trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2016-06-15:
En kort bemerkning fra undertegnede: Aller først så gir Kristelig Folkeparti sin fulle støtte til innlegget fra saksordføreren når det gjelder både innhold og prosess. Det var et gjennomarbeidet og godt innlegg. Kristelig Folkeparti er opptatt av en bærekraftig fiskerinæring, som jeg tror et samlet storting er. Denne saken dreier seg om fiskekvoter og båtstørrelse. For Kristelig Folkeparti er det viktig at vi har en båtstørrelse som er tilpasset den biologiske næring som fiskerinæringen er. Vi har gjennom dagens innstilling gitt vår støtte til at den praksisen som var – med ulik praksis på de forskjellige distriktskontorene – var uheldig. Så vi gir vår støtte til at fiskeriministeren strammet inn og fikk til en lik praksis. Det er det ikke noen tvil om. Det også for Kristelig Folkeparti et viktig signal å gi at vi hegner om de små båtene, ut fra hvor fiskeressursene er og hvilken fiskeripolitikk vi mener dette landet bør ha. Men det er også slik at sikkerhet og teknologi så å si alltid drar oppover i størrelse, enten det gjelder fiske eller andre områder. Nettopp derfor trenger man politikere som setter rammebetingelser, som hegner om de områdene som det er mulig å være små og gode på. Og så mener vi at Fiskarlaget hadde gode innspill i brevet som ble sendt i februar, og at det er viktige nyanser, og derfor ga vi vår tilslutning til punkt 11 i brevet. Jeg begynte med å si at dette skulle være en kort bemerkning, og jeg trodde det skulle være det. Men etter å ha hørt representanten Trellevik og representanten Grimstad tidligere i denne debatten, ber jeg dem tenke gjennom den språkbruken de velger, den historiefortellingen de lager. Det er altså ikke slik som Grimstad sier, at det «blei akseptert» å behandle denne saken raskt. Det var et flertall for det. Kristelig Folkeparti og Venstre kunne ha stemt ned Høyre og Fremskrittspartiet i denne saken på saksbehandlingstid hvis vi ville det, men vi mente at denne saken skulle behandles nå og ikke vente til oktober–november. Det var ikke noe som «blei akseptert», men det var et flertall for. Så har vi ingen votering på den saken. Undertegnede ba i møter om at denne saken ble beholdt på komiténivå, for jeg mente at denne saken – en instruks, som vi egentlig ikke har noe med, men som vi må inn i noen ganger – kunne vært beholdt og løst på komiténivå. Allikevel velger de to partienes representanter å løfte denne saken. Det forteller mye. Og den ble ikke bare løftet, men i samtaler før den ble løftet, så var det klare signaler om hva dette ville innebære hvis vi ikke kom til en enighet. Undertegnede og Kristelig Folkeparti har strukket seg langt. Da forventer jeg en helt annen språkbruk, en helt annen historiefortelling fra de to partiene som Kristelig Folkeparti er konstruktivt opposisjonsparti til. Dette har ikke vært konstruktivt fra representanten Trellevik og fra representanten Grimstad.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-06-15:
Ja, det synes jeg absolutt. Det er håndtert på helt korrekt måte. Jeg har lyttet til alle som har vært interessert i denne instruksen, både før og etter, og jeg har lyttet til Fiskarlaget. Men selv om det kommer innspill til politikk av ulik art fra ulike organisasjoner, er det vel ikke sånn at enhver regjering gjør det. Man gjør seg politiske vurderinger, og jeg har hele tiden svart at dette er under vurdering. Nå har vi altså fått tallene på bordet. Denne instruksen har ikke ført til noen dramatisk endring i det hele tatt. Husk at for under 11 meter har vi gjennomsnittlig 300–400 saker hvert eneste år som gjelder omstilling og endring. Så langt, etter den instruksen, har vi funnet seks saker, og de kunne like gjerne ha vært fremmet uavhengig av instruksen, for den går ikke inn i enkeltsakene. Det er det jeg har sagt hele tiden, helt siden instruksen ble fremmet: Hvis vi ser dramatiske endringer her, vil jeg selvfølgelig også være nødt til å justere. Men det har ikke skjedd dramatiske endringer.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-06-15:
Man har ikke høringer om instrukser, men høring om forskrift kan en kanskje vurdere. Men i dette tilfellet lå det altså til meg, og jeg har ikke hørt at det er noen som ønsket å endre forskriften. Hvis det er noen som ønsker å endre forskrift, stiller det seg helt annerledes. Men når det gjelder det skjønnet som skal fortelle hva forskriften gjør: Det er det jeg har gjort – jeg har endret den forskjellsbehandlingen som har ligget i forskriften. Det er det som er gjort her. Så hører jeg at de aller, aller fleste er enig i den instruksen på det området. Det er det jeg har gjort – jeg har lyttet til alle som sier: Få bort denne urettferdige behandlingen. Og hvis man nå skal tilbakeføre til før 12. januar, må man akseptere gammel praksis. Praksisen har alltid vært der, det er bare det at den har vært byråkratisk, vanskelig for både næring, myndigheter og forvaltning, fordi den har vært ulik fra fylke til fylke. Nå er det lik behandling, og det er det jeg har gjort.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-06-15:
Alt det Stortinget foretar seg, har betydning for mitt virke. Det tror jeg jeg har sagt klart og tydelig tidligere også. Det er en klar melding fra næringskomiteen om å innføre en ny grense – hvis det går an å si det på den måten. Det tror jeg at jeg også var ganske tydelig på fra talerstolen nå, samtidig som jeg nevnte de andre punktene, som jeg tror er ivaretatt. Da står vi igjen med et forslag til vedtak fra næringskomiteen og Stortinget, som ber meg vurdere å innføre en ny grense på 21 meter. Det skal jeg selvfølgelig vurdere.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-06-15:
Hvis forskriften ligger fast og jeg ser en dramatisk endring når det gjelder flytting av kvoter eller splitting, har jeg instruksen, og den kan endres mye raskere enn en forskrift. Dette vil jeg følge nøye framover, samtidig som jeg tar beskjeden fra Stortinget alvorlig. Jeg vil foreta en ny vurdering av hele problemstillingen rundt dette med 21 meter. Men hvis det skjer dramatiske endringer her, har jeg det verktøyet som er nødvendig for raskt å endre instruksen i så måte.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-06-15:
