trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1998-12-08:
Jeg vet ikke om jeg oppfattet representanten Hoddevik riktig. Jeg oppfattet det slik at han sa at det i strukturmeldingen blir foreslått enhetskvoteordninger for kystflåten. I så fall er ikke det riktig, det må være en misforståelse. Enhetskvoteordning kan være et relativt effektivt kapasitetstiltak for flåtegrupper som er lukket, det vil si der det er innført konsesjonsordning, hvor det ikke er automatisk adgang til å få bygge nytt fiskefartøy. Noen slik lukking har vi ikke i kystfiskeriene, og det er ikke Regjeringens mål å lukke kystfiskeflåten, altså ha såkalt adgangsbegrensning gjennom konsesjonsordning til den gruppen. Vi har fremmet forslag for Stortinget om å gjøre enhetskvoteordningen for ringnot og trål permanent og også åpne for innføring av enhetskvoteordninger for havgående fartøyer som er over 28 meter lengste lengde som fisker med konvensjonelle redskaper også. Men for kystflåten har vi lagt inn i statsbudsjettet kapasitetsreduserende tiltak som kondemneringsordninger. Jeg anser det som kanskje den mest realistiske måten å gjøre ting på at man i havfiskeflåten, der man har konsesjonsordninger, har enhetskvoteordninger, og for resten av flåten må det bli statlige virkemidler, som kondemneringsordninger.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1998-12-08:
Vi som ikkje høyrer til komiteen, har likevel oppfatta at det ligg endringar i desse flåterelaterte tiltaka, avgrensa midlar til tilskotsordning for fornying og kapasitetstilpassing. Rita Tveiten var også inne på kontraheringsstøtte som er borte, og kondemneringsstøtte som er monaleg redusert. Dette med kapasitetstilpassing kan likevel finne si løysing gjennom strukturmeldinga sitt forslag om å innføre einskapskvote i kystflåten, og kanskje vil det vere eit effektivt tiltak for å få ei kapasitetstilpassing. Dette framstår som ei sannsynleg grunngjeving for at statsråden kan leve med avgrensa midlar i dei andre nemnde strekpunkta, og eg vil spørje statsråden om det er riktig oppfatta at det ligg eit effektivt kapasitetstilpassingstiltak i strukturmeldinga.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-08:
Ja, hva som er smått og stort, og hva som er viktig for bedriftene, handler tydeligvis denne debatten om. Jeg tror det vil være ganske bred enighet om at kanskje noe av det viktigste bedriftene vil oppleve i denne situasjonen, er å kunne få en finanspolitikk som i alle fall reder den nasjonale grunnen for et lavere rentenivå. Så får vi håpe at vi også får hjelp av de ytre kreftene for å få det til. Det representerer enorme utgifter for bedriftene og gjør virkelig noe med bedriftenes konkurranseevne når de må leve med et rentenivå i Norge som er dramatisk høyere enn det konkurrenter i nabolandene f.eks. måtte ha. Derfor har det vært nødvendig for Regjeringen å ha et så stramt budsjett som Regjeringen har lagt fram, og som nå er videreført til det det er et flertall bak i Stortinget. Og det har det vært helt avgjørende å få til. Så er det nok slik at det etter så mange år med innstramminger i finanspolitikken og i budsjettet som vi har opplevd – det er faktisk sjette året nå med en ganske betydelig innstramming – vil måtte gå ut over helt vitale områder. Og det er helt typisk. Vi kan følge utviklingen i denne oppgangskonjunkturen allerede fra den begynte i 1993 og fram til nå, hvordan de aktive bevilgninger til ulike støtteordninger for nærings- og bedriftsliv har måttet gå ned. Det er bare å følge utviklingen i SND-bevilgningene, som representanten Opseth har vært innom tidligere i denne debatten. Slik må det nok også være i en situasjon hvor det er oppgangskonjunktur for næringslivet, hvor det må tas store innstramminger, da må også bedriftene være med og ta sin del når det gjelder bevilgninger. Jeg tror ikke det er så helt urimelig. Men slike helt avgjørende tiltak som fortsatt å ta vare på aksjerabatter i formuesbeskatningen for de minste bedriftene, de familieeide bedriftene, ta vare på elementene i delingsmodellen, som bedriftene selv sier er så viktig for dem osv., er avgjørende for familiebedriftene. Det har vært mulig også innenfor et stramt budsjett, og det opplever bedriftene ute som viktig. Og det skiller vel det vedtatte budsjettet svært mye fra det som måtte være Arbeiderpartiets primære standpunkt.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-08:
Representanten Hedstrøm stilte meg spørsmål som etter den konstitusjonelle ansvarsfordelingen i Regjeringen nok skulle vært stilt til en annen statsråd, men jeg kan forsikre representanten om at det er ingen tvil om at Regjeringen er opptatt av at vi får en tilpasning av aktiviteten i Nordsjøen til de priser som er bedriftsøkonomisk forsvarlig for dem som måtte være der ute. Det er helt åpenbart at det prisfallet vi opplever nå, får en betydelig virkning for den bedriftsøkonomiske tilpasning for dem som er der, og at det i neste omgang setter et press på de rammevilkår vi til enhver tid setter der. Vi ser hvordan det i mediene nå skapes en debatt som gjør at også de som setter rammevilkår både fra regjering og storting, selvsagt er helt avhengig av å ha en fortløpende vurdering av det. Det jeg føler meg helt overbevist om, er at ingen norske myndigheter på noe tidspunkt under noen ytre rammevilkår vil gjøre noe som kan gå på sikkerheten løs. En annen side ved det forhold at vi ser at kanskje aktiviteten og investeringsønskene i Nordsjøen vil gå ned som følge av oljeprisen og de omstillinger en eventuelt må gjennom med et langvarig lavt støttenivå, er de konsekvenser og ringvirkninger det får bl.a. på land og for et annet stort tema i dag, nemlig verftsstøttespørsmålet. Den usikkerheten som hefter ved de næringene som langt på vei er avhengig av aktiviteten i Nordsjøen – bl.a. ved å levere spesialskip over lang tid – er først og fremst knyttet til det forholdet at det her er et viktig og betalingsdyktig marked for skip som lages i Norge, som er i ferd med å falle vekk. Det er ingen tvil om at ordremassen ved norske verft i dag er rekordhøy. Bare ved utgangen av tredje kvartal i september var ordremassen på nesten 24 milliarder kr. Når vi vet at den årlige kapasitet i norsk verftsindustri er på 8-10 milliarder kr, er det en gigantisk ordremasse som ligger inne i forhold til kapasiteten. Men den skal leveres på relativt kort tid, og usikkerheten er nok først og fremst knyttet til de omstillinger verftsindustrien på land må gjøre, som en konsekvens av de endrede oljepriser og investeringstakten i Nordsjøen.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-08:
Et budsjett er godt nok for landet først når det har flertall bak seg i Stortinget. Det tror jeg må være en ganske klar erkjennelse, og for en mindretallsregjering er det en åpenbar erkjennelse. Å finmåle – som mye av debatten i stortingssalen går ut på i budsjettsammenheng – hvilket av de ulike mindretallsforslag til budsjett som måtte være det beste for landet, er i og for seg en interessant akademisk øvelse, men faktum er at et budsjett er godt nok når det har flertall bak seg. Det budsjettet som nå har flertall bak seg i et forlik mellom sentrumspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet, er et godt budsjett for landet, fordi det har flertall og dermed vil ha betydning for landet. Det innehar først og fremst en stramhet, som er det nasjonale bidraget vi kan gi for å få ned rentenivået. Jeg har ingen problemer med å kunne glede meg både på Høyres og Fremskrittspartiets vegne over at de i betydelig grad har påvirket det budsjettet som foreligger. Slik må det være når en regjering med 42 representanter bak seg i Stortinget, er avhengig av å ha omtrent et tilsvarende antall til for å skaffe seg et flertall. Da kan man også påvirke budsjettet. Å gjøre størrelsen på dette budsjettforliket til noe voldsomt stort, tror jeg kanskje vi kunne reflektere litt mer rundt – manns minne er jo ofte kort! Jeg husker godt at det da vi stod her for to år siden, da regjeringen Jagland la fram sitt første og eneste budsjett, som de iallfall fikk leve med en stund, også var en betydelig forflytning etter at budsjettet ble lagt fram. Størrelsen på det forliket som da ble inngått mellom regjeringspartiet og sentrumspartiene, var på om lag 6 milliarder kr. Det er også omtrent nivået på det forliket som er inngått nå, og det ble vel i og for seg satt en standard for hvordan en forlikspartner bør flytte og forhandle fram et budsjett. I så måte er ikke dette noe spesielt annerledes enn det vi har sett tidligere. Det er bare hyggelig at også forlikspartnerne er fornøyd med resultatet.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-08:
Til representanten Stolt-Nielsen må jeg si at det er vel ikke slik at det kan fremmes en lov som sikrer noen økonomiske ordninger for all tid. Det avhenger selvsagt av at ordningene blir vedlikeholdt gjennom Stortingets årlige budsjettvedtak. Men statsråden har merket seg det som blir sagt i innstillingen om at forlikspartnerne nå forventer at refusjonsordningen og de andre rammevilkår for skipsfartsnæringen ligger fast i denne stortingsperioden. Jeg kan også si at arbeidet med skjemaveldet, som ikke bare handler om å redusere antall skjemaer, men om å sette i gang en målrettet kamp for å redusere antall forskrifter og regler som regulerer skjemaveldet, vil vi sette i gang ganske fort etter forslag fra Næringslovutvalget, og jeg håper vi skal kunne lykkes godt med det. Det er 12 000 forskrifter og regler som norske bedrifter i dag må forholde seg til – 7 000 på statlig og resten på kommunalt nivå. Jeg bad først og fremst om ordet på grunn av innlegget til representanten Schjøtt-Pedersen, der han kom med ganske kraftige innsigelser mot departementets måte å håndtere avviklingen i Kirkenes og Sydvaranger på. Det er slik, og det kan jeg bekrefte, at styret har fattet følgende vedtak: «Selskapet fortsetter inntil videre på ren forretningsmessig basis med Pasvik Kraft og nødvendig næringsvirksomhet med målsetting å gi en optimal avkastning/løsning for aksjonærene.» Fra departementets side er det en klar forutsetning – og det har selskapet fått beskjed om – at denne avviklingen skal foregå så raskt som mulig, men det har blitt en forsinkelse, siden det opprinnelige vedtaket i 1996 forutsatte full avvikling innen utgangen av 1998. Den forsinkelsen er Stortinget orientert om i samband med St.prp. nr. 65 for 1997-98, som ble lagt fram i mai i år, og denne forsinkelsen skyldes i hovedsak fire forhold. Det gjelder avtalen med det australske gruveselskapet ABM, som på forretningsmessig grunnlag ønsker å starte opp igjen gruvedrift, og som fikk en frist på seg til april for å gjøre klart om de vil gjennomføre den opsjonen de har – den er på 90 mill. kr – og betale for rettighetene pr. måned til å sitte med denne under forsinkelsen. Når det gjelder en del forhold av forretningsmessig og skattemessig art, vil det være fordelaktig for selskapet å gjennomføre salget av eiendeler, herunder eierandelene i Pasvik Kraft, over noe lengre tid, slik det nå blir mulig gjennom 1999. Dessuten har selskapet en del vanskelige spørsmål i samband med miljøforpliktelser, og ikke minst er det et erstatningskrav fra det svenske Höganäs overfor Sydvaranger på 47 mill. kr, som en arbeider med å finne en løsning på. Men dette arbeidet går framover, og det er ikke noe problem for statsråden å kunne leve med det som nå står i innstillingen om at en forutsetter at dette skal skje så fort som mulig, fortrinnsvis i løpet av 1999. Det holdes her en så stor fart som forsvarlig og mulig, og det gjelder også tomtesalg i Kirkenes sentrum.
