trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-11-24:
Dei frivillige organisasjonane utgjer ein viktig del av det sivile samfunnet og er ein viktig arena for mange menneske. Dei er limet både i lokalsamfunn og i eit nasjonalt perspektiv. Derfor har Høgre alltid jobba aktivt for å betre rammevilkåra og avgrense omfanget av reglar, forbod og påbod for frivillig verksemd. Det er trist å sjå at regjeringa stikk kjeppar i hjula for frivillige organisasjonar ved t.d. ikkje å følgje opp opptrappinga av momsrefusjonsordninga for 2012. Derfor er det svært gledeleg at ein samla opposisjon ønskjer å rette opp dette ved å føreslå å auke løyvingane til ordninga for 2012 med 200 mill. kr. I tillegg blir frådrag for gåver til frivillige organisasjonar utvida frå 12 000 til 25 000 kr. Høgre vil i tillegg heve grensa for lønsplikt til 8 000 kr og auke grensa for arbeidsgjevaravgiftsplikt til 50 000 kr per tilsett og 500 000 kr per organisasjon. Det vil gjere det lettare for personar som ønskjer å gjere ein innsats, og det vil ikkje minst redusere byråkratiet i dei frivillige organisasjonane. Tryggleik har vore eit viktig tema i dag, og tryggleik gjennom kunnskap og konkurransekraft er Høgres resept i ei vanskeleg tid. Ein viktig tryggleiksfaktor er Redningsselskapet. Tryggleik på sjøen er svært viktig. Frivillige organisasjonar har ein sentral del av kystberedskapen vår når det gjeld både søk, redning og oljevern, og Redningsselskapet er heilt avgjerande for sikkerheita langs kysten. Døme på dette er bl.a. kor viktig redningsskøyta «Emmy Dyvi» var i redningsaksjonen for hurtigruta «Nordlys» i Ålesund. Den hurtige responsen til redningsskøyta viser tydeleg kor viktig det er å ha tett med redningsskøyter langs kysten. Eit anna eksempel var sist tysdag då MS «Nordstjernen» fekk motorproblem utanfor Stad. Skipet fekk hjelp frå ei redningsskøyte inn til Torvik sør for Ålesund. Statistikken til Redningsselskapet viser at i 2010 blei det redda 18 liv, berga 77 fartøy, utført 124 sjuketransportar og assistert 6 222 fartøy. Dette syner at Redningsselskapet gjer ein svært viktig innsats for tryggleiken til fiskarar, folk og båtar som ferdast langs kysten. Derfor ønskjer Høgre at Redningsselskapet får dei midlane som trengst for 2012 for å kunne tilby ein god beredskap, og aukar løyvingane med 30 mill. kr, slik at dei slepp å leggje båtar i opplag og permittere personar, slik som regjeringspartia ønskjer. Sist veke såg vi stolte arbeidarpartipolitikarar skryte av at dei hadde fått 10 mill. kr ekstra til Redningsselskapet. No ser vi i finansinnstillinga her i dag at det blir berre 5 mill. kr til Redningsselskapet. Når vi veit at den raud-grøne regjeringa har 350 mrd. kr meir å bruke i år enn Bondevik II hadde i 2005, er nedprioriteringa av Redningsselskapet eit godt døme på ei regjering som sviktar, og på tafatte raud-grøne politikarar.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Deler av Europa er i opprør. Tv-reportasjer fra Spania og Hellas viser fortvilte blikk – blikk fulle av håpløshet og maktesløshet, sinne, oppgitthet og tristhet. Her debatterer vi ventetider for brystimplantat etter at kvinner er reddet fra kreftdøden og får livreddende cellegiftbehandling betalt av fellesskapet. Å skape trygghet i en kritisk tid er viktig for Arbeiderpartiet. Arbeid, klare prioriteringer og bevisst styring gir trygghet. Folk skal ikke kastes på gaten eller miste jobben. Som nasjon har vi et større moralsk ansvar for hverandre i tider som denne. Arbeiderpartiet fører en bevisst og målrettet politikk på områder som handler om barn, arbeid, utdanning, omsorg og de store reformene, som Nav- og pensjons- og uførereform, jobbstrategi og IA-arbeid. Arbeidslivet skal være trygt og forutsigbart, arbeidsmiljøloven og trepartssamarbeidet skal ikke uthules. Folk skal ha like muligheter. Som land betraktet er vi ganske unikt, uansett Høyre og Fremskrittspartiets innsats for å snakke Norge ned. Men det er ganske naturlig, for de vil skape et annet land. Høyre og Fremskrittspartiet har stivnet i gammeldags, forgangen politisk ideologi. Deres firefeltsvei gjennom Norge består av skattekutt og markedsstyring. Veien har vist seg å ende på feil sted, og underveis åpner det seg kratre av usikkerhet. De kjører ufortrødent videre og framstiller seg som de svakes venn. Leser vi budsjettet nøye, ser vi at de store satsingene gir den sterkeste rett. Høyres politikk har tydelig retning: 12,6 mrd. kr i skattekutt skal tas fra landbruket, regionale utviklingsmidler, fagorganiserte og sykehusene, for å nevne noe. Den representanten fra Høyre som nylig var oppe og snakket om Redningsselskapet, to innlegg før mitt, har ikke lest vår politikk godt. Vi har virkelig satset på sikkerhet til sjøs, og vi har tatt redningstjenesten på alvor. Regjeringen moderniserer Norge, distriktene og de store velferdsordningene. Tirsdag møtte jeg 240 krigsseilere. De ble hedret med dåp av minnesmerket Hestmanden. Det var 240 menn med hver sin spesielle historie: tap, usikkerhet, slit og redsel. Men likevel preget et sterkt fellesskap hele markeringen. Den var til å ta og føle på. Det var verdig og stolt. Fellesskap gir mennesker håp, trygghet og tro på framtida. Det er viktig kapital i usikre tider.