trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
La meg først få lov til å takke for debatten. Jeg synes det har vært en god og saklig debatt. Disse problemstillingene krever både saklighet og gode innfallsvinkler hvis man skal komme videre. La meg også få presisere at jeg tror ikke det er noen av oss som ønsker å svekke velferdstilbudet. Norge er kjent for å ha robuste velferdsordninger, velferdsordninger vi på mange måter er stolte av, og som vi kanskje på enkelte områder også ønsker skal bli bedre. Men så er det alltid slik at man bør se på om de velferdsordningene vi har, fungerer optimalt i forhold til det som var intensjonen, eller om de stimulerer til misbruk. I en rekke saker både i Dagsrevyen, i VG og i andre medier er det avdekket at det er et betydelig misbruk. Det har også Nav kontroll avdekket. Og som man sa for ca. to år siden: Man ser nå bare toppen av isfjellet. Det gir oss kanskje et bilde på hvor stort omfanget er når det gjelder det samlede misbruket. Da snakker jeg ikke om en bestemt gruppe, men om det samlede misbruket. Jeg tror at vi alle er enig i at vi må sørge for å gjøre folk kvalifisert for å delta i arbeidslivet. Og vi har ulike metoder – som vi gjerne kunne ha debattert i mange timer videre – og tiltak for hvordan vi skal klare å få flere inn i arbeidslivet. Så er det et par ting som jeg var ganske konkret på, som statsråden har unnlatt å svare på, og som jeg håper han kan være presis på i sitt avslutningsinnlegg. Det gjelder følgende: Vi vet – det er dokumentert – at mange lever under falsk identitet. De henter ut fra ordninger både fra Norge, Sverige og Storbritannia samtidig. Er man villig til å bruke fingeravtrykk som en mekanisme for å forhindre at man opererer med falsk identitet – ja eller nei? Vi ser at Nav henter ut fra Folkeregisteret opplysninger om hvorvidt man er skilt eller ikke. Når man har tatt ut skilsmisse i utlandet, viser det seg at man ikke kan stole blindt på Folkeregisteret i Norge. Er man villig til å se på mulighetene for at man også må legge fram annen dokumentasjon på den skilsmissen, for å være berettiget til de riktige ordningene? Det er nettopp dette som er kjernen i problematikken. Det er nettopp dette som også er kjernen i det som det norsksomaliske miljøet peker på, iallfall når undertegnede har kontakt med dem.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Jeg har lyst til å utfordre statsråden litt på det han avsluttet med, nemlig den merknaden som vi har hørt at to av hans kolleger i regjeringspartiene, nemlig fra SV og hans eget parti, Arbeiderpartiet, har uttalt som en klar instruks. Så avsluttet statsråden sitt innlegg med at han vil vurdere dette nærmere. Hva legger statsråden i en sånn vurdering? Betyr det at statsråden vil komme tilbake til Stortinget med forslag til sanksjonsmidler? Hvilke sanksjonsmidler kan vi forvente at statsråden vil iverksette? Har han noen ideer om sanksjonsmidler? Og når kan vi forvente at en sånn sak kommer – altså når kan vi forvente at sanksjonsmidlene blir tatt i bruk overfor de kommunene som bryter lovfestede rettigheter? Kan vi forvente at det vil skje i løpet av 2012, eller vil dette bli lagt i en skuff, slik at man bare vurderer seg i hjel?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
De samme sanksjonsmidler håper jeg også vil bli tatt i bruk i 2013 når det er stortingsvalg, slik at man kan få byttet ut folk i regjeringskvartalet. Statsråden sier også i sitt innlegg at dette på mange måter er en tverrdepartemental problemstilling, at den går over flere departementer. Han mener det er uhensiktsmessig å foreta en fullstendig gjennomgang og komme til Stortinget med den, fordi det nettopp berører veldig mange. For mitt vedkommende synes jeg jo at det hadde vært mye mer fornuftig, for dagens system er jo veldig fragmentert. Det er jo nettopp på grunn av det fragmenterte systemet at ingen har et overordnet ansvar, at folk går seg bort i velferdssystemet, ikke får den hjelp de har krav på, ikke får den oppfølging som de burde ha fått, og som de ansatte også sier er vanskelig å håndheve og ha oversikt over. Har statsråden og regjeringen fullstendig oversikt over de lovfestede rettighetene? Hvis man har det, hvorfor kan man ikke legge frem det for Stortinget?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
