trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg takker statsråden for svaret, som bekrefter nok en gang at Regjeringens såkalte politikk på dette området ikke henger sammen. Når det er noe man ønsker å få til, stilles det opp med både subsidier, støtteordninger og massiv tilrettelegging. Og når man ikke ønsker å få til noe, eksempelvis gasskraft, skjuler man seg bak argumenter som at man ikke kan gripe inn i beslutningsprosessen hos de selskapene som har konsesjon. Samtidig sier statsråden at han er for gasskraftverk med CO2-håndtering, men strekker seg likevel ikke lenger enn at han vil vurdere en investeringsstøtte i 2006. Når kan vi forvente en offensiv strategi, en strategi som henger sammen, fra Regjeringens side for å få fortgang i kraftproduksjonen basert på gass?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. Regjeringens omfattende og nærmest ensidige satsing på vindkraft viser at man egentlig ikke har forstått poenget med forsyningssikkerhet. I tillegg til å være ulønnsomme i uoverskuelig framtid vil vindkraften være svært så ustabil og kreve at man har andre alternativ i bakhånd. Dette vil være en stor utfordring, ikke minst for systemoperatør. Bygging av vindmøller blir av mange betraktet som visuell forsøpling. Ny vindmølleproduksjon, eksempelvis i Finnmark, vil både være skjemmende og, ikke minst, kreve svært så kostbare infrastrukturinvesteringer. Finnes det overhodet ikke noen grenser for hvor mange penger denne regjeringen vil kaste bort bare for å hindre utbygging av gasskraftverk?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Stortinget har sluttet seg til en målsetting om en miljøvennlig omlegging av energibruk og energiproduksjon. Dette synliggjøres bl.a. gjennom en konkret målsetting for bygging av vindkraftverk som sier at en innen 2010 skal ha bygd vindkraftanlegg tilsvarende en produksjon på 3 TWh. Intensjonen er at myndighetenes ulike rammebetingelser og våre naturgitte forutsetninger for vindkraftproduksjon skal bidra til at aktørene finner vindkraftprosjektene så interessante at de besluttes utbygd i det omfang myndighetene har satt som mål. Innsatsen for å få til en miljøvennlig omlegging av energibruk og energiproduksjon innebærer å ligge i forkant av markedet, med andre ord at man stimulerer til å ta i bruk teknologi og løsninger som ikke er kommersielt lønnsomme i dag. De fleste vindkraftprosjekter er avhengige av økonomiske virkemidler for å bli realisert. Støtteordningene er utformet på en slik måte av hvert prosjekt skal motta lavest mulig støtte, men allikevel tilstrekkelig til at prosjektet blir lønnsomt. På samme måte som for bygging av gasskraftverk fattes investeringsbeslutninger av selskapene selv og er ikke noe myndighetene har en rolle i. Stortinget har ikke på samme måte noen målsetting for bygging av gasskraftverk. Selskapene som er involvert i gasskraftprosjekter, må derfor på fritt grunnlag vurdere lønnsomheten for disse. Jeg tar til etterretning at ingen inntil nå har besluttet å bygge gasskraftverk med bakgrunn i de økonomiske utsiktene for slike anlegg. Regjeringen har heller ingen planer om å etablere en egen støtteordning for konvensjonelle gasskraftverk for at slike skal bli realisert. I gassmeldingen trakk imidlertid Regjeringen opp en politikk for å legge til rette for gasskraftverk med CO2-håndtering. Satsingen er et viktig element i arbeidet med å styrke energiforsyningen på en måte som gjør at en også kan nå klimamålsettingene.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Den såkalte politikken, som representanten Øyvind Vaksdal viser til, er en politikk som har bred støtte i Stortinget. Det er jeg glad for. At Fremskrittspartiet ennå ikke har valgt å slutte seg til denne framtidsrettede politikken, er bare å beklage, men slik er det politiske livet. Det er altså ikke slik at denne regjeringen har tenkt å vente til 2006 med å støtte utvikling av gasskraftverk med CO2-håndtering. Jeg har allerede varslet at jeg før sommerferien kommer med en ny stortingsmelding basert på bygging av gasskraftverk med CO2-håndtering, hvor bl.a. et program for støtte til pilotanlegg vil bli detaljert. Jeg legger med interesse merke til at det nå kommer mange initiativ langs kysten, fordi kraftselskapene ser at dette er framtiden, og at konvensjonelle gasskraftverk er fortiden.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jo, det finnes en grense for hvor mye penger Regjeringen har. Jeg skulle ønske vi hadde mer penger til vindkraftanlegg, for de har åpenbart et stort potensial. Representanten viser til at vindkraft er ustabil. Ja, men den vannkraften Fremskrittspartiet og Øyvind Vaksdal har varslet at de vil satse så veldig mye mer på, har også vist seg meget sårbar. Det lærte vi bitterlig vinteren 2002/2003. Hvis vi ikke får til en mer differensiert energiforsyning, vil vi ikke ha den forsyningssikkerheten som jeg mener både næringslivet og husholdningene trenger. Vindkraft alene kan ikke sørge for energiforsyningen. Sammen med vannkraft, gasskraftverk med CO2-håndtering, kabling, energisparing og bioenergi vil vi få en robust, framtidsrettet og forsyningssikker energipolitikk i dette landet. Så vil jeg bare føye til at hvis representanten Vaksdal skulle antyde at Regjeringen burde komme opp med tilsvarende støttesystem for konvensjonelle gasskraftverk, vil det sannsynligvis være i strid med EØS-avtalen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Det er i dag meddelt fire konsesjoner etter energiloven for bygging og drift av gasskraftverk i Norge. Naturkraft AS har fått konsesjon for to gasskraftverk på henholdsvis Kårstø og Kollsnes, mens Industrikraft Midt-Norge AS har fått konsesjon for et gasskraftverk i Skogn. Grunnen til at disse konsesjonene ikke er tatt i bruk, er at utbyggerne foreløpig har vurdert at det