Jeg er i hvert fall enig i at dette er et betydelig bedre forslag enn det SV fremmet – et forslag 169 representanter nå sier avgjort nei til, inklusiv forslagsstilleren selv, som ikke er enig i sitt eget forslag, men nå slutter seg til et kompromiss i komiteen som er mye bedre. Jeg kan bare gjenta det: Når det gjelder det som står igjen her, ut fra mine vurderinger, er det punkt én i forhold til dette med hjemmelslengde 11–15 m og opp til 21 m. Der har jeg sagt, og jeg gjentar det: Det skal jeg ta en ny vurdering av, slik komiteen ber meg om, og så skal jeg komme tilbake til Stortinget på egnet måte, for det er det Stortinget ber meg om.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-06-15:
Jeg endret instruksen for å få en likebehandling. Det har ikke skjedd noen endringer før eller etter instruksen. Jeg kan gjerne sende det skriftlig til Knag Fylkesnes. Men det er klart at man ikke har fått gjennomslag for noe i hans forslag. Forslaget fra representanten Knag Fylkesnes og SV er forkastet. Jeg må få lov til å si at jeg også er litt forundret over det forslaget, for i forslaget ber man først om umiddelbar frys av fiskeriministerens instruks, som er i strid, som noe som er feil, og så ber man regjeringen i påvente av Eidesen-utvalget låse alle fiskerikvoter. Alt dette er forkastet av Stortinget, og det er jeg veldig glad for. Jeg er veldig glad for at politikere kan juble for politiske seire. Men dette er første gangen jeg opplever at noen hemningsløst går ut og jubler for et forslag som har blitt forkastet. Og når man da i neste runde slutter seg til en politikk som man i utgangpunktet er imot, er det også en merkelig form for jubel.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2016-06-15:
Jeg ønsker selvfølgelig ikke å kommentere noen prosess på noen slags måte, men jeg må si at jeg er tilfreds. Denne saken har faktisk vist at det går an å handle raskt, og at det går an å ha en dialog. Jeg husker ikke når det var, men saksordføreren ringte i hvert fall til undertegnede – jeg vet ikke om jeg var i Italia eller i Russland. Det man har fått i etterkant av denne saken, er en omfattende kommunikasjon mellom mitt departement, statsråden og komiteen, der man har utvekslet mye dokumentasjon og fakta, som jeg tror faktisk har bidratt til å løfte kompetansen både her og der, og som kanskje vil gjøre det enklere i framtiden, når vi skal ta tak i større saker. Jeg er helt enig med saksordføreren i at det skal fremmes representantforslag. Jeg har vært på Stortinget lenge, og det er et initiativ som jeg ønsker velkommen fra flere, for slik får man også synliggjort forskjellene i politikken. Her har vi fått synliggjort at SVs politikk ikke er aktuell, og det er jo veldig greit. Men det må alltid være slik at man skal ha tilgang til det å fremme politikk. Det er alltid slik at når man endrer politikk, enten det er i en forskrift, i en lov eller i en instruks, gir det litt utslag på politikken også. Det som bekymrer meg, er at man fra det norske storting gir uttrykk for noe som skaper en enorm entusiasme der ute blant organisasjoner, næringsliv og enkeltpersoner, som er helt feil. Når man nå i Natur og Ungdom jubler fordi Stortinget har stanset denne instruksen, må noen rette det opp, for instruksen er ikke stoppet. Når Fiskarlaget mener det er bra at jeg nå følger opp deres forslag, må noen rette det opp. Når noen faktisk mener at jeg har lidd nederlag fordi instruksen er stoppet og alt kvotesalg osv. er stoppet, må noen rette det opp. Når det gjelder dette, synes jeg vi alle sammen har noe til felles. Jeg må gjenta det, for representanten Knag Fylkesnes er igjen inne på dette med kjøp og salg av kvoter: Dette er ikke en instruks for kjøp og salg av kvoter. Dette er en instruks som ene og alene i første runde handler om hvor langt staten skal gå i å bestemme hvor stort fartøy den enkelte skal få lov til å bruke – over 15 meter. Når det gjelder å stoppe kvoter, er det andre områder hvor man tar fatt i det. Der har vi nå et kvoteutvalg som kikker på det, selvfølgelig, men her handler det ene og alene om fartøyutforming.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2016-06-15:
Det er med en viss undring jeg har hørt noen av posisjonens representanter kritisere prosessen knyttet til denne saken, og dette har jeg har lyst til å si noe om, selv om representanten Odd Omland for så vidt har gjort godt rede for Arbeiderpartiets standpunkt knyttet til dette. Vi ser at det var behov for å komme med instruks, men at man her faktisk gir et oppdrag til regjeringen på innholdet i dette, og jeg oppfatter jo – heldigvis – at statsråden håndterer det helt korrekt. Det skal han gjøre, han har for så vidt ikke noe valg, men jeg opplever det som veldig korrekt. Samtidig har jeg behov for, for protokollens del, å gi anerkjennelse til den jobben som saksordføreren og komitélederen har gjort. Jeg synes det er lite elegant fra denne talerstolen i en stortingsbehandling å komme nå – etter en ganske intens saksbehandling – og signalisere det som representanten Trellevik og også langt på vei representanten Grimstad faktisk gjør. Til det materielle innholdet mener jeg at SV er i sin fulle rett til å fremme denne type forslag, og jeg synes det er litt underlig å høre reaksjonen på det. Selv om man politisk ikke nødvendigvis er enig i ett og alt, er det jo partier som nå sitter i regjeringen som ynder å framstille seg som både maktkritiske og kritiske til «The Establishment» og ønsker å ha livlige politiske debatter. Ja, da må jeg si at denne runden vi har hatt her, er det minste man bør tåle, og det er viktige politiske felt. Når det gjelder selve saksbehandlingen i dette, synes jeg at saksordføreren og komitélederen har håndtert det på en forbilledlig måte og faktisk bidratt til at denne saken kan løses raskt, og ikke minst at man har klart å samle alle partier. Hvis man nå sier at dette er en eller annen form for mageplask, er det altså et mageplask som alle deltar i, men som etter i hvert fall Arbeiderpartiets mening har en politisk betydning, og er en viktig del av fiskeripolitikken å diskutere. Når det gjelder sjølve prosessen, må jeg si det at jeg var til stede under avgivelsesmøtet og skal ikke referere fra det, det er ikke god kutyme, men man har jo alle muligheter, hvis man var så misfornøyd med prosessen, til å fremme innsigelser mot prosessen under et avgivelsesmøte. Stortingets forretningsorden § 23 gir en mulighet for et mindretall i komiteen til å komme med en slik innsigelse, man trenger bare en tredjedel for å gjøre det. Jeg er noe overrasket over at man fremmer det i salen, når man ikke tok til orde for noen prosessuelle innsigelser da vi satt i komitémøte. Det er lite elegant. Jeg vil gi honnør for saksbehandlingen. Jeg mener også valg av saksordfører foregikk raskt, men på en korrekt måte. Det var fleksibelt, jeg mener saksbehandlingen var raus, og at det også ga et konstruktivt utfall.