Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-04-14:
Noen arbeidsdager er bedre enn andre. Denne dagen føyer seg inn i rekken av gode dager på jobb – dager hvor vi gjør en forskjell for mange mennesker. I dag skal vi vedta en helt ny ordning innen spesialisthelsetjenesten. Vi skal vedta fritt behandlingsvalg. En mangeårig drøm for meg og Fremskrittspartiet blir en realitet, og mange gleder seg sammen med meg. Mange har ment at det de rød-grønne mislyktes mest med, var helse. Norsk Sykepleierforbund oppsummerte i høringsuttalelsen åtte rød-grønne år slik: «(…) Norge har et lavt antall senger(…) (…) (…) Legeforeningen uttrykte det samme, bare enda tydeligere. Vi er fullstendig klar over denne arven, og det er grunnen til at vi jobber med en nasjonal helse- og sykehusplan, en plan som burde vært på plass for mange år siden. Senterpartiet har forstått det – derfor har de skrotet alt. SV har skrotet alt – unntatt Samhandlingsreformen – mens Arbeiderpartiet stort sett klamrer seg til alt det som ikke virket, og har kun skrotet eldreomsorgen. Det er altså et stort flertall for å gjøre betydelige endringer innen helse, og regjeringen har jobbet med, og jobber fortsatt med, endringer innenfor alle områder av helse. Fritt behandlingsvalg har som mål å videreføre de offentlige sykehusene som en bærebjelke innen spesialisthelsetjenesten, samtidig som vi utvider pasientenes rettigheter og legger til rette for kortere ventetider. Venstresiden har alltid vært prinsipiell motstander av å utvide rettigheter og valgfrihet for enkeltmennesker. For Fremskrittspartiet har dette alltid vært en selvfølge å jobbe fram. Denne motstanden kommer tydelig fram i merknadene. Enhver motforestilling er begrunnet i systemet. Pasienten er ikke tema. For Fremskrittspartiet og regjeringen er dette et viktig skritt mot målet om å bygge pasientens helsetjeneste. Vi begynner med rus og psykisk helse. Dette er ikke tilfeldig. Personer som venter på hjelp innenfor disse områdene, har vært nedprioritert gjennom mange år. Mange av dem har vært kasteballer i systemet, de har hatt minimal innflytelse på sin egen tilfriskning, og mange har fått et tilbud som ikke har matchet den problemstillingen de har stått i. Feilslått behandling er misbruk av ressurser og direkte skadelig for pasienten. Å mislykkes gang på gang gjør veien tilbake enda lengre, samtidig som sykdommen eskalerer. Når man skal inn i sin viktigste og tøffeste kamp, er det å påvirke behandlingens innhold en forsterkende effekt. Det å ha tro på det man går til, og ha lyst til akkurat dette, gir en følelse av å bli respektert og å ha medbestemmelse. Det er gull verdt. Det er viktig å understreke at reformen også har som hensikt å utnytte ledig kapasitet på en helt ny måte, for å få ned ventetider. Vi vet at ventetider tar liv, og vi kan ikke akseptere at plasser står tomme mens folk går til grunne. Derfor skal vi ikke lenger bare tilby de plasser som helseforetakene kjøper gjennom anbud. Vi skal kjøpe de plassene som er tilgjengelige, i tillegg til å kjøpe plasser fra institusjoner som ikke allerede har en avtale via anbud. Dermed får vi mange nye plasser tilgjengelig, i tillegg til mangfoldet og valgfriheten. Det er dette opposisjonen kaller pasientfiendtlig. Enda mer oppsiktsvekkende er at det er disse pasientene opposisjonen karakteriserer som de mest lønnsomme pasientene, og som ikke har størst behov. Opposisjonen mener altså at denne ordningen vil være et gode for private som kan ta enkle pasienter. I neste setning påstår de at det er helt feil å innføre det for rus og psykisk helse, da disse er komplekse og uavklarte. Mer selvmotsigende går det ikke an å være. Den første påstanden faller på sin egen urimelighet. Alle vet at avhengighet og psykiske lidelser ikke er enkle diagnoser. Den andre påstanden faller også på sin egen urimelighet. Tall fra Norsk pasientregister viser at om lag 14 pst. av dem som venter på somatisk spesialistbehandling, har en avklart tilstand. Tilsvarende tall innen psykisk helse er på om lag 45 pst., og for rus er tallet hele 73 pst. Siden vi ikke har som mål å flytte behandlingen fra det offentlige til det private, skal dette komme som et tillegg og er derfor synliggjort som en egen bevilgning på 150 mill. kr på statsbudsjettet for 2015. I tillegg er det bevilget 20 mill. kr til å oppgradere datasystemer og gjøre pasientordninger som fritt sykehusvalg, oppfølging av fristbrudd og utenlandsbehandling mer