trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-04:
Jeg er bekymret. Vi har en psykisk helsekrise. Koronapandemien har ført til en dobling av angstsymptomer og en tredobling av depressive symptomer i befolkningen, sier UiO. Flere sliter med ensomhet og psykiske plager. Ifølge FHI sliter unge og aleneboende mest, i tillegg til de som bor i byene, som har hatt mange inngripende tiltak. Den verste statistikken er antall nyhenviste til psykisk helsevern for barn og unge. Fra oktober 2019 til oktober 2020 har det økt med 13,2 pst. Men den nye rapporten om psykisk helse viser at det har økt enda mer etter høsten 2020. Mental Helse har levert en rapport om brukere av psykisk helsevern. Sju av ti sier at det har blitt verre. Flere forteller om flere symptomer, mer rus, selvmordstanker og trigging av traumeerfaring. Under pandemien, viser forskningen fra Fosse i 2020, har 54 pst. av pasientene opplevd å få avbrutt eller utsatt helsehjelp. Det har skadet mye. Jeg håper at disse tallene synker inn. SV etterspurte en psykisk helsekrisepakke fra august 2020. Vi var helt alene. Vi fikk flertall for noen smuler for å styrke psykisk helsevern i vinter. Nå trenger vi en psykisk helsekrisepakke. Regjeringen har fått en rapport om psykisk helse med mange viktige og gode forslag. Et viktig tiltak er lavterskeltilbud i hele landet. Det foreslo SV i budsjettet, men fikk ikke flertall. Nå forventer jeg at regjeringen følger opp og fremmer forslag med penger på bordet. Denne krisen bør være startskuddet for endelig å bygge opp det psykiske helsevernet, som har blitt skadet under denne regjeringen.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-04:
I tråd med de planene som var, hadde vi gjort veldig mye med oppdatering av planer. Jeg har bl.a. hørt fra talerstolen her at planene våre ikke ble oppdatert, som bl.a. etter erfaringen fra ebolautbruddet i 2015 og andre erfaringer. Det er ikke korrekt. Vi hadde jo ikke minst en beredskapsplan for smittsomme sykdommer som i veldig stor grad ble oppdatert basert på de erfaringene. Den koordineringsmekanismen som regjeringen etablerte for å koordinere helsesektoren med andre sektorer i forbindelse med smittsomme sykdommer, beredskapsutvalget for smittsomme og biologiske hendelser, var bl.a. basert på de erfaringene. Men det som kommisjonen slår fast, og som jeg er helt enig i, er at dette planverket, våre øvelser osv. ikke tok høyde for at vi var villig til å bruke så omfattende tiltak over så lang tid for å ha kontroll på en pandemi. Det er en situasjon som jeg også i mitt innlegg peker på, og som vi deler med de fleste andre vestlige land, og for så vidt også Verdens helseorganisasjons eget planverk.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-04:
De beredskapsplanene vi har, tar jo også høyde for mer alvorlige sykdommer enn en influensapandemi. Det som en ikke tar høyde for, er det som også kommisjonen beskriver som et paradigmeskifte. Representanten har helt rett i, i avslutningen av sitt innlegg, at det som en beskriver som et paradigmeskifte fra kommisjonens side, er hvilke virkemidler vi er villig til å ta i bruk for å beholde kontrollen over en pandemi. Dette er jo til dels virkemidler som det i det etablerte planverket advares mot. Jeg har selv deltatt i internasjonale øvelser på pandemihåndtering sammen med kolleger. Noe av det vi øver på, er å ikke iverksette f.eks. reiserestriksjoner, handelsrestriksjoner osv., nettopp fordi det i den internasjonale tenkningen på dette området er sett på som at noen av de tiltakene vil skade mer enn de gagner. I den pandemien vi nå har vært igjennom, har vi erfart at vi må tenke annerledes rundt disse spørsmålene.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-04:
Ja, noen av de erfaringene vi har, handler jo nettopp om at mange av de ordningene som vi hadde, var for tillitsbaserte i den situasjonen som hadde utviklet seg. Selv om Norge har hatt strengere restriksjoner enn de fleste andre land, var de det. Men dette var jo også et spørsmål der f.eks. det å innføre obligatorisk test på grensen var noe som Arbeiderpartiets leder så sent som i august hadde den helt riktige ryggmargsrefleksen på, at dette er et veldig inngripende tiltak som en ikke normalt sett bruker i helsetjenesten. Det var under partilederdebatten i Arendalsuka spørsmålet kom opp. Dette handler også om kapasitet. En vesentlig forutsetning for å innføre testing på grensen var jo også godkjenningen av hurtigtestene. Det var noe av det som var bekymringen. Det var også faktisk viljen til å stenge så mange grenser som det som vi måtte stenge. Men regjeringen innførte jo disse tiltakene fortløpende etter hvert som vi fikk faglige anbefalinger om det. Jeg tror det ville være ganske krevende også for andre regjeringer å trosse faglige råd(presidenten klubber) på dette området, med så store negative konsekvenser som det har(presidenten klubber) både for befolkningen og for næringslivet. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Bent Høie (Høyre), 2021-05-04:
Dette er et spørsmål som i utgangspunktet tilligger justisministeren, men jeg kan allikevel forsøke å svare. Det skillet som representanten her tar opp, er et skille mellom unødvendige og nødvendige reiser. Hvis du er en student som har studert i utlandet og har, for å si det sånn, ditt jente- eller gutterom stående hos dine foreldre, er det å reise hjem ikke en unødvendig reise, det er noe som er nødvendig å gjøre. Men et eldre ektepar som har reist til Syden på ferie når regjeringen sier at dette er en unødvendig reise og advarer mot det, har brutt et av regjeringens viktige råd. Da mener vi at det er forholdsmessig å si at en må ta karantene på karantenehotellet. Det er det som gir best beskyttelse. I utgangspunktet er det jo sånn at hvis alle reisende hadde vært på karantenehotell, hadde det gitt den beste beskyttelsen, men utfordringen med det er jo nettopp at en ville kunnet sette spørsmålstegn ved om det ville være riktig overfor alle som må foreta nødvendige reiser. Det er den typen avveininger regjeringen hele veien må gjøre.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-04:
Men disse to tingene henger jo veldig nøye sammen. Det er for det første slik at rådet om ikke å foreta en unødvendig reise er smittevernfaglig begrunnet, nettopp fordi vi ønsker å redusere antallet mennesker som reiser, betydelig. Det har vi jo lykkes med. Det andre er at når en kommer hjem, er det veldig viktig at en følger de tillitsbaserte ordningene for dem som er på nødvendig reise og nemlig har karantene hjemme. Men vi ser og erfarer at det gir best kontroll å ha karantenen på hotell. Det er helt riktig at vi har ikke politivakt utenfor hvert hotellrom, men i utgangspunktet er nok den samlede erfaringen at det i sum er mye bedre kontroll på etterlevelsen av karantenen for dem som er på karantenehotell, enn for dem som har karantene hjemme.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-04:
Jeg mener at det har kommet viktige tilbakemeldinger i koronakommisjonens rapport også på dette området. Som kommisjonen påpeker, er også en del av disse spørsmål som regjeringen hadde tatt tak i underveis under håndteringen av pandemien, f.eks. kommunikasjonen med kommunene og smittevernoverlegene i kommunene, som vi tok tak i da vi fikk en veldig tydelig tilbakemelding etter nedstengingen 3. januar om at de opplevde at kommunikasjonen ikke fungerte godt nok. Da involverte vi Legeforeningen. Vi involverte de legene som ga uttrykk for dette, og etablerte nye rutiner som følge av det. Vi har hatt stor oppmerksomhet på utfordringene som smittevernoverlegene i kommunene har stått i, og det faktum at veldig mange kommuner har veldig små stillingsprosenter i den typen roller, og at det har vært en ekstrem arbeidsbelastning for disse personene å håndtere en pandemi over så lang tid. Derfor ba vi direktoratet jobbe spesielt med dette tidlig høsten 2020. Der er vi selvfølgelig avhengig av oppfølgingen i den enkelte kommune.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-04:
Det hadde vi planer for, og noe av det som vi gjorde i forberedelsen til at smitten kom til Norge, var at både kommunene og sykehusene gikk igjennom sine eksisterende planer og oppdaterte dem. Statsforvalteren hadde ansvar for å sjekke at kommunenes planer var oppdatert. Det var et mindre antall kommuner som ikke hadde oppdaterte planer. De ble da oppdatert før en fikk smitten til Norge. Vi hadde planer for oppskalering av kapasiteten på sykehusene osv., som ble oppdatert og iverksatt da det var behov for det. Det som er kommisjonens påpekning, er nettopp at noen av de virkemidlene vi har vært villig til å bruke ellers i samfunnet for å ha kontrollen på smittespredningen og å unngå en overbelastning av helsetjenesten, har vært av et mye større omfang og over mye lengre tid enn det som våre planer, og for så vidt også planene til Verdens helseorganisasjon og andre land, har tatt høyde for. Det er det som beskrives som et paradigmeskifte.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-04:
Det er helt naturlig å revidere smittevernloven etter at vi har vært gjennom en hendelse som nå. Det ga regjeringspartiene helt klart uttrykk for i forbindelse med den saken som representanten refererer til. Men det regjeringspartiene gjør, er at de ofte stemmer imot forslag som beskrives i stortingsdebatter som å slå inn åpne dører. Så brukes det igjen av opposisjonen som et bevis på at regjeringspartiene er imot noe som de stemmer imot, men som de stemmer imot fordi de refererer til at regjeringen allerede jobber med det. Dette er en del av det spillet som foregår i Stortinget. Det er kanskje ikke det vakreste spillet som foregår, men det har alltid foregått under skiftende regjeringer. Det er det som er bakgrunnen for dette. Det er helt selvfølgelig og naturlig å revidere smittevernloven etter dette. Men det som jeg ikke har vært enig med SV i, er deres forslag om å endre smittevernloven underveis i pandemien og å endre rammebetingelsene for håndteringen av en nasjonal krise underveis. Jeg er glad for at stortingsflertallet har vært enig med regjeringen i at det ikke har vært et fornuftig forslag.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-05-04:
La meg først få gratulere med den store dagen til helseministeren. Importsmitte har vært et stort tema – og viktig også for Fremskrittspartiet – i lang tid. Derfor var det svært gledelig da man opprettet karantenehotell, og særlig for dem uten fast bopel i Norge. Generelt er det jo slik at de tiltak man setter i verk, bør ha tillit og virke logisk for befolkningen. Så er det slik – det har vært mye omtalt – at studenter som har utenlandsopphold, men har bopel i Norge, kan ha karantene hjemme. Dersom et eldre ektepar har vært på lengre utenlandsopphold, som sikkert kan sies å være unødvendig reise, kommer hjem til Norge igjen og har fast bopel i Norge, kan ikke de ha karantene i boligen. For mange kan det virke ganske ulogisk. Spørsmålet blir da: Er det smittevernfaglige råd som gjør at det er forskjellsbehandling når det gjelder hvor man kan ha karantenen sin?
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-05-04:
Helseministeren snakker jo da om smittevernfaglige råd. Det er derfor jeg velger å fortsette på det sporet. På et karantenehotell møter man jo mange andre mennesker. Man kan gå fritt rundt, man kan gå ut, man har egentlig ikke noen kontroll på om man går på butikken eller hva som helst. Men hvis det da ikke er smittevernfaglige råd, er det ikke da bedre å si, sånn som jeg hører helseministeren gjøre, at det er en unødvendig reise, så derfor er det bedre å være på karantenehotell? Er det ikke bedre å si det da, at det egentlig handler om at vi ikke vil at du skal reise, og det har ikke noe med smittevernfaglige råd å gjøre i det hele tatt?
