Beate Heieren Hundhammer (Høyre), 2003-12-10:
Utformingen av det framtidige tjenestetilbudet ved sykehusene har ført til stort folkelig engasjement. Det er flott. Det viser at helseregionene tar på alvor Stortingets krav om åpenhet i de prosessene som foregår i helseregionene. Helsereformen har ført til og vil føre til strukturelle endringer og omstillinger. En bedre gjennomføring av endringer og omstillinger var også en av hensiktene med helsereformen, en reform som har gitt flere behandlede pasienter og kortere ventetider. Den medisinske utviklingen er i konstant utvikling. Det betyr at skal vi sørge for at helsevesenet opptrer faglig forsvarlig, må det skje omstillinger. I debatten har behovet for strukturendringer hovedsakelig vært knyttet til økonomi. Men strukturendringer er ikke nødvendigvis bare å få mer helse ut av hver krone, selv om det er viktig nok, men også å sikre en god kvalitet på de tjenestene som blir levert. Derfor blir inntrykket enkelte prøver å skape av at sykehus for sentrale politikere kun dreier seg om nedleggelser og sparing, galt. I virkeligheten er omstillinger og strukturendringer et middel både til å få mer helse ut av hver krone og å bedre kvaliteten på behandlingen. Det bør være i alles interesse, uavhengig av hvor mye ressurser vi bruker på sykehusene, at vi får flest mulig behandlede pasienter innenfor de rammene som er til rådighet. Likeledes bør det være i alles interesse at vi driver helsevesenet vårt på en slik måte at vi makter å henge med i den kontinuerlige medisinske utviklingen, slik at vi kan tilby tjenester av høy kvalitet. Det som var faglig forsvarlig i går, er ikke nødvendigvis faglig forsvarlig i dag. Når det gjelder den økonomiske situasjonen til sykehusene, er det heller ikke slik at den sittende regjering sultefôrer sykehusene. Regjeringen har i forslag til statsbudsjett foreslått 1,2 milliarder kr i økte bevilgninger til sykehusene. I tillegg har budsjettforliket med Arbeiderpartiet ført til ytterligere ½ milliard kr til sykehusene og utsettelse av balansekravet med ett år. Selv om sykehusene står overfor tøffe utfordringer, har de alt i alt fått muligheten til å videreføre det rekordhøye antall behandlede pasienter innenfor økonomisk forsvarlige rammer. Regjeringen følger i forslaget til budsjett opp kampen mot fattigdom ved å bevilge 948 mill. kr til fattigdomsbekjempelse, en økning på 239 mill. kr fra i fjor. Fattigdomstiltakene retter seg mot dem som trenger det mest. Dette er en videreføring av Regjeringens kursendring i sosialpolitikken, hvor man har tatt konsekvensene av at den ensidige vektleggingen av brede velferdsordninger ikke har greid å hindre nyfattigdom. I neste års budsjett styrkes arbeidsmarkedstiltakene for langtids sosialhjelpsmottakere, enslige forsørgere får en bedre overgangsstønad, bostedsløse skal få bedre hjelp til å skaffe bolig, og flere vil få tilskudd til kjøp av egen bolig. Den viktigste måten å komme ut av fattigdom på vil fortsatt være gjennom arbeid. Derfor er det bra at Regjeringen satser på å få folk ut i arbeid. Det gjøres ved bl.a. å bygge ned de barrierene funksjonshemmede opplever i samfunnet. I budsjettet er det foreslått en rekke tiltak, bl.a. at bedriftene ikke lenger skal betale en egenandel for å tilrettelegge arbeidsplasser for funksjonshemmede. Staten skal heretter betale alle utgiftene til dette. Det blir dermed lettere å ansette arbeidstakere med nedsatt funksjonsevne. Det er også bekymringsfullt at om lag 400 000 personer, dvs. hver femte nordmann i yrkesaktiv alder, har trygd som sin hovedinntektskilde. Det er flere uføretrygdede enn industriarbeidere i Norge. Derfor er det bra at vi får en ordning med midlertidig uførestønad, en ordning som vil gi flere muligheten til å være tilknyttet arbeidslivet. Like bekymringsfullt er det høye sykefraværet. Det er skuffende at intensjonsavtalen for et inkluderende arbeidsliv foreløpig verken har ført til redusert sykefravær, flere funksjonshemmede inn i yrkeslivet eller høynet den reelle pensjonsalderen. Allikevel støtter en enstemmig komite Regjeringens syn når det gjelder videreføring av avtalen, fordi vi tror den vil gi positive resultater på lengre sikt. Regjeringen har fremmet forslag om en sterkere tilknytning til arbeidslivet for å falle inn under sykepengeordningen. Kravet om hvor lenge en person skal ha vært i arbeid før denne har rett til sykepenger, utvides fra to til fire uker. Og perioden man har rett til sykepenger i inaktive perioder, reduseres fra tre til en måned. Dette er små og rimelige endringer. Det som er urimelig, er at man etter to uker i arbeidslivet har full rett til sykepenger, slik det er i dag. Disse små justeringene er med på å bidra til at vi kan opprettholde verdens beste sykelønnsordning med full lønn fra første dag. For å bevare og utvikle velferdssamfunnet trenger vi flere mennesker i arbeid. Da må sykefraværet ned. De som i dag står utenfor arbeidslivet, men som har mulighet til å bli arbeidsføre, må inn i arbeidslivet. Slik kan vi også få frigjort midler til andre oppgaver.