at man har kommet så langt at man har bestemt seg for å gjennomføre et prosjekt, og på hvilken måte det skal gjennomføres. Det er noe man får komme tilbake til. Vi regner med at private entreprenører vil være en viktig del i en utredning om gjennomføringen.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
La meg si at jeg ikke er enig i de påstandene som ble fremsatt av representanten Myrvoll. For det første har seinotfisket lange og gamle tradisjoner i norsk fiskerinæring. Det ligger ikke til reguleringsmyndigheten til fiskeristatsråden å uten videre kunne ekskludere enkelte redskapsgrupper fra et fiske. Det som også bør være klart, er at om man har nedlagt forbud mot seinotfiske og overført ressursene til konvensjonelle redskaper, er det ikke dermed sikkert at man har greid å opprettholde et fritt fiske gjennom hele året for denne gruppen. Reguleringen er nødvendig av hensyn til ressursene. Jeg regner med at representanten Myrvoll, som representerer SV, ser nødvendigheten av å ivareta hensynet til ressursene og en bærekraftig forvaltning, og at det derfor er nødvendig med innsatsregulering i alle fiskeriene.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
Påstanden om at man ikke følger rådene fra fagetatene, er ikke riktig. Det er jo nettopp fagetatene til departementet som har gitt tilråding om minstemål, og vi har ikke noen ordning med dispensasjon fra minstemålbestemmelsene. Vi har fastsatt ulike minstemål langs kysten, som det har vært hele tiden, men samtlige minstemål ble økt i fjor høst. Det som er opplegget, som skjer ved alle reguleringer, er at organisasjonene får gi sine tilrådinger, som går til Reguleringsrådet. Og Reguleringsrådet gir sine tilrådinger sammen med fiskeridirektøren til departementet. Det er de tilrådingene som i hovedsak har vært fulgt. La meg si at det man i første rekke har gjort av innstramninger fra departementets side utover tilrådingene, er at vi har satt ned maksimalkvotene for seinotfartøyer for på den måten å begrense – kan man si – det enkelte fartøys utkomme av fisket og interessen for seinotfisket.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
No nemnde statsråden at ulukka i Valsøyfjorden kunne ha mange årsaker. Men det har jo vitterleg vore eit pålegg – denne brua burde ha vore merkt. Det som forundrar meg når statsråden her no seier at det var ei «beklagelig» ulukke, og at brua kanskje burde ha vore merkt, og ein er etterpåklok og seier at denne brua kanskje ikkje burde vore bygd slik som ho er, når det vitterleg er 20 år sidan ho vart bygd, er at han ikkje er villig til å gå inn og granske ei slik ulukke, med basis i at det var eit pålegg – at denne brua burde ha vore merkt. Sjølv om folk er kjende på kysten og kjende i området, er det m.a. vêr- og føreforhold som har gjort at mange ulukker har skjedd i kjende farvatn, med kjende folk. Eg finn det litt merkeleg at ikkje statsråden er villig til å gå inn og granske denne ulukka.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Mitt spørsmål går til finansministeren. I statsbudsjettet for i år foreslo Regjeringen en utsettelse av sykehjemsutbyggingen. Regjeringens forslag innebar at 2 100 eldre syke som ventet på en bedre omsorg, likevel ikke skulle få hjelp i år. I budsjettdebatten den 14. desember sa statsråd Magnhild Meltveit Kleppa at grunnen til reduksjonen var at «ein del kommunar har signalisert at dei treng meir tid til å gjennomføra ei god planlegging av nye, større byggeprosjekt». Arbeiderpartiet foreslo fullt tempo i sykehjemsutbyggingen, men sentrumspartiene, Fremskrittspartiet og Høyre vedtok kutt i utbyggingen. Nå viser det seg at opplysningene om at kommunenes planlegging var forsinket, ikke var riktig. I revidert nasjonalbudsjett sies det nå at kommunenes utbyggingsplaner til og med overgår den opprinnelige eldreplanen. Regjeringen gjør full retrett og støtter nå Arbeiderpartiets tempoplan. Mitt spørsmål er nå: Kan finansministeren bekrefte at de opplysningene vi fikk i Stortinget i budsjettdebatten, var feil, og at eldreomsorgen nå kan bygges ut i fullt tempo?