ikke er tilstrekkelig lønnsomhet i prosjektene. I tillegg er det gitt konsesjon til energiproduksjon ved Snøhvit-anlegget i Finnmark. Det vil bli bygd. De tre gjeldende konsesjonene for bygging og drift av gasskraftverk på Vestlandet og i Trøndelag ble gitt av regjeringen Stoltenberg. Den geografiske plasseringen av disse gasskraftverkene er ikke noe sentralt punkt for Regjeringen. Vi må imidlertid forholde oss til de gjeldende konsesjoner. Det var selskapene selv som søkte om konsesjon for anlegg ved de aktuelle stedene. De tre konsesjonene til gasskraftverk på Vestlandet og i Trøndelag knytter seg til konkrete prosjekter med gitt lokalisering. Konsesjonene kan ikke overføres til andre prosjekter. Et nytt gasskraftprosjekt krever derfor en ny konsesjon gjennom en ordinær konsesjonsbehandling med tilhørende konsekvensutredninger. På samme måte vil et nytt prosjekt også kreve ny utslippstillatelse etter forurensningsloven. Det finnes heller ikke hjemmel, verken i lovverket eller i konsesjonene, for myndighetene til å trekke inn de allerede gitte konsesjonene. Konsesjonene inneholder imidlertid vilkår om frist for idriftsettelse av anleggene. Dersom disse fristene ikke overholdes, vil konsesjonene bortfalle.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg vil for min del bare vise til at selskapene for nylig har søkt om konsesjonsforlengelse på Kårstø og Kollsnes, og er innvilget det. Industrikraft Midt-Norge AS har nå til behandling i departementet en tilsvarende søknad om forlengelse av konsesjonstid. Jeg kan ikke i utgangspunktet se at selskapene skulle forskjellsbehandles her, men alt avhenger selvfølgelig av betingelsene. Skulle selskapene ha kommet på andre tanker og andre ideer, er jeg selvsagt åpen for å drøfte dette med selskapene, særlig dersom dette har å gjøre med en framtidsrettet teknologi som gjør at vi kan produsere energi fra gasskraftverk med CO2-håndtering, og dermed uten å bryte klimamålsettingene. På dette punktet er Regjeringens politikk klar. Den er nedfelt i Sem-erklæringen, og jeg forholder meg til dette mandatet og den politikken som Regjeringen er forpliktet på.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Forutsetningen for å gå inn i en dialog om bygging av gasskraftverk er at en forholder seg til fakta og den kunnskap en allerede har. Det er altså helt galt, det representanten Øyvind Korsberg hevder, at det ikke finnes teknologi for håndtering av CO2. Det gjør det. Det er gasskraftverk med CO2-håndtering som fungerer i dag. Spørsmålet er bare: Er det den mest kostnadseffektive, framtidsrettede teknologiløsningen? Det er det store spørsmålet, og derfor har Regjeringen sagt at dens politikk går gjennom utprøving i pilotanlegg, slik at vi kan være sikre på at de gasskraftverk vi satser på, er framtidsrettede, kostnadseffektive og konkurransedyktige. Når det så gjelder Regjeringen politikk, er den meget klart nedfelt i Sem-erklæringen. Jeg har ikke mye å tilføye i forhold til det svaret jeg allerede har gitt, også til foregående spørrer. Men jeg vil vise til at Regjeringens politikk er basert på det jeg tror vil vise seg å være meget konkurransedyktig og framtidsrettet, og som kombinerer hensynet til energiproduksjon med viktige internasjonale klimaforpliktelser.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren: «I Stortingets muntlige spørretime 11. februar 2004 sa statsråd Steensnæs: «Regjeringen er positiv til å la de tre konsesjonene som er gitt for konvensjonelle gasskraftverk på både Skogn, Kårstø og Kollsnes, få gå, slik at det er opp til eierne hvorvidt disse gasskraftverkene skal bygges eller ikke.» Dersom statsråden er positiv til at disse tre konsesjonene skal brukes, hvorfor er Regjeringen så opphengt i den geografiske plasseringen, all den tid CO2-«forurensingen» anses å være et globalt og ikke et lokalt miljøproblem?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Et sentralt punkt for disse selskapene vil også være lokaliseringen ut fra krav om lønnsomhet. Jeg er klar over at man ikke kan flytte gitte konsesjoner, da må man eventuelt søke om ny konsesjon. Men i og med at statsråden er positiv til tre konsesjoner, hvordan vil statsråden vurdere det dersom eierne av disse gitte konsesjonene ønsker å søke om nye konsesjoner andre steder for å få økt lønnsomhet i prosjektet?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Hvis man snakker om gasskraftverk i Norge, er det jo snakk om konvensjonelle gasskraftverk – å snakke om gasskraftverk med CO2-håndtering er i realiteten å snakke om gasskraftverk med «trylling» av CO2, for den teknologien finnes ennå ikke i dag. Det tror jeg må være utgangspunktet når man diskuterer gasskraftverk, at man forholder seg til det som er realiteten i saken, og ikke prater om en fantasi i framtiden. Jeg har vært inne på viktigheten av plasseringen for å få lønnsomhet for dem som ønsker å bygge ut gasskraftverk, rett og slett fordi den utviklingen man ser innenfor industrien, endrer seg raskt og krever nye grep. Slik jeg oppfatter statsråden, ønsker Regjeringen altså ikke å være med på den type utvikling for å gi selskapene en mulighet. Er det en bevisst strategi fra Regjeringen, eller er dette bare en strategi for å trenere det som har med gasskraftverk å gjøre?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg har et spørsmål til barne- og familieministeren: «Regjeringen Bondevik er opptatt av å styrke familiens kår. I familiemeldingen vil man arbeide for ulike samlivstiltak som kan bidra til bedre og mer varige samliv. Ett tiltak er at alle ektepar og samboere får tilbud om et gratis samlivskurs når de får sitt første barn. Hvordan skal disse samlivskursene gjennomføres, i hvilken grad vil frivillige organisasjoner trekkes med, og hvordan skal de kommunene som skal være med i første omgang, utvelges?»
