trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Graham (Høyre), 2017-06-08:
Her kommer en gammelordfører som i sin tid nesten lå med børsa klar på grensen sør for Oslo for ikke å bli slukt av storbyen i nord. Men her kommer også en gammelordfører som en gang etter 1995 reiste på tur til kommunenaboen i sør, Ski, og sa til kommunestyret der – for over 20 år siden, altså – at jeg ville at våre to kommuner skulle slå våre pjalter sammen. Behovet for samarbeid for å få til bedre tjenester var overtydelig allerede den gangen. For samarbeidsprosjekt etter samarbeidsprosjekt vokste fram som interkommunale selskaper. Det var interkommunal legevakt, interkommunalt brannvesen, renovasjonsselskap, kloakkanlegg osv., osv. Ulempen var at med disse forsvant også den direkte politiske styringen ut av kommunestyrene. I juni 2016 vedtok kommunestyrene i Oppegård og Ski å etablere en ny kommune sammen. Den trer i kraft 1. januar 2020 og skal hete Nordre Follo kommune. Den vil ha totalt 57 000 innbyggere. Nordre Follo kommune har satt seg framoverlente mål. Først er målet å sikre et godt, likeverdig og variert tilbud til innbyggerne og være en viktig premissleverandør for en levedyktig samfunnsutvikling. Innbyggerne skal fortsatt finne barnehager, skoler og helse- og omsorgstjenester i sitt nærmiljø. Andre tjenester skal samles for å sikre sterke fagmiljøer, kunnskapsutvikling, stordriftsfordeler, innovasjon og god kvalitet. Nordre Follo har som ambisjon å være landets beste oppvekstkommune og være i front på innovasjon innenfor gode helse- og omsorgstjenester. Bruk av teknologi og nye løsninger er sentralt. Nordre Follo kommune skal ha en aktiv og tydelig rolle som samfunnsutvikler og samle kommunens ressurser til det beste for innbyggerne og næringslivet i regionen. Etablerte byer, tettsteder og bygder skal videreutvikles, og vi skal jobbe for et kollektivnettverk med god struktur og kort ventetid. Dette skal binde sammen hele kommunen og gi god forbindelse til Oslo. Så store mål kan man ha når man har fått fornyet styrke og entusiasme – for jeg leser entusiasme og framtidstro i dette. Det har vært et stort og følelsesmessig engasjement rundt prosessen, og det er bra med engasjement. Folk flytter jo ikke for det om kommunene blir større. Om noen år kommer borgerne til å være like stolte av å bo i lille Kolbotn, lille Siggerud eller de andre småstedene der de ligger i dag i de to kommunene. Den tilhørigheten vil ikke endre seg. Men tiden går, og nye krav kommer med den. Tettsteder og kommuner må hele tiden være i utvikling, og jeg synes politikerne i Ski og Oppegård kommuner har gjort en formidabel jobb i prosessen mot det som nå blir den nye storkommunen Nordre Follo. Gratulerer med fødselsdagen!
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Det er mange som har sagt at i dag er ein historisk dag. Og det er nok det, men det er òg ein dag med historisk dårlege vedtak. Det at ein tvingar Akershus, Østfold og Buskerud saman til éin region med Oslo midt i, er eit døme på eit slikt historisk dårleg vedtak. Frå Halden til Hallingskarvet med Oslo midt i – tenk å få ein hovudstadsregion utan at hovudstaden er med! Det er ikkje fornuft i det, og eg har enno til gode å høyra eitt godt argument for denne regionen. Viss ein les samandraget i innstillinga i dag, står det: «Fylkeskommunane bør utgjere funksjonelle einingar. Samanhengande bu- og arbeidsmarknader bør som hovudregel ikkje delast. Område som er knytte saman gjennom kommunikasjonar og næringar, bør liggje i same fylke.» I forslaget om Viken har ein i alle fall brote hovudregelen med Oslo midt i. Eg vil minna om vedtaket frå Akershus av 5. desember, der fleirtalet sa nei til avtalen om region Viken slik han låg føre: «Forutsetninger for struktur og virkeområde samt usikkerhet rundt framtidige oppgaver, bidrar ikke til at denne reformen vil gi våre innbyggere et bedre tjenestetilbud(…) Videre setter Akershus som forutsetning for en regionreform at Oslo blir en del av en eventuell region Viken. Vi er i dag et felles bo- og arbeidsmarked, og en slik sammenslåing ville gitt positiv gevinst.» (…) Kvifor vil ikkje regjeringa og samarbeidspartia høyra på det nest største fylket i landet med nesten 500 000 innbyggjarar? No har me høyrt før i dag at Møre og Romsdal er så robust at det kan vera ein eigen region, men Akershus med 500 000 innbyggjarar skal liksom ikkje vera robust nok. Ifølgje ei meiningsmåling er det veldig få som har støtta Viken-regionen. Eg tenkjer òg at når ein skal gjera så store vedtak, burde ein ha jobba for litt breiare fleirtal enn det som er her i dag. Ved neste val er det nye moglegheiter, og me vil kunna oppløysa dette tvangsekteskapet. Det er ein gammal ordførar til som er for kommunesamanslåing i Nordre Follo, men når kommunane vil det. Det var berre Ski og Oppegård som ønskte det ute i Follo, og då synest eg det er greitt at resultatet vart som det er. Kommunane jobbar no for at det skal verta ein kommune med gode tenester for alle innbyggjarane. Me trur ikkje den prosessen hadde vore like god om ein hadde tvinga inn dei andre kommunane. Prosessen vert berre god når det er vilje og ønske om det. Det synest eg òg regjeringa burde ha forstått.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2017-06-08:
Dagen i dag er en historisk dag for Kommune-Norge. Oppgavene som løses i kommunene i dag, er mye større og mer omfattende enn hva de var for 50 år siden, da kommunekartet ble tegnet. Kommunereformen handler nettopp om å sikre innbyggerne gode velferdstjenester der de bor, nå og i framtiden. Jeg ønsker at folk skal få lov til å bo der de bor, men man har krav på akkurat de samme gode tjenestene enten man bor i Bindal eller om man bor i Bodø. Ambulansen skal komme når du har behov for den, barnevernsbarna skal få hjelp av kvalifiserte ansatte, og næringslivet skal møte en kommune som stiller med ressurser til å møte deres behov. Nå gjennomføres en historisk reform hvor vi går fra 426 til 354 kommuner. Når nesten 100 kommuner har gjensidige positive vedtak om sammenslåing, viser det at vi har lokalpolitikere fra alle parti som har vist godt politisk lederskap. Fra Bindal er det kommet tverrpolitisk ønske fra Høyre, Venstre og Sosialistisk Venstreparti om sammenslåing med de nordligste kommunene i Trøndelag. Jeg har fulgt debatten som har pågått i nord, og har savnet et større fokus fra lokalpolitikerne på hva en endret kommunegrense vil ha å si for meg som innbygger, og mindre fokus på identitet. Identitet er selvsagt viktig, men det er ikke den som skaper et innhold i tjenestene til innbyggerne. Kommunereformen vil ikke ta fra noen deres identitet, men den vil nettopp sikre at du som innbygger skal få like gode tjenester fra din kommune uansett hvor du bor. Så er det noen politikere som sier at i min kommune klarer vi å løse alle oppgaver. Ja, gjør de egentlig det? I denne prosessen har vi hatt et sterkt press fra Steigen kommune, hvor et nytt flertall bestående av Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Pensjonistpartiet ønsker sammenslåing med Bodø. Dette nye flertallet er nettopp mer opptatt av å bruke offentlige kroner på gode tjenester til sine innbyggere, til skole, omsorg, helse og barnevern, enn å bruke dem på egen rådmann, egen økonomiavdeling osv. I dag har de sårbare fagmiljø, og ett av ti barn i kommunen er på hjelpe- eller omsorgstiltak – dobbelt så mange som i landet for øvrig og tre ganger så mange som i Bodø, som de ønsker å slå seg sammen med. Så litt om mangel på tvang. I Ofoten er Evenes bekymret for om de klarer å løse de store framtidige oppgavene som ny sterk forsvarskommune ved å stå alene. Narvik, som har ordfører fra Arbeiderpartiet, har vært tydelig på at de ønsker mer tvang. Og det var stor skuffelse fra Arbeiderpartiets gruppeleder i Steigen over at vi ikke ville bruke tvang og slå dem sammen med Bodø. At Senterpartiet vil bevare alt som det har vært, vet vi, men at Arbeiderpartiet har satt seg selv slik på sidelinjen, kler ikke partiet som historisk har vært et reformparti, men som nå har blitt et reversparti.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Hordaland og Sogn og Fjordane tok nabopraten, og vi inngjekk ein intensjonsavtale om samanslåing under ei rekkje føresetnader. Fylkesrådmannen har gjennomgått den lista vi hadde, og svært få av føresetnadene i intensjonsavtalen er følgde opp av regjeringa. Av dei åtte punkta er det berre eitt som er fullt ut oppfylt. Eg kan strekkja meg til å seia to, for det at Hornindal ikkje vert med i ein ny, meiner eg må verta godteke – at 25 av 26 er med. Men plasseringa av Fylkesmannen og assisterande på Leikanger – og ikkje heile leiargruppa – er ikkje ei oppfylling, dette er ikkje at leiinga vert samla i Sogn og Fjordane. Sterke, robuste fagmiljø er plutseleg ikkje eit tema. Her er to nok. Tannhelsetenesta – omkamp dersom valsiger. Kollektivtransport, vidaregåande skule – her viser igjen regjeringspartia til komitéinnstillinga si. Igjen: Kva skjer dersom dei vinn valet? Det nye Nav-regionkontoret til Bergen er ikkje avgjort. Regionalt bestillingsansvar for landsdekkjande ferjesamband er ikkje avgjort. Nye oppgåver av betydning er ikkje tilførte. Tre nye oppgåver som er tilførte, bør verta verande på nasjonalt nivå. Det er innkjøp for innanlandske flyruter, tilskot til private lufthamner og ansvar for statlege fiskerihamneanlegg. Dette er nasjonalt. Dei klare føresetnadene er altså ikkje på plass. Regjeringa har klussa det til og må sjølv vera ansvarleg for det rotet. Hurtigtvangsekteskap mellom kommunane i landet, òg i mitt fylke, er vi imot. Vi stemmer sjølvsagt for der det er frivillig. Det er brukt enorme ressursar på nabopraten, og der det har ført fram til frivillige samanslåingar, synest eg det er bra. Men det må respekterast også når kommunane seier nei. Eg er difor glad for at i samband med vedtaket om å støtta den frivillige samanslåinga om Vågsøy og Flora til Kinn seier fleirtalet klart frå at Bremanger ikkje skal inn med tvang, dei skal framleis få vera eigen kommune, sjølv om denne kommunen ligg i midten. Her etterlyser eg òg at Framstegspartiet og Venstre seier klart frå, frå denne talarstolen, at dei er samde i dette. Tvang mot Bremanger er uaktuelt. Rett før møtet starta her i dag, spurte ein journalist meg: Kva vil du føla når du trykkjer på knappen, når du må innsjå nederlaget, Ingrid, at 250 års historie no er slutt – fylket ditt vert historie. Fylket kjem ikkje styrkt inn i ein ny region. Eg må berre tilstå: Eg vil sitja med ein klump i halsen og i magen, men samtidig tenner det meg meir enn nokon gong til å stå på, få på plass reelle nye oppgåver, få ein vekst i fylket mitt. Ny regjering vert viktigare enn nokon gong, ei regjering som vil starta med det som burde vore utgangspunktet: nye oppgåver.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Det har vore ein lang dag, så eg skal ikkje koma med eit nytt treminuttsinnlegg. Eg skal berre kjapt svara ut litt av det statsråden sa, for vi innfører inga ny areal- eller produksjonsavgift i dag. Det blir ikkje føreslått av nokon. Vi innfører heller inga ny avgiftsbelastning, dette gjeld faktisk ei avgift som er per i dag. På årsmøtet til NFKK var statsråden klokkeklar på at alle inntekter innkomne etter 1. januar 2016 skulle inn i havbruksfondet og fordelast etter den modellen. Har alle inntektene frå vekst som er innbetalte etter 1. januar 2016, kome inn i havbruksfondet?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Det er to år sidan vi stod her i salen og diskuterte denne saka. Det er ikkje sikkert statsråden kan svara konkret på dette, men eg vil gjerne vita kor mykje som vart innbetalt til havbruksfondet i perioden 1. januar 2016 til 1. januar 2017 – på eitt år. Og kva har skjedd med dei innbetalingane som kom etter nye konsesjonar, som kom etter 1. januar 2016, men som alt var utbetalte etter gamal modell, til kommunane, før årsmøtet til NFKK, der statsråden snudde? Beheldt kommunane disse? Dersom ja: Er det kompensert, slik at dei har gått inn, som lova, i den heile og fulle innbetalinga i havbruksfondet?