Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-12-18:
I ethvert moderne industrialisert land er kontroll, kvalitetssikring og forsyningssikkerhet knyttet til en teknisk infrastruktur helt avgjørende. Dokument nr. 8:115 for 2002-2003 fra Fremskrittspartiet omhandler den delen av den tekniske infrastruktur som gjelder vannforsyning og avløp, og Regjeringen bes der om å fremme forslag om en samlet plan for fornyelse og oppgradering av vannforsynings- og avløpsnettet i norske kommuner. Det tas også til orde for at staten må inn med direkte økonomisk støtte til kommunene på dette feltet. Vann- og avløpssystemet er en del av landets tekniske infrastruktur, som er av den største viktighet både for industri, arbeidsplasser, offentlig virksomhet og private husholdninger. Og ikke minst rent hygienemessig, med tanke på den nasjonale folkehelsen, er viktighetsgraden her meget høy. La meg få minne om at hva selve vannledningsnettets størrelse angår, er den samlede fysiske lengden av det kommunale, offentlige vann- og avløpsnettet i Norge anslått til å være over to ganger jordens omkrets. I tillegg kommer omtrent samme lengde med privat vann- og avløpsnett. Gjenanskaffelsesverdien bare for det kommunale ledningsnettet er anslått til minst 400 milliarder kr. Vi snakker altså om betydelige økonomiske verdier, samt et meget betydelig fysisk volum, som selvsagt er meget ressurskrevende når det gjelder tilsyn og vedlikeholdsarbeid. Store deler av kommunenes vann- og avløpssystem er i dag blitt forholdsvis gammelt og skrøpelig, og behovet for rehabilitering og utskifting er blitt tilsvarende større i mange kommuner i flere deler av landet. Isolert sett kan man anslå at lekkasje fra eksisterende ledningsnett koster rundt 1 milliard kr ekstra i året. Trolig er det snakk om at opptil halvparten av alt vannet i det norske vannforsyningsnettet forsvinner via lekkasjer i ledningsnettet. Dette er et altfor høyt tall i forhold til hva som er tilfellet når det gjelder lekkasjer i de fleste andre europeiske land, og viser klart at det er behov for en forsert innsats på dette feltet her i landet. Å øke utskiftingstakten på vannforsyningssystemet er derfor et kostnadseffektivt tiltak, selv om investeringskostnadene nok er betydelige. Jeg må få kommentere: Når alle andre partier, unntatt Fremskrittspartiet, mener at en nasjonal plan for VA-sektoren, slik Fremskrittspartiet foreslår, er en svekking av lokaldemokratiet, synes jeg dette er en noe underlig argumentasjon, sett på bakgrunn av de rent faktiske forhold. Mange kommuner har alene ikke økonomi til forsvarlig tilsyn og kvalitetssikring og utbedring av sitt VA-nett. Dessuten bør hensynet til både folkehelsen og den nasjonale vannforsyningssikkerheten etter mitt syn ikke blandes sammen med hensynet til det lokale selvstyret, da dette for så vidt har lite med dette å gjøre. Dette må betegnes som irrelevant argumentasjon, for det finnes i dag et klart behov for å sette fart på kommunenes arbeid for å fornye og kvalitetssikre vannforsyningssystemene i Norge. Og potensialet for besparelser og kostnadseffektivisering gjennom økt fornyelsestakt av vannforsyningssystemet er meget stort. Norske kommuner bør derfor få bedre incitamenter og forutsetninger for mer aktivt å kunne avdekke svakheter og feil i sine vannforsyningssystem, for deretter raskere å kunne følge opp analyseresultatene gjennom reelt utbedringsarbeid. Kommunene bør også få økt kompetanse når det gjelder å foreta analyser av sikkerhet og kvalitet i sine vannforsyningssystemer. Jeg må si at jeg er glad for at komiteen har tatt Fremskrittspartiets forslag i denne saken på alvor. Jeg vil derfor avslutningsvis få si meg rimelig godt fornøyd med komiteens forslag til vedtak i denne sak og ser fram til at Regjeringen omtaler dette i kommuneproposisjonen for 2005.