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Jeg ga statsråden et par utfordringer i mitt innlegg som jeg føler at hun ikke kommenterte. Hun skal få en ny sjanse. Det ene gjelder hvordan vi forholder oss til de kommende forhandlingene mellom EU og Storbritannia. Det starter vel en gang i april, vil jeg tro, hvis statsministeren i Storbritannia gjør som hun har varslet. I redegjørelsen snakket statsråden om at regjeringen har en aktiv tilnærming til å ivareta norske interesser. Nå uttrykte hun at man minner de andre landene om at vi vil bli konsultert, så det er en viss bevegelse. Men jeg forstår fortsatt ikke hvorfor EFTA-landene ikke kan ta kontakt med EU og be om å få være en del av forhandlingene – om det akkurat er som observatør, eller hvordan det er, men man må være ved bordet på en eller annen måte. Hvorfor kan man ikke ta en slik kontakt?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Jeg føler at jeg får statsråden litt på gli, så hvis vi holder på litt til, så kanskje hun ender ved bordet – om ikke ved bordet, så i hvert fall i stolen bak, og ikke på gangen. Det andre jeg tok opp, er knyttet til den kommende klimaavtalen. Da handler det om de to alternativene: enten en bilateral avtale eller forankret i EØS-avtalen, som kommisjonen foretrekker. Hvilken forskjell vil det i praksis være på de to, først og fremst når det gjelder overvåking? Jeg går ut fra at Norges tiltak, altså Norges gjennomføring av avtalen, vil bli overvåket på samme måte som EU-landenes vil bli det. Hvilke mekanismer har man eventuelt hvis det oppstår uenighet? Er det forskjell på de to alternativene? Og vil man eventuelt bruke ESA og EFTA-domstolen, som vi kjenner fra EØS-avtalen?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Bare noen kommentarer på slutten av en debatt som har vist at EØS-avtalen står støtt. Og jeg kan forsikre representanten Stensland om at EØS-avtalen også vil overleve regjeringsskiftet i 2017. Representanten Slagsvold Vedum pekte på at vi står overfor en ny virkelighet – brexit, en mulig TTIP-avtale USA–EU – og at vi da må se på muligheter, ikke på problemer, og på hvordan vi kan sikre nasjonale interesser bedre. Ja, men det som mangler fra Senterpartiets side, er: Hva mener de med en bedre avtale? Hva er en bedre avtale i forhold til EØS-avtalen? På hvilke punkter skal en annen avtale bli bedre? Det hadde det vært nyttig å få definert av hensyn til debatten. Representanten Jørund Rytman sa at det ikke har gått så galt med britisk økonomi etter brexit. Nei, men de er fortsatt med i EU! Det store problemet for Storbritannia blir: Når de er ute av EU, har de ingen tollinjer som det er enighet om i WTO. De må begynne der og foreslå tollinjer som alle WTOs 162 land må akseptere. Er de heldige, kan de ta en kopi av det EU har, men det er jo ikke gitt. Så skal de begynne å forhandle frihandelsavtaler. I mellomtiden vil de altså få en tollbarriere. Vi får se hvordan det går. Vi får håpe det ikke betyr at britisk økonomi går ned, for det er det ingen av oss som er tjent med, men problemene vil sannsynligvis kunne oppstå da. Så skal man altså forhandle frihandelsavtaler, det tok Canada og EU sju år – mellom to parter der det burde være rimelig enkelt å forhandle og bli enige. Så er jeg enig med representanten Bård Vegar Solhjell, som etterlyste det regjeringen lanserte som en europamelding. Jeg forstår ikke helt statsrådens forklaring på at det er et problem mellom fagstatsråder og europaministeren. En europamelding som konsentrerer seg om å analysere hvordan f.eks. energiunionen vil påvirke norsk politikk, kan jo fremmes av en fagstatsråd. Tetzschner pekte på nordisk samarbeid. Jeg har mange ganger forundret meg over at når det gjelder nordisk samarbeid, er det nesten ikke grenser for hvor langt en er villig til å gå for å høvle ned grensehindre – langt inn i skattepolitikk, i familiepolitikk, i sosialpolitikk. Det er bra, mens hvis man går litt sør for Danmark, er liksom nesten enhver harmonisering et stort problem. Trine Skei Grande pekte på noe jeg vil understreke: Alle store utfordringer i Europa må vi finne løsninger på sammen, og vi må ta ansvar for dem sammen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Jeg skal betro Trygve Slagsvold Vedum at jeg også er for nasjonalstaten, og at den har vært en suksess, forutsatt at nasjonalstaten har ført en fornuftig politikk. Det finnes noen «failed states», så det er i seg selv ingen garanti. Senterpartiet er imot å overføre stadig mer makt til internasjonale avtaler og institusjoner. Ja, stadig mer – det er en balansegang. Men Norge har jo tjent veldig godt på at verdens land har overført makt og ansvar til avtaler og institusjoner – havretten som stikkord – og at store og små land respekterer det. Det som er dilemmaet hvis vi ikke skal overføre makt til internasjonale avtaler og institusjoner, er hvordan vi skal greie å løse felles utfordringer – klimapolitikk, migrasjon, flyktningkrise, fattigdomsutfordringer. Det skylder Senterpartiet oss et svar på.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2016-11-10:
Jeg skal ikke forlenge debatten så mye, men etter en lang og til dels innholdsrik debatt er det på sin plass å konstatere at etter en halvårlig redegjørelse, fyldig og god, fra statsråden ser vi at Senterpartiet er isolert i spørsmålet om EØS-avtalen og Norges tilknytning. Selv SV hadde et svært forsiktig innlegg i denne sammenheng. Jeg tror vi skal være veldig glad for at det gjelder også norsk næringsliv. Norske bedrifter, norsk fagforening og norske arbeidstakere er svært glad for at vi gjennom denne debatten har fått se at Senterpartiet står helt alene i dette spørsmålet. Vi lever i en svært usikker tid, både når det gjelder handel, næringsutvikling og en stadig sterkere integrering. Vi ser en usikker sikkerhetssituasjon. Dette er ikke tiden for å skape usikkerhet om Norges tilknytning til Europa.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-10:
Den 25. oktober opna ESA sak om traktatbrot mot Noreg i den såkalla verftssaka. ESA meiner at reglane om reise, kost og losji i dei norske allmenngjeringsforskriftene er i strid med utstasjoneringsdirektivet og EØS-avtalen sine vilkår om fri flyt av tenester. På møte i Europautvalet sa statsråden at ein har lese brevet, ein skal svare på brevet – på ein måte som ein er tilfreds med – altså sa statsråden ingen ting. Tidlegare har statsråden og regjeringa vore tydelege på at ein står fast ved at det er norsk Høgsterett som styrer norsk lov. Men eg vart usikker etter å ha høyrt svaret frå arbeids- og sosialministeren, gjennom statsråd Elisabeth Vik Aspaker, i Europautvalet. Eg vil gjerne spørje statsråden: Vil ein framleis stå fast ved det som har vore regjeringa og Stortingets syn – det Stortinget er konsultert om så langt?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-10:
Tidlegare har regjeringa vore tydeleg i denne saka. Det er eit skifte frå ESA si opning av traktatbrotsak og det som har vore tydeleggjort frå regjeringa før, om at ein står fast ved det som har vore det norske synet. Difor vil eg rett og slett spørje ein gong til: Er det slik at ein framleis kan slå fast at Noreg står på det synet som regjeringa har hatt, og det som også Stortinget har vore konsultert om? Me er ikkje konsulterte om at ein har skifta noka meining. Kan ikkje statsråden då ganske enkelt stadfeste at ein kjem til å stå opp for det som Høgsterett har bestemt, og slik sikre at norsk Høgsterett faktisk har den mynda som dei fleste i Noreg vil meine at norsk Høgsterett skal ha over norsk lov og regelverk?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-10:
Når føregåande representant påstår at eg hadde «slett skjult skadefryd», kan jo eg karakterisere innlegget hans som ganske dårleg skjult bitterheit over at det norske samfunnet framleis står utanfor EU-samarbeidet. Det er vel kjent at i EFTA var fleire land klare til å sende brev til Storbritannia etter brexit. Når ein er oppteken av å ha fakta på bordet, får ein ta med det òg. Noreg blokkerte det. Det er feil at denne representanten har skadefryd over resultatet, men i motsetnad til dei fleste som har hatt ordet her, som nektar å ta inn over seg at dei veksande forskjellane er årsaka til uroa, er det ikkje berre Navarsete som ser det. Det er mange rundt oss som analyserer årsaka. Det er sjølvsagt eit samansett bilete, men ei  årsak er at arbeidarklassen føler at deira kvardag ikkje har vorte betre. Dei ser rikdom og vekst. Det vert hevda at årsaka til tapet i Ohio og Pennsylvania kanskje har samanheng med NAFTA-avtalen, som gjorde at tusenvis av arbeidsplassar i industrien har gått tapt. Eg veit ikkje det. Eg har inga skadefryd, men eg tør faktisk å stille spørsmål ved dei underliggjande årsakene. Og det er ganske interessant å sitje og høyre på fleirtalet i denne salen, som hyllar handelsavtalar, men som nektar å ta inn over seg at det er veldig mange som har fått ei dårlegare utvikling nettopp på grunn av dei same avtalane. Eg har ikkje sagt at det berre er feil. Me skal ha handel, men det må gå an å ha eit litt ope sinn når det gjeld det ein ser rundt seg. Høgre ville jo – og vil kanskje enno – at Noreg skulle gå inn i eurosamarbeidet. Det er jo der forskjellen mellom EU-medlemskap og EØS ligg. Me kan styre vår eigen økonomi, me kan setje inn motkonjunkturtiltak, me kan setje renta opp og ned, men me ser jo kor dysfunksjonelt det samarbeidet er for mange land i eurosona og i EU. Det ser òg veldig mange av dei som bur i EU. Det er ikkje berre me som ser det. Eg hadde eigentleg tenkt å snakke meir om verftsaka, for eg synest det er oppsiktsvekkjande at statsråden ikkje vil seie om regjeringa står ved det dei har gjort. Dei sende brev til ESA, det er vist til at det skal vere opp til medlemslanda å bestemme innhaldet av omgrepet «minsteløn», og det er argumentert med at dekning av reise, kost og losji må sjåast som ein del av minsteløna i Noreg. Norske myndigheiter har vist til at allmenngjering av dekning av nettopp reise, kost og losji er nødvendig av omsyn til offentleg orden og ro i arbeidslivet – og EU seier at det er ingen grunn. Nei, me ser jo i ein del EU-land at det kanskje burde vore ein grunn – for mange land – til å ta ro og orden og gode og ordna forhold i arbeidslivet litt meir på alvor.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-11-10:
Eg registrerer at statsråden ikkje har teke ordet og kome med noka meir avklaring i høve ESA sitt søksmål eller den saka som er opna frå ESA si side. Saka rører ikkje berre ved den eine sektoren som er oppe i det, men òg ved reinhaldsarbeidarar, ved byggjenæringa, det er eigentleg ei kjempesvær sak. Me veit at LO og NHO er på kvar si side i den saka. Det er òg ei anna sak som har fått lite merksemd i dag. Eg hadde tenkt å snakke om ho kvar gong eg var oppe, men så vart det så mykje anna. Det gjeld artikkel 19-forhandlingane. Det skal jo vere til gjensidig gunst. Importen av meierivarer til Noreg har femdobla seg dei siste 15 åra, og det hadde vore interessant å høyre om statsråden meiner at me har noko meir å gi, dersom det er slik at den avtalen skal vere til gjensidig gunst. Det må nok utstå til ein annan gong – men me har ikkje meir å gi i den avtalen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-11-10:
Representanten Navarsete fikk ikke lange svar. Jeg ønsker meg et skikkelig langt svar fordi jeg syns det var litt snaut om personvern i redegjørelsen. Her skal vi foreta en lovendring som ifølge Datatilsynet er den største på 20 år, for personvernet i Norge, og statsråden nevnte det med én setning. Nå skal hun få muligheten til å bruke et helt minutt på det!