La meg kommentere to, kanskje tre ting også, men iallfall begynne med to ting som statsråden var inne på, og som også gjaldt innlegget til Oppebøen Hansen. Jeg kan ta det også nå når jeg ser at han har tegnet seg – etterpå får han muligheten til å svare på det. Jeg opplevde det slik at representanten Oppebøen Hansen var forholdsvis høy og mørk da han fremsto på TV 2 i går, men at dette var en klar «instruks» – noe som også var de samme ordene som SVs representant benyttet fra denne talerstolen. Man hadde nå i Stortinget gitt en klar instruks til statsråden og regjeringen. Så opplever jeg at statsrådens svar er ganske forvirrende – som også representanten Sandberg var inne på – nemlig det at statsråden sier at han oppfatter ikke dette som en instruks, men man vil selvfølgelig komme tilbake på «egnet» måte når tiden tilsier det. Ja, det betyr, slik jeg tolker det og vurderer det, at denne saken har vi ikke kommet noe mye lenger med etter dagens debatt. Vi må gå nye runder i Stortinget, kjempe nye kamper for de helt opplagte rettighetene til de aller svakeste i dette samfunnet. Jeg er villig til å ta den kampen, jeg er villig til å gå de rundene, men jeg skulle gjerne ha ønsket at man hadde vært mer handlekraftig også fra regjeringspartiene, ikke bare når tv-lampene skrus på, men også når vi behandler saken i denne salen. Så er det helt riktig det som representanten Sandberg var inne på, som også er et svar til representanten Chaudhry: Ja, Fremskrittspartiet har villet løse finansieringen av disse lovfestede rettighetene veldig enkelt, nettopp ved å knytte finansiering til den enkelte rettigheten. Problemet i dag er jo nettopp at kommunene som skal forvalte dette, på mange områder ikke har penger til å gjøre det, og kutter ut å gi hjelp, med den begrunnelse at kommunekassen er tom. Det er jo det store dilemmaet. Da kan man snakke veldig flott og vidt om det lokale selvstyret, men det beviser jo at i disse sakene fungerer ikke det optimalt, og ikke på en god nok måte. Jeg tror også, som flere representanter har sagt, at en fullstendig gjennomgang er viktig ut fra det perspektivet som representanten Trine Skei Grande har, for å finne ut: Hvilke rettigheter har vi? Hvordan fungerer disse rettighetene? Hvilke rettigheter ønsker vi skal være i fremtiden? Og hvordan skal vi kunne målstyre disse rettighetene inn på et slikt spor at de som har bruk for dem, garantert får dem? Det er det som er viktig, for det er etter mitt skjønn helt meningsløst at personer nærmest må bli velferdsflyktninger i dette landet for å få sine rettmessige krav oppfylt.
Thor Lillehovde (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Anskaffelsesprosessen for en ny generasjon redningshelikoptre har kommet et steg videre. Innledningsvis vil jeg bemerke at det har vært en tidkrevende oppstartsprosess. Med bakgrunn i Fostervoll-utvalgets innstilling som ble avgitt rett før jul i 1996, og som skapte stor optimisme hos alle aktører tilknyttet redningstjenesten, har tiden gått, og årene har gått. Forskjellige regjeringer har fram til nå skjøvet saken foran seg. Dette er nå historie. Nå handles det, og nå er prosessen på skinner. Jeg vil uttrykke forståelse for at både operatører av dagens redningshelikoptre, enkeltpersoner og organisasjoner som er opptatt av en god redningsberedskap, har vært utålmodige. Denne utålmodigheten har også sin årsak i altfor optimistiske føringer i St.meld. nr. 44 for 2000–2001 om redningshelikoptertjenesten i framtiden. Stortinget ga i 2002 uttrykk for at de nye helikoptrene burde byttes ut allerede i perioden 2005–2008. Dette var for optimistisk. Nå har vi en langt mer realistisk tidsplan å forholde oss til, og den skal holdes. Når dette er sagt, vil jeg si at det under denne regjeringen også er tatt betydelige løft for å bedre beredskapen, ved at alle seks redningshelikopterbasene nå har døgnbemannet tilstedevakt med lege. Fra tidligere var denne ordningen kun innført ved redningsbasen på Sola. Dette gir økt trygghet, og det gir befolkningen økt sikkerhet. Det denne saken handler om, er at i påvente av at de nye helikoptrene