Erna Solberg (Høyre), 2002-06-20:
Generelt har jeg lyst til å si at kommuneproposisjonen inneholder flere elementer. Den inneholder opplegget for kommuneøkonomien i 2003, den inneholder langsiktige omlegginger i inntektssystemet og finansieringssystemet, og den inneholder Regjeringens politikk for modernisering av offentlig sektor, spesielt knyttet til kommunesektoren og det arbeidet vi skal gjøre på det området. Generelt sett er jeg altså meget fornøyd med den innstillingen som ligger her i dag. Det er en innstilling som gir oss tilslutning til hovedtrekkene i det Regjeringen la opp til, som har noen endringer, endringer som jeg i og for seg synes er positive, og som Regjeringen selvfølgelig kommer til å følge opp i forhold til avtalen mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene. Det er en styrking bl.a. i forhold til ressurskrevende brukere, og det er klargjøring av en del prinsipper. Jeg synes at vi på bakgrunn av denne innstillingen har noe å jobbe videre med. Når man går inn og ser på forskjellene, er noe av det mest slående for en som har sittet fire år i kommunalkomiteen og vært med på å behandle dette gang på gang, den fullstendige omleggingen Arbeiderpartiet har av sin kommunalpolitikk på andre områder enn det som bare dreier seg om økonomi. Nå er Arbeiderpartiet for nye befolkningstall, som de har vært imot hele tiden – en viktig endring i forhold til vekstkommunene. Nå synes de nesten ikke at vi går raskt nok frem. Men de har alltid vært imot det før. Nå er Arbeiderpartiet for en toppfinansieringsreform for ressurskrevende brukere, til tross for at de i fjor vår stemte imot, og vil at vi skal gå enda fortere frem. Nå er de for storbytilskudd til rus- og psykiatrikriterier, som jeg i fire år på Stortinget har forsøkt å få til. Arbeiderpartiet har hele tiden vært imot å finne frem til praktiske løsninger på dette. Det er hyggelig, men jeg synes på en måte at det er litt påfallende at man regner med at det skal skje noe veldig raskt – over natten – når man faktisk har vært imot vedtakene, imot føringene og imot alt som har gått på å gi både vekstkommuner og storbyer en uttelling. Så sa Reidar Sandal noe som var helt feil. Han sa at det ikke var en krone mer i regjeringspartienes og Fremskrittspartiets opplegg. Det er altså 2–2,5 milliarder kr mer til kommunesektoren neste år i Regjeringens opplegg, som har fått tilslutning her. Den andre vesentlige delen som er interessant i forhold til det som sies nå, er at Arbeiderpartiet kontinuerlig forsøker å selge en historie for øyeblikket om at vi for å få rom til skattelettelser må kutte i kommuneøkonomien. Da er det interessant å se sammenhengen i Arbeiderpartiets egen politikk. Jeg har forsøkt å forklare hvorfor vi i 2003 har et særlig stramt opplegg for kommuneøkonomien. Det er fordi vi har for mange langsiktige forpliktelser som er vedtatt tidligere, og som vi skal finansiere. Til tross for en handlingsregel som Arbeiderpartiet nå synes vi bruker for mye penger av, har vi ikke så stort rom igjen, og vi har prioritert kommunene. Men hva er det som ligger i Arbeiderpartiets opplegg hver dag i denne sal? Jo, det er å bruke enda mer penger på 2003-budsjettet, legge på nye forpliktelser, og barnehagene er bare ett eksempel. I Arbeiderpartiets reviderte nasjonalbudsjett går de altså inn for den største skattelettelsen av alle, som skal betales i 2003. De går inn for å høyne avskrivningssatsen på maskiner, som altså har en større provenyvirkning i årene fremover enn den såkalte skattelettelsen for rike, en provenyvirkning som er akkurat like