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-10:
Eg synest kanskje det var litt tvilsamt at statsråden rett og slett ikkje kunne svare noko om innhald på spørsmåla frå Skei Grande, anna enn at det er alvorleg, og at ein skal kome tilbake til det. Men eg skal spørje om ein annan ting som eg nemnde i mitt innlegg, så eg treng ikkje dra heile resonnementet. Regjeringa har tidlegare opna for at det kunne vere mogleg – den førre europaministeren uttrykte det her i salen og andre stader – å leggje fram saker for Stortinget når det gjeld spesielt viktige og store prosessar i EU, der ein på eit tidleg tidspunkt kunne drøfte norske posisjonar for å få dei forankra i Stortinget. Så vidt eg hugsar, var eit samla storting veldig positiv til den tanken, nettopp fordi det kunne gje meir konkret debattforankring her av nokre av dei store prosessane, dra oss inn tidlegare. Men eg opplever at utgreiingane her og møta i Europautvalet vert veldig springande og vanskelege å bruke som forankring – og med lite skriftleg på førehand. Vil statsråden ta i bruk dette på store prosessar der det er viktig at Noreg kjempar for sine interesser, og at det er forankra i Stortinget?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-11-10:
Jeg vil understreke at vi har tett kontakt med miljøet i Brussel, med dem som skal være forhandlere, og med politikere, og vi bruker alle diplomatiske kanaler for å være veldig tydelige når det gjelder hva slags interesser Norge og de to andre EØS-landene i EFTA, har i dette. Tilbakemeldingene er også positive, man erkjenner at disse EØS-landene ikke er hvilke som helst tredjeland, og at man ønsker å få til konsultasjonsordninger når man kommer så langt at man skal starte å forhandle. Vi har vært veldig tydelige på det og mener også at den responsen vi har fått, er oppløftende i den forstand at vi ikke vil bli behandlet som et hvilket som helst tredjeland, men være blant dem som blir konsultert – noe som vil skje både fra Brussel og fra London.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-11-10:
Hvis representanten Svein Roald Hansen oppfattet at han har fått meg på gli, så hører jeg det, men poenget er at regjeringen er utrolig opptatt av at vi skal ivareta norske interesser på dette området når det nå skal forhandles mellom Storbritannia og EU. Vi bruker enhver mulighet, og vi har nærmest reist i skytteltrafikk både til London og til Brussel for å forsikre oss om at vi blir konsultert, og at man har tatt inn over seg at vi ikke er et hvilket som helst tredjeland. Når det gjelder klimaavtalen: Vi har meldt til Stortinget i stortingsmelding at vi fra norsk side ønsker en bilateral avtale. Så har EU-kommisjonen spilt tilbake at det er mer hensiktsmessig å bruke protokoll 31. Protokoll 31 er en frivillig avtale utenfor de fire friheter og blir akkurat det vi forhandler oss fram til, det vi blir enige om. Så må regjeringen vurdere hva slags avtaleform vi mener best ivaretar det hensynet vi skal oppnå med en slik avtale.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-11-10:
Det er korrekt at ESA den 25. oktober sendte dette såkalte åpningsbrevet til Norge. Det som også er korrekt, og som jeg viste til i Stortingets europautvalg, er at når en får et slikt brev og har en svarfrist, skal naturlig nok regjeringen vurdere det og svare innen fristen. Utover det har jeg ingen kommentar til saken nå.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-11-10:
Jeg viser til det åpningsbrevet som er kommet, at det er en prosess på dette, og at regjeringen skal svare innenfor den fristen som ESA har satt.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-11-10:
Det er liten tvil om at personvernområdet er et viktig område, som også regjeringen legger stor vekt på. Vi skal på egnet måte komme tilbake og redegjøre for hvordan vi skal ivareta de hensynene som er knyttet til personvern i norsk lovgivning.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-11-10:
Det er et dilemma knyttet til at avklaring av norske standpunkter, hvordan norsk politikk skal utformes, i stor grad skjer gjennom stortingsmeldinger fra fagdepartementer. Vi har faktisk vurdert og sett på om det er mulig for meg som europaminister å ta ting ut av en sånn mer fagdepartemental sammenheng. Det har vist seg at det er ganske krevende eller vanskelig, og det er bakgrunnen for den måten vi konsulterer Europautvalget på i dag; det er den måten vi har funnet mest hensiktsmessig. Der møter fagstatsrådene på områder som er aktuelle. Når det gjelder spesielt energiområdet, som ble nevnt av en annen representant, er det varslet at regjeringen til våren kommer tilbake med en melding knyttet til de store endringene, de forslagene som kommisjonen skal legge fram før jul, som gjelder energiunionen.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2016-11-10:
Jeg vil takke for en god debatt og gode innlegg, men det er også tydelig at det her er klare skillelinjer når det gjelder et parti som er veldig tydelig på at man vil gjøre nettopp det Orkla har advart mot, spille hasard med matindustri og industri i Norge som trenger markedsadgangen til EU helt desperat. Mange innlegg har vektlagt hvor viktig både Norden og Europa er, og kanskje er det i disse dager særlig viktig at det som kan være faste punkter i tilværelsen, fortsetter å være det. Hvordan vi eventuelt kommer til å bli berørt av valget som har vært i USA, vet vi ikke, for vi vet ennå ikke noe særlig om hva slags politikk den nye Trump-administrasjonen vil føre. Men det vi vet, er at vi har et godt, tett og nært samarbeid med EU, som er svært viktig for oss å videreutvikle. Det er altså norske og Norges interesser som er regjeringens fremste oppgave å ivareta, og det mener vi at vi gjør ved å videreutvikle og bygge på det samarbeidet vi har med EU i dag. Til representanten Solhjell vil jeg understreke at når den nye veivalgmeldingen om norsk utenrikspolitikk kommer til Stortinget til våren, vil den ha en tung europapolitisk dimensjon, som gjør det mulig å diskutere sentrale europaspørsmål også ved den korsveien. Marianne Aasen har helt rett i at det er skapt usikkerhet om TTIP-avtalen etter valget i USA, om når den eventuelt kan bli ferdig. Norge har overfor begge partene vært tydelig på at det bør være adgang for tredjeland til å kunne slutte seg til. Vi har nylig fått en NUPI-rapport som har gitt oss et godt grunnlag for å vurdere hva slags veivalg som kan være mulig for Norge hvis og når avtalen ser dagens lys. Men jeg kan ikke dy meg: Senterpartiet fortsetter nå sitt korstog mot EØS-avtalen. Jeg lurer på interessene til hvem det er Senterpartiet mener de ivaretar. Det er ikke norske interesser. Det er ikke norsk næringslivs interesser. Det er ikke norske forskeres interesser. Det er ikke norske studenters interesser. Det er ikke interessene til norske arbeidstakere som ønsker å jobbe i EU-land, innenfor de fire frihetene EØS-avtalen gjelder, man ivaretar. Man er altså her helt på kollisjonskurs med det som er vitale interesser for norsk næringsliv, og det som gir oss adgang til vårt aller viktigste marked – og som igjen bidrar til at vi kan ta vare på og videreutvikle norsk velferd. Så jeg slutter ikke å forundre meg over den rollen Senterpartiet har tatt på seg i denne saken. Til Kåre Simensen har jeg bare lyst til å si at gjennom EØS-midlene bidrar Norge nettopp til å støtte opp under sivilsamfunn, til å satse på arbeid for å fremme demokrati og menneskerettigheter. Vi har 15 viktige samarbeidsland i Europa hvor dette er en prioritet.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-11-10:
Det var innlegget fra de to senterpartirepresentantene Slagsvold Vedum og Navarsete som fikk meg til å ta ordet en gang til. Jeg tror vi bare må erkjenne at Storbritannia må gjennom kompliserte og til dels veldig tidskonsumerende prosesser for å avklare sitt forhold til EU, hvis de da ønsker å erstatte EU-medlemskapet med en frihandelsavtale. Når Senterpartiet gjør seg til tilhenger av å forhandle en ny avtale sammen med Storbritannia, er det fullstendig eventyrpolitikk. Verken EU eller Storbritannia kan blande Norge inn i forhandlingene, og Norge kan heller ikke selv si at de skal delta som egen stat. Jeg tror det er på tide å minne om at vårt forhold til det indre marked er regulert gjennom vår deltakelse i EFTA, at vi er med i en avtalestruktur i EFTA, og at det er EFTA som i så fall må se på sitt avtaleforhold i lys av det endrede avtaleforhold som vil inntre hvis det blir slik at Storbritannia melder seg ut av EU. Og dermed, hvis man erkjenner disse helt grunnleggende forutsetninger for internasjonal traktatinngåelse og etterlevelse og eventuelt traktatavslutning, sier det jo også noe om Norges plass i den prosessen. Så kan jeg heller ikke legge skjul på at særlig Liv Signe Navarsetes innlegg bar preg av en slett skjult skadefryd over valgresultatet i USA – jeg vil kanskje ikke bare si at det var skadefryd, men også en åpenbar glede. Det er jo mange som i det siste har meldt seg på som fortolkere av det valgresultatet, men jeg ser at dette valgresultatet utløser entydig glede i Senterpartiet, i en tid da splittelse er det som truer samholdet i Europa og også i Vesten. Jeg bare noterer det. Jeg mener også det er på kanten av det intellektuelt redelige når man står opp og sier at vi har sagt nei til EU-medlemskap to ganger, som representanten Slagsvold Vedum gjorde, og så viser til den norske eksportsuksessen. Men det er jo nettopp ut fra at vi har en EØS-avtale, som reddet våre økonomiske interesser ved at vi har fullt medlemskap, bortsett fra at vi ikke deltar i de politiske prosessene. Der ville man melde seg ut – det er nå så, det har vi levd med. Men den eksportsuksessen vi har, har vi jo nettopp fordi vi har hatt markedsadgang, fordi vi har trygget vårt eget næringsliv gjennom å ha en åpen tilgang til å delta i den liberale økonomien i verdenshandelen. Og det er disse forutsetningene som isolasjonistene – som har fått et ansikt her i dag – nå vil angripe.
