trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2005-10-20:
Regjeringen sender nå en utfordring til Kommune-Norge. Nå venter vi at landets kommunepolitikere svarer med å omsette økte overføringer i mer velferd. Oppgaven er betydelig. I mange kommuner er det i dag ikke mulig å skaffe sykehjemsplasser selv til sterkt pleietrengende eldre mennesker. Heller ikke eldre som med litt hjelp kan klare seg hjemme, får den hjelpen de trenger, fordi hjemmetjenestene ofte er underbemannede og nedpinte. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet har funnet sitt svar på denne utfordringen: De vil frata kommunene ansvaret for eldreomsorgen og overføre finansieringen til staten og folketrygden. Jeg går ut fra at det er partiets erfaringer som ordførerparti i fremskrittspartibeltet i Vestfold som har satt dem på slike tanker. Der setter man nemlig heller pengene på bok enn å satse på eldreomsorgen. I løpet av den tilbakelagte valgkampen fikk jeg anledning til å besøke en del sykehjem i flere kommuner. I møte med ledelse og med ansatte understreket alle uten unntak behovet for flere hender. Jeg er spesielt tilfreds med at Regjeringen nå vil utarbeide en nasjonal rekrutterings- og utdanningsplan for eldreomsorgen, samtidig som det satses på forskning på eldres levekår og helseproblem. Vi trenger å vite mer om eldrebefolkningens kår og behov. Vi trenger mer kunnskap og kompetanse for å høyne kvaliteten på omsorgstilbudene. Her kan også teknologien hjelpe oss. I min hjemkommune, Nøtterøy, har vi tatt informasjonsteknologien i bruk for å bedre omsorgstilbudet. Det gjelder helt konkret de pårørende til sterkt pleietrengende slagrammede og demenspasienter. Gjennom bruk av IT sikres pårørende og andre omsorgspersoner kunnskap og trygghet, forebygges utbrenthet hos pårørende, forebygges eller utsettes innleggelse i sykehjem og sykehus, tilrettelegges nettverksbygging og selvhjelpsgrupper. Prosjektet, som for øvrig ble nominert til «Det nytter»-prisen i år, har vært usedvanlig vellykket, og viser til fulle at nye teknologiske løsninger virkelig kan bidra til å bedre livskvaliteten både til pasienter og til pårørende. At det i tillegg ligger et betydelig element av nyskaping og næringsutvikling i dette prosjektet, er i seg selv noteringsverdig.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
Det var mye klokt i det representanten Inge Lønning sa i sitt innlegg. Ja, faktisk var det så mye klokskap at Høyre selv må ha følt seg særdeles ukomfortabel med enkelte av de utenrikspolitiske valgene Samarbeidsregjeringen foretok. For Fremskrittspartiet er den transatlantiske forbindelsen fundamentet for Norges utenrikspolitikk. Dette samarbeidet har ikke kun historiske røtter, men er bygd på en felles verdiforståelse som inkluderer frihet for enkeltmennesket, likeverd, likestilling, ytringsfrihet, markedsfrihet, demokrati og en sekulær rettsstat. Dette er verdier som Norge sammen med USA og andre allierte må fremme og forsvare. Mitt spørsmål til representanten Lønning er derfor: Vil Høyre i opposisjon igjen stå sammen med Fremskrittspartiet for å sikre Norges trygge, transatlantiske forankring?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-10-20:
Representanten Lønning drog oss tilbake til kriseforliket. Jeg skal dra oss enda lenger tilbake, til rundt 1910, da man diskuterte hvem som skulle ha rettighetene og eierskapet til norske vannkraftressurser. Heldigvis, den gangen fikk ikke Høyre viljen sin, fordi de ønsket at utlendingene skulle få kontroll over disse ressursene. Vi har sett at det har skjedd liten utvikling i Høyre i løpet av de årene, i og med at Oslo Energi har vært forsøkt solgt iallfall to ganger med Høyre i styret. Den nye regjeringa sier at norske vannkraftressurser og andre naturressurser ønsker man for øvrig skal være i offentlig eie. Mener Inge Lønning fortsatt at man skal selge ut norske ressurser og da i særlig grad norske vannkraftressurser? Det er disse saker som har hatt størst betydning for den norske velstandsutviklingen ved det valget som Høyre ble nedstemt for for snart 100 år siden.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2005-10-20:
I en replikkveksling i dag uttalte Inge Lønning følgende: «Jeg har registrert at den nye regjering flagger det nasjonale høyt. Det er veldig lenge siden noen norsk regjering i sin regjeringsplattform har brukt «nasjonal» som et entydig honnørord. Det går kanskje an å returnere til det regjeringspartiet som Ryan nå er blitt parlamentarisk leder for, siden det er det eneste av partiene som bruker ordet «sosialistisk» i sitt navn, at kanskje er det et tankekors at akkurat et sosialistisk parti er så enormt opptatt av det nasjonale og de nasjonale særinteresser, for i hvert fall historisk, når vi snakker historie, er jo kombinasjonene av ordene «nasjonal» og «sosialisme» ikke akkurat det som har vært mest vellykket i historiens løp.» Jeg syns det er skuffende at en slik karakteristikk av et parti og en slik antydning om et parti kommer fra Høyre, ikke minst at det kommer fra en så erfaren representant som Inge Lønning, som har vært visepresident i Stortinget, og som nå er president i Lagtinget. Det er svært overraskende at han velger å legge seg på et slikt debattnivå. Jeg må si at jeg håper at dette ikke er noe som vil gjenta seg, at det blir en vanlig form fra Høyre å karakterisere partier og komme med slike antydninger, når vi skal ha seriøs debatt i vår nasjonalforsamling.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-10-20:
Jeg mistror ikke ønsket om å satse på samisk kultur. Dette har også sosialministeren sagt etter at han har tiltrådt. Min bemerkning gikk på at det samiske spørsmålet er et sosialt spørsmål og legges under sosialministerens ansvarsområde. Det syns jeg er merkelig, og det syns jeg også man bør merke seg som et verdisignal fra denne regjeringa. Det som Tove Karoline Knutsen mener, er at det tar valgfriheten bort fra folk at den offentlige skolen får utfordrere. Det er jo å ha en utrolig liten tro på den offentlige skolen. Jeg har stor tro på den offentlige skolen, jeg. Jeg tror at de aller fleste vil velge den, hvis de har muligheten til å gjøre det. Jeg har stor tro på at vi gjennom en satsing på den offentlige skolen vil gjøre den til den aller beste. Og folk ønsker å velge for ungene sine det som er aller best. Der denne loven virkelig har blitt brukt, er i alle de lokalmiljøene der foreldre ønsker å kjempe for sitt lokalmiljø, men beholde sin grendeskole. Det var det som var intensjonene med å gi handlingsrom i grunnskoleloven, som jeg var saksordfører for. De intensjonene syns jeg vi til fulle har fått oppfylt.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-10-20:
Dette er vel et område der Venstre og Fremskrittspartiet ikke er så uenige i intensjonene. Den store forskjellen er at Venstre faktisk har sittet i regjering og prøvd å gjøre noe med det. Vi vet hvor tunge sånne store skuter er å få flyttet, og hvor mye som trengs av bakgrunnsorganisering for å få det til. Vi har fått vedtatt prinsippet om solnedganglovgivning. Vi har nå fått på plass de elektroniske signaturene som trengs for å samle alt dette. Vi har samordnet ganske mange enheter, som f.eks. Mattilsynet. Vi har samordnet mange av de enhetene som bedrifter forholder seg til. Men vi kommer til å kjempe videre for dette. Vi syns det er ganske viktig at alle de små bedriftene rundt omkring skal få mulighet til å skape de arbeidsplassene og de verdier de kan, uten å måtte bruke tida på skjemaer.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2005-10-20:
Representanten Skei Grande er bekymret for valgfriheten. Jeg er ikke det. Jeg tror at en sosialdemokratisk politikk gir oss valgfrihet, likeverd og likestilling. Skei Grande snakker om den offentlige skolen kontra de private løsningene. Som sosialdemokrat bosatt i Nord-Norge er jeg særdeles redd for det privatskoleløftet som den avgåtte regjeringen kom med. Jeg tror det skaper ulikhet, og det skaper mindre valgfrihet. Denne regjeringen har lovet et løft for det samiske, for språk og for kultur. Det er ikke å gjøre det samiske til noe marginalt, det å sette det samiske likt med det ikke-samiske, det norske. Det vil denne regjeringen gjøre gjennom kultur, gjennom språk og gjennom samisk kulturliv, samfunnsliv og næringsliv.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2005-10-20:
Regjeringen har gitt et løfte om et kulturløft. Mange tidligere regjeringer har snakket varmt om kultur, men for første gang er det knyttet klare økonomiske premisser til det løftet man nå vil ta på dette feltet. Fram til 2014 skal avsetningene til kultur øke, slik at kulturbudsjettet innen det årstallet har kommet opp i 1 pst. av statsbudsjettet. Trenger vi en slik satsing? Er det ikke slik at et stadig større og mer offensivt kulturmarked allerede gir oss det vi etterspør – gir oss den valgfriheten vi alle ønsker oss? Begrunnelsen for en sterk offentlig kulturpolitikk kan gis langs mange linjer. Den ene handler om et lite lands skjøre språklige og kulturelle arv som må ivaretas og utvikles i samspill med den globale kulturarena vi i dag med selvfølgelighet forholder oss til. Det andre handler om mangfoldet, et mangfold som en god og sterk offentlig kulturpolitikk er et uovertruffent verktøy for. Skal vi ha rom for både tradisjon og avantgarde, for de brede og smale kulturuttrykkene, er en offensiv kulturpolitikk, slik kulturløftet legger opp til, den riktige måten å gjøre det på. Det tredje handler om betydningen av å ha sterke kunst- og kulturmiljøer over hele landet. Det er noen som mener at fordi vi er så få, bør vi sentralisere kulturlivet mer. Jeg mener tvert imot. Nettopp fordi vi er så få, må vi sørge for å ha sterke kulturmiljøer, med små og store sentra for kulturell verdiskaping – over hele landet. Det gir mangfold og variasjon. Det gir oss kunstnere som både er lokale og globale – som en Mari Boine, samisk kunstner fra Porsanger, som den ene kvelden opptrer på samfunnshuset i Polmak og kvelden etter inntar salongene i Paris, eller Jon Fosse, vestnorsk og nynorsk forfatter, som er like aktuell på vestlandske teaterscener som i Europas storbyer, eller samtidskunstnerne i gruppa Pikene på Broen i Kirkenes, som i lang tid har drevet aktiv nordområdepolitikk med utstrakt samarbeid østover, hvor alle som vil, kan se at der forhandlingsrommenes logikk kommer til kort, der overtar kunsten. Forfatteren Astrid Lindgren ble på sine gamle dager spurt om hva som skal til for å skrive sånne fantastiske bøker som hun gjorde, langt opp i voksen alder. Lindgren svarte at hun alltid hadde «en sorts lekfullhet inför livet». Og jeg tror det kan være et godt råd til oss som folk og nasjon. En sterk kunst- og kultursatsing gir vekst til og tar i bruk leken, fantasien, nysgjerrigheten og kreativiteten, som igjen er det beste grunnlaget for den verdiskapingen vi trenger for å bygge et godt samfunn for alle.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
Venstre har gjort det til sitt varemerke å tale småbedriftenes sak. Det å gjøre Norge enklere, skape mindre byråkrati for næringslivet, redusere skjemaveldet og slike ting er en viktig sak for Fremskrittspartiet, og slik jeg forstår det, er det også en viktig sak for Venstre. Nå har jo Venstre sittet i regjering i fire år, men vi må vel kunne si at reduksjonene i skjemaveldet har vært ytterst marginale. En kan jo undre seg over hvorfor Venstre ikke har oppnådd mer på dette området, som er en av deres hjertesaker. Men mitt spørsmål er egentlig: Kan vi regne med at Venstre nå i opposisjon vil prioritere arbeidet med å skape forenklinger, redusere skjemaveldet, vil gå inn for mindre byråkrati for norsk næringsliv og være med og støtte Fremskrittspartiet i kampen for bedre rammevilkår for små og mellomstore bedrifter i Norge?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-10-20:
Det er viktig at vi ser for oss at det skal være flere veier til en akademisk utdannelse, hvis man ønsker det. Hvordan vi skal gjøre dette rent praktisk, vil vi komme tilbake til Stortinget med. Men det som er utgangspunktet, er at det finnes flere veier. Hvis man starter et yrkesfaglig løp, skal det også da være mulig å få studiekompetanse. Dette innebærer selvfølgelig noen utfordringer for Utdannings-Norge, men det vil samtidig styrke det som er en del av det vi er opptatt av, nemlig at realkompetanse, annen kompetanse enn bare den man har fra det akademiske lærestedet, er en viktig komponent i Utdannings-Norge. Dette vil medføre utfordringer som vi ønsker å gå i dialog om. Men det vi også ser, er at det finnes mange former for ferdigheter, som etter hvert kan resultere i teoretisk kompetanse. Det er dette som ligger i Soria Moria-erklæringens veldig klare ønske om at man – uansett studieprogram – skal ha mulighet til å få generell studiekompetanse. Det kan bety endringer i fag- og timefordeling, og det kan bety andre endringer enn dette. Dette vil Stortinget få rikelig anledning til å komme tilbake til. Vårt utgangspunkt er: Det skal finnes flere valgmuligheter – flere veier – innenfor den samme kvalitet som vi har i dag.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-10-20:
Jeg er selvfølgelig hjertens enig i at kvalitet i barnehagene er helt avgjørende. Dette momentet er derfor også sterkt understreket i Soria Moria-erklæringen, nemlig at barnehagen er en frivillig start på et langt utdanningsløp der det pedagogiske tilbudet er viktig. Det er jo litt forbausende å få denne replikken fra Kristelig Folkeparti, som så sent som i vår foreslo å fjerne kvalitetskravet i barnehagene. Hadde det ikke vært for et massivt press, til og med fra Fremskrittspartiet – at nå gikk til og med Kristelig Folkeparti for langt – hadde den forrige barne- og familieministeren lagt fram for Stortinget en svekkelse av kvalitetskravet. Det som er vår regjerings helt klare mål, er at det skal være kvalitet hele veien. Det skal være et pedagogisk tilbud, ikke et oppbevaringstilbud. Vi ønsker å bruke mye penger på å få full barnehageutbygging, samtidig som vi senker prisen. Dette har vi vist at vi klarer – dette har vi klart i opposisjon, med en motstridig regjering. Nå har vi en regjering som har høye ambisjoner for barnehagepolitikken, og dette skal vi klare å gjennomføre. Men vi inviterer selvfølgelig alle partiene i Stortinget til å være med på det historiske løftet for barna våre, nemlig endelig å få realisert full barnehagedekning til en overkommelig pris. Det er vår regjerings mål, og det håper jeg at også Kristelig Folkeparti og de andre partiene i salen ønsker å være med på.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2005-10-20:
Skolen, som mange andre deler av vår viktige velferdsstat, reguleres i en kombinasjon av øremerkede midler og lov- og regelverk fra denne sal. Slik ønsker vi at skolen skal reguleres, for vi tror at vettet er noenlunde likt fordelt, og at kommunepolitikere, uansett hvor det måtte være, ønsker det beste for skolen. Fra 1. januar tilfører vi kommunene 5,4 milliarder friske kroner, som gjør at kommunepolitikerne for første gang på mange år faktisk har en reell valgfrihet med hensyn til om de ønsker å satse på skolen, på eldreomsorgen, på barnehagene eller på andre viktige velferdstilbud etter mange år med nedskjæringer fra de borgerliges side av kommunebudsjetter der det ikke har vært valgmuligheter eller offensive nye grep, men tvert imot det motsatte: Hva skal vi skjære ned på? Det betyr at kommunepolitikerne fra 1. januar står foran en litt annen og heldigvis bedre situasjon. Og la meg som kunnskapsminister være tydelig på dette: Jeg håper at mange prioriterer barna våre i barnehagene og i skolen for å få til dette kunnskapsløftet for nasjonen vår. Men jeg tror ikke at vi nødvendigvis får en bedre skole hvis jeg som minister eller denne sal skal detaljregulere hver enkelt liten «pilemitt». Jeg har tillit til at kommunene klarer det hvis vi tilfører midler, og fra 1. januar vil de altså få en større pott enn de har fått på mange, mange år.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2005-10-20:
Jeg vil få begynne med å ønske den nye statsråden velkommen i jobben. Han går nå til en viktig og krevende jobb. Det har han nok allerede oppdaget, for løftene om barnehagepriser er allerede brutt, og det samme er løftene om varm skolelunsj. Men jeg er mest opptatt av innholdet i skolen, og det håper jeg også den nye statsråden er, siden han har tatt tittelen «kunnskapsminister». Derfor blir det litt paradoksalt at hans første initiativ som kunnskapsminister er å svekke kunnskapsinnholdet i skolen – ved at han nå fjerner kravene til generell studiekompetanse. Det innebærer at alle, uansett studieprogram, nå kan ta høyere utdanning. Samarbeidsregjeringa gikk jo motsatt vei – ved å skjerpe kravene til generell studiekompetanse for å gjøre elevene reelt studieforberedt. I Aftenposten 15. oktober uttrykker Utdanningsforbundets leder, Helga Hjetland, at forbundet «er meget bekymret over at regjeringen vil redusere kravet til generell studiekompetanse». Hun sier videre: «Dette kan svekke kvaliteten i utdanningen, og er noe vi sterkt fraråder.» Gjør denne sterke bekymringen inntrykk på statsråden? Og mener han at det er en sammenheng mellom elevenes teoretiske forkunnskaper og deres muligheter for å gjennomføre høyere akademisk utdanning?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2005-10-20:
Det er en fare for at vi blir så fokusert på makspris at vi mister fokuset på barnas hverdag. Det pedagogiske tilbudet er selve grunnsteinen i barnehagene. Derfor er det for neste år foreslått 80 mill. kr til kompetansehevingstiltak i barnehagene. Det er en økning på over 50 mill. kr for å styrke kvaliteten i barnehagene. Kristelig Folkeparti er bekymret for kvaliteten i barnehagene – når maksprisen senkes til 2 250 kr pr. måned allerede fra 1. januar neste år. Det betyr en inntektssvikt på rundt 400 000 kr for en vanlig barnehage med fire avdelinger. Kristelig Folkeparti er særlig opptatt av at de private barnehagene får en så forutsigbar økonomi som mulig. Vil Regjeringen opprettholde dagens mulighet til å gå utover makspris for å hindre at kvaliteten rammes, også etter 1. januar neste år?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
Statsråden nevner en rekke positive ting som skal skje innen skolesektoren. Mange av dem har så absolutt tilslutning fra Fremskrittspartiet. Det er altså frie midler som skal sikre dette likeverdige tilbudet til alle elever, uansett bosted. Men som mangeårig kommunepolitiker har jeg også sett at penger som er tiltenkt skolesektoren, har blitt brukt til mye annet enn nettopp det. Det er de rareste ting disse pengene er blitt brukt til. Hvordan har så statsråden tenkt å sikre at midlene blir brukt på skole – og ikke til andre ting på kommunebudsjettet, slik at det fortsatt blir en forskjell mellom fattige kommuner og rike kommuner, mellom barn i sør og barn i nord?
