Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-12-02:
La meg først få rette opp to feil i foreliggende innstilling. Det gjelder kapittel 1720 Felles ledelse og kommandoapparat. Der har man glemt å trekke ut de 10 mill. kr som ble trukket ut i finanskomiteens budsjettinnstilling. Det betyr at tallet skal være 1 268 558 000 – hvis jeg nå greier å lese riktig. Det andre gjelder kapittel 1795 post 60. Der skal tallet være 19,5 mill. kr og ikke 29,5 mill. kr. Det er et offensivt og framtidsrettet budsjett for Forsvaret som jeg nå på vegne av komiteen legger fram for Stortinget, et budsjett der både proposisjonen og innstillingen bærer preg av at dette er en videreføring av behandlingen av langtidsplanen for 2005–2008, behandlet i Stortinget 10. juni i år. Samtidig er det gledelig at flertallet for hovedlinjene i forsvarsbudsjettet er bredere enn tidligere i inneværende stortingsperiode, noe jeg håper vi kommer til å fortsette med. Det borger nemlig for stabilitet og sikrer det nødvendige parlamentariske grunnlaget for de strukturelle endringene som er en forutsetning for et tidsriktig forsvar, et forsvar som kan sikre trygghet for norske borgere og for norsk territorium, håndheve vår suverenitet, takle og ivareta norske interesser i en tid der risikobildet er diffust og sårbart. Forsvaret må i samarbeid med sivil beredskap og våre allierte være beredt på det ukjente. Våre styrker må være samtrente, robuste og mobile, og vi må sette kvalitet i høysetet. Både proposisjonen og innstillingen bærer også preg av det sikkerhetspolitiske bakteppet for vår omforming av Forsvaret. En enstemmig komite erkjenner at globaliseringen har ført til gjensidig avhengighet mellom land og regioner, med redusert betydning av geografisk avstand og omfattende endringer i forholdene, både innenfor og mellom stater. Komiteen understreker også at et aktivt fredsarbeid og en aktiv sikkerhetspolitikk vil være å trygge en sterkere internasjonal rettsorden med bredere styringsinstrumenter i det globale samfunnet enn det vi har i dag. Komiteen legger her avgjørende vekt på FN som et globalt og overordnet sikkerhetspolitisk organ. Et viktig bakteppe for vår forsvars- og sikkerhetspolitikk er naturligvis utviklingen i Europa, endringene i de transatlantiske relasjonene og utvidelsen av NATO. I morgen skal Stortinget ha en første drøfting av en mulig deltakelse i en nordisk innsatsgruppe knyttet til EUs Battle Groups. I dagens Aftenposten kan vi lese at fra og med i dag har EU ansvaret for fredsoperasjonene i Bosnia med en styrke på 7 000 mann. Dette skjer innenfor Berlin Pluss-avtalen, det vil si at NATO overdrar styrker til EUs kommando. Det vil si at mange av soldatene bare skifter lue og flagg på armen, for å referere Aftenposten. Oppdraget har en stor symbolsk verdi, sier en politisk ekspert ved Centre for European Reform i London. Norge har 13 mann i styrken, skal vi tro Aftenposten. Vi kan kanskje la det synke litt inn over oss at vi har 13 mann i en styrke på 7 000 i Bosnia. Norges geopolitiske og sikkerhetspolitiske plassering gir oss grunn til bekymring. Utviklingen av EUs forsvars- og sikkerhetspolitikk skjer med stormskritt. Her er vi forvist til gangen, inkludert når Europa drøfter utvikling og produksjon av framtidens forsvarsmateriell. Vi er nå uten medinnflytelse på debatten om utformingen av sikkerhetspolitikken på vårt eget kontinent, ja kanskje med mindre innflytelse i NATO enn ikke-medlemmene Sverige og Finland, som faktisk deltar i formøter i EU før NATO-møtene. NATO forblir for oss hjørnesteinen i norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk, det sier seg selv i den situasjonen vi er i, og det er i vår interesse at de transatlantiske båndene styrkes. For å få politisk autoritet må en forsvarsallianse ha militære fasiliteter og være relevant når det gjelder forsvarspolitiske utfordringer. Vedtakene på NATOs toppmøte for to år siden – om en arbeidsdeling i Europa ved større innkjøp av forsvarsmateriell – er interessante her, ikke minst for et lite land som Norge. Store forsvarsinvesteringer blir stadig dyrere. For Norge er