Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-05-14:
Den klimapolitiske redegjørelsen som ble holdt i Stortinget for kort tid siden, var viktig. Den tok for seg vår tids største utfordring og inneholdt en god beskrivelse av den situasjonen vi står i og det utviklingsforløpet vi kan kalkulere med, dersom ikke den nødvendige jobben gjøres for å redusere utslippene. Venstre hadde store forventninger til redegjørelsen. Det er et paradoks at den knapt har fått oppmerksomhet i det offentlige rom. «Tungt og tregt i klimapolitikken», skrev Adresseavisen på lederplass. Dessverre er det en god beskrivelse. Statsråden redegjorde i én time med det som jeg betegner som en god oversikt over klimautfordringene og -endringene som er på gang. Men til tross for det alvor som statsråden la inn i saken, kom det ikke ett eneste nytt tiltak som skulle svare til de forventningene som nå må kunne stilles til norsk miljøpolitikk, gitt den beskrivelsen som statsråden hadde. Det som framstod som nye tiltak i redegjørelsen, var en beskrivelse av framdriften i arbeidet med tiltak som allerede er kjent, eller tiltak som er i klimaforliket. Når det kunne virke som nye tiltak, er det fordi tiltak som allerede skulle vært gjennomført, nå får en tidsplan fram i tid. Vi har en miljøvernminister som har god innsikt, et stort engasjement, som blir lyttet til når han snakker om miljø- og klimaspørsmål internasjonalt, men som ikke gis det nødvendige handlingsrom av den regjeringen som han er en del av. Alvoret i de utfordringene vi står overfor, har økt siden vi inngikk klimaforliket. Det er behov for å gå mer offensivt til verks, men Regjeringen leverer ikke. Det er hovedkonklusjonen vi kan trekke etter klimaredegjørelsen. Statsråden var raus og berømmet avtalepartnerne i Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre for bidrag til å få på plass et klimaforlik. Det er bra, og det er riktig. Men så har òg statsråden gjort det til en viktig del av sitt budskap at det er den rød-grønne regjeringen som har fått fart på det klimapolitiske arbeidet i Norge. Dette henger ikke sammen med den nære historien. Da Regjeringen la fram sin klimamelding, var det stort sett bare i Fremskrittspartiet det var jubel. De tre partiene Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre la fram en liste med over 60 tiltak som de ønsket å få Regjeringen med på for å få en mer offensiv politikk. Vi klarte å slite og dra og holdt det gående over lang tid, så vi fikk Regjeringen med på litt over 30 av disse punktene. Vi fikk et resultat som i alle fall mange mener er et bra utgangspunkt for å drive klimaarbeid i Norge. Og så klarer altså statsråden å si at det var den regjeringen som laget meldingen, som står for en mer offensiv politikk enn de som var avtalepartnere og bare fikk Regjeringen med på halvparten av de punktene som vi ønsket å ha dem med på. Dette henger rett og slett ikke sammen, og det skyldes at det er feil! Dessuten er det slik at Bondevik II-regjeringen gjorde svært mye som vi absolutt kan vedkjenne oss. Vi gav ikke tillatelse til utslipp ved noen nye gasskraftverk som ble startet opp, i motsetning til dagens regjering. Den listen kan jeg imidlertid ikke gå videre på, det tillater ikke tiden. Venstre har tatt til orde for et nytt klimaforlik. Det ble kvittert positivt ut i redegjørelsen fra statsråden, og det er bra. Men jeg begriper ikke hvorfor vi skal vente til 2010 med en jobb som vi kan starte opp med allerede nå. Vi mangler nemlig ikke innsikt i hva som trengs for å få fart på fornybar energi-produksjon og hva som må til for å få kutt på de ulike sektorene hvor det er stort potensial for å få kutt. Dessuten er det stort behov for at Regjeringen nå følger opp de punktene i klimaforliket som så langt ikke er fulgt opp. Blant annet redegjorde statsråden når det gjaldt elektrifisering og klimatiltak i petroleumsnæringen, for at det skulle komme i OEDs budsjett for 2010. I klimaforliket er det avtalt at den oversikten og den jobben skulle vært gjort i 2008. Det finnes dessverre en rekke slike punkt. Vi har også fått innspill fra både Bellona og Abelia som kunne vært gode bidrag til å få på plass en mer offensiv klimapolitikk enn den Regjeringen står for, og som Venstre nå ønsker vi må få et felles tak på for å møte de store utfordringene vi står overfor.