trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Eg vil gjerne få stilla følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Tidligere hemmeligstemplede målinger fra amerikanske ubåter viser at isdekket i Arktis er redusert med ca. 40 pst. de siste 30 årene. Forskere sier at den overveiende grunnen er temperaturøkningen som følge av global oppvarming. Den avgjort raskest voksende kilde til drivhusgasser er mobile kilder, altså bil og fly. Hva akter statsråden å gjøre for at folk flest skal kunne redusere bruken av privatbil?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Eg takkar statsråden for svaret. Noko av grunnen til at SV tek opp dette, er m.a. dette med klimaforskinga i forhold til Arktis. Men det er òg den problemstillinga at dersom ein går inn og les Samferdselsdepartementets budsjett, er dette med klimagassutslepp svært lite berørt. Dette er altså ei problemstilling, slik eg oppfattar det, som Samferdselsdepartementet ikkje er så oppteke av. Det bekymrar SV. Som statsråden riktig påpeikar, er det ein kolossal auke i klimagassutsleppa innanfor transportsektoren. Utfordringane står difor i kø. Eg er samd i nokre av dei tiltaka som er nemnde. Men kor står t.d. den satsinga som var lovd i høve til gang- og sykkelvegar? Kor er den i høve til dei bybaneprosjekta som ein kjenner til i storbyane? Det er i det heile ei mengd med saker som det går an å gripa fatt i, og som vil ha noko å seie for eit av dei største problema me står overfor, nemleg klimagassar.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-24:
Til det siste med piggdekk: Det er klårt at i forhold til Oslo og andre byar er dette med støv og støy eit stort problem, men det har relativt lite å gjera med klimagassutslepp. Det SV her er oppteke av, er å få ei meir offensiv haldning, ein offensiv politikk, i forhold til dei tiltaka som verkeleg hjelper, nemleg det som kan redusera transportbehovet: det å satsa på kollektive løysingar, det å fremma energieffektive løysingar og løysingar som ikkje inneber klimagassutslepp. Her kan det gjerast mykje meir, og eg er sikker på – og det er det som er noko av utfordringa – at dersom samferdselsministeren i sterkare grad tenkjer på Kyotoprotokollen og på klimagassutleppa i si planlegging og i si prioritering, vil ein kunna få i gang dei prosjekta som eg nemnde: bybaneprosjektet i Bergen, bybaneprosjektet i Stavanger, ei sterkare satsing på gang- og sykkelvegar og ei oppfølging av dei allereie vedtekne planane på desse områda.
Petter Løvik (Høyre), 1999-11-24:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Med visning til at samferdselsministeren har uttalt at prosjekta under «grusvegpakken» skal ha svært nøktern standard, med enkel opprusting og dekkelegging av eksisterande veg, går vegkontoret i Møre og Romsdal inn for at dei to prioriterte strekningane, Rv 680 og Rv 652, skal ha ei varierande vegbreidd ned til 4 meter. Begge vegane blir karakteriserte som «smale med dårleg kurvatur». Meiner statsråden dette er ein riksvegstandard som er god nok inn i eit nytt årtusen?»
Petter Løvik (Høyre), 1999-11-24:
Eg vil takke statsråden for svaret, men samtidig peike på at eg synest dette stiller den såkalla grusvegpakka i eit litt merkeleg lys. Då den vart lansert, vart det gitt inntrykk av at grusvegpakka skulle løyse alle problema når det gjeld grusriksvegar. No viser vegkontoret i Møre og Romsdal til statsråden sine utsegner og legg opp til ei vegbreidd heilt ned i fire meter – på ein riksveg for 1999 og framover! Dette må vel kunne karakteriserast som ein mellombels veg, for ein veit at dette ikkje er tenleg for framtida. Smale, svingete vegar kan ikkje vere riksvegar framover. Eg synest heller ikkje at eg fekk eit klart svar på det som var hovudspørsmålet mitt, og eg vil derfor gjenta spørsmålet: Meiner statsråden dette er ein riksvegstandard som er god nok inn i eit nytt årtusen?
Petter Løvik (Høyre), 1999-11-24:
Eg vil igjen takke for svaret. Det er muleg at det kan oppfattast slik at representanten Løvik ikkje er takknemleg nok for at ein del av dei altfor små vegløyvingane vart øyremerkte til grusveg. Men eg synest det er litt merkeleg når statsråden, som m.a. er ansvarleg for riksvegane i Noreg, seier at han ikkje vil legge seg bort i den standarden som er på norske riksvegar. Etter mitt syn er ikkje 4 meter breie riksvegar godt nok, og det meiner eg at statsråden burde kjenne eit ansvar for. Eg synest det ville vere rimeleg om statsråden i svaret på eit slikt spørsmål iallfall ville prøve å sette ein slags minstestandard, kanskje ein Fjærvoll-standard, og seie kor låg han meiner standarden på ein riksveg kan vere. Igjen vil eg spørje: Er ei riksvegbreidd på 4 meter godt nok i Noreg i framtida?
May Britt Vihovde (Venstre), 1999-11-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «I programmet Puls på NRK mandag 15. november 1999 vart det hevda at nordmenn et blodtrykksenkande medisinar for ein milliard kroner i år, utan at desse medisinane har særleg dokumenterte effektar. Medisinane er stort sett blåreseptmedisinar og dermed betalt av oss alle. Kva kan statsråden gjera for å få ein praksis som er meir i tråd med kunnskapsbasert medisin?»