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Jeg takker for svaret. Men det kan ikke være noen tvil om at de opplysningene som ble framlagt i desember, var feil. Det sier jo Regjeringen selv i revidert budsjett nå. Nå har imidlertid begrunnelsen for kuttet variert litt. I nasjonalbudsjettet fra i fjor høst er begrunnelsen den generelle økonomiske situasjonen. I Kommunaldepartementets budsjett er begrunnelsen å gi kommunene «bedre tid til å gjennomføre tiltakene». I kortversjonen av statsbudsjettet, utgitt av finansministeren, er begrunnelsen presset i byggemarkedet, det er det som er unnskyldningen for utsettelsen. Ikke ett sted i budsjettdokumentene står det at kommunene selv har redusert sine planer, eller at søkningen om tilskudd går ned. Den begrunnelsen kom til i ettertid. Kan finansministeren nå si at opplysningene var feil, at Stortinget bygde sitt vedtak på feil grunnlag, at det Arbeiderpartiet sa i budsjettdebatten, var det korrekte, og at Regjeringen nå har gjort full retrett?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Sosialminister Kleppa opplyste at det var klart den 1. desember 1998 at kommunene var i rute med sine planer for eldrereformen. Jeg syns finansministeren kan vedstå seg at det ikke er kommunene som var skyld i de innstrammingene Regjeringen foreslo, men at det var et rent innstrammingsvedtak. Det jeg har lyst til å spørre finansministeren om nå, er om han føler seg trygg på at det kommunepolitiske opplegget som Regjeringen har lagt opp til, vil føre til at kommunene vil makte å gjennomføre eldrereformen i tråd med Stortingets vedtak. Jeg er kjent med at det er 80 kommuner som strever med å finne midler for å gjøre det mulig. Men kan finansministeren nå garantere at alle har de nødvendige midler til å bygge ut eldreomsorgen, slik Stortinget enstemmig har vedtatt?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-19:
Satsinga på eldrereformen er det så brei politisk enighet om at den føler SV seg ganske trygg på vil få flertall. Men problemet i kommunene er langt større enn dette. Gjelda øker – fra 1998 til 1999 blir det verre, skriver Regjeringa sjøl. Egenbetalinga øker, kutt når det gjelder barn og unge og skole, øker. Så det viktigste signalet Regjeringa har gitt nå, er at den har tenkt å gå inn i år 2000 med en dårligere skole. Nå bekrefter finansministeren at de vil fortsette å følge opp eldrereformen etter den teknikken de har brukt til nå. Det betyr at det fremdeles skal gå ut over barn og unge og ut over skole, det betyr økt egenbetaling for skolefritidsordning og for barnehage. Kan finansministeren bekrefte at det er slik, og er det da slik at denne Regjeringa syns at Norge ikke har råd til å møte det nye årtusenet med en god – og en bedre – skole enn den vi har i dag?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-05-19:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren. Smutthullet ble jo landskjent midt på 1990-tallet, ikke minst fordi at det i dette havområdet mellom Norge og Russland, som ikke er regulert i noen internasjonale avtaler, fant sted et gigantisk ukontrollert rovfiske – i første rekke iscenesatt og gjennomført av den islandskeide fiskeriflåten. Sist søndag inngikk Norge ved utenriksministeren en såkalt trepartsavtale mellom Norge, Russland og Island, som man kaller for en normalisering av forholdet mellom disse nasjonene. Mener fiskeriministeren at det er en normalisering av avtaleforholdet, når vi ser at norske fiskere må gi fra seg verdier verdt 70-80 mill. kr og får igjen 10 pst. av dette i bytteforholdet? Og mener fiskeriministeren at dette kan forsvares – når vi ser den historikk denne saken har, er ikke dette en premiering av en nasjon som har drevet et rovfiske på 1990-tallet?