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Familiens funksjoner har endret seg mye de siste årene. Man har fått forskjellige oppgaver, og man beveger seg etter andre mønstre enn man gjorde før. Det at familien er en grunncelle i samfunnet, som innledningen til Barnekonvensjonen sier, er minst like viktig nå. I familien dekkes de grunnleggende behov for trygghet, omsorg, oppmuntring og fysiske behov som mat og klær. Det at foreldre klarer å holde sammen, er viktig. Jeg har tro på at samlivskurs vil være et godt tiltak også med tanke på barns oppvekstvilkår. En undersøkelse som er gjort ved Modum Bad, viser at sju av ti unge ser for seg en framtid i et livslangt ekteskap. Målet vårt er å gjøre denne drømmen til virkelighet. Vi vet at det er mange som driver samlivskurs i dag – helsestasjoner, famlievernkontor, noen kommuner, frivillige organisasjoner, menigheter osv. Kan statsråden utdype litt hvordan hun ser for seg at den kompetansen kan brukes? Vil det være flere tilbydere i en region, eller vil det være én type anbud i en by eller en region?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg takker også for det svaret og ser fram til at vi får dette utbygd. Mitt siste spørsmål bringer meg over på noe statsråden svarte på. Det drives i dag allerede en god del samlivskurs som gjerne går over en helg, og som er en annen type samlivskurs enn det vi snakker om her. Det har det vært et stort behov for. Søknadsmengden har vært mye større enn den potten som har ligget fra statens side til disse kursene. Mener man at dette prosjektet skal erstatte denne type kurs, eller hvordan ser en framtiden i forhold til de eksisterende typer kurs?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Vi kommer til å legge en ramme for noe av innholdet i disse kursene. Selvsagt kan det bli en del variasjoner. Noen av de viktigste kursene så langt er f.eks. Når to blir tre, Vanlige utfordringer i parforholdet, Dialog, samarbeid og kommunikasjon mellom mor og far, Mor og far – nye roller og behov, Avklaring av arbeids- og ansvarsfordeling. Når det gjelder selve gjennomføringen av kursene, vil det kunne gjøres gjennom ulike organisasjoner, både offentlige og private. Vi er veldig opptatt av å bruke den kompetansen som alle disse instansene som i dag driver de ordinære samlivskursene, har opparbeidet seg gjennom mange år. Når det så gjelder utvelgelsen, vil helsestasjonene være viktige, fordi de vil møte alle barna, og de vil også ha oversikt over hvem som skal få tilbud om disse kursene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Disse kursene skal ikke komme som erstatning for de ordinære samlivskursene. De vil bli videreført og forhåpentligvis gjøres enda bedre og mer utbredt, for etterspørselen har vært veldig, veldig stor. Disse kursene er også omfattet av en viss egenandel fra foreldrenes side. Like fullt har etterspørselen vært flere ganger større enn det vi har klart å tilrettelegge for. Endagskurs er heller ikke svært mye, men det kan kanskje bli inngangen til at foreldre ser at dette er nyttig, og melder seg på til de mer ordinære samlivskursene. Jeg har også lyst til å nevne de samlivskursene vi har startet opp for foreldre med barn som har funksjonshemming. De har vært meget vellykket, og i disse dager utvides de også til nye deler av landet. Vi har faktisk sett at foreldre med funksjonshemmede barn har særlig store utfordringer i samlivet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Anmodningsvedtaket som representanten Hansen viser til, ble behandlet i St.meld. nr. 29 for 2002-2003, Om familien – forpliktende samliv og foreldreskap. Jeg siterer her Regjeringens konklusjon på dette spørsmålet på side 53, spalte 2: «Regjeringen vil utarbeide en samlet plan mot seksuelle overgrep mot barn og utvide perspektivet til også å omfatte fysiske overgrep mot barn. Dette skal ikke være til hinder for fortløpende å sette i verk aktuelle tiltak.» Familie-, kultur- og administrasjonskomiteen hadde i Innst. S. nr. 53 til St.meld. nr. 29 ingen innvendinger eller kommentarer til justeringene i perspektiv i forhold til Stortingets opprinnelige anmodningsvedtak. Komiteen la fram denne innstillingen den 25. november i fjor. Jeg vil også nevne at å lage en samlet plan mot seksuelle og fysiske overgrep mot barn som oppfølging av stortingsmeldingen om familien, er et tiltak i Regjeringens strategiplan for barn og unges psykiske helse, publikasjonsnummer I-1088. I denne strategiplanen blir det presisert at arbeidet med å utarbeide en slik plan skal avsluttes i 2004. Barne- og familiedepartementet skal lede arbeidet med å utarbeide en plan mot seksuelle og fysiske overgrep mot barn, i samarbeid med Helsedepartementet, Sosial- og helsedirektoratet og også Justisdepartementet. Denne planen vil dekke alle de områder som er omtalt i spørsmålet til representanten Hansen. Ved behov vil også andre departementer og aktuelle ekspertmiljøer bli trukket inn i arbeidet. Jeg vil understreke at arbeidet med planen mot seksuelle og fysiske overgrep mot barn må koordineres med to andre planer som flere departementer nå samarbeider om å lage. Jeg tenker her på handlingsplanen mot vold i nære relasjoner, som Justisdepartementet har hovedansvaret for. Jeg sikter også til den nye planen mot utnytting av mindreårige i pornografi og kjønnshandel, som Barne- og familiedepartementet har koordineringsansvaret for.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg er veldig enig i det. Vi har også i Norge behov for å kartlegge dette omfanget. Så langt tilbake som i 1997 hadde man den siste stortingsmeldingen – muligens var det også den første, det er jeg ikke sikker på – om seksuelle overgrep. Dessverre er det slik at dette er et økende problem i hele Norden, også det vi kaller for handel med barn og kvinner, altså trafficking. Her har vi også et tett internasjonalt samarbeid, bl.a. Children at Risk, et samarbeid som vi har med østersjølandene. I forbindelse med denne planen kommer vi til å kartlegge hvordan situasjonen er i Norge. Vi vil også måtte bruke kompetansemiljøene våre. Men fremdeles hører jeg, når jeg har møter med incestsentrene, at det i Norge fortsatt finnes mørketall som ikke uten videre kommer fram så lett.