stor som økningen i Arbeiderpartiets opplegg i kommuneøkonomien for neste år. Jeg synes egentlig at Arbeiderpartiet bør slutte med dobbeltbokholderiet sitt. De sier noe på den ene siden, de selger ut hver enkelt bit, men sammenhengen er der ikke lenger. Det kan være fordi de ikke forventer å bli tatt med buksene nede når det er slik. Det kan være at Arbeiderpartiet tror at ingen klarer å legge sammen alle enkeltsakene når de ikke innfrir alt det de enkeltvis går inn for å innfri, og komme frem til en sum for budsjettet til høsten. Men det er jo bl.a. slik at de finansierer opplegget sitt i revidert nasjonalbudsjett ved å skyve på utgifter på 1 milliard kr til Forsvaret, som altså etter Arbeiderpartiets opplegg skulle ha vært lagt inn i budsjettopplegget for neste år hvis avtalen med regjeringspartiene skulle ha vært troverdig fra Arbeiderpartiets side. Jeg regner med at vi aldri ser den ekstramilliarden i noe opplegg fra Arbeiderpartiet, fordi vi andre ved hjelp av Fremskrittspartiet har fått dette gjennom. Men det er altså et dobbeltbokholderi, og jeg skal ikke si hva jeg egentlig synes om det. Men jeg synes i grunnen det er med på å skape stor velgerforakt hvis man ikke tør å være ærlig om hvilke prioriteringer man tar. Det andre Arbeiderpartiet sier, er at det er oppsiktsvekkende med alle enkelteksemplene på hva ordførere har sagt rundt omkring om vårt budsjettopplegg for kommunesektoren neste år. Jeg kan gå tilbake og finne sitater fra arbeiderpartiordførere om hvor fælt det har vært i kommunene deres. Jeg har sagt at det i enkelte kommuner altså blir velferdsendringer og kanskje reduksjoner neste år. Det er jo sannheten. Det var velferdsreduksjoner i noen kommuner også i 2000, i 2001 og i 2002, til tross for oppleggene Arbeiderpartiet og vi har vært sammen om, fordi det bl.a. har vært omlegginger i inntektssystemet som gjør at enkeltvirkningene for enkelte kommuner blir større enn bare summen av økningene. Så jeg synes det er rimelig utrolig at Arbeiderpartiet, basert på en økning i frie inntekter på 1 milliard kr og basert på totalt ulike signaler om hva de faktisk har innenfor og hva de har utenfor dette kommuneøkonomiopplegget, om barnehagene er innenfor eller utenfor, faktisk kan gå ut med så store ord. Så til spørsmålet om pensjoner. Det er også slik at Regjeringen er bekymret over pensjonsutviklingen. Jeg har lyst til å minne Senterpartiet om at nå bruker man som en sannhet det som KS skrev til kommunalkomiteen var en illustrasjon, nemlig de 5,9 milliarder kr. Vi har forsøkt å gå gjennom disse tallene, og vi mener fremdeles at man er enig om at de langsiktige økningene i pensjonsutgifter ligger mellom 2 og 3 milliarder kr. Derfor har vi også sagt at det er de langsiktige utgiftene vi skal ta høyde for i det enkelte års kommuneøkonomi og i kommunenes regnskapsførsel, og at dette vil vi regulere i en forskrift. Det betyr at den ene delen av det Arbeiderpartiet har foreslått, på mange måter er innfridd, for vi har sagt at vi nå kommer med forskrift til kommuneloven på dette området. Men det er litt vanskelig når KS selv sier at det var en illustrasjon, og Senterpartiet kontinuerlig bruker denne illustrasjonen som om det var sannheten. Sannheten er at vi vet ennå ikke hva utgiftene blir, for KLP har bl.a. ikke skrevet ut regning. Jeg synes det er vanskelig, og det burde være et problem også for Senterpartiet, som på en måte stod som far eller mor for konsultasjonsordningen, som vi nå har med kommunesektoren, at KS opererer med andre tall i forhold til Stortinget enn de vi i samarbeid diskuterte i