Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2015-06-10:
Vår felles trygghet er det vår felles oppgave å sikre. Derfor har folkets egen forsamling bestemt at det skal være noen der med mandat til å gjøre akkurat det. Det skal være noen der til å se det vi ikke ser, sånn at vi kan unngå det vi ikke vil forestille oss. Demokratiet er avhengig av å ha reell og opplevd tillit til de hemmelige tjenestenes arbeid. Det bidrar de til selv med den gode dialogen de legger til rette for, og ved å gjøre som EOS-utvalget heldigvis melder om igjen, å legge til rette for kontroll – ikke for hvert enkelt tilfelle, men på generell basis. Denne årsrapporten fra EOS-utvalget viser også at EOS-utvalget selv bidrar til det, og det viser utvalgets viktighet. Samfunn som har hemmelige tjenester for å ivareta borgernes trygghet og frihet, trenger å gi EOS-tjenestene stabile og kontrollerbare rammer å arbeide ut fra og i tillegg et operativt kontrollutvalg som ser til at mandatet og metodene følges. Det har Norge. EOS-utvalgets mandat er ifølge kontrolloven § 2 første ledd at de skal «1. klarlegge om og forebygge at det utøves urett mot noen, herunder påse at det ikke nyttes mer inngripende midler enn det som er nødvendig etter forholdene, og at tjenestene respekterer menneskerettighetene. 2. påse at virksomheten ikke utilbørlig skader samfunnslivet, og 3. påse at virksomheten holdes innen rammen av lov, administrative eller militære direktiver og ulovfestet rett.» I dag behandler Stortinget EOS-utvalgets årsrapport. Jeg skal redegjøre for komiteens merknader om den om et øyeblikk, men selv ikke Stortinget kan debattere saker i et vakuum. Demokratiet avhenger også av ytringsfrihet og kildevern. Derfor må jeg kunne si at saken om konfiskering av en filmskapers materiale, som PST utførte her om dagen, vitner om et demokratisk kompass i de hemmelige tjenestene som trenger nytt batteri. Jeg vil vise til komiteens merknader, som er slanke i forhold til årsmeldingen. Derfor vil jeg understreke at formuleringen som komiteen har brukt, om at komiteen slutter seg til utvalgets vurderinger, betraktninger og anbefalinger, skal leses og forstås bokstavelig og helhetlig. I år har EOS-utvalget utført 25 inspeksjoner, og jeg vil si at det er et positivt trekk at et utvalg som arbeider så grundig og har så god oversikt over de hemmelige tjenestenes utøvelse av oppdraget, ikke har funnet grunn til uanmeldte inspeksjoner. Utvalget har derimot brukt veldig mye tid på klagesaker. Mange av dem knytter seg til sikkerhetsklarering, som fortsatt tar uforholdsmessig lang tid. Det går ut over oss som samfunn, men det rammer enkeltmennesker hardest – som vi var inne på tidligere. At en systematisk treghet så til de grader får alvorlige konsekvenser for den enkelte, er alvorlig. I tillegg er det et paradoks at dette er mennesker som venter på å få lov til å gi sin tjeneste til fellesskapet. Komiteen har framhevet særlig dette punktet. I 2013 uttalte utvalget at situasjonen var bekymringsfull. Og så får vi en rapport for 2014 som sier at situasjonen er forverret. Mye av det skyldes innføringen av nytt saksbehandlingssystem for klareringssaker, kalt Mimir, og manglende personalressurser. Sist vi behandlet saken, sa komiteen at vi forventet at dette ble brakt i orden. Å si det en gang til oppleves underlig, all den tid vi har fått en ny rapport som sier at situasjonen har blitt forverret siden sist vi forventet akkurat det. Vi gjør det i år også, men vi vil understreke at den forventningen denne gangen må bli innfridd. Der må jeg få legge til at jeg etter å ha hørt statsråd Eriksen Søreides innlegg har forsterket tiltro til at det vil skje, og jeg ser fram til hennes neste innlegg, som er varslet vil gå inn på dette. Utvalget har tatt opp noen saker på bakgrunn av kritisk omtale i den offentlige debatten. Det er et sunnhetstegn som viser at utvalget fungerer som det skal – jevnlig kontrollerende, men også slik at de bidrar til å gi de svarene offentligheten trenger å hvile i, at modellen vi har valgt og mandatet de hemmelige tjenestene har blitt gitt, er riktige og blir overholdt. Den arbeidsformen må fortsette. Dersom det blir brakt opp større saker som krever mer ressurser enn det EOS-utvalget har til rådighet, må vi som storting legge til rette for at vi i store saker som krever store ressurser, gir EOS-utvalget muligheten til å gå inn i de sakene med de bevilgninger som trengs. Komiteen er fornøyd med at de forholdene som ble undersøkt, viser seg ikke å gi grunn til uro, og at EOS-utvalget vil fortsette å kontrollere lovligheten av bruken av falske basestasjoner. Med bakgrunn i opprettelsen av ekstern evaluering av EOS-utvalget ble Stortinget bedt om å fremme et lovforslag for å gi unntak for taushetsplikten. Dette er nå på plass, og jeg vil fra denne talerstolen si at jeg beklager at de