Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-05:
Utdanning er ikke utelatt fra Regjeringens utviklingssatsing, men vi har valgt ut noen få områder hvor vi har trappet opp de økonomiske beløpene. Det var - ærlig talt - også i betydelig grad fordi dette var områder den forrige regjeringen ikke satset på. Siden den forrige regjeringen ikke satset noe vesentlig på miljø eller på kvinnebistand, måtte vi velge å trappe opp det. Den forrige regjeringen gjorde mye bra på utdanning. Denne regjeringen gjør enda mer på utdanning. Så vi burde egentlig kunne stå sammen om alt som er bra på det området. La meg bare si at jeg har den største respekt for at Redd Barna og andre organisasjoner kritiserer at det ikke blir vesentlige økninger av penger til det de synes er det viktigste. Men jeg tror at Stortinget forstår at miljøorganisasjonene kjemper for mer penger til miljøbistand, de som driver innenfor helse, kjemper for mer penger til helsebistand, jordbruksorganisasjonene kjemper for mer penger til jordbruksbistand, utdanningsorganisasjonene for mer til utdanningsbistand, misjonsorganisasjonene for mer til misjonen - altså at alle frivillige organisasjoner slåss for mer til det de er flinkest på og spesialisert på. Det har jeg stor respekt for. Men det er Stortingets og Regjeringens jobb å avveie det. Det er ikke mulig å gi den samme økning til samtlige frivillige organisasjoner som slåss om pengene. Redd Barna gjør en formidabel jobb. Det er veldig få frivillige organisasjoner som har fått en så stor økning som de fikk gjennom ekstrasatsingen på marginaliserte barn gjennom Den internasjonale Redd Barna-alliansen. Jeg synes flyktningbistand for så vidt på en måte illustrerer de grunnleggende dilemmaene vi står overfor. La meg ta Darfur som eksempel. Utdanningen i flyktningleiren i Darfur fungerer ganske bra. Alt tyder på at barn som lever i flyktningleiren i Darfur, får bedre utdanning enn gjennomsnittet for barn i Sudan, sånn som situasjonen er nå. Langt på vei er det i Darfur den beste og mest vellykkede humanitære hjelpeorganisasjon i menneskehetens historie. Men: Fordi det ikke finnes noen politisk løsning på situasjonen i Darfur, blir barna der gående år etter år. Det er ingenting å gjøre. Du ser ikke en fotball, du ser ikke en datamaskin, du ser ikke noen som ser på TV engang, det er ikke en «pillemitt» å gjøre der. Det er total passivisering både av voksne og barn som varer ved måned etter måned, år etter år, fordi det ikke er funnet en politisk løsning på Sudans mange konflikter og Darfur spesielt. Derfor er vi igjen tilbake til det grunnleggende, at politikken er det mest essensielle. Får man ikke fred et sted, er det veldig vanskelig å få til utdanning. Får man ikke løst Darfur-problemet politisk, vil utdanning være bra, den som er der, men den vil ikke hjelpe innbyggerne der nok, på grunn av passiviseringen de opplever, og de kommer ikke tilbake til sine hjemsteder. Og får man ikke til statsbygging og næringsutvikling og de grunnleggende temaene for økonomisk og sosial framgang i et land, vil utdanning være bra allikevel, men utdanning kan ikke erstatte statsbygging og næringsutvikling - den kan være et fornuftig underlag for statsbygging og næringsutvikling.