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg kjenner til «Barnahuset» på Island. Vi har så langt ikke vurdert å gjøre noe tilsvarende i Norge. Det vi har gjort, er å legge mye krefter og arbeid i dette Children at Risk-samarbeidet som vi har, og som faktisk er veldig bra. Det går jo veldig mye på trafficking, på kriminalitet over landegrensene. Vi har fra i år samlet og etablert dette nye volds- og traumesenteret sentralt i Norge. Vi tror at det er helt nødvendig at dette senteret også jobber for å kartlegge, for å dokumentere og for å få oversikt. Ikke minst må man se på hvilken metodikk og hvilke behandlingsmuligheter vi skal gi disse barna – etter hvert også de ungdommene, og voksne for den del, som faktisk har opplevd incest da de var små. Det er ofte slik at mange venter til de er voksne før de klarer og orker å snakke om det. Vi må ha større åpenhet. Ullevål sykehus er også involvert gjennom den kompetansen som de har i dette arbeidet. Så vi gjør flere ting.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg vil på vegne av statsråd Kristin Clemet besvare dette spørsmålet. Det er et mål at skolen må ha nulltoleranse for vold, rasisme og mobbing. Utdannings- og forskningsdepartementet har som hovedstrategi at det holdningsskapende arbeidet mot negativ atferd krever helhetlig, kontinuerlig og langsiktig innsats fra skoleledere, lærere, foreldre og elever og andre som er involvert i skolesamfunnet. Skolens tiltak må ikke bli kortvarige og isolerte, men gå inn i skolens daglige virksomhet og omfatte alle elever. Skoleledelsen har her en nøkkelrolle. Jeg vil i denne sammenheng nevne de tre viktigste tiltakene som er iverksatt. Departementet har etter evaluering av ulike program og tiltak for bekjempelse av problematferd valgt å støtte noen utvalgte tiltak og program som kan dokumentere gode resultater. Finansiering av programutvikling og opptrening av kursholdere for disse programmene har vært statens ansvar. Oppfølgingen og bruken av disse er et lokalt ansvar for skoleeiere og den enkelte skole ved skoleledelsen. Alle kommuner har fått tilbud om skolering i og bruk av disse programmene. 381 skoler har tatt i bruk Olweus-programmet i perioden 2002-2004, og 184 skoler deltar i skoleåret 2003/2004 i programmet Zero – utviklet ved Senter for atferdsforskning i Stavanger. Foreløpige resultater fra de skolene som har arbeidet med programmene over noe tid, viser en klar nedgang både når det gjelder forekomsten av elever som blir mobbet, og elever som mobber. En nylig foretatt undersøkelse blant skoleelever i Oslo viser en klar framgang, en økning i antall elever som trives i skolen. Oslo har som kjent jobbet svært offensivt med tiltak mot mobbing. I tillegg ønsker jeg å nevne Manifest mot mobbing, som er et samarbeid mellom mange parter. Gjennom dette samarbeidet er det iverksatt en rekke tiltak på alle arenaer der barn og unge oppholder seg, for å begrense forekomsten av mobbing, vold og rasisme. Læringssenteret har på vegne av departementet koordineringsansvaret for alle manifestpartenes oppfølging av manifestet. Det avholdes jevnlig møter med alle manifestpartene. Erfaringer og konkrete tiltak samt ideer til arbeid for bekjempelse av denne typen uønsket atferd er samlet i læringssenteret. En tiltakspakke for innsats mot mobbing i videregående opplæring lanseres denne våren. Det planlegges også et seminar for representanter for lærerutdanningen. En ny bestemmelse i opplæringsloven om elevenes skolemiljø trådte i kraft 1. april 2003. Den nye bestemmelsen slår fast: «Alle elevar i grunnskular og vidaregåande skular har rett til eit godt fysisk og psykososialt miljø som fremjar helse, trivsel og læring.» Det nye i loven er at elevene og foreldrene får en større grad av brukermedvirkning, bl.a. med en klarere klageadgang. Skolens ansvar i forhold til å skape og opprettholde et godt læringsmiljø er tydeliggjort. Verken Manifest mot mobbing, lovendring eller programmer for atferdsregulering gir i seg selv noe løfte om å bli kvitt all mobbing. Men ved hjelp av de iverksatte tiltak skal det i hvert fall være mulig å komme dit at ingen barn kan utsettes for langvarig mobbing og trakassering på skolen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg er veldig enig i at det er svært viktig at man engasjerer seg fra toppen i skolen og også klarer å engasjere foreldre, og at både mobbere og de som blir mobbet, tas med. Jeg tror at det gode arbeidet som er satt i gang, vil komme til å spre seg. Vi har som sagt ulike programmer man kan velge å bruke. 2003 var det store året da vi nasjonalt satset på å utvikle programmene og laget et system for at alle skoler skulle kunne bli invitert. Det er først nå, i 2004, at det lokale året er kommet, og vi er ved starten av det året. Det er gitt sterke føringer fra skoleeiere nå, bl.a. kommuner, for å få skoleledere og rektorer til å delta. Vi håper jo at flere skoler vil komme med, for det er faktisk virksomt.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til barne- og familieministeren: «Ved behandling av St.meld. nr. 40 for 2001-2002 fikk SV flertall for et forslag i Stortinget om en utredning om situasjonen for seksuelt misbrukte barn og deres familier i Norge med særlig fokus på rettspraksis, behandlingstilbud, oppfølging og kompetanse. Hva har statsråden iverksatt for å ivareta dette forslaget?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
Takk for svaret. Det pågår nå et arbeid i Nordisk Råd, hvor det sitter en gruppe som ser på barn og unges oppvekstvilkår i Baltikum, i Nordvest-Russland, på Grønland og i de nordiske landene. Undertegnede sitter i den gruppen. Det vi ser i alle landene, er at problemet med seksuelt misbrukte barn er enormt. Trafficking er et stort problem over landegrensene. Det har nettopp vært gjort en stor undersøkelse i Sverige hvor man har kartlagt hvor mange barn som er utsatt for seksuelle overgrep. Jeg tror det er nødvendig at vi i Norge nå får en undersøkelse på bordet. Har statsråden noen tanker rundt det?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-25:
Jeg takker for svaret. Jeg vil gjerne stille et spørsmål til i forbindelse med noe av det statsråden var inne på, nemlig mørketall. Komiteen har sagt ganske mye om dette området, og vi har vært helt enstemmige på det. Det vi også har sagt, er at det er viktig å øke kompetansen og kvaliteten på behandling av seksuelt misbrukte barn. Det er i dag store mørketall, og utallige barn blir sviktet av voksne som ikke kan eller vil se. Det er helt nødvendig å bruke ressurser på dette i barnehager, skoler, barnevern, helsestasjoner, helsevesen og psykiatri. I noen av de andre nordiske landene finnes det barnehus, f.eks. på Island, jeg vet ikke om statsråden er kjent med det. Vi er nødt til å sette inn en formidabel innsats for disse barna. De er noen av de svakeste og mest utsatte barna vi har i dette landet. Kan statsråden si noe om hvorvidt hun har tenkt i de samme baner som man har gjort i andre nordiske land?
