Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2002-11-14:
Jeg kan forstå noe av bakgrunnen og engasjementet fra SVs side for de politiske målene som er beskrevet i SAPRIN-nettverkets rapport. Men det kan virke som om SV ikke har fulgt helt med i den positive utviklingen som faktisk har skjedd i Verdensbanken. I Verdensbankens strategi for fattigdomsbekjempelse har banken de siste årene blitt mye mer bevisst på å bruke konkrete utviklingsmål i en strategi og etterse at disse målene er målbare og relevante. I forholdet mellom Verdensbanken og FN-systemet har det tidligere vært en del kompetansestrid og revirkamp. Dette er nå betydelig forbedret. Verdensbanken og FN samarbeider nå tett i kampen mot AIDS, for en bedre utdanning i utviklingsland og på landnivå. Det er kjent at det har vært noen problemer i samarbeidet mellom Verdensbanken og UNDP, men signalene fra begge hold er at dette nå er i ferd med å endre seg. Det finnes fortsatt områder hvor samarbeidet kunne vært bedre, men stemningen mellom banken og FN er betydelig forbedret på bare få år. I Norges politikk overfor verdensbankgruppen ønsker vi å bidra til at bankgruppens mandat, fattigdomsreduksjon, blir integrert i alle faser av bankens aktive virke, strategier, programmer, faglig bistand og øvrige aktiviteter. Vi vil bidra til å styrke arbeidet for å nå fram til de fattigste befolkningsgrupper, til at bankgruppens aktiviteter i størst mulig grad innrettes i samsvar med norske utviklingspolitiske prioriteringer, og til at viktige tverrgående temaer som miljø, likestilling og godt styresett blir ivaretatt, og også til at arbeidet med næringsutvikling i de fattige landene blir styrket, med særlig vekt på energi. Vi ønsker også å bidra til å styrke giverkoordinering og mottakerstyring av bistanden, økt vektlegging av nasjonalt eierskap i utformingen og gjennomføringen av nasjonale fattigdomsrettede utviklingsstrategier, og vi vil støtte nasjonal kapasitetsbygging for å oppnå dette. Fra norsk side vil vi støtte opp om reorganiseringen for å gjøre institusjonene mer effektive, bl.a. stimulere til mer samarbeid på tvers av avdelinger og regioner, styrke samarbeidet med de regionale utviklingsbankene, styrke samarbeidet med FN-systemet, særlig UNDP, og bedre definere Verdensbankens rolle i den internasjonale finansarkitekturen, særlig i forebygging og håndtering av finanskriser og de sosiale og strukturelle konsekvensene av disse. For Norge har det i år vært viktig å følge opp resultatene av IDA 13-forhandlingene, legge om og rasjonalisere samfinansieringen i tråd med den nye budsjettstrukturen, å følge opp HIPC i tråd med oppdatering av gjeldsplanen, og å følge opp den nye privat sektor-strategien. Forslagsstillerne fra SV retter særlig søkelyset mot strukturtilpasningspolitikken i Verdensbanken. Dette er et tema som fra norsk side har vært viet stor oppmerksomhet. En omlegging av den økonomiske politikken og en effektivisering av ressursfordelingen har vært og er en absolutt nødvendighet i mange land. Den konkrete utformingen av reformprogrammene må imidlertid også ta hensyn til andre sider ved et lands utviklingspolitikk. Fra norsk side har vi vært opptatt av de aller fattigste gruppene, og at disse ikke skulle bli rammet unødig av umiddelbare tiltak. I en helt tidlig fase av strukturtilpasningspolitikken tok man fra norsk side, sammen med noen andre land, initiativ til et større utredningsarbeid i banken om den sosiale dimensjonen ved strukturtilpasningskonseptet Dimension of Structural Adjustment. Konklusjonene fra dette arbeidet bidrog til å justere og forbedre strukturtilpasningskonseptet. Det er en bekymring at man har sett mangel på investering i de fattigste landene, særlig i Afrika, etter år med tilpasningstiltak. Fra norsk side har vi også i særlig grad vært opptatt av miljøkonsekvensene av tilpasningen. Dette var nok en side som var dårlig forstått av banken, og Norge tok derfor initiativ til en større utredning om dette. Konklusjonene fra dette er at miljøhensynet er innarbeidet i bankens retningslinjer for utformingen av strukturtilpasningsprogram. Kristelig Folkeparti mener det er viktig at banken er i bred dialog med mange ulike miljøer i giverland og mottakerland når strukturtilpasningsprogrammene igangsettes. Først da kan man oppnå best mulig resultat som kommer de fattigste til gode. Det har vokst fram en aktiv antiglobaliseringsbevegelse de siste årene. Verdensbanken tar antiglobaliseringsbevegelsen på alvor, og bankens leder ønsker å ha en dialog også med motstandere av banken. Det kan noen ganger være vanskelig å forstå all motstanden mot banken når det gjelder dens virke i utviklingsprosjekter som vektlegger lokal deltakelse, selvstyre, demokrati, ansvarliggjøring og bevisstgjøring. Engasjementet mot urettferdighet og uheldige konsekvenser av globaliseringen er derimot positivt. Man skal være klar over at antiglobaliseringsbevegelsen på ingen måte er enhetlig. Den består bl.a. av politiske grupper på venstrefløyen, fagforeninger, miljøorganisasjoner og frivillige hjelpeorganisasjoner. Men det har altså skjedd helt konkrete endringer i bankens strategi. Den viktigste endringen er PRSP-prosessen – Poverty Reduction Strategy Paper. Her må utviklingslandene selv formulere sine strategier. Målsettingene og planene i PRSP er formulert av dem som har ansvaret for budsjettene i utviklingslandene, ikke av Verdensbankens folk. Det gir en helt annen deltakelse og ansvarliggjøring, og det gir grunnlag for en positiv utvikling i disse landene.