Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-06-03:
Det som nå debatteres, er utskilling av Telenors nett, sammenslåing av Telenor AS og Telia AB og enkelte regulatoriske spørsmål i telesektoren. Når det gjelder utskillelse av Telenors infrastrukturnett i eget selskap, har Fremskrittspartiet tidligere fremmet dette forslaget i Innst. S. nr. 123 for 1997-1998, men forslaget fikk bare våre stemmer. Nå har representanten Inge Myrvoll fra Sosialistisk Venstreparti tatt opp dette spørsmålet på nytt, og det er gledelig. Som bakgrunn for forslaget vises det til at det i avtalen om fusjon mellom teleselskapene Telenor og Telia synes å være en forutsetning at også Telenors nett skal inngå i det fusjonerte selskapet. Dette ser Fremskrittspartiet, i likhet med Sosialistisk Venstreparti, på med skepsis på bakgrunn av at det nye selskapet med dette får en uhyre sterk monopolstilling i Norge og Sverige. Selv om konkurransevilkår i en viss utstrekning ville kunne brukes for å oppnå telepolitiske mål, ser vi det som viktig at nettet skilles ut som et eget statlig selskap, ikke minst når det gjelder utbygging av et høyhastighets og høykvalitets telenett. Det vil derfor være en selvfølge at et statlig nettselskap skal være uavhengig av det nye fusjonerte selskapet. Sosialistisk Venstreparti synes at også øvrig infrastruktur eid av staten, som f.eks. Statnett og Jernbaneverket, skal inngå i ett og samme nettselskap, men dette syn deles ikke av Fremskrittspartiet, da dette vil svekke konkurransen mellom nettleverandører. Vi mener at konkurransen må gjelde på alle nett i et samfunn som baserer seg på elektroniske nettjenester i næringsliv, utdanning, underholdning osv. Det er meningsløst å ha konkurranse bare på telefonnettet – den må f.eks. også gjelde på bredbåndsnettene, som har mye større kapasitet. Det er bl.a. viktig å sikre at ikke leveransen på bredbåndsnettet blir monopolisert ved hjelp av tekniske hindringer for konkurranse. Det blir billigere å bygge ut telesystemet til bredbånd ved å koble seg til de brukereide nettene som allerede er utbygd i boligområdene, enn å bygge parallelle nett. Det betyr at bredbånd lettere kan bygges ut med brukereide nett også i andre områder som mangler slik kapasitet. Derved kan folk få økt tilbud og valgfrihet raskere og rimeligere. At det er reell konkurranse i det norske telemarkedet, er en forutsetning for at utviklingen med lavere priser og bedre tjenester fortsetter, og at de telepolitiske målsettingene kan realiseres. Det er også viktig for bosetting i distriktene, arbeidsplasser og velferd. Fremskrittspartiet har registrert at det nå er konkurranse på tjenesteproduksjon og transportnettet. Telenor er den dominerende aktøren på disse markedene, og det er behov for sterkere konkurranse. Denne dominerende rollen vil bli forsterket etter fusjonen mellom Telenor og Telia. Fusjonen mellom Telenor og Telia øker behovet for at myndighetene fører en langt mer aktiv konkurransepolitikk enn det som i dag er tilfellet. På fastlinjeaksess har Telenor fortsatt tilnærmet monopol. Her åpnes det nå for at Telenor må åpne sitt aksessnett for andre aktører. Fremskrittspartiet er positiv til fusjonen mellom Telia AB og Telenor AS, med den påfølgende delprivatisering og børsintroduksjon. Den innebærer at det skapes et teleselskap med betydelig slagkraft som har muligheter til å konkurrere i internasjonale markeder med til dels sterk konkurranse. Fusjonen betyr at det kan hentes ut betydelige synergier som bereder grunnen for lavere telepriser. Det nye selskapet bør styrke sin innsats innen forskning og utvikling. Det fusjonerte selskapet har også muligheter til å spille en viktig industriell rolle i Skandinavia. Vi er også kjent med Konkurransetilsynets anbefaling om at det fusjonerte selskapet må selge Telia Norge. Vi deler Konkurransetilsynets oppfatning og forutsetter at Konkurransetilsynets anbefaling blir fulgt. I møte med administrerende direktør Tormod Hermansen i Telenor og viseadministrerende