Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2001-02-15:
Sjøtransport er en grunnleggende forutsetning for videre næringsutvikling i kystområdene våre. Etter min mening viser den nære historie at det er på kysten at store deler av veksten i næringslivet kommer. La meg minne om at vi har utviklet vår moderne oppdrettsnæring på bare 30 år. Transporten av laks har økt fra 0 til 440 000 tonn i denne perioden. Samtidig vet vi at nye arter er i en gryende kommersialiseringsfase, der nye produkter og nye transportvolum skal fram. Hvis vi skal eksportere sjømat for en verdi av 200 til 300 milliarder kr om 20 til 30 år, må vi handle nå for at dette i det hele tatt skal være mulig å transportere raskt, effektivt og kvalitetsmessig. For en kystnasjon skulle en tro at valget av sjøtransport nærmest var selvsagt. Når vi i tillegg vet at trafikken på veiene i Europa stadig blir tettere, ville det naturlige valget være å seile forbi alle køproblemene og bruke sjøtransport så langt som mulig. Når så mange likevel velger lastebilen, skyldes dette at denne transportformen har fordeler som næringslivet er villig til å betale for. Tid er her en kritisk faktor. Men det skyldes helt sikkert også at vi ikke i tilstrekkelig grad har evnet å knytte sjøtransport og landtransport sammen på en god nok måte. Derfor vil Regjeringen legge til rette for at mer av den transporten som i dag går på vei, kan overføres til bane- og sjøtransport. Fremtidens infrastruktur for sjøtransport skal trygge sjøverts ferdsel, sikre framkommeligheten og legge forholdene til rette for å redusere næringslivets transportkostnader. Dette krever gode navigasjonshjelpemidler, god oppmerking og farledsutbedring. Det er nødvendig med økt innsats på dette området, både for tradisjonell skipstrafikk og for hurtiggående fartøy. Havnene må være effektive knutepunkter i det sjøverts transportnettverket mellom land- og sjøtransporten. Dette krever gode innseilingsforhold, god landverts tilknytning og ikke minst hensiktsmessige arealer til selve havnen. Det er et klart behov for et bedre juridisk rammeverk for styring og organisering av havnene. Dagens havne- og farvannslov svarer ikke på de utfordringer havnene står overfor når de skal utvikles til effektive logistikksentre for næringslivet. Jeg har derfor nedsatt et utvalg som i løpet av året skal vurdere en ny lovregulering på havne- og farvannsområdet. I denne forbindelse vil vi også vurdere om f.eks. også Ålesund bør bli nasjonalhavn. Samarbeid over kommunegrensene bør utbygges også når det gjelder selve havnedriften. Gjennom det interkommunale havnesamarbeidet åpnes det for helt nye muligheter for å se de samlede havneressursene i et større geografisk område i sammenheng. Dette gir også muligheter for byutvikling på arealer som ikke lenger er hensiktsmessige for havnedrift. Fiskeridepartementet støtter opp om slike initiativ. I tillegg har Fiskeridepartementet startet opp et arbeid som særlig involverer nasjonalhavnene, deres eiere og fylkeskommunene i en dialog om grunnlaget for en robust havnestruktur. Dette arbeidet vil kunne danne grunnlaget for hvilke kriterier, og dermed også krav, som skal stilles til de havner som inngår i den overordnede havnestrukturen, spesielt nasjonalhavnene. Dagens klassifisering kan ikke være statisk, og et system for klassifisering må fange opp endringer av betydning for havnene og sjøtransporten, så som endringer i godsstrømmene, endringer i næringsstruktur og endringer i tilbud og etterspørsel etter transport. Sikkerhet og beredskap langs kysten har fått en særlig oppmerksomhet som følge av forlisene de siste månedene. Men også russiske planer om oljetransporter og transporter av atomavfall gjør at Regjeringen tar dette spørsmålet meget alvorlig. Det er et tett samarbeid mellom de berørte departementer, og vi vil iverksette en rekke tiltak for å bedre sikkerheten og beredskapen. Dette vil omfatte forebyggende tiltak som bedre overvåking og varsling, oppmerking i de indre seilingsledene, påbudte seilingsleder, bedre sjøkart samt å vurdere utvidelse av territorialfarvannet. Jeg vil spesielt understreke behovet for bedre og digitale sjøkart. Nye navigasjonssystemer gir spennende muligheter for å bedre sikkerheten i sjøtransporten fordi de er så nøyaktige. Men de avslører samtidig at sjøkartene er for dårlige. Når en vet nøyaktig hvor en er, og ser med det blotte øyet at holmer og skjær er tegnet feil på kartet, så ser man at mulighetene for å la automatikken overta en del av ansvaret for sikker seilas ikke lar seg gjøre. Sikre og velfungerende transportsystemer – med god framkommelighet i alle ledd – er en forutsetning for å utvikle robuste regioner. I Nasjonal transportplan har Regjeringen presentert en samlet transportpolitikk som legger grunnlaget for nettopp dette.