Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-04-27:
Spørsmålet om å utvide antall ultralydundersøkelser til alle gravide er et krevende tema. Det er forbundet med vanskelige etiske, politiske og samfunnsmessige problemstillinger. Særlig gjelder dette tidlig bruk av ultralyd, der enkelte utviklingsavvik kan oppdages før 12. svangerskapsuke, altså innenfor grensen for selvbestemt abort. I Norge får alle gravide tilbud om én ultralydundersøkelse rundt uke 18 i svangerskapet. Tilbudet bygger på faglige råd, som også interpellanten var inne på, fra en konsensuskonferanse i 1986. Ut over denne ene undersøkelsen gis det bare ultralyd på medisinsk indikasjon i offentlig svangerskapsomsorg. Slik indikasjon kan f.eks. være smerte, blødning eller uro for at svangerskapet ikke utvikler seg normalt. Ny og bedre teknologi har gjort at kvaliteten på ultralydbildene er blitt stadig bedre med årene. Følgelig er det også blitt oppdaget flere utviklingsavvik i årene etter at tilbudet om ultralyd i 18. svangerskapsuke ble innført. Denne utviklingen – at flere avvik ble påvist – førte til store etiske diskusjoner på begynnelsen av 1990-tallet. Det ble derfor avholdt en ny konsensuskonferanse om temaet i 1995. Resultatet ble det samme som ved den første konferansen i 1986, nemlig at ultralydundersøkelse i uke 18 fortsatt skulle tilbys alle gravide. Men det ble presisert at lege eller jordmor plikter å informere kvinnen om at undersøkelsen er frivillig, og at hun kan takke nei. De siste årene er det igjen reist spørsmål om å utvide antall ultralydundersøkelser som tilbys alle gravide. Kunnskapssenteret fikk derfor i oppdrag å vurdere effekten av rutinemessig ultralydundersøkelser i det som kalles første trimester, uke 11–13, i andre trimester, uke 17–19, og i tredje trimester, uke 32–34. Kunnskapssenterets rapport fra 2008 konkluderer med, som representanten Sjøli beskriver, at det ikke er holdepunkter for at rutinemessig ultralydundersøkelse i første eller tredje trimester har noe å si for mors eller fosterets helse. Helsedirektoratet mener imidlertid at rapporten ikke gir tilstrekkelig grunnlag for å konkludere på medisinsk grunnlag om man skal anbefale å utvide tilbudet om rutinemessig ultralydundersøkelse. Helsedirektoratet stiller spørsmål ved noen av konklusjonene i rapporten: Direktoratet mener det er grunn til å tro at to undersøkelser, én i uke 11–13 og én i uke 17–19, kan føre til at det oppdages flere fostre med hjertefeil. Ifølge direktoratet er det vanskelig å vurdere hva påvisning av en hjertefeil før fødsel har å si for barnets helse. Rutinemessig ultralyd i uke 11–13 kan også føre til at dødelige tilstander påvises tidlig, f.eks. fostre uten hjerne eller fostre med dødelig kromosomavvik. Det betyr at kvinner som bærer slike fostre, kan velge å få utført abort på et tidligere tidspunkt. Etter Helsedirektoratets oppfatning kan dette være en fordel for kvinnen for å unngå belastningene ved en senabort eller belastningene ved å føde et dødt barn. Rutinemessig tilbud om ultralyd i uke 11–13 er også et spørsmål om prioritering av ressurser. Undersøkelsen stiller store krav til teknologi, apparatur og kompetanse i å tyde funnene. Det er også sannsynlig at et slikt tilbud vil føre til at det blir påvist flere tilstander som krever oppfølging ved et sykehus som har spesialkompetanse innen fosterdiagnostikk og fostermedisin. Det kan også reises spørsmål ved om dagens praksis – med bare én ultralydundersøkelse – medfører sosial ulikhet i tilgang til helsetjenester. Kvinner som har god kunnskap om regelverket, kan lettere argumentere for at det foreligger medisinsk indikasjon på at hun bør få tilbud om tidlig ultralyd – eller hun kan sørge for å bli undersøkt i et av våre naboland. I tilknytning til behandling av bioteknologiloven i 2003 – Ot.prp. nr. 64 for 2002–2003 Om lov om medisinsk bruk av bioteknologi m.m. – bad Stortinget Regjeringen om å evaluere den nye loven etter fem år. Loven trådte delvis i kraft i 2004, og fra 1. januar 2005 var den innført i sin helhet. Evalueringen skal settes i gang i 2009, og det er avsatt midler på årets statsbudsjett. I denne sammenheng vil det også være naturlig å se på dagens regler og praksis for ultralyd i svangerskapet. Vi må også se på gråsoner i grenselandet mot fosterdiagnostikk, som er regulert i lov om bioteknologi. Etter min mening har vi ikke tilstrekkelig grunnlag for å konkludere med hensyn til om det bør innføres flere rutinemessige ultralydundersøkelser for alle gravide. Det er behov for en grundig gjennomgang av medisinske, etiske og prioriteringsmessige sider ved et slikt tilbud – herunder hvilke gevinster som kan forventes sammenliknet med dagens praksis. Dette arbeidet starter nå – når vi skal evaluere bioteknologiloven etter fem års virketid.