skal komme på plass, vil det bli behov for økte midler til vedlikehold. Det er også sannsynlig at reservedelspriser vil øke. Videre vil opprettelsen av Florø-basen i 2009 og økt oppdragsmengde totalt innenfor redning gjøre at man bare har nok Sea King redningshelikoptre til akkurat å opprettholde beredskapen på de seks basene. Sea King og 330-skvadronen hører også med til de ressursene Forsvaret benytter når politiet ber om bistand i spesielle tilfeller. For å kunne opprettholde denne kapasiteten er det nødvendig at helikoptrene og 330-skvadronen gjennomfører trening for slike oppdrag og deltar jevnlig i samøvelser med politiet. Dersom redningshelikoptrene skal kunne brukes i slike øvelser uten at det går ut over redningsberedskapen, er det nødvendig å leie inn sivile operatører som kan opprettholde beredskapen på redningshelikopterbasene mens øvelsene finner sted. Det vil være behov for å leie inn slik kapasitet i opptil 40 dager, og dette blir en ny, men nødvendig kostnad. Det foreslås derfor at Stortinget bevilger 14 mill. kr for å gjøre det mulig å dekke de nevnte kostnadene samt leie inn en sivil operatør. På denne bakgrunn blir det foreslått å øke kap. 455 Redningstjenesten, post 1 Driftsutgifter, med 14 mill. kr i 2011.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-04-12:
Høyre støtter forslaget om å bevilge 14 mill. kr ekstra til redningstjenesten. Dette er viktig for å opprettholde redningsberedskapen, samtidig som det etter Høyres mening også synliggjør de praktiske problemene som kapasitetsbegrensninger i redningstjenesten har som følge av at vi har Sea King-helikoptre som vi kan kalle både gamle og gode. Etter Høyres mening er det gledelig at vi nå, etter som vi forstår, er i ferd med å bevege oss inn i en ny fase i anskaffelsen av nye redningshelikoptre. Etter vår mening burde vi ha kommet lenger, men vi gleder oss over at det er en bevegelse, tross alt, i riktig retning. Vi legger til grunn at man fra Justisdepartementets side etablerer det nødvendige samarbeid også med sivile operatører, i den grad det måtte være nødvendig, for å opprettholde beredskapen i den fasen vi nå går inn i, inntil vi får de nye redningshelikoptrene på plass. Høyre støtter sambruken som har eksistert, og som eksisterer når det gjelder bruken av redningshelikoptrene til både redningstjeneste og til terrorberedskap, så vi er ikke med på den merknaden i innstillingen som er kritiske til den nevnte sambruken. Vi mener det er viktig å bruke ressursene på en mest mulig effektiv måte, og vi mener at det – på det nåværende tidspunkt i alle fall – ikke er forsvarlig å etablere to ulike tjenester ut fra et ressursutnyttelsesperspektiv. Tvert imot ser vi behov for at den kapasitet vi til enhver tid har, og den kompetanse vi til enhver tid har, brukes optimalt og mest mulig effektivt, og det ser vi først og fremst innenfor dagens modell. Vi støtter innstillingen.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-04-12:
Justisministeren var inne på at den amerikanske ambassaden har sendt et brev hvor man ber om å få reaktivert det såkalte Surveillance Detection Program. Det er også justiskomiteen informert om. Mitt spørsmål er i tilknytning til det. Det kan jo hevdes at reaktivering av det nevnte programmet kanskje bør vente til etterforskningen er ferdig, slik at man får med seg de nødvendige signaler og erfaringer som er framkommet i den sammenheng. Blir det vurdert fra regjeringens side om man skal vente til etterforskningen er ferdig før man svarer på henvendelsen, eller vil man ikke vurdere det?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Nå er vel flertallsmerknaden slik at den ber oss om å vurdere sanksjonsapparatet. Det har vi selvfølgelig sagt at vi er åpne for å gjøre. På lik linje med kravet om en helhetlig utredning om hvordan rettigheter fungerer, mener jeg faktisk at det blir mer effektivt om de som har ansvaret for dette, enten det er i Helsedepartementet eller hos fornyingsministeren som rår over fylkesmennene, tar den vurderingen, men til slutt er det jo regjeringa som rår over det. Det er selvfølgelig for tidlig for meg nå å forskuttere hva en slik vurdering ville gå ut på. Det ville jo etter mitt skjønn være å sette komiteens merknad helt til side. Så har jeg lyst til å si at den viktigste sanksjonen som vi står overfor når det gjelder brudd på at f.eks. rusmiddelmisbrukere ikke får den nødvendige helsehjelp her i Oslo, og at eldre ikke får bo alene på rommene her i Oslo, selvfølgelig er å bytte ut de politikerne som har bestemt at det skal være sånn.