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-05-19:
Jeg registrerer at fiskeriministeren er på en dramatisk kollisjonskurs med aktørene i norsk fiskerinæring, som har omtalt denne avtalen i tråd med mitt første innlegg. Jeg tror at denne avtalen bærer preg av at her har ikke representanter fra norsk fiskerinæring fått delta i tilstrekkelig grad i forhandlingene. Og fiskeriministeren må tilbakevise min påstand om at denne avtalen på ingen måte er i tråd med FNs havrettskonvensjon, som ganske bestemt fastlegger hvordan tredjeland skal forholde seg i såkalt ingenmannsland. Kan fiskeriministeren bekrefte min påstand om at denne avtalen ikke forhindrer tredjeland i å gå inn i det såkalte Smutthullet? Og vi vet at Island har bygd opp en formidabel flåte de senere år, i motsetning til Norge – en flåte som er hjemmehørende under såkalt tredjelands flagg.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg får drive med litt fordelingspolitikk og stille et spørsmål til Hilde Frafjord Johnson, i og med at hun ikke har fått noen spørsmål i dag. Det gjelder revidert nasjonalbudsjett. Ifølge u-landene er det viktigste for dem når det gjelder utvikling, at de får adgang til verdensmarkedet. Markedsadgang er den beste hjelpen til selvhjelp. Derfor var det med sterk beklagelse jeg kunne lese i revidert nasjonalbudsjett at man der tar til orde for at man skal innføre auksjonsprinsippet når det gjelder kjøtt fra to av de minst utviklede landene, nemlig Namibia og Botswana. Det betyr i praksis en avgift på dette kjøttet. Norske importører må da kjempe om å få kjøpe importtillatelser på en spesiell u-landsauksjon som norske myndigheter arrangerer. Dette er en egenartet ordning, og så vidt jeg er kjent med, er den ukjent i andre land. Mitt spørsmål er om ministeren vil ta initiativ til at dette blir endret på.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Først en kommentar. I og med at ministeren også har ansvaret for menneskerettighetene, håper jeg hun også er enig i Fremskrittspartiets sterke engasjement for disse. Men tilbake til saken. Poenget her er at ministrene til Botswana og Namibia har skrevet brev til Regjeringen den 31. mars, fordi de ikke vil at man skal innføre dette auksjonsprinsippet. Og erfaringene fra tidligere er at da man innførte importkvanta av kjøtt og grønnsakshermetikk fra u-land, falt importen dramatisk. Man hadde også et lovende testsalg av skinke fra Zimbabwe gjennom flere dagligvaregrupperinger som ble stoppet i 1998 på grunn av at norske myndigheter innførte et slikt prinsipp. Salget er ennå ikke kommet i gang igjen. Jeg er altså ikke tilfreds med ministerens svar, og jeg håper at hun vil endre på det som er foreslått i revidert nasjonalbudsjett. Hvis ikke, håper jeg at alliansen Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og kanskje også Høyre vil bidra til å få orden på dette.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg har stilt følgende spørsmål til kulturministeren: «En nylig gjennomført undersøkelse om den politiske holdningen blant journalister viser at befolkningen og journalistene er på kollisjonskurs. Misnøyen til journalistenes nøytralitet er omfattende i befolkningen ifølge undersøkelsen. Dersom denne misnøyen til journalistenes nøytralitet er berettiget, kan dette utgjøre et demokratisk problem. Regjeringen subsidierer denne bransjen blant annet for å sikre meningsmangfoldet. Hva er Regjeringens vurdering av situasjonen?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Et vesentlig poeng her er at en av begrunnelsene for pressestøtten er å sikre et meningsmangfold. Det man gjør, er at man griper inn i et marked med subsidier, og på den måten forrykker man en fri meningsdannelse. En konsekvens av dette er at det har vært svært få nyetableringer av aviser i Norge. Ved at man subsidierer denne bransjen slik som man gjør i dag, er man med på å fastsegmentere denne bransjen. Min oppfatning er at man ikke oppnår hovedhensikten med den begrunnelse for pressestøtten man gir – at man bruker også dette med geografisk spredning osv. Jeg hadde håpet at dette ville bidra til at man fra Regjeringens side så mer kritisk på det som er grunnlaget for den politikken man fører på dette området.