Bente Gunn Håtuft (Høyre), 2004-02-25:
«Det er funnet sammenheng mellom omfang av mobbing i skolene og dårlig miljø ved skolens ledelse og lærerkollegiet. Utrygghet i klasserommet og friminutt gir dårlige vilkår for god læring for elevene. Forskning viser at stress og seinskader etter mobbing er like store som dem vi finner etter at barn har opplevd krigshandlinger. Hvilke tiltak har Regjeringen satt i verk for å få mobbing vesentlig redusert i grunnskolen?»
Bente Gunn Håtuft (Høyre), 2004-02-25:
Jeg takker for svaret så langt. Vi som jobber innen skolehelsetjenesten, ser dessverre at ved enkelte skoler fungerer ikke antimobbing så veldig bra. Vi ser at dette er veldig personavhengig. Enkelte rektorer kan egentlig stenge av, og det blir veldig liten kommunikasjon mellom foreldre, elever og ledelsen når det gjelder dette problemet. Høyre har tidligere vært inne på at rektor burde vært ansatt på åremål, nettopp for å ha et sterkere instrument for å ta tak i ting hvis de ikke blir gjort noe med. Det som skjer ute i kommunene, er at kommunestyret sier at dette er så ømtålige saker at dette kan vi ikke ta opp. Et av de siste tabuområdene er mobbing av elever, og spesielt når læreren står for mobbingen. Jeg ser faktisk fortsatt veldig mørkt på dette hvis man om en stund ikke kan få til en ordning der rektor blir mye mer ansvarliggjort enn det som er tilfellet i dag. Hvis vi – også disse rektorene – så på barna våre som vår største aksjekapital videre, ville vi behandlet dem omtrent som direktører. Jeg synes at den som gjør en god jobb som rektor, skal avlønnes deretter, og at den som ikke gjør en god nok jobb, ikke bør få fortsette som rektor.
Bente Gunn Håtuft (Høyre), 2004-02-25:
Da takker jeg for svaret.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2004-02-25:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til fiskeriministeren: «Den siste tida har me sett fleire døme på at norsk fiskeindustri byggjer ned aktiviteten i Noreg for å etablera seg innafor EU. Norsk oppdrettsnæring lever med stadige antidumpingstruslar. Den utvida EØS-avtalen som trer i kraft 1. mai, gir toll på fiskeriprodukt til 10 nye land. Kva vil Regjeringa gjera for å unngå ytterlegare tap av marknadsdelar og arbeidsplassar i denne næringa?»
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2004-02-25:
Eg vil takka fiskeriministeren for svaret. Han har rett i at det er fleire faktorar enn marknadstilgjenge som avgjer om det er lønsamt å ha produksjonsanlegga i Noreg. Men me har sentrale føresetnader på vår side. Eg tenkjer då på at verdiskapinga skjer på kysten. Ho baserer seg på nærleik til råstoffet, rik tilgang på råstoffet, svært produktive og reine havområde, ypparlege forhold for oppdrett og kompetente fiskeri- og oppdrettsmiljø. Eg har eit spørsmål til fiskeriministeren. Det går på at han vel har sett at det no er eit tverrpolitisk engasjement på gang langs kysten for at ein må senda ein ny EU-søknad i neste stortingsperiode, og at kysten sine interesser då må stå øvst på lista over forhandlingstema. Har eg tolka fiskeriministeren rett, når eg synest å høyra at han er einig i at EU-medlemskap er svaret på utfordringane våre?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2004-02-25:
Eit lite oppfølgingsspørsmål. Det går på fiskeriministerens interesse og engasjement for å få fiskerispørsmåla langt høgare opp på dagsordenen, både når det gjeld handteringa av EØS-avtalen og ein eventuell ny søknad om medlemskap. Kva kan vi rekna med frå fiskeriministerens side i den samanhengen?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg har følgende spørsmål til vår ærede fiskeriminister: «Losene i Fredrikstad forteller at det står dårlig til med sikkerheten i farledene, men også om bord i enkelte skip. Oppmerkingen av skipsleden fra Øra gjennom Glomma til Sarpsborg er mangelfull, og det er i det siste meldt om livsfarlige skip og situasjoner som i verste fall kunne ha medført skips- og miljøkatastrofer. Hva vil statsråden foreta seg for å rette på forholdene?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Den katastrofen vi hadde i Vetlestraumen, har også gjort at det nå fokuseres mer på sjøsikkerhet. Jeg er glad for at denne opprustningen, som vi har ventet på lenge når det gjelder skipsleden til og fra Fredrikstad og opp i Glomma, nå gjennomgår en viss form for opprustning. Men losene i dette området er ikke fornøyde. De reagerer på at når skip melder fra til trafikksentralen i Horten, som statsråden nevnte, gis det likevel i en rekke tilfeller dispensasjon for å avvike fra den vanlige skipsleden, og det til tross for at det er klare begrensninger både for enkelte skip og for skipsførere, som ikke alltid har farledsbevis. Vi har eksempler på at kjemikalietankere har fått gå, har fått dispensasjon, i tett tåke, vi har hatt oljeskip som har fått gå i trange farvann, og losene sier rett ut at vilkårligheten råder. Mener ikke statsråden at man må fokusere litt mer på dette, eventuelt innskjerpe den dispensasjonsadgangen som gis, at det er en la-det-skure-holdning?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. I det møtet som det nå meldes om, er jeg sikker på at losene vil ta opp eksemplet med frakteskipet «Baltic Trader», som i desember fikk motorstopp i en liten storm utenfor Hvaler etter å ha kollidert med et fartøy ved kaia på Øra ved Fredrikstad og i forkant av det hatt motorproblemer. Det samme skipet fikk nye problemer med motorkraften og manøvreringsevnen på vei inn til Fredrikstad i februar. Så jeg må regne med at det finnes løsninger for denne typen nestenulykker, som kan bety skips- og miljøkatastrofer.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Det er i dag ikke krav til en helhetlig bremseeffekt på vogntog(bil og trekkvogn) (bil og trekkvogn) Hva vil statsråden gjøre for å styrke sikkerheten på dette området?»
