trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Halleraker (Høyre), 2002-06-11:
Det er slik at i alt overveiende grad er det de private som eier skogene i Norge. Det er også slik at skjøtselen foregår på en bra måte i dette landet. SV hevder at Sverige og Finland ligger «milevis» foran, men forskjellen er altså 3 pst. Uansett om vi lå på svensk nivå, ville vi hatt 96 pst. skog igjen, som også ville blitt forvaltet på en svært bra måte. Jeg er ikke imponert over miljøpolitikken til de regimer som SV identifiserer seg med. Det er nok å nevne som skrekkeksempler når ansvaret pulveriseres og statlige systemer overtar, miljøforurensningene rundt Nikel, og vi kjenner også til at det er store miljøproblemer i sosialistlandet Kina. Så jeg syns ikke SV i denne salen bør gå til angrep på systemer som er drevet av helt andre interesser, nemlig det personlige ansvar, som er i stand til å forvalte systemene, også de økologiske, slik vi har gjort det i Norge i en årrekke. Når det gjelder kuttet på 15 mill. kr, som SV har vært innom to ganger, er det fristende å spørre om det. Jeg kan nemlig ikke huske at SV la inn noe mer til barskogvern i statsbudsjettet i fjor høst. Det er faktisk en styrking av barskogvernet på 35 mill. kr som nå skjer i forliket på revidert.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2002-06-11:
I samleproposisjonen er det tatt opp en egen sak om Jondalstunnelen i Hordaland. Denne tunnelen har stått med førsteprioritet på listen over fylkesveiprosjekter i Hordaland, med Høyres støtte. Det er fordi den representerer en viktig diagonal forbindelse i fylket, som bl.a. også skal gi en viktig forbindelse til en fremtidig ferjefri kyststamvei. Det er derfor ikke uvilje fra Høyres side som er grunnen til at vi ikke er med på den aktuelle merknaden fra flertallet, som utgjøres av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet. Høyre har alltid vært en pådriver for store og viktige veiprosjekter i Hordaland, og er det fortsatt. Problemet i denne saken er at det aktuelle flertallet gjør opp regning uten vert. Og hvorfor gjør de det? Jeg skal nevne tre grunner til det. Man sier ikke hvor disse pengene skal tas fra. Det man sier, er at det ikke skal gå på bekostning av andre prosjekter i Hordaland. Hvem skal da avstå disse ca. 50 millionene? Matz Sandman sa det elegant en gang: Utenfor rammene er det bare et svart hull. Dessuten har det vært en uttalt forutsetning i dette hus at riksveimidler skal fordeles i tråd med uttale fra det angjeldende fylket. Burde ikke Hordaland fylkesting fått uttalt seg om en slik prioritering? For øvrig er det grunn til å minne om at den gamle ordningen med statstilskudd til fylkesveiprosjekter var 50-50, senere redusert til 40-60. Dagens forslag innebærer 15-85. Har fylkeskommunen fått uttale seg om denne fordelingen? Eller er det slik som jeg kan fristes til å tro, at enkelte i dette flertallet har andre motiver i denne saken? Det er ingen hemmelighet at Hordaland fylkesting har prioritert Hardangerbrua på topp blant riksveiprosjektene, som et svært viktig prosjekt både øst–vest og nord–sør i fylket. Her er det også stor lokal deltakelse på den økonomiske siden i prosjektet. Jeg er redd for at stortingsflertallet med vedtaket i dag skaper usikkerhet om dette prosjektet i Hordaland.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Lat meg starta med å takka saksordføraren for hans arbeid. Hans parti har hatt monaleg gjennomslag i arbeidet med denne meldinga. Det kjem tydeleg fram i forhold til ivaretakinga av private eigedomsinteresser og næringslivsinteresser. Og det er jo noko av det som gjev grunn til uro. Mitt første spørsmål gjeld problematikken knytt til barskogvern. Komiteens fleirtal legg opp til at det stort sett er Statskog som gjennom makeskifte skal stå for dette. Så veit me altså at Statskog omtrent ikkje har skog som er verd å verna. Betyr det likevel at det er det som er hovudpolitikken til Høgre her på Stortinget, at ein skal utføra vern på denne måten når ein veit at det reint reelt sett ikkje er mogleg å verna så mykje av det Statskog har? Dessutan veit ein at Regjeringa i samarbeid med Framstegspartiet no har kutta 15 mill. kr i barskogvern i revidert budsjett. Spørsmålet blir altså: Er det på denne måten ein styrkjer det biologiske mangfaldet? Så er det, som saksordføraren var inne på, problemstillingar knytt til dei frivillige organisasjonane. SV og Arbeidarpartiet fremmar forslag om auka satsing på kompetanseutvikling og registrering – altså meir pengar både til frivillige organisasjonar og til kompetanseutvikling m.a. i kommunane. Er det sånn å forstå at SABIMA og norske kommunar no kan venta seg ein opptrappingsplan frå denne Regjeringa?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Eg har to spørsmål til Arbeidarpartiet. Det eine knyter seg til det som representanten Konglevoll sa i starten, med ei beskriving av den faktiske situasjonen der ein høgg ned skog, der ein har ein høg grad av artsutrydding rundt omkring i verda, og der ein er nøydd til å føreta tiltak, og i tillegg det som var hovudpoenget til representanten, nemleg at det overordna er at ein må vareta det biologiske mangfaldet i praksis. Då er spørsmålet mitt til Arbeidarpartiet følgjande: Kva er grunnen til at ein då ikkje ønskjer å vera med og leggja føringar på WTO og handelsregima, slik at ein unngår å importera eller selja denne skogen som blir hogd? Og i den samanhengen: Kvifor vil ikkje Arbeidarpartiet vera med SV på å gje etiske og miljøpolitiske føringar til det oljefondet som me har i Noreg? I forhold til dei problemstillingane som representanten tek opp, f.eks. rasering av regnskog, kan det reint praktisk vera våre pengar som blir brukte til dette. Det må jo vera problematisk dersom ein meiner at det ikkje skal vera føringar på WTO og oljefondet. Spørsmål nr. 2 går på dette med skogsbilvegar og den nedtrappinga som Arbeidarpartiet der er inne på. SV ønskjer å avvikla dette umiddelbart, med utgangspunkt i at me set det biologiske mangfaldet først. Spørsmålet er: Kor lang blir nedtrappingsperioden til Arbeidarpartiet? Kan me få støtte for eit kutt allereie i kommande budsjett?