Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-03-04:
Forslaget til ny husleielov som behandles i Odelstinget i dag, har vært gjenstand for et omfattende og krevende arbeid i komiteen. Komiteen har i sakens anledning bl.a. vært på besøk både i Finland og i Sverige for å innhente relevant informasjon og kunnskap i arbeidet med forslaget til ny husleielov. Resultatet er blitt en forholdsvis omfattende lov som skal erstatte både den tidligere husleieloven av 16. juni 1939 og husleiereguleringsloven av 7. juli 1967. Selve hovedgrunnlaget for komiteens arbeid har vært basert på Husleielovutvalgets innstilling, NOU 1993:4 Lov om husleieavtaler, som har vært ute på en grundig høringsrunde siden 1993. Samtidig har departementets og høringsinstansenes merknader til Husleielovutvalgets innstilling blitt vurdert og behandlet i komiteen. Formålet med loven er å regulere leieforhold mellom leier og utleier. Fremskrittspartiet er på de fleste områder stort sett enig med flertallet hva lovens innhold angår. Men på enkelte områder som omfattes av loven, har Fremskrittspartiet ikke kunnet si seg enig med flertallet. Til det forslaget som foreligger, har således Fremskrittspartiet en del merknader og endringsforslag som vi mener er nødvendige for at loven skal bidra til å skape et godt fungerende utleiemarked og derigjennom oppfylle viktige målsettinger i norsk boligpolitikk. Fremskrittspartiet har av disse grunner i sine generelle merknader vist til at loven legger opp til omfattende og detaljerte reguleringer innenfor utleiemarkedet for boliger, med det resultat at de private og de ikke-profesjonelle utleierne kan føle at deres råderett og kontroll over egen eiendom blir svekket eller redusert. Resultatet av dette kan i så fall bli at flere utleiere blir skeptiske til å leie ut, noe som kan bidra til en reduksjon i det totale antallet utleieboliger, og dette vil igjen bidra til økt press i utleiemarkedet, med økende priser som endelig resultat. Fremskrittspartiet har følgende innvendinger – sju stykker i alt: 1. Vi vil fortsatt ha tidsbestemte leieavtaler uten begrensninger vedrørende minstetid på et eller tre år når det gjelder varigheten av leieforholdet. Vi vil med andre ord beholde loven slik den er i dag på dette området.2. Fremskrittspartiet ønsker avtalefrihet ved fastsettelse av leiens størrelse, og er av den grunn imot kapittel 4 om leieprisvern. 3. Fremskrittspartiet er imot at søksmålsbyrden ved omtvistet oppsigelse snus fra leier til utleier og vil beholde loven slik den er i dag på dette området, slik at det fortsatt må være leier som må gå til retten og kreve en oppsigelse ugyldig.4. Vi er imot kapittel 6 om beboerrepresentasjon.5. Vi vil avvikle husleiereguleringsloven over fem år.6. Vi vil beholde den nåværende 14-dagersregelen for leiers klagerett over mangler og feil ved boligen som denne tilflytter7. Vi vil ha en noe strengere begrensning på hvor mange personer som kan flytte inn i en utleiebolig uten at det krever utleiers samtykke. Jeg vil få kommentere noen av disse punktene nærmere. Når det gjelder tidsbestemte leiekontrakter, tror jeg at flere utleiere vil reservere seg mot å leie ut i egen bolig når man vet at har man først fått inn leieboer, er man i hovedregelen bundet til å la leier bli boende i tre eller ett år i sitt eget hus. Fremskrittspartiet mener, som nevnt, at tidsbestemte leieavtaler ikke burde inneholde noen bestemmelse om minimums varighet for leieforholdet. Fremskrittspartiet vil da også gå imot bestemmelsen om at tidsbestemte leiekontrakter må inngås for minst tre år i utleiegårder og ett år i private bolighus. Men selv om tidsbestemte leiekontrakter etter den nye loven har fått bestemmelser om minimums tid på ett eller tre år, vil nok allikevel slike tidsbestemte leieavtaler snarere bli regelen fremfor unntaket, for man vil rimelig lett kunne tilpasse seg de unntakene loven viser til for å få tidsbestemte leiekontrakter av kortere varighet enn det hovedregelen krever. Det fins unntaksmuligheter som gjør at en kan få tidsbestemt leieavtale kortere enn, som sagt, det lovens hovedregel sier. Komiteen har uttalt at alle leieavtaler helst skal være tidsubestemte. Her vil komiteen neppe få sine ønsker oppfylt. For når vi vet at partene etter to og et halvt år kan kreve den opprinnelige markedsleien justert ned til såkalt