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Det vart ein litt underleg debatt her på slutten. Statsråden brukte mesteparten av tida si til å fortelje kor mykje ein er imot det som vert vedteke her i dag – men nei, det er ikkje noko nederlag. Det vert ikkje innført produksjons- eller arealavgift i dag, sjølv om det står i merknadene frå regjeringspartia. Det er heller ikkje ei innføring av ei ny avgift. Det er ein auke av ei eksisterande avgift, som har gått ned frå 0,85 pst. til 0,3 pst. under denne regjeringa. Representanten Knag Fylkesnes har heilt rett når han viser til at representanten Grimstad mistolkar. Ein kunne òg ha teke med at betraktningane til representanten Bjørnstad var ei mistolking. Tilrettelegging av nye areal vil verta ei mangelvare i framtida. Havbruksfondet får ikkje inn inntekter slik som vi trudde. Difor ber vi om at ein skal ta inn igjen ein annan auke, som ikkje er basert på vekst. Det er også merkeleg at ingen av regjeringspartia vil kommentera mistilliten som ligg i merknaden, ein mistillit til ei heil næring. Eg gjentek: I merknadsform vert det sagt at sikkerheitsventilen som vert innført viss ein ikkje tener pengar, gjer at heile næringa vil bruka tida si og energien sin på å tilpassa seg. Det seier litt om synet regjeringspartia har på havbruksnæringa.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Turistfisket er relativt svakt regulert i dag. Det er eit paradoks, faktisk, at yrkesfisket, som skjer i det same havet og beskattar den same fisken er mykje sterkare regulert. Så det var på høg tid at saka om regulering av turistfiske kom – på overtid, ja, men ho kom. Eg forstår likevel ikkje kvifor statsråden ikkje er meir tydeleg på kva ein vil, utanom å få plass registreringsordningar som alle er samde om. Turistfisket langs kysten har auka betydeleg det siste året. Stadig fleire reiselivsbedrifter rettar seg inn mot denne marknaden. Det er både viktig og rett å satsa på ein veksande marknad. For opplevingsturisme vil ein nytta våre fremste fortrinn: fjordane og den nydelege langstrakte kysten vår. Førre gong vi diskuterte dette, samla komiteen seg om fleire punkt, og eit av dei var nettopp registreringsordninga. Vi har vore opptekne av å få kontroll over kor mykje fisk som faktisk vert teken opp av utanlandske turistar. Dette er heilt i tråd med Arbeidarpartiet si fiskeripolitiske plattform, vi støttar det fullt ut. Det som forundrar meg, er at ein samla komité sa at det skulle utarbeidast omrekningsreglar, slik at talet på kilo som turistane kan ta ut av landet, no skal reknast i rund fisk. Dagens praksis med «loins» og filetar er bokstaveleg talt gårsdagens løysing, der brorparten av fisken vert kasta. Dette er ikkje i tråd med stortingsfleirtalet sitt ønske og vilje når det gjeld å utnytta heile fisken og alt råstoffet. Eg håpar og trur at det berre har skjedd ein glipp her, og at i alle fall Kristeleg Folkeparti og Venstre står ved det dei sa sist, og støttar forslaget som ligg inne her i dag. Når det gjeld troféfiske, var vi samde om dette prinsippet også sist. Forskjellen den gong gjekk på at nokon ville vente til reiselivsmeldinga, som då skulle innehalda turistfiske også. Andre, bl.a. Arbeidarpartiet, ville veta det med ein gong. Ingen var den gong heller ueinige i prinsippet om at troféfiske burde inkluderast. Dette kapitlet lukkar vi i dag med samla å seia noko om det. Det er i same gate som utkast av fisk – bruk av heile fisken. Det er bra jobba av saksordføraren og ein samla komité. Sist gong var det òg ein samla komité som peika på at det er opplevinga av å fiska som er hovudessensen i turistfisket, ikkje matauk. Det føreset eg også at vi alle framleis meiner, og då vert det heilt unaturleg å støtta ein auke utover dagens 15 kilo. Det utgjer faktisk eitt års forbruk om ein tek utgangspunkt i kosthaldsråda når det gjeld fisk, og utanlandske turistar har ikkje høve til å selja fangsten sin. Arbeidarpartiet og SV er også denne gongen klare på at utførselskravet på kilo skal gjelde per år, ikkje per utførsel, og også her ber eg eigentleg om støtte frå andre. Hermed tek eg opp mindretalsforslaga, som Arbeidarpartiet er med på.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Dagens praksis med loins og filetar er bokstavleg talt gårsdagens løysing, der brorparten av fisken vert kasta. Eg er veldig glad for at det no ser ut til å verta eit fleirtal, og ein samla komité stod òg sist gong bak ein merknad om omrekning frå filet til rund fisk. No har likevel regjeringspartia trekt seg, slik eg forstår det. Så spørsmålet mitt er: Er statsråden sjølv for eller imot ei omrekning til rund fisk?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Statsråden viste til at dei raud-grøne viste mangel på handlekraft, for dei fekk rapporten i 2011 og sat til 2013. Då er det nærliggjande å spørja: Regjeringa Solberg har sete i fire år – er statsråden nøgd med at reguleringa av turistfisket heller ikkje denne sesongen kjem på plass, når det har gått fire år? Kva seier det då om handlekrafta til denne regjeringa?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Eg konstaterer at det at dei raud-grøne brukte litt over eitt år og ikkje trykte på knappen, er mangel på handlekraft, mens bortforklaringa om at denne regjeringa har sete i fire år utan å trykkja på knappen, viser handlekraft. Ein samla komité har òg meint at det er opplevinga ved å fiske som er hovudessensen i turistfisket – ikkje matauk. 15 kilo – det er faktisk eitt års forbruk, viss ein tek utgangspunkt i kosthaldsråda for fisk. Kjem statsråden til å la grensa på 15 kilo stå?