det særlig fornyelse av Luftforsvarets flyflåte som vil gjøre store innhugg i forsvarsbudsjettene. Det er ikke før tidligst i 2008 at Norge skal ta en endelig beslutning om hvorvidt vi skal kjøpe nye jagerfly, om vi skal kjøpe dem i samarbeid med andre land – noen fly hver – eller alene, og hvilke fly vi i så fall skal kjøpe. Et jagerflykjøp vil nødvendigvis være knyttet til de sikkerhetspolitiske rammebetingelsene som vi har i 2008–2010. Det må tas hensyn til hva det norske forsvaret skal ha av oppgaver, og – ikke minst – den økonomiske situasjonen. Det er et interessant alternativ at små land som Norge, Danmark og Nederland f.eks. kjøper jagerfly med en tredjedel hver. En annen mulighet er at vi på det tidspunktet har et utvidet nordeuropeisk sikkerhetssamarbeid, der også Sverige og Finland er med. Hvem vet hva slags sikkerhetspolitisk virkelighet vi har i våre nærområder om seks år? Det er en klar forutsetning for slike større innkjøp at norsk industri får konkrete oppdrag ved utvikling og produksjon. Det gjelder kampfly, det gjelder transportfly. Norsk industri vil trenge økonomisk støtte til kvalifiseringsprogram og garantier for utstyrs- og programinvesteringer. Det er igjen en forutsetning for at norsk industri skal ha like konkurransevilkår med andre lands næringsliv. Et flertall i komiteen understreker at norsk forsvarsindustri utgjør en viktig del av landets totale beredskap, og må delta i kompetansekrevende oppdrag som fører til innovasjon, etableringer og arbeidsplasser. Da vi behandlet langtidsplanen i juni, bad vi Forsvarsdepartementet ta et initiativ overfor forsvarsindustrien og berørte departement for å vurdere tiltak for en positiv utvikling av norsk forsvarsindustri. Flertallet mener at dette haster. Nye trusselbilder har satt fokus på samfunnssikkerhet i bredden. Forsvars- og sikkerhetspolitikk betyr i dag å ivareta sivilbefolkningens trygghet og sikre sentrale samfunnsfunksjoner samt viktig infrastruktur mot angrep og skade, selv om statens eksistens ikke er truet, men hvor statens territorielle integritet og politiske suverenitet likevel utfordres – uten at det dreier seg om militært angrep i tradisjonell forstand. Fragmentering, deregulering og privatisering av forsvarets støttefunksjoner kan representere en trussel mot samfunnssikkerheten, ikke minst i et moderne, teknologisk samfunn. Under behandlingen av langtidsplanen gikk et bredt flertall inn for klare avgrensninger mot privatisering og bortsetting. Det må dokumenteres at bortsetting gir mer kostnadseffektive og bedre tjenester for brukerne og at det gir høyere kvalitet totalt sett. Beredskap og leveringssikkerhet må tillegges avgjørende vekt. Den nødvendige kompetanse må sikres, og samfunnsøkonomiske hensyn vektlegges. Dette gjentas nå i budsjettinnstillingen. I tillegg har Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet gått sammen om enda klarere advarsler mot privatisering – som vi mener kan true vitale samfunnsinteresser og samfunnssikkerheten. Jeg viser også til behandlingen av stortingsmeldingen om samfunnssikkerhet her i salen sist tirsdag. I to saker mener Arbeiderpartiet at regjeringspartiene faktisk bryter forliket fra juni: ved å velge en OPS-løsning for dokken på Haakonsvern som primærstandpunkt, samt splitte de seks verkstedene i Tungt Vedlikehold i FLO opp i mindre og eventuelt private selskaper. Etter min oppfatning er det ikke mandat fra Stortinget til å splitte Tungt Vedlikehold opp i mindre selskaper og privatisere disse. Det dreier seg om verkstedene i Ramsund, Bjerkvik, Haakonsvern, Horten, Trandum og Kjeller som vel skal flyttes til Gardermoen. Jeg forutsetter at dokken på et eller annet tidspunkt kommer til Stortinget som egen byggesak, og at endelig behandling av FLO/Tungt Vedlikehold også blir lagt fram for oss som sak på egnet måte når forhandlingene mellom partene har kommet til en ende og en organisasjonsstruktur ligger klart framforhandlet. Til slutt vil jeg ta opp forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet samt forslag nr. 4, fra Arbeiderpartiet. Med dette anbefales komiteens budsjettinnstilling.