trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-26:
Budsjettbehandlinger finner sted når de finner sted. Jeg pleier aldri å dele ut penger før jeg har penger til utdeling. Med det budsjettet vi har, og som jeg vil gi ros til Fremskrittspartiet for deres subsidiære tilslutning til selv om Fremskrittspartiet åpenbart ønsket å satse mer på dette området, som er en redelig og ærlig sak, er det min plikt å sørge for at det blir valuta for de pengene som er i systemet, og at arbeidet blir organisert på en slik måte at det er tjenlig i forhold til forutsetningene. Når det gjelder det konkrete forholdet i Oslo, får man lett et stort antall henleggelser når man har verken kjent gjerningsmann eller bevis. Det politiet kan gjøre med slike saker, er å jobbe problemorientert, dvs. å registrere hvor hendelsene har funnet sted. Det har man begynt med bl.a. ved Sentrum politistasjon i Oslo, og det har begynt å gi resultater. Man registrerer altså hvor en del av begivenhetene som representanten tok opp, skjer, og når man konsentrerer seg om det og samarbeider med publikum, f.eks. næringsdrivende, får man også bedre resultater av polititjenesten.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-26:
Det er all grunn til å se med bekymring på utviklingen av den organiserte kriminaliteten, som i dag svært ofte har forgreininger over landegrensene, og som drives fram av profesjonelle aktører med sterk indre justis, hvor vold og alvorlige trusler er vanlig framgangsmåte. Det er heller ingen tvil om at potensialet for meget store fortjenester er en viktig drivkraft. Regjeringen har iverksatt flere tiltak for å forebygge og bekjempe denne kriminalitetsformen. På nasjonalt plan har vi opprettet Rådet for samordnet bekjempelse av organisert kriminalitet, hvor politi og påtalemyndighet sammen analyserer situasjonen og prioriterer oppfølgingen av de mest alvorlige sakene. Ytterligere har vi igangsatt et særskilt prosjekt, det såkalte CATCH-prosjektet, for å kunne avsløre og bekjempe bakmenn i de tyngste og mest alvorlige formene for organisert kriminalitet i Norge. Prosjektet er nær knyttet til Rådet for samordnet bekjempelse av organisert kriminalitet og er bemannet med godt erfarne og dyktige medarbeidere fra politiet. Denne satsingen har allerede gitt gode resultater, og flere store saker er gjennomført med beslag og inndragning av både utbytte og betydelige mengder narkotika og smuglersprit. I Regjeringens ferske handlingsplan mot handel med kvinner og barn tas det en rekke grep for å motvirke den internasjonale utviklingen innenfor prostitusjonstrafikken over landegrensene, som særlig rammer kvinner og barn fra fattige land i Europa og Asia. Flere av tiltakene retter seg nettopp mot den organiserte kriminaliteten som i hovedsak er ansvarlig for dette problemet. Regjeringen har nedsatt et særskilt prosjekt mot hvitvasking og korrupsjon under ledelse av Eva Joly. Prosjektet innebærer bl.a. at Norge skal ha en aktiv og ledende rolle internasjonalt, særlig i utvikling av politisamarbeid og konvensjoner for bedre å kunne bekjempe internasjonal korrupsjon, hvitvasking og organisert kriminalitet. Jeg nevner også at Finansdepartementet nå arbeider med et forslag til endringer i finansieringsvirksomhetsloven som tar sikte på å utvide plikten til å melde mistenkelige finanstransaksjoner til Økokrim for å gjøre det lettere å komme hvitvaskingsoperasjoner til livs. Internasjonalt arbeides det bl.a. med ratifisering av en omfattende og viktig FN-konvensjon som nettopp sikter mot å bekjempe organisert kriminalitet. Regjeringen har nå ute på høring enkelte lovforslag som vil tydeliggjøre at det i Norge er straffbart å delta i kriminelle organisasjoner. Strafferammene for all organisert kriminalitet er samtidig foreslått fordoblet. I forhold til flere kriminelle handlinger vil det kunne bety mulighet til å bruke nye og effektive politimetoder.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-26:
Det spørsmålet som representanten tar opp, gjelder hele bredden i det internasjonale samarbeidet. Det er nettopp en FN-konvensjon vi prøver å dra full nytte av gjennom den høringsprosessen jeg viste til. Når det gjelder hva slags utenrikspolitiske virkemidler en skal gå inn på, vil ikke jeg komme inn på det her. Det må alltid i det enkelte tilfelle være en løpende og konkret vurdering av hvor hensiktsmessig det er. Det som imidlertid er et faktum, er at det er all mulig grunn til å sørge for at det er en internasjonal rettsorden som vi kan styrke gjennom Interpol-samarbeidet, gjennom bilateralt politisamarbeid, gjennom norske politisambandsmenn, som bl.a. er stasjonert i noen av de områdene som representanten viste til, slik at man i det internasjonale samfunnet kan gjøre det til en umulighet å drive med bl.a. narkotikaproduksjon og trafficking. Og representanten har helt rett i at mye av det internasjonale presset, som Norge har vært en del av, har ført til den gledelige melding at den russiske Duma nå vil innføre en straffebestemmelse mot slavehandel, og sørge for at dette blir etterforsket. Så det nytter å jobbe, men det må jobbes på flere plan samtidig, slik representanten tok til orde for.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-02-26:
Det prosjektet som jeg viste til i mitt hovedsvar, nemlig antikorrupsjons- og antihvitvaskingsprosjektet, som ledes av Eva Joly, er nettopp et initiativ for å sørge for at vi både er gode på hjemmebane og kan bidra best mulig internasjonalt. Siktemålet er nettopp å bruke den kompetansen som vi har i vårt land, men også i andre land, og som spesielt Eva Joly har tatt med seg fra sitt arbeid. Vi må sørge for at vi både her i Norge og ute for det første bidrar til en lov- og avtaleutvikling, som representanten har tatt opp, og deretter at man rett og slett får et praktisk og godt politisamarbeid. Den store fordelen ved å ha en tidligere dommer til å lede dette arbeidet, er at dommeren vet veldig godt når sakene er tapt. Når man da plasserer dommeren på den andre siden, gir det en god innsikt i at sakene kanskje kan vinnes i neste runde, slik at politiet får en praktisk innsikt, som er vesentlig. Her vil jeg tilføye at vi i Europa f.eks. har nytte av Schengen-samarbeidet, og vi har nytte av det samarbeidet jeg håper å få til med påtalemyndigheten, slik at Norge skal få en tredjelandsavtale med det såkalte Eurojust. Hele hensikten er nettopp å gjøre det representanten sier. Vi må ha internasjonalt trykk, og vi kan bidra gjennom vårt eget nasjonale prosjekt.