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Det er jo sånn at jeg f.eks. har ansvaret for at landets fanger får de rettighetene de skal ha i fengslene. Jeg mener at jeg er den nærmeste til å kunne vurdere spørsmålet om de faktisk får disse rettighetene. Jeg mener også at det er denne sals justispolitikeres – og for så vidt andres – oppgave å konfrontere ansvarlig statsråd med spørsmålet. Det er min oppfatning at når det gjelder å vurdere ikke bare sanksjoner, men også vurdere i hvilken grad rettighetene blir fulgt, at vi får det best til – og gjør det tyngst også for den som har ansvaret – ved at det blir en oppgave for den som sitter på dette. Derfor mener jeg at en såkalt helhetlig gjennomgang kanskje i større grad ville være med på å fjerne fokus fra det vi ønsker å fokusere på, som jeg tror vi alle er enige om.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Jeg er klar over at iveren etter å vise handling i denne saken er stor fra opposisjonspartiene, og særlig når media har skrudd sine kameraer på. Det er gjerne sånn. Det er ofte bakgrunnen for at vi får rettighetsfesting også. Man tror man gjør viktige grep for grupper som har behov for velferdshjelp, ved å vedta en lov – og man ser i mange tilfeller at det faktisk ikke nytter. Det som er mitt anliggende, er at når Stortinget ber regjeringa om å foreta en vurdering av spørsmålet om sanksjoner, syns jeg det vil være helt uriktig – på den dagen hvor denne saken behandles i Stortinget – å konkludere, og å si om det er behov for sanksjoner, hvor det måtte være behov for sanksjoner, og når dette vil komme. Det syns jeg ville være ikke å ta Stortinget alvorlig. Jeg skal, som jeg sa i innlegget mitt, ta dette opp med de statsråder som er berørt av denne saken, slik at vi i egnet form skal komme tilbake til Stortinget med dette.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Til spørsmålet om koordinering: Det er sånn at enhver fagstatsråd opptrer i en regjering, så de fleste saker er koordinert i den forstand at man opererer ikke fritt. Så regjeringa vil stå bak de vedtak som måtte gjøres. Men her er vi altså blitt bedt om – og det syns jeg er fornuftig – å foreta en vurdering rundt sanksjonssiden. Vi vet at det finnes sanksjoner. Jeg skjønner at noen ønsker seg sanksjoner på enkelte områder. Men, som sagt, det er for tidlig for meg nå å konkludere på hva regjeringa vil komme til når det gjelder dette spørsmålet. Det ber jeg om respekt for.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Jeg opptrer ikke alene, og særlig ikke i saker som har relevans for andre fagstatsråder. Jeg ber om respekt for det. Så syns jeg, det må jeg bare medgi, at denne saken er særs viktig, for jeg tror at den vil vise oss på sikt at rettighetsfesting ikke bestandig er svaret. Det er det politiske ansvaret som må mønstres, og den viktigste sanksjonen har vi allerede i dag, og det er valg av politikere både lokalt og sentralt. Det er den viktigste sanksjonen. Men jeg leser tydeligvis merknaden på en annen måte enn representanten Sandberg. Jeg oppfatter ikke at den er en instruks om hva slags konklusjon en skal komme fram til med disse vurderingene, men at man skal foreta denne gjennomgangen og vurderingen. Jeg ber igjen om respekt for at jeg syns dette er et naturlig spørsmål først å drøfte med mine regjeringskollegaer som har særskilt fagansvar på dette området, og så får vi komme tilbake til Stortinget i en egnet form.