trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
De forslag til endringer som Regjeringa nå vurderer, er å redusere antallet nemndmedlemmer i den enkelte nemnd fra fire til to personer samt å endre bestemmelsen om at det som hovedregel skal gis adgang til personlig frammøte i asylsaker. En reduksjon fra fire til to nemndmedlemmer vil etter min vurdering ikke ha betydning verken for rettssikkerheten eller tilliten. Flertallet i nemndene vil fortsatt bestå av legmedlemmer. Jeg vil foreslå at ett nemndmedlem i hver nemnd alltid vil være oppnevnt etter forslag fra de humanitære organisasjonene. Dette bør sikre tilstrekkelig bredde i sammensetningen av den enkelte nemnd. Jeg mener også at det i større grad bør åpnes for at det ved vurdering av om personlig frammøte skal gis, legges mer vekt på om personlig frammøte vil ha betydning for avgjørelsen i den enkelte sak. Personlig frammøte vil neppe ha betydning for avgjørelsen i alle asylsaker. For enkelte sakstyper vil det fortsatt framstå som naturlig at personlig frammøte bør gis, f.eks. når det er barn med i bildet. Det innebærer at nemndleder foretar en individuell vurdering av om personlig frammøte skal tillates eller ikke. Det er naturlig i så fall å forskriftsfeste noen kriterier for når personlig frammøte bør gis. Dette vil etter min mening ikke være i strid med de sentrale hensyn som lå bak beslutningen om å etablere Utlendingsnemnda som et uavhengig og domstolliknende organ. Det er riktig at de humanitære organisasjonene er kritiske til å endre adgangen til personlig frammøte i asylsaker. Jeg har imidlertid forstått det slik at de er villige til å akseptere en reduksjon i antallet nemndmedlemmer i den enkelte nemnd fra fire til to på betingelse av at adgangen til personlig frammøte ikke blir endret. Regjeringa vil legge fram en odelstingsproposisjon for Stortinget i løpet av november med forslag til endringer i utlendingsloven. De synspunkter på endringsforslagene som kom fram på et høringsmøte jeg hadde bl.a. med de humanitære organisasjonene den 12. oktober, har jeg nå til vurdering. Jeg trur det er av avgjørende betydning, i tillegg til at rettssikkerheten blir ivaretatt gjennom den nye Utlendingsnemnda, at vi også gjør det vi kan for å sørge for at vi får kortest mulig saksbehandlingstid. Jeg er bekymret for saksbehandlingstida med den opprinnelige modellen som var foreslått, og derfor ønsker Regjeringa å foreslå noen endringer på dette punktet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Verken jeg eller Regjeringa har tatt endelig stilling til hva vi kommer til å foreslå for Stortinget angående endringer i Utlendingsnemnda. Men når jeg, og flere med meg, er blitt bekymret for den modellen som var foreslått for nemnda, er det fordi vi nå får mange flere asylsøkere til vårt land. Det betyr at det er mange flere saker som skal behandles enn det var på det tidspunktet da denne modellen for nemnda ble vedtatt. Jeg er selvfølgelig enig med representanten Nymo i at rettssikkerheten er helt sentral. Men vi må etter min mening heller ikke komme i den situasjon at saksbehandlingstida, bl.a. på grunn av at det i den opprinnelige modellen er foreslått at det skal være personlig frammøte i alle saker, vil bli så lang at det også blir et problem. Det er ikke til fordel for dem dette gjelder. Derfor er jeg opptatt av at vi både greier å ivareta rettssikkerheten og har kortest mulig saksbehandlingstid. Jeg vil komme tilbake til hvilke forslag jeg mener er nødvendig for å ivareta begge de hensynene.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Spørsmålet er altså stilt til barne- og familieministeren, men siden utlendingsregelverket er mitt ansvar, skal jeg forsøke å besvare det. Innledningsvis vil jeg påpeke at utlendingsloven § 4 fastslår at loven skal anvendes, selvfølgelig, i samsvar med internasjonale regler som Norge er bundet av, når disse har til formål å styrke utlendingens stilling. FNs kvinnekonvensjon er en slik internasjonal regel, og utlendingsmyndighetene må derfor anvende utlendingslovens regler i samsvar med innholdet i denne. Jeg har ingen grunn til å anta at reglene i utlendingsloven og den praksis som føres, er i strid med denne eller andre konvensjoner. Når det er sagt, er det viktig å få fram at vilkårene for å få asyl følger av Flyktningkonvensjonen av 1951. Hovedvilkåret for å få asyl er at man ved en retur til hjemlandet må stå i fare for å bli forfulgt, det vil si at det må foretas en vurdering av hvilken fare søkeren vil bli utsatt for i framtida. Etter konvensjonen må forfølgelsesfaren ha oppstått på grunn av nærmere angitte forhold. Det at en søker vil kunne bli forfulgt på grunn av sitt kjønn, vil etter omstendighetene kunne falle inn under konvensjonens begrep «sosial gruppe». Kjønnsrelatert forfølgelse kan derfor omfattes av konvensjonen. Asylvurderinga er framtidsrettet. Det betyr at det må vurderes om søkeren kan risikere forfølgelse ved retur. Vurderinga er basert på søkerens egen forklaring sammenholdt med myndighetenes kjennskap til forholdene i hjemlandet. Det kreves ikke at opplysninger skal dokumenteres. Dette vil bare være aktuelt i helt spesielle sammenhenger. I alle saker hvor myndighetene kommer til at asylsøkeren ikke har krav på asyl, vurderes det alltid om søkeren skal gis oppholdstillatelse på humanitært grunnlag. I disse tilfellene foretas det en helhetsvurdering av den aktuelle søkers situasjon, der både forholdene i hjemlandet, opplevelser den enkelte har vært utsatt for, og den generelle livssituasjonen til søkeren inngår.