Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2011-01-13:
Takk til interpellanten, som tar opp et viktig tema som interesserer mange. Problemstillingen er relativt ny, fordi mobilteknologien er ung. Jeg vil også takke for muligheten til å diskutere et tema som har opptatt meg gjennom flere år i en annen rolle. Interpellasjonen refererer til det såkalte Interphone-prosjektet, med deltakere fra 13 land, deriblant Norge, og ledet av Verdens helseorganisasjons internasjonale kreftforskningsinstitutt. Studiedesignen går ut på å undersøke om mobilbruk slår ut i statistiske analyser som en selvstendig forklaringsvariabel for hjernesvulster. Det har vært høye forventninger til Interphone-studien, og mange hadde håpet at den skulle gi et endelig svar på hvorvidt bruk av mobiltelefon øker risikoen for hjernesvulst. Det må sies at studien ikke har gitt endelig svar på den grunnleggende problemstillingen. Dette er beklagelig, for mange er opptatt av spørsmålet, og mange er bekymret. I våre omgivelser utsettes vi hele tiden for bakgrunnsstråling. Strålingen fra elektriske artikler er imidlertid noe annet enn fra kommunikasjonsutstyr. De biologiske effektene er svært ulike og kan ikke omhandles sammen, slik vi ofte ser i mediene. Siden mobiltelefon er relativt nytt og innebærer en ny eksponering for elektromagnetiske felt, anbefaler fagmiljøene en føre-var-atferd gjennom å bruke handsfree og sikre god dekning – dette siste fordi strålebelastningen fra selve telefonen øker med avstand fra sendemast. Interphone-studien er publisert i det velrenommerte tidsskriftet International Journal of Epidemiology, og de vitenskapelige hovedkonklusjonene er at det ikke ble funnet en økt risiko for utvikling av hjernesvulster av typen gliomer og meningeomer i forbindelse med bruk av mobiltelefoner. Gliomer er ondartede svulster med forskjellig veksthastighet, og meningeomer er i hovedsak godartede svulster. Man så en økt risiko for hjernesvulst blant personer som var i de høyeste eksponeringsgruppene, men skjevheter og feil i materialet fører til at man vanskelig kan tolke inn en årsakssammenheng. Når man går inn i enkeltresultatene, ser en at de fleste analysene viser en beskyttende effekt av mobilbruk. Dette er overraskende og indikerer at det er skjevheter i materialet. Når man ikke finner et konsistent mønster i resultatene, er det vanskelig ensidig å legge vekt på forhøyede verdier i små undergrupper. Hvis et lignende funn skulle fremkommet i en studie av røyking og lungekreft, kunne det ha vært at bruk av fem sigaretter per dag beskyttet mot utvikling av lungekreft, mens en undergruppe av storbrukere fikk mer lungekreft. Det ville være vanskelig å forklare et slikt funn, også fordi en biologisk mekanisme ikke ville være kjent. Videre viser undersøkelsen at risk ratio var høyest blant dem som brukte mobilen i en kort tidsperiode, men som hadde snakket i mange timer. Basert på vanlig biologisk forståelse av kreftutvikling er det uvanlig at tid fra eksponering til utvikling av en solid svulst skal være så kort. Særlig overraskende er det at dette skulle være tilfellet for en antatt langsomtvoksende svulst som en meningeom. Vi må være ærlige og erkjenne at det gjennom de 20 siste år har vært lite fremgang i årsakskunnskapen når det gjelder hjernesvulster. Dette er et vanskelig fagfelt. Gamle og nye hypoteser må uttestes med vitenskapelige metoder. Internasjonale ekspertkomiteer og våre nasjonale fagmyndigheter har oversikt over forskningsresultatene og styrker og svakheter ved hver enkelt studie. Ekspertkomiteene har til nå kommet fram til at det ikke er økt risiko for hjernesvulst ved bruk av mobiltelefon. Interphone-studien anbefaler derfor videre forskning. Så lenge fasitsvarene med tre streker under ikke foreligger, bør vi alle bruke hodet. Det betyr to ting: Bruk handsfree, og sørg for god dekning. Så er det en helt annen debatt om vi behøver å bruke telefonen så mye som vi gjør. Jeg tror det ville skape bedre folkehelse om flere skrudde av telefonen oftere.