teknikalitetene har tappet mye av utvalgets tilmålte ressurser. Tjenestene melder om et sammensatt og komplekst trusselbilde. Forebygging av at personer skal involveres i terrorsaker, er prioritert, og det meldes om økt etterretningstrykk mot Norge. Dette stiller krav til tjenestenes håndtering av informasjon. Vi har jo, i fjor, gått igjennom en stor grunnlovsendring, og jeg vil henvise til den ene grunnlovsendringen som ble gjort i fjor, og som EOS-utvalget også nevner, § 102, om retten til privatliv. Der slår Stortinget fast i merknads form at teknologiutvikling er et gode, men at det krever mer av oss. Det gjelder også for EOS-tjenesten. Derfor mener komiteen at det er viktig at Stortinget setter klare materielle og prosessuelle hjemmelsgrunnlag. Utvalget melder at de er bevisste på de utviklingstrekkene som påvirker kontrollen, og at de følger utviklingen nøye. Det har komiteen tillit til at utvalget gjør, og er glad for at sekretariatet er styrket med samfunnsfaglig og teknisk kompetanse, som er nøklene til å få løst de oppgavene vi har satt EOS-utvalget til å gjøre. Det har vært en tilbakevendende diskusjon om bruk og registrering i arbeidsregisteret Smart. Uttrykket «ligger ikke i Smart» har blitt benyttet som en egen kategori for personer som ikke var opprettet som objekter. Jeg vil ikke begi meg ut på å karakterisere hvor uheldig dette er, men komiteen slutter seg til utvalgets påpekninger og deler deres syn om at det er positivt at PST har funnet en teknisk løsning som ivaretar personvernet. Når det kommer til bruken av DocuLive, mener komiteen at dagens praksis er problematisk. At PST ikke har et regime for sperring av opplysninger som ikke lenger er relevante for tjenesten, gjør at dagens praksis for behandling av personalopplysninger i møtereferater i DocuLive ikke er tilfredsstillende. Jeg vil henvise til at PST har henvendt seg til Justis- og beredskapsdepartementet for å få en avklaring, for å finne ut av hvordan forholdet mellom arkivlovens oppbevaringsplikt og slettereglene i politiregisterloven skal leses. Komiteen er fornøyd med at utvalget vil fortsette å kontrollere om PST behandler opplysninger innenfor arkivene og registrene. Utvalget har pekt på at PST bør prøve å avklare hvordan utenlandsk samarbeidende tjeneste har tilegnet seg informasjon om Norge. Jeg vil gjerne gjenta fra denne talerstolen at det er Stortingets klokkeklare forventning. Når det kommer til informasjonsutveksling med utenlandske tjenester, vil jeg vise til utvalgets uttrykte bekymring for mangel på notoritet på vurderingene som er lagt til grunn for PSTs informasjonsdeling, for det er her blitt registrert et økende antall personer i databasen tilhørende Terrorist Screening Center, TSC. Dobbelt så mange med norsk statsborgerskap var å finne i det registeret i 2014 som i 2013 – og vi har ikke meldt dem inn der selv. PST opplyser til utvalget at de selv bare har registrert et fåtall av personene der. Tjenestene har tatt dette opp med FBI uten å ha fått utfyllende svar. Det gjelder også for departementets henvendelser til amerikanske myndigheter om temaet. Det har blitt reist spørsmål om hvem som har registrert opplysningene, hvem som er sluttbruker, og mulige konsekvenser av at opplysningene befinner seg i systemet. Svarene på disse spørsmålene bør bli etterspurt fra departementets side, hvis de ikke allerede er kommet. I en sak tok utvalget opp spørsmålet om hjemmelen for utlevering av opplysninger fra fortollingssystemet TVINN fra Toll- og avgiftsdirektoratet, TAD, til PST. Den saken dreide seg om en pakkeforsendelse til en enkeltperson. EOS-utvalget oppgir at det kan framstå som at PST har benyttet TAD som informasjonskilde utenfor PSTs egne hjemler. Oversatt til norsk betyr det at de har gjennomført en hemmelig ransaking uten hjemmel. Stortinget gir hjemler, og vi er avhengige av at de blir fulgt, særlig i møte med enkeltpersoner. Jeg vil uttrykke at jeg håper at dette ikke er et eksempel på en kultur. Sett i lys av saken som er aktuell i disse dager, håper jeg at departementet sørger for å undersøke at det ikke er et eksempel på en kultur. Utvalget uttaler at de avventer Stortingets konklusjon på det prinsipielle spørsmålet om bestemmelsene om utvalgets innsynsrett i lov og instruks skal gjelde fullt ut også for etterretningstjenesten, eller om Stortingets vedtak fra 1999 skal opprettholdes. Komiteen viser til evalueringen av EOS-utvalgets mandat og verktøy, og vil ta stilling til dette når evalueringen er klar. Utvalget har også pekt på behov for enkelte endringer i kontrolloven og kontrollinstruksen i kapittel 8 i årsmeldingen. Komiteen har forståelse for begrunnelsen av hvorfor utvalget mener at denne lovendringen må på plass, og medlemmer av komiteen vil levere representantforslag om den lovendringen. Til slutt viser jeg til merknadene i innstillingen.