Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2011-04-05:
Representanten Bente Stein Mathisen setter et viktig tema på dagsordenen med denne interpellasjonen. Essensen i interpellasjonen – eller i spørsmålet, om man vil – er, slik jeg tolker det: Hvordan skal samfunnet håndtere psykisk syke og utilregnelige mennesker som begår kriminelle handlinger? Det er et godt spørsmål, men det er også et vanskelig spørsmål, som dessverre ikke har noe enkelt svar. Når et menneske per definisjon er tilregnelig og begår en straffbar handling, blir vedkommende straffet med en dom, som eksempelvis samfunnsstraff eller fengselsstraff. Men mennesker som er psykotiske eller høygradig utviklingshemmede, vil ofte bli definert som strafferettslig utilregnelige i gjerningsøyeblikket og kan dermed ikke idømmes ordinær straff. Det er disse menneskene vi snakker om i denne debatten. Mange av disse begår gjentatte lovbrudd uten at det får direkte konsekvenser. Interpellanten viser til en reportasje i Aftenpostens aftenutgave for få uker siden, hvor vi leste om en person som hadde begått nærmere 600 lovbrudd, uten at han kunne straffes. Der var det en politiinspektør ved navn Bente Gerner i Oslo politidistrikt som sa til Aften-utgaven: «Mannen er psykotisk og kan derfor ikke straffes for lovbruddene han begår. Samtidig er han ikke så syk eller farlig for sine omgivelser at han kan behandles med tvang. Han faller mellom to stoler.» Jeg synes ikke vi har et godt nok system som fanger opp disse menneskene, både fordi samfunnet ikke blir godt nok beskyttet mot nye kriminelle handlinger, og fordi flere av dem vi snakker om her, motsetter seg eller ikke forstår nødvendigheten av verken utredning, behandling eller oppfølging, slik at de kan endre handlingsmønster, og dermed forebygge at de begår nye kriminelle handlinger. Det er jo det som er hele kjernen i utfordringen. Derfor er jeg glad for det justisministeren sa i sine innlegg. Det at regjeringen vil få på plass et lovverk, hvor disse psykisk syke kriminelle gjengangerne skal kunne overføres til psykisk helsevern på et tidsbegrenset tvunget opphold, vil etter min mening være et viktig og et riktig tiltak. Gjennom en slik strafferettslig særreaksjon som justisministeren skisserer, vil samfunnet lettere kunne komme i inngrep med den enkeltes handlingsmønster. Man vil kunne utrede, motivere og komme i gang med aktuell behandling i forhold til den psykiske helsetilstanden hos den kriminelle. Han eller hun kan få hjelp til sitt rusproblem gjennom avrusing og rehabilitering. Hvis man virkelig lykkes, kan man få forståelse hos den kriminelle for at samfunnet må gi en reaksjon på den kriminelle handlingen, og dermed få forståelse for at kriminelle handlinger er uakseptabelt, og at samfunnet må sette grenser for hva som er tillatt og ikke tillatt. Gjennom samarbeid mellom det psykiske helsevernet og aktuelle instanser som kommunenes helse- og omsorgstjenester, Nav, politi og kriminalomsorg må man få kartlagt de helsemessige og sosiale behovene, og slik legge til rette for både et opplegg som skal bryte det kriminelle handlingsmønsteret og å fortsette et opplegg for den enkelte etter at den strafferettslige særreaksjonen er gjennomført. Også her er stikkordene: fast bolig, tett oppfølging gjennom sysselsetting og videre behandling, rehabilitering og habilitering. På sikt vil dette forhåpentligvis bidra til å redusere den kriminelle adferden. Målet er at et helhetlig opplegg rundt den enkelte vil forhindre at de vi snakker om, faller mellom de to stolene politiinspektør Bente Gerner viser til. Billedlig sagt må samfunnet, istedenfor enkeltstående stoler, ha en hel og sammenhengende benk med tiltak som sørger for at de psykisk syke og utilregnelige kriminelle får behandling og oppfølging, samtidig som vi beskytter samfunnet mot de kriminelle handlingene de begår. En slik lang benk av tiltak er ressurskrevende, men helt nødvendig for å beskytte enkeltmenneskene og samfunnet. Jeg ser at jeg har litt tid igjen, og jeg vil gjerne stille et spørsmål til interpellanten og Høyre: Hva mener de må gjøres utover det regjeringen nå gjør, for at de utilregnelige psykisk syke ikke skal falle mellom de to stolene, eller være «kasteballer» i systemet, som interpellanten selv beskrev i sitt innlegg?