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg har ingen grunn til å tro at praktiseringa ikke er i tråd med de regler som gjelder på området, men jeg er, i likhet med representanten Valle, særdeles opptatt av kvinners situasjon også i denne sammenhengen. Jeg vil bare nevne ett punkt som jeg tror helt klart er viktig, og hvor det er viktig at det fungerer i alle saker, og det er å være obs på kvinners situasjon i en del spesielle land, og også den situasjonen som en del har vært i i forhold til vold og overgrep. Det er vi, og det skal vi fortsatt være. Jeg synes også det er viktig at en prøver å legge vekt på når kvinner kommer til landet, at de i så stor grad som mulig intervjues av kvinner. Det har ikke alltid vært like enkelt når Politiet har hatt ansvaret, rett og slett fordi det ikke har vært så mange kvinner der. Det tror jeg vi skal få håndtert enklere nå når UDI har overtatt ansvaret fra 1. juli, og da tror jeg også det er lettere å få fram de opplysningene som er viktige for å kunne foreta en riktig helhetsvurdering. Jeg har altså ingen grunn til å tro noe annet enn at reglene blir fulgt i forhold til det som er gjeldende regelverk, men dette skal jeg også i fortsettelsen ha i fokus.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-10-18:
Jeg tillater meg å rette følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Gjennom media har de humanitære organisasjonene gjort kjent at de vurderer å trekke seg som medlemmer av den nye Utlendingsnemnda. Hvilke planer har statsråden om endringer i forutsetningene for nemnda sitt arbeid i forhold til Stortingets tidligere vedtak?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er ingen grunn til å legge skjul på at forslaget om å opprette en utlendingsnemnd skapte betydelige diskusjoner, også her i huset. Flertallets intensjoner har hele tiden vært at vi skulle ha en sammensetning og organisering av nemndas arbeid som hadde tillit i de miljøer som blir berørt av nemndas arbeid. Denne tilliten er i ferd med å forsvinne før nemnda er på plass, ifølge et oppslag i VG, der en del humanitære organisasjoner varsler boikott av hele ordningen: «Personlig fremmøte for asylsøkerne har vært et hovedprinsipp helt siden jeg var med på første møtet om nemnda i 1994», sier generalsekretær Bjarte Vandvik i NOAS til VG. Han fortsetter: «At Regjeringen tre måneder før oppstart vil fjerne hovedprinsippet, er en provokasjon.» Jeg har oppfattet statsråd Brustad slik at årsaken til endringene er frykt for lang saksbehandlingstid, som hun gav uttrykk for. Organisasjonene mener det er langt viktigere å tenke på rettssikkerheten, ved at de som behandler klagen, personlig får møte asylsøkerne. Mitt spørsmål til statsråden blir: Vil statsråden omgjøre sitt standpunkt i forhold til retten for asylsøkerne til å møte i nemnda?
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-10-18:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Vegsjefen i Troms har besluttet at praktiske førerprøver klasse A og A1 skal avlegges i Tromsø og Harstad fra og med 2001. Dette betyr at slike prøver ikke kan avlegges på Finnsnes. Ca. 30 000 mennesker får dermed økt avstanden for å avlegge disse typer førerprøver med ca. 15 mil. Mener statsråden at en slik sentralisering av tjenestene er i samsvar med den politikken Regjeringen ønsker å føre når man sier man vil legge tjenestene nærmere kundene?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg tror flere med meg vil finne svært skuffende. Regjeringen sier at man i distriktspolitikken skal satse på regionale sentre og moderninsering av det offentlige Norge, og at disse skal få økte tjenester og økt servicegrad. Det som her skjer, synliggjør at Regjeringen på ingen måte etterlever sine gode hensikter. Det er ikke tvil om at både de som skal kjøre opp, og samfunnet blir tapere hvis folk i Midt-Troms må til Tromsø eller Harstad for å ta motorsykkelprøven. Statsråden var inne på dette med effektivisering og kostnadsreduksjon. De formuleringene kjenner vi godt, vi som bor i Distrikts-Norge. Man snakker om å spare 200 000 kr på sentraliseringen, noe som gjør at folk i Midt-Troms må bruke en hel dag på oppkjøringen. Når folk må ta seg fri fra jobb og skole en hel dag, skal det ikke mye til før samfunnet taper på dette. Derfor er dette forslaget fullstendig uakseptabelt, og jeg vil be samferdselsministeren om å vurdere denne saken på nytt.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Jeg hadde stilt følgende spørsmål til barne- og familieministeren, men jeg ser fram til at det blir besvart av kommunal- og regionalministeren: «Ifølge media har asylsøkende kvinner som har flyktet fra kjønnsbasert forfølgelse, vansker med å få opphold. De har blitt voldtatt i krig, eller de har brutt ut av et voldelig ekteskap. De er livredde for konsekvensene dersom de blir sendt tilbake til heimlandet. Her blir de møtt med harde krav til dokumentasjon, til tross for våre erfaringer om at vold mot kvinner er vanskelig å dokumentere. Vil statsråden ta opp denne problematikken som et ledd i oppfølginga av FNs kvinnekonvensjon?