Michael Tetzschner (Høyre), 2016-11-10:
Det gjelder bemerkninger fra representanten Slagsvold Vedum, som nærmest fremstilte storkapitalen, de store konsernene og EU som to hoder av samme troll. Det må jo være en grov underkjennelse av kunnskap om den rettsutvikling og den rettsdannelse som man nettopp har hatt i EU. Det er samarbeidet mellom suverene stater som har etablert en rettsorden som gjør at EUs konkurransemyndigheter kan ilegge dem som misbruker sin markedsmakt, milliardbøter. Et naturlig spørsmål som må gå til isolasjonistisk senterparti, må være hvordan de har tenkt seg å disiplinere spillereglene mellom storkonsernene, uten å ha disse kraftfulle regionale ordningene som gjør at vi får en internasjonal rettsorden.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-11-10:
Til foregående taler: Det er jo nettopp den sikkerheten Senterpartiet ønsker å så tvil om ved å si opp EØS-avtalen. RÅK-avtalen er fundert i EØS-avtalen, og rokker man ved det, forsvinner mye av norsk nærings- og nytelsesmiddelindustri, i hvert fall grunnlaget for den – bare så det er sagt. Senterpartiet og Navarsete forsøker en balansegang mellom det at man skal være mot alt som finnes av avtaler, og samtidig være positiv til handel. Det går ikke, for man er nødt til å forplikte seg, man er nødt til å skrive avtaler. Våre plusser er ofte motpartens minuser, og omvendt, men handel er ikke noe nullsumspill. Handel er noe som gjør at land kan spesialisere seg på det man er best til å drive med. Dermed gir det en vekstgevinst for hele verden. Vi så det i den rapporten som ble presentert om TTIP. Der ble det beregnet at gevinsten ved TTIP for Norge var mellom 2 000 kr og 6 000 kr per innbygger per år i økt verdiskaping, nettopp fordi vi kan spesialisere oss. Verden er en tøff plass, det skal vi være enige om, men i denne debatten setter vi likhetstegn mellom globalisering og alle problemer som er oppstått, også mer ulikhet. Jeg vil minne om at vi har fått internett. Man kan spørre treforedlingsindustrien om avispapir – og særlig norsk treforedlingsindustri – om det var handel som svekket de arbeidsplassene. Nei, man ble tatt gjennom en disruptiv innovasjon som kalles internett. Verden gikk inn i en helt annen fase som gjorde at mange arbeidsplasser forsvant. Automasjon og digitalisering kommer til å stille norsk industri overfor store utfordringer. Det er ikke handel som er utfordringen alene, men jeg tar inn over meg at det er utfordringer også ved handel. Omstilling og endring som verden går gjennom hver eneste dag, skaper store utfordringer. Noen mister jobben, mens andre får helt nye jobber. Det skapes helt nye jobber. Vi vet ikke helt hva de nye jobbene er, men Norge har hatt utrolig stor suksess med å skape de nye jobbene som har kraft til bære en velferd som gjør at Norge er et av de beste land å bo i i verden. Det må vi stole på også framover. Men gi ikke globalisering og handelsavtaler skylden for alt som foregår! Det er utfordringer med utviklingen. Det må vi ta inn over oss. Fordelingspolitikk, ulikhet, alt sammen – og kanskje internett er den største driveren bak det. Jeg ser i hvert fall tegn til at internett skaper et «the-winner-takes-it-all»-samfunn, og det er en kjempeutfordring. Det er store utfordringer, men hvis vi fjerner oss fra globalisering og handel, vil alle bli fattigere, og det er ingen tjent med.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Jeg synes foregående taler hadde et veldig godt poeng da han snakket om hvor viktig handel er for vår velferd. Jeg har lyst til å tilføye hvor viktig handel er for vår sikkerhet. Når vi vet hva EU er tuftet på – at land som handler med hverandre, ikke kriger med hverandre – synes jeg det også er et viktig perspektiv å ta med seg i den debatten vi nå har. Statsråden refererte i sitt innlegg til at det siste halvåret har vært strabasiøst for EU og Europa. Det er jeg helt enig med henne i. At hun også la stor vekt på brexit i sin redegjørelse og hvilke konsekvenser det vil få for Europa, er forståelig. Det har også debatten i salen i dag vært preget av, så jeg skal ikke bruke så mye tid på det. Det er veldig viktig for oss å ha respekt for folkets valg, både valget i USA her om dagen og ikke minst Storbritannias nei til EU. Jeg synes personlig det er synd at EUs indre marked brytes opp og blir mindre. Jeg har lyst til å fokusere på et annet poeng som ble tatt opp i redegjørelsen. Jeg er en ekte nordboer, født med skinnlua langt nedover ørene. I det perspektivet er det interessant å registrere det fokuset nordområdene og Arktis har fått i internasjonal politikk. At EU følger det opp med sin egen Arktis-politikk, er både spennende og interessant. Når vi leser utkastet til fellesrapporten, ser vi at EU vektlegger Arktis som et geografisk område som er regulert av internasjonal rett og internasjonale avtaler, deriblant folkeretten og havretten. Det skulle bare mangle at det ikke skulle være det. Jeg er veldig glad for at man fokuserer på den viktige jobben Arktisk råd har i denne forbindelse. At EU også tar til orde for økte ressurser til forskning og infrastruktur i sin arktiske melding, er viktig. Jeg vet at Norge følger opp der, men det er veldig viktig at også EU har det perspektivet. For oss som bor i nord, vil jeg understreke viktigheten og ikke minst betydningen av et utstrakt folk-til-folk-samarbeid mellom folkene som bor i nord. Det betyr igjen at vårt forhold til Russland er viktig. Folk-til-folk-samarbeidet i nord viser at man kan utvikle gode og forutsigbare samarbeidsformer på alle områder hvis man viser vilje til å møtes ansikt til ansikt. Stikkordet er her dialog med våre naboer i nord. Det må ikke bare forventes at den skal skje på det regionale nivået, men i mye større grad på det nasjonale nivået. Om den finnes, er den i alle tilfelle godt skjult for allmennheten.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2016-11-10:
Vi ser en utvikling i Europa der proteksjonisme og isolasjonisme får større og større plass. I altfor mange land har spesielt høyreekstreme partier etter mitt syn fått for stort fotfeste. Jeg savnet mer av denne diskusjonen i statsrådens redegjørelse, selv om hun så vidt touchet Tyrkia i sitt innlegg. Fra norsk side har vi med rette kritisert menneskerettssituasjonen i Russland, og denne kritikken har vært tydelig og markert overfor russiske myndighetspersoner. Men jeg synes det som er i ferd med å skje i Tyrkia, må få vel så stor plass i det offentlige ordskiftet. Vi registrerer at president Erdogan ikke bryr seg om den harde kritikken som har kommet mot Tyrkia etter at parlamentarikere og partiledelsen i det prokurdiske opposisjonspartiet, KDP, ble fengslet i forrige uke. Jeg synes statsråden var vel spak i sin kritikk av Tyrkia i sin redegjørelse, spesielt sett i lys av at landet ønsker medlemskap i EU. Å være en del av Europa handler om felles identitet knyttet til grunnleggende verdier som frihet, solidaritet og samarbeid – viktige ord som jeg tar til meg. Nettopp derfor er det viktig å stå opp for kampen for etablerte spilleregler og for samkvem mellom stater når de utfordres. På samme måte som statsråden var inne på i redegjørelsen, er jeg også bekymret for at våre kjerneverdier for det moderne Europa blir utfordret i dagens Europa. Folkeretten, voldelig ekstremisme, fremmedfrykt og intoleranse er ord som går igjen. Det blir mye «vi» og «de» i disse ordene. I helgen besøkte jeg utryddingsleirene Auschwitz og Birkenau i Polen. Det gjorde et sterkt inntrykk bare å være der som turist. Tankene går til de millioner av mennesker som gikk en sikker død i møte, fordi de tilfeldigvis tilhørte en annen etnisk folkegruppe eller hadde en annen politisk tenkning. De måtte gi sitt liv fordi de var «de». Europa er ikke på noen måte der i dag. Men det som skjedde i Tyskland på 1930-tallet, startet med å finne syndebukker for alt det gale i samfunnet. Historien kan gjentas hvis vi sitter stille uten å si fra. Det var også guidens avsluttende ord: Reis her ifra og fortell historien om det redselsfulle som skjedde i gasskamrene, og de umenneskelige forholdene i leirene. Det akter jeg å gjøre fra denne talerstolen i dag. Mange kritiserer Norge for å bruke sine EØS-midler i andre land. Men når disse pengene går til å styrke sivilsamfunnene i mottakerlandene, der det legges særlig vekt på å fremme menneskerettigheter, ytringsfrihet og beskyttelse av menneskerettighetsforkjempere og minoriteter, bidrar disse pengene – sett i det perspektivet – til et tryggere Europa, og er dermed en god investering i min og din trygghet.