Ove Trellevik (Høyre), 2021-05-04:
Koronakrisa har store konsekvensar for norsk økonomi og rammar alle næringar og sektorar over heile landet, også kommunesektoren. I rapporten kan me lesa at det har vore store forskjellar mellom kommunane når det gjeld belastninga i smittevernarbeidet. Fleire små kommunar har sett behovet for ytterlegare kommunelegeressursar under pandemien og har løyst dette på ulikt vis, bl.a. gjennom interkommunalt samarbeid. Eg vil gje honnør til kommunanes handtering, sjølv om fleire kommunar, som f.eks. både Oslo og Drammen, har hatt utfordringar med å nå ut til innbyggjarane sine med god informasjon. Tidleg og god informasjon er sentralt for myndigheitene og har vore grunnleggjande for at kommunane har kunna varetaka ansvaret for smittevern og bevara innbyggjarane sin tillit, men det står òg noko på kommunanes handtering og formidling av dette. Statsforvaltarane har også hatt ei viktig rolle i å informera og gje gode råd til kommunane. I tillegg bringar dei viktig informasjon om forholda i kommunane tilbake til sentrale myndigheiter. Dagleg ser me kommunar som på ein eksemplarisk måte bidreg til å kjempa mot pandemien. Gjennom heile koronakrisa har regjeringa vore tydeleg på at dei vil stilla opp for kommunane, og det har dei gjort gjennom fleire økonomiske tiltakspakker. Kommunesektoren fekk i 2020 meir enn 19 mrd. kr i overføringar og økonomiske tiltak for å vera økonomisk rusta til å handtere utfordringane i samband med covid-19. Av dette var heile 18 mrd. kr løyvingar som var grunngjevne i koronapandemien. I 2021 er det løyvd koronamidlar til kommunesektoren på nær 16 mrd. kr. Dette inkluderer nesten 2 mrd. kr som er gjevne som ein særskild kompensasjon for skattesvikten til kommunane i 2020. Den låge løns- og prisveksten har også bidrege til å styrkja kommuneøkonomien, så dei kan handtera pandemien på ein god måte. Dette er midlar dei får behalda, sjølv om prisveksten vart betydeleg lågare enn forventa då me vedtok budsjettet for 2020 her i Stortinget. Regjeringa og Stortinget har dermed gjort det mogleg for kommunane å handtera pandemien på ein god måte, samstundes som dei har kunna oppretthalda tenesteproduksjonen elles så godt som mogleg og sjølvsagt teke omsyn til at pandemien også ramma tilsette i kommunal sektor. Det er sjølvsagt vanskeleg å anslå nøyaktig kor store konsekvensar virusutbrotet har hatt for kommunane. Regjeringa har etablert ei arbeidsgruppe som saman med KS skal kartleggja dei økonomiske konsekvensane av koronakrisa for kommunane. Denne arbeidsgruppa skal arbeida heilt fram til august 2021. Så er det òg verdt å nemna at staten og KS er einige om at kompensasjonen frå staten for 2020 er godt i samsvar med kommunesektorens meirutgifter og mindreinntekter som følgje av koronakrisa.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2021-05-04:
Vi er på vei ut av pandemien, men vi er på ingen måte ferdig med verken pandemien eller konsekvensene den har for samfunnet. Denne første delrapporten fra kommisjonen viser at vi kan lære mye for å sikre at vi er bedre forberedt neste gang en uventet situasjon eller krise rammer landet. Etter ett år med pandemi er det særlig én ting jeg tenker står sterkt igjen i samfunnet, nemlig tilliten vi har, både til hverandre og til myndighetene. Det har vært avgjørende for at vi har sluttet opp om de strenge tiltakene som myndighetene har innført. Det er allikevel noen læringspunkter vi er nødt til å ta med oss i arbeidet videre. Når vi ser tilbake på de første ukene, med nedstenging og mangel på smittevernutstyr, er vi nødt til å erkjenne at vi kunne vært bedre forberedt. Hele våren 2020 bar preg av utstyrsmangel, både i spesialisthelsetjenesten og i kommunene. Selv om vi etter hvert lyktes med å skaffe godt og nok utstyr, var dette en stor utfordring for mange i starten, og det er dette vi bl.a. er nødt til å sikre på en bedre måte i framtiden. Det siste året har mange vært alene – mer alene enn noen gang. Andre har aldri hatt så mye tid til familien sin. For noen har dette vært et gode, og noe de vil beholde, for andre er det slik at man føler man er på overtid med tanke på at tiltakene må lettes. Det sikreste vi vet etter et år med tiltak i varierende grad, er at de rammer skjevt. Pandemien rammer skjevt, tiltakene for å kontrollere den rammer også skjevt, og konsekvensene i ettertid vil følgelig også ramme skjevt. Det er for tidlig å trekke de endelige konklusjonene. Men vi har allerede fått noen viktige læringspunkter som vi må sikre at blir fulgt opp, og at vi ruster vår felles beredskap. Det er viktig. Samtidig er det mye som gjenstår å lære, og sånn sett er jeg enig med Høyres parlamentariske leder i at denne delrapporten også kan være en lærebok. Vi har fått 63 læringspunkter som, forutsatt at de følges opp, kan gjøre at vi er bedre rustet i framtiden.