Bent Høie (Høyre), 2005-10-20:
Vi går jo nå inn i en situasjon der hele oppgavefordelingen mellom de ulike nivåene skal evalueres og vurderes. Jeg tror at Høyre og Fremskrittspartiet da vil stå sammen om mange viktige saker, bl.a. forslaget om å legge ned fylkeskommunen som forvaltningsnivå og få to forvaltningsnivåer i dette landet. Men det er ganske overraskende at Fremskrittspartiet er det partiet som går på talerstolen her og er bekymret for det kommunale selvstyret – et parti som har et program som er gjennomsyret av at staten skal overta alle de vesentlige oppgavene fra kommunene, og at alt skal styres gjennom statlig administrasjon og statlig byråkrati. Det partiet burde heller konsentrere seg om å endre sitt eget program, slik at en gir kommunepolitikerne tillit til å ta beslutninger på de områdene som er viktige for folk: velferd, sykehjemsplasser, skoler og barnehager. Det er det som gir kommunepolitikerne makt i lokalsamfunnene.
Bent Høie (Høyre), 2005-10-20:
Jeg var selv kommunestyrerepresentant i min hjemkommune da Dag Terje Andersen satt i regjering. Det var ikke overflod av statlige penger til kommunen som preget vårt arbeid den gangen. Jeg tror heller ikke det er overflod av penger som kommer til å prege kommunepolitikernes arbeid i årene framover. En har sagt mange gode ord i dag om hvordan disse fem milliardene skal brukes, men da er det også grunn til å minne om at disse fem milliardene utgjør en økning på 1 pst. i bevilgningene til kommunene. Jeg tror at kommunene vel så mye kunne hatt glede av noen prosent høyere vekst, noen prosent høyere skatteinngang, for selv å kunne styre pengene og skape et godt lokalsamfunn. Det som er viktig med valgfrihet, er nettopp å gi brukeren makt. I Dag Terje Andersens innlegg var brukeren totalt fraværende.
Bent Høie (Høyre), 2005-10-20:
Jeg tror at alle som er aktive i sitt lokalsamfunn, på samme måte som alle som går inn i et offentlig verv, f.eks. i denne sal, gjør det med utgangspunkt i at en ønsker å skape det best mulige samfunnet for de innbyggerne som en representerer. Det gjorde både Hallgeir Langeland og jeg da vi satt i bystyret i Stavanger, og det tror jeg vi begge to gjør når vi sitter i Stortinget. Det betyr at jeg håper at de som er lokalpolitikere i Stavanger, kommer til å utnytte disse midlene som de får ekstra fra denne regjeringen, på en utmerket måte for sine innbyggere. På samme måte utnyttet de alle de ekstra millionene som de fikk av den forrige regjeringen, Samarbeidsregjeringen, gjennom den veksten som har vært i kommunens økonomi de siste årene – for å skape et best mulig samfunn for innbyggerne i sin kommune. Her er det ingen forskjell. Det en alltid vil oppleve, er at det er et gap mellom ønsker og de midler en har til rådighet. Når det gjelder å finne den beste måten å gi innbyggerne tjenestene på, tror jeg at det er best å ha brukerne i sentrum og ikke politikerne.
Endre Skjervø (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
Jeg har registrert at representanten Bent Høie har uttalt at Høyre er opptatt av å forenkle de statlige og de regionale organene. Videre har jeg lagt merke til at Høyres representant den senere tid også har uttalt at Høyre mener at Fylkesmannen ikke skal kunne overprøve kommunale vedtak, og at rollen til Fylkesmannen kun skal begrenses til å foreta legalitetskontroll. Jeg vil minne om at så sent som den 18. februar i år behandlet Stortinget et forslag fra Fremskrittspartiet om nettopp å frata Fylkesmannen mulighet til å overprøve kommunale vedtak. Her stemte alle partier imot, inkludert Høyre, og Fremskrittspartiet ble stående alene. Vi vet nå at fylkeskommunene vil bli erstattet av regioner fra og med 2010. Spørsmålet om Fylkesmannens rolle i dette vil derfor være veldig sentralt i årene framover. Kan vi nå forvente at Høyre i denne perioden vil forandre holdninger i Stortinget og stå sammen med Fremskrittspartiet i kampen for å redusere Fylkesmannens mulighet for overprøving av kommunale vedtak?