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
I 2011 var det en folkeavstemning i Aust-Agder for å se om befolkningen ønsket en sammenslåing av Agder-fylkene. Det ønsket folket ikke. Aust-Agder er vel for øvrig det eneste av fylkene som har hatt en folkeavstemning – for eller mot sammenslåing. Men samtidig med den folkeavstemningen var det en ekstra folkeavstemning i tre av kommunene som grenset mot Vest-Agder. Ordlyden der var: Dersom det ble nei i folkeavstemningen om sammenslåing av Agder-fylkene, skal vi da søke om overgang til Vest-Agder? Det ble det flertall for. Saken ble sendt til Stortinget, og innstillingen ble avgitt den 16. april 2013, søknaden om endring av fylkestilknytning for Iveland, Birkenes og Lillesand kommuner i Aust-Agder fylke. Nå har vel ikke denne saken så veldig mye å gjøre med den saken vi diskuterer i dag, men når jeg er ferdig med mitt innlegg, vil dere skjønne hvorfor jeg har tatt opp denne saken. Fremskrittspartiets første kommentar i innstillingen var som følger: «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet viser til at folkeavstemninger er en funksjon i et demokrati der de stemmeberettigede blir bedt om å ta stilling til forhåndsbestemte politiske alternativer. Disse medlemmer er tilhengere av å benytte folkeavstemninger og mener det er avgjørende at resultatet av slike avstemninger blir respektert og fulgt opp. Disse medlemmer viser til at kommunene Birkenes, Iveland og Lillesand har avholdt folkeavstemning om endret fylkestilknytning. Disse medlemmer konstaterer at resultatet i alle disse kommunene ble ja til endret fylkestilknytning. Disse medlemmer synes det er trist og leit at flertallet i denne saken setter folkeviljen til side og overprøver resultatene fra disse folkeavstemningene. Disse medlemmer mener flertallet her opptrer både udemokratisk og uklokt.» Fremskrittspartiet imøtekom søknadene fra disse tre kommunene, som eneste parti. Dette var hardt for meg den gangen, det innrømmer jeg gjerne, for jeg så at det kanskje ville ødelegge for Aust-Agder hvis disse tre kommunene fikk lov til å bytte fylke. Men det står – og det sto den gangen også – i vårt program at vi skal følge folkeavstemninger. Det er jeg stolt av, og det var en av grunnene til at jeg meldte meg inn i Fremskrittspartiet høsten 2000. Å spørre folket etter deres råd og så følge det er demokratisk og klokt. Fremskrittspartiet ønsker å legge ned fylkeskommunene. Vi har ikke noe i vårt program om fylkessammenslåinger, og iallfall ikke om tvangssammenslåinger. Jeg anser at Agder-fylkene blir tvangssammenslått på grunn av at de kriteriene som sto i søknaden, ikke blir oppfylt, som at statlige arbeidsplasser skal til Aust-Agder. Jeg gjør hermed Fremskrittspartiets ord fra 2013 til mine: Dette medlemmet synes det er trist og leit at flertallet i denne sal ser ut til å sette folkeviljen til side og overprøver resultatene fra folkeavstemningen i Aust-Agder. Dette medlemmet mener flertallet her både opptrer udemokratisk og uklokt. Jeg kommer derfor til å følge folkeavstemningen og også opinionsundersøkelsen fra 2016 og stemme for at Aust-Agder ikke skal gå sammen med Vest-Agder.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
I dag har vi flere vanskelige saker til behandling – vanskelige fordi de ikke bare handler om sak, de handler også om følelser, tilhørighet og mye, mye mer. Fremskrittspartiet har i alle år, fram til programmet for denne perioden, vært imot tvangssammenslåinger av kommuner, men på landsmøtet i 2013 snudde dette. Jeg gikk altså til valg på tvang, selv om jeg var imot det, og selv om programmet først ble vedtatt ca. seks måneder etter at jeg ble nominert til førsteplass på stortingslisten. Statsråd Sanner snakker om frivillighetsloven. Han sier at etter frivillighetsloven kan ikke en kommune stenge for sammenslåinger. Men gjelder det da sammenslåingene mellom Kristiansand, Søgne og Songdalen, eller f.eks. Balestrand, Leikanger og Sogndal kommuner, hvor bare én av tre kommuner ønsker denne sammenslåingen? Folkeavstemningen i to av de andre har sagt klart nei. Folkeavstemninger der man ikke følger dem, er det forresten noen vits? Er det ikke bare en stor kostnad? Så kommer vi til det punktet som gjør meg skikkelig frustrert. I Fremskrittspartiets program sier vi at vi skal følge resultatet av folkeavstemninger. Dersom vi spør folket, skal vi følge det folket sier. Mange kommuner har hatt folkeavstemninger, og svaret har vært klart nei i de aller fleste. Vi kan ikke bare legge ut til folkeavstemning saker vi vet svaret på, som f.eks. en folkeavstemning om folk ønsker seg flere bommer, eller om de ønsker seg bomringer rundt byene sine. Da er det lett å si – dersom en er imot bom – at en skal følge den folkeavstemningen som kommer, for det blir garantert nei. Når Fremskrittspartiet da i sitt program sier at vi skal følge folkeavstemninger, men samtidig sier at vi er for tvangssammenslåing av kommuner, kommer jeg i det dilemmaet at jeg ikke vet hvilken del av programmet jeg skal stemme over, og hva som betyr mest for meg. Selv om jeg kanskje burde, som jeg har gjort siden 2002, ha fulgt flertallet i den gruppen jeg har vært med i, vil dette være svært vanskelig for meg å gjøre i denne sammenhengen. Dette spørsmålet berører mange. Ut fra alle de henvendelsene jeg har fått om dette emnet det siste døgnet, berører det mange flere enn jeg hadde drømt om. Folk har en mening, de sier klart ifra, og de vet hva de snakker om. Så her står jeg nå og ønsker at flere kommuner skal slå seg sammen. Jeg ønsker større og mer robuste kommuner, og jeg ønsker at fylkeskommunene skulle vært nedlagt. Så spørsmålet blir da: Hva gjør jeg? Det er også en ting som jeg skulle ønsket hadde kommet godt fram i denne saken, og som jeg finner merkelig at ikke er med i Innst. 386 S for 2016–2017, om kommunesammenslåinger. Det er om folkeavstemningene som har vært i disse kommunene. Dem hadde jeg ønsket det kunne ha stått om i innstillingen, så vi kunne se hva folket mener, ikke bare hva politikerne i de enkelte kommunene mener. Derfor må jeg ta et valg i dag. Jeg vil kanskje si det sånn at min stemmegivning i denne saken blir litt variert.