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Jeg vil starte med to sitater fra rapporten: «Regjeringen har i beredskapsarbeidet ikke tatt hensyn til hvordan risiko i én sektor avhenger av risikoen i andre sektorer.» «Et beredskapssystem som er basert på at hver sektor skal vurdere egen risiko og sårbarhet, svikter når ingen har tatt ansvar for å vurdere summen av konsekvensene for samfunnet som helhet.» En kan jo spørre seg: Er dette på grunn av eller på tross av sju beredskapsministre og et beredskapselement på Statsministerens kontor? For allerede i Meld. St. 16 for 2012 – 2013, Beredskap mot pandemisk influensa, som ble behandlet i Stortinget i mai 2013, omtales aktivitetsbegrensninger som myndigheter vil kunne oppfordre eller pålegge befolkningen å følge, og at det ville være permitteringer. Etter det fastsatte Solberg-regjeringen en ny pandemiplan i 2014. Nye krisescenarioer kom i 2019, som viste et betydelig mer krevende risikobilde ved en pandemi. Noen scenarioer viste en enda mer krevende situasjon enn det vi har i dag. Hvordan var så regjeringens planer for arbeidsfolk som ville bli rammet? Planen, hvis det var en plan, ble tydeliggjort for Stortinget i mars 2020. Det var å legge til rette for massepermitteringer og velte kostnader over på arbeidsfolk ved at arbeidsgiverperioden ble kuttet fra 15 til 2 dager. I en rekke krisepakker presset Stortinget regjeringen til å satse kraftigere på økonomiske tiltak for arbeidsfolk og bedrifter. Gang på gang har regjeringen innført inngripende smittevernstiltak raskt, uten å ha en klar plan for hva som kan gjøres for dem som blir rammet hardt av tiltakene. Tiltak har blitt avsluttet, nye er opprettet, noen med tilbakevirkende kraft, og andre har vært fraværende. Mye har vært uforutsigbart. Da regjeringen i slutten av januar stengte grensene, hadde de i nesten et år – et år! – vært klar over at stengte grenser kunne bli en nødvendighet. Likevel hadde regjeringen ingen svar til dem som pendlet over grensen, som gikk uten lønn, som gikk mange måneder uten at de visste hvordan ordningen skulle være, og kjente på en stor usikkerhet om hva som skulle skje. Først den 12. mars, nøyaktig et år etter at krisen rammet, kom regjeringen med forslag til løsninger på et problem som man i lang tid hadde vært klar over kunne oppstå. Det er rett og slett uforståelig at man har vært så lite forberedt på tiltak i situasjoner som man visste kunne oppstå. Representanten Stensland sa at den viktigste grunnen til at det hadde gått bra, er folket. Det er jeg faktisk enig i. Hvis man legger til alle som har jobbet i helsevesenet, i Nav, i skolen, i renhold og i transport, tror jeg vi er ved noe av det som er kjernen i dette.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Jeg vil anbefale Arbeiderpartiets representanter å stemme imot å votere over et forslag som har kommet for seint inn. Jeg vil også anbefale dem å stemme imot når det kommer til realitetene, hvis forslaget om å ta det opp til votering skulle få flertall.
Peter Frølich (Høyre), 2021-05-04:
Det er livsviktig med grundige kommisjoner etter kriser, og det er like viktig å faktisk følge opp og anerkjenne de punktene som kommisjonen påpeker. Det har vi i dag sett at regjeringen med statsministeren i front gjør ettertrykkelig, og det er bra. Så må jeg si at noen av analysene og debattene etter at kommisjonens rapport ble lagt fram, har vært litt unyanserte – for å si det mildt. En favoritt som vi bl.a. har fått høre fra Arbeiderpartiet i dag, har vært at regjeringen har sviktet på beredskap. Det er grovt unyansert, det finnes ikke bare beredskap, det finnes terrorberedskap, militærberedskap, naturkatastrofeberedskap, havariberedskap, mat- og forsyningsberedskap, cyberberedskap, atomberedskap, pandemiberedskap. Hvis jeg skulle ha listet opp alle reformene, alle investeringene, alle styrkingene, alle tiltakene på disse ulike feltene, hadde jeg stått her til i kveld. Hovedoppsummeringen er at grunnberedskapen har fungert. En annen gjenganger vi har hørt, har vært at vi skulle hatt en plan, vi skulle hatt en plan for en lengre pandemi osv. Jeg synes det er veldig etterpåklokt bare å slenge ut en påstand om at det er for dårlig. Kontrollspørsmålet må jo da være: for dårlig i forhold til hva? Det er ikke noe annet land i verden som har hatt planer som ville fungert, og om vi hadde hatt en sånn plan, ville den mest sannsynlig bygget på en annen kunnskap enn det som har vist seg å være den riktige kunnskapen. Men én ting er iallfall helt sikkert – enten man er for planer, mot planer, har eller ikke har planer – og det er at ingen planer, sivile eller militære, overlever møtet med virkeligheten. Det som betyr noe når krisen treffer, er lederskap, det er handlekraft, det er dømmekraft, og det er utholdenhet til stå igjennom krisen. Det har vi vært så heldige å ha i Norge. Vi har en av verdens beste pandemihåndteringer. Rett over grensen til Sverige hadde mange tryglet om å få den samme gode pandemiberedskapen som vi har hatt. Det er et bevis på de utrolige kreftene vi har i dette landet, alt fra eksperter og ledere til næringsliv – og ikke minst millioner av nordmenn som gjør en innsats når det trengs. Så har pandemihåndteringen faktisk en politisk dimensjon. Er det selvskryt å si at de som håndterte denne pandemien for oss, var dyktige politikere, mens noen politikere kanskje ville ha håndtert dette dårlig? Nei, det er ikke selvskryt, det er realitetene. Men det betyr ikke at det bare er regjeringen som skal løpe av gårde med hele æren. Opposisjonen skal også ha en stor takk for den innsatsen og samarbeidsviljen som de viste, spesielt i begynnelsen av pandemien. Det var Norge på sitt beste. Når vi nå skal gjøre opp regning og analytisk gå til verks for å finne ut hva vi skal gjøre for å gjøre Norge sterkere og bedre rustet i framtiden, må vi beholde litt av den spiriten fra våren 2020.