May Britt Vihovde (Venstre), 1999-11-24:
Eg er veldig glad for at departementet har gripe fatt i dette, både når det gjeld informasjon/kunnskap til helsepersonell og ein gjennomgang av retningslinjene som skal til for å få meir rasjonell legemiddelforskriving. Men me veit jo at me – heldigvis – har forsking som gir oss stadig betre og meir effektive medisinar, med mindre biverknader. Me merkar her i huset – statsråden og hans departement merkar det sikkert òg – eit stadig sterkare press for å få desse nye medisinane inn på ordninga med blå resept. Det er vel og bra. Men kva med alle dei medisinane som allereie er innanfor ordninga? Korleis kan ein få tatt i bruk dei nye medisinane som er betre og meir effektive, og få ut dei medisinane som har mindre effekt? Dette har noko med at me skal bruka dei offentlege midlane på det som er til beste for dei som har behov for det, òg innanfor medisinbruk. Så mitt spørsmål blir: Vil ein òg ha ein gjennomgang av dette for å få rutinar på det?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-11-24:
Representanten Vihovde har helt rett i at det er betydelig større interesse for å få medikamenter inn i blåreseptordningen enn for å få dem ut, og virkemidlene for å få opptak av medikamenter i blåreseptordningen blir stadig mer innsiktsfulle. Jeg har i mitt arbeid med legemiddelspørsmål kommet til at det er behov for en gjennomgang av hele legemiddelforvaltningen. Det gjelder de organisatoriske sider, men det gjelder også kriteriene for opptak til blåreseptordningen. Vi arbeider derfor med en slik gjennomgang, herunder kriterier for opptak og spørsmålet om når legemidler skal tas ut av ordningen. La meg få føye til at en del av problemet nok løses av seg selv, i den forstand at når det kommer nye og bedre legemidler inn i ordningen, vil naturlig nok omsetningen av de eldre og dårligere legemidlene avta betydelig.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Jeg vil tillate meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I svaret 25. juni 1999 på mitt skriftlige spørsmål nr. 357(1998-99) (1998-99) Hvordan kan statsråden påstå at så ikke er tilfelle, og hvorfor er det manipulert med datoer når det gjelder nevnte undertegnelsestidspunkt?»
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Når jeg gjentar spørsmålet vedrørende dannelsen av ECC AS/PRIMAR, er det fordi det er av stor betydning for eksisterende firmaer som allerede er i markedet, og det dreier seg om en statlig monopolsituasjon. Det er bakgrunnen for dette. Statsråden sa nå i sitt svar det hun egentlige kunne ha sagt i juni i det skriftlige svaret, at en kanskje burde presisert det faktiske forhold, at det forelå en avtale, men at den ennå ikke var godkjent av departementet. Så der føler jeg at statsråden langt på vei gjør en innrømmelse. Statsråden sa at dette stod i departementets svar av 27. april, men fire ganger tidligere er det også gitt svar på vegne av Sjøkartverket, som sa det samme. Det jeg vil spørre statsråden om, er: Burde ikke det korrekte ha vært at en i juni måned klart hadde sagt i svaret – da hadde en unngått et nytt spørsmål – at avtalen var underskrevet, men at en ventet på en godkjenning fra Miljøverndepartementet?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Svaret fra statsråden nå frister meg til å gå videre med det saken egentlig gjelder, om det ikke skjer en konkurranse mellom det som nå er dannet, og eksisterende private bedrifter. Men det får ligge til en annen anledning. Det som også forbauser meg, er at det sies at det ikke er gjort endring. Da avtalen først ble frigjort, stod det en dato, 31. desember 1998. Men så skriver miljøvernministeren i svaret sitt i juni at den egentlige underskrivelsesdato var 27. januar 1999. I beste fall er dette manipulering med datoer. Mitt spørsmål blir da: Er det vanlig at en i Miljøverndepartementet, og for så vidt i Regjeringen, når en inngår avtale med utenlandske partnere, uten videre kan skifte underskrivelsesdato, slik som det er gjort i dette tilfellet?
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Representanten Rasmussen stilte meg i juni måned et skriftlig spørsmål om hvorfor departementet i brev av 27. april 1999 opplyste at avtalen «Memorandum of Understanding – RENC Joint Venture», MoU, ikke var undertegnet, når det senere viste seg at avtalen var signert den 31. desember 1998. Avtalen «Memorandum of Understanding – RENC Joint Venture» er inngått mellom Statens kartverk og det britiske sjøkartverket, United Kingdom Hydrographic Office, på vegne av sine departementer. Disse etatene hadde gjennom lang tid ført forhandlinger med sikte på et samarbeid om i fellesskap å drive et europeisk sjøkartsenter. Planene var at dette senteret skulle være i drift i Stavanger fra 1. januar 1999. Statens kartverk og det britiske sjøkartverket daterte derfor avtalen for sitt vedkommende den 31. desember 1998. Departementet gjennomførte en omfattende vurdering av om avtalens formuleringer var akseptable, herunder også innhenting av uttalelser fra andre departementer og presiseringer både fra Kartverket og fra det britiske sjøkartverket. Først 27. april 1999 gav departementet sitt samtykke til at avtalen kunne inngås. MOU-en var ikke å anse som underskrevet med endelig virkning før departementets samtykke forelå. Når departementet opplyser at avtalen ikke er undertegnet, vil det i et slikt tilfelle bety at departementets samtykke til avtaleinngåelse ikke foreligger. Denne uttalelsen kunne vært presisert til at det norske og det britiske sjøkartverket hadde signert en samarbeidsavtale, men at departementet på dette tidspunkt ikke hadde samtykket i avtaleinngåelsen. I mitt skriftlige svar til representanten Rasmussen refererte jeg kartverksjefens redegjørelse for hvorfor og hvordan dette hadde foregått. Av dette framgår det at det fra departementets side ikke er gitt feilaktige opplysninger eller manipulert med datoer.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Jeg ser ikke bort fra at man i denne saken kunne ha formulert seg noe mer elegant. Man kunne sagt at avtalen var signert, men at den ikke var underskrevet før departementet hadde godkjent den. Jeg vil understreke at det allikevel ikke betyr at man har gitt feil opplysninger eller manipulert med tall. Man har fulgt vanlige prosedyrer for når en avtale regnes som underskrevet. Samtidig er jeg helt enig med representanten i at det er viktig å gi korrekte opplysninger om denne saken, fordi det er av stor betydning for eksisterende virksomhet. Det har derfor også fra Regjeringens side vært viktig å presisere i avtalen, og ikke minst i mandatet for etableringen av dette samarbeidet, at dette ikke skal konkurrere ut eksisterende private virksomheter som bl.a. selger kartopplysninger i detalj. Det har vært viktig for oss å hindre at et statlig monopol konkurrerer ut private aktører.