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Jeg vil bare følge opp Freddy de Ruiters spørsmål til statsråden. Flertallet i Aust-Agder Fremskrittsparti er også veldig interessert i å få rede på om de forutsetningene som fylkestingene i Aust- og Vest-Agder hadde, med krav om statlige arbeidsplasser til Aust-Agder, blir oppfylt. Spesielt gjelder det Nav, det gjelder Statens vegvesen og de tingene vi har snakket om tidligere. Vi ønsker et svar på det, og det er ganske viktig.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Jeg vil begynne med å si at jeg tror saken om endringen i folketrygdens regler om arbeidsavklaringspenger er en av de tre viktigste sakene vi behandler i arbeids- og sosialkomiteen denne stortingsperioden. De andre to sakene var endringene i arbeidsmiljøloven og Prop. 85 L for 2016–2017, om særfordeler for flyktninger, som vi også behandler i dag. Det er en enkel grunn til at jeg mener disse tre sakene er så viktige. De handler alle sammen om velferdssamfunnets bærekraft. Arbeidsmiljølovens endringer gjør det enklere for folk å kombinere jobb og fritid, og det blir greiere for virksomheter å ansette folk. Det gir folk som har slitt med å komme seg i arbeid, en fin mulighet til å vise hva de duger til. Saken om særfordeler for flyktninger er også viktig, for den avgjør både om flyktningen skal bli dyttet inn i en evig tilværelse som særlig tilfelle og om legitimiteten i innvandringspolitikken, for det er faktisk ikke slik at folk flest synes det skal være forskjell på hvilke rettigheter man har. Tilbake til arbeidsavklaringspengene og tilleggsstønader for arbeidsrettede tiltak: Kjernen i saken er i bunn og grunn hvordan vi skal kunne hjelpe unge som er på AAP tilbake til eller ut i arbeid. Overgang til arbeid og aktivitet gjennom en tettere og mer arbeidsrettet oppfølging skal styrkes. Vi ønsker å understreke at arbeidsavklaringspengene er en midlertidig ytelse som skal sikre inntekter ved avklaring og gjennomføring av arbeidsrettet aktivitet. Jeg skal ikke gjenta for mange tall fra meldingen, men det er lett å bli skremt når man leser om hvor mange som er på AAP, hvor mange som ikke kommer tilbake til jobb, og hvor mange som går over til å bli uføre. Alt i alt er meldingsdelen i stor grad en beskrivelse av hvor tungt det er. Da synes jeg at vi skal se forbi statistikken. Da skylder vi alle enkeltpersoner å se at de er mennesker, de er mennesker med forskjellige behov, forskjellige forutsetninger og forskjellig vei tilbake til jobb. I proposisjonen foreslås en rekke endringer. Når vi snakker om noe så stort som AAP, kan hver endring synes liten. Vi skal huske på at hver endring gir store utslag for folk. Det er derfor jeg har stor tro på at f.eks. endringer i mobilitetskravet skal hjelpe noen. Kanskje kan det føre til at de får seg jobb der de skal bo. Jeg har tro på at aktivitetsplikten kan hjelpe noen til å komme seg opp om morgenen – prøve hvor mye de klarer å jobbe. Kanskje kan det føre til at de finner seg en jobb tilpasset sine evner. Jeg har også tro på at alle endringene vi gjør her i dag, hjelper enkeltmenneskene ut i jobb. Jeg er glad for at vi får flertall for konstruktive og gode forbedringer av dagens ordninger. Dette er endringer for å få flere i jobb og for å sikre velferdsordningene i framtiden.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-06-08:
Det har vært interessant å lytte til debatten, og det kan være grunn til å ta et lite skritt tilbake og se på hva som har skjedd de tre siste årene. Det er godt over 200 kommuner som har hatt folkeavstemning omkring kommunesammenslåing, og nesten to tredjedeler av dem sa nei. Det er det store bildet. De trosser både mer og mindre indirekte trusler, økonomisk utpressing gjennom inntektssystemet og innsmigring fra regjeringen. Derfor er det ikke noe rart at kommunalministeren og helseministeren i dag sier så tydelig og klart at dette bare er det første steget. Flere kommuner skal nå trikses og trues til sammenslåing også i neste periode. Men dermed har også velgerne fått et klart valg. Dermed kan også velgerne ta klar stilling til hva de ønsker når det gjelder kommunesammenslåing i neste periode. Jeg er jo ikke i tvil om hva jeg ønsker. Jeg ser fram til at kommunalminister Sanner igjen skal bli stortingsrepresentant Sanner, og da skal han få lov til å se at den tvangen som eventuelt blir vedtatt i dag, blir omgjort. Jeg ser fram til at framtidig fylkesmann Frank J. Jenssen som lojal statstjenestemann skal bistå en ny regjering med å oppløse tvangssammenslåingene i Trøndelag. Det har vært hyggelig at debatten i dag har handlet så mye om Senterpartiet, men det er litt pussig at enkelte representanter også prøver å belære Senterpartiet i å reise ut og se på forholdene. Jeg har vært mange ganger i Ytre Namdal, jeg har sett hvordan forholdene er der ute, og jeg har hørt hva de fra Leka sier om tvangssammenslåing. Det var som hun sa, den unge veikja på folkemøtet tidligere i vår: Hvorfor skal Oslo-miljøet tro at de vet bedre enn meg hva som er best for mitt lokale samfunn? I Ytre Namdal er det ikke én kommune som sier nei og blokkerer for resten; i Ytre Namdal er det tre av fire kommuner som sier nei. Det finnes ingen faglig begrunnelse for den tvangssammenslåingen, det er kun en partipolitisk deal der Venstre måtte få viljen sin på tvers av flertallet i de berørte kommunene. Så står vi i dag også overfor et Kristelig Folkeparti som sier at de har reddet det tredje forvaltningsnivået. Det er godt gjort ikke å ha fått med seg at det allerede er flertall for det tredje forvaltningsnivået her i salen uten Høyre og Fremskrittspartiet, og det er ikke noe problem for Kristelig Folkeparti å ha fått flertall for det tredje forvaltningsnivået sammen med Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV. Jeg tror det er svært mange som ser tvers igjennom den argumentasjonen som serveres her i salen i dag. De kommer ikke til å ønske seg nye runder med kommunesammenslåinger ned mot 160 eller 100 kommuner. De vil ikke ha mer debatt om struktur, de vil ha debatt om kvalitet og innhold, uten å bli truet med flere sammenslåinger. Men skal det skje, må det et regjeringsskifte til.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-06-08:
Det er fortsatt slik at noe av det viktigste som står igjen etter denne debatten, er at begge statsrådene har sagt at dette bare er første steg. Ja, ikke bare det, men Høyre skulle være garantisten for at kommunereformen fortsetter. Da dukker sjølsagt det åpenbare spørsmålet opp: Hva er målet? Hvor langt ned skal man? Hva er det naturlige antallet kommuner? Skal man ned til 100, slik NHO har ønsket – er det det som er målet? Er det derfor det skal fortsette også i neste fireårsperiode hvis de blå-blå får fortsette? Hvem er det som kan forvente seg tvangssammenslåing i neste omgang? Er det da man skal ta Bremanger, som i dag havner mellom Vågsøy og Flora? Er det da man skal ta Høylandet og Overhalla, er det da man skal lage Stor-Fosen? Det er spørsmål det kunne vært interessant å få noen svar på i denne debatten. Det er riktig at den rød-grønne regjeringen la fram regionreformen i 2010. Vi la den vekk – det var en uklok reform. Det hadde vært en fordel om de blå-blå også hadde tenkt på det og reflektert over det, i stedet for å sitte og tegne ulogiske kart i en forhandling seg imellom, slik de har gjort de siste ukene og de siste månedene. En skulle i og for seg tro at fylkesnivået ikke betydde noe for Høyre og Fremskrittspartiet, men det er nesten rørende å se at enkelte fremskrittspartirepresentanter går opp hit og priser seg lykkelig over at deres fylke ikke blir sammenslått, men at det skal få lov til å fortsette som eget fylke. Jeg må også si at jeg synes det er skuffende å registrere at den som kanskje framstår som mest sentralistisk i dag, faktisk er Kristelig Folkeparti. De har vært en av de mest ivrige på talerstolen i dag, ikke bare for å snakke om at vi må fortsette kommunereformen, men også for å angripe Senterpartiet. Da er det også et spørsmål om hvor mange flere kommuner Kristelig Folkeparti skal være med på å sammenslå. Hvor mye mer vil Kristelig Folkeparti være med og gjøre på dette området? Jeg ser at statsråden har tegnet seg, så jeg har et par ting som jeg synes han kanskje bør svare på. Det ene er de spørsmålene som er stilt bl.a. av Liv Signe Navarsete, om hvordan han mener at de vilkårene som er stilt fra Agder og fra Sogn og Fjordane og Hordaland, skal oppfylles. Hvordan ser han på dem, og hva vil bli gjort med det? Og så må jeg si at det er feil når statsråden sier at det har vært en positiv utvikling i de kommunene som slo seg sammen på 1980- og 1990-tallet. Det er en påstand jeg tror statsråden ikke har belegg for. Det har vært en negativ befolkningsutvikling i 28 av de 39 kommunene, og det har vært en indre sentralisering i flere av dem. Det er rart at Høyre åpenbart mener at det som en i dag tvangssammenslår, ikke kan røres, men at man i neste periode skal kunne fortsette kommunereformen overfor de kommunene som nå har vedtatt sjølstendighet(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-06-08:
Statsråden ga i sitt siste innlegg inntrykk av at det var nærmest en bred enighet i Stortinget. Det kan ikke stå uimotsagt. Det er et dypt splittet storting som vi står overfor i dag. Det er et dypt splittet storting. Hvis en vedtar kommunereformen og tvangssammenslåingene, er det med én til to stemmers overvekt. Hvis en vedtar regionsammenslåingene, tvangssammenslåingene der, er det med noen få stemmers overvekt. Det er ikke slik at vi alle må slutte opp om de ønskene som statsråden har. Tvert imot, vi må nå klargjøre det videre arbeidet, for det største ubesvarte spørsmålet etter denne debatten er: Hvor langt kommer Høyre og Fremskrittspartiet til å gå i neste periode dersom de fortsatt skulle sitte i posisjon? Det er det store ubesvarte spørsmålet. Hvor langt ned skal vi da? Hvor mange skal tvangssammenslås da? Men heldigvis har vi et valg før det, og velgerne kan få si sitt.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2017-06-08:
Takk til kommunal- og moderniseringsminister Jan Tore Sanner og alle gode politiske medspillere i Kommune-Norge som gjør en kjempejobb for å sikre fremtidens velferdskommuner. Takk til ledende lokalpolitikere i mitt hjemfylke Møre og Romsdal, som har forstått viktigheten av at vi i fremtiden vil trenge kommuner som står godt rustet til å løse fremtidens velferdsutfordringer. Jeg skulle gjerne sett at flere kommuner fant hverandre. Men når det er sagt, er jeg glad for at vi endelig, etter flere år med «ønske det, ville det, men gjøre det!»-politikk, nå er godt i gang med å skape flere robuste kommuner som er bedre beredt til å møte fremtidens mange krevende utfordringer innen helse og velferd, trygge arbeidsplasser og bosetting. Sist Høyre satt i regjering, med Erna Solberg som kommunalminister, startet vi også et arbeid med å tilrettelegge for færre kommuner. Friskt i minne er Kristiansund kommune som gikk sammen med Frei kommune – et viktig fornuftsekteskap som bidro til at Kristiansund fikk mulighet til å utvikle seg og bli et sterkt regionsenter for alle innbyggerne på Nordmøre. I dåpstalen til nye Kristiansund takket kommunens ordfører fra Arbeiderpartiet, Per Kristian Øyen, kommunalminister Erna Solberg for hjelpen. Øyen uttrykte skuffelse over eget parti, Arbeiderpartiet, som sammen med Senterpartiet og SV stoppet den videre prosessen for at flere kommuner skulle kunne slå seg sammen. Før stortingsvalget i 2013 uttalte den gang stortingspolitiker fra Arbeiderpartiet Svein Gjelseth at det burde bli én eller to kommuner på Sunnmøre. Det er mulig at han hadde tatt mye Møllers tran. Men i dag er det faktisk Arbeiderpartiets ordfører i Ålesund, Eva Vinje Aurdal, som må kjempe mot sine egne her sentralt. Sammen med Høyres ordfører i Skodje, Dag Olav Tennfjord, med flere har hun gjort en kjempejobb for å samle kommunene Ålesund, Skodje, Ørskog, Sande og Haram til nye Ålesund kommune – en robust kommune som skal bidra til å styrke og videreutvikle en slagkraftig sunnmørsregion i et sterkt Møre og Romsdal. Arbeiderpartiet har i flere av sine programmer hatt sterke meninger om behovet for en strukturendring, uten at de i regjering har kommet et steg videre sammen med Senterpartiet. Det står i stampe. Jeg er glad for at Høyre tok ansvaret og startet prosessen på nytt da vi kom tilbake i regjering. Med færre og sterkere kommuner bidrar vi nå til maktspredning og desentralisering av flere oppgaver og ansvar ned til kommunene der folk lever og bor. Jeg håper Høyre i regjering får fortsette denne viktige jobben etter høstens valg.