Peter Frølich (Høyre), 2021-05-04:
Jeg har full forståelse for at et forbud mot semiautomatiske våpen medfører store ulemper for de eierne som blir rammet. Men dette temaet har altså vært aktuelt siden terrorangrepet i 2011. Det er tunge samfunnsmessige hensyn som ligger bak forbudet, og som begrunner det. Så er det viktig å huske at det er gitt helt ekstremt romslige frister for å kvitte seg med eller avhende våpen som blir rammet. Tidligere i år vedtok vi ekstra frister for å kunne avhende våpen. De aller, aller fleste jurister som kan denne tematikken, vil være helt klar på at det ikke er noe behov for å gi en erstatning i tilfeller som dette. Men så er likevel det å politisk love erstatninger og kompensasjoner i øst og vest sikkert både behagelig og komfortabelt, særlig når man sitter i opposisjon. Det er spesielt enkelt å gjøre det når man også er fritatt for alle økonomiske tyngdekrefter og budsjettprosesser som vanligvis følger med slik pengebruk. Som regjeringsparti kunne vi sikkert blitt med på denne runddansen og lovet kompensasjon, men noen ganger påhviler det oss som stortingsrepresentanter en plikt til å også innta standpunkt som er prinsipielt riktig selv om det er upopulært. Vi har et ansvaret for også å vekte andre hensyn enn kun det som er politisk opportunt og kortsiktig. Én ting er de økonomiske hensynene, det er ikke sånn at en kompensasjon her ville knekt statens økonomiske ryggrad på noen måte, men det er noe med at vi også må vurdere hensynet til rettferdighet og likebehandling. Det vi foretar oss i dag, skaper presedens, og det gjør kanskje framtidige forbud vanskeligere og dyrere hvis man hver gang skal gå inn og kompensere. Det er altså en presedens som har uoversiktlige konsekvenser. Det er ofte tendensen med disse representantforslagene, de virker ofte ubegrunnede, litt forhastede og i alle fall under enhver omstendighet ikke finansiert. I dag åpner man for en potensiell forskjellsbehandling i framtiden. Det er iallfall Høyre, og jeg tror også de andre regjeringspartiene, veldig skeptisk til. Når det er sagt: Når flertallet nå bestemmer seg for å ville gi bort penger uten at det er noen saklig grunn til det fra statens side, må man i det minste huske på dette ved budsjettbehandlingene: Putt inn midler til dette i deres alternative budsjetter, det må være oppfordringen, for nå skapes det forventninger, og de må innfris.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
I lys av siste taler tror jeg det er grunn til å understreke den rollen Stortinget hadde både i mars i fjor og egentlig helt fram til nå når det gjaldt både å justere, korrigere og ikke minst være en bidragsyter i de ulike beredskapsordninger som er gjennomført. Jeg har lyst til å rette oppmerksomheten litt mot de økonomiske tiltakene som er iverksatt, for det er også en viktig del av beredskapen. En del av koronakommisjonens mandat er faktisk å vurdere både de økonomiske og de sosiale konsekvensene av pandemien og smitteverntiltakene. Det er ingen tvil, det som kommer fram i rapporten, er at det var riktig med store, økonomiske kompensasjoner. Men de er ikke vurdert grundig i kommisjonsrapporten som er forelagt, og det mener vi er helt vesentlig at gjøres. Det er opplagt en klar mangel ved rapporten som foreligger nå. Tilbakemeldingene som kommisjonen har fått, tegner et bilde av en regjering som ikke i stor nok grad har evnet å se smitteverntiltakene og de økonomiske tiltakene i en sammenheng. Disse tiltakene burde etter flere omganger og flere uttalelser fra Stortinget gått hånd i hånd. I stedet har vi i altfor mange tilfeller sett at smitteverntiltak har kommet uten at regjeringen har hatt noen som helst strategi for hvordan tiltakene skal følges opp med økonomisk støttehjelp og ordninger som får bedrifter og arbeidsplasser gjennom krisen. Det har gjort at tiltak enten har kommet for sent eller i mange tilfeller ikke i det hele tatt. I tillegg er det svært urovekkende at regjeringen etter første smittebølge fjernet ordninger uten at det forelå noen plan for hvordan disse ordningene igjen skulle bli reetablert. Det kanskje mest triste og mest alvorlige tilfellet var da regjeringen i fjor avsluttet kompensasjonsordningen uten at det forelå noen som helst plan for å få ordningen på plass igjen dersom den måtte på plass. Konsekvensen var at regjeringen måtte bruke mange måneder på å lage en teknisk løsning for næringslivet før man igjen kunne få støtte. Dette er selvfølgelig uttrykk for at beredskapen og håndteringen av situasjonen har vært mangelfull og krevende. I det videre håper jeg at de økonomiske tiltakene som er iverksatt, blir grundig evaluert, enten av koronakommisjonen direkte eller ved at det blir satt ned arbeidsutvalg som faktisk vurderer dette grundig og analyserer på hvilken måte milliardene har truffet, og hvordan de har fungert. Vår oppfatning er at de store pengene i kompensasjonsordningen ikke treffer dem som faktisk nå kanskje har den største slitasjen. Gjennom de små og mellomstore bedriftene sysselsettes og trygges veldig mange mennesker. Så har vi ordninger som ikke treffer på grunn av at de generelle ordningene fra regjeringen er altoverskyggende. Da er det viktig å få gode vurderinger og gode analyser for hvordan en kan treffe tiltakene bedre ved neste korsvei.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2021-05-04:
Vi må ikke glemme at koronakommisjonen har konkludert med at myndighetenes håndtering samlet sett har vært god. Den påpeker at myndighetene har vist handlekraft og omstilt seg. I motsetning til hva representanten Henriksen sa i sitt innlegg, har regjeringen vist godt lederskap. Det er resultatene som teller. Vi ser det i antall smittede, antall innlagte på sykehus og antall døde – dette er noe mange land ville ønske å ha. Så til Henriksen, som jeg refererte til: Det er kanskje slik at «the proof is in the pudding», som det sies. Jeg skjønner intensjonen med å snakke lederskap ned, men det er faktisk resultatene som er her. Jeg har lyst til å ta opp punkt 15 i rapporten. Det handler om barn og unges situasjon under pandemien. Kommisjonen påpeker – med rette – at barn og unge har vært hardt rammet. De skriver også at det er for tidlig å trekke de langsiktige konklusjonene når det gjelder koronapandemien, med tanke på smitteverntiltakene og hva det vil føre til. Derfor er det veldig viktig å følge utviklingen. Men regjeringen har hele tiden under