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Jeg vil igjen på det sterkeste ta avstand fra at det er manipulert med datoer. Det departementet her har gjort, er å forholde seg til vanlige avtalerettslige prinsipper, både i departementet og i underliggende instanser. Jeg mener det var riktig av Miljøverndepartementet å bruke de fire månedene som man brukte på å godkjenne ordlyden i avtalen. Det var viktig å få kartlagt spørsmål som bl.a. konsekvenser av overgang fra forvaltningsbedrift til aksjeselskap, ansvar for ECC, som flyttes fra Miljøverndepartementet til Nærings- og Handelsdepartementet, hvordan engelske begrep skulle oppfattes, organisatoriske konsekvenser og økonomiske konsekvenser. Når det er sagt, håper og tror jeg at vi i hvert fall kan møtes i en glede over at man har fått til denne type etablering i Norge. Det er ikke noen tvil om at dette er et felt hvor vi trengte et europeisk samarbeid, og jeg er stolt og glad over at vi fikk hovedkontoret til Norge.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Jeg vil innledningsvis understreke at i planprosesser etter naturvernloven er alltid målet å redusere konfliktene med grunneiere og andre brukerinteresser mest mulig før det blir fattet endelig vernevedtak. Dette gjelder både i forbindelse med vern av barskog og ved vern av andre naturtyper. Planprosessen forut for vernevedtak i medhold av naturvernloven er derfor svært omfattende gjennom både lokale og sentrale høringsrunder. Verneforslagene som fremmes i tilknytning til verneplan for barskog, blir i tillegg behandlet i det regionale og i det sentrale barskogutvalget, hvor grunneierorganisasjonene er representert. I alle verneplanprosesser er jeg opptatt av at grunneiere og andre lokale brukerinteresser blir trukket inn så tidlig som mulig, slik at eventuelle konflikter kan avdekkes og forsøkes løst tidlig i prosessen. Konflikter mellom vern og andre brukerinteresser forsøkes primært løst ved justering av verneforslaget gjennom endret avgrensning og gjennom utformingen av verneforskriftene. I St.meld. nr. 40 for 1994-95, barskogvernmeldingen, er makeskifte nevnt som mulig konfliktdempende tiltak. Likevel kan det i enkelte områder være så stor konfliktgrad at det viser seg uaktuelt med vern. Gjennom barskogvernmeldingen ble det vedtatt å utvide barskogvernet. Gården Haugsjå ligger innenfor det foreslåtte Haugsjåknipen naturreservat, som er en av de foreslåtte lokalitetene i den såkalte fase 2 av verneplan barskog for Øst-Norge. Planen forventes å bli sendt på lokal høring i løpet av året. Den lokale høringen vil foregå utover våren 2000, med høringsfrist tidlig på sommeren neste år. Planen vil få en grundig behandling gjennom den lokale og senere den sentrale høringen. I tillegg blir den behandlet i det regionale og i det sentrale barskogutvalget. Jeg er kjent med at det foreslåtte Haugsjåknipen naturreservat er høyt prioritert i vernesammenheng fra fylkesmannens side, samtidig som det er skogbruksinteresser i området. Jeg er også kjent med at det allerede nå er igangsatt arbeid for å prøve å få til en makeskifteordning for å løse disse konfliktene. Dette synes jeg er positivt. Før jeg får saken til behandling i departementet, kan jeg ikke ta stilling til hvordan eventuelle gjenstående konflikter kan løses. Jeg vil imidlertid sørge for at det også for dette området blir foretatt en grundig avveining mellom verne- og skogbruksinteresser før det eventuelt fattes endelig vernevedtak av Kongen i statsråd.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Jeg deler fullt ut representantens mål om at fornuften vil seire i denne saken, men det kan nok hende at vi har en noe ulik målestokk. Som jeg sa, vil jeg ikke gå konkret inn i denne saken og konkludere med noe fra Stortingets talerstol. Det er slik at denne planen vil bli sendt på høring, og høringen vil gå utover våren 2000. Blant de tingene som vil kunne være aktuelt, er å justere grenser og vernegrad gjennom forskrifter. Jeg vil i denne saken, som i andre saker jeg jobber med, legge stor vekt på å jobbe på en måte som demper konfliktene så mye som overhodet mulig.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Det er ikke noen tvil om at bl.a. vernesaker i en del sammenhenger kan skape store konflikter. Det er også grunnen til at denne regjeringen de to siste årene har jobbet systematisk med å forbedre prosedyrer og sørge for at vi jobber på en måte som skaper så lite konflikter som overhodet mulig. Det betyr at vi har prøvd å skjerpe inn kravene for at folk skal få avklaring så fort som mulig, det betyr at vi har skjerpet inn at grunneier skal få det varslet og kunne være med på befaring, og det betyr at vi i en del sammenhenger prøver å kjøre parallelle prosesser etter naturvernloven og plan- og bygningsloven, som sikrer lokal deltakelse tidlig i prosessen. Alt dette er viktig for meg. Som et ledd i de konfliktdempende tiltakene prøver vi også å møte folk der det er ønskelig. Og blir vi invitert dit, så kommer vi selvsagt.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Det har tidligere vært reist spørsmål om blandingsdyr av ulv og hund i Norge. Blant annet ble dette tatt opp i spørretimen 21. oktober 1998. Etter at spørsmålet ble reist første gang, tok departementet straks initiativ for å videreutvikle genetiske metoder som kan benyttes for å fastslå om slike blandingsdyr faktisk forekommer. Direktoratet for naturforvaltning har på vegne av departementet fulgt opp saken, og metodeutviklingen er godt i gang. Prøver av ulv fra tidligere tider og fra dagens bestand sendes rutinemessig til et genetikklaboratorium i Sverige. Dette ble også gjort da et dyr ble påkjørt og drept i Østfold nylig. Høgskolen i Hedmark har senere i en rapport til Direktoratet for naturforvaltning uttalt at de har mistanke om at valpekullet som det påkjørte dyret tilhørte, kan være en blanding av ulv og hund. Direktoratet har derfor arbeidet med så raskt som mulig å få analysert dette dyret, utenom den allerede oppsatte analyseplanen. Direktoratet regner med at analyseresultatene kan foreligge i januar. Det er ikke ønskelig å ha en blanding av ulv og hund i norsk fauna. Jeg har tidligere gitt uttrykk for at dersom vi med sikkerhet kan si at det finnes slike dyr i Norge, vil jeg sette inn nødvendige tiltak for å fjerne disse. Direktoratet for naturforvaltning har derfor startet planleggingen av tiltak for å kunne følge opp de aktuelle valpene i Østfold. Blant annet er Norges veterinærhøgskole gitt i oppdrag å forberede individmerking av dyrene i denne ulvegruppen, slik at valpene skal kunne følges fram til det tidspunkt da det kan tas en avgjørelse om hva som videre skal skje.