forbindelse med konsultasjonsordningen, da det faktisk var enighet om det. Jeg synes at det er viktig at kommunesektoren av strukturmessige hensyn også tar hensyn til sine egne pensjonsutgifter, og at det er de som har ansvaret. Jeg har lyst til å vise til et eksempel på hvorfor det er bra for den norske befolkningen. Kristiansund kommune har hatt en omstilling, og de har bl.a. valgt en annen måte å løse pensjonsforpliktelsene sine på, for de har tatt en større egenandel på uføregraden blant sine ansatte. Det har gjort at Kristiansund kommune stod i første linje for å bli med i det inkluderende arbeidslivet og var den første kommunen i Møre og Romsdal som meldte seg inn under ordningen inkluderende arbeidsliv, fordi de hadde en egenkostnad, fordi de hadde et egetmotiv for å ha et bedre arbeidsmiljø. Slike strukturendringer er det viktig at vi har i det norske samfunnet. Derfor er det viktig at vi ikke bare kan regne med at man kan levere regningene, og at de skal betales av resten av samfunnet. Da får vi heller ikke gode initiativer lokalt. Det jeg synes er mest negativt ved å lese kommuneproposisjonen, som heldigvis ikke har flertall, er Arbeiderpartiets totale snuoperasjon knyttet til det å gi kommunene større handlingsrom. På område etter område hopper de nå av ordninger de selv for to år siden la frem for Stortinget, ordninger som skulle gå fra å være øremerkede ordninger til å innlemmes i kommuneøkonomien. På den måten sørger Arbeiderpartiet for at vi fortsatt fokuserer på at ting skal øremerkes, Stortinget skal prioritere, og vi har ikke tillit til kommunene. Også med bakgrunn i den debatten vi hadde om tiprosentsregelen om boliger, hvor man ikke kunne ha tillit til at kommunene kunne bestemme hvem man skulle samarbeide med, synes jeg det er skuffende for fremtiden til Kommune-Norge. Jeg tror mange venter på og lengter etter mindre enkeltreguleringer, mindre byråkrati og mindre øremerking. Øremerkinger av den typen vi har i dag, og byråkrati henger sammen, for det betyr at den enkelte statsråd er ansvarlig i denne sal for bruk av øremerkede midler, og det betyr at man får kontroll og rapporteringsrutiner som er mye tettere. Jeg håper at dette bare er et engangstilfelle fra Arbeiderpartiet, og at de finner tilbake igjen til det som var tanken deres da de selv satt i regjering, mindre øremerking. La meg så til slutt si to ting om eldreomsorgsreformen. Jeg er glad for at vi nå kommer til en avslutning på denne, og at et bredt flertall har funnet en løsning på hvordan avslutningen skal være. Når Karin Andersen sier at det bare er en boligreform, skal jeg komme med en innrømmelse, at det har jeg også sagt lenge. Men jeg vil si at evalueringen som er lagt frem i den stortingsmeldingen som har gått til sosialkomiteen, viser at målet med 12 000 nye årsverk knyttet til dette, som altså er kvalitetsdelen av eldreomsorgen, faktisk er overoppfylt. Det er 13 000 flere årsverk i eldreomsorgen. Vi må ikke bidra til å ta ned denne reformen med å klage på at det ikke er blitt bedre kvalitet. Sosialministeren har sagt at man kommer tilbake med en gjennomgang av kvaliteten og hvordan vi skal komme med bedre grep overfor eldreomsorgen og en kvalitetsheving på disse områdene. I sum synes jeg det er mye positivt i det som flertallet gjør her, men jeg er faktisk meget skuffet på grunn av at Arbeiderpartiet gjennom det opplegget de viser her, har snudd totalt i forhold til øremerking og i forhold til frihet i kommunene. Det er skremmende, og jeg håper at kommunepolitikerne også oppdager at Arbeiderpartiet har snudd helt rundt.