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Jeg takker for svaret. Jeg synes statsråden gav en del positive signaler. Det vi er enige om, er jo, tror jeg, at det er klart at vi har forpliktet oss til iallfall å vurdere opphold på grunnlag av kjønnsbasert forfølgelse, gjennom både FNs flyktningkonvensjon og handlingsplanen etter kvinnekonferansen i Beijing og Beijing +5-dokumentet. Men så er det praksis, slik som vi møter det. Sjøl har jeg møtt fortvilte kvinner som ikke har fått opphold. De har flyktet fordi de har blitt voldtatt eller har brutt ut av et voldelig ekteskap. Personer som kjenner godt til forholdene i hjemlandet, er ikke i tvil om at disse kvinnene risikerer å bli forfulgt når de kommer tilbake igjen. Både MIRA-senteret, NOAS og Amnesty mener at praktiseringa av utlendingsloven her gjør at disse kvinnene har små sjanser til å nå fram og bli trodd. Jeg ser klare paralleller mellom den mistro disse kvinnene møtes med, og den mistro kvinner som har vært utsatt for vold, møtes med. Jeg er helt sikker på at statsråden er opptatt av disse problemstillingene. Vil statsråden følge opp behandlinga av disse asylsakene og undersøke om praktiseringa er i tråd med Kvinnekonvensjonen og Flyktningkonvensjonen?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Det er en ære å ha det siste spørsmålet. Jeg har dette spørsmålet til kulturministeren: «Kulturbåten «Innvik» er Norges flytende kulturhus. I 12 år har den fungert som arena for kunst- og kulturformidling for hele kystnorge. Det er fare for at Kulturbåten A/S må avvikle drifta dersom den ikke lenger får statstilskudd. Konsekvensen blir at folk langs kysten får dårligere muligheter til å oppleve kunst og kultur. Det vil også gå utover satsinga på den «kulturelle skolesekken» i kystkommunene. Hvorfor mener statsråden at det ikke er et statlig ansvar å sikre drifta til Kulturbåten A/S?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Jeg takker først for svaret. Men jeg synes jo det er veldig leit at en overordnet vurdering skal ramme kystfolket på denne måten. Jeg synes også det er leit at ikke Kulturdepartementet og Regjeringa etter hvert begynner å innse at dette ikke har dreid seg om øremerkede tilskudd til to fylker, men at disse to fylkene har fungert som en slags postkasse for tilskuddet til kulturbåten. Jeg vil gjerne utfordre statsråden på dette: Er statsråden enig i at kulturbåten er avgjørende for at unger langs kysten skal kunne ta del i den «kulturelle skolesekken», eller «kulturnista», som den heter i Møre og Romsdal? Møre og Romsdal fylke har jo kalkulert med «Innvik» i fylkets videre oppfølging av «kulturnista». Hvis vi så er enige om det, kan vi så også være enige om at de andre fylkene og kulturinstitusjonene ikke må være avhengige av Hordalands og Sogn og Fjordanes disposisjoner for å få tilgang til båten? For det er jo det som er realiteten dersom statstilskuddet opphører og drift skal være opp til fylkene. Jeg vil oppfordre statsråden til å gi sine egne partifeller råd om å være med på å bidra til at statstilskuddet skal kunne opprettholdes.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg har et spørsmål til vår ærede helseminister: «En 81-årig Fredrikstad-dame sitter igjen med en tannlegeregning på 26 000 kroner etter at hun falt, slo ut tenner og brokonstruksjon. Ektemannen rammes økonomisk fordi han har påtatt seg omsorgen, selv om kona er døgnkontinuerlig institusjonstrengende. Hadde hun fått behandling av offentlig tannlege, vært under omsorg av kommunal hjemmesykepleie eller plassert i institusjon, ville utgifter blitt dekket. Hva vil statsråden foreta seg som kan muliggjøre refusjon av utgifter?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var for så vidt et godt svar ved at han viste at denne saken ikke står helt stille, men at man jobber med det i departementet. For det er jo litt spesielt at en mann over 80 år som sparer samfunnet for betydelige beløp og som en dag må søke akutt hjelp, ikke får noen informasjon av sin private tannlege om mulighetene for refusjon fra det offentlige. Han har gjort en enorm innsats denne gamle mannen, og så stilles han overfor denne regningen. Mener ikke statsråden at trygdekontor, sosialkontor, tannleger og annet helsepersonell må informere bredt om dette, slik at de eldre får kjennskap til sine rettigheter? Og et spørsmål til: Vi vet jo at andre vesteuropeiske land i stor utstrekning har refusjonsordninger når det gjelder tannkjøttsykdommer og tannbehandling ellers. En tidligere statsminister i Sverige, Olof Palme, sosialdemokrat, vant et valg ved å innføre en «tandvårdsreform». Vurderer man å gjøre tilsvarende ting også her i Norge?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg stiller følgende spørsmål til helseministeren: «Østfold og noen andre fylker mangler tannlegevakt eller har etablert lite tilfredsstillende ordninger. Personer i befolkningen med behov for øyeblikkelig hjelp ved tannskader/smerter har ingen organisert tannlegevakt å henvende seg til. Vil statsråden ta et initiativ slik at en likeverdig og tilfredsstillende vaktordning kan etableres i samtlige fylker?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig at den enkelte tannlege etter etiske regler skal stille opp og hjelpe en pasient som har akutte tannskader eller smerter, og at den offentlige tannhelsetjenesten også skal ha et ansvar for at det finnes en nedre grense for tilgjengelighet for hjelp. Men Østfold, og også Akershus, Nordland, Oppland og Vestfold, har i sommer hatt store problemer med dette. For når pasientene ringer, enten det er den offentlige tannhelsetjenesten eller en privat tannlege på kvelds- eller helgetid, er det en automatisk telefonsvarer som sier at vedkommende ikke er til stede, og at man kan henvende seg igjen på mandag. Man har altså ikke noen tilfredsstillende nedre grense. Nå lovet statsråden at han skulle se nærmere på dette for å øke tilgjengeligheten, men mitt spørsmål til statsråden blir likevel: Burde dette være en lovpålagt oppgave for den offentlige tannhelsetjenesten, at man tok det inn i loven?