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-02-26:
«Den globaliserte, organiserte kriminaliteten øker. Tidligere opererte organiserte kriminelle i et avgrenset geografisk område med en type kriminalitet som spesiale. Nå opererer de i et langt større område innenfor ulike typer kriminalitet. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at organisert kriminelle blir fotfulgt uansett hvor de måtte befinne seg, og hva kan statsråden gjøre for å styrke det internasjonale samarbeidet for å avdekke narko- og menneskehandel og hvitvasking av penger?»
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for et fyldig svar. Jeg skal ikke begi meg inn på de ødeleggelser og nedverdigelser som både narkotika og trafficking har på mennesker. Der tror jeg statsråden og jeg har samme syn. Målet må være at regjeringer verden over gjør det så vanskelig å bedrive disse aktivitetene, både økonomisk og legalt, at organiserte kriminelle miljøer vil avstå fra det. Spekteret av virkemidler kan være bredt. Jeg vil fokusere på det juridiske nettverket. Russland vil i løpet av våren vedta en ny lov for å bekjempe menneskehandel etter pådriv bl.a. fra den norske regjeringen. Dette vil gi myndighetene sterke virkemidler i kampen mot trafficking. Thailand og Laos har innført suksessfulle kampanjer for å redusere opiumsproduksjonen. Mitt poeng er at narkotikaproduksjonen og menneskehandelen vil forflytte seg til tilgrensende stater uten tilstrekkelige og nødvendige lovverk og virkemidler. Er ikke statsråden enig i at for å få nødvendig uttelling i kampen mot narkotika og omfanget av menneskehandel, er det nødvendig at Norge gjennom bl.a. FN arbeider for å tilrettelegge for en sanksjonspolitikk overfor de stater som ikke iverksetter tiltak overfor nevnte typer virksomhet?
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-02-26:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret. Gjennom Økokrim har Norge i utgangspunktet en god organisert hvitvaskingsenhet. Kontakten mellom Økokrim og banker, finansinstitusjoner, Tollvesenet og eventuelt tipstelefon, er gode virkemidler. Antall saker har økt med 50 pst. de siste fem årene. Imidlertid arbeider Økokrim ut fra en passiv rolle, dvs. at den behandler innkomne meldinger, men driver ingen virksomhet aktivt rettet mot mulige organiserte kriminelle miljøer. FNs erfaringer viser at midlene fra narkotikaomsetningen blir hvitvasket gjennom en rekke transnasjonale transaksjoner. Omfanget av hvitvasking er større enn olje- og våpenindustrien og utgjør 5 pst. av verdens totale økonomi. Transaksjonene gjøres i løpet av sekunder, mens myndighetenes muligheter til å få oversikt over transaksjonene kan ta måneder og år, avhengig av politiets etterforskingsmetoder og rettspraksis i de ulike land. Greier vi å få bukt med hvitvasking av penger, viser erfaringer fra FN at omfanget av narkotikasalg og trafficking reduseres kraftig. Det viktige er da å ha internasjonale lokomotiver til å inkorporere flest mulig land i kampen mot hvitvasking. Hva kan statsråden gjøre for å styrke det internasjonale lovverket for å hindre hvitvasking av penger?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-02-26:
Jeg har følgende spørsmål som jeg ønsket å stille justisministeren, men som er overført til samferdselsministeren, og som nå skal besvares av kommunal- og regionalministeren: «Ved flere anledninger er det rettet søkelys mot sjåfører som har kjørt i ruspåvirket tilstand, dette gjelder også for personer som er i behandling med metadon. Hva vil statsråden gjøre med dette forholdet?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-02-26:
Jeg takker kommunal- og regionalministeren for svaret, men jeg ønsket mer tilnærming til problemet med narkotiske stoffer. Vi vet at i 2002 ble nærmere 2 000 bilister tatt med rohypnol i blodet. Det er en økning på fire ganger det som var antallet for fire år siden. Vi vet også at andre stoffer, som amfetamin og hasj, øker veldig sterkt. Det blir en dårlig trøst at det samlede antall ruspåvirkede bilførere ikke har steget noe særlig, når vi vet at det er gjort såpass mye for å prøve å få ned kjøring i alkoholpåvirket tilstand, bl.a. med en betydelig lavere promillegrense. Jeg har lyst til spørre hva som konkret gjøres i et samarbeid mellom helse-, sosial-, justis- og samferdselsmyndigheter på dette området nå. Det er ikke nok, synes jeg, å vise til den planen som skal komme fra Samferdselsdepartementet. Dette er et stort problem, ikke minst fordi metadon brukes i behandling av rusmiddelmisbrukere og er da et direkte virkemiddel som brukes i offentlig regi. Jeg synes også at Rettstoksikologisk institutt er interessant i denne sammenhengen. Hvordan er betalingsordningen der når det gjelder prøver?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-02-26:
Jeg takker for oppfølgingssvaret. Jeg synes nok at en del av de tingene jeg konkret har spurt om, er veldig relevante og interessante i sakens anledning, og det var derfor jeg stilte spørsmålet til justisministeren. Dette med bruken av Rettstoksikologisk institutt bl.a. har vært en sak i denne sal tidligere i forhold til hvem som skal betale for de prøvene, og Senterpartiet la inn budsjettmidler for to år siden slik at politiet skulle kunne bruke dette instituttet til prøver nettopp når det gjelder disse typer rusmidler og kjøring. Spørsmålet er fortsatt: Hvem betaler, og hvilke konsekvenser får det at betalingsordningen er slik og sånn? Jeg synes også det er litt rart at justisministeren ikke stiller opp og svarer på dette spørsmålet, når vi vet at Justisdepartementet skal være med i en stor konferanse som Trafikksikkerhetsutvalget i Østfold har til uken, der bl.a. Justisdepartementet skal gjøre rede for hva som gjøres politisk i forhold til lovverket og testmetoder med hensyn til medikamentbruk i forbindelse med bilkjøring. Jeg tror det er veldig viktig å få dette på plass fort, for utviklingen er galopperende når det gjelder sammenhengen mellom misbruk og tragiske uhell.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
«Forvaltningsrevisjonen i Bergen kommune har avdekket at kommunen i perioden 1991–2000 har innkrevd for høye vann- og avløpsavgifter. Inklusive renter skylder kommunen avgiftsbetalerne ca. 500 mill. kr. Saken avdekker uklart regelverk og manglende kontroll for å sikre at avgiftsbetalerne ikke betaler mer enn det som er hjemlet i lov- og regelverk. Hvilke initiativ vil statsråden ta for å sikre klarere regler, bedre kontroll, og ikke minst også tilbakebetaling til innbyggerne dersom kommunen krever ulovlig høy avgift?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker for svaret, som gir avgiftsbetalerne i Bergen lite å glede seg over i forbindelse med det som faktisk har skjedd i perioden 1991–2000. Det er riktig som statsråden sier, at fylkesmannen fører tilsyn både med kommunens budsjetter og med kommunens regnskaper. I budsjettene bør det etter mitt syn ligge et avgiftsbudsjett som forhåndsberegner avgiftene. I kommunens regnskaper forutsetter jeg faktisk at det ligger regnskaper også innenfor områdene vann- og avløpsavgifter. Kommunens egen revisjon konkluderer altså, etter flere runder med beregninger supplert av eksterne konsulenter, med at ulovlig høye avgifter er innkrevd over en tiårsperiode. Dette er en sak med mange prinsipielle sider, og det er viktig å få klare signaler fra landets kommunalminister. Hvordan kan det være mulig å kreve inn 350 mill. kr for mye i vann- og avløpsavgift, dersom fylkesmannen har utført sin kontrolloppgave? Hvilken tillit kan avgiftsbetalerne ha til et system som baserer avgift på selvkost, når kostnadene ikke kontrolleres? Tar ikke statsråden ansvar dersom fylkesmannens kontroll ikke avdekker ulovligheter i avgiftsberegningene?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Mener statsråden at argumentet om foreldelse kan brukes for å stoppe tilbakebetaling av ulovlig innkrevd avgift? Mener statsråden at svak og dårlig kommuneøkonomi kan brukes som argument for at en kommune ikke betaler tilbake ulovlig innkrevd avgift? Og mener statsråden at staten, som overordnet myndighet, skal være uten økonomisk ansvar for tilbakebetaling av ulovlig innkrevd avgift når statens egen tilsynsinstans ikke har avdekket eller stoppet slik ulovlig avgiftsinnkreving?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg har følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «En eventuell sammenslutning av de to Agder-fylkene har versert i mange år. Litt grovt kan man si at Vest-Agder er for, mens Aust-Agder er imot, selv om enkelte kommuner i Aust-Agder helst ser fylkesgrensen fjernet. Kan statsråden garantere at en eventuell fremtidig sammenslutning må bygge på full frivillighet fra begge fylker?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for dette krystallklare svaret. Jeg tolker det selvsagt dit hen at dette er en sak som skal avgjøres av og mellom de to fylkene, og at det skal baseres på frivillighet i begge fylker. Situasjonen i Aust-Agder er imidlertid den at enkelte av de 15 kommunene i fylket har uttalt at de ønsker å bli overført til Vest-Agder. I § 6 i inndelingsloven står det at regjeringen kan justere grensene mellom fylkene. Da tillater jeg meg å spørre: Kan Regjeringen egentlig avgjøre en eventuell overgang for kommuner i Aust-Agder til nabofylket Vest-Agder – dersom man i Aust-Agder motsetter seg en slik overgang?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Da takker jeg nok en gang for statsrådens svar. På bakgrunn av det hun har uttalt, konkluderer jeg med at Aust-Agder står på trygg grunn – at man altså suverent kan bestemme fylkessammenslutning med Vest-Agder. Man får se hva forhandlingsutvalget kommer fram til. I alle fall synes jeg denne avklaringen fra statsråden her i stortingssalen var grei nok i forhold til mitt spørsmål. Den var så klar at jeg ikke har behov for ytterligere oppfølgingsspørsmål!