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Me lever av kvarandres deltaking her i landet. Den deltakinga finst ved at me opnar dørene for kvarandre. Det har resultert i at me har blitt verdas mest likestilte land og verdas beste land å bu i. Men det at me er verdas mest likestilte land, betyr derimot ikkje at me er likestilte. Det betyr berre at me er minst dårlege i klassa. Derfor legg dette budsjettet opp til at me skal gå fleire skritt på vegen. Det skal me gjere i kvart einaste budsjett til me er framme. At menn tener meir enn kvinner, òg når dei står i same stilling i same bedrift med same utdanning, at menn eig meir, at menn styrer meir, og at det har stått så til dei gradar mange fleire mannebein enn kvinnebein her eg står no i dag, illustrerer at me ikkje er likestilte. Det er me ikkje. Den største klampen om foten for at me skal bli det, er at enkelte parti forfektar at me er det – på same måten som at den største faren for at trygg økonomisk framtid skal finne stad, er oppfatninga av at den tryggleiken vil finnast uansett korleis me forvaltar han, og at ein like gjerne kan gjere grep som svekkjer tryggleiken, eller for å seie det med høgresidas ord: grep som er «spanande» eller «moderne». Med den erkjenninga kan me velje å gjere to ting – anten halde fram med å utvide likestillingsarbeidet som me har starta på, og som gjev resultat, eller me kan velje å gjere ingenting. Solveig Horne snakka om valfridom for familiar i sitt innlegg. Til det vil eg seie at frie val blir ikkje reelle før me får rydda opp i sosiale strukturar som hindrar dei. Å ikkje gjere det er politisk ansvarsfråskriving. Framstegspartiet har fleire gonger sagt at dei er ueinige i våre løysingar for å oppnå meir likestilling, fordi dei er gammaldagse. Dei påstår at dei ikkje gjev rom for val, sjølv om dei veit at resultata av våre løysingar er at vala blir meir reelle. Forskjellige parti skal ha forskjellige tiltak for å løyse problem. Det har me alltid. Men i denne samanhengen er ikkje Framstegspartiet einig i at me har eit problem. Derfor har dei ikkje noka løysing på det. Sannheita får ein av barn og budsjettmerknader. I ein av Framstegspartiets merknader til dette budsjettet står det: «Disse medlemmer» – altså Framstegspartiet – «er av den oppfatning at det er en for sterk vektlegging på tiltak for å fremme likestilling.» Eg tillèt meg å gjenta det: Det er «for sterk vektlegging på tiltak for å fremme likestilling». Eg legg til grunn at Framstegspartiet meiner det dei seier, og det dei skriv. Dei meiner at det er for mykje likestilling, og at me gjer for mykje for å oppnå full likestilling. Deira merknad til budsjettet er ei aktiv utmelding av likestillingsdebatten. Det er ikkje tilfeldig at me har trygg økonomi og er verdas beste land å bu i. Likestilling speler ei stor rolle i den norske økonomiske politikken. Dersom ein meiner at ein skal vidareutvikle eit godt samfunn, ein trygg økonomi, trygge familiar med frie menneske, må me satse på meir likestilling, ikkje mindre. Det er eg glad for at dette budsjettet legg opp til.
Wenche Olsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Til tross for at vårt helsevesen er blant verdens beste, høres det ut til på debatten at vi ligger i bunnsjiktet. Det er klart at vi kan bli bedre på mye, og de utfordringene skal vi ta på alvor. Men vi må ikke bedrive retorikk som får det til å høres ut som at alt er galt. Litt betenkelig er det også om man mener det står så dårlig til som Høyre sier. Da er det litt forbausende at de kan gi skattelette på 12,6 mrd. kr. For oss er det slik at vi ønsker å bruke de pengene på helse og eldreomsorg i stedet for skattelette. Derfor styrker vi pasientbehandlingen i sykehusene med 1,4 mrd. kr. Det vil gi økt pasientbehandling og bidra til å redusere ventelisten. Høyre fortsetter med sine påstander om at administrasjonen i helseforetakene er ueffektiv og kostbar. De vil kutte i sykehusadministrasjonen med 580 mill. kr. – samtidig som vi kan lese i en OECD-rapport at Norge bruker 0,8 pst. av de totale helseutgiftene på administrasjon, mens gjennomsnittet for OECD-landene er på 3 pst. Den rapporten burde jo bidra til å fjerne myten om at de administrative oppgavene i helsevesenet vårt er ueffektive og kostbare. De pengene som Høyre skal kutte i helseforetakene, skal de bruke til å kjøpe private helsetjenester. Men det blir ikke flere hender i helsesektoren ved å privatisere dem, det blir bare flere eiere som skal hente ut overskudd – ofte eiere i store utenlandske konsern, som sender overskuddet ut av Norge. Samhandlingsreformen er vår tids største helsereform, og den skal bidra til å få oss til å tenke helse i alt vi gjør. Vi skal ha større fokus på folkehelse og forebygging, vi skal med Samhandlingsreformen redusere sosiale forskjeller, folk skal få gode helsetjenester i nærheten av der de bor. Etter en lang og omfattende prosess er vi nå klare til å rulle ut Samhandlingsreformen i hele Norges land. Da vi startet arbeidet med Samhandlingsreformen, var stort sett alle enige om hva som var utfordringen, og hvilke tiltak som måtte tas i bruk. Klagen fra opposisjonen den gangen var at vi brukte altfor lang tid, og at det ikke var noe igjen av innholdet i reformen. Så kom meldingen til Stortinget, og da var tonen en annen – nå gikk det uforsvarlig fort, og vi gjorde for omfattende tiltak. Da ville opposisjonen at vi skulle utsette gjennomføringen og sette i gang prøveprosjekt. Det er litt sent. Det har vært gode prøveprosjekter i gang ute i kommunene i lang tid, og jeg kan røpe at flere av ideene til de gode tiltakene i Samhandlingsreformen kommer derfra. Selv om det er mange gode formål en alltid kan ønske seg mer penger til, er jeg glad for at vi legger fram et budsjett som vil bidra til å sikre arbeidsplasser og en lav rente, samtidig som vi evner å prioritere viktige oppgaver som helse og eldre.