Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-05:
I denne saken skal vi altså ikke vedta en samtykkelov, og det er heller ikke foreslått, fordi vi har  en samtykkelov i Norge. Likevel kommer regjeringspartiene i denne salen, med støtte fra Senterpartiet, til å stemme mot noe de samtidig er for. De er for tiltak for å begrense voldtekt, de er for å lage et samfunn som skal trygge voldtektsutsatte, de har vært for – og stemt for – at Norge skal knytte seg til Istanbul-konvensjonen, som i detalj beskriver et samtykkekrav ved seksuelle handlinger. Det ble lagt fram av en justisminister fra Fremskrittspartiet. Alle i denne sal er for en samtykkebestemmelse. Da er det underlig at de fortsetter å argumentere mot  en samtykkelov, som representanten Angell Gimse gjorde i stad, ved å presentere alle mulige problemer som en samtykkebestemmelse i lovverket skulle tilføre. Vi har det allerede, og Høyre har stemt for det, Fremskrittspartiet har stemt for det, men i debatten i saken fortsetter de å argumentere mot det. I merknadene står det bl.a. at man ved en samtykkebestemmelse er «bekymret for at forslaget vil gi voldtektsbestemmelsen et for vidt omfang, slik at grensene for hva som faktisk må regnes som en voldtekt, blir flyttet, og at vi får utilsiktede pådømmelser». Her argumenterer de mot  en samtykkebestemmelse som de for et halvt år siden stemte for. Hvis de virkelig mener det som står i merknaden, burde de stemt nei til Istanbul-konvensjonen i mai i fjor, slik jeg forstår det, men det gjorde de altså ikke. Så man kan spørre seg om regjeringspartiene har skiftet syn. Er de ikke for en samtykkebestemmelse lenger? Mener de at Istanbul-konvensjonens samtykkekrav ikke lenger er viktige? De argumenterer jo mot dette. Heldigvis har statsråden i brev til Stortinget vært tydelig på at vi har en samtykkebestemmelse i Norge, og at den står sterkt. Det er nettopp denne forvirringen, både blant justispolitikere og i det offentlige ordskiftet, som vi vil til livs. Vi har en samtykkebestemmelse gjennom vår tilknytning til konvensjonen, men representantene fra regjeringspartiene argumenterer som om den ikke eksisterer. De sender relativt forvirrende signaler til domstolene. Jeg har også drøftet dette med dommere. Selv om samtykkekravet er bestemt i en konvensjonstekst, brukes samtykkeformuleringen ikke nødvendigvis som gjeldende rett, eller som rettskilde, det brukes litt vilkårlig. Derfor er det behov for å tydeliggjøre dette. Forslaget fra SV, med støtte fra Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti, går kun inn på å tydeliggjøre noe som Høyre, Fremskrittspartiet og Senterpartiet er tilhengere av – og tidligere har vedtatt. Samtykkekravet står i konvensjonsteksten, men ikke i lovparagrafen, § 291. Vi ønsker å styrke formuleringen i § 291. Vi henter formuleringene fra konvensjonsteksten inn i lovteksten, det er det vi ønsker oss. Vi skal ikke forandre gjeldende rett, og vi skal ikke påvirke grensene for hva som skal regnes som voldtekt, men vi skal tydeliggjøre, for det er det behov for. I dag – for to timer siden – fikk jeg en e-post med en melding fra FNs menneskerettighetskomité. Den understreker nettopp det jeg har sagt: FN anbefaler her helt eksplisitt at § 291 skal styrkes med en konkret samtykkebestemmelse, akkurat slik som dette forslaget legger opp til. Den offentlige debatten og ikke minst regjeringspartienes manglende forståelse av at de faktisk har vedtatt et samtykkekrav, og motviljen mot å tydeliggjøre voldtektsbestemmelsen slik den er i dag, skaper mange misforståelser ute blant folket, også i domstolene. Jeg synes det er rart, og jeg skjønner ikke helt hvorfor regjeringspartiene er motstandere av å tydeliggjøre noe de faktisk er for. Jeg vet ikke hvorfor de er motstandere av å synliggjøre og tydeliggjøre noe de er for. Jeg synes det er rart, og jeg synes det er forvirrende, men jeg vet at de da sender et veldig dårlig signal. Uansett hva vi måtte mene her av juridiske spissfindigheter, vil dette utad bli oppfattet slik at regjeringspartiene, med Senterpartiets støtte, ikke tar voldtektsproblematikken på alvor, at de lener seg fornøyd tilbake og ikke ser noen grunn til å styrke jussen på dette området – og selv ikke har noen forslag til hvordan vi kan få bukt med voldtektsproblemet. Det er veldig skuffende for de tusenvis av kvinner og menn som har blitt utsatt for dette, og for de mange som er under trussel om dette.