Heidi Greni (Senterpartiet), 2017-12-18:
Senterpartiet vil føre en ansvarlig flyktning- og asylpolitikk som bygger på våre internasjonale forpliktelser, humane tradisjoner og vår nasjonale kapasitet. Det er viktig at Norge har en klar praksis i asylsaker. Det vil bidra til å redusere antallet asylsøkere uten beskyttelsesbehov og til kortere behandlingstid i asylforvaltningen. Arbeidet med integrering må starte allerede ved ankomst til Norge. De som får oppholdstillatelse, må bosettes raskest mulig. Det forutsetter at kommunene får dekning for de kostnadene som påløper. Statsbudsjettet på innvandrings- og integreringsområdet preges av at det nå er langt færre som søker asyl i Norge. Vi vet at det ikke skyldes at antallet mennesker på flukt er redusert, men at grensekontrollene i Europa er skjerpet slik at langt færre kommer seg gjennom. Reduksjonen av antall asylsøkere er derfor ikke noe vi kan garantere vil vare over tid. Stortinget har nylig hatt til behandling flere saker om regulering av innvandringspolitikken. Innstrammingene i utlendingsloven som ble innført ved årsskiftet 2015–2016, ble vedtatt som midlertidige. Senterpartiet har støttet videreføring av flere av innstrammingene, men har sammen med stortingsflertallet vedtatt å oppheve departementets instruksmyndighet over UNE. Vi mener det er viktig at UNE kan videreføres som et uavhengig, domstolslignende organ. Det var det UNE ble etablert for å være. Senterpartiet støttet innføring av sårbarhetskriterier i behandlingen av retur av enslige mindreårige asylsøkere. Forslaget om en midlertidig stopp i all retur til Afghanistan fikk ikke Stortingets støtte, men vi vedtok fire forslag som rammer inn praktiseringen av utlendingsloven på dette området. Denne saken ligger nå til oppfølging hos innvandrings- og integreringsministeren. Jeg og mange med meg har reagert på måten statsråden velger å følge opp saken på. I stedet for å komme tilbake til Stortinget med tiltak for å iverksette vedtaket stilles vi 26 spørsmål. Dette oppleves som et forsøk fra statsråden på å manøvrere seg ut av saken. Mitt råd er at statsråden nå manøvrerer seg inn igjen i saken gjennom å komme tilbake til Stortinget med oppfølgingstiltakene vi har bestilt. Det skjer nå en rask nedbygging av mottakskapasiteten for flyktninger. Det skjer ikke uten utfordringer. Kommuner som har påtatt seg store forpliktelser gjennom å være vertskap for mottak, blir nærmest over natta fratatt denne oppgaven. Vertskommunetilskuddene forsvinner fortere enn tida det tar å bygge ned kapasiteten. Dette må kommunene kompenseres for. Senterpartiet motsetter seg selvsagt ikke at mottakskapasiteten tilpasses behovet. Det må vi gjøre, men tilpassingene må skje slik at vi ivaretar viktige hensyn. Vi har bl.a. gitt uttrykk for at det tidligere uttrykte ønsket om å få flere kommuner og flere ideelle til å starte mottaksvirksomhet må tas hensyn til, slik at ikke disse er de første som må legges ned. Vi har også bedt om at mottakskapasiteten fortsatt skal være spredt til ulike deler av landet. Regjeringen har etablert såkalte integreringsmottak. Senterpartiet inngår i en merknad der vi går imot dette skillet mellom ordinære mottak og integreringsmottak. Det er viktig å legge opp til individuelt tilpasset oppfølging av asylsøkere, men det må skje uten at særlig utvalgte grupper får mye bedre tilbud enn andre. Senterpartiet går også imot fjerning av tilskuddet til frivillighetskoordinatorer i mottakene og kuttet i tilskudd til norskopplæring. «Integrering fra dag én» er blitt et motto for mer effektiv integreringspolitikk. Da må vi ikke bygge ned tiltak som kan bidra til nettopp dette. Integrering av flyktninger som har fått innvilget opphold, er en krevende oppgave. Folk som ofte bærer på store traumer, skal lære seg norsk, finne seg til rette i det norske samfunnet og komme ut i utdanning eller arbeid. I det store og hele mener jeg vi må kunne si at integreringsprosessene går godt. For all del, det er unntak, men vi må ikke la unntakene legge premissene for integreringsdebatten. Senterpartiet har vært sterkt kritisk til at små kommuner er utelatt som aktuelle bosettingskommuner for flyktninger i 2018. IMDi må vurdere bosettingskommuner etter resultat, ikke etter størrelse. Mange mindre kommuner kan vise til gode resultater når det gjelder både integrering og det å få folk ut i arbeid. Derfor har vi fremmet et forslag sammen med Arbeiderpartiet og SV der vi ber regjeringen legge til grunn at forespørsel til kommunene om bosetting ikke skal baseres på utvelgelse av kommuner etter størrelse, men etter resultater.