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Jeg kan forsikre representanten om at skader forårsaket av ulv i dette området og andre er noe av det som for tiden opptar miljøvernministeren mest. Hvis man følger med i media, vil man kanskje se at det også er noe av det som jeg for tiden bruker mest tid på. Jeg er enig i at dette er en alvorlig sak som haster, og jeg har derfor sjekket med Direktoratet for naturforvaltning om det foreligger noen misforståelser. Det gjør det ikke etter de opplysningene jeg har fått. Saken behandles så fort som mulig. Men det er dessverre slik at det å genteste en ulv ikke er gjort i løpet av noen dager, bl.a. fordi man må sammenligne med tilgjengelig genmateriale fra den skandinaviske ulvestammen for med sikkerhet å kunne fastslå om det er en ulv eller ikke.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-11-24:
Jeg er fremdeles innstilt på å ta spørsmålet på alvor. Jeg vil gjerne understreke at dette er blant de sakene jeg faktisk jobber aller mest med for tiden, og det er også slik at jeg har lagt stor vekt på, enten selv eller representert ved min statssekretær, å møte så mange som mulig av dem som er plaget av disse problemene. Det er også grunnen til at statssekretæren min sammen med direktøren for Direktoratet for naturforvaltning var på et møte i området senest i går. Jeg kan samtidig forsikre representanten om at Veterinærhøgskolen allerede har fått i oppdrag å forberede radiomerking av disse dyrene, og vi har en felles interesse av å få gjort dette så fort som mulig, for også for miljøvernministeren er det viktig å få skutt disse dyrene hvis det viser seg at det ikke er ren ulv.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-24:
Jeg skal få stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «Gården Haugsjå i Froland kommune i Aust-Agder har som en følge av opptrappingen av barskogvernet fått båndlagt ca. 25 pst. av de produktive skogsarealer. Dersom en slik vesentlig del av eiendommen blir varig vernet, vil dette sterkt svekke driftsgrunnlaget for gården. Saken har fått en maksimal konfliktgrad idet eieren er sterkt mot at gården fratas viktige arealer. I St.meld. nr. 40(1994-95) står det at «noen områder er dessuten uaktuelle pga. stor konfliktgrad». (1994-95) Bør ikke dette tas til følge?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg velger å tolke det dit hen at det tross alt fins et håp om at fornuften vil seire i denne saken til slutt. Men dersom myndighetene gjennom barskogvernet skulle velge å marginalisere selve livsgrunnlaget til en av de få store gårdene i Froland kommune, som har hele sitt eksistensgrunnlag ensidig basert på skogsdrift, ville det være en regelrett skandale som ingen politiker eller byråkrat i dette landet kan være bekjent av å ha vært med på. For denne sakens anliggende rokker ikke bare dramatisk ved den grunnlovfestede private eiendomsretten, men den støter også brutalt borti Regjeringens egne rikspolitiske ambisjoner ved å true med å ødelegge næringsgrunnlaget og bosettingen i Distrikts-Norge. Ser ikke statsråden klart både de distriktsmessige aspekter, de næringsmessige og de eiendomsrettslige aspekter så vel som de menneskelige sider i denne saken? Ser hun ikke det som så tungtveiende argumenter mot verneinngrep at statsråden kan si rett ut at denne saken skal vi følge spesielt nøye med på?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-24:
Jeg har i min tid her på Stortinget flittig benyttet denne talerstolen i spørretimen for å ta opp en hel rekke ulike saker for den lille mann der ute. Dette er imidlertid en av de verste sakene jeg har vært borti. Aldri har myndighetene i denne saken varslet grunneiere om undersøkelser, heller ikke har myndighetene vurdert om det finnes likeverdige områder eller statsgrunn å verne i stedet for, og heller ikke synes myndighetene å ha tatt hensyn til at stortingsmeldingen sier at områder med minst konfliktsgrad skal velges. Det er heller ingen urskog som her er foreslått vernet. Det er områder med plantefelter og igangsatte kultiveringsarbeider, som har hatt systematisk skogsdrift de siste 70 årene. Denne saken er så viktig både for dem det gjelder og også rent prinsipielt, at jeg vil foreslå at departementet og gjerne statsråden selv som den fremtredende statskvinne hun er, i egen person bør vurdere å ta turen til Haugsjå gård på Sørlandet for å se nærmere på denne betente og uforståelige saken.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «For fem uker siden ble en ulv påkjørt og drept i Svinndal i Østfold. Denne ulven skulle gentestes fordi flere fagfolk mener at ulvefamilien i området er hybrider. Dersom dette er riktig, skal ulven avlives. Hvorfor er dette arbeidet ennå ikke igangsatt?»
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Jeg takker miljøvernministeren for svaret. Det er ikke riktig at prøvene til gentesting ble gjort så raskt som mulig. Det tok nemlig fem uker før det var en avklaring mellom dem som skulle utføre dette, og Direktoratet for naturforvaltning. Det dreide seg også om hvem som skulle betale regningen. Jeg mener at miljøvernministeren må ta innover seg at dette er blitt en alvorlig sak som haster. De skadene som ulven har gjort i området vest for Glomma, og spesielt i Skiptvet kommune, er veldig store. Derfor var forventningen til denne gentestingen veldig stor, for dersom det nå viste seg at dette var hybrider, var jo problemet løst. Jeg vil derfor spørre miljøvernministeren om hun er enig i at de skadene som har skjedd i området, egentlig ikke betyr noe for miljøvernministeren, når ikke denne saken har fått en normal framdrift.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Radiomerkingen må skje før ulven søker nye territorier, og det kommer til å skje ganske raskt. Derfor er det veldig viktig at man nå har et apparat og kan sette i gang denne radiomerkingen straks. Jeg føler meg ikke sikker på at det vil kunne skje, for hvis det blir slik at denne ulven forsvinner, vil man ikke kunne finne tilbake til den. Det kan heller ikke for miljøvernministeren være ønskelig med en ulvestamme som får som vane å høste av sau og kyr, og som helst holder seg tett opp til hus og tettbygde strøk. Det er jo det som nå skjer i dette området. Samtidig føler nok befolkningen der at ingenting skjer fra myndighetenes side, og derfor vil jeg spørre miljøvernministeren til slutt: Er miljøvernministeren nå interessert i å ta fatt i problemene til befolkningen der, slik at de føler at dette er noe de kan leve med?