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Her må jeg si meg uenig med statsråden. Så lenge et poeng her er at holdningene farger fremstillingen, og det innrømmer jo 62 pst. av journalistene og hele 75 pst. av befolkningen som er blitt spurt, ifølge undersøkelsen til Opinion, er det etter min mening et problem at man opprettholder en pressestøtte som er med på å låse fast den markedssituasjonen man har i dag. Min mening og mitt ønske ville da være at man så mer kritisk på pressestøtten slik den er i dag, og om den virker etter forutsetningene. Da tenker jeg særlig på den forutsetningen å sikre meningsmangfoldet.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Fremskrittspartiet har foreslått at hjelpen til flyktningene og de tvangsdeporterte fra Kosovo bør kanaliseres til nærområdene fordi hjelpen kommer til bedre nytte der. I tillegg styrkes det politiske presset for en løsning på konflikten. Nå rapporteres det fra media at organisasjonen som organiserer arbeidet på vegne av FN, er i ferd med å gå konkurs på grunn av manglende støtte fra giverlandene. Hva er Regjeringens vurdering av situasjonen?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for å høre at den akutte situasjonen er forbedret, selv om jeg er bekymret over å høre at den ikke synes å være i orden på lang sikt. Fremskrittspartiet gikk som kjent i Stortinget inn for at vi skulle øke bevilgningene fra norsk side i nærområdene til 300 mill. kr. Mitt spørsmål er hvordan ministeren vurderer situasjonen fremover, om de garantiene og de løftene som er kommet fra de øvrige landene, vil løse dette problemet på litt lengre sikt i tiden fremover.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1999-05-19:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg må dessverre beklage og si at jeg ikke føler meg beroliget over det jeg hører, bl.a. dette med vinteren. Jeg håper jo at alt skal være i orden før vinteren setter inn, men det har jeg dessverre ikke noen stor tro på. Jeg er redd for at vinteren kanskje kan se ut til å komme som julekvelden på kjerringa, på samme måte som flyktningsituasjonen etter at bombingen ble igangsatt syntes å komme som julekvelden på kjerringa på det internasjonale hjelpesamfunnet. Jeg er redd at den politikken Fremskrittspartiet har tatt til orde for, at Norge må kanalisere en større grad av hjelpen sin til nærområdene slik at man kan hjelpe langt flere enn man kan gjøre her hjemme, har vist seg å være riktig. Vår partileder, Carl I. Hagen, oppfordret allerede 25. mars utenriksminister Vollebæk om å ta initiativ i saken så snart som mulig. Hva vil Regjeringen nå gjøre for å følge opp for å bøte på den situasjonen som er der nede?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Først og fremst vil jeg si meg enig med representanten Danielsen. Et av de få områdene hvor Fremskrittspartiet og undertegnede kan finne noe samstemmelse, gjelder betydningen av handel for utviklingsland. Derfor er jeg desto mer opptatt av å få sagt veldig klart og tydelig fra om at når det gjelder innføring og operasjonalisering eller realisering av auksjonprinsippet, skal det føre til at man faktisk får økt importvolumet innenfor det fastsatte nivået som er nå, 2 700 tonn, for utløsning av sikkerhetsmekanismen innenfor GSP-ordningen, altså tollpreferanseordningen, for de minst utviklede land. Målet vårt er at vi skal få utnyttet den mer enn i dag. Kvoten er faktisk ikke brukt nok slik situasjonen er nå. Det skal i tillegg settes i gang en utredning, slik at vi kan se hvordan vi kan sikre – også innenfor auksjonsprinsippet – langsiktige vilkår for eksportørene fra utviklingslandene, slik at de ikke blir skadelidende, men at man kan sikre en langsiktighet i handelen. Og det tredje elementet er at vi skal ha en evaluering av denne tollfrie GSP-importen i forhold til auksjonssystemet høsten 2 000, slik at vi da kan se hvordan det fungerer i forhold til handelen, og spesielt i forhold til Botswana og Namibia som eksporterer storfekjøtt til Norge. Med disse tre viktige forholdene føler jeg at vi har ivaretatt hensynet til utviklingslandene og deres eksport av storfekjøtt til Norge tilfredsstillende.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Når det gjelder de erfaringene man har hatt med auksjonssystemet tidligere, vil jeg vise til at det er nettopp slike erfaringer som gjør at vi trenger en utredning for å se hvordan dette kan gjennomføres på en måte som innebærer at importen ikke blir skadelidende. Vi ønsker ikke at importen skal falle slik den gjorde tidligere. Og det står også klart i dokumentasjonen som Regjeringen fremla i forbindelse med jordbruksoppgjøret – i teksten der – at hensikten er at en skal fullt ut utnytte det fastsatte nivået på import, som innebærer 2 700 tonn, før sikkerhetsmekanismen inntreffer. Hensikten vår er å bidra til det, og vi tror også at en evaluering høsten år 2   000 kan gi oss større kunnskap og grunnlag for å sikre at dette skjer. Skulle det ikke skje, er det klart at vi er nødt til å vurdere dette igjen.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