Endre Skjervø (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
I valgkampen lovte de rød-grønne partiene og deres toppkandidater i Nord-Trøndelag at rovdyrpolitikken skulle opp til ny behandling. I Nord-Trøndelag har vi de siste årene vært sterkt plaget med spesielt bjørn og nå også ulv. Faktisk har det vært så ille at flere og hele bygdesamfunn etter hvert er fraflyttet. Flertallets politikk har ført til at bl.a. Lierne kommune nå så å si er ferdig omstilt fra sau til bjørn. Spesielt Senterpartiets kandidater var i valgkampen meget klare på at de ikke støtter dagens rovdyrpolitikk, og at de ville støtte Fremskrittspartiets forslag i Stortinget om å ta opp rovdyrpolitikken til ny behandling. I Trønder-Avisa 7. september kunne vi se at ordfører Bård Langsåvold kom med en kraftsalve og påstod at: «Situasjonen er helt ute av kontroll.» I dagens utgave av Namdalsavisa sier ordfører Arnodd Lillemark at både han og innbyggerne er holdt for narr av forvaltning og forskere de siste 20 årene. Han sier videre at han opplever det samme nå igjen, når en ulv er i ferd med å etablere seg i kommunen. Situasjonen er med andre ord meget betent, og det er stor frustrasjon. Når Regjeringen sier at den vil føre en aktiv landbrukspolitikk som vil føre til bosetting og sysselsetting, henger det ikke sammen. Dette ser man helt klart i Nord-Trøndelag, hvor de som driver med utmarksnæring, gir opp som følge av dagens rovdyrpolitikk. Arbeiderpartiets førstekandidat og nåværende statsråd Bjarne Håkon Hanssen lovte i debatter å ta opp rovdyrproblematikken i regjeringsforhandlingene. Det er også gjort. I hvert fall kan vi se av Soria Moria-erklæringen at man har vurdert problemstillingen. Konklusjonen er ifølge erklæringen at de økonomiske støtteordningene skal forsterkes, ja sågar økes betydelig, samtidig som lokal kunnskap i større grad skal vektlegges. Det er positivt. Samtidig er det dessverre slik at de løftene som ble gitt om å ta opp kjernen i problemet, nemlig bestandsmålene, ikke følges opp. I erklæringen står det at bestandsmålene skal vurderes ut ifra effekt på beiting, beitedyr og på livskvalitet for folk i rovdyrutsatte områder. Samtidig understrekes det at forliket i Stortinget om rovdyrpolitikken i 2004 legges til grunn og følges opp på alle nivåer. Problemet er rett og slett at det er altfor mange rovdyr i den norske naturen. Men på toppen av det hele har man bestemt seg for at man skal øke bestanden betydelig utover eksisterende stammer. Det å kompensere for økonomiske tap er viktig, men det løser ikke problemene. Stadig flere av de få som fortsatt driver med utmarksnæring i Nord-Trøndelag, sier nå klart ifra om at nok er nok, og at de gir opp. Dette kan ikke fortsette, og jeg må si at jeg ikke er direkte imponert over hva de rød-grønne partiene er blitt enige om. Jeg hadde også større forhåpninger til de nordtrønderske kandidatene fra både SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet etter de løftene som ble gitt i valgkampen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-10-20:
Jeg kan forsikre representanten Asmyhr om at jeg kun har ett oppdrag, og det er å sørge for å gjennomføre Regjeringens landbrukspolitikk. Det er åpenbart at den jobben skal gjøres uten å skjele verken den ene eller den andre veien. Vi har en Soria Moria-erklæring som er veldig god i forhold til utfordringene i landbrukspolitikken, og det er grunnlaget for mitt arbeid – selvsagt. For øvrig er jeg uenig i både premissene og problemstillingene ellers i representanten Asmyhrs innlegg. For det første er det ikke riktig at vi har en situasjon hvor det ikke er omstilling i norsk landbruk. Vi har et offensivt landbruk i Norge i dag som har omstilt seg, og som skal omstille seg videre. Regjeringen ønsker å bidra til utvikling og omstilling av landbruket, men det betyr ikke at en omstilling er det samme som reduksjon i antall årsverk og en sentralisering av matproduksjonen. En omstilling betyr i like stor grad å utvikle de mulighetene som er ute på bygdene, ta hele bygdesamfunnene i bruk, utvikle både det tradisjonelle landbruket og skape årsverk og sysselsetting knyttet til det, og ta i bruk nye næringer med basis i det enkelte bruk ute på bygda. Så jeg er enig i behovet for utvikling. Jeg er ikke enig i at det bare betyr sentralisering og nedbemanning i landbruket.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-10-20:
Jeg mener at det er et mål å lykkes i forhold til de forhandlingene som pågår nå. Samtidig er det en forutsetning for å kunne få en balansert avtale som ivaretar alle hensyn. Det betyr også at de hensynene som Norge og G10-grupperingen står bak, blir ivaretatt. Det kan ikke være slik at en avtale som eventuelt blir framforhandlet, er ubalansert og ikke tar hensyn til også de landene som har nettoimport av mat. Så det må være en forutsetning for at en avtale skal komme i land. For øvrig mener jeg at virkelighetsoppfatningen i Senterpartiet har vært til stede i rikt monn hele tiden under WTO-prosessen. Det er også en vesentlig påpekning fra den nye regjeringen i forhold til behovet for å kompensere for de ulempene som en ny avtale eventuelt vil medføre. Det er en helt vesentlig faktor i forhold til å lykkes med å utvikle levende bygdesamfunn i Norge framover at det er en vilje i Regjeringen til faktisk aktivt å gå inn og kompensere for de ulempene en eventuell ny avtale vil medføre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-10-20:
For det første er det nødvendig å påpeke at det har oppstått en del feilaktige opplysninger eller konklusjoner i avisene i dag og i går om at det er et framlegg som har kommet, som er mer dramatisk enn det som tidligere er lagt fram. Som jeg sa i mitt innlegg, er det åpenbart at spørsmålet om tolltariffer, grensevern og markedsadgang er det viktigste. Det er altså tollvernet som utvilsomt er den viktigste faktoren for å sikre et aktivt landbruk i Norge videre. Det innspillet som ble spilt inn fra den forrige regjeringen på tolltariffene, er betydelig mer dramatisk enn det forslaget som nå er spilt inn som en forhandlingsposisjon i forhold til G10-landene. Slik sett er det ikke mulig å si at det som kommer nå, er et mer dramatisk forslag enn det som var lagt fram. Når det gjelder de posisjonene som er fremmet, er den posisjonen der som den forrige regjeringen la fram, og som også var i Stortinget. Regjeringen har ikke til hensikt å gå tilbake på de posisjonene som ligger der, og som nå er en del av forhandlingsgrunnlaget i WTO-prosessen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2005-10-20:
WTO-prosessen baserer seg på tre pilarer: eksportsubsidier, markedsadgang og internstøtte. Eksportsubsidier, og spørsmål knyttet til det, ble i praksis avklart i Genève 31. juli 2004. Så fremmet Bondevik II-regjeringen forslag om nye posisjoner på markedsadgang for halvannen uke siden, og det ble fremmet nye posisjoner på internstøtte denne uken. Av de tre pilarene tror jeg alle i denne sal er enige om at posisjonene knyttet til markedsadgang er de som i størst grad påvirker mulighetene for en offensiv landbruks- og distriktspolitikk i framtiden. De posisjonene som ble fremmet på det området, vil i praksis bety en reduksjon i prisnivået i Norge på i overkant av 3 milliarder kr. Det betyr at grunnlaget for å beregne skjermingsstøtte som ligger i Gul boks, reduseres tilsvarende. Når det reduseres tilsvarende, betyr også det at det er mer luft i den boksen i forhold til å ta eventuelle kutt i Gul boks på skjermingsstøtten. Det betyr at de posisjonene som den nye regjeringen framla, og som er oversendt og som det nå forhandles om med G10-landene, er av en helt annen karakter enn de posisjonene som ble presentert tidligere. Det er derfor ikke riktig, som det ble sagt av andre her, at de posisjonene er mer alvorlige enn dem som tidligere er fremmet. Når det gjelder spørsmålet fra representanten Petersen om endrede posisjoner, gav jeg et klart svar på det i replikkrunden tidligere i dag.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
La meg først få gratulere statsråden med utnevnelsen og samtidig invitere til en framtidsrettet debatt om utviklingen av norsk landbruk her i Stortinget. Som statsråden nevnte i sitt innlegg, vil internasjonale krav nå med stor sannsynlighet kreve en formidabel omstilling av norsk landbruk. Statsråden kjenner bedre enn de fleste til de pågående WTO-forhandlingene, som han la vekt på i sitt innlegg. Manglende krav til omstilling gjennom mange år har medført at vi har kommet i denne beklagelige situasjonen, og det var lite i statsrådens innlegg som tydet på at han vil bidra til en slik omstilling. Så har vi fått den noe spesielle situasjonen at vi har fått en statsråd som kommer direkte fra ledelsen i Norges Bondelag til sin nye stilling. Norges Bondelag har i alle år motarbeidet den minste endring og krav til omstilling av norsk landbruk. Derfor tillater jeg meg å stille følgende spørsmål: Vil statsråden nå iverksette nødvendig omstilling av norsk landbruk, eller vil han se på norsk landbruk gjennom Norges Bondelags motstreberske briller?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
Den nye regjeringen har lagt vekt på både i erklæringen fra Soria Moria og i statsministerens innlegg om den nye regjeringens politiske plattform at næringspolitikken skal bli et av de områdene som denne regjeringen vil satse ekstra på. Det er bra, men jeg skal love at Fremskrittspartiet skal følge svært nøye med på hva Regjeringen her vil foreta seg. Vi vil svært raskt stille krav til målbare resultater innen næringspolitikken. For dersom Regjeringen virkelig mener noe med at vi skal bli en av de ledende, innovative, dynamiske og kunnskapsbaserte økonomier i verden, som det står i Soria Moria-erklæringen, må vi starte med én gang. Vi må fra ord til handling, og vi må ha et hovedfokus på verdiskaping, ikke på forbruk – og det siste kan være interessant, hvordan den nye finansministeren skal håndtere akkurat den delen. Ett av de viktigste virkemidlene i næringspolitikken er å investere i samferdsel, og da spesielt innen veisektoren. Her er det behov for et kjempeløft over hele landet. Heller ikke her har vi noen tid å miste. Som representant fra Akershus kjenner jeg godt til hvor håpløs samferdselssituasjonen i vår del av landet er. Situasjonen i landets mest tettbygde strøk er så ille at næringslivet fra hele landet etterspør betydelige investeringer i Akershus og Oslo. Min oppfatning er at dersom denne regjeringen skal oppnå en vellykket næringspolitikk, vil det være avgjørende hvilke grep den vil gjøre innen samferdselssektoren. Mine forhåpninger til den nye regjeringen er imidlertid ikke så store på dette området. Grunnen til det er at regjeringspartiene lokalt i Akershus ikke viser noen vilje til å gjøre helt nødvendige investeringer innen veisektoren. Regjeringspartiene ser tydeligvis ikke de lange køene som alle andre ser, og som stjeler tiden fra folk. Regjeringspartiene ser tydeligvis ikke det stadig økende antall bomstasjoner som alle andre ser, og som stjeler pengene til både folk og næringsliv. Når regjeringspartiene lokalt ikke ser at helt nødvendige investeringer må gjøres, tviler jeg på om regjeringspartienes kolleger i Regjeringen – og i denne sal – er i stand til å se det som alle andre ser. Mitt spørsmål er: Når kommer E18, når kommer E6 gjennom Eidsvoll, og når kommer rv. 22? Dette er spørsmål som folk i Akershus krever et raskt svar på – og umiddelbar handling.
Jan Petersen (Høyre), 2005-10-20:
Etter å ha vært skyteskive for Senterpartiet og til dels SV i fire år i WTO-politikken må jeg innrømme at jeg var ganske spent på hva den nye regjeringen ville komme opp med, ikke minst fordi ikke lenger siden enn halvannen uke var skytset fremme. Jeg har lyst til å gi Regjeringen en kompliment for en WTO-politikk som jeg kjenner meg meget godt igjen i. Landbruksministeren har åpenbart tatt grep. Han har i løpet av 48 timer parkert virkelighetsfornektelsen som jo preget Senterpartiet. Ikke bare har de sluttet seg til det den forrige regjering la frem for halvannen uke siden, men de har nå forbedret tilbudet i WTO-sammenheng. Det tror jeg var det riktige tidspunktet, så nok en kompliment til landbruksministeren. Når dette er gjort, er det selvfølgelig med bevisstheten vi begge har om at det blir vanskelig for norsk landbruk. Derfor er mitt spørsmål til landbruksministeren: Kan dette nå forstås slik at vi er samstemte i vårt ønske om at Doha-forhandlingene skal lykkes?