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-11-24:
«I Aftenposten 14. november 1999 beskrives hvordan Norsk Tipping AS arbeider med å utvikle nye pengespill som i større grad enn dagens er rettet mot yngre årsklasser. Spillegalskap er et alvorlig problem, og Stortinget har ved flere anledninger gitt uttrykk for at man ønsker tiltak for å skjerme barn og unge mot aggressive pengespill. Mener statsråden at de nye spillene som er under utvikling i Norsk Tipping AS, er i tråd med de signaler Stortinget har gitt på dette området?»
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 1999-11-24:
Jeg takker statsråden for svaret, det var beroligende. Jeg vil allikevel få lov å påpeke at Norsk Gallup Institutt, i samarbeid med Psykiatriske Institutt i Trondheim, på oppdrag fra Norsk Lotteridrift har foretatt en undersøkelse av barn og unges spillelidenskap knyttet til underholdningsspill på TV, video og data. Undersøkelsen konkluderer med at så mange som 4 450 unge har alvorlige spilleproblemer, selv uten mulighet for pengegevinst. Og det er disse ungdommene som er neste spillegenerasjon. Ser ikke kulturministeren faren ved at statens pengespill nå utarbeider nye metoder for spill beregnet nettopp på å treffe denne ungdomsgruppen, som i utgangspunktet alt har et alvorlig problem knyttet til spilleavhengighet? I arbeidet med overgangen til digitalfjernsyn og de muligheter det gir til interaktiv kommunikasjon, har kulturkomiteen vært opptatt av at man ved utarbeidelse av nye kommunikasjonsmuligheter også må være opptatt av å legge inn sperrer for å forhindre at økt spillegalskap brer seg i befolkningen. Deler statsråden min oppfatning at utarbeidelse av mer aggressive interaktive spill burde utstå til Stortinget har behandlet problemstillingen og gitt signaler om hva vi vil tillate av statlige spilleformer?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Flere fiskere fra Nord-Norge, blant annet en fiskeskipper fra Tromsø, har i en årrekke tatt til orde for at bestandsforvaltningen av fisk er feil, og de har for lengst spådd den bestandssituasjonen vi nå står overfor. Fiskerne hevder at det er helt feil å fastsette kvotene i tonn og ikke i individ. Videre hevder de at den eneste løsningen på dagens bestandsproblem er å stenge oppvekstområdene. Er statsråden enig i dette, og hva gjøres eventuelt fra Fiskeridepartementets side for å evaluere forvaltningssystemene?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-11-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har i mitt spørsmål vist til den bekymring som fiskerne lenge har signalisert. Høsten 1996 skrev fiskeskipper Håkon Jensen et leserinnlegg i bladet Nordlys, hvor han påpeker de høye kvotene for 1997 og hva dette betyr i uttak av individ. Han spår i samme innlegg at totalkvoten av torsk av denne grunn kan bli dramatisk redusert fra år 2000, noe som vi nå ser. Mange fiskere uttrykker nå igjen stor bekymring for at den fastsatte torskekvoten er for høy. Kan vi risikere at vi nå skaper et uoverstigelig problem ved ikke å gå tilstrekkelig nye veier i forvaltningen av fisk og samtidig ta signalene fra fiskerne opp på en mer grundig måte?
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-24:
Det er ingen prinsipiell forskjell på kvoter gitt i antall individer og kvoter gitt i tonn. En kvote i tonn blir beregnet ut fra et bestandsgrunnlag i antall fisk. En kvote i antall individer måtte sannsynligvis også uttrykkes i ventet fangstvekt, ettersom kvoten skal fordeles mellom parter med ulik tilgang på stor og liten fisk. Når det gjelder problematikken med utkast av småfisk, vil motivasjonen for slik atferd bli større dersom det kun er antallet landete individer som blir avregnet mot kvoten. Dagens torskereguleringer tilstreber langt på vei stenging av oppvekstområder. Gjennom et overvåkningsprogram for fiskefelt, med åpning og stenging av felt, blir områder med høy innblanding av småfisk stengt for lange perioder. Programmet dekker både kysten, Barentshavet og fiskevernsonen ved Svalbard. Dette er imidlertid et langsiktig tiltak som først får effekt når den fisken vi har beskyttet på denne måten, har vokst opp og gitt sitt bidrag til oppbyggingen av bestanden og er fiskeklar. Vi forventer at dette vil gi ytterligere effekt fremover i form av vern av fisk under minstemål og på den måten bidra til gjenoppbygging av bestandene. Fiskeridepartementet søker til enhver tid å evaluere forvaltningssystemene i den hensikt å bli bedre. Blant annet er erfaringer fra tidligere års fiske ett av elementene som legges til grunn ved fastsettelse av nye bestemmelser om deltakelse i og utøvelse av fisket. Jeg vil i denne forbindelse også vise til det arbeidet som Fiskeridepartementet har satt i gang med å legge en plan for å sikre at de fastsatte reguleringer blir fulgt opp i det praktiske fiskeriet. Norges Fiskarlag vil nå i samarbeid med Fiskerinæringens Landsforening og fiskerimyndighetene ta initiativ til en konferanse hvor søkelyset skal settes på sammenhengen mellom ulike reguleringsformer og de kontrollproblemer som oppstår.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-24:
Som jeg sa i mitt innlegg, er det å sikre oppveksten av ungfisken et av de viktigste forvaltningsgrep som vi har i dag, med avstengning av betydelige områder av Barentshavet og Svaldbardsonen. I vår var også store deler av Finnmarkskysten innenfor fiskerigrensen sperret for drift med snurrevad. Det viser at dette spørsmålet blir tatt på alvor. Jeg er kjent med at det kommer ulike utspill fra fiskerne. Det å gå over til forvaltning i antall individer i forhold til vekt har vært vurdert. Det er innspill som har kommet gjennom mange år. Men resultatet av evalueringen er at det faktisk vil være et dårligere forvaltningsregime, spesielt fordi det gir grunnlag for at det kan bli enda mer utkast av småfisk. Fiskerne selger tross alt fisken etter vekt, og det er det som vil være avgjørende for den reaksjonen som vil være på feltene.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-24:
La meg først si at CITES står for Konvensjonen om internasjonal handel med truede dyre- og plantearter. Formålet med konvensjonen er å beskytte truede dyr og planter. Dette skjer ved å regulere handel og privat inn- og utførsel av slike arter. Arter som omfattes av konvensjonen, er oppført på tre forskjellige lister. Liste I omfatter de mest truede artene og innebærer at handel i praksis er forbudt. Vågehval er i dag ført på liste I – dette til tross for at bestandene av vågehval i våre områder helt klart ikke er truet av utryddelse. Under CITES-møtet i 1997 oppnådde Norge bred støtte, m.a.o. simpelt flertall for sitt forslag om å tillate handel med vågehvalprodukter. Vi fikk dessverre likevel ikke det nødvendige 2/3 flertall for fjerning av vågehval fra listen over truede arter. Norge har nå sendt et nytt og ytterligere bearbeidet forslag til CITES om å overføre bestandene av nordøstatlantisk og sentralatlantisk vågehval fra liste I til liste II. Saken skal behandles på det kommende partsmøte i Kenya 10. – 20. april 2000. Det norske forslaget om nedlisting er begrunnet med at de biologiske kriteriene for å beholde disse to artene på liste I ikke er oppfylt. Den forskning som er gjort bl.a. innenfor Hvalfangstkommisjonens vitenskapskomite, viser klart at det ikke er grunnlag for å beholde vågehval på liste I. Når det gjelder situasjonen dersom det skulle bli et ja til nedlisting, og om jeg da vil åpne for eksport, vil jeg si at det er jo nettopp dette norske myndigheter arbeider for. Det viktigste nå er at vi arbeider på en bred front og i ulike sammenhenger for å skape forståelse og støtte for det norske nedlistingsforslaget. Vi har med hensyn til forslaget fokusert på å oppnå et positivt resultat for norsk hvalfangstnæring. Uansett resultatet etter partsmøtet i CITES er dette en situasjon som vi da må ta stilling til med hensyn til norsk eksport. Det avgjørende vil selvfølgelig være om det er markeder som er åpne for import av produkter av vågehval. Men situasjonen må drøftes nærmere der og da.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-24:
Jeg vil gi som svar til representanten Bastesen at det er normal forvaltningsprosedyre og at man ved en politisk beslutning vurderer enhver situasjon den dagen man skal ta beslutningen, og ikke måneder på forhånd sier hva beslutningen vil bli, uansett hva situasjonen måtte være. Det jeg sa i mitt svar, var at det arbeidet som vi gjør nå, og formålet med å ta saken opp på nytt i CITES, er nettopp å få til en normal forvaltning av vågehvalen, slik at vi kan ha en normal, tillatt åpning for eksport.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-24:
Dette er et nytt spørsmål, det ligger ikke i det hovedspørsmålet som er stilt, men jeg vil forsøke å svare. Det er ethvert demokratisk lands rett i en demokratisk organisasjon å ta opp saker. Det som fra norsk side vil være standpunktet, er å ta stilling til de sakene som kommer opp i CITES, og ha en formening om dem. Noe mer kan jeg ikke si her og nå, men om fisk skulle komme innenfor CITES" arbeidsfelt, kan jeg ikke se at det i våre områder skulle være fiskearter som det i så fall ville være grunnlag for å ta opp og få listet i CITES.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-24:
La meg først si at nivået på 110 000 tonn, som var en av opsjonene fra ICES, er blitt misbrukt ved at det er blitt sagt at det er det nivået som er betraktet som et bærekraftig uttak av bestanden. Forskerne har gitt ulike opsjoner, brukt ulike uttaksmodeller, for å angi resultatet når det gjelder veksten i bestanden. Kvoten som er fastsatt til 390 000 tonn innebærer at gytebestanden vil øke til neste år, og en har med ca. 70 pst. sannsynlighet anslått at den vil være over 500 000 tonn allerede i 2003, altså over det som er betraktet som det bærekraftige nivå. La meg også si at nivået på 500 000 tonn for gytebestanden som nå er satt som et bærekraftig nivå, er et relativt høyt nivå i forhold til den historiske størrelsen man har hatt på gytebestanden. Slik sett vil det fisket som skal igangsettes neste år, forutsatt at de anslag som forskerne har gitt, er riktige, være godt innenfor et bærekraftig forvaltningsnivå.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-24:
Det er riktig at det er mange opinionsgrupper internasjonalt som fokuserer på hvordan forvaltningen av ressursene skjer både i havet og på land. Men vi vet av erfaring fra vågehvalforvaltningen at det kun er gode nok forskningsresultater som kan drive tilbake påstander som ikke er riktige. Det legges opp til, som jeg sa i mitt første svar, at havforskningen skal evaluere sitt arbeid hvert år, og det legges opp til et stort program for å forsøke å gjøre forskningen bedre og det skal foregå ved siden av den årlige, repeterende forskningen de driver med. Det er tross alt det å gjøre verktøyet bedre, gjøre modellene som de forsøker å beregne bestandene etter, bedre, som er den eneste veien å gå. Og for at man skal ha best mulig verktøy å arbeide med, må man også ha fartøy som kan gå på havet, og som kan gjøre en skikkelig jobb. Derfor er det i denne sammenhengen viktig at man bygger et nytt havforskningsfartøy.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-24:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Norge har igjen sendt forslag til CITES om nedlisting av vågekval. Forslaget skal behandles på COP-møtet i Nairobi i mars neste år. Nedlistingen vil muliggjøre internasjonal handel med kvalprodukter akseptert av alle CITES-land. Næringen er opptatt av et positivt resultat, men resultatet kan godt bli et nei til nedlisting. Dersom det skulle det bli et ja til nedlisting, vil statsråden da åpne for eksport, og hvordan ser statsråden på situasjonen dersom det blir nei til nedlisting?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-24:
Jeg takker for svaret. Men jeg er ikke fornøyd, fordi det var ikke noe klart signal om at det blir åpnet for eksport hvis vi får et ja. Svaret var heller at det blir status quo om svaret blir så vel ja som nei. CITES står også for to ord til som statsråden ikke nevnte. CITES står for bevaring av flora og fauna. Statsråden sa at det som står på liste I, er det i realiteten forbudt å handle med. Det er ikke forbudt å handle med det for de land som har reservert seg i henhold til de konvensjonene som gjelder også for CITES. Det er ikke forbudt å handle med land som ikke er medlem av CITES, og heller ikke forbudt å handle med andre land som også har reservert seg. Norge har reservert seg, og vi har full rett til å handle. Dermed blir spørsmålet like ubesvart. Når vi nå eventuelt får et ja i CITES, skal vi da åpne for eksport? Det vil jeg gjerne ha svar på. Hvis vi får ja i CITES, vil departementet da si ja?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-24:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg konstaterer at Regjeringen og departementet er mer restriktive i sine standpunkter enn det CITES måtte være. Jeg regnet med at det ville være en naturlig konsekvens hvis CITES sier ja, at den norske regjeringen også ville si ja. Men så er altså ikke tilfellet. Jeg har et spørsmål til som jeg synes er enda viktigere, men som ikke har vært berørt så mye. Det arbeides sterkt i landene rundt CITES – spesielt fra vår store venn på vestsiden med den lange hatten og skjegget – for å få fisk på listen over truede dyrearter. Jeg har lyst til å stille spørsmålet: Hva gjøres fra Norges side for å forhindre at også fisk kommer på samme listen som kval?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-24:
Jeg har et spørsmål til til fiskeriministeren: «Årets torskekvote er på nytt dramatisk redusert fra toppnivå for få år siden. Det kommer stadig påstander om feil i fangstdata, leverte kvantum og skjult beskatning slik at modellene forskerne bruker, ikke fungerer. Det må nå nedsettes en uavhengig gruppe som kan forske på dette problemet, i stedet for som nå, kun konsentrere innsatsen om etterforskning av påståtte ulovligheter. Vil statsråden ta initiativ for å få nedsatt en slik uavhengig forskergruppe for å komme til bunns i problemet?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg registrerer at torskekvoten ble atskillig høyere enn man fryktet etter forhandlingene med Russland. Når tilrådingen var 110 000 tonn i utgangspunktet fra ICES, er vel det i grunnen svar nok med hensyn til det statsråden sa i forbindelse med mitt forrige spørsmål, nemlig at han ikke kunne se at det skulle være noen arter som kunne komme på listen over truede dyrearter i CITES. Jo, det er det vi nettopp kan stå overfor når det gjelder torsken. Med så usikre bestandsanslag og så store svingninger fra det ene året til det andre må det gjøres noe dramatisk for å få rede på hva det er som foregår. Derfor har jeg skissert en løsning i mitt spørsmål. Jeg er klar over at forskerne gjør så godt de kan, men vi står overfor en dramatisk situasjon i og med at vi ikke vet sikkert hva de driver på med. Når det er leveringsdata som legges til grunn, nytter det ikke å bygge nytt forskningsfartøy.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-24:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg er helt enig med statsråden i at tallet 110 000 tonn er blitt misbrukt av media. Forskerne gav flere opsjoner, og den kvoten som man nå er kommet fram til er vel innenfor de rammene man kan anta er forsvarlig. Men det er bare en gang slik at CITES, Den internasjonale hvalfangstkommisjonen og en rekke internasjonale organisasjoner styres av ekstreme miljøvernorganisasjoners uttalelser, påvirkning og lobbyvirksomhet, som igjen styres av media. Derfor er jeg så bekymret for at det ikke er skikkelige og pålitelige data når forskerne legger fram sine anslag. Det vi har å holde oss til i dag, er for usikkert. Derfor må det gjøres en kraftinnsats. Det er ikke nok bare å bygge et nytt forskningsfartøy, her må hele problematikken gjennomgås.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-01-26:
Jeg foreslår Ursula Evje.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 1999-01-26:
Eg vil koma med ei oppmoding til Arbeidarpartiet om at framlegget som er sett fram av Tore Nordtun på vegner av Arbeidarpartiet, vert oversendt finanskomiteen, slik at det kan handsamast saman med det Dokument nr. 8-framlegget som er innlevert om den same saka. Vi er samde i det som står i framlegget frå Tore Nordtun. Når eg oppmodar om dette, er det rett og slett for å spara tid, slik at vi skal få gjennomført dette så raskt som mogleg.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
Forslaget fra undertegnede på vegne av Arbeiderpartiet ble lagt fram den 13. januar, og det ble behandlet i Odelstinget den 21. januar. Samme dag ble det fra sentrumspartiene satt fram et Dokument nr. 8-forslag som i realiteten gjelder det samme, innføring av den gamle fraktutjevningsordningen så snart som mulig. Dermed er vi enig i første del av innholdet. Under forutsetning av parallell behandling i komiteen kan vi, for ikke å forsinke denne saken, følge anmodningen om at forslaget blir oversendt til finanskomiteen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-01-26:
Jeg tenkte å være generøs og la det største partiet få lov til å fremme det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-01-26:
Den meldingen som vi har til behandling i dag, er først og fremst en eierskapsmelding. Det er en melding om hvordan det offentlige kan tilrettelegge for at vi skal få et solid norsk eierskap, og særlig er dette viktig for oss i Norge, hvor det private eierskapet faktisk står svakest sammenlignet med samtlige land i Europa. Når det gjelder det Tveiten tar opp, om det ikke hadde vært viktigere for Høyre å se på alle de virkemidlene vi har for næringsetablering, samspillet mellom det statlige og offentlige og dette med forskning, vil jeg si at det ene ikke utelukker det andre. Både NORTRA, Eksportrådet, TI og hele den bøtteballetten har jo hatt Høyres støtte. Det er ikke slik at Høyre på noen måte har foreslått å radere ut disse. Det er klart det er viktig med disse støttetiltakene for å initiere ny næringsvirksomhet, men det aller viktigste er at vi har et fundament for de bedriftene som tross alt går godt i dette landet. Det er så mye enklere å ha en knoppskyting og en utvikling ut fra disse bedriftene enn å bruke store ressurser for å få på beina nye arbeidsplasser. Men det betyr ikke at man skal gjøre det ene eller det andre. Det aller viktigste er og blir å ta vare på det mangfold av næringsliv som vi har av både store og små bedrifter. Dernest er det viktig at vi bruker ressurser på å initiere ny næringsvirksomhet. Ikke minst innenfor forskning ligger vi langt tilbake. Der er det få, holdt jeg på å si, i denne salen som har mye å skryte av. Her ligger vi langt tilbake. Og skal vi møte den situasjonen som vil oppstå når oljealderen går mot slutten, er det viktig at vi i dag satser på forskning. Det er en utfordring som jeg tror et samlet storting vil ta. Det er i hvert fall en utfordring som Høyre tar.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-01-26:
La meg begynne også dette svaret som jeg gjorde etter den første replikken: Dette er en stortingsmelding om eierskap. Dette er ikke en bredt anlagt melding om hva vi bør gjøre for å initiere ny virksomhet. Nå er det slik at SV ikke er representert i næringskomiteen. De har ikke funnet det så viktig å være til stede der, men har prioritert annerledes. Men i næringskomiteen har vi faktisk til behandling en næringsmelding som tar for seg hele det spekteret, og alt det som representanten etterlyser, vil bli behørig belyst og nedfelt i innstillingen om den. Det er ingen tvil om at utdanning og forskning er noe av det beste vi kan investere i for framtiden. Det er viktigere enn om en bevilger 5 mill. kr mer eller mindre til enten NORTRA, TI eller hva det måtte være. Det er ingen tvil om at det å omforme en del av oljerikdommen i alle våre hoder, er meget viktig. Men som sagt, denne meldingen dreier seg om på hvilken måte vi kan sikre et solid, aktivt eierskap i norsk næringsliv. Da er det et naturlig anliggende, etter at man liksom har slått fast at det private norske eierskapet står meget svakt og det statlige står meget sterkt, at både meldingen og innstillingen konsentrerer seg om disse tingene. Og det er ingen tvil om, tror jeg i hvert fall, at skal vi i framtiden få et mangfold i næringslivet, er det viktig at vi går kritisk til verks i forhold til de store statlige engasjementene som er konsentrert om få, store bedrifter. Jeg vil bare minne om at den norske verdien av det som ligger innenfor Telenor, er på 115 milliarder kr, og at det samlede beløpet som SND Invest har spredt på 250 bedrifter, er 2 milliarder kr i eierandeler. Så staten har i veldig stor grad konsentrert seg om veldig få. Tiden er kommet til å revurdere slike standpunkt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-01-26:
Om man kan forvente å få et klart svar? Vel, det vil vel ha samme klarhetsgrad som de svarene som venstrestatsrådene har gitt i forbindelse med denne saken, vil jeg anta. Når representanten innledningsvis slår fast viktigheten av infrastruktur for at man skal kunne ta hele landet i bruk, hersker det ingen tvil om det. Det er vi alle enig om. Så er det neste: Er man villig til å prioritere dette? Det som etter mitt skjønn faktisk har vært problemet med denne regjeringen – og det har vist seg gjennom høstens budsjettbehandling – er at så ikke er tilfelle. En av de tingene som etterspørres i aller største grad av næringslivet i distriktene, er en infrastruktur når det gjelder samferdsel, som gjør at det distriktshandikappet man har ved at man er langt fra markedene, kan reduseres. Derfor har Høyre i sitt alternative budsjett satset meget tungt nettopp på samferdsel. Som Kongshaug vil være kjent med, fikk vi lite gjennomslag for det i den budsjettavtalen som ble den endelige. Når det gjelder tele, er det klart at telekommunikasjon er en meget viktig del av næringslivets infrastruktur også i distriktene. I hvilken grad man skal legge bånd på et av de selskapene som skal operere i telemarkedet hva gjelder prising, lik prising og forskjellig prising, er mitt utgangspunkt at som statlig eier skal man i hvert fall være forsiktig og vite hva man gjør i så måte, for det er ikke noen grunn til at man skal legge større byrde på et slikt selskap enn det man kan gjøre på andre, tilsvarende selskap. Jeg tror først og fremst samferdselsministeren gjennom regulatørrollen i hele det markedet må legge premisser slik at samtlige selskaper som konkurrerer, må ta de samme hensynene. Å legge et ensidig handikap på et selskap fordi vi tilfeldigvis er eiere, tror jeg ikke er rette veien å gå.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-01-26:
I ein merknad har Høgre og Framstegspartiet framheva at sterkare privat eigarskap er ein føresetnad for å vitalisera norsk næringsliv og stimulera til auka produkt- og næringsutvikling. Hovudtyngda av norsk næringsliv er prega av ein struktur med små og mellomstore bedrifter, og mange av desse har det fellestrekket at dei manglar kapital og kompetanse for å få til vesentleg produkt- og næringsutvikling utover dagens nivå. Og det er nett her dei treng offentleg støtte for å koma vidare. Hadde det ikkje vore meir på sin plass å streka under behovet for eit samspel mellom det offentlege og dei private næringsutøvarane for å få til nyskaping, enn å skapa det inntrykket at staten er eit hinder? Eller er det slik å forstå at Høgre meiner at norsk næringsliv greier seg betre utan den støtta staten yter gjennom ulike støtteordningar, som Teknologisk Institutt, Norsk Designråd, Norges Eksportråd, NORTRA osv., samt den monalege næringsretta forskinga som skjer i offentleg regi? Det er eigentleg dette som ligg til grunn for at Høgre var ein pådrivar for å få lagt ned rettleiingstenesta for bedriftene. Eg forstod det slik på Høgre at dei ynskte at me skulle få fleire gründarar. Då må det òg vera mogleg å innsjå at det er behov for eit støtteapparat for at dei skal koma opp å stå.