Jan Johnsen (Høyre), 1998-12-08:
Grunnen til at jeg tar ordet, er at bevilgningen til NORTRA dessverre er kuttet fra 88 mill. kr til 82 mill. kr i det budsjettet som nå er lagt fram. Høyre gikk inn for å øke bevilgningen med 10 mill. kr, men på grunn av budsjettforliket mister NORTRA 6 mill. kr. Det er ganske mye penger for denne organisasjonen som også fikk reduksjon i 1997. Enda mer dramatisk blir det når vi vet at Norge er blant de landene i Vest-Europa som er dårligst til å markedsføre seg. Tyrkia og Hellas ligger bak oss, ellers ligger vi på linje med Malta. Og hvis vi tar de nordiske landene, ligger vi sist der også. Danmark bruker 130 mill. kr i markedsføring, Sverige 180 mill. kr og Finland 105 mill. kr. Det er ingen grunn til at Norge skal være dårligst i klassen i Norden, og blant de dårligste i klassen i Europa. For å opprettholde markedsføringen av Norge kan vi ikke ha en berg og dalbane-virkning. Vi er nødt til å ha langsiktige mål, og markedsføringen må være stabil over tid. I tillegg til det må det også skapes nye markeder, og til dette trengs det midler. Jeg håper derfor at når vi kommer til revidert nasjonalbudsjett, vil den ministeren som før han gikk inn i regjering sa at reiselivet var veldig viktig for distriktene, og at dette var noe å satse på, sørge for at de ordene blir etterlevd. Det er ingen annen næring som har en slik overrislingseffekt som reiselivsnæringen. Det er verdens største næring, og den skaper én arbeidsplass hvert to og et halvt sekund. Og i den tiden som vi går inn i nå, hvor stort sett alle – bortsett fra Regjeringen – mener at vi vil få større arbeidsledighet, burde i alle fall Regjeringen gripe muligheten til å sørge for at det blir mer markedsføring av Norge. Jeg håper at vi kan komme tilbake til dette i revidert, og at reiselivsnæringen da omsider kan få de midlene som er nødvendige for at vi skal klare å opprettholde det trykket som bør være ute i verden.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg foreslår Oddbjørg Ausdal Starrfelt og Asmund Kristoffersen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-12-16:
Jeg vil gjerne få framsette et forslag om kartlegging av vannrør av eternitt og eventuell kreftfare ved bruk av slike rør.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-12-16:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren. Oljevernberedskapen har alltid vært til bekymring for kystbefolkningen. Den 3. november skulle oljevernutstyret på Norne-skipet testes etter at Statoil hadde søkt om å få demobilisere fartøyet som skulle foreta sleping av oljelenser etter pålegg fra Statens forurensningstilsyn. Jeg har stilt spørsmål om dette tidligere i den ordinære spørretimen, men mitt spørsmål nå går på om det er slik at Statoil, som ministeren har ansvaret for, ikke sørger for mer beredskap enn det de får pålegg om fra Statens forurensningstilsyn, inklusive vurdering av slepekraft for oljelenser.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-12-16:
Det vitner ikke om mye ansvar når Statoil søker om å få fjerne slepefartøyet som de har hatt stasjonert der, og erstatte det med en 22 fot Malo slepelettbåt. På grunn av at de ikke har fått pålegg om det fra Statens forurensningstilsyn, vurderer altså statsråden og Statoil det slik at det er tilstrekkelig med en lettbåt som søkker i godt vær!
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-12-16:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «I årene 1995-98 har uttaket av nøkkelbestandene torsk, sei og hyse i stor grad fulgt forskernes anbefalinger, og det har vært en forsvarlig beskatning. Så opplever vi at det for 1999 blir anbefalt en dramatisk reduksjon i disse kvotene. For torsk er det en reduksjon fra 338 000 tonn i 1995 til 236 000 tonn i 1999. Tilsvarende tall for sei er fra 160 000 tonn til 87 000 tonn, og for hyse fra 90 000 tonn til 46 000 tonn. Hva er forvaltningsstrategien, og hva vil statsråden gjøre for å sikre denne?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-12-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er interessant å registrere at hovedingrediensene for å få en stabil, forutsigbar kvoteberegning er overvåking, kontroll, satellittsporing og fangstrapportering – samarbeid og kontroll altså. Statsråden går ut fra at i stor grad er alle fiskere kjeltringer. Det er med tristhet jeg må registrere det. Etter det jeg har fått rede på, er det åtte-ni forskere av hele forskningsstaben i Bergen som forsker på bunnfisk. Kan det ikke være en tanke å sette inn mer ressurser og eventuelt dele ansvaret mellom Bergen og Tromsø? Det er et godt forskningsmiljø der. Vi står overfor store problemer internasjonalt med å kunne dokumentere fiskbarheten av de bestander vi fisker på. Det går ikke an å leve med variasjoner på 50 pst. pr. år.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-12-16:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Statoil opererer Norneskipet og søkte tidlig i høst Statens forurensningstilsyn(SFT) om å demobilisere det ekstra slepefartøyet for oljelenser som er stasjonert på feltet. De ville bruke sitt eget fartøy, som er en 22 fots Malo slepelettbåt. Da utstyret ble testet 3. november 1998, etter pålegg fra SFT, sank slepelettbåten under arbeid i godt vær. (SFT) Med bakgrunn i dette, synes statsråden at oljevernberedskapen er tilfredsstillende?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1998-12-16:
: Jeg takker statsråden for svaret, et svar som jeg kan si meg tilfreds med, spesielt den siste delen, at det nå skal lages retningslinjer for hva slags slepebåter som skal brukes. Det er helt utrolig at man ikke har hatt slike retningslinjer tidligere. Når det sies i rapporten fra SFT at det var en brottsjø som fylte båten, er det mildest talt en meget sterk overdrivelse! Bildet av båten på feltet den aktuelle dagen viser at det var godt vær. Det var antakelig ikke mer enn lett bris. Og når man da skal operere med oljevernutstyr kanskje i liten til stiv kuling, synes jeg – ut fra et maritimt synspunkt – det er latterlig at Statoil i det hele tatt tillates å operere med en så dårlig kapasitet. Og det er utrolig at Statens forurensningstilsyn ikke har tatt dette alvorlig tidligere.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Spørsmålet går til statsråd Sponheim. Det har frå fleire, også frå faghald, lenge blitt åtvara om at vi går mot aukande arbeidsløyse. Regjeringa, med statsministeren i spissen, har heile tida avvist dette. Arbeidsløysa vil gå ned i 1999, har statsministeren slått fast. I Politisk kvarter i går var statsministeren plutseleg komen til at arbeidsløysa vil auke. Til vanleg er det regjeringa som først får informasjon om så vesentlege endringar i samfunnsutviklinga, og tek informasjonen på alvor. Sidan dette ikkje har skjedd – og når ikkje eingong næringsministeren har oppfatta signala frå næringslivet – er det grunn til å spørje: Kva er det som går føre seg i regjeringa Bondevik?