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Det er mørke skyer over Europa, der vi no ser resultatet av ein dynamisk skattepolitikk som vart sett ut i livet av velmeinande politikarar, som trudde på at skattelette ville gje auka inntekter til staten. Det gav ikkje auka inntekter, og gjelda voks. Det same såg vi i Amerika. Då Bush overtok etter Clinton, var det fyrste han gjorde, å setja ned skattane. Og kva skjedde? Jo, inntektene vart det ikkje noko av, og gjelda voks. Berlusconi gjorde akkurat det same grepet – ned med skattane, inntektene vart det ikkje noko av, og gjelda voks. I dag ser vi at skattane må aukast for å få landa på beina att, men no må dei bruka dei auka skatteinntektene til å betala renter og avdrag på høg gjeld – og ikkje på velferdsauke. Dette er faktisk den same stigen som Høgre vil at Noreg skal inn på. Høgre foreslår skattelette på 12,6 mrd. kr i årets budsjett. Dette vil sjølvsagt gjera dei aller rikaste endå rikare, men den vanlege lønsmottakaren, mannen i gata, skal få skatteauke i form av at fagforeiningskontigenten ikkje lenger skal gje rett til frådrag. Dette er Høgre si rettferdstenking og premiering av at vi har verdas mest velorganiserte arbeidsliv og mest ansvarlege arbeidstakarar. Førre veke besøkte eg ei global bedrift med hovudbase i Førde. Ho har mangedobla omsetninga og overskotet og talet på fast tilsette – og det under den raud-grøne regjeringa. Eg spurde om skattetrykk, om eigedomsskatt og om formuesskatt, og eg fekk som svar at dei faktisk var meir opptekne av moglegheitene enn av avgrensingane, og at Noreg var moglegheitene sitt land. Det er jo heilt rett! Det er skapt om lag 300 000 nye arbeidsplassar i Noreg sidan 2005 – dette i svært sterk kontrast til det som Høgre sa i valkampen i 2005. Då sa Børge Brende at tusenvis av arbeidsplassar ville forsvinne viss vi raud-grøne slapp til. Ja, Høgre sprang rundt med noko som dei kalla lånekalkulator for å visa kor mykje dyrare lånet til den vanlege mannen i gata vart viss vi raud-grøne kom i regjering. For vi ville ikkje greia å halda orden i økonomien. Du snakka meg om å ta feil! Kvifor skal vi tru på Høgre sin skattelettestrategi og vegval i dag, når historia viser at dei tok feil – veldig, veldig feil. I dag er det konkurransekraft og produktivitet som er mantraet, og eg trur dei vil ta veldig, veldig feil der òg.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Norge må være annerledeslandet på mange områder. Krisen i Europa er veldig alvorlig, og den kan ramme Norge når som helst. Når man slår på tv-en, og når man ser seg rundt, ser man at hver dag slåss folk for rettighetene sine – det settes fyr på biler, det plyndres butikker osv. Vi skal ikke så langt utenfor stuedøren før vi ser dette. Da er det viktig at vi har en stødig økonomisk styring. Det er helt avgjørende for å trygge både norske bedrifter og folks arbeidsplasser. Det er det viktigste. Arbeiderpartiet og regjeringen har styrt landet trygt gjennom kriser før, og vi er beredt til å handle på nytt når det trengs. Og det ser folk. Forrige gang vi var inne i en finanskrise, satte vi inn midler som var med på å trygge folks hverdag, og vi fikk også gjort en hel masse rundt omkring selv om vi var inne i en krise. Folk vil ha trygghet. Jeg synes vi i dag har tydeliggjort skillelinjen i norsk politikk enda mer. Jeg mener at den er enda mer forsterket enn den har vært tidligere, og jeg tror også at den kommer til å bli bare mer og mer forsterket. Norge har tradisjon for at myndighetene og partene i arbeidslivet tar ansvar og praktiserer utstrakt samarbeid i alle spørsmål som berører arbeidslivet. Det er viktig med trepartssamarbeidet. På 1990-tallet viste vi at det var fullt mulig å skape reallønnsvekst samtidig som vi bedret konkurranseevnen. Det var mange av oss som husket solidaritetsalternativet, der vi som sto i jobb, viste solidaritet med dem som ble ledige. Denne gangen må vi vise solidaritet med dem som kan bli ledige. Norge har stor konkurransekraft. Høyre og de borgerlige partiene må slutte å snakke Norge ned. Vi har et veldrevet samfunn, høy kompetanse, gode velferdsordninger og ikke minst stabile rammebetingelser for næringslivet. Vi satser på utdanning, forskning, samferdsel og forenkling. Slik ruster vi oss til framtiden. I et budsjett preget av nøkternhet og behov for å holde orden i økonomien har vi nok en gang funnet rom for å satse bl.a. på samferdsel. De rød-grønnes samferdselsbudsjett har økt hvert år siden vi tok over i 2005. God framkommelighet på veien og en effektiv kollektivtransport har stor betydning for menneskers hverdag og for konkurransekraften vår. På fire år har vi lagt ut 13 000 km ny asfalt. Det er like langt som fra Alta til Damaskus og hjem igjen. Det er ikke så verst. Dette er viktig for bosetting og næringsliv. Jeg er kjempefornøyd med at vi starter dette løftet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Verdiskaping og konkurransekraft har vært en gjenganger i dagens finansdebatt. Siv Jensen sa i sitt innlegg at hun frykter svekket konkurranseevne framover. Hun ønsker flere mennesker inn i arbeidslivet og mer kreative norske arbeidsplasser. Jens Stoltenberg ga en tydelig anerkjennelse til alle som satser og skaper nye bedrifter. Nye tall fra SSB viser at mange av dem er innvandrere. De utgjør 12,2 pst. av befolkningen, men hele 18,7 pst. av dem som etablerer personlig eide foretak, og andelen har steget raskt. Sigbjørn Johnsen påpekte at det som gjør Norge rikt, er de manges arbeidsinnsats. Han har tidligere vist til kvinners inntog i arbeidslivet som noe av det som har dratt økonomien oppover. Det potensialet er for en stor del utnyttet. Det største potensialet nå er innvandrere i yrkesaktiv alder. Vi må fortsette å integrere flere i arbeidslivet, i vår egen interesse. Da kan vi fortsette å kombinere økonomisk vekst og sosial rettferdighet. Torgeir Micaelsen sa det var på tide å løfte blikket. Det kan bl.a. bety å skifte fokus i innvandrings- og integreringsdebatten, der noen har gjort det å omtale innvandrere som en belastning for det norske samfunnet til sitt varemerke. Det bør de slutte med. Den kreativiteten Siv Jensen etterlyser, kan hun nemlig finne blant innvandrerne. The Economist er vel en grei kilde i en finansdebatt. Hovedoppslaget denne uka heter «The magic of diasporas» – om hvordan businessnettverk av migranter er i ferd med å forandre verden, mens migrantenes bidrag til økonomisk vekst fortsatt er sterkt undervurdert i vår del av verden. Nettverkene har alltid vært der, men vokser raskt. Gode kommunikasjoner gjør at kontakten med opprinnelseslandet består. Tillit og kulturell kunnskap er viktig i oppadgående markeder med svak lovgivning. Migranter med kjennskap til flere kulturer åpner dører på tvers av landegrenser. Norge har innvandrergründere i de fleste bransjer. Audun Lysbakken har skjønt poenget, når han nå jobber med en permanent gründerveiledning for innvandrere, bl.a. med erfaringer fra Norsk Senter for Flerkulturell Verdiskapning i Drammen. Drammen Næringslivsforening har skjønt det, når de bygger nettverk mellom sine medlemsbedrifter og dette senteret, og fordelen går begge veier. NHO Buskerud har skjønt det, med 25 talenter fra 17 kulturer i sitt Global Future-program. Fremmedfrykt er, ifølge The Economist, det største hinderet for å ta disse nettverkene i bruk. Vi i Norge lykkes bedre med integrering enn de fleste andre europeiske land. Det bør vi også kunne utnytte som enda et fortrinn i den internasjonale konkurransen. Høyres litt tuslete forslag om å gi lavere skatt til arbeidsinnvandrere enn etnisk norske nordmenn tror jeg ikke vil ha den samme effekten.