Jan Petersen (Høyre), 2005-10-20:
Denne debatten har naturlig nok først og fremst dreid seg om hva man regner med skal skje, og hva man ønsker skal skje. Den nye regjeringen har ikke sittet i mange dagene og har ikke fått utført mye ennå. Det er derfor ikke mulig å teste ut i hvor stor grad det blir slik i virkeligheten. Så Regjeringen skal ønskes lykke til med muligheten for å gjennomføre det de ønsker å gjøre. Men på ett punkt er de allerede i ferd med å gjennomføre. Det er på WTO-området, og på det området øker nå forvirringen. Landbruksministeren kom i skade for å gi det inntrykk at den sittende regjering gav mindre enn den forrige. Det er ikke riktig. Det den forrige regjeringen gjorde, var å klarlegge i forhold til Stortinget posisjoner når det gjelder markedsadgang. Dette har den sittende regjering, så vidt vi har oppfattet det etter de orienteringer vi har fått, lagt til grunn og akseptert, men i tillegg har altså den sittende regjering gitt noe på internstøtte. Det synes jeg er veldig bra, for jeg tror man fant det riktige tidspunktet å gi dette på. Det er bare det at da kan ikke landbruksministeren gå rundt og si at man gir mindre. Nei, man gir mer: alt det Bondevik-regjeringen gav, pluss internstøtten. Det er bra, og det bør man vedstå seg. Jeg skjønner jo at for et parti som bygde seg en enorm fallhøyde for bare halvannen uke siden, er det nå å snu 180 grader og ha ryggen rett samtidig ikke lett, men det synes jeg faktisk at man skal. Det andre jeg har lyst til å si, var det Lundteigen som satte meg på. Hvis det nå er slik – og det er det selvfølgelig – at man på Soria Moria er blitt enig om alt det Lundteigen refererte til, har jeg et spørsmål til landbruksministeren. Det er: Betyr det nå at Regjeringen raskt vil komme tilbake til Stortinget med endrede posisjoner i forhold til Hongkong-møtet? Vurderer han det slik at det er nødvendig? Vurderer han det slik at det kommer til å være greit i forhold til G10-landene? Og hvilken form og hvilket tidspunkt vil han i så fall velge for denne nye gjennomgangen?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2005-10-20:
De pågående WTO-forhandlingene er et brennaktuelt tema, og det var ganske massiv kritikk fra senterpartihold mot den tilslutning Norges utsendinger gav til samarbeidsforhandlingene i G10. Kan landbruksministeren bekrefte at Senterpartiet og resten av den nye regjeringen har sluttet seg til det den forrige regjeringen har akseptert av G10-landenes felles utspill? Det står nevnt i dagens aviser at den sittende regjering har vært villig til å gå enda lenger enn den forrige regjering for å komme fram til enighet om tollreduksjoner, dvs. innrømmelser som gjør at færre produkter blir vernet av tollsatser. Kan landbruksministeren bekrefte dette? Og til slutt: Hva ser landbruksministeren som de viktigste produktene å få innenfor sensitive produkter som kan vernes?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-10-20:
Valg med valgordning som gir flertall av representanter uten flertall i avgitte stemmer, har gitt regjeringsskifte. Regjeringsskiftet gir også et politisk kursskifte. Det fremgår tydelig av erklæringen fra den arbeiderpartiledede regjeringstrioen laget på Soria Moria, det fremgår av statsministerens tiltredelseserklæring gitt i Stortinget i går, og det er forsterket og understreket av statsministeren tidligere i dag. Jeg merket meg da at han understreket det felles verdigrunnlaget for de tre nye regjeringspartiene, altså felles verdigrunnlag for Senterpartiet og SV. Også det forholdet blir det interessant å følge på ferden videre. Men det forholdet jeg spesielt vil sette søkelyset på, er den arbeiderpartiledede regjerings understrekning av at innbyggerne nå skal få gode tjenester, valgfrihet og medbestemmelse. Både mål og viktighet som ligger i den formuleringen, kan Fremskrittspartiet underskrive på. Men det er et hav av politisk forskjell mellom hvordan Fremskrittspartiet definerer gode tjenester, valgfrihet og medbestemmelse, og hvordan den arbeiderpartiledede regjeringen gjør det. Det er også et hav av politisk forskjell i synet på virkemidler. Forskjellen ligger i synet på enkeltmennesket. Fremskrittspartiets politikk bygger på omfattende tillit til enkeltmennesket. Det felles verdigrunnlaget for den arbeiderpartiledede regjering er en enestående tillit til egen evne til å legge «kloke» rammer og treffe «kloke» valg for folk flest. Det er tillit til at politikerne velger bedre for folk flest enn folk flest er i stand til å gjøre selv. Et slikt tydelig eksempel vises gjennom troen på at flertallet av styremedlemmene i regionale helseforetak skal være folkevalgte fra kommuner og fylkeskommuner. Fremskrittspartiet har liten tro på at det gir behandling av flere pasienter eller raskere behandling av pasienter. «Vi ønsker ikke kommersialisering og privatisering av grunnleggende offentlige velferdstjenester», sa statsminister Stoltenberg i går. I dag var han tydeligere: Valgfrihet er ikke privatisering, valgfrihet gjelder innenfor fellesskapet. Det er altså viktigere for de tre nye regjeringspartiene hvem som leverer tjenestene, enn hva tjenestene inneholder, og det er viktigere å sikre offentlig leverandør enn å sikre valgfrihet med mangfold. Det er et preg av gammeldags sosialistisk tankegods over dette. I 2000 sa Stoltenberg i sin tiltredelseserklæring: Folk ønsker valgfrihet, offentlig sektor skal fornyes. I 2005 er Arbeiderpartiets «fornyelse» at valgfriheten skal begrenses. Valgfrihet gir innbyggerne makt. Denne regjering vil begrense innbyggernes makt. Den arbeiderpartiledede regjerings forsikring om gode tjenester, valgfrihet og medbestemmelse er formynderisk og derfor dårlig nytt for folk flest.
Ingunn Foss (Høyre), 2005-10-20:
Kunnskapsministeren gir i dagens aviser beroligende signaler når det gjelder vilje til å følge opp hovedtrekkene i Kunnskapsløftet. Det er bra. Kristin Clemets kunnskapsløft er det viktigste som har skjedd i den offentlige skolen på veldig lang tid. Den forrige regjeringen kom godt i gang med gjennomføringen, og det ville være veldig synd om dette arbeidet nå skulle stoppe opp. Nå er ikke kunnskapsministerens budskap helt uten problemer. Han vil fjerne annet fremmedspråk som obligatorisk fag og gi generell studiekompetanse til alle som gjennomfører 13 års skolegang. Problemet er at studiekompetanse ikke er noe du får, men noe du må tilegne deg gjennom egen innsats. Det er liten tvil om at dette forslaget vil føre til problemer for universiteter og høyskoler som strever med å gjennomføre intensjonene i Kvalitetsreformen. Regjeringsskiftet har også ført til stor usikkerhet for friskolene. Det er ingen tvil om at det nye flertallet ønsker å fjerne den nye friskoleloven, men det er høyst uklart hva som skal komme i stedet. Noen har gitt signaler om at en vil tilbake til den