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Mitt spørsmål til den ærede helseminister er som følger: «Ifølge Aftenposten 17. februar d.å. reduserer mange fastleger antallet pasienter på sine lister. Årsaken til det kan man bare spekulere i. Opptil 70 000 pasienter skifter fastlege i kvartalet. Når pasientene strykes fra legens liste uten at de er blitt forespurt, kan dette få alvorlige konsekvenser, særlig for kronisk syke som har hatt sin faste lege i mange år. Vil statsråden endre praksis og ta pasientene med på råd ved kutt i listene?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er glad for at han vil gå inn og se på denne problematikken. Det er et problem for mange pasienter plutselig å få en ny fastlege. Det er uforståelig for pasientene og også for meg – og jeg vil heller ikke akseptere det – at en datamaskin skal ta dette valget for mennesker som trenger legehjelp. For kronisk syke er dette spesielt vanskelig. Det er gjerne pasienter som har hatt sin fastlege over flere år, og familier blir plutselig tildelt ulike leger. Det er ikke vanskelig å skjønne at dette skaper problemer. De norske helselovene har så langt lagt veldig stor vekt på brukerperspektivet. Men her har man overkjørt det i sin helhet. Disse helselovene er delvis fremlagt av nåværende helseminister, og jeg trodde at også Regjeringen var en varm tilhenger av at pasientene og brukerne skal få mest mulig innflytelse på sin situasjon. Er helseministeren tilhenger av de pasientrettighetene man kan få inntrykk av foreligger i helselovene?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg tror ikke det er slik i praksis som helseministeren foredrog nå. Jeg kan bruke meg selv som et eksempel. Jeg mistet min fastlege og fikk oppgitt en ny fastlege i brevs form, uten noen valgmulighet i det hele tatt. Jeg kunne tenke meg å spørre helseministeren om han har noen formening om hva som er grunnen til at så mange fastleger nå kutter i sine lister. Kan det faktisk skyldes at basisbetalingen til fastlegene er såpass høy at det ikke er av særlig interesse for legene å ha et betydelig antall pasienter, noe som gir som konsekvens at ventetiden for konsultasjon hos fastlege ikke blir redusert? Hva er egentlig grunnen? Til å begynne med var det viktig for den enkelte fastlege å få flest mulig pasienter på sin liste, men nå har det altså snudd om.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Fastlegeordningen er en rettighetsreform for befolkningen. Innbyggerne har også rett til å bytte fastlege. Når statistikken forteller at opp til 70 000 innbyggere bytter lege i løpet av et kvartal, viser det at denne retten blir brukt. Årsakene til at de bytter fastlege, er bl.a. flytting til en annen kommune. Antall innbyggere som har måttet bytte lege på grunn av at legen reduserte sin liste, har i 2002 variert mellom 4 000 og 9 000 i kvartalet. På landsbasis er dette relativt få. Jeg har imidlertid stor forståelse for at det oppleves som vanskelig for den som blir berørt. Ved innføringen av fastlegeordningen var det usikkerhet knyttet til forholdet mellom oppgavemengde og listestørrelse. Flere leger har sett at oppgavemengden har blitt større enn forventet. Enkelte leger har av den grunn bedt om å få redusert antall innbyggere på sin liste. Det kan være ulike grunner til at en lege ønsker å redusere sin yrkesaktivitet for en kortere eller lengre periode. Når en lege ønsker å redusere sin liste, gjøres dette av trygdeetaten ved tilfeldig uttrekk blant dem som står på listen til vedkommende fastlege. De som er registrert bosatt i samme husstand, skal likevel holdes samlet ved en slik listereduksjon. Løsningen med tilfeldig uttrekk ble i sin tid valgt særlig for å unngå at man fikk en situasjon der fastlegene selv kunne «plukke ut» hvilke pasienter de ville ha på sin liste. Den som får beskjed om at fastlegen har redusert sin liste, og at man må bytte festlege, vil samtidig få en oversikt over hvilke allmennleger som har ledige plasser på sine lister. De vil dermed få mulighet til å velge hvem de vil ha som sin nye fastlege innenfor de mulighetene som ligger i kommunen. I 2002 ble det vurdert alternative måter å gjøre dette på. På det tidspunktet konkluderte man med å fortsette dagens ordning. Jeg vil imidlertid se på regelverket på nytt sammen med Den norske lægeforening og representanter fra kommunesektoren. Pasientorganisasjonene vil bli tatt med på råd. Eventuelle endringer vil måtte gjennomføres i forskrift og avtaleverk. Dette vil bli ivaretatt i henhold til normale prosedyrer for dette. Jeg vil gjøre oppmerksom på at regelverket ikke er til hinder for at en fastleges liste kan reduseres over tid. Et slikt alternativ kan benyttes hvis dette er ønskelig og til beste for både pasientene, fastlegen og kommunen. Det innebærer at kommunen og legen kan avtale å redusere listetaket gradvis over en viss tid, ved naturlig frafall ned til et nytt avtalt listetak.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
La meg først korrigere inntrykket av at det er datamaskinen som velger for pasienten. Det er det ikke. Men det er datamaskinen som velger hvilke pasienter som må ut av en legeliste når legen vil redusere omfanget av listen. Så skal pasienten ha mulighet til å velge mellom de leger som har åpne lister. Jeg vil imidlertid si, og gjenta det jeg sa i mitt hovedsvar, at jeg synes ikke denne ordningen er tilfredsstillende. Nettopp derfor har jeg tatt initiativ til en ny gjennomgang av ordningen. Vi skal i løpet av en fjorten dagers tid ha det første møtet med Rikstrygdeverket, og vi vil følge opp i en prosess med Legeforeningen og med pasientorganisasjonene. Jeg er i høyeste grad tilhenger av ikke bare å ivareta pasientrettighetene, men faktisk også å styrke pasientrettighetene. Regjeringen vil komme med et forslag om en styrket pasientrettighetslov i løpet av våren.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det vil selvfølgelig være forskjellige grunner til dette, avhengig av legens situasjon. Men jeg vil klart ta avstand fra at dette er et omfattende problem. Av de 70 000 legebytter som skjer i kvartalet, er det altså mellom 4 000 og 9 000 legebytter som skjer av denne årsak. Jeg tror det kan ha sammenheng med at fastlegeordningen må gå seg til, og den enkelte lege må venne seg til den arbeidsmengde som ligger i listen. Det kan man ikke gjøre før man har høstet en viss erfaring med dette. Jeg tror imidlertid det er fullt mulig å få til en smidigere løsning når det gjelder akkurat det problemet som representanten Alvheim har tatt opp. Det er jeg altså innstilt på å utarbeide. Jeg vil i den forbindelse også gå igjennom de standardbrev som Trygdeetaten sender ut til pasienter i dette tilfellet, for å sikre at de får en fullverdig og god informasjon.