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Lat meg først seia at det er ei stund sidan eg har opplevd at Sovjetunionen og Kina har vore inne i debatten i forhold til SV – eg må berre seia at han gløymde Albania for å få biletet komplett. For eg og representanten Halleraker er heilt einige i den vurderinga i forhold til dei gamle sentralistiske – kommunistiske såkalla – regima og miljøpolitikk. Men det er jo lov å prøva seg. Så er det problemstillingane i forhold til barskogvern. Det er heilt riktig at Regjeringa foreslo å plussa på 50 mill. kr. Men det som var SV sitt poeng, var at Regjeringa valde å samarbeida med eit parti som kutta 15 mill. kr i denne påplussinga, og då blir det, same korleis ein reknar, eit kutt i forhold til det som blei lagt fram. Mindre til barskogvern blir då konklusjonen frå SV si side. Det kjem ein altså ikkje utanom. Så til private og Statskog og korleis ein behandlar private eigedomsinnehavarar. SV er ikkje ueinig i at svært mange, sikkert dei aller fleste private eigedomsinnehavarar gjer ein svært viktig jobb når det gjeld biologisk mangfald. Men nokre gonger er det nødvendig for det offentlege å gå inn og bidra til at ting blir verna, og betala rekninga for det. Opplegget til Høgre er at nærmast alt det skal gjerast av Statskog, som altså ikkje har nokon særleg verneverdig skog. Då vernar ein på ein måte løa, mens ein samtidig høgg ned stavkyrkjer. Det er jo det ein gjer når ein ikkje viser at ein må verna dei områda der ein faktisk har eit biologisk mangfald som er verdt å verna.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Eg takkar for ein relativt sett god replikk, som peiker på ein del problemstillingar som for SV er interessante. For SV prioriterer ein del område – me prioriterer miljø, og me prioriterer barn og unge. Då går me så langt at me går m.a. til Framstegspartiet og spør om dei vil vera med og gjera noko i forhold til barnehageprisen. Det ser det ut som om me klarar å få til. Altså, det me har lovt veljarane, forsøkjer me å følgja opp. Det er iallfall den praksis me har i SV. Eg veit ikkje om Kristeleg Folkeparti har andre synspunkt på det, men det er altså vår grunnhaldning. Det som er mitt poeng i forhold til Regjeringa, er at dei vel å gå inn i eit budsjettsamarbeid med eit parti som har som premiss å kutta skattar og avgifter. Det har ikkje SV vore med på, og kjem ikkje SV til å vera med på som prinsipp. Sjølvsagt kan me vera villige til å sjå på enkelte skattar og avgifter, men det er ikkje det prinsippet me fører forhandlingar ut frå. Me fører forhandlingar ut frå den politikken me står for når det gjeld miljø, når det gjeld barn og unge. I forhold til den private eigedomsretten sa eg i min førre replikk at dei aller, aller fleste eigedomsinnehavarar gjer ein svært viktig jobb når det gjeld det biologiske mangfaldet. Men det finst altså område der det er nødvendig å gå inn frå vår side og bidra til at det biologiske mangfaldet kjem først – altså må me gjerne kjøpa område eller i samarbeid med ein privat grunneigar sørgja for at dei blir verna. Då er det vår oppgåve som løyvingsmakt m.a. å sørgja for at det er midlar til dette. Regjeringa kuttar då altså 15 mill. kr, som kunne ha vore brukte til å sikra dei private eigedomsrettane i forhold til barskogsvernet. Så eg ser fram til eit samarbeid med Kristeleg Folkeparti om miljøpolitiske saker, og at ein er konkret.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Til det siste innspelet frå Kristeleg Folkeparti om dette å vurdera ei eiga miljølov, vil eg gjerne tilbakevisa det som vart sagt om at ein trekkjer konklusjonen i forslaget. Tvert imot. Det står i forslaget: «Stortinget ber Regjeringen utrede om det er hensiktsmessig å plassere den viktigste miljølovgivningen i en egen miljølov.» Det er ikkje noko bastant i det heile. Det burde vera heilt uproblematisk for regjeringspartia å gå med på eit slikt forslag, som er veldig uforpliktande slik det står. Så eg vil berre igjen utfordra og seia at det forslaget bør ein stø frå regjeringspartia si side. Så til Kristeleg Folkeparti, som er medlem av denne regjeringa. Kristeleg Folkeparti markerte seg sterkt, ikkje minst den 9. mars 2000, då Bondevik I-regjeringa gjekk av på grunn av ei miljøsak. Og i valkampen profilerte Kristeleg Folkeparti miljøet høgt, ikkje berre på det området me er inne på no, om barskogvern og biologisk mangfald, men òg på satsinga på kollektivtransport. Ein lova ein del ting innanfor miljøpolitikken. Mitt spørsmål til Kristeleg Folkeparti blir derfor: Er det den partnaren ein har valt som samarbeidspartnar, som er den partnaren det er lettast å få gjennomslag med for den politikken som Kristeleg Folkeparti lova seg vekk på i valkampen?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
I innstillinga har eit fleirtal – faktisk ein samla komite – påpeikt at det er behov for å samordna dokumentasjonen frå Landbruksdepartementet og frå Miljøverndepartementet, og ønskjer at Miljøverndepartementet skal syta for at så skjer. Så mi første utfordring til statsråden er: Vil statsråden syta for at den informasjonen som Landbruksdepartementet har, kjem offentlegheita til del? Så har eg eit spørsmål knytt til det som miljøvernministeren noko tåredrypande orienterte om – regnskogen på Sumatra og bekymringa for den. Dette regnskogområdet har 50–80 pst. av artsmangfaldet. Og kanskje ligg løysinga på kreftgåta der. Då blir spørsmålet: Kan statsråden garantera at det ikkje er norske investeringar i dei selskapa som høgg ned denne skogen, som altså bekymrar statsråden? Til slutt til forholdet knytt til det å samla lovverket i ei eiga miljøvernlov – som ein har gjort i Sverige – som Arbeidarpartiet og SV ønskjer å få vurdert. Det blei opplyst av leiaren i komiteen, Bror Yngve Rahm, at det kom ein til å gjera, uavhengig av om forslaget frå Arbeidarpartiet og SV blei vedteke. Kan statsråden bekrefta dette?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-11:
Berre ei lita presisering: Me i Arbeidarpartiet og SV hadde for så vidt gitt regjeringspartia mandat til å snakka på vegner av oss også. Onarheim gjorde ikkje det no, så eg vil berre seia at i Arbeidarpartiet og SV er me einige i den vurderinga som miljøvernministeren har gjort, nemleg at dette skal inn i BLUT-utvalet, at ein skal bruka litt meir tid på det, og at ein gir dette utvalet eit tilleggsmandat. Så med den presiseringa, som òg er i samsvar med svært mange høyringsinstansars ønske, seier eg takk for meg.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
I denne innstillingen framkommer det at på en del områder står Arbeiderpartiet og SV sammen. Det burde jo ikke overraske meg at representanten Langeland spurte om det ene punktet under overskrifta Internasjonalt samarbeid hvor vi ikke står sammen, der SV spesielt har pekt på handelsavtaler. Men jeg vil vise til at vi i innstillinga står sammen i å peke på at hensynet til biologisk mangfold må være førende for Norges utenrikspolitikk og for vår deltakelse i en rekke internasjonale organisasjoner og også i handelsavtaler. Når det gjelder etiske retningslinjer for oljefondet, er det et flertall her i Stortinget som går inn for en uttrekkingsmekanisme, og det vil gjelde i de tilfellene der vi oppdager at investeringer er i strid med bl.a. Konvensjonen om biologisk mangfold, som er en veldig styrende konvensjon for norsk utenrikspolitikk. Når det gjelder skogsbilveier, er det en sak der det er nyanseforskjell mellom Arbeiderpartiets og SVs merknader, der SV sier at man skal fjerne støtten, mens Arbeiderpartiet sier at man skal trappe ned støtten. Uansett er det viktig å begynne med denne saken, og det aller viktigste hadde vært å få en oppslutning også fra de andre partiene, slik at vi hadde et flertall her i Stortinget for å starte den jobben. Jeg vil bare vise til at der startet den forrige regjeringa med jobben gjennom skogbruksoppgjøret, der man kuttet i investeringer i de mest inngrepsfrie områdene.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Jeg vil gjerne følge opp det siste svaret som statsråden gav. Jeg er enig i at vi ikke skal gjøre dette til en lokaliseringsdebatt, men det er nå Stortinget har muligheten til å diskutere etableringa av en artsdatabank. En enstemmig komite har sagt i innstillinga at artsdatabanken skal være oppe og gå innen 2003. Allerede for et år siden gikk regjeringa Stoltenberg inn for at denne artsdatabanken skal ligge i Trondheim. Jeg synes at statsråden var veldig uklar i sitt svar. Hvis han ikke kan si noe mer enn det han sa, så har han bidratt til å skape en betydelig usikkerhet om hvor denne artsdatabanken skal ligge. Så jeg vil be statsråden gi et klart svar på om den skal ligge i Trondheim, sånn at det ikke skapes noe mer uklarhet om det. Mitt andre spørsmål gjelder barskogvernet. Som sagt har rapporten fra NINA og Skogforsk nylig blitt lagt fram. Den går inn for en kraftig opptrapping av barskogvernet. Skal vi få til en økning av barskogvernet der vi sikrer et representativt utvalg av skog, er det nødvendig med en rask og smidig opptrapping. Da må vi også tåle å skjære igjennom i forhold til enkelte konflikter, og vi må også tørre å ta noen nye grep. Vi kan gjerne stå her og skryte av at 35 mill. kr er bra, og i Arbeiderpartiet kan vi si at vi har foreslått 50 mill. kr – enda bedre – men skal vi greie å gjøre noe ordentlig på dette området, må vi også ta noen nye grep. Derfor har Arbeiderpartiet sagt, bl.a. i denne innstillinga, at støtte til skogsbilveier og drift i vanskelig terreng må trappes ned. Det er ikke regjeringspartiene med på. Jeg vil derfor be statsråden svare positivt, at dette er et tiltak som miljøvernministeren og Regjeringa vil støtte.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Dokument nr 8:42 om endringer av erstatningsreglene for vern i nasjonalparker og for landskapsvernområder tar utgangspunkt i at private grunneiere ikke skal tape økonomisk når staten verner privat eiendom. Et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, regjeringspartiene og SV, vil la Lovutvalget for biologisk mangfold få utvidet mandat til å behandle denne problemstillingen. Et mindretall i komiteen, bestående av Fremskrittspartiet og Senterpartiet, mener at loven bør endres, slik det fremgår av Dokument nr. 8:42. Ca. to tredjedeler av Norges landareal er privat grunn. Privat eiendomsrett har lang tradisjon i Norge. Eiendomsretten er et viktig grunnlag for vårt samfunn og et overordnet prinsipp, som bl.a. er nedfelt i Grunnloven. Private grunneiere er ofte de beste forvaltere av naturområder. Private grunneiere har selvsagt interesse av å forvalte sine eiendommer, slik at eiendommene og verdiene blir holdt i hevd og kan overlates til neste generasjon i minst like god forfatning som i dag, noe som det også er tradisjon for her til lands. Et mindretall i komiteen, bestående av Fremskrittspartiet og Senterpartiet, mener det bør være tungtveiende grunner for å kunne foreta inngrep i den private eiendomsretten. Der hvor det offentlige griper inn i den private eiendomsretten gjennom vernevedtak eller lignende, må det tilføres tilstrekkelige ressurser for å sikre full erstatning for økonomisk tap. Tidligere verneplaner har ofte medført høy konfliktgrad mellom dem som berøres av vernevedtaket, og myndighetene. Grunneiere kan lett føle seg urettferdig behandlet og overkjørt av storsamfunnet – ofte uten reelt økonomisk oppgjør fra statens side. I nasjonalparkplanen er det ca. 50 forslag til vern av norsk natur. Nasjonalparkplanen omfatter ca. 11 000 km2 privat grunn, og de nevnte forslag vil medføre store restriksjoner for grunneiernes forvaltning av naturområdene. Dagens erstatningsregler tilsier forskjellig erstatning avhengig av hvilken definisjon verneinngrepet har. Ved å fortsette verneprosessen med dagens regelverk åpner man for sterke konflikter mellom myndigheter og grunneiere. De fleste grunneiere og deres interesseorganisasjoner aksepterer å delta som part i verneprosessen, men forutsetter å få en rettferdig erstatningsordning for de områdene som blir vernet som nasjonalpark, og landskapsvernområder. Det bør også arbeides for makeskifte mellom staten og grunneiere der det er mulig, for å unngå konfliktnivå. Derfor er det både prinsipielle og praktiske grunner til å endre erstatningsreglene ved vern av grunn i henhold til forslaget. Som rettsstat må Norge holde fast ved den private eiendomsretten og derfor sikre full erstatning til dem som rammes økonomisk av vernevedtak. Regelverket må likestille retten til erstatning for økonomisk tap som følge av vern, uavhengig av om området defineres som naturreservat, nasjonalpark eller landskapsvernområde. Økonomisk erstatning må dekke tap som følge av vernet, slik som erstatningsvernet ved opprettelse av naturreservat fungerer i dag. Jeg vil dermed ta opp Fremskrittspartiets og Senterpartiets forslag i innstillingen.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-06-11:
I utgangspunktet hadde jeg ikke tenkt å ta noen replikk på Hallgeir H. Langeland, men han er relativt klar, for å si det slik, i sin omtale av flertallet, og ikke minst av samarbeidspartiene, når det gjelder profileringen av interessene i innstillingen – en omtale som jeg på sett og vis føler bærer stort preg av et overspill, nesten på grensen til å være en feil framstilling av det som er realiteten i innstillingen når det gjelder forholdet mellom næringsinteresser, grunneierinteresser og verneinteresser. Merknadene er veldig tydelige også fra regjeringspartienes side, men det som er en vesentlig forskjell mellom samarbeidspartiene og SV, er at vi erkjenner at det faktisk finnes en del grunneiere rundt omkring som sitter på betydelige eiendommer. Det er også en annen vesentlig forskjell. Vi ønsker i likhet med SV å verne, men vi ønsker å gå gjennom prosesser som kan bidra til å dempe konfliktnivået utover det som vi ser i dag. Mitt spørsmål til SV blir: Hvordan har SV tenkt seg at dette vernet skal gjennomføres, samtidig som konfliktnivået vil dempes? Vil han være like offensiv i forhold til å finne konfliktdempende løsninger som det Samarbeidsregjeringen er, eller er det her snakk om en statlig overkjøring av grunneierinteressene? For det er det man faktisk kan få inntrykk av at det er snakk om. Så vil jeg også minne Hallgeir H. Langeland på at det ikke er så mange dagene siden hans egen partifelle Djupedal faktisk inviterte Fremskrittspartiet til et slags budsjettforlik ved å si at hadde bare Fremskrittspartiet kommet til SV, skulle vi nok sørget for å sikre at vi fikk midler til de barnløse. Da er spørsmålet: Hva ville det gått på bekostning av? For nå har jo faktisk Kristin Halvorsen brukt opp hele skattelettelsen til alle andre gode formål, og nå skal også Hallgeir H. Langeland bruke det på miljø. Så det er jo interessant, og SV må også snart bestemme seg: Hva vil de prioritere å bruke skattelettelsen til?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-06-11:
Til replikken fra representanten Hallgeir H. Langeland vil jeg si følgende: SV og ikke minst Hallgeir H. Langeland er svært opptatt av og svært bekymret for det samarbeid som vi fra tid til annen har hatt med Fremskrittspartiet om budsjett. Det som Hallgeir H. Langeland og SV faktisk likevel ikke tar innover seg, er at til tross for den nedturen som det skulle bety for miljøet, er det altså ikke miljøet som taper i dette samarbeidet. For det innebærer faktisk en økning på innsatsen generelt sett på viktige områder for miljøpolitikken, også når det gjelder budsjetter. Når det gjelder samarbeidspartienes forslag til Fremskrittspartiet, må jeg bare gjenta at her har det kommet et slags signal tidligere – det var vel i forrige uke – som viste at også SV var villig til å tenke litt forlik med Fremskrittspartiet dersom det kunne medføre at man fikk inn penger til såkalt ufrivillig barnløse. Da er spørsmålet hva det eventuelt ville gå på bekostning av. Det er jo en debatt som ikke hører hjemme her, men jeg blir litt oppgitt over at dette gjentar seg stadig vekk, når det faktisk er tilfellet at Regjeringen får gjennomslag for økt miljøinnsats i Stortinget også gjennom det samarbeidet vi faktisk har hatt med Fremskrittspartiet. Når det gjelder spørsmålet om en egen lovgivning, er det helt riktig at det står «utrede» i forslaget. Men det er jo faktisk det som også gjengis i selve meldingen, slik at Regjeringen i utgangspunktet har signalisert at dette er en problemstilling man er opptatt av og gjerne kommer tilbake til. Da ser ikke vi som regjeringsparti noe poeng i å lage et eget forslag til vår egen regjering om noe de har sagt at de ønsker å gjøre. Derfor er min anbefaling, for å hindre at dette blir nedstemt, at man igjen vurderer å gjøre det om til et oversendelsesforslag.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-06-11:
Dette er en sak som vi i utgangspunktet ikke hadde lagt opp til en omfattende debatt om, og jeg håper det heller ikke nødvendigvis blir det. Men la meg gi en liten respons tilbake til representanten Arnstads svært engasjerte innlegg. Det får meg til å stille noen spørsmål som hun eventuelt kan svare på. Når dette var så åpenbart helt tilbake til Willoch-regjeringens tid, hvorfor tok da ikke Marit Arnstad det samme initiativet mens hun selv satt i regjering? Det er det ene. Det andre er at dersom det kom et Dokument nr. 8-forslag som etter regjeringens vurdering hadde vidtrekkende konsekvenser, ville da daværende statsråd Marit Arnstad på en måte akseptert den type saksbehandling, eller ville hun som statsråd bedt om å få dette utredet på en skikkelig måte? Det er faktisk det Regjeringen nå gjør. Det er litt underlig at man lar seg engasjere så sterkt, for man er faktisk ikke nødvendigvis imot mange av de tankene som ligger nedfelt i bakgrunnen for forslaget, men man vil rett og slett ha nødvendige sammenhenger og få utredet dette på en så god måte som overhodet mulig, for så å komme tilbake til Stortinget med en gjennomgripende debatt om et tema som er vanskelig. Og så er det en interessant situasjon: Da vi hadde den forrige saken til behandling for noen minutter siden, ble vi, både Kristelig Folkeparti og Høyre, fra SVs side beskyldt for at hele det biologiske mangfoldet var gjennomsyret av de private interessene og vår vilje til å ta vare på dem. Nå sier altså Marit Arnstad at de samme partiene er feige fordi man ikke tør stå opp og forsvare den private eiendomsretten. Det forteller at Regjeringen og regjeringspartiene antakelig har funnet den nødvendige balansen, også i tilnærmingen til de spørsmål som vi her står midt oppe i. Det skulle vært interessant å få en tilbakemelding fra Marit Arnstad på om hun selv, som tidligere statsråd, ville følt at denne type behandling, gjennom et Dokument nr. 8-forslag, ville utløst et behov for en grundigere vurdering fra en regjering, dersom hun hadde sittet der også nå.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-06-11:
Jeg regner med at representanten Marit Arnstad har fulgt med i den debatten som var tidligere i dag. Der kom det fram ganske tydelige føringer og holdninger på en rekke viktige områder som også berører dette spørsmålet. Det skulle være helt unødvendig for regjeringspartiene å gjenta dette i forbindelse med et Dokument nr. 8-forslag om en sak som Regjeringen har varslet at de vil komme til Stortinget med en grundig gjennomgang av. Så får det være at representanten Marit Arnstad oppfatter dette som pinlig. Det som jeg synes er pinlig, er at representanten Marit Arnstad viser til et forslag fra ni år tilbake. Det er ikke ni år siden Marit Arnstad satt i regjering. Da hadde hun mulighet til å gjøre noe med det. Det gjorde hun ikke.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-06-11:
Jeg skal få stille et spørsmål til statsråden som går på artsdatabanken. Komiteen er samlet om at det skal opprettes en artsdatabank – det er vel forresten bestemt tidligere også – og et flertall i komiteen har sluttet seg til følgende merknad: «Et viktig tiltak for å forbedre og utvikle Rødlista som et viktig forvaltningsverktøy er etableringen av Artsdatabanken.» Men videre er merknadene delte. Arbeiderpartiet har en merknad hvor de mener at artsdatabanken bør ligge i Trondheim – det er mulig at ministeren ikke har noe mot det. Senterpartiet er mer opptatt av hvilket miljø den skal knyttes opp til. Det har versert ulike modeller for tilknytningsformer, bl.a. er det krefter som visstnok ønsker å legge den til forvaltningsorganet DN eller stiftelsen NINA, som driver med oppdragsforskning. Det har også vært nevnt at et universitetsmiljø vil være det beste. Det er viktig med integritet og tillit til artsdatabanken. Det vil være en unødvendig belastning å legge artsdatabanken til et miljø som kan svekke troen på upartiskhet. Det er også viktig å skille mellom forvaltning og kunnskapsoppbygging. Dette er også Senterpartiet opptatt av, og vi mener at et universitetsmiljø har både nøytralitet, integritet og tillit, og at det er best at artsdatabanken legges der. Det er jo universitet i Trondheim også – hvis stedsvalget er viktig. Jeg har lyst til å høre miljøvernministerens synspunkter rundt dette med miljø og gjerne også sted.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-11:
Ibsen skrev i Peer Gynt at «Hvor Udgangspunktet er som galest, blir tidt Resultatet originalest». Når Regjeringen i samarbeid med Fremskrittspartiet i forhold til det budsjett som representanten Brustads regjering fremla i fjor vår, er økt med 35 mill. kr til barskogvern – altså, vi har økt barskogvernet med 35 mill. kr i forhold til det budsjett Arbeiderpartiet fremla i fjor midt i et budsjettår, og det kan i og for seg også ganges opp med to, for det får en helårsvirkning – så fremstilles det nå som et kutt fordi Regjeringen opprinnelig la inn 50 mill. kr, og dette er 35 mill. kr. Det blir jo originalt. Jeg synes at vi skulle ha gledet oss over at Samarbeidsregjeringen greier å styrke barskogvernet nå. Det synes jeg faktisk hadde vært mest mulig realt. Og dette er mer enn hva Regjeringen foreslo i fjor høst, og det er også mer enn den forrige regjeringen foreslo i fjor høst. Så kan en gjerne mene at det burde ha vært enda mer, og det er selvsagt veldig enkelt når man sitter i opposisjon. Men det er vel et eller annet som sier at penger taler i den sammenheng. Nå har vi en plan for et godt samarbeid også med næringsinteressene og næringsorganisasjonene på dette området, og vi ønsker å øke barskogvernet ikke minst for å ta vare på det biologiske mangfoldet. Vi følger også opp, som jeg sa i mitt innlegg, med bevilgninger i inneværende års budsjett for etablering av en artsdatabank, og vi forutsetter at den kartleggingsprosessen som nå skal skje i kommunene, skal gjennomføres, og vi vil følge opp dette. Men vi må også være klar over at det er mulig å gjøre mye innenfor miljøområdet også innenfor de rammene en har. Det er ikke bestandig at mer penger er det eneste saliggjørende. Det er faktisk slik – også da med erfaring som kommunepolitiker – at det er mulig å foreta mye god miljøpolitikk innenfor mange områder ved å tenke litt annerledes og bruke pengene bedre.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-11:
Det som er svært bra med denne innstillingen, er at det faktisk er en samlet komite som er opptatt av at vi skal bevare det biologiske mangfoldet. Da nytter det ikke bare å vedta vern av dyr og planter – vi har også vedtatt vern av de biotopene som de befinner seg i. Og når man vet at en del av disse biotopene er truet, må man være ganske klar på hvor man ønsker å gå inn og verne. Det gjelder både i forhold til barskogvern og i forhold til ulike naturtyper. Men jeg synes det er – som også representanten Vaksdal var inne på – svært viktig å ha en god dialog med næringsutøverne. Det legger jeg stor vekt på. Derfor har jeg invitert både Skogeierforbundet og NORSKOG til en dialog om hva slag områder vi trenger i forbindelse med etableringen av barskogvern, og hvordan de eventuelt kan levere. Jeg er også enig i at Statskog kan spille en rolle her. Jeg tror nemlig at det er felles interesser mellom næringsutøverne og dem som eksporterer innenfor dette området. Når Norske Skog uttaler at de har en utfordring i forhold til avsetning av sine produkter på grunn av et lavt verneomfang når det gjelder norsk barskogvern, tror jeg det bare er et tidsspørsmål før vi her får til gode samarbeidsløsninger. Men noen konflikter i forhold til vern av store og viktige barskogområder vil det være også i fremtiden, vil jeg tro. Men vi skal gjøre det som er mulig, for å drive konfliktdemping. Når det gjelder etableringen av naturreservater, endret Stortinget erstatningsreglene i forbindelse med regjeringen Willochs forslag i 1985. Og i dag er det åpnet for at Biomangfoldutvalget skal gjennomgå erstatningsregelverket i forhold til landskapsvernområder og nasjonalparker, hvor de alminnelige rettsgrunnsetningene ligger til grunn. Men jeg tror at det også på dette området er mulig – gjennom en litt mer fleksibel holdning fra miljøforvaltningen og en mer pedagogisk fremgangsmåte i en del sammenhenger – å oppnå en bedre forståelse med dem som eventuelt vil bli omfattet av dette vernet. Det var en stor opplevelse å være på åpningen av Dovrefjell–Sunndalsfjella, hvor også kommunene i utgangspunktet var fornøyd med det man var kommet frem til.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-11:
Jeg setter stor pris på at representanten Hallgeir H. Langeland tar opp spørsmålet om regnskogen og viser til hvilken bekymringsfull utvikling det er på det området. Hvert år forsvinner regnskog på størrelse med halve Norge – globalt sett. I Indonesia vil det om noen år ikke være regnskog tilbake. Mye av problemene er faktisk ulovlig hogst av regnskog, noe myndighetene ikke har godkjent, men man har ingen effektiv oppfølging av den ulovlige hogsten. Norge støtter arbeidet med å forhindre dette gjennom Regnskogsfondet – gjennom ulike tiltak fondet har både i Indonesia og i Latin-Amerika. Som jeg har varslet tidligere, utreder Regjeringen nå mulighetene for å stoppe import av ulovlig hogst av regnskog. Det er tiltak vi gjennomgår. Jeg har merket meg representanten Langelands synspunkter i forhold til petroleumsfondets investeringer – jeg antar at det er det han siktet til. Dette er en i og for seg stor og viktig debatt, men jeg tror ikke vi åpner dette ballet nå – i hvert fall ikke hvis jeg også skal ha tid til å svare på de to andre spørsmålene som ble stilt. Når det gjelder innspillet om å samle miljølovgivningen i en egen miljølov, står det i meldingen at dette vil Regjeringen gjennomgå, og det var det også komiteens leder henviste til. En gjennomgang betyr at man gjennomgår og ser om dette er et riktig skritt for å styrke miljøets stilling i lovgivningsapparatet. Dette må også være en vurdering i forhold til oppfølgingen av Biomangfoldlovutvalget. Når det gjelder spørsmålet om en bedre samordning mellom landbruk og miljø, og om offentligheten eventuelt skal få tilgang til opplysninger om biomangfold i Landbruksdepartementet, skal jeg se nærmere på hva som eventuelt ligger i dette, og komme tilbake til komiteen på en egnet måte.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-11:
Jeg er veldig glad for at representanten Enger understreket at det viktigste i forbindelse med etableringen av artsdatabanken er at en slik institusjon skal ha integritet, og at den skal ha et faglig miljø rundt seg som kan ivareta de innrapporteringene som skjer, på en veldig ordentlig måte. Da er jeg ikke uenig i at ikke minst NTNU og universitetsmiljøet i Trondheim er et veldig godt og sterkt miljø. Men, som også representanten Enger var inne på, er det aller viktigste her nå ikke å gjøre dette til en lokaliseringsdebatt. For det vi nå skal diskutere, er faktisk hvorfor det er viktig å ta vare på disse artsdataene, hvordan vi skal få til et godt system i forhold til innrapportering fra kommunenes side, hvordan vi kan ta vare på mye av dette datagrunnlaget som knytter seg til livets bibliotek, også i Norge, på en slik måte at vi i årene fremover mye tydeligere og mye bedre vet hvilke områder som bør være inngrepsfrie, og hvilke områder som er spesielt rike rent biologisk, og at vi også får bedre dokumentasjon knyttet til artsdata.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-11:
Jeg merket meg med interesse at representanten Konglevoll startet med å si at dette ikke må bli en lokaliseringsdebatt. Men det er egentlig det representanten bidrar til gjennom sitt innlegg. De som lyttet til min svarreplikk, hørte vel det jeg sa. Jeg synes kanskje det er å gå noe langt å si at det nå er skapt betydelig usikkerhet om hvorvidt artsdatabanken skal ligge i Trondheim. Det jeg sa, er at NTNU-miljøet står meget sterkt – sterkere kan det vel ikke sies – og at det skal mye til for å rokke ved den beslutning som regjeringen Stoltenberg fattet i den sammenheng. Men som sagt: Jeg vil ikke delta i noen lokaliseringskonkurranse her, og forstår egentlig ikke hvorfor dette i og for seg skal gjøres til et kjempepoeng i den sammenheng. De som kjenner meg, vil også vite hva som lå i det svaret jeg gav. Så var det spørsmålet om barskogvern. Det er interessant å merke seg at opposisjonen ikke synes det er fryktelig artig å skryte litt og være litt raus i forhold til det som Regjeringen har fått til her. Regjeringen har altså midt i året tatt et skritt som nesten utgjør en fordobling av barskogvernet. Det er lagt inn 70 mill. kr i inneværende års budsjett til barskogvern, og vi øker dette med 35 mill. kr i revidert – midt i et år! Enn om man hadde kunnet være raus og sagt at denne regjeringen har tatt barskogvernet på alvor. Dette er en skikkelig, kraftig økning i forhold til hva man har gjort tidligere. Så har jeg også merket meg at representanten Konglevoll nå synes at det er på tide å gjøre noe med subsidier til skogsbilveier. Det er interessant å merke seg at Arbeiderpartiet gjennom mange år ikke har lagt opp til noen betydelig opptrapping av barskogvernet, man har heller ikke gjort noe med disse subsidiene. Men denne regjeringen tar fatt på disse utfordringene og leverer en mer offensiv miljøpolitikk også på dette området.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-11:
Den oppfatningen har jeg hatt i lengre tid under denne debatten, men det siste innlegget kan faktisk ikke stå uimotsagt. Når Regjeringen tar initiativ til å utrede et forhold, er det fordi man mener at det er grunn til en utredning. Dette var et initiativ som Senterpartiet ikke var i nærheten av å ta i de årene de satt i Bondevik I-regjeringen. Siste gang man foretok en utredning av dette forholdet var under Willoch-regjeringen. Man kom da til den konklusjonen at ved etablering av naturreservat gjøres det såpass store inngrep at det skal behandles som om de var ekspropriert, selv om vedkommende fortsatt sitter som hjemmelshaver for området. Det vi nå åpner for, er på nytt å se på erstatningsformen i forbindelse med etableringen av landskapsvernområder og nasjonalparker. Hadde Senterpartiet vært litt storsinnet og raus, så hadde man her sagt at dette er bra. De burde sagt at det er bra at det skal få tilbakevirkende kraft. De burde sagt at det er bra at vi nå utvider Biomangfoldlovutvalget med én representant. Man burde også sagt at det er bra at man nå er villig til å drøfte mandatet med de berørte parter. Konklusjonen fra Willoch-regjeringen, der også faktisk Senterpartiet deltok, var at det bare var riktig å endre de alminnelige erstatningsgrunnsetningene i forbindelse med etableringen av naturreservater. Konklusjonen var at i forbindelse med landskapsvernområder var det de alminnelige erstatningsordningene som skulle gjelde. Jeg forstår at Senterpartiet har ombestemt seg i ettertid. Vi har også vært åpne for i forbindelse med etableringen av disse nasjonalparkene og landskapsvernområdene å foreta en fornyet gjennomgang. I det ligger det også et politisk svar på de spørsmål som er reist. Og jeg tror ikke alle de som driver med næringsvirksomhet i disse områdene, faktisk ser seg tjent med at Senterpartiet nå desavuerer den utstrakte hånd som også Regjeringen har kommet med i denne saken i forhold til utredning. Det tror jeg faktisk ikke er i disse næringsutøvernes interesse. Man må også glede seg over at man nå faktisk fra denne regjeringen er villig til å utrede det og gjennomgå det, når Senterpartiet ikke løftet en finger i forhold til dette da de selv satt i regjering. Det er lett å gjøre det i opposisjon, men det er det man gjør i regjering, man blir bedømt ut ifra.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
For å greie å ta vare på det biologiske mangfoldet trengs det handling, ikke bare fine ord, og det trengs at det er samsvar mellom ordene som blir sagt, og det som skjer i praksis, ellers er denne innstillinga her verdiløs. Da er det med rette, mener jeg, at representanter både fra Arbeiderpartiet og SV her i dag har reagert med skuffelse på det forlik som ble inngått under behandlinga av revidert nasjonalbudsjett, der regjeringspartiene gikk inn sammen med Fremskrittspartiet og kuttet 15 mill. kr på barskogvern, men totalt nesten 50 mill. kr på miljø midt i et år. Jeg regner med at miljøvernministeren vet veldig godt at 50 mill. kr på miljøområdet er svært mye penger, og det er et svært stort kutt midt i et år. Og da er det noe med at en må ha lov til å spørre om vi kan stole på at de fine ordene som også regjeringspartiene er med på i denne meldinga her, vil bli fulgt opp i praksis når vi altså opplever, mens vi behandler denne meldinga, at regjeringspartiene velger å samarbeide med Fremskrittspartiet og da får et kutt f.eks. på barskogvern. Hadde de valgt å samarbeide med Arbeiderpartiet og SV, ville miljøvernministeren fått sine 50 mill. kr til miljøområdene, og han ville fått det han hadde foreslått når det gjelder barskogvern. Skal vi greie å ta vare på det biologiske mangfoldet, så trengs det penger og kompetanse, og, som jeg sa, handling. Vi mener at det trengs en opptrappingsplan over hvor mye penger som er nødvendig i de ulike sektorene og i kommunene, hvis ikke vil vi ikke greie å få til den nødvendige kartlegging og overvåkning for å lykkes med dette. Derfor fremmer Arbeiderpartiet og SV forslag om det. Mitt spørsmål er da om miljøvernministeren kan forklare hvorfor han mener dette ikke er nødvendig, og hvordan vi i så fall skal få til dette i praksis, hvis vi ikke er villige til å øke kompetansen, og hvis vi ikke er villige til å gjøre dette i praksis ved også å bruke penger på det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Jeg skal prøve å bruke kortere tid, men jeg kan ikke la miljøvernministerens siste utsagn stå uimotsagt når han igjen prøver å skape et inntrykk av at det bare er denne regjeringa som er opptatt av å gjøre noe i forhold til f.eks. barskogvern. Det er faktisk feil. Miljøvernministeren snakker også i svært mange sammenhenger om at man skal være raus med hverandre. Da bør han vel også kanskje etterleve det selv, for det er faktisk slik at det var Arbeiderpartiet som sammen med regjeringspartiene i budsjettbehandlingene i fjor, altså for inneværende år, ble enige om hvordan detaljene i miljøbudsjettet skulle fordeles. Det betyr at vi også var enige om hvor mye penger vi skulle bruke på barskogvern. Det er også feil når statsråden her sier at arbeiderpartiregjeringa ikke har gjort noe i forhold til subsidier til skogsbilveier. Det var jo vitterlig regjeringa Stoltenberg som ved jordbruksoppgjøret i fjor fikk lagt inn at en ikke skulle gi støtte der det var mer enn 5 km til nærmeste inngrep, og vi gav et signal om at det skulle trappes ned. Det følger vi opp i denne innstillinga her. Tidligere arbeiderpartiregjeringer har også vært for mer penger til barskogvern. Jeg vil også gjenta at hvis regjeringspartiene hadde vært villige til å inngå et samarbeid med oss under revidert, ville ikke miljøvernministeren ha fått 35 mill. kr, men 55 mill. kr, til barskogvern, slik han opprinnelig foreslo. Jeg går ut fra at når miljøvernministeren foreslår noe for Stortinget, er det fordi han mener det og ikke bare som et agn for å samarbeide med partier som igjen er med på å kutte det.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-06-11:
Vi er alle enige om at det er viktig å ta vare på vårt biologiske mangfold. Vern må imidlertid ikke gå så langt at det hindrer fornuftig bruk av forvaltning. Vi må forsøke å finne en balansegang mellom vern og fornuftig bruk. Det er dessverre et faktum at det ofte oppstår konflikter mellom disse forskjellige interessene. Fremskrittspartiet og Senterpartiet har på bakgrunn av dette fremmet et forslag – nr. 4 i innstillingen – for nettopp å prøve å finne løsninger som kan være konfliktdempende. Dette forslaget ser dessverre ikke ut til å få flertall i dag. Men jeg vil likevel spørre statsråden om han ikke ser nødvendigheten av slike konfliktdempende tiltak, og hva han konkret vil gjøre for at man kan unngå konflikter fremover – spesielt med tanke på primærnæringenes situasjon.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-06-11:
Regjeringspartiene kan gjøre dette ganske kort, tror jeg. Det er i dag forskjellige måter å håndtere disse ulike verneområdene på. Det foreligger et Dokument nr. 8-forslag om å endre på dette, som i og for seg kan ha mange gode momenter i seg. På den annen side bør slike saker ses i en sammenheng. De bør utredes. Og i et svar fra miljøvernministeren på spørsmål fra komiteen har man sagt at det vil være mer naturlig at man underlegger dette en litt bredere saksbehandling. Man ber derfor om at mandatet for Lovutvalget for biologisk mangfold utvides, slik at det også tar for seg hvordan disse vernereglene bør være i fremtiden. Fra vår side slutter vi oss til det forslaget og føler at det er en fornuftig og riktig behandling av en sak som kan ha ganske omfattende virkninger økonomisk, og som også kan ha omfattende virkninger når det gjelder hvilke områder man skal verne.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-06-11:
La meg bare få konstatere at Senterpartiet iallfall har fremmet et konkret forslag i dette hus om å forandre naturvernloven på dette punkt. Det var et forslag som Høyre hadde den politiske feighet å ikke stemme for, uansett hvor mye de sier at de er et privat eiendomsrett-parti. Dette er en skuffende og merkverdig innstilling. Jeg synes det er skuffende at en overhodet ikke velger å berøre noen av hovedspørsmålene i innstillingen. Jeg må konstatere at en så langt velger å skyve hele problematikken over til et biomangfoldlovutvalg, et utvalg som ikke har et mandat spesifikt for denne type spørsmål, og som heller ikke sitter på noen særskilt kompetanse knyttet til disse spørsmålene. Dette er et spørsmål som til sjuende og sist handler om respekten for den private eiendomsretten, noe som burde oppta både Høyre og Kristelig Folkeparti. Men det er åpenbart et spørsmål som nå skal forbigås i stillhet og skyves over til et utvalg, og som så langt, etter at jeg har hørt både statsråden og representanten Onarheim, rett og slett preges av at en her foreløpig velger å ha en rekke bortforklaringer. Senterpartiet vet utmerket godt at det kan gis erstatning etter alminnelige rettsgrunnsetninger, men vi vet også at alminnelige rettsgrunnsetninger i denne sammenhengen, med den rettspraksisen en har fått på området, i realiteten betyr at private grunneiere kan risikere å ikke få en øre i erstatning. Så sier en at dette ikke ble grundig nok vurdert. Dette ble da grundig vurdert knyttet til Willoch-regjeringens endring av naturvernloven i 1985! De juridiske vurderingene av om en skal trekke inn landskapsvernområder og nasjonalparker i naturvernloven § 20, er akkurat de samme som for naturreservat, og kan dermed også betraktes etter de samme linjer. De økonomiske sidene er sjølsagt viktig. Det vil koste. Men det er faktisk slik at det koster dersom samfunnet skal begrense den private eiers rådighet og eiendomsrett over sin egen eiendom. Det koster penger, og det er en kostnad samfunnet må være villig til å ta dersom en skal ha den minste respekt for den private eiendomsretten, noe som burde oppta både Høyre og Kristelig Folkeparti. Forslaget slik som det nå ligger, skaper ny usikkerhet. Dette trekker i langdrag og bidrar til nye uklarheter. Det bidrar også til at man får opprettelse av områder som nasjonalparkområder uten at en har noen avklaring om erstatningsspørsmålene. Det er ikke slik at dette er en ny problemstilling; en kan lese igjennom nasjonalparkmeldingen fra 1992 – det er snart 10 år siden den ble behandlet. Der har både Høyre, Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Fremskrittspartiet en rekke uttalelser om akkurat dette spørsmålet. Vi sier også veldig mye pent om holdningen til vern av privat eiendom, som jo ble tatt inn i forbindelse med nasjonalparkmeldingen i 1992. Det var et helt nytt moment som da ble tatt inn, som vi alle bemerket behørig, men som en åpenbart ikke er så opptatt av nå som en var den gangen. Jeg må si at den måten en her behandler denne saken på, fortjener ikke saken, og den fortjener heller ikke de private grunneierne.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-06-11:
Det er helt korrekt at jeg synes dette er en pinlig sak for regjeringspartiene, rett og slett en pinlig sak i forhold til den historikken disse partiene har når det gjelder både holdningen til privat eiendomsrett og holdningen til vern og erstatning. I 1985 fikk en i forbindelse med lovendringene av naturvernloven, som gjaldt naturreservat og private grunneiere, utredet de juridiske sidene. Det materialet ligger der, og det materialet kan ligge til grunn også for landskapsvernområder og for nasjonalparker. Det er ingen forskjell i de juridiske vurderingene i så måte. I 1992 hadde vi behandlingen av nasjonalparkmeldingen. Da fremmet Senterpartiet og Fremskrittspartiet et forslag om å få forandret erstatningsreglene med en gang. Vi fikk ikke støtte fra Høyre og Kristelig Folkeparti da, men partiene gikk meget langt i å være positive til en endring av erstatningsreglene. Det var ikke måte på hvor viktig den private eiendomsretten var når den ble inkludert i verneplansammenheng, og det spørsmålet skulle vi komme tilbake til. Det er ni år siden. Jeg synes det er pinlig at en nå kommer med den typen retoriske poeng i forhold til Senterpartiet og til meg som representant. Senterpartiet fremmet dette forslaget for snart ti år siden! Men det er klart at Rahms innlegg er interessant hvis det betyr at han nå er i ferd med å tilkjennegi en holdning til disse spørsmålene. Én ting er jo at en her vil bruke tid på å vurdere – hvis det bare var så vel – men regjeringspartiene tilkjennegir jo ingen holdning, ingen prinsipielle synspunkt i dette spørsmålet. Det er det jeg først og fremst er svært skuffet over. Dersom Rahms innlegg betyr en liten åpning i forhold til det, så er det bra, men det forhindrer ikke at regjeringspartienes opptreden i forbindelse med innstillingen er direkte pinlig.