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg kan vanskelig behandle en enkeltsak fra Stortingets talerstol, og jeg går ut fra at det heller ikke har vært representanten Hedstrøms mening. Jeg forutsetter at vedkommendes tannlege har undersøkt de muligheter som eventuelt finnes for støtte til tannbehandlingen i det foreliggende tilfellet. Saken illustrerer imidlertid at vi har mangelfulle støtteordninger når det gjelder hjemmeboende med stort behov for pleie og omsorg. Etter dagens regelverk er offentlig tannlegehjelp i tilfeller som her er nevnt, begrenset til pasienter som enten oppholder seg på institusjon eller får hjemmesykepleie minst én gang pr. uke. I forbindelse med Stortingets behandling av eldremeldingen anmodet Stortinget om at det ble innført tidsavgrensede stimuleringsordninger som gjør det mulig for fylkeskommunene å gi fri tannbehandling til alle pasienter som er avhengige av kommunale hjelpetjenester. Sosial- og helsedepartementet har i samråd med Statens helsetilsyn foretatt en utredning av hvilke pasientkategorier det kan dreie seg om, og hvor mange som får kommunale hjemmetjenester. I løpet av vinteren 2000 hadde departementet et forslag på høring, og i statsbudsjettet for 2001 har jeg foreslått en forsøksordning i to-tre fylker, som er planlagt å starte i 2001. Det er anslått at kostnadene på årsbasis vil bli om lag 7 mill. kr for dette. Jeg anser det som viktig at dette tjenestetilbudet gis som en oppsøkende virksomhet i regi av fylkeskommunen. Jeg legger opp til at i de tilfeller hvor det er behov for tannlegehjelp, kan denne dekkes enten av fylkeskommunalt ansatte tannleger eller ved kjøp av tjenester fra privatpraktiserende tannleger.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg er for det første enig i at det virker urimelig at noen som oppfyller kriteriene for f.eks. hjemmesykepleie, men som ikke benytter seg av det og blir tatt i pleie av andre, skal falle utenom en ordning som den som her er nevnt. Urimelige ordninger er det en oppgave for oss å få gjort rimelige, og det er for så vidt også siktemålet med den forsøksordning som jeg nå nevnte. Jeg er også enig i at først og fremst vedkommendes tannlege, men også andre i helsetjenesten bør informere godt om de muligheter som finnes, og jeg understreker at det også er mulig for fylkeskommunen, om den ønsker det, å yte en bistand som kan gjøre dette mer rimelig. For øvrig, når det gjelder det andre spørsmålet, tror jeg at jeg hopper over det – bortsett fra at jeg tar med takk imot de råd som vi kan få når det gjelder å vinne neste valg.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Det spørsmålet representanten Hedstrøm her tar opp, angår fylkeskommunenes eventuelle forpliktelser til å organisere tannlegevakt utenom ordinær åpningstid i offentlig og privat tannhelsetjeneste. Lov om tannhelsetjenesten og dens forarbeider behandler ikke dette spørsmålet særskilt. Fylkeskommunene er etter loven pålagt å «sørge for at tannhelsetjenester … i rimelig grad er tilgjengelige» for hele befolkningen. Tannhelsetjenesteloven pålegger ikke fylkeskommunene å organisere en tannlegevaktordning, slik som lov om kommunehelsetjenesten pålegger kommunen å organisere legevakt. Fylkeskommunene kan selv avgjøre hvordan ansvaret for å sørge for at rimelig tilgjengelighet til nødvendig øyeblikkelig hjelp skal følges opp i praksis. Etter lov om tannleger av 13. juni 1980 …(Brannalarmen går.) (Brannalarmen går.)
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg fortsetter der jeg ble avbrutt, og konstaterer at etter lov om tannleger av 13. juni 1980 har tannleger på et individuelt nivå en plikt til å yte øyeblikkelig hjelp når det anses påtrengende nødvendig. Plikten gjelder så vel i arbeidstiden som på fritiden. Lokale forhold, sett i sammenheng med den enkelte tannleges lovpålagte plikt, vil kunne medføre at en fylkeskommunal tannlegevakt ikke er å anse som nødvendig for å oppfylle fylkeskommunens ansvar. Den nedre grense for fylkeskommunens ansvar vil være forbundet med hva som er forsvarlig og hensiktsmessig i forhold til lovens § 6. Fylkeskommunene har en spesiell forpliktelse overfor de grupper som er prioritert i tannhelsetjenesteloven. Men helsemyndighetene kan ikke pålegge en fylkeskommune å organisere en tannlegevaktordning. Forsvarlighetskravet er en rettslig standard. Det er opp til fylkeskommunen selv å vurdere hvorvidt man skal opprette og drive en tannlegevaktordning. Fylkeskommunene plikter å tilby rimelig tilgang på tannlegehjelp. Fylkeskommunene plikter ikke å tilby lik tilgjengelighet til øyeblikkelig hjelp for hele befolkningen. Det vil være tilsynsmyndighetene som i tilfelle måtte vurdere hva som er minimumskravet til forsvarlighet etter lovens § 6. Hvis tilsynsmyndighetene vurderer det slik at fylkeskommunene ikke ivaretar sine forpliktelser, må de følge det opp som en tilsynssak. Jeg finner det på denne bakgrunn ikke riktig å ta initiativ til å etablere en likeverdig og tilfredsstillende vaktordning i samtlige fylker.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg vil være forsiktig med å gå inn for at vi skal gjennomføre en lovendring som pålegger fylkeskommunene å etablere en nærmere angitt tannlegevaktordning. Men jeg understreker, som jeg sa i mitt første innlegg, at dersom forsvarlighetskravet etter någjeldende lov ikke anses oppfylt av tilsynsmyndighetene, ja, da har jo tilsynsmyndighetene en plikt til å følge det opp overfor den enkelte fylkeskommune, og det er en lovbestemmelse som jeg vil sørge for blir etterfulgt, også med henvisning til de forhold representanten Hedstrøm her har tatt opp.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Mitt korte svar på representanten Alvheims spørsmål er ja. Jeg føler heller ikke behov for å forlenge svaret, bortsett fra å tilføye at jeg selvsagt kunne ha ønsket at legemarkedet hadde vært i balanse på innføringstidspunktet. Utviklingen i legemarkedet er imidlertid positiv. Om få år vil vi få en årlig tilgang på mellom 700 og 800 leger i Norge. Det er nå viktig å styrke primærhelsetjenesten, bl.a. ved å øke tilgangen på allmennleger. Det er overveiende faglig enighet om at fastlegeordningen er hensiktsmessig og viktig for helsetjenesten generelt. En god avtale for fastlegeordningen vil legge til rette for økt rekruttering til allmennmedisin og til primærhelsetjenesten. Derfor tror jeg innføring av fastlegeordningen etter vedtatt tidsplan ikke bare er forsvarlig, men en forutsetning for den nødvendige styrking av primærhelsetjenesten.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg vil ikke si meg enig i en påstand om at fastlegeordningen, som har vært forsøkt, har ført til en flukt av allmennleger fra primærhelsetjenesten, dvs. fra kommunene. Det som er riktig i det som er sagt her, er at det er for få leger i dag i forhold til det ordningen totalt sett forutsetter. Det er ennå for tidlig å si noe om hvor mange leger som ikke vil slutte seg til ordningen.(Brannalarmen går igjen.) President, jeg vet ikke om jeg skal vente med resten av svaret … (Brannalarmen går igjen.)