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det ligger for det første i foretaksmodellen at de regionale helseforetakene har frihet til å velge virkemidler for god ressursbruk, inklusiv å forholde seg til hva de måtte mene er en hensiktsmessig bruk av kjøpte tjenester. Vi som er i overordnede posisjoner, har et ansvar for at denne forutsetningen ivaretas. 2002 var et spesielt år. Det var etableringsåret for en helt ny organisasjonsform, vedtatt av Stortinget i juni 2001. Etableringen av foretaksorganiseringen er en betydelig omstilling, som skjedde med høyt tempo og uten at det oppstod praktiske eller tekniske problemer av noe omfang. Dette har de regionale helseforetakene en vesentlig del av æren for. I en slik situasjon vil jeg være tilbakeholden med å kritisere gjennomføringsstrategiene som er valgt, inklusiv hvordan man har funnet det nødvendig eller hensiktsmessig å gjøre bruk av konsulenttjenester. For eksempel tok det tid å etablere funksjoner i de ordinære organisasjonene, og der var det i mellomtiden helt nødvendig å trekke på innleid hjelp. Det blir således for enkelt å «skjære ut» et enkeltstående beløp i den samlede oppgaveløsningen og si at disse pengene burde vært brukt til mer direkte pasientbehandling. Nettopp fordi 2002 var etableringsåret, der svært mye skulle skje og måtte på plass på kort tid, ser jeg at de regionale helseforetakene kan ha hatt behov for tjenester og kompetanse som de selv ikke hadde, for å makte de store utfordringene som det tross alt var å overta ansvaret for virksomheter som forvalter mer enn 50 milliarder kr av våre felles ressurser. Slik kompetanse kan en i noen tilfeller måtte benytte konsulenter til, fordi en ikke kunne vente med de aktuelle tiltakene eller aktivitetene til etter en fullført ordinær tilsettingsprosess. Også for gjennomføringen av tidsbegrensede prosjekter og prosesser kan det være hensiktsmessig å benytte eksterne konsulenter. Særlig gjelder dette i en etableringsfase, som var situasjonen i det spesielle året 2002. Men når det er sagt: Helsetjeneste dreier seg om å tilby gode tjenester til pasienter. I tillegg til at tjenestene er gode, er det også et poeng at det i samfunnet er tillit til at tjenestene er gode, og at de skapes med en rasjonell bruk av samfunnets ressurser. Dette inkluderer mange elementer, inklusiv at bruken av konsulenttjenester er nøktern og fornuftig, og at det er forståelse for at det ikke brukes midler som ville gitt bedre effekt dersom de hadde blitt brukt til mer direkte pasientrettet arbeid – altså det som er perspektivet for dagens spørsmål. Jeg vil ikke bidra til å skape en situasjon der bruk av konsulenttjenester generelt stigmatiseres. Det kan i konkrete situasjoner være gode grunner til at dette i enkeltstående tiltak inngår i oppgaveløsningen. Men jeg legger tilsvarende vekt på at det er en fortløpende oppmerksomhet om at foretakenes midler brukes i mest mulig direkte pasientrettet arbeid, og at foretakene klarer å vinne tillit til at de samlede ressursene brukes på en nøktern og rasjonell måte.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg tror representanten Frøiland og jeg deler den grunnleggende holdning at konsulenttjenester ikke er et onde i seg selv. Konsulenttjenester kan være nødvendige, ikke minst i ekstraordinære situasjoner, som 2002 i høyeste grad var fordi man skulle ha alle disse nye organisasjonsstrukturene på plass. Men konsulenttjenester som en del av en løpende virksomhet bør man være ganske kritisk til. Det er den grunnholdning jeg møter de regionale helseforetakene med.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Siden representanten Frøiland nå gav uttrykk for sine forventninger til statsråden, kan kanskje jeg være så fri å uttrykke en forventning tilbake. Det er helt riktig at helsereformen skal føre til bedre helsetjenester og større tilgjengelighet til helsetjenester. En beskjeden forventning fra helseministerens side, særlig til partier som har ivret for denne reformen, kunne da være at man faktisk også ser at de regionale helseforetakene i 2002 har bidratt til betydelig kortere ventelister og kortere ventetider. Det er for meg bedre tilgjengelighet når det gjelder helsetjenestene og dermed bedre helsetjenester for befolkningen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Gyssestad Gård er et rent kommunalt psykisk helsetilbud til barn og unge. Bærum kommune har bl.a. finansiert tilbudet gjennom de statlige øremerkede midlene som tildeles kommunene gjennom Opptrappingsplanen for psykisk helse. Jeg var selv til stede ved åpningen av Gyssestad Gård i 1999 under min forrige periode som helseminister. Jeg har forstått det slik at Gyssestad er et positivt og viktig psykososialt tiltak for barn og unge i Bærum. Når det gjelder de øremerkede midlene til kommunene over Opptrappingsplanen, stilles det visse betingelser for bruk av tilskuddet. Én av betingelsene er at det skal satses på psykososiale tjenester for barn og unge. Stortinget har ved behandling av statsbudsjettet for 2001 gitt tilslutning til at minimum 20 pst. av de øremerkede midlene bør settes av til tiltak rettet mot denne gruppen. Det gis imidlertid ikke sterke statlige føringer om hvordan kommunene konkret skal organisere sine tjenester. Det er Bærum kommunes selvstendige valg at de har ønsket å prioritere store deler av de midler de har til rådighet over Opptrappingsplanen, til et tiltak som Gyssestad Gård. På samme måte er det mulig for Bærum å vurdere om disse midlene kan benyttes bedre på en annen måte til det samme formålet. Forutsetningen må være at barn og unge fremdeles blir prioritert. Vi har ikke rapporteringstall fra kommunene for 2002 ennå, men tall fra 2001 viser at Bærum har benyttet 23 pst. av de øremerkede midlene til tiltak rettet mot barn og unge. Det er positivt, og det er faktisk mer enn de 20 pst. som Stortinget og departementet har stilt som krav. Nå har jeg forstått at formannskapet i Bærum har gått inn for en mer moderat løsning enn det som lå i rådmannens forslag, som representanten Bjarne Håkon Hanssen viser til. Jeg ser det som svært viktig at kommunene følger opp forutsetningen om at barn og unge skal prioriteres, og at minimum 20 pst. av de øremerkede midlene bør brukes til psykososiale tiltak for barn og unge. Jeg ser det som vesentlig at kommunene bruker de øremerkede midlene til det de er ment for, og at de ikke brukes til å erstatte kommunal egeninnsats som var der fra før. Jeg vil følge utviklingen nøye, bl.a. gjennom rapportering fra kommunene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Kommunene har rapporteringsplikt med hensyn til hvordan de bruker opptrappingsmidlene. Disse rapportene blir gjennomgått av Sosial- og helsedirektoratet. Vi har i rundskriv fra departementet gitt klare føringer om bruken av disse pengene, både når det gjelder andelen til barn og unge og den generelle føringen om at opptrappingsmidlene skal brukes til det de er bevilget til, ikke til andre ting, og at en ikke skal kunne erstatte kommunal egeninnsats med disse opptrappingsmidlene. Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan gå direkte inn i en kommunal beslutningsprosess. Saken er på vei fra formannskapet til kommunestyret i Bærum, så her får politikerne i Bærum ta sitt ansvar, og så får vi vurdere det som kommer fram i den rapporteringen som Bærum kommune avgir.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg kan bare bekrefte at de rapporterings- og kontrollrutiner som jeg har beskrevet, vil bli fulgt opp også for 2003.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det foreligger ingen kontrakt eller noe formalisert samarbeid mellom den aktuelle tannklinikken og Helse Midt-Norge. Det tilbudet som Apollonia Tannklinikk kan gi, var for øvrig ukjent for Helse Midt-Norge inntil medieoppslaget for knapt to uker siden. Helse Midt-Norge har så langt inngått rammeavtale med ni private kommersielle aktører i landsdelen knyttet til medisinsk behandling og billeddiagnostikk. Slike avtaler er inngått etter forutgående forhandlinger, i hovedsak basert på at Helse Midt-Norge har mottatt søknad fra de aktuelle aktørene. Til nå har Helse-Midt-Norge ikke mottatt noen slik søknad fra Apollonia Tannklinikk i Ålesund. Det er riktig at til sammen om lag 700 pasienter venter på tannkirurgisk behandling i Ålesund. Disse pasientene har ventet lenge, og det er for lang ventetid ved sykehuset i Ålesund. Derfor må jeg si det er prisverdig at Helse Midt-Norge har tatt tak i dette og fulgt opp sitt ansvar nettopp ved å sørge for at pasientene får et faglig adekvat tilbud. Helse Midt-Norge har her ønsket å benytte seg av de avtalene som allerede forelå. For tannkirurgisk behandling var da bare tilbudet i Trondheim aktuelt. Det forelå ingen kontakt, enn si kontrakt, mellom Helse Midt-Norge og Apollonia. På grunnlag av at det private tilbudet i Ålesund nå er blitt kjent, har Helse Midt-Norge opplyst meg om at de vil se nærmere på mulighetene for å etablere et samarbeid med det private tilbudet i Ålesund, med sikte på å kunne få en kontrakt med den aktuelle klinikken.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
I denne konkrete saken føler jeg at det regionale helseforetaket nå har tatt et initiativ og vil se nærmere på dette, så her føler jeg ikke behov for å foreta meg noe som helst annet enn det som har kommet ut av at saken er reist i media og her i spørretimen. Men jeg er enig i at de regionale helseforetakene hele tiden må være på jakt etter hvordan de kan yte tjenestene mest mulig rasjonelt, mest mulig økonomisk fornuftig og best mulig tilpasset pasientenes behov. I den forbindelse kan jeg jo nevne at Regjeringen tenker å flytte ansvaret for syketransporten og finansieringen av den fra Trygdeetaten og over på de regionale helseforetakene, nettopp fordi de da kan se alle kostnader ved reise og behandling i sammenheng. Vi vil dermed legge grunnlaget for flere behandlingstilbud nærmere pasientenes bosted.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det er ikke slik at en ordning der helseforetakene får ansvaret for syketransporten, vil gå ut over det frie sykehusutvalget. Tvert imot, det frie sykehusvalget vil gjelde uavkortet, pasientenes rettigheter vil gjelde uavkortet. Det som blir forandret, er at foretakene faktisk får mulighet til å se transportkostnader og behandlingskostnader i sammenheng. Det er en reform som jeg tror pasientene vil få stor glede av. Vi vil for øvrig fremme forslag for Stortinget om å styrke det frie sykehusvalget og utvide det frie sykehusvalget til også å gjelde private som har avtaler med de regionale foretakene. For øvrig er jeg enig i at de regionale helseforetakene har en selvstendig plikt til å påse at de behandlingstilbud vi har, er mest mulig rasjonelle. Den plikten ligger i sørge-for-ansvaret og trenger ikke å presiseres ytterligere etter min oppfatning.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
La meg aller først si at jeg forstår den bekymringen som representanten Arnesen gir uttrykk for. Det er knapt noe område hvor opplevelsen av nærhet og tilgjengelighet er et så sentralt kvalitetselement som ved fødsler. Samtidig må vi ikke glemme at kvalitet også handler om å ha et tilstrekkelig faglig nivå – det å vite at de legene og sykepleierne som er på vakt, kan sitt fag. Dette gjelder også for fødsler. Når så det samme personalet skal ha ferie – som de har rett til som alle oss andre, og vi kan vel si at de fortjener det mer enn de fleste – og dette skal skje i sommermånedene, oppstår det en del utfordringer. Da finnes det tre mulige løsninger. Den ene løsningen er å gjennomføre et samarbeid mellom to avdelinger som kan dekke opp for hverandre. Den andre er å pålegge dem som i øyeblikket ikke har ferie, hyppigere vakter, med de belastninger det innebærer, mens den tredje løsningen er å leie inn vikarer utenfra. Særlig den siste løsningen vet vi er kostbar, med en prislapp pr. vikar på kanskje 40 000 kr eller mer pr. uke. Og det er ikke gitt at dette er den beste måten å utnytte ressursene på. Når de lokale helseforetakene nå vurderer hvordan man kan få til en forsvarlig drift i løpet av sommermånedene – som sykehusene til enhver tid har måttet gjøre – er det naturlig at også fødetilbudet blir gjenstand for vurderinger. I en situasjon der man må balansere mellom ulike hensyn, inklusiv konsekvensene av at det ikke er like lett som tidligere å finne kvalifiserte vikarer, kan jeg ikke se at en midlertidig stengning behøver å være det dårligste alternativet. Men – som jeg allerede har understreket – den opplevelsen som befolkningen og ikke minst de gravide har av trygghet, er helt avgjørende. Derfor må det gis skikkelig og