Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-23:
Jeg vil starte med å takke saksordføreren for godt utført arbeid og en god framstilling av saken. Næringslivet har hvert år store utgifter med å etterleve informasjonskravene i det offentlige regelverket. Daværende nærings- og handelsminister Børge Brende iverksatte derfor i 2005 et kartleggingsprosjekt for å finne ut hvor store disse kostnadene er totalt sett, og få disse brutt ned på departementsnivå. Stoltenberg-regjeringen har så fulgt opp dette arbeidet, engasjert eksterne konsulenter, og i fjor kom det på bordet en rapport som viste at ufattelige 57 milliarder kr hvert år brukes av næringslivet til dette formålet, tilsvarende i overkant av 2,6 pst. av bruttonasjonalprodukt. Det er ingen tvil om at rapporteringsutgifter på dette nivået er en betydelig kostnad i forhold til konkurranseevne, verdiskaping og arbeidsplasser i Norge. Når skjemaveldet koster 57 milliarder kr, skal det ikke store prosentvise reduksjonen til for at det faktisk virkelig monner for norske bedrifter og for norske næringsdrivende. Vi politikere bruker ofte store og små tall om hverandre i debattene, og det er vanskelig å se for seg relative størrelser i næringspolitikken. Jeg vil i den sammenhengen peke på en annen viktig næringspolitisk sak, i alle fall for ikke-sosialistisk side, nemlig å fjerne formuesskatten på arbeidende kapital i bedriftene. Provenykostnaden i statsbudsjettet ved å fjerne hele denne skatten på arbeidende kapital i bedriftene er bare 10 pst. av kostnaden ved statens skjemavelde. Så klarer vi å kutte skjemaveldet med bare 10 pst. i løpet av fire år, er det en forbedring av konkurranseevnen for bedriftene tilsvarende hele denne skatten på arbeidende kapital. En del land rundt oss har langt større målsettinger enn dette. Der skal utgiftene kuttes med 25 pst. Men Stoltenberg-regjeringen har dessverre ingen slike ambisjoner for forenklingsarbeidet. Da næringsministeren la fram sin handlingsplan «Tid til nyskaping og produksjon», inneholdt planen verken lange eller kortsiktige målsettinger. Den inneholdt ikke engang et forsøk på å anslå effekten av de tiltakene som lå i planen. Jeg synes derfor det er litt pussig at representanten Gunvor Eldegard skryter av denne handlingsplanen. Handlingsplanen er som å stille til VM i høydehopp, men insistere på at listen legges på laveste merke. Regjeringen skryter av at planen inneholder 126 tiltak. Men det er ikke antall tiltak dette handler om, det handler om summen av effekt som disse tiltakene faktisk har for næringslivet. Jeg mener det vil være en logisk oppfølging av det kartleggingsarbeidet som er gjort, at man bruker informasjonen – som er brutt ned på departementsnivå og på hver enkel lov og forskrift – til å lage konkrete mål på område etter område og så jobbe for å få til forenklinger på disse områdene. Så bør Regjeringen med jevne mellomrom, f.eks. i forbindelse med statsbudsjettet, rapportere om hvor man står i forhold til disse målsettingene. Er ambisjonen tryggere arbeidsplasser og økt verdiskaping, er dette åpenbart veien å gå. Jeg vil særlig peke på at forenkling er viktig for små og mellomstore bedrifter, og at det er svært viktig for virksomheter som er i oppstartsfasen. Det bør være unødvendig å nevne det, men vi står midt oppe i en finanskrise der mange mister jobben. Da må det være et minimum at Regjeringen og myndighetene stiller opp med et ubyråkratisk opplegg for å etablere ny virksomhet. I næringslivet er det nå blitt en veldig tydelig trend at små og mellomstore bedrifter organiserer seg i såkalte NUF-er, norskregistrert utenlandsk foretak. Denne selskapsformen byr på klare fordeler når det gjelder krav til innskutt egenkapital og revisjonsplikt. Jeg synes det er prinsipielt viktig at aksjeselskapsformen er tilgjengelig for gründere, og særlig for gründere som starter ut fra et tøft utgangspunkt, som arbeidsledighet faktisk er. Det er opplagt at dagens aksjelov er krevende. Samtidig er det uheldig dersom mange får eksponert hele sin privatøkonomi inn mot en risikabel næringsvirksomhet. NUF-ene er derfor et kjærkomment alternativ for mange. Men det er også åpenbart at NUF gir mulighet for skatteunndragelse, hvitvasking, trygdesvindel og annen økonomisk kriminalitet. Jeg synes det er svært viktig at Regjeringen i dagens situasjon ikke faller for det første og beste forslaget fra forvaltningen om å stramme inn regelverket for NUF og dermed øke skjemaveldet, men tvert imot velge en annen strategi og lage en norsk aksjelov som er konkurransedyktig med NUF. Man bør prioritere forenklingshensyn når man konkluderer i spørsmålet om revisjonsplikt. Man bør også prioritere forenklingsperspektivet og lette på kravene til oppbevaringsplikt for bokføringsbilag. Svenskene har en klart mer offensiv holdning til forenkling enn Norge. Dette er kanskje en naturlig konsekvens av at man har en borgerlig regjering i Sverige som er mer opptatt av arbeidsplasser og verdiskaping, mens vi har en sosialdemokratisk regjering som setter reguleringer og kampen mot økonomisk kriminalitet høyere. Jeg synes vi bør lære av svenskene når det gjelder forenkling. De har klare ambisjoner. De har et eget regelråd. De letter på revisjonsplikten, og de jobber med mange andre tiltak. I EU jobber man nå med en ny aksjelov for småbedrifter, uten krav til store beløp i egenkapital. Det sier dessverre en del om Regjeringens engasjement for bedrifter og arbeidsplasser at forenklingsarbeidet er fritt for målsettinger. Det er fritt for større og effektive tiltak, og det er fritt for saker til Stortinget. Derfor er det positivt, nå seks måneder før valget, at en samlet opposisjon støtter Høyres forslag om en stortingsmelding om forenkling.