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Det var ikkje mykje avklarande i forhold til det som går føre seg i regjeringa Bondevik dette, og i forhold til dette med arbeidsløyse og å ha ein beredskap i forkant, er det merkeleg at vi nettopp har handsama eit budsjett der Regjeringa kuttar på alle dei tiltaka som skal møte ei eventuell aukande arbeidsløyse – og at det blir auka arbeidsløyse, kan det dessverre ikkje vere nokon tvil om. Difor er det underleg at Regjeringa på dette punktet er på etterskot og ikkje tar signala på alvor, anna enn å seie at dei skal ha ein beredskap, men erfaring viser at beredskapen alltid kjem for seint. Kva er det for slags beredskap Regjeringa no har?
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Jeg må først få gå i rette med forutsetningene for dette spørsmålet, og jeg vil understreke det statsministeren selv sa i finansdebatten: «Men det betyr ikke at vi overser advarsler fra miljøer som mener at det kan gå annerledes. Dette vil vi ha under kontinuerlig overvåking, og tilpasse den økonomiske politikken deretter. Vi får selvsagt mulighet til å komme tilbake til dette – om ikke før så i revidert nasjonalbudsjett – og kan sette inn nye virkemidler hvis ledigheten viser en økende tendens.» Og i en replikk til statsministeren gav representanten Stoltenberg uttrykk for at «det er det ingen som vet med sikkerhet», og det er nettopp usikkerheten rundt dette som understrekes av statsministeren, og også i det nasjonalbudsjettet som er forelagt Stortinget. Det er vel slik at det eneste vi i dag kan si med sikkerhet, er at det hefter stor usikkerhet til utviklingen. Det er Regjeringen oppmerksom på, og har en beredskap for å følge dette nøye.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Regjeringen er ikke på etterskudd. Regjeringen har lagt fram og fått flertall for et budsjett som har hatt som hovedoppgave å gjøre det som kan gjøres gjennom finanspolitikken for å få ned rentenivået. Det er det viktigste en kan gjøre for bedriftene i denne situasjonen. Så får vi håpe og tro at også ytre forhold nå gjør det mulig å få ned rentenivået sakte, men sikkert utover i et nytt år. Det er det viktigste bidraget for å styrke bedrifter som i denne situasjonen kanskje ikke er sterke, og på den måten trygge arbeidsplasser og skape grunnlag for at bedrifter kan tilsette flere. Det er faktisk det viktigste bidraget i denne situasjonen. Hvis det skulle være slik – som sagt hefter det usikkerhet ved det – at vi får en tiltakende arbeidsledighet, vil Regjeringen følge det nøye og komme tilbake til Stortinget med forslag og nødvendige tiltak. Men det finnes ikke grunnlag i dag for å si med sikkerhet at det vil være utviklingen.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Jeg har for det første understreket at Regjeringen ikke er kommet med noen ny erkjennelse. Jeg har lagt merke til at Arbeiderpartiet prøver å lage en versjon som går på at det skal ha kommet en ny erkjennelse fra statsministeren i går. Med det sitatet jeg hadde, understreket jeg klart at dette hefter det en stor usikkerhet ved – og det har Regjeringen gitt uttrykk for både i nasjonalbudsjettet og gjennom hele budsjettbehandlingen i høst – så en versjon basert på at nå skal Regjeringen ha våknet opp i disse spørsmålene, er direkte feil, og det har jeg tilbakevist. Så gjelder det tiltak. Det viktigste vi kan gjøre i denne situasjonen er å styrke bedriftene slik at de kommer gjennom tøffere tider, hvis det er det vi går i møte. Det er mange signaler som tyder på at for mange bransjer vil det bli tøffere tider. Der er rentenivået avgjørende, og det er andre forhold som er avgjørende for at bedriftene skal komme gjennom vanskeligere tider. Det er vårt viktigste bidrag. Hvis det bidraget ikke er bra nok, og det vil føre til at vi får en økende arbeidsledighet, vil Regjeringen følge denne utviklingen nøye og se om vi har de virkemidlene som trengs hvis folk må gå ut av bedrifter og inn i arbeidsledighet. Det har Regjeringen sagt at den vil følge nøye hele tiden.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Regjeringen vil selvfølgelig fortløpende vurdere behovet for å komme til Stortinget og varsle om det, hvis man sitter med ny informasjon eller kunnskaper som det er nødvendig å bringe fram til Stortinget. Men jeg vil også si at det blir understreket fra alle som deltar i dette, at det hefter stor usikkerhet ved denne utviklingen, og det gir også Regjeringen uttrykk for. Jeg sa i mitt sitat i sted at opposisjonens kanskje fremste finanspolitiker, selv om han ikke er det aktivt i dag, Jens Stoltenberg, sier: «Det andre er om vi vitterlig står overfor ny ledighet. Vel, det er det ingen som vet med sikkerhet.» Så det er nok atskillig flere enn Regjeringen som synes det er rett i denne situasjonen å understreke at det hefter usikkerhet ved utviklingen. Men det betyr ikke at vi ikke tar dette alvorlig og følger det fortløpende.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Jeg vil understreke at vi denne høsten har sett den første måned på 1990-tallet med en arbeidsledighet under 50 000. Det er bra. Vi har sett en svak økning i arbeidsledigheten i månedene etterpå. Som jeg har sagt i tidligere svar: Det hefter stor usikkerhet ved utviklingen fremover, men den viktigste jobben er å sørge for at folk kan få beholde sine ordinære arbeidsplasser. Det har vi redet grunnen for ved et stramt finanspolitisk opplegg som gjør at renten kan gå ned, og vi håper og tror at det vil skje utover i 1999. Det er det viktigste for å hindre at bedrifter går over ende. Hvis det blir nødvendig med økte tiltak for å møte ledighet hvis folk må gå ut av bedriftene, har Regjeringen en fortløpende beredskap for det. Men det avgjørende må jo være – og det synes jeg Arbeiderpartiet også bør fokusere på – hvordan vi nå kan sikre at bedriftene kommer gjennom vanskelige tider, hvis det er det vi står overfor.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Jeg kan ikke se at jeg har dementert statsministerens uttalelse. Jeg refererte statsministerens uttalelse, hvor han i finansdebatten viste til at det hefter stor usikkerhet ved disse anslagene framover, og sa at Regjeringen har dette under kontinuerlig oppsikt. Det var det jeg gav uttrykk for, slik jeg kan se det, og det er også bakgrunnen for det svaret jeg gav.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Næringsministeren har ikke egne oppfatninger om dette. Næringsministeren har gitt uttrykk for den usikkerhet som hefter ved situasjonen, og at det ikke finnes grunnlag for å gjøre andre vurderinger enn det Regjeringen har gjort i nasjonalbudsjettet. Jeg tror at alle bør ta innover seg at det hefter stor usikkerhet ved anslagene i denne mulige konjunkturbrekken vi er inne i – vi ser bransjer som nå varsler at de kommer til å ha behov for færre tilsatte framover, men også bransjer som varsler at de åpenbart har betydelig stramhet eller vanskelig for å skaffe seg arbeidskraft. Og i en tid med slik usikkerhet er det rett å gi uttrykk for at vi vil følge utviklingen nøye.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