pandemien prioritert barn og unge, og det har vært strammet inn på andre områder, slik at de skal få så lav tiltaksbyrde som mulig. De frivillige organisasjonene har fått beholde tilskudd uavhengig av aktivitetsnivå, slik at man kan være i stand til å komme i gang raskt når smitteverntiltakene lettes på. Gjennom kompensasjonsordninger for frivillighet og idrett har det vært utbetalt over 2 mrd. kr for aktiviteter som har vært avlyst i 2020, nettopp for å holde organisasjonene i gang. I tillegg har barne- og ungdomsorganisasjonene fått ekstra bevilgninger. Hjelpetelefoner har fått midler. Alt dette skal være for at de skal være oppe og gå når smitteverntiltakene en gang kan lettes helt på. Mange elever har mistet mye tid på skolen dette skoleåret. I krisepakken i januar la regjeringen fram en tiltakspakke på 500 mill. kr til utvidede sommerskoletilbud med kurs for barn og unge i grunnskolen. Jeg kan være glad for at i min hjemkommune, Drammen, har man faktisk fått tildelt 9,4 mill. kr til dette. Så regjeringen har prioritert barn og unge. Jeg var glad for at det i statsministerens redegjørelse for Stortinget om koronakommisjonens rapport kom fram at det i revidert nasjonalbudsjett vil komme ytterligere tiltak for å imøtekomme sårbare barn og unges behov.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Kommunelegen i Nordre Follo, der jeg bor, har i flere sammenhenger sagt at eldre har hatt den største sykdomsbyrden, mens yngre har hatt den største tiltaksbyrden. Det er presist oppsummert. Nå er det heldigvis sånn at vaksinasjonen er godt i gang for de eldste. Sykehjemsbeboerne er ferdigvaksinert, og de eldste hjemmeboende har fått i hvert fall én vaksinedose. Det betyr at sykdomsbyrden for de eldste blir lavere. Men fortsatt er tiltaksbyrden for de yngste ganske høy mange steder. Det er fortsatt rødt nivå på skolene hjemme hos meg. Men aller verst har det vært her i Oslo. Barn og unge her har levd med de strengeste tiltakene over lengst tid. Koronakommisjonen fastslår at barn og unge kan bære med seg konsekvensene av nedstengningen utover i livsløpet. Hjemmeskole og digital undervisning kan gi mindre motivasjon og dårligere vilkår for læring. Det kan føre til frafall og gi varige konsekvenser for jobbmulighetene senere i livet. Og kanskje har vi blitt litt for fortrolige med begrepet hjemmeskole? Danskene kaller det nødskole, og det er kanskje et bedre begrep? For det er ikke sånn at hjemmeskole er det samme som vanlig skole, bare at det skjer hjemme. Ikke minst gjelder det studenter som har fått undervisning gjennom en skjerm det siste året. For en uke siden kom det nedslående resultater fra Studentenes helse- og trivselsundersøkelse. Allerede før pandemien steg andelen studenter som rapporterer om alvorlige psykiske plager – fra 18 pst. i 2010 til 32 pst. i 2018. Nå har denne utviklingen skutt ytterligere fart, og halvparten av studentene rapporterer om symptomer på alvorlige psykiske helseplager. Det er dramatisk. En av fire sier at de har vurdert å ta sitt eget liv. Det skal mer enn en vaksine til for å snu dette. Sårbare barn og unge har vært et tilbakevendende tema under pandemien. Flere viktige tjenester falt helt eller delvis bort våren 2020, noe som kan ha ført til økt omfang av omsorgssvikt, vold og overgrep. Kommisjonen peker på at tallene er usikre. Men det er framtiden også. Vi må være forberedt på at mange trenger oppfølging også etter at pandemien tilsynelatende er slutt. For selv om vaksinasjon representerer lyset i enden av tunellen, er det ikke sånn at pandemien er slutt når siste sprøytestikk er satt. Vi må ruste oss for pandemien etter pandemien. Jeg var på digitalt besøk hos Romerike Krisesenter for noen uker siden. Deres erfaring er at kriser gjerne har et etterslep som varer i et par år. Mange av oss vil ta hverdagen raskt tilbake. For andre tar det lengre tid. Selv om mange ledige vil komme tilbake i jobb når aktiviteten normaliseres, er det risiko for at noen støtes varig ut av arbeidsmarkedet. Redusert sosial kontakt og mindre fysisk aktivitet kan gi varige negative helseeffekter. Vårt løfte til dere er at vi skal stille opp så lenge det trengs.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2021-05-04:
Når man blir rammet av en krise, er det viktig med godt lederskap, og det er ekstremt viktig å være fleksibel. Det er noe av hele vesenet til en krise at vi ikke kan forutse og planlegge alle detaljer. Mye kan endre seg fra dag til dag eller fra time til time. Da gjelder det å være våken, se hva som skjer, være villig til å legge om strategien, fokusere på nye utfordringer og bruke de ressursene man har, annerledes enn dagen før. En alvorlig krise i et land er en slags eksamen i fleksibilitet for den sitter med ansvaret. Pandemien som fortsatt preger oss, ble en slik eksamen for vår regjering. Og de har bestått prøven, bedre enn de aller fleste regjeringer i verden. Dette er også koronakommisjonens konklusjon: Hvis vi ser på myndighetenes håndtering samlet, har den vært god. Vi har lavere dødelighet enn de fleste andre land, og regjeringen, Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet har i fellesskap kommunisert godt med den norske befolkning. Ja, de har virkelig vært på og vært synlige. De aller fleste i vårt samfunn har skjønt alvoret i situasjonen og fulgt de retningslinjer og anbefalinger som har kommet. Så er det selvsagt slik, når vi ser tilbake på det som har skjedd siden mars i fjor, at noe kunne vært gjort bedre. Vi hadde ikke nok smittevernutstyr da pandemien rammet. Det ble en svært krevende situasjon. Men denne svakheten i beredskapen har vi tatt lærdom av. Vi har bygd opp et beredskapslager for smittevernutstyr, og Helsedirektoratet utreder nå hvordan vi skal organisere en fremtidig permanent løsning for beredskapslager. Og selv om vi manglet nødvendig utstyr i 2020, påpeker koronakommisjonen at regjeringen viste fleksibilitet og handlekraft for å skaffe smittevernutstyr. Ifølge kommisjonen er pandemien vi nå opplever, et paradigmeskifte. Vi har brukt smitteverntiltak i et omfang og over en så lang tid som ingen hadde forestilt seg eller planlagt for. God kriseledelse er fleksibel. Det handler om å håndtere det ukjente, ta avgjørelser, få ny informasjon, vurdere på nytt og ta en ny avgjørelse. Denne fleksibiliteten har vår regjering vist i den vanskelige tiden og utfordringen vi står oppe i, og jeg og mange med meg vil takke for det.