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Ser vi bort fra de ordene som er falt vedrørende hvordan man har forstått merknader og slikt, har jeg likevel på tampen av debatten lyst til å gjenta det jeg sa i mitt innlegg, at denne debatten er særs viktig, selv om ikke alle er enig i at den totale gjennomgangen som mindretallet ber om, er hensiktsmessig. Jeg viser til det innlegget som representanten Trine Skei Grande holdt. Jeg syns det var et glitrende innlegg, som i veldig stor grad viser at hvis vi konsentrerer mye av de politiske ressursene rundt de lovmessige rettighetene man har fått opparbeidet, ja, så er det mange som kan komme til å bli stående igjen på stasjonen. Det er enhver regjerings lodd å sørge for at alle skal få den nødvendige velferden som synes naturlig, selv om det ikke er lovfestet. Jeg syns på mange måter at debatten i dag viser noe av baksiden av lovfestingen ved at vi også lar oss fange av det, det er liksom der konsentrasjonen ligger, det er der vi skal ha en gjennomgang, og det er der vi skal ha sanksjoner. Det viktige nå må først og fremst være at de målsettingene, enten de er rettslige eller politiske, satt av brede flertall i Stortinget, i større grad blir oppfylt der det er mangler, og at det ikke blir slik at de som ikke har opparbeidet seg rettigheter, nærmest blir stående igjen på stasjonen. I en sånn diskusjon er det interessant å se at i de samfunn hvor man har valgt å satse på mindre økonomiske ressurser inn i fellesskapet, bl.a. ved kraftige skatteletter, er det den offentlige velferden som taper. Det at man ikke er villig til å ta i bruk skatteinstrumenter lokalt, f.eks. eiendomsskatt, rammer altså folk ute når det gjelder sentrale velferdsgoder, og der fins det bare én sanksjon. Det er politikken, valgene, og hvilke politikere vi da får inn. Etter min oppfatning – og jeg er sikker på at jeg har hele regjeringa med meg i det – er det dette som er det store spørsmålet når det gjelder utformingen av framtidas velferd. Dette er ikke isolert sett en debatt om hvordan det går med de lovbestemmelsene som helt klart juridisk lovfester rettigheter. Vi er bedt om av komiteen å gi en vurdering knyttet til sanksjonssiden, og det skal vi gjøre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Vi vil finne egnet form på hvordan vi skal rapportere tilbake – det er viktig at vi får rapportert tilbake. Noen av disse spørsmålene kan jo aktualisere lovendringer og i så måte være gjenstand for proposisjoner til Stortinget. Men jeg tror at vi for sakens helhet og for så vidt også for å fortsette den linjen som har gått på åpenhet i stor grad, kunne ha en samlet gjennomgang av hvor tiltakene står, allerede i budsjettproposisjonen som kommer til høsten. Det ville være naturlig å kunne gjøre det der. Som jeg nevnte: Når det gjelder varslingsplikt, særlig fra Politiets sikkerhetstjeneste og Politidirektoratet, har det i dag gått ut et brev som beskriver noe om hvordan departementet ser på denne varslingsfristen, både relatert til lovbestemmelser og generelt. Og det er dokumenter som vil kunne leses og gi godt svar på hva departementet tenker seg.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Det er et innspill som vi skal ta med oss, fordi det nå er under arbeid. Vi gjennomgår nå fra Justisdepartementets side denne henvendelsen og gir innspill til Utenriksdepartementet. Det vi selvfølgelig har stor oppmerksomhet rundt, er de lovmessige grenser og hva rettstilstanden er. Men jeg tar poenget fra saksordføreren og skal ta det med i den videre behandling, for vi har ennå ikke avsluttet det arbeidet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Nei, det ville være å trekke det for langt, etter min mening. Men det er klare grenser, og jeg vil si at den grensedragningen består egentlig av tre elementer. Det første er den fysiske avstanden, umiddelbar nærhet, uten at jeg tør – og heller ikke mener det er riktig – å gå inn på hva man snakker om av meter, for det vil også være relevant opp mot de to øvrige punkter. Det andre er spørsmålet om aktivitetens karakter knyttet opp mot sikkerheten til ambassaden. Det er helt åpenbart at type aktivitet har betydning når man skal vurdere det, og særlig når det er sikkerhetsrelatert. Det tredje er generelt – utover også sikkerhetsmessig aktivitet – hva man faktisk foretar seg. Det vil ha betydning å vurdere enhver – og det gjelder ikke bare ambassaden, det gjelder alle – mulighet til å iaktta og observere, og man vil ikke med det krenke lovgivningen om overvåkning. Den må ha en viss intensitet. Og det gjelder uavhengig av om det er nær eller fjernt fra ambassaden.