FNs arbeid i forbindelse med krisen i Kosovo er etter Regjeringens mening svært viktig. FNs høykommissær for flyktninger, UNHCR, er av generalsekretær Kofi Annan utpekt som det sentrale koordinerende organet for det humanitære arbeidet i området. Verdens matvareprogram har hovedansvaret for å fremskaffe og distribuere mat til flyktningene. Andre FN-organisasjoner deltar også aktivt i det humanitære arbeidet, som f.eks. UNICEF og WHO. For å bedre koordineringen utnevnte FNs generalsekretær nylig også en egen Regional koordinator for alle FN-operasjonene på Balkan, basert i Skopje. Behovet for hjelp til flyktningene i Kosovo, i andre deler av det tidligere Jugoslavia og i nabolandene er meget stort. Regjeringen har derfor besluttet både å yte bistand i regionen dels gjennom FN-systemet, dels gjennom frivillige organisasjoner og også å ta imot flyktninger til Norge. Dette er helt i tråd med de klare anbefalingene UNHCR har kommet med. Hjelp i nærområdet må kombineres med at flyktninger også tas ut til andre land. Regjeringen er klar over de finansielle vanskelighetene FN-systemet, og spesielt UNHCR, har i forbindelse med sitt arbeid for de kosovoalbanske flyktningene. Dette er svært beklagelig. Den pågående humanitære operasjonen er en av de dyreste FN har gjennomført noensinne. Samtidig har giverlandene vært tilbakeholdne med å bidra til finansieringen. Mange av bidragene er øremerket slik at FNs fleksibilitet ved bruken av dem begrenses. I tillegg går utbetalingen av tilsagnene svært sent. Selv om jeg nå svarer på vegne av utenriksministeren, vil jeg ikke unnlate å vise til min samtale med FNs høykommissær for flyktninger, Sadako Ogata, i går i Bergen. Der kom det fram at situasjonen for UNHCR nå er forbedret. Organisasjonen har fått tilsagn på 83 pst. av behovet, og bidrag fra tunge og sentrale givere begynner nå å komme inn. I løpet av relativt kort tid vil imidlertid en ny koordinert appell fra FN-organisasjonene måtte utformes med tanke på innsats fram mot vinteren. Fra norsk side har FN mottatt bidrag på til sammen 73,4 mill. kr til sin humanitære operasjon som følge av krisen i Kosovo. Av dette er bl.a. over 40 mill. kr gått til UNHCR og ca. 20 mill. kr til Verdens matvareprogram. Vi har også stilt til rådighet personell for FNs feltoperasjoner i Albania og Makedonia. Norge står i nær kontakt med UNHCR og andre FN-organisasjoner om den humanitære situasjonen, og vi vurderer løpende norsk innsats i lys av deres prioriteringer. Fra norsk side hilser vi velkommen også det økte FN-engasjementet når det gjelder å finne en fredelig løsning på konflikten. Sikkerhetsrådets arbeid er i denne sammenheng sentralt. Det var derfor viktig at rådet i forrige uke kunne samle seg om en resolusjon om den humanitære situasjonen. Det tyder på at rådet også fremover vil være aktivt når det gjelder arbeidet med å finne en løsning på konflikten.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Det vi nå trenger, er at alle tilsagn som er gitt, reflekteres i midler inn på UNHCRs konto. Det begynner altså å skje. Det andre som er veldig viktig, er at de internasjonale humanitære organisasjonene, både UNHCR og de andre, nå foretar en planlegging for ulike scenarier for utviklingen i områdene rundt Kosovo. Det betyr at man er nødt til å planlegge for en relativt stor hjelpeoperasjon. Jeg vil vise til at utenriksministeren har uttalt bl.a. i går at flyktningene må komme hjem før vinteren tar til, og det er selvsagt målet. Men det er helt klart at en er nødt til å planlegge for en ganske stor hjelpeoperasjon, hvor også betydelige beløp vil måtte tilføres både de humanitære hjelpeorganisasjonene og andre aktører. Det som er vanskelig nå, er å få en full oversikt over behovet. Det arbeider en med, og et møte den 27. mai mellom ulike givere og aktører vil bl.a. kunne avklare nærmere hvilke behov man her snakker om.