gjengs leie, vil alle utleiere innrette sine kontrakter på hele tiden å oppnå markedsleie, som antakelig vil være høyere enn gjengs leie. Da må ingen leieforhold vare lenger enn tre år, for det er sannsynlig at markedsleie og gjengs leie ikke vil være identiske. Hva skulle da vitsen med denne bestemmelsen være? Leier vil derfor ved inngåelse av nye kontrakter kunne justere leien til markedsleie, som en altså må anta er høyere enn såkalt gjengs leie. For ikke å tape leieinntekter er en altså som utleier tvunget til å bruke tidsbestemte kontrakter for å kunne justere leien til markedsnivå hvert tredje år. Her kan bli mye arbeid for takstnemnder og rettsapparat som vi kunne ha vært spart for dersom man hadde fulgt Fremskrittspartiets forslag om å la partene selv bli enige om leien. For Fremskrittspartiet ønsker full frihet mellom partene til å avtale hva man skal betale i leie. Jeg finner det av flere grunner underlig at flertallet opererer med at et leieforhold skal starte ved markedsleie, men at det etter to og et halvt år skal kunne justeres ned til såkalt gjengs leie. Fremskrittspartiet er derfor imot kapittel 6 om leieprisvern og begrunner dette synet med at leieprisen i praksis også i dag er rene markedspriser i ordinære leieforhold. Vi ser altså ingen grunn til å tukle med hva folk skal betale i husleie. En annen nyhet i loven som vil kunne bidra til mindre lyst til å leie ut, er at de som av en eller annen grunn finner det riktig å måtte si opp leietaker, vil oppleve dette som svært problematisk dersom leieren motsetter seg en slik oppsigelse. For leieren kan innen en måned etter at denne har mottatt skriftlig og endog kanskje begrunnet oppsigelse, meddele leier at oppsigelsen ikke aksepteres – til og med uten å begrunne hvorfor. Dermed kan han bli boende som før. Utleieren vil etter denne lov nå måtte gå rettens vei for å få stadfestet en eventuell oppsigelse. Det nye er altså at leieboeren meget lettvint kan motsette seg oppsigelsen og bli boende nærmest så lenge han vil, inntil retten har stadfestet at oppsigelsen eventuelt er gyldig. Når vi så vet at loven legger opp til et meget strengt oppsigelsesvern for den som leier, ved at en oppsigelse alltid må gis saklig begrunnelse, og at det i siste instans er opp til rettssystemet å avgjøre hva som er saklig grunn, blir utleier stilt overfor en svært belastende og frustrerende situasjon. En utleier som har måttet gå gjennom en slik sak, leier neppe ut en gang til. Da lar han heller boligen stå tom for å slippe ubehageligheter. Dette medfører at det vil bre seg en skepsis hos enkelte til å leie ut ledige arealer i sin egen bolig. Det fører igjen til en dårlig utnyttelse av den totale norske boligmassen. Av disse grunner har Fremskrittspartiet funnet det riktig å stemme mot § 9-8 første ledd tredje punktum der det blir krevd at utleieren må gå til sak innen tre måneder for å få godkjent en oppsigelse. Vi har heller ikke noen tro på flertallets iver etter å opprette et utvalg for beboerrepresentasjon i større leieforhold, der beboerne skal formalisere sitt samarbeid i et organ sammen med huseieren. Dette har vi slett ikke noen tro på. Vi går derfor imot hele kapittel 6, der dette er inntatt. Fremskrittspartiet har også foreslått å avvikle den foreldede husleiereguleringsloven over fem år, ikke over ti år, slik flertallet har foreslått. I den sammenheng er det naturlig å vise til Finland, der man avviklet denne loven over en enda kortere periode, uten at man registrerte noen problemer av den grunn. Fremskrittspartiet har i likhet med departementet ikke sett det som særlig viktig å støtte opprettelsen av et husleietvistutvalg. Å opprette enda flere organer for å ta seg av et eller annet problem så lenge det fins gode nok instanser fra før, mener vi er unødvendig. Dessuten krever opprettelsen av et slikt utvalg omfattende arbeid og organisering. Jeg henviser for øvrig til det som departementet har anmerket på dette området. Men alt i alt har loven rettsregler for flere viktige sider som avgjør forhold mellom utleier og leier som er av høyst viktig karakter. Det er da også slik at Fremskrittspartiet i all hovedsak støtter denne loven, med unntak av de områder som jeg nettopp har vist til. Med de ordene vil jeg avslutte, og ta opp de forslag som er inntatt i innstillingen på vegne av Fremskrittspartiet.