Torhild Aarbergsbotten (Høyre), 2017-06-08:
Jeg gratulerer oss selv med den store dagen og de historiske vedtakene som blir gjort i dag. Med større og sterkere kommuner ruster vi grunnmuren i velferdssamfunnet, og vi legger mer makt og ansvar nærmere dem beslutningene angår. Det blir ikke mer demokrati jo færre velgere som står bak hver kommunestyrerepresentant, slik en kunne få inntrykk av fra enkelte i debatten i dag. Derimot blir det mer demokrati der lokalpolitikerne og administrasjon har en tydelig rollefordeling. Jeg har hele tiden vært opptatt av intensjonen med kommunereformen. Vi vil ha sterkere bo- og arbeidsregioner, få bedre tjenester og mindre byråkrati. Enhetene må bli mer rasjonelle, slik at tjenester kan løses på en mer effektiv måte, og vi må skape mer attraktive fagmiljøer. Det er ikke ensbetydende med at størst mulig er best, slik som motstanderne av reformen tillegger oss. Jeg bor selv i en kommune som i dag blir vedtatt sammenslått av Stortinget. Som lokalpolitiker i Ørland i tolv år kjenner jeg prosessene som har gått siden jeg kom inn i politikken i 2003, rimelig godt. Ørland og Bjugn er de to kommunene i Sør-Trøndelag med kortest avstand mellom rådhusene – bare ti minutter – og er mer som én enhet hva gjelder bo- og arbeidsmarked. Etter gjentatte kommunestyrevedtak med positive intensjoner om sammenslåing og et par runder med folkeavstemninger er jeg glad for at Stortinget går inn for at Fosen får en kommunestruktur med rasjonelle og effektive enheter. Høyre har sammen med flere partier vært tydelig på at i de tilfellene en kommune kan ødelegge for de beste løsningene, kan Stortinget vedta en annen struktur enn det som er kommunestyrets ønske. Med å slå sammen Ørland og Bjugn faller sammenslåingen av Åfjord og Roan på plass, da Roan har vært tydelig på at de ikke ønsker seg slått sammen med Bjugn i tillegg til Åfjord. Jeg har lest på lokalavisens nettsider at Arbeiderpartiet vil gå imot sammenslåing av Roan og Åfjord grunnet tvil om lokalt ønske. Da anbefaler jeg dem å lese kommunestyrevedtakene, som er klare og tydelige på den løsningen som ligger i innstillingen her i dag. Rissa og Leksvik fortjener stor honnør for at de allerede har vedtatt sammenslåing fra 1. januar 2018. Jeg føler meg trygg på at vi i dag vedtar en løsning som er i tråd med folkets ønske. Regionrådet på Fosen gjennomførte høsten 2014 en grundig innbyggerundersøkelse som viste et klart flertall for sammenslåing av Ørland og Bjugn, Åfjord og Roan og Leksvik og Rissa. Folket ønsket seg en inndeling av kommunene etter de tydelige bo- og arbeidsregionene, og som gir de mest rasjonelle enhetene. Vi får nå tre kommuner som bør kunne være ganske likeverdige, til tross for litt ulikt folketall. Jeg gleder meg til å følge prosessene videre for både nye Trøndelag og et nytt Ørland.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2017-06-08:
Først: Gratulerer til Jan Tore Sanner, som er arkitekten bak kommunereformen. Et vanvittig stort arbeid er nedlagt fra ministeren og i Kommune-Norge for å omstille kommunene til framtiden og de utfordringene som kommer. Dette er politisk lederskap. Det er politisk mot å ta tak i en fastlåst kommune- og fylkestingsstruktur. Selvsagt ville det bli motstand, diskusjoner og ulike meninger. Hvor er lederskapet hos det statsbærende partiet Arbeiderpartiet – i kommunereform og i reformer generelt? Vi ser passivitet, vi ser motstand. «Sitte stille i båten» er ord som renner meg i hu. Det er nå til og med kritikk av manglende oppgaver til de nye regionene, samtidig som det er motstand mot de oppgavene som foreslås. Hva kan da Arbeiderpartiet komme med av innspill i dette? En av de store utfordringene vi står overfor, er den formidable økningen av antallet eldre. Innen 2030 antas det at det vil stige med én million – en vekst på hele 60 pst. En del av denne veksten vil være i små kommuner, og det er et politisk ansvar å ha en kommunestruktur som møter denne utfordringen. Vi vet at store og gode fagmiljø rekrutterer folk med kompetanse som trengs for å møte eldreutfordringen, enten det er psykologer, ergoterapeuter, leger eller fysioterapeuter. Det blir helt meningsløst å lage interkommunale selskaper for å ansette psykologer. Færre og sterkere kommuner legger grunnlaget for å flytte mer makt og ansvar til kommunene. Det er ikke et lokaldemokrati å ha en flora av interkommunale selskaper der økonomi og beslutninger er «outsourcet». For Buskerud er det naturlig å være en del av Viken fylke. Infrastrukturen bygges rundt Oslo som knutepunkt. Ringeriksbanen knytter Ringerike og Hallingdal til Oslo. Det sies her – med latter – at det er langt fra Hemsedal til Halden, men med ny infrastruktur, Follo og Ringeriksbanen fullt utbygget, vil det muligens gå fortere med offentlig kommunikasjon til Halden enn fra Hemsedal til Drammen. Det er riktig av Buskerud å se inn mot aksen Asker–Bærum ved utvidelse av ny region. En av grunnene er at kommunene Røyken og Hurum slår seg sammen med Asker kommune, og vi får etablert en stor og fylkesoverskridende kommune. Buskerud har ikke sett Telemark som del av en storregion. Vårt næringsliv og vår arbeidsmarkedsregion går vestover, ikke sørover. Kongsbergindustrien ønsker raskere tilknytning mot Oslo/Gardermoen, ikke mot Skien eller Grenland. Og for den nye kommunen, som består av Drammen, Nedre Eiker og Svelvik, er det helt naturlig å se mot Asker og Akershus.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2017-06-08:
Jeg var to år da vi sist gang hadde en stor kommunereform. Sammenligner vi datidens bosettingsmønster og samferdselsløsninger med dagens, har veldig mye forandret seg. Nytt kommune- og fylkeskart og nye oppgaver til kommuner og regioner handler om å ruste Norge for framtida og å styrke lokaldemokratiet. Men det handler også om politisk lederskap: å sikre en organisering som gir bedre tjenester til innbyggerne og større muskler til å være gode samfunnsutviklere og tilretteleggere for næringslivet lokalt og regionalt. Norge har forandret seg. Utdanningsrevolusjonen har gjort at langt flere unge flytter til større steder for å ta utdanning og bosette seg der arbeidsmarkedet er mer variert og fagmiljøene større. Samtidig er forgubbingstendensen i mange distriktskommuner utfordrende. Det samme er problemene med å rekruttere nøkkelpersonell og sikre kvaliteten i kommunal tjeneste og drift. Tida er overmoden for en kommunereform, og reformen er en suksess og er blitt til gjennom en omfattende prosess. Men mer av debatten burde fokusert på hvordan små kommuner om 5, 10 og 15 år skal makte f.eks. å gi god omsorg til et økende antall eldre. Men vi kan kanskje ikke forvente at folk flest skal bekymre seg for hva som skjer 10–15 år fram i tid. Derimot er det et ansvar for de folkevalgte å tenke langsiktig og planlegge, og framsynte lokalpolitikere bidrar nå til at mange kommuner går sammen med naboen for å sikre gode tjenester til innbyggerne, enten det er omsorgen for sårbare barn, god kvalitet i skolen eller pleie og omsorg for et økende antall og stadig sykere eldre. Vi opplever i debatten om kommunereformen at fylkesmennenes faglige råd trekkes i tvil av Arbeiderpartiet og Senterpartiet, som åpenbart mener at de vet bedre. Nye Senja kommune i Troms, med 15 000 innbyggere, er et resultat av både frivillighet mellom Lenvik og Tranøy og Fylkesmannens faglige vurderinger, som konkluderte med at Senja kommune også burde omfatte Berg og Torsken – to bittesmå kommuner som i dag lener seg tungt på nabokommunen Lenvik for å få løst lovpålagte kommunale oppgaver. Nye Senja kommune er i støpeskjeen, med bysenteret Finnsnes og noen av våre mest framoverlente fiskerisamfunn og en ekspanderende havbruksnæring. Med dette fornuftsekteskapet legges grunnlaget for fortsatt livskraftige lokalsamfunn, og det gjør det attraktivt for nye generasjoner å bo og arbeide i kommunen. I dag morges hørte jeg AUF-lederen i Berg og Torsken mene at sammenslåingen på Senja er helt rett, og at vi nå må se 40 år fram i tid. Jeg tror det holder å skue 10–15 år fram i tid for å se at mange av våre minste kommuner vil komme til kort i møtet med mer krevende oppgaver. Derfor er denne kommunereformen så viktig, og vi trenger flere fornuftsekteskap som det på Senja.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2017-06-08:
Regionreforma er ei sentraliseringsreform som flytter makt, tenester og arbeidsplassar ut av distriktsfylke som Sogn og Fjordane. I kjølvatnet av fylkesdekkjande arbeidsplassar i forvalting og politikk vil organisasjonar som i dag har fylkeskontor, regionalisere sine tenester. Så langt har NHO og Innovasjon Noreg varsla leiarflytting til Bergen, og fleire organisasjonar har varsla at dei vurderer å fylgje etter. No er me i ferd med å sjå konsekvensane av politireforma – sentralisering. Høgskulereforma – meir sentralisering. Kommunereforma – endå meir sentralisering. Og regionreforma vil setje ny fart på denne utviklinga. Med unntak for indre Sunnfjord har ikkje kommunane i Sogn og Fjordane gått frivillig inn i samanslåing. Då fristen gjekk ut den 1. juli 2016, var det berre Sunnfjord som hadde ein plan. Så sette statsråd Sanner Fylkesmannen i gang. Med trugsmål om samanslåing og tvang vart prosessen forlenga fleire gonger. Ordførarar som ikkje lydde Fylkesmannen, vart kalla inn på teppet – og dette frå ei regjering som hevdar at dei har respekt for kommunane! Når kommunepolitikarar gjer vedtak under slike vilkår, vil eg kalle det tvang. På kysten vår er det så ille at Vågsøy, i redsle for å verte slått saman med Selje og Eid med tvang, har gått i kompaniskap med Flora, fleire timars reise unna og utan felles grense. Det har forresten ikkje Selje og Eid heller, men pytt, pytt – stortingsvedtak vert det i dag, for fleirtalet i dag er berre opptekne av å telje samanslåtte kommunar, ikkje å sjå om dei er tenlege. Og er det verkeleg nokon i denne salen som trur at Bremanger vert freda som eigen kommune? Nei! Det er vidare ei stor fornærming når statsråden i dag hevdar at små skular i små kommunar leverer dårlege resultat. Statsråd Sanner kan ta turen til Sogn og Fjordane, som med ei mengd små skular og små kommunar har levert gode resultat, på line med dei beste i landet. Så til regionreforma: Dette er ein trist dag for Sogn og Fjordane. At Venstre og Kristeleg Folkeparti skal lukkast i å radere ut fylket vårt som ei sjølvstendig eining, er ille. Me venta jo ikkje noko anna frå Høgre og Framstegspartiet. Dersom Senterpartiet kjem i regjering etter valet, skal me endre dette vedtaket. Og det er ikkje å gå baklengs. Det er vedtaket i dag som er å gå 256 år baklengs! Tida med Nordre Bergenhus amt burde vere over. I dag er Sogn og Fjordane det fylket i Noreg der nynorsken står aller sterkast, og det einaste fylket der nynorsken er eit absolutt majoritetsspråk. Å leggje fleire stillingar til Bergen vil auke presset på nynorsken, same kor gode intensjonar ein har i utgangspunktet. Ein vestlandsregion vil flytte arbeidsplassar ut av fylket. I dag er heile indre Sogn avhengig av klynger av offentlege arbeidsplassar som saman med forsking og høgskule utgjer ei kompetanseeining med vekstmoglegheiter. At Lars Sponheim og hans nestkommanderande skal få nokre kontordagar på Leikanger, er ikkje tryggjande for å sikre desse arbeidsplassane i framtida.