For det første vil jeg understreke at det overhodet ikke er grunnlag for å si dette som her sies, om at Regjeringens tall for arbeidsledighet er utgått på dato. Jeg vil igjen understreke at det hefter usikkerhet ved dette i denne situasjonen, og at det vurderes fortløpende. Så er det spørsmål om kronekurs og renter, som i og for seg vel ligger under finansministerens ansvarsområde. Det er klart at det avgjørende her er at vi nå har klart å levere et budsjett, et finanspolitisk opplegg, som på en måte er det nasjonale bidraget vi kan gi i denne situasjonen for å få ned renten. Vi ser at det er stor turbulens rundt kronekursen om dagen, men vi har forventninger om at dette vil kunne roe seg, og at muligheten for å få renten ned vil være til stede utover nyåret. Men vi er alle kjent med at her er vi «offer» for ganske sterke ytre krefter, hvor oljeprisen er ganske avgjørende. Det er ingen tvil om at utlandet ser på Norge gjennom oljebriller – mye tydeligere enn vi kanskje er klar over, eller vil innse selv – og det betyr at det synes å være en veldig nær sammenheng mellom oljeprisen og kronekursen og den oppfatning utlandet måtte ha av det å investere og satse i Norge.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
For det første deler jeg bekymringen for den virkning et høyt rentenivå vil ha for bedriftene. Det er klart at et rentenivå som ligger 3-4-5 pst. høyere enn hos konkurrentene, gir en konkurranseulempe som vi både tror og håper ikke vil vedvare lenge utover i 1999. Men dette hefter det selvsagt usikkerhet ved. Det viktigste vi kan gjøre fra politikkens side, er å føre en finanspolitikk og ha et økonomisk opplegg som gjør det mulig å få ned rentenivået. I tillegg vil Regjeringen følge også den situasjonen fortløpende, og hvis det blir nødvendig i løpet av 1999 å komme tilbake med tiltak som vil virke stimulerende for bedriftene, vil Regjeringen vurdere som én del i en situasjon med økende arbeidsledighet: Hvordan kan vi sikre at folk ikke blir arbeidsledige, men forblir i bedriftene? Det er jo det vi først og fremst ønsker å få til.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Det blir variasjoner rundt samme tema. Jeg vil understreke at vi nå har vedtatt et budsjett som på mange områder har fastsatt poster og tiltaksnivå, og det står fast helt til Regjeringen måtte invitere Stortinget til å gjøre et annet vedtak. Men Regjeringen følger situasjonen, og jeg syns at atskillig flere burde gi uttrykk for usikkerhet om hvor vi er i en konjunkturutvikling. Vi får de varsler som representanten Halvorsen her gir uttrykk for, når det gjelder bygg og anlegg. Det gjenstår å se om det blir utviklingen. Av den grunn valgte Stortinget ikke å gjennomføre den konjunkturavgiften som var i beredskap, f.eks., og dette henger også sammen med renteutviklingen. Jeg kan ikke si annet enn at dette vurderer Regjeringen fortløpende, og er det nødvendig å komme tilbake til Stortinget med forslag, vil det bli gjort.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Det er Regjeringens klare oppfatning – og jeg har faktisk oppfattet det slik at det har det vært bred tilslutning til i Stortinget – at det viktigste vi kan gjøre i denne situasjonen, er å levere et stramt budsjett som fortsatt bidrar til å trekke ned eller holde igjen den samlede totale etterspørsel i landet, av frykt for å få en tiltakende prisstigning. Hvis det skulle vise seg at konjunktursituasjonen er slik at en burde ha hatt et lavere stramhetsnivå i budsjettet, tror jeg både representanten Stoltenberg og det øvrige storting vet at det er atskillig lettere å slippe noe opp i økonomien enn å måtte foreta en innstramning senere i løpet av året. Og det er en regjerings oppgave å følge dette fortløpende og komme tilbake til Stortinget når det er nødvendig å iverksette tiltak, og det vil selvsagt Regjeringen fortløpende gjøre.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Først til de to nyhetene som har kommet i dag. Vi skriver i dag den 16. desember, og vi så det ble herjet med kronen i går, da ecu-indeksen var på 116, så det burde vel ikke være så vanskelig å spå at den ikke vil være tilbake i et normalleie, mellom 103 og 105, før jul. Jeg tror ikke det er så problematisk å se det, så den nyheten tror jeg kanskje vi skal avdempe noe. Det er nok en erkjennelse vi må se i øynene. Vi har likevel grunn til å tro og håpe at utviklingen vil gå i en bedre retning på nyåret, siden vi nå faktisk har fått vedtatt et stramt finanspolitisk opplegg for neste år. Jeg har ikke gitt uttrykk for at jeg tror på økt arbeidsledighet til neste år. Det har jeg definitivt ikke sagt. Det jeg tror jeg har sagt ganske mange ganger nå, er at det hefter stor usikkerhet ved disse tallene, og at usikkerheten er så stor at Regjeringen i dag ikke har grunnlag for å revurdere forholdene som ligger i nasjonalbudsjettet. Men nettopp fordi det hefter så stor usikkerhet ved tallene og ved akkurat hvor vi står i en sånn konjunkturknekk, er det helt nødvendig for Regjeringen å ha en fortløpende beredskap. Jeg vil understreke det jeg sa i slutten på mitt forrige svar til representanten Stoltenberg, at det i en sånn situasjon må være rett å vedta et stramt budsjett, for så fortløpende å vurdere om det er grunnlag i økonomien for å kunne slippe noe opp. Jeg tror det er atskillig vanskeligere å gjøre det motsatte.