direktør Ole Petter Håkonsen den 20. mai ble det klart at dette vil bli gjort. Konkurransetilsynet har foretatt en vurdering av de konkurransemessige virkninger i det norske markedet av en sammenslåing av Telenor og Telia. Konkurransetilsynet påpeker at Telia gjennom sitt datterselskap Telia Norge er det nærmeste en kommer en fullskalakonkurrent til Telenor i Norge, og at Telia Norge også er den største av få store konkurrenter i flere delmarkeder. At Telenor og Telia slås sammen, vurderes på denne bakgrunn å kunne utgjøre et betydelig konkurransemessig problem. De konkurransebegrensninger en eventuell sammenslåing vil medføre, kan imidlertid etter tilsynets mening motvirkes dersom Telias aktiviteter i telemarkedet i Norge avhendes til en eller flere aktører som opptrer uavhengig av Telenor og Telia. Fremskrittspartiet legger vekt på at en sammenslåing av Telenor og Telia kan forventes å gi samfunnsmessige effektiviseringsgevinster i form av reduserte kostnader til fordel for både andre tjenesteytere og sluttbrukere. En sammenslåing vil skape bedre forutsetninger for å møte de raske og omfattende strukturelle endringene i telemarkedet både nasjonalt og internasjonalt. Selv et sammenslått selskap av Telenor og Telia vil være en relativt liten aktør, både i et europeisk og i et globalt perspektiv. Det er etter vår mening viktig å sikre virksom konkurranse i det norske telemarkedet. Fusjonen vil kreve at det føres en langt mer aktiv konkurransepolitikk fra norske myndigheters side. Vi har merket oss at den svekkede konkurransen i telemarkedet som fusjonen vil medføre, er viet lite oppmerksomhet i proposisjonen, og det beklager vi. Fremskrittspartiet har merket seg at på bakgrunn av en verdifastsettelse, skal den svenske stat eie 60 pst. av det nye selskapet, mens den norske stat skal eie 40 pst., og ser med tilfredshet på at det fusjonerte selskapet innen utgangen av år 2000 skal delprivatiseres og børsintroduseres ved at den norske og svenske stat selger seg ned slik at de hver eier 33,4 pst. av aksjene. Ifølge aksjonæravtalen skal ingen investor/investorgruppe kunne erverve mer enn 3 pst. av aksjene ved det statlige nedsalget. Avtalen har også som mål å forhindre at bedrifter innen media, telekommunikasjon eller informasjonsteknologi erverver mer enn 1 pst. Vi vil advare mot slike begrensinger, da det kan redusere selskapets muligheter til å inngå allianser og fusjoner og hemme verdiutviklingen på aksjene i selskapet. I avtalen kan de to statene selge seg ned til 25,5 pst. hver. De to statene har inngått en avtale av 16 års varighet om at den statlige eierandelen ikke skal være under 51 pst. Ved emisjon i selskapet er ingen av de to statene forpliktet til å opprettholde sine eierandeler, men de skal ha en mulighet til å kjøpe aksjer, slik at det statlige eierskapet forblir 51 pst. Fremskrittspartiet ser det ikke som en statlig oppgave å være aksjonær i telekommunikasjonsbedrifter, og det statlige eierskapet i selskapet bør derfor avvikles. Dette vil være i samsvar med den utviklingen som finner sted internasjonalt. Vi ser innvendingene mot en bindingstid på statlig eierskap i 16 år. Med den dynamikken som er i bransjen, er det uklokt med en slik binding. Det vil gjøre aksjene mindre likvide og hemme aksjenes verdiutvikling. Den globaliseringen som skjer innen telesektoren, setter også begrensninger for statlig eierskap. Den omstruktureringen som finner sted, kan føre til at det fusjonerte selskapet vil inngå allianser med krysseierskap eller fusjonere med andre selskaper. Å skulle opprettholde en statlig eierandel vil da kunne vise seg umulig og lite hensiktsmessig. Den økte internasjonaliseringen kan føre til større risikoeksponering av statlig kapital. Det tilsier også statlig uttreden av selskapet. Staten bør avvikle sitt eierskap i det fusjonerte selskapet så snart det er forretningsmessig gunstig. Vi oppfatter at ingen av statene kan tvinges til å opprettholde sitt eierskap i det fusjonerte selskapet, og at det er fullt