Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-20:
Norge har store ambisjoner på vegne av seg selv på veldig mange områder. Miljø, klima, bistand og landbruk er fire områder hvor Norge uttrykker mål om å være en foregangsnasjon. Dette er tema som man har til debatt ofte i denne sal – ikke så mye om de noble mål som en gjerne har satt seg, men mer om de virkemidlene en tar i bruk. Det er ikke alltid, for å si det mildt, enighet om at systemene fungerer, eller at nytten er i tråd med kostnaden. Men det er ikke nødvendigvis en uenighet om at en ønsker å bidra til å utvikle landbruket mange steder, at en ønsker å hjelpe land til å utvikle seg, ei heller at en ønsker å ta vare på miljø og klima. Men av og til i denne debatten dukker det opp virkemidler eller produkter som virker for gode til å være sanne. Men kanskje er òg sånne vidundermidler en sjelden gang en realitet. Den såkalte biomembranen er kanskje et slikt produkt. Det er derfor jeg ønsker at vi tar en tyngre politiske debatt nettopp om dette. Da bør politikerne kjenne sin besøkelsestid og se på om en kan bidra med rammebetingelser eller økonomisk støtte som gjør at en får testet ut om vidundermiddelet er en realitet eller om det er bløff. I denne saken er det spesielt interessant fordi produktet det er snakk om, kan brukes av staten til å innfri målsettinger på en bedre og billigere måte. Derfor har staten en egeninteresse av å se om dette fungerer. Det må ikke være slik at alle tiltak som nevnes i miljø- og klimadebatten, absolutt må være kostbare og upopulære hvis de skal ha en virkning – slik vi får inntrykk av i klimadebatten. Denne saken ender opp som en interpellasjonsdebatt fordi jeg har tatt den opp med miljøvern- og utviklingsminister Erik Solheim tre ganger de siste to årene. Hver gang har vi blitt ønsket lykke til med biomembranen. Det er jo hyggelig, men deretter har saken blitt lagt i en skuff. Det ble henvist til tjenestevei, byråkratiet, og til at det muligens er midler på 2008- eller 2009-budsjettet – men at en skal komme tilbake til det. Det har åpenbart ikke vært en sak som Regjeringen prioriterer. Det kan lett illustreres ved å vise til den veldige satsingen det er på CO2-rensing. Dette er ikke et argument mot teknologiprosjektet på Mongstad, men det viser at når Regjeringen og politikerne ønsker noe, setter en seg ikke ned og venter på at byråkratiet skal behandle saken. Da gjør en politiske vedtak og prøver å følge opp så godt en kan i etterkant. Det har ikke vært tilfellet når det gjelder biomembran. Hva er så denne biomembranen? Det er for det første et norskutviklet produkt. Bak står Albedo Tech på Sandnes med gründer Torfinn Johnsen, som vant Technoports pris for innovativ miljøteknologi. Det er et kvalitetsstempel. Et ytterligere kvalitetsstempel er at han på laget har med folk fra universitetet i Stavanger, fra StatoilHydro og Felleskjøpet, for å nevne noen. Det er òg et gryende samarbeid med CICERO for å teste dette ut i klimasammenheng. La meg understreke at CICERO senest i fjor på lederplass i Cicerone, fagbladet sitt, omtalte dette som tryllepulver. Dette har ikke vært et produkt som lett har fått aksept i tyngre miljø, det har blitt sett på som noe lettvint, som noe fjasete. Men det man nå ser, er at resultater fra tester er så overbevisende at man likevel setter seg ned og ser på det. Produktet består av organisk materiale, stort sett organisk avfall, som tang og tare, sjøgress, fiskeavfall og kyllingavføring. Dette lages om til en pulveraktig form som blandes med vann og sprayes på bakken. Det er i utgangspunktet tre hovedbruksområder. For det første øker det mengden av tilgjengelig vann i jordsmonnet, ved at membranen fester seg på toppen av jordoverflaten og hindrer vannet i å trenge langt ned eller fordampe. Testene viser at membranen reduserer vanningsbehovet med opptil 70 pst., og at plantene blir bedre i stand til å utnytte det lille vannet som kommer en del steder på denne kloden. For det andre påvirker det temperaturen på bakken. Biomembran kan f.eks. tilsettes hvite pigment som begrenser solens oppvarming av bakken. Tester utført i Nigeria påviste opptil 15 graders reduksjon i bakkens temperatur. Dette er jo også selvsagt med på å bidra til å redusere vannfordamping. For det tredje reduserer det jorderosjonen i bakken. Membranen limer på en måte sammen partiklene i bakken og kan på den måten hindre ørkenspredning og annen jorderosjon i spesielt utsatte områder. Det vet man er en stor årsak til en del av problemene man har, spesielt i Afrika. Ut fra norske politiske målsettinger er dette et produkt som går inn på fire områder, som jeg nevnte. Når det gjelder bistand, må det jo være en målsetting at bistandsmidler kanaliseres dit de gjør størst nytte, og at hjelpen som gis, støtter opp om den langsiktige utviklingen