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Det har vært en interessant debatt. Vi har fått se en opposisjon som har mistet framtidstroen. De står der med knekk i ryggen og sier at jo da, vi har det godt – men i framtida, da vil det gå dårlig. Det kan synes som om disse representantene faktisk mener at i en verden som er inne i en av de mest alvorlige krisene noensinne, så er det Norge som har de største utfordringene. Har vi hørt det før? Ja, det har vi. Før vi tok over i 2005, ble det spådd fra de blå at vi skulle kjøre dette landet i grøfta. Fra forrige finanskrise husker vi alle mantraet om at dette var en regjering som leverte for lite, for seint. Begge påstander er til de grader gjort til skamme i løpet av de årene som vi har styrt landet til fortsatt vekst og velstand. Det må være deprimerende å være med i opposisjonen. Vi lever i et av de landene som på mange måter lykkes best i verden. Vi bygger ut velferd og skaper arbeidsplasser i en tid da de fleste land må gå i motsatt retning. Men når vi lykkes, når vi som samfunn gjør det bedre, da vil Høyre og de borgerlige helst ikke ha noe ansvar for det. Det kan synes som om Høyre har blitt den største eksponenten for janteloven i dette landet – igjen med litt bøyd hode. Jo da – det går framover, men det er ikke politikernes fortjeneste, det er ikke Norges fortjeneste. Nei, det er flaks og såkalte utenforliggende forhold. Med all respekt å melde – dette er politisk lite seriøst. Torgeir Micaelsen har prisverdig tatt et oppgjør med dette gjennom debatten. Høyre og de andre snakker landet vårt ned. Hvis det var slik at det nærmest var en naturlov at det skulle gå så godt her i landet, da skjønner jeg egentlig ikke hvorfor man bruker så mye tid i denne salen. Det er selvfølgelig tull. Ingen seriøse politikere tror egentlig at det er flaks eller naturlover for velstandsvekst som gjør at ting går framover. Det handler om politikk og hvilke modeller vi velger. Vi har valgt et solidarisk spleiselag som sikrer alle velferd, omsorg, helse og utdanning. Vi har en folketrygd som gir oss lønn om vi blir syke, og arbeidsledighetstrygd om vi mister jobben. Dette skaper trygghet, og trygghet gir oss mennesker med overskudd til å tenke og skape. Arbeids- og næringslivet er velorganisert med sterke organisasjoner som, sammen med staten, skaper et stabilt grunnlag for vekst i lønn og produktivitet. Det er bl.a. dette de vil ramme, de som kutter i fagforeningsfradraget. Vi har høy yrkesdeltakelse, særlig blant kvinner – heller ikke tilfeldig. Vi har en lav arbeidsledighet. Gjennom et sterkt offentlig eierskap har vi sikret kontroll over naturressursene våre, og dette er heller ikke tilfeldig. Disse valgene gjør at vi skaper et samfunn som klarer å kombinere jevn inntektsfordeling, velferd for alle, konkurranseevne og nyskaping – det er framtidsrettet, det er moderne.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-11-24:
Når eg reiser rundt i mitt eige fylke og har vore rundt i landet på komitéreiser, er eg svært forundra over kor dårlege vegar vi har køyrt på. Eg hugsar at allereie frå 2005 skulle regjeringa satse veldig mykje statlege midlar på veg. Vallovnadene var at det skulle verte gode vegar. Slik eg ser det, skjer det motsette. Vegane har vorte endå dårlegare. Tidlegare samferdselsminister Liv Signe Navarsete sa det slik: No er vegane så dårlege at dei kan ikkje verte dårlegare. Så feil kan ein statsråd ta. Fylkeskommunane skulle verkeleg få oppgåver og ansvar, og det har dei fått. Dei har fått det dårlege vegnettet som den tidlegare samferdselsministeren beskreiv, utan at det følgde med tilstrekkeleg med midlar. Ingen klarer å byggje og vedlikehalde vegar berre med gode lovnader, det må midlar til, og i dette tilfellet må det mykje midlar til, så mykje midlar at regjeringa sjølv ikkje såg seg syn med å finne dei. Vi i Framstegspartiet vil bruke meir midlar på veg, noko vårt alternative budsjett viser. Dessverre er det eit fleirtal i denne sal som ønskjer å redusere bruken av oljepengar. Derfor ønskjer vi å foreta omprioriteringar for å skaffe midlar til nødvendige samfunnsoppgåver. Vi kan ikkje lenger sjå på det overforbruket som i dag er i det norske byråkratiet, og sterk subsidiering av enkelte næringsgrupper. Vi ser no ei sterk sentralisering frå den raud-grøne regjeringa innanfor offentleg tenesteproduksjon, som t.d. sjukehus. Skal ikkje distrikta døy heilt ut, må det satsast langt sterkare på infrastrukturbygging enn det vi ser frå denne regjeringa. Meiner den raud-grøne regjeringa at distrikta sakte, men sikkert skal døy ut, er dette budsjettet tilrettelagt for det? Det ville vore meir ærleg å seie det i klartekst, at vi dessverre ikkje har meir pengar til veg ute i distrikta, i staden for å reise rundt i landet og servere vallovnader som berre vert brotne. På eit valmøte på Bryggja i Nordfjord tidlegare i haust høyrde eg ein stortingsrepresentant frå Senterpartiet i Buskerud som på møtet sa klart og tydeleg frå kva som måtte til for å byggje landet, men som innrømde at Senterpartiet ikkje fekk støtte frå Arbeidarpartiet og SV til slik infrastruktursatsing. Denne representanten er typisk for Senterpartiet – spring rundt med lovnader og skuldar på andre når han ikkje får det til.