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Overbelegg og korridorpasienter ved Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal har forekommet over lengre tid. Dette fremkom bl.a. i Helsetilsynets kartlegginger ved norske somatiske sykehus i 1998 og 1999. Som ett av de få sykehus i landet hadde medisinsk avdeling ved Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal en økning i antall korridorpasienter fra 1998 til 1999, og sykehuset oppgav den gang at korridorpasienter forekom regelmessig ved medisinsk avdeling. På bakgrunn av Helsetilsynets rapport i desember 1999 bad Sosial- og helsedepartementet alle landets fylkeskommuner i brev av 21. januar 2000 om å arbeide aktivt overfor det enkelte sykehus for bedre å kunne takle utfordringen med korridorpasienter og overbelegg. Brannvesenet er i sin fulle rett til å gi bøter dersom forholdene ikke endres etter at det er påpekt uakseptable rømmingsmuligheter, f.eks. som følge av korridorpasienter. Det er sykehuseier som har ansvaret for å rette på forholdene. Fylkeskommunen må derfor ordne opp i den situasjonen som er påpekt av det lokale brannvesen, og sørge for at virksomheten er forsvarlig og i samsvar med lover og forskrifter. Dersom dette ikke skjer, kan det også være aktuelt at fylkeslegen og Statens helsetilsyn vurderer situasjonen ved sykehuset. Den økonomiske situasjon for Møre og Romsdal fylkeskommune skiller seg ikke ut fra landet for øvrig. Fylkeskommunen har forholdsvis lav gjeld som andel av driftsinntektene. Netto driftsresultat i 1999 pr. innbygger var også om lag på landsgjennomsnittet. Det er liten grunn til å gripe særskilt inn mot denne fylkeskommunen, men jeg vil minne om departementets brev av 4. januar i år og fremholde overfor fylkeskommunen at den har et ansvar for at ikke rømmingsveier blokkeres og hindrer fremkommelighet i tilfelle brann.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg kan her love representanten Nesvik at jeg vil ta saken opp og minne fylkeskommunen om det ansvar som påligger den, og som er påpekt i det omtalte brevet.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
I artikkelen i Verdens Gang som representanten Håbrekke viser til, er det referert til fagmiljøer som mener fostre kan føle smerte og ubehag allerede fra 17. svangerskapsuke, og som ikke utelukker at det samme kan gjelde for fostre ned til 13 uker. Det er av forståelige grunner vanskelig å gi seg inn i en svært konkret drøfting av de vanskelige spørsmål som her reises, men la meg i hvert fall først peke på at de aller fleste abortinngrep i Norge foretas i svangerskapets 8.– 10. uke. På dette tidspunktet er nervesystemet sparsomt utviklet. Et abortinngrep vil imidlertid medføre smerte for kvinnen. Det er derfor vanlig å benytte en kortvarig narkose i forbindelse med inngrepet. Det benyttes velprøvde og trygge prosedyrer, med injeksjon av sovemiddel og smertestillende middel, eventuelt supplert med lystgass eller andre narkosegasser. Dette er forbundet med minimale komplikasjoner. Alle de medikamenter som anvendes, både sovemiddel, smertestillende middel og lystgass, påvirker også fosteret. Konsentrasjonen av disse midlene hos fosteret vil være mellom 50 og 100 pst. av konsentrasjonen hos kvinnen. Det er derfor grunnlag for å si at også fosteret mottar bedøvelse. Norsk praksis på dette området er i tråd med internasjonal praksis. Jeg har tillit til at det norske fagmiljøet både innen anestesi og gynekologi følger med i den internasjonale utviklingen og benytter de anerkjente metoder med minst mulig bivirkninger. Jeg kan ikke se at det er behov for en egen norsk utredning på dette området med sikte på å endre anestesipraksis ved abortinngrep. Men dersom forskning skulle vise at fostre kan føle smerte på de stadier og under de forhold som her er beskrevet, vil jeg be Statens helsetilsyn om å se nærmere på behovet for direkte bedøvelse.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Sentralsjukehuset i Møre og Romsdal er fra 1. oktober 2000 ilagt døgnmulkt av brannvesenet i Ålesund på 12 000 kroner, grunnet at bruk av korridorpasienter stenger for rømning ved en eventuell brann. Dette gjøres på tross av at sykehuset har en ledig sengepost, men kan ikke ta denne i bruk grunnet dårlig økonomi. I stedet for å sørge for at denne sengeposten blir åpnet, arbeider fylkeskommunen for at døgnmulkta frafaller. Hva vil statsråden gjøre for at denne bruken av korridorpasienter tar slutt?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er fortsatt bekymret, for utviklingen ved sykehuset viser at man ikke tar brevet fra departementet på alvor. Man har fortsatt en utstrakt bruk når det gjelder korridorpasienter, på tross av at det står ledig en hel avdeling som bl.a. ble brukt under den influensaepidemien som man har hatt i år. Mitt ønske er at denne fylkeskommunen nok en gang får en påminnelse fra departementet og fra helseministeren om at man ikke kan behandle pasienter på denne måten ved norske sykehus, i hvert fall ikke så lenge avdelinger står tomme og ikke er tatt i bruk. Den måten fylkeskommunen her jobber på, er underlig; man vil heller prøve å ettergi dagmulkten enn å åpne en avdeling og sørge for pasientene. Jeg håper derfor at helseministeren vil ta et nytt initiativ, særlig overfor denne fylkeskommunen fordi man der innrømmer at man har en ledig avdeling stående.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til den ærede justisministeren: «Ifølge et oppslag i Bergens Tidende 10. oktober 2000 har en somalier med sikringsdom knivstukket og forsøkt voldta en kvinnelig utleier av hybelen der vedkommende bodde. Mannen ble ifølge artikkelen anbefalt av en person som var med på visningen av hybelen, og det viser seg at denne personen representerte Kriminalomsorg i frihet. Kvinnen ble ikke gjort oppmerksom på dette, ei heller leietakers betydelige kriminelle rulleblad. Vil statsråden endre regelverket, slik at det pålegges å gi slik informasjon?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg ser frem til at dette regelverket blir endret, slik at man nå kan slippe å oppleve denne typen episoder i fremtiden. Jeg frykter også at det allerede er inngått en god del andre leieforhold hvor utleier heller ikke er gjort oppmerksom på hvilken situasjon han er i. Jeg frykter f.eks. at pedofile eller andre kriminelle av denne typen, kan ha såkalt sikring og bolig hos barnefamilier. Jeg håper dette arbeidet nå virkelig blir iverksatt, for det er på tide at vi tar offeret mer på alvor enn den kriminelle. Enkelte ganger må vi la taushetsplikten til fordel for den kriminelle vike for rettspraksis og rettssikkerheten for landets øvrige innbyggere. Det håper jeg nå statsråden virkelig setter fortgang i.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2000-10-18:
Det er fristende å innlede med å si at jeg brenner inne med et spørsmål til helseministeren – men jeg tillater meg i hvert fall å stille ham følgende spørsmål: «I avisen Verdens Gang 1. september 2000 refereres det til uttalelser fra faglig hold hvor det kommer frem at det nå er en økende erkjennelse av at foster kan føle smerte på et tidligere stadium enn man før har vært klar over. Dette har medført en diskusjon om bruk av bedøvelse ved abortinngrep. Vil statsråden på bakgrunn av økende kunnskap om dette ta initiativ til å få utredet behovet for slike endringer ved utførelse av abortinngrep, og eventuelt ved andre relevante inngrep under svangerskapet?»
Erna Solberg (Høyre), 2000-10-18:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «I april 1996 svarte daværende sosialminister Hill-Marta Solberg at hun ville se på retningslinjene for sosialkontorenes taushetsplikt i forhold til utleier når de plasserte voldskriminelle. Bakgrunnen var en sak fra Askøy hvor en voldtektsdømt som var løslatt på prøve, voldtok den kvinnelige utleier, som ikke hadde kjennskap til vedkommendes bakgrunn. Nå har en tilsvarende sak skjedd igjen. Hva har departementet gjort i mellomtiden?»
Erna Solberg (Høyre), 2000-10-18:
Jeg er enig med sosialministeren i at man blir opprørt over at slike ting skjer. Jeg må også si at jeg er ganske opprørt over at det etter at tidligere sosialminister Hill-Marta Solberg sa at man skal gjennomgå taushetsplikten og reglene for dette, faktisk ikke har skjedd noen endringer basert på saken i Askøy. Det at sosialkontoret den gang ikke var informert av politiet, betyr selvfølgelig at sosialkontoret ikke skal belastes, men det betyr ikke at ikke sosialministeren må sikre oppfølging av en slik sak, at man får informasjon til sosialkontoret og at sosialkontoret går videre i de sakene. Det er nemlig slik at det stort sett er sosialkontorene rundt omkring i landet som er ansvarlige for å plassere eller skaffe hybel til tidligere voldsdømte, også voldtektsforbrytere, og i dette tilfellet var det en grov voldtekt med en stor grad av frihetsberøvelse. Jeg ser at sosialministeren nå ønsker å gjøre noe med dette, men jeg synes sosialministeren bør ta med seg til sitt eget parti at man burde ha gjort noe med det for fem år siden. Dette synes jeg er pinlig.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I løpet av de siste fem årene har billettprisene på kollektivtransport økt med 20 pst. på landsbasis på grunn av reduserte tilskudd til kollektivtrafikken. Samtidig er tilbudet en rekke steder redusert. Resultatet er et dyrt og dårlig tilbud. Elev- og studentorganisasjonene og Natur og Ungdom krever en nasjonal student- og elevrabatt på kollektivtrafikken. Vil Regjeringen gå inn for at det gis statlige tilskudd, slik at det kan innføres en slik rabatt?»
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-18:
Jeg takker for svaret. Jeg tolker det noe i retning av at det i hvert fall er håp i hengende snøre. I Oslo er hver åttende innbygger student. Studentrabatt er derfor et særlig aktuelt krav her. Oslo er vel også den byen i Norge som er verst rammet av bilforurensning. Det er derfor kritisk når Aftenposten varsler at det trolig blir 20 pst. økning i kollektivprisene neste år. Moms på personbefordring er en viktig grunn til dette. Regjeringen har valgt å gi andre kollektivmidler momskompensasjon, men av en eller annen grunn ikke trikk og T-bane. Det er mulig at dette er en tabbe fra Regjeringens side. Jeg vil gjerne spørre: Vil statsråden sørge for å rydde opp i dette og forhindre at statsbudsjettet vil innebære en voldsom prisøkning og bortimot en rasering av Oslos kollektivtilbud?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-10-18:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «På Oslo Lufthavn Gardermoen lander og letter 4 fly daglig som slipper ut mer støy enn hva Samferdselsdepartementet gjennom forskrifter har satt som øverste grense. De siste 3 måneder er forskriftene brutt 376 ganger ifølge en undersøkelse foretatt av OSL, og de uttaler at de ikke har myndighet til å sette en stopper for dette. Luftfartstilsynet har ikke reagert til tross for rapporter om forholdene. Situasjonen er uakseptabel for beboerne. Hva vil statsråden foreta seg for å sikre at forskriftene blir fulgt?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er betryggende at statsråden reagerer raskt, men det kunne jo være av interesse å vite hvor lenge han har visst om disse forholdene. Jeg forventer at statsråden umiddelbart innskjerper forskriftene overfor Luftfartsverket og Luftfartstilsynet når det gjelder både støy, nattflyving og brudd på traséforskriftene. Kravene er så restriktive nettopp av helsemessige grunner for befolkningen. Det er så alvorlig at Nannestad kommune av hensyn til befolkningen har anmeldt Oslo Lufthavn Gardermoen for brudd på forskriftene, noe jeg regner med at statsråden er kjent med. Luftfartstilsynet ble opprettet 1. januar i år. På NRK Østlandssendingen den 13. oktober sa luftfartsdirektør Skogstad at det var først i september de fikk bemanning på plass til å følge opp støyforskriftene. Mitt spørsmål til statsråden er da: Er det slik å forstå at flyplassene i Norge har vært uten tilsyn i åtte måneder?