god informasjon rimelig tid i forkant. Det kan f.eks. gjøres ved at alle gravide får tilbud om grundige undersøkelser ved fødeavdelingen i god tid før selve fødselen, dersom de ønsker det. Den gravide og de pårørende skal få all den informasjon de trenger om de alternative tilbudene, inklusiv muligheten for å ta inn på hotell i nærheten av sykehuset før fødselen. Kommunehelsetjenesten i det aktuelle området må også få nødvendig informasjon for å kunne orientere de gravide i god tid i forkant om feriestengning og om hvilket tilbud de vil kunne få. Alle AMK-sentraler med tilhørende ambulanser, og også drosjer i det aktuelle området, må i tillegg være godt kjent med hvor de skal kjøre fødende som behøver slik transport i den aktuelle perioden. La meg understreke ytterligere et poeng, samarbeidet med jordmortjenesten i kommunene. Denne tjenesten er etablert for å kunne bistå også ved transport. Særlig i de tilfeller der det er lange avstander og hvor fødselen allerede er i gang når transporten starter, kan det være hensiktsmessig at jordmor er med fram til fødeavdelingen. Selv om man ikke ønsker fødsel under transport, og man gjør det man kan for å unngå det, vil jeg likevel understreke hvor viktig det er at jordmor eller annet kompetent personell også benyttes som følgetjeneste ved transport av fødende.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg vil avvise at jeg bare snakket om kroner og ikke om kvalitet. Vesentlige deler av mitt svar handlet om hvordan en kunne sikre kvalitet også i de tilfeller man må avvikle ferie, fordi personellet faktisk både har fortjent ferie og har rett til å ha det. Dette er ikke noe nytt, det er ikke noe som er kommet med sykehusreformen. Dette har faktisk vært en utfordring i sykehusdriften i all tid. Det som imidlertid er viktig, er at de løsninger man velger, er faglig forsvarlige. Det vil jeg sterkt understreke. Det skal behandles i faglige organer, i tillegg til at det skal behandles i de ansvarlige organer, når man tar slike beslutninger. Vi har tilsynsmyndigheter ute i fylkene til å følge med på at løsningene som velges, faktisk er forsvarlige. Og er de ikke det, er det fylkeslegenes soleklare plikt å gripe inn og si fra, og det forutsetter jeg at de vil gjøre hvis det skulle være tilfellet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Som det framgikk av mitt svar til representanten Nesvik, mener nok jeg at det ville være en stor fordel å samle ansvaret for transport og behandling på ett og samme budsjett. Det vil Regjeringen fremme forslag om. Men når det er sagt, forutsetter jeg at de som bærer det lokale ansvar her, vurderer alle sider av spørsmålet, først og fremst faglig forsvarlighet, hensynet til personalet og sist, men ikke minst, hensynet til at de fødende også i feriemånedene skal ha et tilbud som er tilfredsstillende. Men det er en avveining. Man kan ikke ensidig legge vekt på økonomi, men man må sørge for å finne praktiske løsninger som innebærer at ferien kan avvikles, og at det gis et forsvarlig tilbud til de fødende i den aktuelle perioden hvor dette må skje.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Feiringklinikken er et spesialsykehus for utredning og behandling av hjertesyke. Klinikken eies av Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke og drives som et aksjeselskap, hvor driftsutgiftene i all hovedsak dekkes av offentlige midler. Landsforeningen for Hjerte- og Lungesyke etablerte i 2001 en hjerterehabiliteringsavdeling ved Feiringklinikken. Det er søkt om en godkjenning av den allerede etablerte rehabiliteringsavdelingen som egen sykehusavdeling innen fagområdet spesialisert hjerterehabilitering med 24 senger. Pasientene ved rehabiliteringsavdelingen ved Feiringklinikken kommer hovedsakelig fra Helse Øst, ca. 30 pst. kommer fra andre helseregioner. Helse Øst uttaler at de støtter søknaden om godkjenning, men presiserer at de av budsjettmessige årsaker ikke har anledning til å inngå avtale om kjøp av tjenester på det nåværende tidspunkt. Sosial- og helsedirektoratet har på oppdrag fra departementet foretatt en faglig gjennomgang av søknaden fra Feiringklinikken. Direktoratet peker på at rehabiliteringstilbudet ved Feiringklinikken har mange likhetstrekk med tilbudet ved opptreningsinstitusjoner. Direktoratet mener at rehabiliteringstilbudet ved Feiringklinikken bør ses i sammenheng med det pågående arbeidet med overføring av bestiller- og finansieringsansvaret for opptreningsinstitusjonene til de regionale helseforetakene, og at godkjenningen derfor bør avventes. Direktoratet uttaler for øvrig at rehabiliteringsopplegget ved Feiringklinikken synes å gi positiv helsegevinst, og at det kan være et godt supplement til rehabiliteringstilbudet lokalt. Direktoratet har imidlertid ikke funnet sikker dokumentasjon på hvilke behandlingsopplegg som gir størst helsegevinst ved rehabilitering av hjertepasienter. Jeg ser det som viktig at rehabilitering av hjertepasienter blir sett i sammenheng med øvrige helsetjenester i regionen. For noen pasienter vil rehabiliteringsopplegg i kommunen med veiledning fra spesialisthelsetjenesten være det rette. For andre pasienter vil et institusjonsopphold kunne være best egnet. De regionale helseforetakene skal i løpet av 2003 inngå avtaler med opptreningsinstitusjonene. I denne sammenheng vil de vurdere hvilke oppgaver disse institusjonene kan dekke. Søknaden fra Feiringklinikken vil bli behandlet på grunnlag av bl.a. vurderingen fra Sosial- og helsedirektoratet og uttalelsen fra Helse Øst, som jeg her har referert til. Videre vil jeg måtte vurdere denne søknaden i forhold til andre søknader, og i forhold til at de regionale helseforetakene i løpet av 2003 skal inngå avtaler med opptreningsinstitusjonene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Jeg er, i likhet med representanten Asmund Kristoffersen, sterkt opptatt av at vi får en bedre sammenheng mellom behandling og rehabiliteringstjenester i den samlede kjeden av helsetjenester i landet. Jeg er svært bevisst på at dette har stor betydning, først og fremst for den enkeltes opplevelse av mestring av egen tilværelse, men også for samfunnet og samfunnsøkonomien. Derfor er det å få etablert en god kjede av rehabiliteringstjenester i sammenheng med spesialisthelsetjenesten viktig. Når det gjelder denne konkrete søknaden, har jeg redegjort for hvor saken står i dag. Jeg kan ikke behandle den her og nå, men jeg skal love at den skal bli behandlet i departementet uten unødig opphold. Noe mer spesifikt når det gjelder tidsangivelse, kan jeg ikke gi her og nå.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-02-26:
Det er et stort, men veldig viktig spørsmål. Jeg tror at noe av fokuset i medisinen, og dermed i velferdsetatene og helsetjenesten, må endres – vekk fra fokus på diagnoser og over til fokus på mestring og funksjonsevne. Det er intet mindre enn et paradigmeskifte som må skje på det punktet, men jeg tror at vi fra politiske organer kan bidra til det gjennom de ordninger vi legger til rette. Avtalen om inkluderende arbeidsliv er jo et grep for å prøve å få til det. Det samme er den nye finansieringsordningen for opptreningsinstitusjoner. Jeg har vært på Feiringklinikken og rehabiliteringsavdelingen der, og noe av det jeg merket meg som de gjør, som jeg tror er veldig viktig, det er at de har en tjeneste som er opptatt av å koble pasienten med lokalmiljøet, arbeidsplassen, tjenestene i kommunen når man kommer hjem. Den type meglervirksomhet, om man kan kalle det det, tror jeg er veldig viktig for å skape en helhet i det samlede tilbudet.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til helseministeren: «Dei norske regionale helseføretaka skal ifølgje Aftenposten til saman ha brukt rundt 100 mill. kr på konsulenthonorar i 2002. Ifølgje Norsk Sjukepleiarforbund kan desse 100 mill. kr tilsvara 300 sjukepleiarar i full stilling i eitt år. Meiner statsråden at dette er vel brukte pengar?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Eg vil takka helseministeren for svaret. Ei omorganisering av helseforetaka skulle jo føra til betre helsetenester. Eg er einig i at ein har fridom til å gjera mykje i dei regionale helseforetaka. Men for meg er 100 millionar kr framleis veldig mykje pengar, som kunne ha vore brukte til helse. Når vi no ser kor urolege folk vert over kutt i tilbod og nedlegging av funksjonar, og når ein i tillegg ser at ein bruker 100 millionar kr på konsulenthonorar, vert det litt problematisk med den tilliten som òg statsråden seier at ein må ha til eit helseforetak. Eg er ikkje skeptisk til bruken av konsulentar, men eg er skeptisk til bruken av eit slikt stort beløp. For det var jo veldig mange planar som låg i helseregionane òg før ein omorganiserte, som ein gjerne kunne ha brukt pengane til.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Eg takkar for svaret, og eg er glad for det. Både statsråden og eg har eit ansvar for at dei regionale helseforetaka vert det som vi har tenkt, altså fleire og betre helsetilbod til folk. Men då ventar eg at statsråden følgjer opp heile vegen, for dette er slikt som enkeltmenneske rundt om i landet vårt er veldig opptekne av. Det at det er ein nøktern og fornuftig bruk av pengane, gjer at folk føler at dei vert gjevne meir helse for kvar krone. Det må vera heilt ekstraordinært, heilt spesielt, når ein bruker så mykje pengar til konsulenthonorar, for det fører ikkje til at ein har tillit til at pengane vert brukte til helse. Eg er glad for at statsråden, sjølv om han sa veldig mykje generelt om fridomen til føretaka og hensiktsmessig bruk, er, føler eg, skeptisk til det vi her snakkar om. Det er eg glad for, og eg reknar med at statsråden følgjer opp i dette året.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Ålesund sykehus har tilbudt 700 personer å dra til Omnia Trondheim Medisinske Senter for å fjerne visdomstenner, grunnet lange ventelister i Ålesund. Grunnen til at pasientene sendes til denne klinikken, er at Helse Midt-Norge bare har inngått avtale med denne klinikken og ikke andre. I et oppslag i Sunnmørsposten 14. februar viser bl.a. Apollonia Tannklinikk i Ålesund til at de kan tilby denne tjenesten langt rimeligere enn det koster å reise til Trondheim. Hva vil statsråden foreta seg i denne saken?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Man har i hvert fall allerede nå kommet litt videre i denne saken, ved at man ser på andre aktører i dette markedet. Helseministeren sier at dette tilbudet var ukjent for det regionale helseforetaket. Det må jo være en av oppgavene til de regionale helseforetakene på eget initiativ å sette seg inn i de tilbudene som finnes rundt om, nettopp for å begrense de offentlige utgiftene på dette området. Dersom denne foretaksmodellen og den sykehusstrukturen vi nå har lagt oss på, skal kunne fungere, er det veldig viktig at man også har tillit i befolkningen. Det er klart at dersom man ser at dette fortsetter, kan man også miste tilliten til selve reformen, fordi det foregår en utstrakt bruk av det jeg vil kalle feilprioritering av midler. Hva vil helseministeren foreta seg videre i denne saken for å be det regionale helseforetaket sette seg inn i øvrige tilbud i regionen? Dette gjelder tross alt ikke bare Ålesund.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-02-26:
Jeg har lagt merke til at en av regjeringspartienes representanter i Sunnmørsposten i går snakket om det samme som helseministeren gjør her. Problemet er bare at hvis man gjør det på den måten, vil det mest sannsynlig gå ut over det frie sykehusvalget, slik at valgfriheten for den enkelte pasient dermed vil bli mindre. Men det blir en annen sak som vi skal ta en debatt på senere, for jeg regner med at vi kommer tilbake til denne saken. Det spørsmålet jeg gjerne vil følge opp litt overfor helseministeren, går selvfølgelig på de regionale helseforetakenes selvstendige rett og, etter min mening, plikt til også innenfor andre typer saker å undersøke om det er andre tilbud som kan gjøres gjeldende i distriktene uten nødvendigvis å måtte sentralisere dette, slik denne saken har vist. Det kan dreie seg om mindre operasjoner, det kan gjelde tannbehandling og en del andre ting. I den forbindelse vil jeg spørre om helseministeren i sine styringsbrev vil vurdere å pålegge de regionale helseforetakene i større grad på selvstendig initiativ å undersøke hvilke tilbud som foreligger i distriktene.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2003-02-26:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Tilbudet til fødende er svært viktig i alle deler av landet. Det er nå kjent at fødeavdelinger planlegges stengt i forholdsvis store deler av kommende sommer. Dette skjer i deler av landet hvor avstandene er store, og hvor alternative tilbud for de fødende ligger geografisk langt unna. Finner statsråden at slike midlertidige stengninger av fødetilbud er forsvarlig og i tråd med Stortingets mål om den akuttmedisinske beredskapen?»