tilgjengelig for folk flest. Helsedirektoratet skal forvalte ordningen, og det planlegges en nettside med informasjon om hvilke tjenester som er omfattet av fritt behandlingsvalg, og hva som er forventet ventetid. Systemet vil også omfatte en pasientrådgivertjeneste per telefon. Private og ideelle skal nå være både et korrektiv til og en samarbeidspartner for de offentlige sykehusene, og de er et bidrag til økt mangfold og kvalitet i tilbudet. Dette er altså ingen garanti for de private for å overleve. Holder de ikke høy kvalitet, og oppfyller de ikke alle krav, blir de ikke godkjent. Og leverer de ikke gode tjenester, så uteblir pasientene. Med økt pasientbehandling som mål er det derfor nødvendig å oppheve aktivitetstaket som har ligget på sykehusene de siste årene. I merknader fra opposisjonen påstår de at dette aktivitetstaket ikke har vært operativt de siste årene. Departementet svarer imidlertid på spørsmål om akkurat dette og sier at det har virket begrensende på aktivitetsveksten. I 2014 gjeninnførte regjeringen regelen om at det skal være høyere vekst i aktivitet innenfor psykisk helsevern og rus enn innenfor somatikk. Dette vil redusere risikoen for utilsiktede prioriteringer bort fra tjenester som i dag ikke omfattes av aktivitetsbaserte tilskudd. Psykisk helsevern og rus er finansiert over basisbevilgningen og omfattes således ikke av aktivitetsstyringen. De regionale helseforetakene har allerede erfaringer med kjøp av tjenester fra private innenfor flere områder, selv om andelen har gått nedover de siste årene, i takt med at antall personer som har stått og ventet på behandling, har økt. Opposisjonens påstander i sine merknader er at deres politikk ga et enda sterkere samarbeid med private og ideelle gjennom anbud og avtaler. Tallene viser altså en nedgang, og det er en kjent sak at flere institusjonsplasser ble lagt ned under rød-grønn periode. Soria Moria-erklæringen og oppdragsdokumentene fra denne tiden viser at dette var en villet politikk. Dette økte helsekøene og ventetidene, samtidig som det vokste fram et todelt helsevesen, hvor de med penger eller forsikring kjøpte seg fram i køen og hadde valgfrihet. Nå pekes det på at man heller bør styrke økonomien og legge til rette for økte åpningstider for poliklinisk dagkirurgi. Selv om dette ikke hjelper dem som trenger langtids heldøgnbehandling, har vi allerede gjort disse to tingene. Skal vi rydde opp i de lange ventelistene, må det settes inn tiltak mange steder. Fritt behandlingsvalg er bare én del av jobben vi gjør. Opposisjonen skryter av at vi har hatt fritt sykehusvalg siden 2001, selv om de den gangen protesterte mot innføringen av det. Også fritt rehabiliteringsvalg har de rød-grønne stemt imot, senest i 2012. Det virker som om man ikke har forstått at fritt sykehusvalg ikke har inkludert all ledig kapasitet. Dette medførte bl.a. at Phoenix Haga, med de beste resultatene for rusfrihet også etter fem år, ble ekskludert. Det medførte også at til tross for at det var ledige plasser ved en institusjon, fikk mange avslag fordi antallet plasser helseforetaket hadde bestemt seg for å bruke, var brukt opp. Står du i en situasjon hvor du frykter for livet, er det selvfølgelig uforståelig at fritt sykehusvalg har slike begrensninger. Det er dette vi nå rydder opp i. I 2013 mottok pasientrådgiverne i Fritt sykehusvalg i overkant av 32 000 henvendelser, noe som viser at mye behandling går via henvisninger og ferdig med det, samtidig som det også er mange som har sine egne ønsker for sted, eller som er opptatt av ventetid. Siden fritt behandlingsvalg nå er en utvidet versjon av fritt sykehusvalg, kan vi forvente at dette tallet vil øke noe, uten at vi forventer den store eksplosjonen. Det er det som er så fint med valgfrihet. Det er frihet til å velge om du vil eller ikke vil. Det er skivebom når man påstår at dette er pasienter som ikke er i stand til å navigere i denne nye valgfriheten. Min erfaring er helt motsatt. Dette er mennesker som har stor kunnskap om tilbudet som finnes der ute, og som har sterke meninger for og imot de enkelte plassene. Vi vil ikke gjøre den samme feilen som de rød-grønne gjorde da de innførte Samhandlingsreformen. Derfor starter vi opp forsiktig, gjennomfører en forskningsbasert følgeevaluering og gjør eventuelle nødvendige justeringer underveis. I tillegg vil det gjennomføres løpende brukerundersøkelser. Da tar jeg den siste setningen, som er: Gratulerer med dagen!