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Det er alvorlig det kommisjonen skriver om regjeringens manglende styring, både i forkant av og nå i selve pandemiutbruddet. Kommisjonen beskriver i sin rapport bl.a. at: «Myndighetene visste at en pandemi var den nasjonale krisen som var mest sannsynlig, og som ville ha de mest negative konsekvensene. Likevel var de ikke forberedt da den omfattende og alvorlige covid-19-pandemien kom.» Så fortsetter de og skriver videre: «Kommunene og samfunnet for øvrig har derfor ikke hatt mulighet til å forberede seg på at smitte skulle slås ned og holdes nede over lang tid.» Kommisjonen sier regjeringen visste det var stor sannsynlighet for at det ville bli vanskelig å skaffe smittevernutstyr, men hadde likevel ikke sørget for å bygge beredskapslager. Hele våren 2020 var preget av stor mangel på utstyr, særlig i kommunehelsetjenesten. Kommisjonen fortsetter med å slå fast at det er en stor styrke at kommunene har et stort smittevernansvar. Så uttaler kommisjonen at regjeringen har vært for sent ute med å informere og involvere kommunene i beslutninger, mens regjeringen samtidig har stilt store krav til kommunene, og at regjeringen burde lagt bedre til rette for at kommunene skulle klare å innfri de kravene regjeringen satte. Dette er alvorlig kritikk. Regjeringen har altså ved sin mangelfulle håndtering satt samfunnet og kommunene i en mye vanskeligere situasjon enn nødvendig. Regjeringen var ikke forberedt. Regjeringen jobbet med andre saker. De fokuserte ikke på beredskap, de fokuserte ikke på å forberede oss på det som var den mest sannsynlige nasjonale krisen. De satte hele førstelinjetjenesten ute i kommunene i en mye vanskeligere situasjon enn det som hadde vært nødvendig. Statsministeren omtaler kritikken som bagatellmessig, statsministeren mener regjeringen har gjort en strålende jobb, og statsministeren mener at det kun er noen skjønnhetsfeil i regjeringens håndtering av pandemien. Det er farlig når mennesker med stor makt og innflytelse ikke evner å ta inn over seg kritikk. Det er farlig når statsministeren og regjeringen prøver å omgå kritikk som er både saklig og godt framsatt og dokumentert. Så hører vi her i salen at regjeringen skal ta læring, men den første reaksjonen til regjeringen og statsministeren var noe annet. At det er vanskelige saker og ukjente faktorer, får nå være så, men å avfeie kritikken som skjønnhetsfeil og bagatellmessig, blir for enkelt. Det er direkte uansvarlig. Nå trenger vi at regjeringen klargjør hvordan de skal sette kommunene i stand til å håndtere ettervirkningen av pandemien, med utfordringer innen omsorg, psykiatritjenester, helse og skole som noen eksempler. Kommunene fortjener klare svar. Kommunene fortjener langsiktighet i dette. Det må regjeringen og statsministeren svare ut, og det raskt.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Takk til saksordføreren, som redegjorde grundig for komiteens innstilling. Jeg vil bare rette oppmerksomheten mot den merknaden som ligger ifra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, hvor vi viser til svarbrevet fra statsråden, at pandemien har gjort dette til en ekstraordinær situasjon. I merknaden beskriver vi at det er en risiko ved å være helt avhengig av utenlandsk og innleid arbeidskraft, at det kan gi kostnadsøkninger, slik man nå ser, og at det er behov for å gjøre vurderinger knyttet til utformingen og oppdelingen av anbud, slik at også mindre norske bedrifter kan delta i konkurransen. Det kan hende vi kan spare tid ved å slippe lange replikkordskifter om statsråden i sitt innlegg kunne avklare hvordan han ser på et slikt mer oppdelt anbudssystem. Det ville komme det lokale og regionale arbeidslivet til gode om man hadde en anbudsstørrelse som gjorde det mulig å håndtere også for små og mellomstore bedrifter – dem er det mange av rundt i hele landet – som kunne gjøre seg nytte av å få delta i den type anbud. Men blir det for store og for tunge anbud, begrenser vi egentlig muligheten for å inngi anbud til kanskje en håndfull eller to veldig store og tunge firmaer, og det er ikke sikkert at det til slutt er det som er mest samfunnsøkonomisk nyttig. Det kan være at prislappen der og da kan bli noe billigere, i bunnen, men når man ser på det store bildet, kan det hende at man, ved å la lokale og regionale bedrifter få delta i anbudene og kanskje til og med vinne dem, ville se at en større del av verdiskapningen kunne være igjen lokalt og regionalt, og ikke tilfalle bare en håndfull eller to store selskaper. Det ville vært interessant om statsråden kunne si noe om hvordan regjeringen tenker rundt den type oppdeling av anbud. Det kan også hende at vi kan få en kortere replikkrunde etterpå.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Nei, det var nok ikke svar på spørsmålet. Jeg forstår at det i akkurat dette prosjektet, som kanskje også i andre, kan være helt spesialdesignede ting som vi kanskje ikke kan produsere eller montere med fagekspertise i Norge. Spørsmålet var egentlig stilt på mer generelt grunnlag om hva statsråden tenker om å ha mer oppsplitting, ha mindre anbud, slik at lokale og regionale bedrifter faktisk kan delta i anbudene. For blir de for store og tunge, sier det seg selv at mange av de små og mellomstore bedriftene som har dyktige fagfolk, dyktige håndverkere, ikke har ryggrad til å bære store og tunge prosjekter i mangehundremillionersklassen. Delte man dem opp, kunne de også få være med i konkurransen og til og med kanskje vinne noen, og verdiskapingen kunne blitt større lokalt og regionalt. Det var det som var spørsmålet.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Jeg forstår som sagt at det kan være spesialprodukter og spesialsying som vi kanskje ikke har utstyr og kompetanse til å kunne håndtere i det norske bygg- og anleggsnæringslivet – for å kalle det det. Men det er jo unntakene, vil jeg tro. Så jeg har lyst til bare å stille et oppfølgingsspørsmål, da kommunalministeren, Kommunaldepartementet, staten, jo er en stor byggherre, Norges kanskje største byggherre. Hvis jeg forsto det riktig, er ikke statsråden imot å drive med oppsplitting og legge ut mindre anbud, slik at det er mulig å konkurrere. Han nevnte veier, men her snakker vi mer om bygg, og da kunne jeg tenke meg å spørre statsråden: Er det noen anbudseksempler ute nå, eller noen som kommer i nær framtid som statsråden kunne liste opp?
