Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-05-20:
Frivillig engasjement og ideell virksomhet har lange og dype røtter i det norske samfunnet. De første organisasjonene sprang ut fra avholds-, misjons- og arbeiderbevegelsen, og det var organisasjoner som jobbet med fattigdomsbekjempelse, folkeopplysning, kulturminnevern, friluftsliv osv. Inntektskildene i starten var hovedsakelig innsamling, gaver og medlemsbidrag. Etter hvert vokste disse organisasjonene til å bli store folkelige bevegelser. På slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet blomstret det også opp flere organisasjoner innenfor helse, sosialomsorg og humanitært arbeid, og fra 1800-tallet kom også organisasjoner som arbeidet for kvinners rettigheter. Organisasjonene på misjons- og avholdsområdet var også blant de første til å drive sosialarbeid rettet mot nødstilte. Etter hvert vokste kravet om bedre velferd for alle, og om at mye av det gode arbeidet som ble gjort fra frivillig sektor, måtte organiseres i tryggere rammer, slik at det kunne komme alle til gode. Etter hvert vokste altså kravet om velferdsstaten fram. Gjennom flere år har velferdssamfunnet gradvis vokst fram i et tett og nært samarbeid med frivillig og ideell sektor. Vi har mange organisasjoner som gjør en betydelig innsats på omsorgsfeltet i dag. Et område vi ser dette tydelig på, er barnevernet, som i dag er gjenstand for behandling i denne innstillingen. Skal vi få til et godt barnevern for alle, er vi avhengig av forutsigbarhet og kontinuitet. Det er åpenbart at et av de store skillene mellom ideell og kommersiell virksomhet på dette området er pensjonskostnader, men også lønns- og arbeidsvilkår. Derfor var det viktig at den rød-grønne regjeringen som et supplement til den mangeårige historiske tradisjonen vi har i Norge, med en sterk offentlig sektor med ideell virksomhet som et godt og nødvendig supplement, etablerte samarbeidsavtalen med ideell sektor. Ordningen fram til i dag har vært at Bufetat først fyller opp de statlige institusjonsplassene, dernest at de ideelle organisasjonene får ta del i skjermet anbud, nettopp for å beskytte med hensyn til de skillelinjene vi ser mellom ideell og kommersiell virksomhet, som handler om de tingene jeg var inne på, pensjons-, lønns- og arbeidsvilkår. Til sist har man en tredje runde, der alle private aktører kan levere inn anbud. I innstillingen tar regjeringspartiene til orde for et brudd med denne linja – et brudd med den historiske, gode tradisjonen vi har hatt i Norge med en sterk offentlig sektor med ideelle aktører som supplement. For man skal merke seg ordlyden når Høyre og Fremskrittspartiet i innstillingen sier at man opphever skillet mellom ideelle og kommersielle aktører. Det er et historisk brudd med denne tradisjonen, som varsler om en storstilt privatisering av dette velferdsfeltet. Vi har fremmet to forslag, og vi skulle ha ønsket at det var bredere oppslutning om disse to forslagene i Stortinget. Jeg kan ikke si at jeg føler meg betrygget av de signalene som kommer fra regjeringen. For det første er det verdt å merke seg at Solveig Horne i sine svar til Stortinget sier at hun vil «vurdere» å videreføre samarbeidsavtalen – ikke at man «skal» fortsette samarbeidsavtalen. Det er en stor forskjell. Videre må man spørre seg: Hvis man opphever skillet mellom ideelle og kommersielle, og hvis man ikke tar høyde for de historiske kostnadene ideell sektor har bl.a. på pensjonsforpliktelser, hva er da grunnlaget for å ha en samarbeidsavtale? Jeg håper at vi i debatten her får klargjort: Hvordan skal man sikre samarbeidsavtale hvis disse skillelinjene viskes ut, hvis du ikke lenger har et skille mellom ideelle og kommersielle aktører? Én ting er at regjeringspartiene ikke støtter disse forslagene, men det blir verre når de kommenterer det på den måten som de gjør. Det er synd at de velger barnevernsfeltet(presidenten klubber) som det første for privatiseringer. (presidenten klubber)