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Fra flere politiske hold er det tatt til orde for nødvendigheten av snarest å legge E18 Mosseveien i tunnel. Det foreligger et forslag til løsning via privat finansiering(Offentlig Privat Samarbeid) som gjør at dette kan løses raskt. Dette vil føre til store miljømessige, trafikksikkerhetsmessige og transportøkonomiske gevinster. (Offentlig Privat Samarbeid) Vil Regjeringen ta initiativ til at prosjekt som innebærer OPS-finansiering av E18 Mosseveien, blir iverksatt snarest?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg må innrømme jeg vil karakterisere som meget skuffende. Dette er jo et prosjekt som har veldig høy samfunnsøkonomisk nytteverdi. Det er ifølge Statens vegvesen snakk om en innsparing på 4,5 milliarder kr over en femårsperiode. Det gir store miljømessige gevinster og store trafikkmessige gevinster i form av reduserte ulykker osv. Dette kan løses via en OPS-finansiering dersom det er vilje til det, og dersom Regjeringen hadde vært villig til å ta Oslos problemer på alvor. Jeg vil spørre statsråden, hvis jeg tolket ham riktig: Er det slik at vi ikke vil få dette prosjektet ferdigstilt i løpet av neste planperiode dersom Vegvesenet skal stå for prosjektet?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-10-18:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Jeg har flere ganger etterlyst engasjement fra styresmaktene vedrørende problemene med den økende kystselbestanden. Det er nå etablert et forskningsprosjekt i regi av Fiskeriutvalget på Helgeland som oppfølging av tilrådinger gitt i NOU 1990:12 Landsplan for forvaltning av kystsel. Prosjektet er et spleiselag med totalramme på 1 880 000 kroner og mangler nå 880 000 kroner for å være fullfinansiert, slik at sluttrapport kan skrives. Hva vil statsråden gjøre for å hjelpe dette prosjektet?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret, og registrerer at det er vilje til å behandle denne søknaden. Det arbeidet som gjøres av NAMMCO og Fiskeriforskning når det gjelder økt kommersialisering av selprodukter, er vel og bra. Men dette er et prosjekt som griper fatt i akkurat den problemstillingen som berører kystsamfunnene, noe verken NAMMCO eller Fiskeriforskning har klart å fokusere nok på. Nyere forskning viser at selbestanden i Østisen er tredoblet. En av de tingene dette prosjektet tar sikte på, er nettopp å få klarlagt bestandens størrelse, så det er av stor viktighet å få gjennomført dette prosjektet. Når kommunene og private organisasjoner har bidratt i hovedsak, synes jeg det skulle bare mangle at ikke Fiskeridepartementet også bidrar med et lite beløp – 880 000 kr, som det her er snakk om. Så jeg håper på en positiv behandling i høst.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-10-18:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Best mulig bestandsanslag for våre fiskeriressurser er avgjørende for maksimal utnyttelse og fortjeneste for Norge. Forskningen på fellesbestander som forvaltes av Russland og Norge, har de siste årene lidt under at det har vært vanskelig og til dels umulig for norske forskningsfartøy å få drive forskning og registrering i russisk sone. Hvilken strategi har statsråden for å få bedret forskningssamarbeidet med Russland?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-10-18:
Jeg takker statsråden for svaret, og er fullstendig klar over den situasjonen som er oppstått siden 1996. Det viser seg jo at det er forsvarsledelsen i Russland som driver grensestyrkene, og at det i realiteten er sjefen for Nordflåten som gir tillatelse til forskningsturer eller ikke. Det har vist seg meget vanskelig over lang tid via de diplomatiske kanalene Norge rår over, å få tillatelse til å sende forskningsfartøy inn i russisk sone, så det blir artig å se hva som kommer ut av de kontaktene man har med statsministeren, om han virkelig har kontroll med sjefen for Nordflåten. Det er et annet spørsmål jeg også har lyst til å komme inn på i forbindelse med forskning. Russland har drevet et utstrakt – jeg vil si – kommersielt fiske under ly av forskningsfangst. De har fisket blåkveite som rent blåkveitefiske, og de har fisket torsk som rent torskefiske utover de kvotene de har. Blir det også et tema i fiskeriforhandlingene?