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2021-05-04:
Ja takk. Det var ikke meningen å forstyrre bildet her, men statsråden er jo ansvarlig for Statsbygg, så jeg synes ikke det er helt unaturlig å stille noen spørsmål rundt dette når vi har den merknaden vi har. Forsto jeg statsråden riktig nå – at han vil gi det styringssignalet til Statsbygg at de skal splitte opp og gjøre anbudene mindre, slik at det blir enklere for lokalt og regionalt næringsliv å delta i statlige anbud?
Kent Gudmundsen (Høyre), 2021-05-04:
At samfunnet har stått i en krevende tid siden mars i fjor – ja, det er det liten tvil om. Samtidig er vi privilegert i Norge, der vi så langt har håndtert situasjonen vi står i, og følgene av den, bedre enn de fleste andre land i verden. Men like fullt: Det er viktig at vi er varsomme og følger dette tett, særlig hvordan våre unge, håpefulle har det i denne spesielle tiden. Som vår helseminister så riktig minnet oss om tidlig i pandemien: Barne- og ungdomstiden er her nå, ikke senere. Derfor har regjeringen prioritert barn og unge under hele denne tiden, og det har vært helt riktig og ikke minst veldig viktig. Undersøkelser tyder heldigvis på at for det store flertallet har arbeidsforholdene i hjemmet vært relativt gode, men mange elever har fått et lavere læringsutbytte enn normalt, særlig elever med vedtak om spesialundervisning og elever med særskilt norskopplæring – man har altså fått færre tilrettelagte timer enn man skulle ønske. Jeg vil benytte anledningen til å takke alle i oppvekstsektoren som har stått på under pandemien sånn at ungene våre har kunnet oppleve en så normal skolehverdag som mulig. Framover må vi gjøre vårt ytterste for at alle elever skal få tatt igjen tapt læring. Det har ikke stått på penger. Så langt er det bevilget mange milliarder ekstra til kommunene for bedre å kunne følge opp ungene våre, styrke laget rundt eleven og bidra til en tett og god oppfølging av alle i skolen – bl.a. 300 mill. kr til å følge opp elever for tapt progresjon, 500 mill. kr til nye og utvidede sommerskoletilbud og 200 mill. kr til ekstra digitale hjelpemidler, for å nevne noe. I lys av dette er altså ikke tiden inne til å senke kravene til fordypning hos læreren, fjerne opptakskrav til lærerutdanningen, melde Norge ut av undersøkelser og redusere kunnskapen om tilstanden i skolen, snakke om det viktigste først og innføringen av en tillitsreform i skolen og like etter styre undervisningen til lærerne med fysisk aktivitet, eller binde opp ressurser til skolemat framfor satsing på flere lærere med fordypning. Likevel er det altså dette kunnskapssynet vi står overfor på rød-grønn side inn i en stortingsvalgkamp der slaget vil stå om hva slags skole ungene våre fortjener å møte etter pandemien. I Høyre vil satsing på kunnskap om skolen og i skolen, på flere lærere med fordypning og på en målrettet innsats for å sikre grunnleggende ferdigheter tidlig i skoleløpet være helt sentralt. Vi må bidra til at flere barn opplever mestring i skolehverdagen som kommer, for det gjør noe med selvtilliten, det gjør noe med selvbildet og med hvordan barnas ryggsekk fylles for å møte nye utfordringer senere i livet. Det synes venstresiden å ha glemt fullstendig når de overbyr hverandre på alt annet enn en kunnskapssatsing i skolepolitikken. Det er heller ingen god måte å møte skolehverdagen på etter pandemien.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2021-05-04:
Formålet med all krisehåndtering er å få kontroll over krisen og å beskytte innbyggerne. I koronapandemien har Norge lavere smittetall og færre dødsfall sammenlignet med land som det er naturlig å sammenligne seg med. Regjeringen har i all hovedsak lyktes med håndteringen, selv om koronakommisjonens rapport peker på viktige læringspunkter. Jeg savner noe vesentlig i denne debatten. Det handler om hva som karakteriserer beslutninger i en krise. Krise er en situasjon som er preget av stor usikkerhet, forutsetningene endrer seg ofte på kort tid, og tiden til å tenke, til å konsultere og vurdere og få aksept for avgjørelser, er mindre i en krise. Når det gjelder planlegging, vil det være sånn i en krise at hva det enn planlegges for, blir man tvunget til å avvike fra planen i møte med virkeligheten. Det er det side opp og side ned med forskning på. Å designe en riktig plan for alle hendelser er helt umulig, og kriseplaner er sjelden midtpunktet for en krisehåndtering når det virkelig gjelder. Ifølge undersøkelser har planer liten eller ingen betydning – altså: liten eller ingen betydning – for en effektiv kriserespons. Forskere sier at det finnes en fundamental motsetning mellom planlegging og beslutninger i kriser. Planlegging forutsetter at man vet hva som vil skje, noe som er helt umulig i kriser. I kriser kreves derimot improvisasjon og fleksibilitet – mer enn papirplaner. Opposisjonens kritikk rundt planverket rommer ikke dette perspektivet i det hele tatt. Regjeringen har vist stor evne til nettopp det ekspertene på kriser framhever som viktig: å handle fleksibelt, å ha evne til improvisasjon – og endre kurs når det er nødvendig. De har vært handlekraftige, og strategien som er valgt, har spart mange liv. Når det er sagt: Koronakommisjonens rapport kommer med berettiget kritikk, som regjeringen har tatt inn over seg og er klare på at de vil lære av. Men vi må ikke glemme hovedkonklusjonen i rapporten, som sier at håndteringen i all hovedsak har vært god.