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Nå er statsbudsjettet for 1999 vedtatt på det nivået som stortingsflertallet har ønsket, og utover det kommer Regjeringen til å ha en fortløpende vurdering, og vil etter avtale gjennom budsjettforliket selvsagt ha nødvendige konferanser med avtalepartnerne i den grad det blir aktuelt å endre det økonomiske opplegget. Det er det Regjeringens plikt og oppgave å gjøre. Ellers vil jeg understreke, og jeg tror nok at representanten Stoltenberg er enig med meg i det, at viktigere enn å varsle ordninger for mennesker som kanskje må ut av sine ordinære jobber, er det nå å hindre at folk faktisk må gå ut av bedriftene og over på ulike tiltaksplasser. Det er det avgjørende. Vi ser nå at et høyere rentenivå og kanskje en utvikling i markedssituasjonen osv. ute gjør at en del bedrifter kan få problemer. Derfor er det mer avgjørende å sørge for at bedriftene kan komme gjennom vanskelige tider og hindre arbeidsledighet, enn å sette i gang tiltak som først er nødvendig når arbeidsledighet måtte dukke opp. Skulle det skje, vil Regjeringen ha en fortløpende beredskap.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Jeg har etter hvert begynt å få en bestemt følelse av å ha svart på disse spørsmålene nå, men det er ulik grad av evne til å ta innover seg svaret, tydeligvis, så jeg vil igjen understreke at i en veldig vanskelig situasjon, hvor det hefter stor usikkerhet rundt konjunktursituasjonen, hvor det kommer ulike meldinger – og det er ikke slik at det er entydige meldinger med mange utropstegn, alle understreker at her er det usikkerhet, og vi får også meldinger fra ulike bransjer som forteller om veldig ulik utvikling – er det en regjerings plikt å ha en høy beredskap rundt dette, og det er selvsagt ingen prestisje knyttet til tall. Hvis det er nødvendig og riktig å komme tilbake til Stortinget med andre tall og tiltak, vil selvsagt Regjeringen gjøre det. Men det er det ikke grunnlag for, slik situasjonen er pr. i dag.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Det Regjeringen har gjort, er å skaffe seg flertall for et stramt budsjett, som er det nødvendige finanspolitiske grep for å kunne få ned renten i 1999. Det er det viktigste bidraget vi kan komme med i dag, og det er også det viktigste bidrag for å pynte på sluttresultatet, eller lage mer robuste bedrifter om man vil, i 1999. Det er det viktigste bidraget for å hindre arbeidsledighet. Så vil Regjeringen vurdere fortløpende, som jeg har sagt noen ganger, nødvendigheten av å komme tilbake til Stortinget med andre grep. Og jeg verken kan eller ønsker å komme med noen signaler om hva innholdet i det måtte være i dag.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Det er nå engang slik at stortingsflertallet faktisk har vedtatt et budsjett med en innstramming på om lag 8 milliarder kr. Regjeringspartiene var en del av det flertallet, og det betyr selvsagt at det er det nivået som også Regjeringen har vurdert som det riktige. Selvsagt er det slik. Det er riktig at jeg i forbindelse med fremleggelsen av nasjonalbudsjettet refererte til at ifølge prognoser i nasjonalbudsjettet – og det ble referert i klamme hvordan meglere vurderte det – vil et så stramt budsjett skape grunnlag for en rentereduksjon i løpet av 1999 på den størrelsesorden som er nevnt. Det er ikke tall som jeg fant på eller lovte, men som faktisk viste til et punkt i nasjonalbudsjettet hvor markedet allerede syntes å forskuttere den type rentenedgang, hvis vi klarte å få til et stramt nok budsjett. Et stramt nok budsjett har vi nå fått til, og da er det viktig at vi tror på at dette vil virke utover i 1999, og jeg tror faktisk det er grunn til å gjøre det.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Regjeringen ønsker definitivt ingen økt arbeidsledighet, men dette er en av de vanskelige balansegangene i økonomisk styring, det å hindre inflasjon og å hindre økt arbeidsledighet, og vi må kunne si at så langt i denne regjeringens levetid har vi klart å balansere dette veldig godt. Vi har i løpet av høsten sett de laveste arbeidsledighetstall vi har hatt i Norge på 1990-tallet, og vi klarer fortsatt å holde en lav inflasjon. Det er det viktige. Hvis inflasjonen skulle ta av, f.eks. ved at vi ikke har et stramt nok finanspolitisk opplegg, ville også faren for at arbeidsledigheten tar av, ganske fort være til stede. Det er den vanskelige balansegangen, og den balansegangen har Regjeringen fortsatt tenkt å klare. Det er bred tilslutning i Stortinget nå til et stramt finanspolitisk opplegg. Det er vel bare SV som legger seg tungt på utsiden av dette, som ikke mener det er nødvendig med et stramt budsjett i denne usikre situasjonen i konjunkturutviklingen.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Det avgjørende i en situasjon hvor Stortinget og Regjeringen ønsker et stramt økonomisk opplegg, er nettopp å dempe den samlede etterspørsel, ta aktivitet ut av økonomien for å unngå prisstigning. Det som kan føre til et langvarig høyt rentenivå i Norge, er at vi får en inflasjon, og det er for å unngå en slik utvikling at det er nødvendig å gå inn i det neste året med et stramt budsjett. Hvis det skulle vise seg, og det er også sagt noen ganger før i dag, at konjunkturutviklingen utover i året blir slik at det vil være rett å slippe opp noe mer, slik som SV har sagt, ja så vil Regjeringen fortløpende vurdere det. Men det er atskillig lettere – og det er det viktig å understreke – å vedta et stramt budsjett og så slippe opp i økonomien hvis det blir nødvendig, enn å gjøre det motsatte. Det tror jeg alle burde være enige om.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