Roald Aga Haug (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Arbeidarpartiet og regjeringa har tidlegare vist evne til å handla målretta og raskt når det har vore nødvendig, som ved finanskrisa for ikkje lenge sidan. I tillegg har vi i utfordrande tider vist evne til å samarbeida breitt med næringsliv og fagbevegelse for å skapa grunnlag for ansvarlege lønsoppgjer. Skal vi få til ei ansvarleg utvikling, må alle bidra. For å få til det må vi etter mitt syn byggja på eit solid og rettferdig velferdssamfunn, fellesskap, dugnad og solidaritet. Både myndigheiter, arbeidstakarar og konkurranseutsett næringsliv er avhengige av at vi evnar å halda inflasjon og lønsutvikling i sjakk. Næringslivet, fagbevegelsen, politisk venstreside og politisk høgreside ønskjer moderasjon. Dei borgarlege ønskjer som oss, at arbeidstakarane og fagbevegelsen skal samarbeida og stilla opp i vanskelege tider. Eg var på Stord denne veka og deltok på LO Hordaland sin fylkeskonferanse. Der fremma eg argumenta for eit solidarisk lønsoppgjer. Umiddelbart blei eg konfrontert med reaksjonar på finansnæringa sin lønsfest, og spørsmål om kvifor skal vi, når ikkje dei skal. Arbeidstakarane kravde fellesskap og solidaritet i dugnaden. Høgresida har i debatten vore oppteken av skattekutt, særleg formuesskatt. Dei er alltid det. Det kan i og for seg respekterast. Men i same andedrag som ein skal skjerma for milliardar i formuesskatt, forslår dei ei unødig skatteskjerping for organiserte arbeidstakarar. Dette er jammen ikkje noko godt bidrag til dugnad om eit solidarisk lønsoppgjer i tråd med landet og fellesskapet sine interesser. Det er som å feira solidaritetsdugnaden med å servera napoleonskake til dei velhaldne, samtidig som ein fjernar gulosten frå grovbrødskivene til vanlege arbeidstakarar. I ein situasjon der vi alle er opptekne av måtehald, kunne ein jo unntaksvis for ein gongs skuld la vera freistinga til å provosera arbeidstakarar og fagorganisasjonar – ein aldri så liten time-out, der dei borgarlege klarte å leva med irritasjonen over skattefrådraget for kontingent gjennom budsjettåret, om det då er samarbeid ein ønskjer. Heldigvis kan vi klara oss utan dei borgarlege si evne til samarbeid med fagorganiserte. Vi har stadig fokus på trepartssamarbeidet som kan skapa fellesskap, dugnad og solidaritet i lønsdebatten. Då må alle bidra. Solidaritet er ikkje berre eit fint ord, det må òg visast i praksis.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Finansdebatten i et lite land langt nord i Europa har vært veldig internasjonal. Veldig mange av debattantene har beskrevet de mørke skyene og trusselen som den europeiske økonomien står overfor. Men debatten i dag har også på mange måter vært en kamp om hvilken fortelling vi skal ha om landet Norge, og der skiller de politiske fløyene lag. Representanten Hagesæter var i sitt innlegg f.eks. opptatt av hvor rik den norske staten var, og viste til de fondsavsetningene vi har gjort. Representanten viste til at fondet økte med ca. 40 mill. kr per time, til over 400 mill. kr på det tidspunktet han holdt sitt innlegg. Nå nærmer vi vel oss, ifølge hans regnestykke, 480 mill. kr. Her har Arbeiderpartiet et fundamentalt annet syn enn Fremskrittspartiet på hva rikdommen er her i landet. For oss er nasjonalformuen først og fremst det arbeidet som utføres, for det er det som representerer verdiskapingen. Der ligger også den overlegent største delen av nasjonalformuen, beregnet til ca. 84 pst. Finansformuen, som Hagesæter viste til og var opptatt av, utgjør en forsvinnende liten andel, ca. 4 pst. – begge deler ifølge nasjonalbudsjettet for 2012. For Arbeiderpartiet har det vært og vil det være jobb nummer én å skaffe arbeid til alle. Og skal vi realisere den fornybare ressursen som arbeidet utgjør, og den viktige delen av nasjonalformuen, er det avgjørende at vi klarer å skape jobber. Mange talere har vist at det lykkes vi med i Norge. Vi har skapt over 300 000 nye jobber siden 2005. Vi holder arbeidsledigheten lav. Den er lavest i Europa, til tross for den økonomiske krisen vi har vært igjennom. Sysselsettingsgraden er blant de høyeste i verden. Alt dette bidrar til å øke vår nasjonale formue. Bildet som Høyre forsøker å skape, av et land hvor lønnsnivået er i ferd med å knekke konkurranseevnen, er ikke riktig. Høyre forsøker seg også på en fortelling der det er lønnsmottakernes lønninger som er problemet, og der staten flår kapitaleierne gjennom formuesskatten og nærmest gjør det umulig å drive butikk. Det er ingen fortelling som vi kjenner igjen. Det er ikke fortellingen om Norge. De resultatene jeg viste til tidligere i mitt innlegg, understreker nettopp det motsatte, at det er mulig å drive god butikk i Norge. Andelen til lønn i Norge ligger stabilt på ca. 60 pst., noe som også viser at produktiviteten holder seg høy. Nettopp det at vi bidrar etter evne, gjør at vi kan bevilge oss viktige velferdsgoder, som barnehageplass, gratis lovfestet rett til videregående opplæring, gratis høyere utdanning og gode offentlige pensjonsordninger. Alt dette bidrar også til høy sysselsettingsgrad og dermed høy verdiskaping og et solid og robust arbeidsmarked.