Sveinung Stensland (Høyre), 2016-11-10:
Venstresiden i norsk politikk, med Senterpartiet i spissen, har den siste tiden skapt stor usikkerhet om hvorvidt samarbeidsavtalen vår med EU, EØS-avtalen, vil overleve et eventuelt regjeringsskifte i 2017. Dersom Norge skulle finne på å skrote vår viktigste, dypeste og mest omfattende internasjonale handelsavtale, vil det bety mye vanskeligere tider for arbeidsfolk bl.a. i Rogaland, som opplever kanskje vår største krise siden andre verdenskrig når det gjelder arbeidsmarkedet. I økonomisk turbulente tider på Sør-Vestlandet er vår tilgang til det europeiske markedet viktigere enn noen gang. Daglig eksporterer oppdretterne, fiskerne langs kysten og resten av norsk sjømatnæring over 23 millioner sjømatmåltider fra Norge til EU. Norske energikjemper som Statoil og Gassco sikrer at olje og gass blir produsert og levert til europeiske kunder. Over 80 pst. av det vi selger, går til Europa, mens 65 pst. av det vi kjøper, kommer fra Europa. Studenter fra Universitetet i Stavanger reiser på utveksling til europeiske land som Danmark, Frankrike og Spania, mens europeiske studenter kommer hit. Dette er tusenvis av arbeidsplasser, verdiskapning og kultur- og studentutveksling som venstresiden og Senterpartiet gambler med når de nå ønsker å skrote dagens EØS-avtale. For Høyre er det uaktuelt å sette i spill en internasjonal avtale som trygger og gir Norge og nordmenn mulighet til å handle med Europa, investere i Europa, ta arbeid, studere og bo i Europa. Bare fra mitt fylke, Rogaland, har det i år reist 1 355 unge voksne til Europa for å ta hele eller deler av utdanningen sin der. Nasjonalt snakker vi om 14 000 unge nordmenn som reiser ut og får internasjonal erfaring på denne måten. Høyre vil noe med forholdet vårt til Europa. Behovet for samarbeid og samhold er åpenbart. Rene nasjonale løsninger kommer til kort når vi skal møte terrortrusselen, når vi skal stå opp for felles spilleregler i utenriks- og sikkerhetspolitikken, og når vi skal gjennom en vanskelig omstilling. Vi skal stå opp for EØS-avtalen, ikke fordi den er perfekt, men fordi den er med og skaper nye norske jobber – i Rogaland og i hele Norge. Hvis de kreftene som vil ha oss ut av EØS, vinner frem, blir det Norges brexit.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2016-11-10:
Vi er inne i vårt fjerde år med egen EU- og EØS-minister. Vi har vært litt spent på hvordan det ville fungere. Vi så reaksjonene etter brexit. Det var en voldsom sorgreaksjon fra regjeringen, fra EU- og EØS-ministeren. Ut fra måten hun på vegne av regjeringen har opptrådt på i ukene og månedene nå etter brexit, har vi fått bekreftet vår hypotese: at Norges EU- og EØS-minister har blitt EUs EU-minister inn i den norske debatten. Vi har ikke sett noen regjering som har vært mer ihuga forsvarer av EUs interesser i Europa enn den norske regjeringen. I forkant av brexit valgte statsministeren og statsråd etter statsråd å advare det britiske folk mot å gjøre samme som det norske folk. Hva slags rolle er det for den norske regjeringen, at når det største eksportmarkedet i Europa melder seg ut av EU, velger den norske regjeringen å beklage det aktivt og å framstå som en motspiller for den nye regjeringen i Storbritannia? Jeg synes det er forunderlig at det er rollen til en norsk statsråd til enhver tid å framstå som den sterkeste forsvarer av en union som vi selv ikke er med i, som det norske folk heldigvis har sagt nei til to ganger. Høyre bør også være glad for at deres egen statsminister ikke har fått gjennomslag for at Norge skulle knytte seg til euroen, som hun skrev mange innlegg om rundt 2005, for hun syntes det var en kjempeplan. Takk til det norske folk for at vi har en egen valuta, har en egen frihet – det har vært en suksess for vår eksportindustri, vært en suksess for vårt land. Så er det en annen ting som jeg synes er veldig rart i denne debatten, og det er at man ikke ser at det er ny virkelighet. Veldig mange diskuterer EØS-avtalen som om det skulle være virkeligheten i 2005 eller 2013. Poenget er at det kommer til å komme en større internasjonal handelsavtale i Europa enn EØS-avtalen er, mellom Storbritannia og EU. Da må vi som land se på hvilke muligheter det gir, og selvfølgelig også hvilke problemer det gir. Til nå virker det som Høyre og Arbeiderpartiet i denne debatten bare er opptatt av å se på problemene, men som et lite land må vi overfor våre nærmeste venner se om dette kan gi nye muligheter, om det kan sikre våre nasjonale interesser bedre – og ikke konkludere alt i forkant. Det er det som er hovedproblemet med regjeringens tilnærming til brexit, at man bare fokuserer på problemene og ikke har respekt for at det også er mange muligheter her, og ikke har respekt for at det britiske folk har sett hvilke problemer EU-medlemskapet har gitt. Så jeg oppfordrer statsråden, jeg oppfordrer regjeringen til å være litt mer åpne og ikke bare fokusere på problemene, men også se mulighetene i de prosessene som nå pågår i Europa.