Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-05-19:
Jeg er glad for at dette spørsmålet er stilt. Det gir meg en anledning til å rette opp det inntrykk enkelte aktører har forsøkt å skape av situasjonen i fiskeriene. Jeg vil innlede med litt om reguleringsopplegget for fisket etter sei nord for 62°N. Seikvoten utgjør 137 500 tonn for inneværende år. Dette kvantum er fordelt mellom redskapsgruppene konvensjonell, not og trål med ca. en tredjedel på hver av disse. Myndighetene bygger i hovedsak beslutningene om fordelingen på råd fra vedtak fattet i Norges Fiskarlag, samt tilrådinger fra Reguleringsrådet. Fra gruppekvoten for fisket etter sei med not overføres et kvantum på 4 000 tonn til konvensjonelle redskap til dekning av notfartøys fiske av sei med konvensjonelle redskap. Fordelingen av kvoten mellom redskapsgruppene fastsettes ved inngangen til det enkelte reguleringsår. Når det gjelder seinotfisket, ble det satt midlertidig forbud mot dette fisket før 1. mai 1999. Bakgrunnen for dette var at myndighetene skulle få nødvendig tid til å utrede behovet for en deltakerregulering av fisket med denne redskapstypen. Det kan nevnes at det ved settestatsråd ble besluttet å innføre deltakerbegrensning for fisket etter sei med not nord for 62°N i 1999 for fartøy fra 13 meter og over. Det ble ikke innført deltakerbegrensning for fartøy som er mindre enn 13 meter. Beslutningen om innføring av deltakerbegrensning ble tatt etter gjennomføring av en høringsrunde hvor synspunktene på langt nær var ensartet. Fisket med konvensjonelle redskap startet 1. januar 1999 og ble regulert med tre periodekvoter. På bakgrunn av at en betydelig andel av det kvantumet som var beregnet til fiske i første periode, tidlig ble oppfisket, ble det direkte fisket stoppet 14. februar 1999 for fartøy under 28 meter som fisker med konvensjonelle redskap. Samtidig ble bifangstadgangen av sei økt fra 10 pst. til 40 pst. for denne gruppen ved fisket etter andre fiskeslag. Som følge av det kraftige overfisket i første periode ble det ved utgangen av april besluttet å ikke åpne for et direkte fiske for den konvensjonelle flåten under 28 meter i perioden fra og med 1. mai 1999 til og med 31. august 1999. Bifangstadgangen er for denne perioden satt til 25 pst. for denne flåtegruppen. Den koblingen som påstås mellom stopp i det direkte fisket med konvensjonelle redskap og gjennomføringen av seinotfisket, er med andre ord ikke reell. Det er grunn til å understreke at det monopol som representanten Myrvoll velger å omtale seinotfisket som, kun gjelder den andel av seiressursene som ved inngangen av reguleringsåret var besluttet å skulle medgå til fisket etter sei med not og ikke kvantum forbeholdt andre redskapsgrupper. Det er et faktum at det ikke er kvantum til å holde det direkte fisket etter sei i gang til enhver tid uansett hvilken redskapstype det er snakk om. Dersom en skulle holde det direkte fisket med konvensjonelle redskap i gang hele året, måtte det skje på bekostning av kvantum avsatt til andre redskapsgrupper. Jeg må her minne om at myndighetene har et ansvar for deltakerne i alle redskapsgruppene. Avslutningsvis vil jeg nevne at det i 1998 med virkning fra 1. mars 1999 ble besluttet å innføre økte minstemål på sei nord for 62°N. De nye minstemålene ble innført etter råd både fra Havforskningsinstituttet og Fiskeridirektoratet og har til hensikt å føre til gunstigere beskatning av seien, slik at en på sikt får større utnyttelse av bestanden.