Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2013-02-19:
Sakens ordfører, Olov Grøtting, holdt et veldig godt innlegg, som representerer alle de tre regjeringspartienes syn på familievernet. Jeg har likevel lyst til bare å legge til noen ekstra kommentarer, og vil fastslå at vi i Norge har et veldig godt familievern som vi kan være stolt av. Det er et lavterskeltilbud til familier i krise, og det er gratis. Det synes jeg faktisk at vi skal være stolte av. Det som også er veldig flott, er at det er særdeles kompetente mennesker som jobber rundt på de 54 familievernkontorene som er spredt utover hele landet. Familievernet har de siste årene fått flere og flere saker som er særdeles krevende. Vi vet at det er stadig flere saker som ender opp for domstolene, og det er mange saker med et svært høyt konfliktnivå. Derfor har det fra den rød-grønne regjeringen de siste årene vært et sterkt fokus på at familievernet må prioritere de sakene hvor man har et høyt konfliktnivå. Man har sørget for at de ansatte på familievernkontorene har fått ekstra kompetanse på nettopp disse typer saker, sørget for at det ved en rekke familievernkontor er satt ned egne team som jobber med dem, man har sørget for at barn som lever under slike høykonfliktforhold, får hjelp, og sørget for at man har samtalegrupper ikke minst for disse barna. Regjeringen har også sendt en egen instruks til Bufdir om å prioritere nettopp høykonfliktsakene hvor barn er involvert. Et annet punkt som jeg også ønsker å nevne, er dette med obligatorisk mekling. Både Høyre og Kristelig Folkeparti ønsker at vi skal gå tilbake til den gamle ordningen med tre timer obligatorisk mekling. Jeg er veldig usikker på om det er en riktig prioritering. I dag har man én time obligatorisk mekling for alle par som går fra hverandre, og som har barn. Jeg er usikker på om det er riktig å utvide dette til tre timer for alle par. Vi vet at de fleste par klarer å ordne samværsavtalene på en svært god måte, og at den ene timen på familievernkontoret er nyttig og viktig for alle sammen for å forsikre seg om at man har alt på plass når det gjelder samværsavtalene, og at man har løst dem på en god og tilfredsstillende måte. At vi da samtidig skal pålegge alle disse parene – som er voksne mennesker, og som vil det beste for sine barn – tre timer obligatorisk mekling, er jeg veldig usikker på. Jeg tror det er mye viktigere at vi bruker de ekstra timene og ressursene vi har, på de parene som har det høyeste konfliktnivået, og som sliter mest med å få til et samarbeid om ungene etter samlivsbruddet. Derfor mener jeg at vi må diskutere og finne metoder som sørger for at det ikke kun er den ene timen med obligatorisk mekling, men at vi i større grad greier å pålegge dem å gjennomføre et meklingsløp. I dag kan man i disse tilfellene få opptil syv timer. Kanskje burde man ha diskutert om de burde ha enda flere timer, fordi det aller viktigste er jo at man kommer i en situasjon hvor disse barna slipper å leve i år framover med to foreldre som ikke snakker sammen og som har et høyt konfliktnivå. Derfor er det vel så viktig at vi finner metoder og prioriterer ressursene inn mot nettopp disse gruppene. De to sakene som jeg nå har nevnt, illustrerer utfordringene vi står overfor i familievernet i årene framover. Vi har et veldig godt grunnlag for å løse mange samlivskonflikter, men de viser også at vi kan løse enda flere hvis vi finner gode metoder og bruker ressursene våre på en god måte. Jeg er enig med representanten Olov Grøtting i at man i årene framover bør prioritere familievernet på en god måte.