Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-05-21:
Det er mange gode grunner til ikke å være med i kappløpet om hvem som er flinkest i Kyoto-klassen, selv om jeg forstår godt at det kan gi både internasjonal og nasjonal anerkjennelse å bli sett på som en forsvarer av menneskehetens fremtid. Og når vi studerer hva som er i ferd med å skje på klimaområdet, er det langt fra den virkeligheten som er rundt oss, til nærmest dommedagsprofetier, som enkelte benytter. Vi innrømmer at det er klimavariasjoner og endringer, men mye av dette er skapt av naturen selv og ikke av menneskene. Det blir derfor nærmest for symbolpolitikk å regne at man vil pålegge seg selv strenge reguleringer for å oppnå svært lite eller ingenting. Man ønsker fra norsk hold å sette i verk tiltak som kan ha vidtgående konsekvenser. Man vil kanskje pålegge innbyggerne og industrien både avgifter og reguleringer. Hva dette vil gjøre med vår konkurranseevne, er et stort spørsmål. Samtidig vet vi at industrien ønsker frivillige avtaler, noe det ikke har vært særlig interesse for fra politiske myndigheter. Det er i dag et oppslag i Adresseavisen, som viser til hva noen av kostnadene kan bli for arbeidsplassene i prosessindustrien – en variasjon i kostnadene fra noen og femti tusen kroner og opp til godt over 600 000 kr. Det er klart at dette er betydelige kostnader som kan bli pålagt disse bedriftene, og som helt sikkert vil ha noe å si for tryggheten for disse arbeidsplassene. Og når vi vet at Norge uansett er et land med relativt små utslipp av de såkalte klimagassene, blir dette ganske vilt. I tillegg vet vi at USA, og kanskje Australia, Canada og Russland, ikke vil ratifisere Kyotoprotokollen. Hadde det vært slik at vårt bidrag virkelig hadde gjort jorden til et bedre sted å bo, hadde også Fremskrittspartiet deltatt med liv og lyst. Men vi tror det er bedre å tilpasse oss virkeligheten, samtidig som vi på lag med industrien kan få til positive handlinger. Uansett innrømmer vi gjerne at det er bra med reduserte CO2-utslipp, men vi vet også at teknologien går fremover og bidrar til at mulighetene for reduserte utslipp stadig øker. Fremskrittspartiet ser på Kyotoprotokollen som et slag i luften. Vi mener at vi dessverre påfører vårt land en ekstra byrde, som er helt unødvendig, og vi vil derfor stemme mot ratifikasjon av denne protokollen. Jeg ønsker ikke å forlate Kyotoprotokollen helt, og vil gå litt inn på det som ligger bak dette. Selv om vi hadde delt flertallets syn på menneskeskapte klimagasser, er det allikevel – mener vi – mange gode grunner til å gå mot ratifisering. Kostnadene for bl.a. Norge og andre OECD-land ved å iverksette Kyotoprotokollen vil hvert år, når vi kommer frem til 2050, koste det samme som kostnaden ved mulig global oppvarming i 2100. Hele kostnaden må allikevel betales i 2100, fordi Kyotoprotokollen kun vil forsinke temperaturøkningen med seks år, viser beregninger. På denne måten vil vi måtte betale to ganger for å løse det samme problemet. Et hovedproblem ved Kyotoprotokollen, som man selvfølgelig er klar over, er at utslipp fra utviklingslandene ikke er omfattet av protokollen. De vil naturligvis ha sin vekst, noe som vi ønsker at de skal ha. Men dette vil også innebære økte utslipp. Det kan også bli slik at noen industribedrifter velger å flytte til land som ikke er omfattet av Kyotoprotokollen, med de utfordringer det har, så den protokollen vi har i dag, tar overhodet ikke tak i problemet – hvis man mener at det er et problem – men innebærer utelukkende kostnader og ulemper for de land som nå velger å slutte seg til protokollen.