mulig å helprivatisere selskapet. Vi viser her til aksjonæravtalen som er vedlegg til St.prp. nr. 58 for 1998-99. Fremskrittspartiet ser ikke statlig eierskap i seg selv som et avgjørende virkemiddel for å beholde og videreutvikle IT- og telenæringen i Norge. Det er viktig at forholdene legges til rette for at disse næringene kan ekspandere. Det krever en utvikling av forskningsmiljøet og kompetansen i Norge på disse områdene. For å få til en slik utvikling er det nødvendig å øke innsatsen på forskning og utvikling og å ha konkurransedyktige rammebetingelser. Derfor støtter vi forslaget om å fusjonere Telenor og Telia. Fremskrittspartiet understreker at Stortinget ved behandlingen av St.meld. nr. 24 for 1998-99 legger viktige premisser for utviklingen av telesektoren i Norge. Nye produkter blir stadig utviklet, og forbruket av teletjenester øker og fører til behov for større kapasitet og raskere overføringsteknologi. De raske teknologiske og markedsmessige endringene som stadig finner sted innen telesektoren, krever kontinuerlig vurdering av om lov og forskrifter er tilpasset de utfordringene man står overfor. Fremskrittspartiet vil understreke betydningen av at det finnes et godt tjenestetilbud over hele landet. Det er avgjørende for utdanning, forskning og ikke minst næringslivet. Dersom Norge til enhver tid ikke kan tilby moderne og gode teletjenester, er det en trussel for sysselsettingen, velferden og bosetningen i distriktene. Jeg vil vise til at Fremskrittspartiet kjempet i mange år for å liberalisere telemarkedet og å få etablert konkurranse, men uten å oppnå flertall for dette i Stortinget. Først da internasjonale handelsavtaler tvang Norge til å liberalisere telemarkedet, gikk stortingsflertallet inn for avregulering, men da på senest mulig tidspunkt. Etter at liberaliseringen er gjennomført og konkurranse er etablert, har utviklingen gått i den retningen Fremskrittspartiet hevdet. Tjenestene har blitt bedre og prisene lavere. At stortingsflertallet så lenge har holdt fast på monopolet, har påført bedrifter og husholdninger unødvendige kostnader. I dag er det konkurranse innen tjenesteområder og transportnettet, men Telenor er fremdeles dominerende på dette markedet, og det er behov for en kraftig konkurranseutvikling. På fastlinjeaksess har Telenor fortsatt tilnærmet monopol. Her har Telenor de to siste årene økt abonnementsprisene kraftig og har begrunnet det med at prisene i en periode har vært for lave i forhold til underliggende kostnader. Fremskrittspartiet vil understreke at det er viktig at Samferdselsdepartementet legger forholdene til rette, slik at nye aktører kan etablere seg i det norske telemarkedet. Dette er en forutsetning for å oppnå en reell konkurranse. Fremskrittspartiet er skeptisk til den rolle som Samferdselsdepartementet befinner seg i når det gjelder å fremme konkurransetiltak. Samtidig som departementet har et overordnet ansvar for at bedrifter og husholdninger gjennom konkurranse i telemarkedet får gode tjenester til lave priser, forvalter departementet statens eierskap i Telenor. Fremskrittspartiet vil derfor selge ut disse aksjene til private. Fremskrittspartiet mener det er svært uheldig at Samferdselsdepartementet både forvalter statens eierskap i Telenor og samtidig er myndighet for Post- og teletilsynet som er reguleringsmyndighet overfor bl.a. Telenor. Derfor er det av stor viktighet at eierskap og regulatoriske myndigheter ikke i fremtiden ligger i samme departement. Fremskrittspartiet vil understreke viktigheten av at hele landet får dekket sitt behov for bredbåndtjenester i takt med den teknologiske utviklingen og den forventede økning i etterspørselen av denne typen tjenester i årene som kommer. Fremskrittspartiet vil peke på at Telenor også har et tilnærmet monopol på aksessnettet. Dette nettet må nå åpnes for andre aktører, slik at det etableres konkurranse også i dette markedssegmentet. Til slutt vil jeg ta opp forslaget fra Fremskrittspartiet i Innst. S. nr. 196 for 1998-99.