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Jeg vil avvise at situasjonen kom som julekvelden på kjerringa på alle aktører, men jeg tror nok at omfanget av flyktningkatastrofen – skalaen – var noe som neppe noen kunne forutse. Så til hvordan vi skal møte situasjonen. Jeg nevnte dette møtet den 27. mai. Der vil alle aktører være til stede, inkludert EU, Verdensbanken og de humanitære hjelpeorganisasjonene, så vidt jeg vet. Der vil også planleggingen foregå både for den akutte hjelpesituasjonen og også den mer langsiktige. Jeg deltok selv på et møte i IMF/Verdensbank-regi i Washington nylig, hvor dette med langsiktig planlegging innrettet mot utvikling og større og mer langsiktige operasjoner var temaet. Her skjer det en internasjonal koordinering og planlegging, og der spiller Norge en aktiv rolle. Så vil jeg avvise veldig sterkt at man ikke skal hjelpe med å ta imot flyktninger. UNHCRs klare råd er at det skal man også gjøre, i tillegg til at vi fra norsk side skal vurdere nye bevilgninger etter at disse møtene nå har funnet sted.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Rwanda-domstolen er lokalisert i Arusha. Det var ikke uten grunn at den ble lokalisert utenfor Rwanda i og med at de som sitter i forvaring i Arusha, er blant de mest sentrale bak folkemordet i 1994. Vi har heldigvis også fått dommer avsagt, så utviklingen går etter vår vurdering i riktig retning når det gjelder domstolens prosesser. Og den har en forebyggende effekt, det er det ingen tvil om. Likevel vil jeg ikke unnlate å påpeke at kanskje et av de store dilemmaer vi står overfor, er den nasjonale rettsforfølgelsen. Vi er kjent med at det sitter ca. 123 000 mennesker knyttet til deltakelse i folkemordet i varetekt i rwandiske fengsler. Det har vært et dilemma at de hovedansvarlige som tiltales ved FN-domstolen, gis bedre fasiliteter, en mer rettferdig rettergang og mildere straffer enn de som står tiltalt for mindre alvorlige forbrytelser ved de nasjonale domstolene. Dette er spørsmål som vi tar opp, og som vi forsøker å gjøre noe med i forhold til rettssikkerheten ved de nasjonale domstolene.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-05-19:
Fra Regjeringens side følger vi situasjonen nøye, og vi er også innstilt på å se om vi på andre måter enn det vi allerede har gjort, kan forbedre menneskerettighetssituasjonen og sikkerhetssituasjonen i Rwanda. Det er kanskje også noe paradoksalt at sikkerhetssituasjonen er forbedret delvis på grunn av Rwandas militære engasjement i den demokratiske republikken Kongo, fordi en da har kunnet kontrollere noen av militsgruppene som har raidet inn og skapt usikkerhet i området. Men la meg svare på representantens spørsmål. Vi vurderer nå, som jeg sa, å støtte menneskerettighetskommisjonens arbeid. Vi skal være i kontakt med menneskerettighetskommissær Mary Robinson om dette og se hvordan vi kan bidra. Det er det ene. Det andre er at vi allerede har hatt mye kontakt med frivillige organisasjoner. Et viktig felt vil f.eks. være kirkenes arbeid. Det store paradokset er at kirkeansatte, prester og kirkene selv var meget sentrale aktører i folkemordet. Et av de viktigste forsoningsfeltene må være å bidra til at de selv forsones i det videre arbeid. Der har vi også kontakter.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Mitt spørsmål går til finansministeren. 17. februar sa finansminister Restad i Stortinget at vi måtte forvente en økning i trygdeutgiftene på opp imot 500 mill. kr. I revidert nasjonalbudsjett, som nå er lagt fram, er det ikke foreslått endringer eller økning når det gjelder den posten i det hele tatt. Er det slik at det finansministeren sa i februar, var galt, eller skyver vi nå en stor udekket regning foran oss?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-05-19:
Det er jo sånn at de samme postene på trygdebudsjettet som var grunnlag for en spådom om en økning av utgiftene på en halv milliard kr, bare noen få uker tidligere var gjenstand for diskusjon i forbindelse med budsjettet. Da var det noen av oss som advarte mot det Regjeringen gjorde, nemlig å kutte med 250 mill. kr, angivelig på grunnlag av at det samme utvalget hadde hatt et møte og funnet ut at de kunne kutte 250 mill. kr. Det var altså forslag fra Regjeringen om å redusere bevilgningene med 250 mill. kr i desember, det var beskjed fra Regjeringen om at den posten ville sprekke med 500 mill. kr i februar, og nå har tydeligvis det samme utvalget hatt et nytt møte. Da må jeg spørre: Er det sånn at vi egentlig fremdeles ikke vet eller kan anslå hvor store trygdeutgiftene blir, at det faktisk er riktig som jeg sa, at vi skyver en udekket regning foran oss og sånn sett budsjetterer lite reelt?