i et land, at den er kostnadseffektiv, har enkel logistikk og kan forankres i mottaksområdet. Biomembran framstår der som veldig godt egnet. Dette er et fremragende eksempel, fordi det krever liten ekstra kompetanse hos mottaker, det er lite behov for teknologi eller teknologisk kunnskap, og det kan brukes både i liten og stor skala – det er opp til brukeren selv og behovene. Dette er bokstavelig talt hjelp på grasrotnivå, fordi det fungerer som et godt landbruksvirkemiddel. Hvis man får ting til å spire og gro, kan lokale bønder leve av avlingene sine istedenfor å være veldig usikre fra år til år. Det gjør dem økonomisk uavhengig, og de får økonomien til å fungere bedre. Man unngår de store svingningene i matproduksjonen, og det kan bidra til å redusere en del av de katastrofesituasjonene vi har opplevd. Dette kan også ses i sammenheng med jatrophaplanten, som undertegnede også har tatt opp med bistandsministeren, der man bruker biomembran for å gjøre det mer vekstvennlig i et område, og man kan dyrke biodrivstoff. Biodrivstoff er jo noe som alle i denne sal i utgangspunktet er for, men det er en debatt om sertifisering og om dyrking av biodrivstoff fortrenger annen produksjon av mat. Da viser man f.eks. til at det i Mosambik er 40 millioner hektar med uproduktivt areal som man ikke kan dyrke mat på, men som man kunne dyrket jatrophaplanten på, og dermed produsere biodrivstoff. I sammenheng med biomembran framstår dette som veldig, veldig spennende. Biodrivstoff er noe man utvikler ut fra et klimaperspektiv. Da er det også viktig å understreke nettopp klimaeffektene vi kan oppnå av biomembran. I tillegg til at man kan dyrke biodrivstoff, vet man at fruktbar jord holder bedre på CO2 enn det ørken gjør. Det vokser trær og planter som binder CO2, og innblanding av pigmenter kan som sagt påvirke overflatetemperaturen. Det er en veldig viktig del, fordi en del forskningsmiljøer viser til at redusert albedoeffekt på kloden er med på å bidra til oppvarmingen, fordi når solstråler som kommer inn, blir fanget opp av jordskorpen istedenfor å bli reflektert direkte ut, endrer det bølgelengen på varmestrålene. De varmestrålene som da slippes ut fra jordkloden, har en bølgelengde som mye lettere fanges opp av drivhuseffekten og CO2. Hvis man kan øke den umiddelbare refleksjonen, vil det også bidra til å redusere temperaturen. Produktet er testet ut i en rekke områder. Hjemme på Jæren er det et testområde på Vik, som viser gode resultater når en bruker det på ulike typer norske landbruksprodukter. Men også i Spania og Nigeria er dette testet ut. I Teknisk Ukeblad nr. 06/06 kommenterer Torfinn Johnsen tester som er utført i Nigeria. Han sier: «Etter tre døgn var spiringen 100 prosent i felter dekket med biomembranen. Vanninnholdet var 31 prosent og temperaturen på jordoverflaten 33 grader celsius.» I referansefeltene på siden, der de ikke hadde sprayet biomembran, var spiringen kun 35 pst., altså en tredjedel. Vanninnholdet i bakken var kun 15 pst., altså under halvparten. Temperaturen var hele 47 grader celsius, sammenlignet med 33 grader. Det viser jo at det er et eller annet her som fungerer uten at jeg forstår helt hvordan, men resultatene er jo spennende. Det framstår som et interessant virkemiddel i Norges bistand for å bekjempe matmangel, avskoging, ørkenspredning og i klimapolitikken generelt. Med et så spennende produkt, hvorfor er det et tema i denne sal? Det er fordi, som jeg sa innledningsvis, at det er i statens egen interesse å se om dette fungerer. Hvis det holder det det lover, er det revolusjonerende. Derfor ønsker jeg at staten går inn og bidrar økonomisk i veldig liten skala for å teste ut produktet og i tillegg bidrar med relevant forskerkompetanse, f.eks. på Universitetet for miljø- og biovitenskap på Ås, for å evaluere og tilpasse produktet. Ved suksess kan dette brukes i stor skala for å innfri politiske målsettinger langt mer kostnadseffektivt enn i dag. I tillegg vil jo et slikt godkjentstempel fra den norske stat være et viktig bidrag for å framskynde kommersialiseringen av dette. Det må være i vår egen interesse at andre land også ønsker å ta dette i bruk, hvis effektene er så gode. Men en skal selvsagt ikke bruke biomembran ukritisk i stor skala. Vi må sjekke at det ikke skjer biologiske reaksjoner her som ikke er forutsett. Det er greit å vite hvor store areal man dekker, hvis man skal ha en klimaeffekt. Jeg var litt skeptisk til om jeg ville oppnå noe med denne interpellasjonen, men når jeg ser at olje- og energiminister Haga i forrige uke sa til Torfinn Johnsen at vi må sette oss ned og skru sammen et opplegg for å hjelpe dette prosjektet «over kneika», ser jeg fram til at miljøvernminister Solheim i dag bekrefter at det er Regjeringens politikk. Jeg ser veldig fram til å høre statsrådens innlegg.