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er svært glad for alle de tiltak som er blitt uført, og som det her er blitt redegjort for. Men det som gjør at jeg i denne omgang reiser dette spørsmålet, er at samferdselskomiteen under et besøk, en befaring, på Hedmark nettopp, ble gjort oppmerksom på at vi her står overfor en stor utfordring. Når det gjelder de relativt gamle trekkvognene – de behøver ikke være så forferdelig gamle heller – opplevde vi at disse manglet dette utstyret. Da er mitt konkrete spørsmål: Er det mulig å tenke seg at det kan innføres et slikt krav også for denne type kjøretøy?
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2004-02-25:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg forstår at det kanskje kan være vanskelig å pålegge en næring en økonomisk byrde, men det må da veies opp mot det beklagelige som vi ser, at tunge kjøretøyer ofte er involvert i trafikkulykker med lettere kjøretøy. Jeg lurer på om det er mulig for statsråden å gi til kjenne at man for litt eldre biltyper f.eks. kunne hatt en overgangsordning på to–tre år for eierne til å skifte ut. Vi har jo også tross alt et ansvar for førerne av disse tunge kjøretøyene, og når vi ser effekten, er det helt skremmende.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Jeg vil først av alt understreke betydningen av økt trafikksikkerhet i forhold til tunge kjøretøy på norske veger, ikke minst nå vinterstid. Å være riktig skodd og ha fullgodt sikkerhetsutstyr er selvsagt viktig for alle dem som ferdes på vegene, men det har ekstra stor betydning for de tunge kjøretøyene, på grunn av de store konsekvensene en ulykke med slike kjøretøy kan gi. Jeg har derfor tatt en rekke initiativ for å styrke trafikksikkerheten for nettopp tunge kjøretøy. Fra 1. januar 2004 er det innført påbud om at alle tunge kjøretøy må bringe med et tilstrekkelig antall kjettinger i vintersesongen i Norge. Statens vegvesen forsterker denne vinteren kontroller av dekk, kjetting og øvrig sikkerhet på tunge kjøretøy over hele landet. Jeg synes også det er gledelig at det synes å være bred tilslutning i lastebilnæringen til slik skjerping av regelverk og kontrollvirksomhet. Når det gjelder spørsmålet om krav til bremser på vogntog, ble det 1. oktober 1992 innført krav om blokkeringsfrie bremser, ABS, for biler med totalvekt over 16 tonn som skal trekke tilhengere med tillatt totalvekt over 10 tonn. Samtidig ble det innført krav om ABS for tilhengere med totalvekt større enn 10 tonn. Fra 1. april 2001 ble kravet utvidet til å gjelde alle motorvogner og tilhengere med største tillatte totalvekt over 3,5 tonn. Jeg kan opplyse at Statens vegvesen vurderer å innføre krav om ABS også for gamle tilhengere som i dag ikke omfattes av kravene. Et slikt eventuelt krav vil kunne lede til at mange eldre hengere blir kondemnert. De tilhengere som er i brukbar stand, vil måtte ombygges, og prisen er anslått til å ligge i størrelsesordenen 20 000–30 000 kr. Et forslag til forskriftsendring vil sannsynligvis om kort tid bli sendt på nasjonal og internasjonal høring. Et eventuelt krav vil kunne tre i kraft i løpet av 2004.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Det er et tema som flere har vært opptatt av, heldigvis, for det betyr at man i mange miljøer er opptatt av trafikksikkerheten, ikke minst i forhold til de store kjøretøyene. Det Statens vegvesen legger opp til, er å gå videre i forhold til de tilhengere som ikke er underlagt dagens regelverk, nettopp for å unngå den type ulykker som kan oppstå fordi tilhengeren ikke har ABS-bremser, mens selve bilen har det. Det er et viktig aspekt, og det er også viktig å få en ordentlig høring på det. Men alle slike tekniske problemer som kan redusere trafikksikkerheten og kanskje til og med bidra til en farlig situasjon, er det viktig å få ryddet opp i. Det er derfor Statens vegvesen nå har tatt dette initiativet til å gå videre med dette forslaget.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Jeg regner med at vi også får denne typen innspill i høringsrunden. Det er veldig viktig at vi har den høringsrunden overfor dem som faktisk er på vegen, som vet hvordan det oppleves å kjøre i disse bilene, og som ser hva slags ulykker man kan komme ut for. Det behovet man eventuelt har for en overgangsperiode, også av hensyn til økonomien i dette, må vi ta med oss som innspill i forhold til eventuelt å innføre denne typen regelverk.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Vegloven har en egen hjemmel for innkreving av bompenger. I § 27 i vegloven heter det: «Med samtykke frå Stortinget kan departementet fastsette at det skal krevjast bompengar på offentleg veg» … «Bompengane kan nyttast til alle tiltak som denne lova gir heimel for. Dessutan kan dei nyttast til investeringar i faste anlegg og installasjonar for kollektivtrafikk på jernbane, herunder sporveg og tunnelbane.» Det er derfor ingen tvil om at bruk av bompenger ligger innenfor veglovens rammer, så lenge det skjer med samtykke fra Stortinget i hvert enkelt tilfelle og bruken av bompenger er i tråd med veglovens bestemmelser. I og med at også representanten Svendsens eget parti ved flere anledninger har stemt for innkreving av bompenger i Stortinget, antar jeg at Fremskrittspartiet deler denne oppfatningen. Jeg legger til grunn at representanten Svendsen og Fremskrittspartiet ikke har stemt for forslag man mener er lovstridig, f. eks. i sin støtte til innkreving av bompenger på Rv 4 i Oppland, Rv 35 Lunner–Gardermoen og T-forbindelsen i Rogaland. Men selv om også Fremskrittspartiet ved flere anledninger har gått inn for bruk av bompenger, er jeg enig med representanten Svendsen i at staten og det offentlige skal ha et hovedansvar for finansiering av det offentlige vegnettet. Slik er det også i dag. I 2004 er det forutsatt at om lag 2,5 milliarder kr blir stilt til rådighet fra