Susanne Bratli (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Jeg tenkte jeg skulle rocke opp debatten litt ved å fastslå at Norges rockehovedstad er Namsos. Den 11.11.11 kl. 11.11 åpnet Rock City og Rica Rock City Hotel i Namsos. Det var en fantastisk opplevelse å overvære åpningskonserten med gjenforening av Prudence som høydepunktet. Men det aller viktigste med denne åpninga er at den var starten på en kultur- og næringssatsing som er viktig for Namsos, for Namdalen og for hele Trøndelag. Allerede fra starten av er det 40 nye arbeidsplasser i Namsos, en kommune med 13 000 innbyggere. Dette tilsvarer nesten 2 000 arbeidsplasser i Oslo. Rock City er et kinderegg. Det er et opplevelsessenter for trønderrock, det er et bransjesenter, og sammen med Rica Rock City Hotel er det en storslagen reiselivssatsing og et reiselivsfyrtårn. De arbeidsplassene som allerede er der, er viktige, men enda viktigere er mulighetene for de nye arbeidsplassene og ringvirkningene i nærområdet og i hele regionen dette bringer med seg. Bransjesenteret skal bidra til å dyrke fram de nye talentene og de nye arbeidsplassene – ikke først og fremst det nye Prudence, DDE, Askil Holm eller Chand, men de som er støtteapparatet til artistene, og de nye yrkene som kommer innenfor underholdningsindustrien, verdens raskest voksende industri. Hvorfor snakker jeg om dette i finansdebatten? Jo, fordi denne satsinga ikke ville vært mulig dersom Høyres og Fremskrittspartiets politikk og budsjetter hadde vært gjeldende. Suksesskriteriene for å lykkes med å få på plass den infrastrukturen for verdiskaping som Rock City i Namsos er, er ikke en del av verktøykassen til verken Høyre eller Fremskrittspartiet. Suksesskriteriene har nemlig vært et godt samarbeid mellom kommune, fylkeskommune, virkemiddelapparatet ved Innovasjon Norge og regjeringa, først og fremst ved Kulturdepartementet. Arbeiderpartiet satser på fellesskap, og fellesskap handler også om å ta hele landet i bruk, om å ha en aktiv politikk som gjør det mulig å realisere slike satsinger som Rock City, mens Høyre og Fremskrittspartiet kutter i virkemidler som støtter næringsutvikling over hele landet. Det hjelper ikke å øke midlene til Innovasjon Norge for landsdekkende innovasjonslån og legge inn noen millioner til lokal næringsutvikling, slik Høyre gjør, når de samtidig kutter i fylkeskommunenes regionale utviklingsmidler. Uten en aktiv fylkeskommune som både har bidratt direkte med regionale utviklingsmidler til Rock City, og indirekte via Innovasjon Norge gjennom en ekstraordinær styrking av lånerammen og med regionale utviklingsmidler til Rica Rock City Hotel, hadde det garantert ikke blitt noe av satsinga i Namsos. Det å få være med å oppleve Prudence i Namsos den 11.11 var en utrolig opplevelse. Prudence sin sang om at det er langt igjen fra Namsos til Royal Albert Hall, har blitt litt utdatert med realiseringa av Rock City, for Rock City gjør at avstanden faktisk blir litt kortere. Høyres og Fremskrittspartiets løsninger ville ha gjort at avstanden fra Namsos til Royal Albert Hall fortsatt ville vært like lang.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Høyre mener altså at vår næringspolitikk ikke sikrer velferdssamfunnet bærekraft, men den lave arbeidsledigheten og situasjonen i norsk næringsliv viser at de tar feil. Situasjonen i norsk næringsliv med lav arbeidsledighet og høy produktivitet er den beste parameteren på at næringspolitikken i Norge fungerer. Det er riktig at vi ikke konkurrerer på lavest mulig skatte- og avgiftsnivå eller på lave lønninger her til lands. Derimot er vi et veldrevet samfunn med høy kompetanse, gode velferdsordninger og stabile rammebetingelser. Det ser ut som det har fungert veldig godt for dette landet, i motsetning til den beskrivelsen som f.eks. Høyres Øyvind Halleraker hadde i sitt innlegg. Maken til pessimisme. Norge har stor konkurransekraft. Høyre må slutte å snakke Norge ned. Det fremste bildet på at vi som nasjon gjør det bra, er vår høye sysselsettingsgrad og lave ledighet. Her er vi best, og derfor er vi konkurransedyktig som nasjon. Høyres svartmaling av nasjonens framtidsutsikter har ikke rot i virkeligheten. Vi satser på utdanning, forskning, samferdsel og forenkling. Sånn ruster vi oss for framtiden. Det beste målet på konkurransekraft er om man har konkurransedyktige bedrifter og lønnsomme arbeidsplasser, og det har vi. Høyres alternative budsjett kan på mange måter beskrives som en blåkopi fra i fjor. Her er det ikke mye nytt å spore. Det nye er kanskje at de prøver å ikle seg en ny språkdrakt, mens politikken er den samme. Hovedsatsingen er ikke overraskende: skattekutt, størstedelen til dem som har mest fra før. Høyresiden vil ha et skattesystem som overfører en større del av belastningen til folks privatøkonomi, og de vil svekke arbeidstakernes rettigheter. Sånn øker de individets ansvar og svekker fellesskapets ansvar. Byrdefordelingen blir ujevn, og det er ikke bra for den enkeltes bidrag i samfunnet eller for landets totale verdiskaping. Til slutt har jeg lyst til å ta med en viktig sak for denne regjeringen som vi har jobbet mye med: Det er viktig for denne regjeringen å fjerne unødvendige hindringer for næringslivet. Selv om det er bra å drive business i Norge, har vi fokus på arbeidet med å forenkle hverdagen for næringslivet. Det er mange som har lovet forenkling for næringslivet opp gjennom årene, også næringsministre fra både Høyre og Venstre. Lite har skjedd, men nå har det snudd, noe som vekker begeistring i næringslivet, også i NHO, og det er i seg selv et godt tegn. Regjeringen har som mål å redusere næringslivets kostnader med 10 mrd. kr gjennom forenklingstiltak. Ingen andre regjeringer har tatt forenkling for næringslivet mer på alvor enn denne regjeringen.