For å sikre norsk verdiskaping og velferd framover er vi avhengige av at Norge framstår som et attraktivt land for investeringer og næringsvirksomhet. Dette er avgjørende for utviklingen av sterke og dynamiske norske næringsmiljøer. Regjeringens næringspolitikk har dette som utgangspunkt. En sunn økonomisk politikk er en forutsetning for å lykkes i dette. Nivået på renter, priser og valutakurser er blant næringslivets viktigste rammebetingelser og er viktig når investeringsbeslutninger skal tas. Hensyn til næringsliv og investeringsklima i Norge har stått sentralt i Regjeringens arbeid med et ansvarlig statsbudsjett i høst. Regjeringen presenterte tidligere i år en helhetlig strategi for næringspolitikken. Vi har også lagt fram egen handlingsplan for små bedrifter. Disse framleggene støtter alle opp om det som er et hovedmål, å bidra til at Norge blir et attraktivt område for næringsvirksomhet og investeringer. Et sentralt element i vår næringspolitiske strategi er å legge til rette for at norsk næringsliv kan utnytte mulighetene i en globalisert økonomi. Dette krever bl.a. at den samlede næringspolitiske innsats legger til rette for norsk næringslivs internasjonale konkurransedyktighet. Dette gjelder i forhold til konkurranse både på hjemmemarkedet og ute. Norske myndigheter støtter også direkte opp om norske foretaks virksomhet ute, enten det gjelder eksport eller uteetableringer. Jeg ser på ingen måte bort fra at bedrifter i enkeltsaker vil stå overfor et valg mellom satsing i Norge eller ute. Det er ikke minst i forhold til slike valgsituasjoner at vi legger stor vekt på å ha en helhetlig næringspolitikk som bidrar til at bedriftene satser videre i Norge. Det er imidlertid bred enighet om at den samlede verdiskaping her i landet er best tjent med en aktiv satsing fra norske foretak også i markeder ute. Norsk Hydro ASA er et multilateralt selskap og en av Norges største enkeltaktører i den globale økonomi. Konsernet har de siste fem år investert over 50 milliarder kr. Av dette var rundt to tredeler i Norge og på norsk sokkel. Selskapet har 18 000 ansatte i Norge og 19 000 ansatte i utlandet. Jeg ser det ikke som naturlig å kommentere nærmere den enkeltsaken som er grunnlag for artikkelen i bladet Firda 24. oktober i år. Statens opptreden som majoritetsaksjonær i et stort børsnotert og internasjonalt selskap som Norsk Hydro innebærer for øvrig at forvaltningen av selskapet, herunder ledelsen av den forretningsmessige virksomheten, hører under styret og administrerende direktør. Det er eventuelt bedriftsforsamlingen, ikke generalforsamlingen, som treffer avgjørelse i saker som gjelder betydelige investeringer, eller større endringer ved rasjonalisering eller omlegging av driften.
Lars Sponheim (Venstre), 1998-12-16:
Norsk Hydro er et viktig selskap i Norge, og jeg tror det er et selskap som vi alle er stolte av. Det er et selskap som har tillit både ute i markedene og blant de mindretallsaksjonærer som er i selskapet, med staten som majoritetseier. Det er helt avgjørende at vi tar vare på den tilliten, også i forholdet mellom staten som majoritetseier, og det betydelige antall mindretallsaksjonærer. Derfor er det veldig viktig å holde fast ved at investeringsbeslutninger som tas i et slikt selskap, tas på forretningsmessig grunnlag av styret og administrerende direktør. Jeg har den største tillit til at Norsk Hydro som et selskap som er forankret i Norge, tar de nødvendige nasjonale omsyn. Det har jeg opplevd i alt det Hydro har gjort, og jeg er sikker på at de kommer til å gjøre det framover. Det viser også tallene jeg gav i mitt svar, om at to tredeler av de gigantinvesteringer som Hydro gjør, gjøres i Norge.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Sponheim sitt svar gjev inntrykk av at ein kanskje får auka arbeidsløyse, men han har ikkje noka ny erkjenning, sånn som statsministeren gav inntrykk av. Det er likevel viktig å spørja om han tykkjer han har beredskap nok med dei tiltaka som vert sette i verk mot arbeidsløysa. Er det god nok beredskap å halvera arbeidsmarknadstiltaka? Er det god nok beredskap å redusera løyvingane til verkemiddelapparatet som går både til bedriftsrådgjeving, støtte til marknadsføring, eksport, teknologiutvikling osv.? Er det god nok beredskap, eller vil Regjeringa koma med ei ny erkjenning der også?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Eg vil tillata meg å stilla fylgjande spørsmål til kulturministeren: «Jærradioen har av Kulturdepartementet vorte pålagt å gje Jæren Misjonsradio sendetid i konsesjonsområde 61 som går langt utover den sendetida misjonsradioen har hatt før. Meiner statsråden at denne avgjerda er i tråd med Stortinget sine føresetnader då dei handsama St.meld. nr. 31(1994-95) (1994-95)
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Eg vil takka statsråden for svaret, som eg tykkjer er svært trist. Eg kjenner til vedtaket som vart gjort, men det vart gjort i ein samanheng: Stortinget sine føresetnader var at folk skulle få behalda historiske rettar, altså at dei skulle få behalda det dei hadde hatt før. Det som er skjedd her, er at Jæren Misjonsradio har fått ei stor utviding av sendetida og på heilt andre tider av dagen enn dei har hatt før. Eg stiller igjen spørsmålet: Meiner statsråden at dette er i tråd med Stortinget sine føresetnader? Det andre spørsmålet ein kan stilla seg, er om Kulturdepartementet er ankeinstans i slike saker. Etter den informasjonen eg har, har ei liknande sak frå Radio Oslofjord vorte send tilbake til Statens Medieforvaltning til ny vurdering.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-16:
Det er med stigende forbauselse jeg hører på statsråden, som sier at det hefter stor usikkerhet ved anslagene for arbeidsledighet neste år. De eneste som nå er usikre på at arbeidsledigheten vil stige, er den norske regjering. Etter at nasjonalbudsjettet ble lagt fram den 5. oktober, har så langt Den norske Bank, Handelsbanken, Kreditkassen, OECD, Statistisk sentralbyrå, Arbeidsdirektoratet, alle bransjeforeninger innenfor bygg og anlegg, verftsindustrien m.v. sagt at vi vil få en stigende arbeidsledighet. Og som om ikke det var nok, kom i dag inflasjonsrapporten fra Norges Bank, der det sies på side 27: «… men vi venter en klar økning av ledigheten gjennom 1999». Det betyr at nå har alle kvalifiserte miljøer uttalt seg om at Regjeringens anslag i nasjonalbudsjettet er feil. Det kan vi godt forstå, for det ble lagt fram den 5. oktober. Men da er det underlig at Regjeringen fremdeles står fast på prognoser som alle andre mener er feil. Mitt spørsmål til statsråden er da følgende: Vil statsråden ta initiativ til å komme i Stortinget umiddelbart på nyåret og redegjøre for de nye prognosene og hvordan Regjeringen har tenkt å møte den situasjonen med økt arbeidsledighet allerede første kvartal neste år?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-16:
La meg følge opp Stoltenbergs spørsmål. Når statsråden sier at det ikke finnes grunnlag for andre beregninger enn dem som er i nasjonalbudsjettet, er det med respekt å melde det rene tøv. Alle beregninger som er gjort etter at statsbudsjettet ble lagt fram, har jo vist andre ting. Ikke minst viser rapporten fra Norges Bank i dag at både renteanslaget, kronekursanslaget, oljeprisanslaget, investeringsanslaget og arbeidsledighetsanslaget i nasjonalbudsjettet er feil. Og det er naturlig at det er feil, for statsbudsjettet ble lagt fram den 5. oktober. Nå har vi kommet langt ut i desember, og de kvalifiserte økonomiske miljøene både i Norge og i utlandet påpeker at nasjonalbudsjettets forutsetning er feil. Da er det ubegripelig for meg hvordan en statsråd kan forsvare et dokument som alle vet er forgangent og gått ut på dato. Og det spørsmålet mange her har vært opptatt av, er følgende: Hvis det er riktig som alle kvalifiserte miljø sier, at vi får økt arbeidsledighet og større uro i norsk arbeidsmarked til neste år, hvorfor kan ikke da Regjeringen allerede i januar/februar komme til Stortinget og si at de har nye prognoser, og at tiltak må settes i gang for å sørge for at arbeidsledigheten ikke øker? Det er utfordringen til statsråden.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
En må vel da konstatere at Regjeringa velger å ta sjansen, til tross for at så å si alle faginstanser spår at det vil bli økende ledighet neste år. Vi har også hørt fra finansministeren i debatten om finansinnstillinga at ledigheten ikke kom til å øke. Morten Lund fra Senterpartiet sa at Arbeiderpartiet snakket opp arbeidsledigheten. Og så til alt overmål halverer Regjeringa arbeidsmarkedstiltakene for neste år, i en tid der alle, unntatt Regjeringa tydeligvis, ser at det er en overhengende fare for økt ledighet. Jeg må da spørre om Regjeringa virkelig mener at det er ungdom, ufaglærte kvinner og fremmedspråklige som skal være nødt til å betale regninga for at de som er best stilt her i landet, skal få det bedre, at de ikke får seg et arbeid, men i stedet mister jobben. Hvis Regjeringa mente at det var usikkerhet, hvis det var slik at den tok signalene alvorlig, da hadde den hatt muligheten for en uke siden til å ha gjort noe med arbeidsmarkedstiltakene, men de er altså over halvert.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til finansministeren: «I finansdebatten den 30. november 1998 tilbakeviste finansminister Restad påstander om at det vil bli høyere arbeidsledighet neste år. Flere faginstanser, blant annet Arbeidsdirektoratet, Statistisk sentralbyrå, Norges Bank og Den norske Bankforening, sier at ledigheten kan komme til å øke neste år. Hvilke tall og hvilke faginstanser er det Regjeringen baserer sine anslag for arbeidsledigheten neste år på?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg er ikke fornøyd med det. Jeg synes heller ikke statsråden svarte på det jeg spurte om, men jeg forstår finansministeren slik at han fortsatt står på det han sa i finansdebatten om at vi ikke har en økende ledighet framfor oss. Imens har Regjeringa halvert antall arbeidsmarkedstiltak, og da må en konstatere at Regjeringa tar sjansen, tar ikke dette på alvor og har ingen beredskap i forhold til økende ledighet. Imens mister mange jobben. Alle faginstanser jeg kjenner til, sier at ledigheten vil øke. Arbeidsdirektoratet gav beskjed til Regjeringa allerede den 15. oktober i år at den kom til å øke fra 50 000 til 70 000 neste år. Da blir mitt spørsmål igjen: Hvilke faginstanser er det Regjeringa baserer sine anslag på? Jeg har ikke hørt om dem. Og hvorfor er det slik at Regjeringa ikke stoler på den underliggende etaten som kanskje er den som har mest greie på utviklinga på arbeidsmarkedet framover, nemlig Arbeidsdirektoratet? Direktoratet har gitt Regjeringa klar beskjed om at sannsynligheten for at ledigheten vil øke neste år, er veldig stor, og at den kommer til å øke med i hvert fall 20 000 personer.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-16:
Mitt spørsmål går til helseministeren. Økende behandlingskapasitet, kortere liggetid ved våre sykehus og et utilstrekkelig pleie- og omsorgsapparat i kommunene går nå på menneskeverdet løs, særlig i forhold til eldre pasienter. Den situasjonen fører også til et økende antall reinnleggelser. En nylig undersøkelse av såkalt ferdigbehandlede pasienter ved Ullevål sykehus viste at kun 5 av 55 pasienter kunne sendes hjem. De øvrige hadde fortsatt behov for intensiv pleie og omsorg. Mange ble likevel sendt hjem for å frigjøre sengeplasser. Hva mener helseministeren vi i fellesskap kan gjøre med dette alvorlige problemet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-16:
Jeg takker helseministeren for svaret. Det er vel og bra med planer, men dette er en akutt situasjon som vi nå opplever over hele landet. Direktøren ved Ullevål sykehus har funnet forholdene så alvorlige at han går til opprettelse av en egen sykehjemsavdeling ved sykehuset. Når det gjelder eldreplaner og eldrepakken, registrerer vi – og jeg gjør det med sterk beklagelse – at de fleste kommuner prioriterer omsorgsboliger istedenfor sykehjemsplasser, slik at man faktisk har fått færre sykehjemsplasser, som nettopp skulle ivareta disse pasientenes interesser. Kan det være mulig innenfor nåværende regler og lover å pålegge kommunene å betale for nødvendige sykehjemsplasser som sykehusene finner å opprette for å ivareta pasientene på best mulig måte inntil de kan mottas i kommunen på en forsvarlig måte, slik Ullevål nå har gjort?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1998-12-16:
Jeg skal få stille den ærede helseminister følgende spørsmål: «Det har den seneste tid vært flere alvorlige komplikasjoner også med dødelig utfall ved bruk av skopkirurgi ved flere sykehus. Hva har statsråden gjort for bedre å kvalitetssikre denne operasjonsteknikken?»