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Utgangspunktet for Regjeringens mediepolitikk er å sikre ytringsfriheten som en forutsetning for et levende demokrati. Gjennom en rekke virkemidler bidrar Regjeringen til et mangfold av uavhengige medier med god geografisk spredning. Når representanten Danielsen sier at «Regjeringen subsidierer denne bransjen», antar jeg han viser til pressestøtten og momsfritaket for aviser. Det er et grunnleggende prinsipp for Regjeringen at den skal gripe minst mulig aktivt inn i pressens virksomhet. Det er for denne Regjeringen helt utenkelig, gjennom den direkte eller indirekte støtten til aviser, på noen som helst måte å blande seg inn i avisenes innhold. Enda mer utenkelig er det å skulle vurdere støtten til avisene ut fra journalistenes holdninger, politiske eller andre, om disse måtte komme på trykk eller ikke. Alternativet, og det er vel det representanten Danielsen i denne sammenhengen er ute etter, er at hvis journalistene har andre politiske holdninger enn befolkningen, så bør støtten til avisene avskaffes. Regjeringen har imidlertid ikke noe tro på at dersom markedet alene får rå, vil journalistenes holdninger mer eller mindre automatisk falle sammen med befolkningens. Tvert imot tror vi at dagens mangfold av aviser, som opprettholdes bl.a. gjennom pressestøtten og momsfritaket, bidrar sterkt til den meningsbrytning og debatt vi har i dag. Avslutningsvis vil jeg si at om det er slik at de politiske holdningene blant journalister ikke er identiske med de politiske holdningene i befolkningen for øvrig, og om dette er et problem, så er det i så fall pressens problem og pressen som eventuelt må gjøre noe med det, ikke Regjeringen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Det er selvfølgelig fullt legitimt å diskutere pressestøtten. Det jeg reagerte på, var koblingen av diskusjonen om pressestøtten med journalistenes eventuelle holdninger og forholdet mellom disse holdningene og synspunkter i befolkningen for øvrig. Det er en helt uakseptabel sammenblanding. Det er virkelig å bryte med de grunnprinsipper og alle de verdier som ligger i Grunnloven vår, og som hele den vestlige tradisjonen bygger på. Det kan vi ikke gjøre. Når det så er reist et spørsmål om pressestøtten har hindret et mangfold, er min oppfatning at den ikke har gjort det. Det er med stolthet jeg syns jeg kan si at jeg lever i et land og til og med er statsråd i et land hvor vi har det utbudet av aviser og trykte publikasjoner som vi har. Ved å gå igjennom disse publikasjonene, og ikke minst følge utviklingen etter at de er blitt mer partiuavhengige gjennom de siste 20 årene, syns jeg at jeg kan si at de har en evne til å si fra om likt og ulikt på en måte som vi som folkevalgte bare må ta med oss. Det er en del av demokratiet at det skal være slik.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-05-19:
Heldigvis er det slik at meningsmangfoldet verken reguleres av representanten Danielsen eller meg. Det reguleres av den åndskraft som er inne i den enkelte borger. Jeg er av dem som med stor fascinasjon har vært opptatt av hvordan det bl.a. utvikler seg på nettet, altså Internett, og hvordan vi ser at de nye elektroniske medier gir økt spillerom, ikke bare for de tradisjonelle medier, men også for andre. Jeg har ingen bekymring for meningsmangfoldet. Etter å ha sett den kreative fantasi som er til stede når det gjelder å lage ulike publikasjoner og henvendelser til folk, har jeg ingen bekymring for denne åndskraften. Det er en urkraft som er så voldsom at selv representanten Danielsens eventuelle irritasjon over pressestøtten ikke kan stoppe den. Den er så sterk at den bare må tas med som en nyttig ting. Og selv om jeg ofte irriterer meg over det som står i en avis, er poenget at vi er jo der for at vi av og til skal irriteres og gledes. Det er journalistenes utfordring å holde kustus og styr på seg selv. Det er det mitt inntrykk at de gjør. Men jeg skal ikke gå nærmere inn på det, for både representanten Danielsen og jeg har en mulighet til å gjøre det når Ytringsfrihetskommisjonen avgir sin innstilling.