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Fiskeridepartementet mottok den 4. oktober 2000 en søknad fra «Kystselprosjektet» om 880 000 kr i tilskudd til fullfinansiering av et treårig prosjekt. Prosjektet har som formål å utrede konsekvensene av en økende selbestand for kystfiskeriene og havbruksnæringen, både økonomisk og samfunnsmessig, samt utrede mulighetene for å kunne utnytte sel til mat, klær og høykostprodukter i form av marine oljer. Fiskeridepartementet er opptatt av å få klarlagt konsekvensene av de økende selbestandene, både i Øst- og Vestisen og langs kysten, og har derfor iverksatt ulike prosjekt hvor siktemålet er nettopp dette. Det er bl.a. nedsatt en arbeidsgruppe i NAMMCO som har som formål å kartlegge bifangst av sjøpattedyr. Det arbeides ved Fiskeriforskning i Tromsø med å modellere hvor mye biomasse som konsumeres av klappmyss, grønlandssel og vågehval i Barentshavet. Dette arbeidet vil videreføres og på sikt utvides til også å gjelde andre arter av sjøpattedyr. Det er også nylig påbegynt et prosjekt hvor målet er økt kommersialisering av selprodukter. Fiskeridepartementet er på prinsipielt grunnlag positivt til søknaden fra «Kystselprosjektet», men vil vurdere den i sammenheng med andre prosjekter og annet arbeid som utføres på området, slik at en samlet sett får mest mulig igjen for de ressursene som benyttes til å kartlegge omfang og konsekvenser knyttet til de økende bestandene av sel. Fiskeridepartementet vil ta sikte på å behandle søknaden fra «Kystselprosjektet» i løpet av november måned.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Som jeg redegjorde for, er Fiskeridepartementet opptatt av konsekvensene av økende selbestander, både langs kysten og i Øst- og Vestisen, og de tiltakene som settes i verk, har hensikt i forhold til begge disse områdene. Jeg viste også til flere ulike typer prosjekter som retter seg mot dette målet. Det er ingen uenighet om at «Kystselprosjektet», som det er søkt om penger til, er et interessant prosjekt i forhold til målsettingene som Fiskeridepartementet og Regjeringen har på dette området, så søknaden vil bli vurdert i henhold til de retningslinjer jeg redegjorde for.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Forskningssamarbeidet mellom Norge og Russland på fiskerisektoren har lange tradisjoner helt tilbake til 1950-tallet. Gjennomføringen av forskningstokt for å kartlegge felles fiskebestander i Barentshavet har fungert svært godt helt fram til siste del av 1990-tallet. Siden 1996 har man fra russisk side endret praksis i betydelig grad. Det er etablert begrensninger i det geografiske omfanget av norske forskningstokt i russisk økonomisk sone, og i varierende grad stilles det krav om fremstilling av fartøyene i russisk havn og krav om russiske inspektører om bord. Denne situasjonen har bekymret norske myndigheter og ikke minst våre havforskere. Fiskeridepartementet og Utenriksdepartementet har derfor benyttet enhver anledning de siste årene til å ta opp disse problemene med russerne. Russlands statsminister Kasianov besøkte nylig Norge. Gjennom samtalene under dette besøket ble det gitt indikasjoner på at man på russisk side nå er villig til å finne fram til løsninger på problemene. Årets kvoteforhandlinger under Den blandete norsk-russiske fiskerikommisjon vil finne sted i Tromsø 13.-17. november 2000. Under det kommisjonsmøtet vil spørsmålet omkring forskningssamarbeidet være et hovedtema. Jeg har på bakgrunn av samtalene under statsminister Kasianovs besøk forhåpninger til at spørsmålene omkring de norske forskningstoktene i Russlands økonomiske sone vil få en avklaring gjennom drøftelsene i fiskerikommisjonen.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Jeg deler fullt ut representanten Bastesens bekymring for den videre fiskeriforskningen og hvordan de felles toktene mellom Norge og Russland kan utføres, fordi det vil være svært viktig for bestandsestimatene og dermed også for fastsettelsen av kvotene framover at dette forskningssamarbeidet går etter planen. Derfor har det ved alle mulige anledninger fra norsk side vært lagt stor vekt på å ta opp med russiske myndigheter at vi må få i gang felles tokt igjen. I 1999 var det et lyspunkt ved at russiske myndigheter var mer åpne igjen, i begynnelsen av år 2000 har situasjonen vært motsatt. Nå har det altså kommet nye signaler fra russisk side, og jeg kan forsikre om at det er en felles strategi fra alle norske myndigheter som har mulighet til å ta dette opp med Russland, og som nå arbeider med disse spørsmålene. Når det gjelder andre spørsmål i møtet i den blandete kommisjon, får vi komme tilbake til det.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Miljøverndepartementet har som øverste planmyndighet hatt et sentralt ansvar for å samordne de statlige interessene i Bjørvika. Departementet har bl.a. ledet en arbeidsgruppe med representanter for de viktigste grunneierne og Oslo kommune, som har vurdert ulike modeller for gjennomføringen av byutviklingen. Departementets samordningsfunksjon skal videreføres. NSB Eiendom har i samarbeid med eiendomsselskapet Linstow etablert utviklingsselskapet Oslo S Utvikling, som omfatter NSB Eiendoms arealer i området. Oslo kommune er forespurt om å gå inn i utviklingsselskapet, eventuelt selge sine eierinteresser, med siktemål å få en eiendomsutvikler som er ansvarlig for hele området. Kommunen har stilt seg positiv til et slikt samarbeid. Finansiering av ny E18 i Bjørvika vil delvis avklares gjennom behandlingen av Nasjonal transportplan, der det er foreslått statlig delfinansiering av senketunnelen. Det er forutsatt at også grunneierne skal bidra til finansieringen av veiprosjektet gjennom verdistigningen på eiendommene. Oslo kommune har vedtatt å bidra direkte i finansieringen. Miljøverndepartementet er tilfreds med at staten ved NSB Eiendom på denne måten er tungt inne i utviklingsselskapet, slik at det oppnås en solid grunneierkonstellasjon som kan forhandle med Statens vegvesen om finansieringen av E18. Det vil være ønskelig med en rask avklaring av finansieringen av E18 både for å få gjennomført byutviklingen og av hensyn til det nye operahuset i Bjørvika, som vil få meget vanskelige driftsforhold så lenge veiomleggingen ikke er realisert. Jeg vil følge utviklingen og arbeide videre med ytterligere koordinering av statlige interesser.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-18:
Vi har kommet et godt stykke videre i samordningen av statlige interesser og i samarbeidet mellom staten og kommunen i Bjørvika når det gjelder etableringen av det eiendomsselskapet som nå erpå plass, noe som er helt nødvendig for å få til byutvik-lingen i området. Dette er en viktig start på arbeidet med å videreføre koordineringen av statlige interesser, et arbeid som selvsagt må omfatte alle de eiendommene som ulike deler av statlige interesser besitter. Miljøverndepartementets rolle som koordinator for disse statlige interessene skal fortsette, og jeg er fornøyd med at vi i løpet av det siste halve året har fått en framdrift i arbeidet, som jeg tror vil påvirke det vi videre får til herfra når eiendomsselskapet nå er på plass.