Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2006-05-10:
Behandlingstilbudet til alvorlig overvektige har blitt vesentlig bedre de senere åra, men vi er ikke i mål. Jeg forstår veldig godt at en del pasienter som lider av alvorlig overvekt, selvfølgelig føler dette som et stort problem. Vi er blitt bedre når det gjelder kirurgi, og når det gjelder livsstilsendring. I hver helseregion er det, som representanten sikkert kjenner til, opprettet egne sentre som har ansvar for å følge opp denne pasientgruppa spesielt. Ved disse sentrene skal pasienten bli møtt på en helhetlig måte. De team som jobber der, er tverrfaglig sammensatt, og pasientene følges opp gjennom flere faser av behandlinga. Det er en positiv utvikling som jeg skjønner at også representanten Dåvøy har merket seg. Helhetlig tilnærming ved de regionale sentrene innebærer at hver enkelt pasient først må gjennom en grundig utredningsfase med medisinsk vurdering. For de aller fleste vil det være aktuelt å starte med livsstilsendrende behandling. Det kan gjøres poliklinisk eller ved egne kurssentre. Behandling som tar sikte på å endre livsstil, kan føre til at pasienten går ned mellom 5 og 10 pst. i vekt i løpet av seks måneder. Et slikt resultat kan i seg selv gi betydelige helsegevinster. For enkelte pasienter kan det selvfølgelig være aktuelt med kirurgisk behandling. Også denne gruppa av pasienter trenger livsstilsendrende behandling. Dette får de tilbud om både som ledd i forberedelsen til operasjonen og som oppfølging etter inngrepet. Denne behandlingsformen er imidlertid svært krevende og kan føre til alvorlige bivirkninger, som f.eks. mangelfullt næringsopptak, diaré og – som representanten Dåvøy er inne på – overflødig hud. Selve det kirurgiske inngrepet er også forbundet med relativt høy forekomst av komplikasjoner. Faren for alvorlige komplikasjoner er en viktig grunn til at bare de som har de mest omfattende problemene med sjukelig fedme, skal få dette tilbudet. Så må selvfølgelig her som på andre områder etterbehandlinga tilpasses individuelt, og vil foregå tett eller mer sjelden avhengig av hva slags behov pasienten har for oppfølging over tid. Flere regionale sentre påpeker at det er en langvarig og krevende prosess å følge opp en del alvorlig overvektige personer etter kirurgiske inngrep. Etter et stort vekttap kan enkelte pasienter få overflødig hud, slik representanten Dåvøy peker på. Fagfolk har orientert meg om at slik hud ofte krymper betydelig av seg selv, og at det derfor bør gå en viss tid etter operasjonen før det vurderes om pasienten trenger korrigerende hudinngrep. Det er også viktig at pasienten har oppnådd mest mulig stabil vekt før et slikt inngrep vurderes. Det er med andre ord, slik jeg ser det, et medisinsk-faglig spørsmål å vurdere om og når det er aktuelt å utføre den type inngrep. I den sammenheng vil jeg framholde at disse pasientene, på lik linje med andre pasienter, er omfattet av bestemmelsene i pasientrettighetsloven og prioriteringsforskriften. Her legges det vekt på at det skal gjøres en medisinsk vurdering av hver enkelt pasient ved tildeling av helsetjenester. Det er altså medisinske indikasjoner hos den enkelte som skal være avgjørende for om, når og hva slags behandling som skal tilbys – selvsagt også for pasienter med store plager på grunn av overflødig hud. Behandlingstilbudet til alvorlig overvektige er fremdeles i en oppbyggingsfase. I 2004 ble det utført ca. 20 såkalte fedmeoperasjoner, mens flere hundre pasienter gjennomgikk slike operasjoner i fjor. Flere av de regionale sentrene har gjort meg oppmerksom på at de har tatt høyde for at enkelte pasienter vil få problemer med overflødig hud, og har innledet samarbeid med plastiskkirurgiske avdelinger. Per i dag er det ikke ventetid på slik behandling, men andre regionale sentre viser til at disse pasientene vurderes i henhold til gjeldende lovverk for tildeling av helsetjenester – på lik linje med andre pasienter. Samlet sett mener jeg at de regionale helseforetakene har tatt tak i arbeidet med å utvikle kirurgisk og livsstilsendrende behandling til alvorlig overvektige på en god måte. Vi må likevel erkjenne at dette behandlingstilbudet ennå er i en oppbyggingsfase, og det betyr at ikke alle som gjerne skulle hatt den behandlinga, får den like fort som de sannsynligvis burde, og at en kan ha kapasitetsproblemer i enkelte ledd i behandlingsforløpet. Det er ikke bra nok pr. i dag, men jeg føler meg trygg på at de regionale helseforetakene har en plan for hvordan en skal bygge tilbudet ytterligere ut.