gamle privatskoleloven, samtidig som noen har pekt ut det de kaller de kristne ekstremskolene som spesielt skadelige. Problemet er bare at de fleste av disse skolene ble godkjent under den gamle loven, administrert av arbeiderpartistatsråder. Hvor den nye regjeringen lander, er høyst usikkert. Det eneste vi vet med stor sannsynlighet, er at Regjeringen vil gjøre det vanskelig både å starte og drive alternative skoletilbud. Så sent som høsten 2004 foreslo de nåværende regjeringspartiene kraftige kutt i støtten til friskoler, og dette var kutt som ville ramme alle skoler, uansett formål. Når Arbeiderpartiet ville kutte vel 525 mill. kr og SV hele 767 mill. kr, er det klart at det dreier seg om en klar ideologisk motstand og ikke om bekymring for at såkalte kommersielle skoler skulle få innpass i Norge. Regjeringens holdning til friskolene skaper stor usikkerhet i min hjemkommune, Lyngdal i Vest-Agder. Vi har private skoler som tilbyr verdifull utdanning, og som er et godt supplement til den offentlige skolen. Det ville være synd om den nye regjeringen i sitt ideologiske stormløp mot alternative skoletilbud skulle treffe tiltak som ville gjøre denne type skole til et privilegium for dem som kan betale for det. Den dystre sannheten er jo at denne politikken begrenser elevenes mulighet til å velge alternative skoletilbud, og siden internasjonale konvensjoner hindrer Regjeringen i å forby alternative skoletilbud, kan det paradoksale resultatet av denne politikken bli at retten til å velge kun blir forbeholdt de rike og velstående. Regjeringspartiene har lenge snakket om at friskolene skaper usikkerhet og tjener de rikes interesser. Nå har de mulighet til å gjøre disse skremslene til virkelighet, hvis det nå blir bortimot umulig å etablere og drive friskoler med statsstøtte på et nivå som gjør at folk med vanlige inntekter ikke kan benytte seg av det.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-10-20:
Den politiske plattformen vår nye regjering har lagt fram, legger til rette for en utvikling i kommunesektoren som er svært gledelig. Etter flere år med økonomiske rammer helt i utakt med de mange oppgavene kommunene er pålagt å utføre, er det endelig tid for et skikkelig løft for sektoren. At en nå over tid vil få samsvar mellom oppgaver og økonomiske rammer, betyr at kommunene kan arbeide mer med og få mer ro i arbeidet med fornyelse og utvikling av sektoren. Slik det har fungert de siste årene, har fornyelsesarbeidet lidd under det sterke presset som har vært på økonomien. Fokuset har vært på nedskjæringer i tjenestetilbud, nedlegging av oppgaver som ikke er strengt lovpålagte, og omorganiseringer for derved å unngå store regnskapsmessige underskudd. Fokuset har ikke vært på fornyelse og utvikling. Når valget har stått mellom å opprettholde en sterkt tiltrengt hjelpepleierstilling og å øke kursbudsjettet for å tilføre ny kompetanse og kunnskap, har det siste tapt. Så også på investeringsbudsjettet: Nødvendige investeringer i ny informasjonsteknologi og vedlikehold av bygningsmassen med f.eks. nye enøktiltak eller tilrettelegging for funksjonshemmede i bygg har måttet vike for de også nødvendige nybygg i pleie- og omsorgssektoren. Kommunene har forsømt det viktige vedlikeholds-, fornyelses- og utviklingsarbeidet som alltid må foregå i en kommuneorganisasjon for at den hele tiden skal levere de tjenestene innbyggerne etterspør og faktisk har krav på, og for at verdiene vi har i bygninger og utstyr, skal ivaretas og fornyes. Med den økningen i frie inntekter som kommer allerede i 2006, vil det i kommunene finnes rom for både styrking av tjenestetilbudet ved å ansette flere medarbeidere og ikke minst for tilrettelegging for kompetanseutvikling hos de samme. Det er et langt skritt framover for kommunal sektor med de store utfordringene den står overfor. Med en opptrappingsplan for kommuneøkonomien i årene som kommer, vil alle kommuner kunne komme ut av den økonomiske hengemyra og dermed kunne ta fatt på helt nødvendige fornyelses- og utviklingsoppgaver. Jeg ser fram til det arbeidet som skal foregå i kommunal sektor i årene som kommer. Det finnes ikke rom for å lene seg tilbake i kommunene. Det rød-grønne flertallet vil gi kommunene en stor mulighet for fornyelse og utvikling gjennom bedret økonomi, mer forutsigbarhet gjennom en forpliktende konsultasjonsordning, lokal frihet og mindre detaljstyring. Den muligheten er jeg overbevist om at kommunene vil gripe.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2005-10-20:
Trontalen for året er eit sterkt bevis på at norske styresmakter har orden i eige hus og samtidig er i stand til å dela med andre ein liten del av overskottet som vert skapt og forvalta i Noreg. Når det gjeld erklæringa som den nye regjeringa presenterte, er det mange ting som eg som ein kristendemokrat utan vidare kan seia meg samd i. Men det er to forhold eg vil bruka mine tilmålte 3 minutt på. Vi var to stortingsrepresentantar i det førre stortinget som arrangerte opne konferansar om menneskerettar i Kommunist-Kina. Vi hadde innlegg frå eksilkinesarar frå fleire land som kom med sterke skildringar av kva som skjer i det veldige landet når det gjeld krenking av grunnleggjande menneskerettar. At fleire tusen menneske vert avretta kvart år på grunn av si tru eller feil ideologisk ståstad, er fakta og kan dokumenterast på ein overtydande måte. Forsøket frå den kinesiske ambassaden på å stoppa siste konferansen vi arrangerte her på Stortinget no i vår, understrekar alvoret i dette. At vi no i Vesten er så blenda av den økonomiske framgangen som skjer i dette landet, at slike tragediar får passera, er uakseptabelt, og eg vil spørja om det nye utanrikspolitiske regimet vi no har fått, vil følgja opp dette viktige arbeidet og denne kampen. Eg er, til liks med leiaren i Norges Bondelag i intervju med NRK i dag tidleg, glad for at den nye regjeringa vil halda fast på dei posisjonane som Bondevik II hadde i WTO-forhandlingane. No har vi hatt nokre rundar på det tidlegare i dag, så det er vel usikkert om det er slik. Valkampen kunne til tider tolkast som om at ein ville endra posisjonane og gå for ein annan strategi. Samtidig inviterer ein frå regjeringshald til enda meir opne tingingar i internasjonale spørsmål. Kristeleg Folkeparti som opposisjonsparti vil ikkje gå i den fella offentleg å kritisera statsrådar som er i ymse typar internasjonale forhandlingar om viktige, følsame nasjonale spørsmål, slik vi har opplevd dei seinaste åra. Eg tenkjer både på straffetollsaka, eller laksesaka, og òg det som no skjer i WTO-forhandlingane. Eg viser òg i den samanhengen til ytringar frå stortingspresidenten som, då han var leiar for utanrikskomiteen, åtvara mot å svekkja dei norske forhandlingane i den samanhengen. Betyr det at meir openheit vil føra til at ein endrar på denne praksisen?