bompengeselskapene. Bevilgningene til utbygging, drift og vedlikehold av det samlede offentlige vegnettet er grovt sett nær 18 milliarder kr over offentlige budsjetter – altså over sju ganger mer enn bompengebruken. Bevilgningene til riksvegnettet over statsbudsjettet økte fra i fjor til i år med over 700 mill. kr. Av de elleve nye anleggsprosjektene som igangsettes på stamvegnettet i år, er bare tre delfinansiert med bompenger. De åtte andre er fullt ut finansiert med bevilgninger over statsbudsjettet. Regjeringen øker altså den statlige innsatsen til vegene, og bompenger er et tillegg til, ikke en erstatning for, statlig innsats. Dette har det vært og er det bred politisk oppslutning om – rett og slett for å få gjort mer på kortere tid til beste for vegbrukerne. Jeg forutsetter at det er lokalt initiativ til bruk av bompenger, og at det er lokal tilslutning til opplegget i folkevalgte organer. Så lenge disse forutsetningene er oppfylt og prosjektet ligger innenfor veglovens formål og bestemmelser, mener jeg det er både akseptabelt og ønskelig å få framskyndet viktige vegprosjekter på denne måten. Og for ordens skyld: Ikke noe bompengeprosjekt på riksvegene er eller vil bli igangsatt uten Stortingets samtykke.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Det er sånn at også Tønsbergpakken har vært behandlet her i Stortinget, og det har vært oppslutning om den løsningen. Jeg medgir gjerne at når det gjelder Tønsberg, er bompengeandelen veldig høy. Men det betyr òg at man var veldig ivrig for å få dette i gang. Når det gjelder påstanden om at 35 pst. av alle veginvesteringer er bompengefinansiert, er ikke det helt riktig. Når vi tar i betraktning at det er en del fylkeskommunale og kommunale veger som òg går over offentlige budsjetter, utgjør denne andelen en mindre del. Utover det vil jeg igjen gjenta at det ikke er aktuelt å gjennomføre bompengefinansierte prosjekter uten at det har vært til behandling i Stortinget.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Det er ikke moralsk rett at folk skal dø på grunn av luftforurensning, eller at de skal dø i trafikken. Det er ikke moralsk rett. Vi har noen kostnader knyttet til trafikken som er beregnet utenfor departementet, og som tilsier at her er det noen eksterne kostnader i tillegg til de faktiske kostnader vi har på vegsiden, på mellom 50 og 64 milliarder kr. Det gir et bedre bilde av hva hele biltrafikken utgjør i vårt samfunn, både i forhold til ulykker, støy, lokal luftforurensning, regional luftforurensning og klima, og vi har diverse utgifter knyttet til både riksveger, fylkesveger og kommunale veger. Vi er nødt til å ta hele bildet innover oss: Hva koster trafikken samfunnet? Sett i det perspektivet: Ja, det er moralsk forsvarlig at vi som bilister skal betale for en del av de kostnader vi påfører samfunnet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Som en del av Regjeringens satsing på bedre kollektivtrafikk i byene gikk Regjeringen i St. meld. nr. 26 for 2001-2002, Kollektivmeldingen, inn for å opprette en ny, statlig belønningsordning for kollektivtransporten i større byområder. Ordningen skal komme i tillegg til dagens kollektivsatsing fra lokale myndigheter. Stortinget sluttet seg til forslaget. I statsbudsjettet for 2004 foreslo Regjeringen å bevilge 100 mill. kr til den nye belønningsordningen. Bevilgningen ble i budsjettforliket med Arbeiderpartiet redusert til 75 mill. kr. Samferdselsdepartementet foreslo i budsjettproposisjonen til Stortinget i høst at byene Oslo, Bergen, Trondheim, Stavanger og Kristiansand skal inviteres til å søke om midler fra ordningen. Dette sluttet Stortinget seg til – inkludert Senterpartiet. Senterpartiet gav ikke ved behandlingen av statsbudsjettet uttrykk for det synspunktet som nå, tre måneder senere, tilkjennegis om at det er urimelig ikke å invitere Akershus på lik linje med Oslo. Når det er sagt, er jeg for øvrig helt enig i at fylkesgrensen mellom Oslo og Akershus er en uheldig barriere for å få til en helhetlig transportpolitikk for hovedstadsområdet. I transportsammenheng er Oslo, Akershus og flere nabofylker å betrakte som en funksjonell enhet. På kort sikt gir dette seg utslag i at jeg i invitasjonen til Oslo om å søke om midler fra belønningsordningen har forutsatt at Oslo samarbeider med Akershus om en slik søknad. Det har da også Oslo gjort. Akershus har avgitt et grundig bidrag til Oslos søknad om midler, og flere av de forslagene Akershus spiller inn, ligger inne i Oslos søknad. På lengre sikt er det behov for å gå atskillig lenger i samordningen mellom fylkene. Jeg har tatt initiativ til å opprette Samordningsorganet for kollektivtransport i det sentrale Østlandsområdet. Samordningsorganet ble etablert 1. januar, med staten, Oslo, Akershus, Buskerud og Østfold som deltakere. Det er min ambisjon at dette organet relativt raskt skal få ansvaret for kollektivtransporten i hovedstadsområdet. Ved å overlate ansvaret for bl.a. koordinering av takster, billettering og tilskudd til ett organ ligger alt til rette for at kollektivtilbudet i hovedstadsområdet blir sett i sammenheng, og vi kan utvikle et bedre, mer helhetlig og konkurransekraftig kollektivtilbud i hovedstadsområdet. I et slikt operativt samordningsorgan for kollektivtrafikken i det sentrale østlandsområdet vil det være naturlig også å plassere ansvaret for å søke om og fordele midler fra belønningsordningen i årene framover.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Dette spørsmålet er høyst relevant med tanke på framtiden. Det som ligger inne nå, er at storbyområdet Oslo var invitert til å søke, for Oslo var blitt utfordret til å ta med seg Akershus i utformingen av søknaden. Det ble gjort. Samtidig var jeg litt forundret over at kanskje spesielt ett prosjekt som Akershus har gitt uttrykk for at de har vært veldig opptatt av å få en løsning på i samarbeid med Oslo, ikke lå med i søknaden. Det forundret meg, men det har ikke spilt inn i forhold til den søknaden som kom. Nå er ikke denne saken avgjort, for midlene er ikke tildelt ennå. Men jeg er opptatt av at det er veldig viktig å koordinere innsatsen og satsingen på kollektivtransport i Oslo og Akershus – og gjerne litt utenfor de fylkene også.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-02-25:
Jeg vil på det sterkeste hevde at det ikke innebærer en forskjellsbehandling mellom Oslo og Akershus når vi har bedt Oslo om å samarbeide med Akershus i utformingen av søknaden – tvert imot. Vi har invitert til et samarbeid for at vi skal få se helheten. Nå snakker jeg ikke om å likebehandle Oslo og Akershus, men om å se ting i helhet, se sammenhengen. Om det skal være mer penger som skal gå til Oslo og mindre til Akershus, får vi komme tilbake til, for det vet vi ikke. Men Oslo var invitert til å ta med seg Akershus. Det lå her som en premiss at Akershus skulle være med når det skulle søkes om midler. Det ble gjort. Jeg mener at Akershus kanskje bør gå litt i seg selv, om det var de rette elementene som ble lagt inn i søknaden. Men her gis det nye muligheter også i framtiden.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
«Etter vegloven § 20 er det klart at staten bærer utgiftene til planlegging, bygging, utbedring, vedlikehold og drift av riksveiene i Norge. Selv om det betales inn nærmere 40 mrd. kr fra bilistene i forskjellige bilrelaterte avgifter, dukker det stadig opp bompengeprosjekter. Flere bil- og trafikkorganisasjoner sette spørsmålstegn ved lovligheten av bompengeinnkreving. Mener statsråden at innkreving av bompenger ligger innenfor veglovens rammer, og er det moralsk rett å ta dobbelt betaling for veibruk?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Fremskrittspartiet har stemt for en del bompengeprosjekter. Det er helt korrekt. Det som er felles for alle de bompengeprosjektene, er at trafikantene har hatt mulighet til å kjøre rundt bommen og ikke betale. Det er bakgrunnen for at vi har stemt for disse. Problemet er at det nå dukker opp flere og flere bomstasjoner rundt omkring i landet. 35 pst. av alle investeringer på vegnettet skjer nå med bompenger, etter det som står å lese i statsbudsjettet. I tillegg til dette betaler altså bilistene gjennom bompengeordningen kollektivtransporten i flere byer. Flere av disse byene rundt om i landet er omringet av bompengestasjoner. Vi ser det i Tønsberg, Bergen, Oslo og Trondheim. Byene deles også opp i soner, der man må betale bompenger for å handle og gå på Posten. I Tønsberg er 95 pst. av bompengene betalt av sjåførene, 5 pst. av staten. Kan man da si at staten bærer utgiftene?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2004-02-25:
Min første oppfordring går til statsråden om å rette opp sitt eget statsbudsjett, for det er der jeg har hentet tallet 35 pst. Det er ikke sånn at man i Tønsberg var ivrig for å få lov til å lage en bompengestasjon, det var faktisk over 80 pst. av innbyggerne som i meningsmålinger sa klart nei til dette. Men nå har statsråden svart at det ligger innenfor loven å ta inn bompenger. Når vi vet at det betales inn over 40 milliarder kr, som jeg sa i stad, i bilrelaterte avgifter, er mitt siste spørsmål – som også ble stilt i forbindelse med det opprinnelige spørsmålet, men som det ikke ble svart på: Mener statsråden at det er moralsk rett å ta dobbelt betaling av bilistene, og føler statsråden seg komfortabel med det?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2004-02-25:
«Etter vedtak i Stortinget er det etablert en belønningsordning for kollektivtransporten i større byområder. For hovedstadsområdet har Samferdselsdepartementet valgt å utelate Akershus fylkeskommune som søknadsberettiget, men gitt Oslo ansvar for også å vurdere eventuelle tiltak utenfor bygrensen i sin søknad. Ser statsråden at ulikebehandlingen av Oslo og Akershus i denne sammenheng blir urimelig, og vil hun medvirke til en mer likeverdig mulighet for de to fylkene til å løse samferdselsutfordringene?»
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2004-02-25:
Statsråden sier at det bare var fem utvalgte byer som kunne søke om disse midlene, det står «i storbyområdene» i meldingen, og jeg registrerer at statsråden selv og den politiske ledelsen i departementet i media har vist til at man hadde forventet at det ville blitt søkt om midler til konkrete kollektivprosjekter i Akershus i den søknaden som kom fra Oslo. Det er riktig at Oslo også har samordnet, men jeg registrerer at Oslos samferdselsbyråd sier at de prosjektene som statsråden og den politiske ledelsen har pekt på, oppleves som marginale fra Oslos side. Spørsmålet blir da: Understreker dette behovet for at man i tilfelle endrer kriteriene, slik at det ikke er de konkrete byene, men storbyområdene – all den stund storbyområdene også vil gjelde områdene rundt – og fylkeskommunene i flere av disse områdene som blir de ansvarlige for kollektivtrafikken?
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2004-02-25:
Jeg vil gå tilbake til det første spørsmålet, som kanskje bare delvis ble besvart, om statsråden vil medvirke til at den ulikebehandling av Oslo og Akershus som lå til grunn for ordningen den gangen, ikke vil skje neste gang, ved at ordningen i tilfelle vil bli presentert slik at det blir storbyområdene og de fylkeskommuner og kommuner som er omfattet av dem, som blir samarbeidspartnere med departementene, og ikke konkrete kommuner – all den stund jeg skjønner at man i departementet er forundret og delvis skuffet over at man ikke har tatt de hensyn som burde tas, av dem som er gitt søknadsmyndighet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-03-09:
På vegne av representanten Harald T. Nesvik og meg selv legger jeg frem forslag om endring i lov av 5. desember 2003 nr. 100 om humanmedisinsk bruk av bioteknologi m.m., bioteknologiloven.