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Mange fra opposisjonen har i denne debatten framholdt at Norge egentlig er i en dårlig utvikling og er dårlig forberedt på de utfordringene som ligger foran. Først og fremst skal dette gjelde utdanning og forskning, og at fortsatt rød-grønt styre nærmest vil føre oss ut i ulykken. Dette er etter mitt syn feilaktig, og et uttrykk for opposisjonens behov for svartmaling. Når jeg, som har levd en stund, ser meg tilbake, ser jeg både opp- og nedturer, men jeg ser også at det har gått rimelig godt med oss de siste seks årene. Og jeg må si at jeg ser optimistisk også på tiden foran oss hvis vi bare holder fast ved det solide grepet vi har med styringen av budsjettpolitikken, slik statsministeren så glimrende oppsummerte det ved starten av dette kveldsmøtet. Så til forskningen, der vi også skal ha blitt en sinke. Nei, vi har ikke det. Vi satser hardt. Da viser jeg til Forskningsrådets presentasjon holdt på SINTEFs 60-årsmarkering, som viser at Norge er på forskningstoppen, faktisk. Når vi ser på offentlige FoU-investeringer per capita, viser det at Norge ligger desidert på verdenstoppen, foran land som Island, USA, Sverige, Finland, Sveits osv. I tillegg gjennomføres veldig mye norsk FoU direkte i store prosjekter, uten nødvendigvis å bli registrert i de europeiske statistikkene. Eksempler på dette er teknologiutviklingen på sokkelen, hvor oljeselskapene bruker mange milliarder kroner til FoU uten at dette nødvendigvis kommer fram i oversikten over norsk FoU. Norge er med andre ord veldig sterk på anvendt forskning. Ikke minst den 60-årige konstruksjonen NTNU-SINTEF bidrar til dette. NTNU plasseres på fjerdeplass i internasjonale kåringer av universitet med best samarbeid med næringslivet, som igjen styrker det området hvor Norge ikke framstår som veldig sterk, nemlig når det gjelder næringslivets innsats innenfor forskning. Det er i disse forsknings- og FoU-miljøer framtidens arbeidsplasser blir skapt. Der gjøres det daglig en enorm innsats for framtidens verdiskaping og velferd. Jeg mener at opposisjonen i denne debatten tegner et feilaktig bilde av forskningsinnsatsen i Norge. Den er på et høyt nivå, og det burde, etter mitt syn, også opposisjonen kunne innse.
Ingjerd Schou (Høyre), 2011-11-24:
Høyre vil investere i mennesker og skaperkraft. Skaperkraft er viktig for hele det norske samfunnet, og flere representanter fra regjeringspartiene har tatt til orde for å være i front i og for det norske næringsliv – et næringsliv for fremtiden. Hva er det næringslivet ber om? En bedre infrastruktur. Regjeringen skryter av en historisk satsing på samferdsel. Det skulle bare mangle! Regjeringen har mer å rutte med enn noen annen regjering tidligere har hatt. Allikevel – kostnadsveksten er så stor at det hjelper ikke å telle bare penger, fordi noen kilometer ny vei og doble jernbanespor blir for smått. Hornmusikken spiller for 7 km ny vei der og 14 km bane der, og statsministeren skysses rundt for å klippe snorer. Skaperkraften for det norske samfunn er at folk kommer på arbeid, og at næringslivet kommer fram med varene sine, men det går altså feil vei. Det går altså feil vei med det denne regjeringen lover. Godset går ikke fra vei til kjøl, det går fra kjøl til vei. Godset går ikke fra vei til bane, det går fra bane til vei. Næringslivet velger veien fremfor noe annet fordi forutsigbarheten ikke er der, flyten er ikke til stede, og logistikken har store mangler. Høyre bruker 1 mrd. kr mer enn regjeringen på infrastruktur, til trafikksikkerhet, midtdelere og til kollektivtilbud og kollektiv opprusting. Regjeringen ligger altså 2 mrd. kr etter det som er anslått i Nasjonal transportplan. Follobanens oppstart er utsatt, og ny ruteplan er satt på vent. Høyre viser til at vi vil ha mer vei, vi vil ha mer doble spor fortere, og vi vet at det også kan bli billigere. Vi vil ta i bruk nye metoder for finansiering. Europeiske land gjør det – også land som klarer seg, som regjeringen viser til. Fra Høyres side ønsker vi en mye mer helhetlig planlegging, et planleggingssystem som ivaretar denne helheten – særlig innenfor samferdsel – som gjør at vi får forutsigbarhet over år, og at det blir billigere. Regjeringen stritter imot nye, ansvarlige metoder – noe Europa har hatt lenge. Høyresiden blir beskyldt for manglende politisk moral når Høyre vil ta hele samfunnet i bruk – offentlig som privat. Er det ideologisk fattigdom? Nei, det venstresiden kaller ideologisk fattigdom, er rikdom. Helt til slutt har jeg lyst til å peke på ett forhold, nemlig at regjeringspartiene har sagt at nå blir det bedre for Redningsselskapet – 10 mill. kr mer. I dokumentet står det 5 mill. kr. Det vil si at folk kysten rundt har forventet 10 mill. kr mer til Redningsselskapet, og at folk kysten rundt har presset på for å få regjeringen til å gi 10 mill. kr, men man er holdt for narr.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Trygge menneske er lykkelege menneske. Tryggleik og god velferd heng nøye saman. Derfor er eg glad for at me har ei regjering som har stort fokus på gode fellesskapsløysingar, arbeidslinja og rettferdig fordeling. Desse fokusområda er også viktige føringar for å redusere kriminaliteten og auke tryggleiken for folk. Eg er stolt av den innsatsen og profilen dagens regjering legg for dagen gjennom statsbudsjettet for 2012. Trass i mange utfordringar går me steg for steg mot eit betre og tryggare samfunn. Det er nemleg ikkje slik at kriminalitetsutviklinga i Noreg eksploderer. Nei, snarare tvert om. Utviklinga går den rette vegen. I tillegg ser me at me ligg godt an når det gjeld tilbakefall i kriminalomsorga. Og som statsråden også nemnde i sitt innlegg: Domstolane våre har rask sakshandsamingstid i forhold til domstolane i andre land i Europa. Det er all grunn til å hevde at dei tilsette i politiet, kriminalomsorga, domstolane og andre i justissektoren gjer ein framifrå jobb og oppnår mange gode resultat. Men det er også viktig å sjå på utfordringane framover. Hendinga den 22. juli minner oss om dette. Derfor gjer me vedtak i kveld som styrkjer justissektoren med 2,2 mrd. kr.: høge opptak til Politihøgskulen, 202 nye årsverk i politiet, 1,5 mrd. kr til nytt Nødnett, styrking av beredskapstroppane, betring av helikopterberedskapen, styrking av politiet og påtalemyndigheitene for å etterforske og følgje opp terrorhandlingane, halde fram med styrkinga av PST, styrking av valdtektsgruppa hos Kripos og etablering av nytt barnehus i Ålesund – for å nemne nokre område. Opposisjonens kritikk fell på steingrunn, og eg er einig med justiskomiteens leiar, Per Sandberg, da han uttalte til media for nokre dagar sidan at politiet har fått mykje pengar dei siste åra. For kva er det som er realitetane? Jau, regjeringa har sidan 2005 styrkt politiets budsjett med om lag 4 mrd. kr, eller 48 pst., om ein vil. Regjeringa har mangedobla opptaket til Politihøgskulen, og PST har sidan 2005 fått auka sitt budsjett frå 230 mill. kr til 381 mill. kr, eller 65 pst.– for dei som er opptekne av prosentrekning. Eg er fullt klar over at dette ikkje er nok, men det er viktige og gode kriminalitetsførebyggjande tiltak i ein heilskapande politikk. Det viser at me har ei regjering som satsar på område som er viktige for nasjonen, og som fokuserer på gode tiltak som sparer mange for store smerter og store tap.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2011-11-24:
Det virker som om det står ganske kleint til her i landet, i hvert fall når en hører opposisjonen. Særlig i Høyre har det gått sport i å framstille det norske samfunnet som dårlig. Ifølge Høyre preges Norge av et for høyt skattenivå, skolene er dårlige, produktiviteten er dårlig, offentlig sektor er gjennomgående dårlig – ja, det meste med vårt samfunn er visst for dårlig ifølge Høyre. Problemet til Høyre er jo at det meste fungerer veldig bra i vårt samfunn, og at påstandene faller på sin egen urimelighet. La meg ta noen eksempler. Skattenivået er ikke spesielt høyt, skolen vår scorer stadig bedre på internasjonale undersøkelser og tester, det er skapt 300 000 arbeidsplasser under den sittende regjering, og vi har jevnt over blant de beste velferdsordningene i verden. Og ikke nok med det, vi har også lav arbeidsledighet og lav rente takket være en ansvarlig økonomisk politikk. Samtidig ser vi at mange land sliter med store økonomiske problemer. Millioner av mennesker, og særlig ungdom, blir kastet ut i arbeidsledighet, mange mister sine leiligheter og hus, pensjoner kuttes kraftig, og velferdsordninger kuttes kraftig. Debatten her i dag med Høyres misnøyefokus blir derfor surrealistisk og uforståelig. Vi skal være ydmyke overfor de utfordringene som ligger framfor oss. Jeg er glad for at vi har en regjering som klarer å kombinere økonomisk styring med en god velferds- og fordelingspolitikk. Alternativet er opposisjonens politikk, og da særlig Høyres og Fremskrittspartiets forslag om skattekutt for de rikeste, privatisering av velferden og en svekkelse av arbeidsfolks rettigheter. Politikk handler om å velge retning. For oss i Arbeiderpartiet handler det om å velge en ansvarlig økonomisk politikk som gir grunnlag for å skape, for oss handler det om å velge en politikk for å sikre velferd for alle, for oss handler det om å velge en politikk for et godt og rettferdig arbeidsliv, og for oss handler det om å velge en politikk som reduserer de økonomiske og sosiale forskjellene mellom folk.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-11-24:
Regjeringspartiene har i dag vist en rørende omsorg for det norske næringslivet. Her har vi registrert at representant etter representant har avlevert den ene reiseskildringen bedre enn den andre – fortellinger om møter med næringsdrivende som er godt fornøyd med tingenes tilstand. Det går godt med butikken. Jeg skal ikke harselere verken over at stortingsrepresentanter reiser, eller over at de har truffet fornøyde næringsdrivende. Det er faktisk slik at mye går godt i Norge, og mye av dette skyldes ansvarlig politikk. Når en representant fra posisjonen går opp hit og påpeker hvor viktig det er å føre en økonomisk politikk som ikke øker presset på den norske kronen, er jeg helt enig. Dette er avgjørende for at eksportindustrien vår skal klare seg. Når en representant fra posisjonen går opp og påpeker at det er viktig å føre en politikk som holder rentenivået lavt, er jeg også helt enig. Dette er også avgjørende for at eksportindustrien vår skal klare seg. Det var derfor med optimisme jeg lyttet meg gjennom innledningen til representanten Bjørnflatens innlegg i dag. Representanten påpekte nettopp disse to viktige tingene: valutakurs og rentenivå. Bjørnflaten hadde også vært på dannelsesreise. Hun reiste til Senja, og der hadde hun fått en innføring i økonomisk politikk fra sjømatnæringens folk. Bjørnflaten var til tider glitrende fra denne talerstolen da hun forsvarte eksportrettet næringslivs krav om en ansvarlig økonomisk politikk slik at den kunne være sterk nok til å takle et fallende marked. Derfor ble jeg skuffet da jeg forsto at Bjørnflaten hadde hatt det travelt på Senja. Hun hadde altså ikke hatt tid til å få med seg hele samtalen da hun besøkte Senja. Da hun gikk løs på Høyres forslag om å fjerne formuesskatten, kalte den usosial og «uansvarlig», skjønte jeg at hun uheldigvis hadde måttet avslutte besøket uforsvarlig tidlig – uforsvarlig tidlig fordi hun gikk glipp av skatteleksjonen jeg vet at hun ville fått på Senja. Når markedet faller, og sjømatnæringen må legge varer på lager, skaper dagens formuesskatt problemer for dem. Ved årsskiftet blir varelageret verditaksert, og eierne må betale formuesskatt av verdien. I en utfordrende situasjon med manglende marked, lite salg og derav få inntekter kunne antakelig bedriftene ha ønsket å bruke midlene på omstilling, eller de kunne ha tenkt seg å bruke midlene på markedsutvikling eller de kunne tenkt seg å bruke midlene på produktutvikling eller opplæring av ansatte. Men formuesskatten virker ikke sånn. Når det blir som vanskeligst, risikerer altså bedriften at staten øker skattepresset ved hjelp av formuesskatten. Høyres skattepolitikk er ikke usosial, og Høyres skattepolitikk er ikke uansvarlig. Når vi snakker om å ta bort formuesskatten, er Høyres skattepolitikk næringsvennlig og konjunkturfølsom. Når det går dårlig, trenger man ikke høyere skattetrykk. Da trenger man egenkapital for å skaffe seg større konkurransekraft.