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-04-12:
I går uttalte representanten Oppebøen Hansen til TV 2 at det er opplagt at man ikke skriver en slik merknad uten grunn. I dag har SV vært veldig klare, i likhet med Høyre. Det er altså et flertall her i salen som er klare på at man må få sanksjonsmuligheter. De tolker altså den merknaden utvidende og ikke så innskrenkende som statsråden gjør. Er det sånn å forstå at statsråden ikke vil ta initiativ til å koordinere arbeidet i det hele tatt, kun overlate det til det enkelte departement? Og hva er det ved en slik fremgangsmåte, med oppsplitting av ansvar og manglende helhetlig tankegang, som gjør situasjonen bedre enn det TV 2 nå har vist gjennom lang, lang tid? Når vil saker kunne bli fremlagt, slik at denne salen, som må vedta nødvendige lovendringer, får mulighet til å gjøre det, slik at situasjonen faktisk blir bedre, at det ikke bare blir tomme ord fra noen av stortingspartiene her i dag?
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-04-12:
Jeg tror at ønsket om medias søkelys er likelig fordelt på opposisjonspartier og enkelte statsråder, men jeg skal la det ligge. Spørsmålet her handler om hvordan man har tenkt seg en prosess. Jeg tar det for gitt at man løpende i regjeringen diskuterer denne type ting, at man ikke bare sitter og fordeler ut fra konstitusjonelt ansvar og ikke koordinerer seg. Så mine spørsmål til statsråden er igjen: Er det sånn at man er i gang, har man tenkt å koordinere dette arbeidet på noe som helst vis for å få en mest mulig helhetlig oversikt, som vi totalt mangler i dag? Er det sånn at det er et arbeid på gang med å koordinere dette, og når vil man eventuelt kunne få se i hvert fall én eller to saker på noen av sektorområdene som er veldig klare og tydelige, og som også har vært kjent før TV 2 begynte å grave i dem?
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-04-12:
Folk som trenger hjelp, sier at hjelpeapparatet er uoversiktlig og lite koordinert i forhold til regelverket og håndhevelsen av det. Folk som jobber med å yte hjelp til dem som trenger det, sier at det hele er uoversiktlig og lite konkret i forhold til håndhevelsen av regelverket. Folk som er folkevalgte og sitter på Stortinget, sier at hjelpeapparatet er uoversiktlig og lite koordinert i forhold til regelverket og håndhevelsen av dette. Media, som har jobbet med disse sakene i lang tid, sier at hjelpeapparatet er uoversiktlig og lite koordinert i forhold til regelverket og håndhevelsen av dette. Jeg har delvis forståelse for at statsråden ikke vil være altfor konkret på hvordan anmodningen fra Stortinget skal følges opp, men jeg oppfatter det slik at det er en krystallklar instruks om å gjennomføre et arbeid, ikke minst på bakgrunn av uttalelser i media og her i salen i dag fra representanter fra henholdsvis Arbeiderpartiet og SV, som altså har fått Høyres støtte i komiteen. Det er altså slik at absolutt alle oppfatter at det hele er uoversiktlig og vanskelig å få grep på – både folk, media, politikere og de som jobber med det. Da har jeg altså en snikende mistanke om at også regjeringen synes at hjelpeapparatet er uoversiktlig og lite koordinert i forhold til regelverket og håndhevelsen av det. Så da håper jeg, på tross av uttalelsene som er kommet i dag, at «egnet» måte fra statsrådens og regjeringens side er å fremlegge en egen sak om brudd på lovfestede rettigheter på et tidspunkt som ikke er så altfor langt etter 2011, selv om det altså stemmes ned i dag. Jeg synes, til slutt, at representanten Trine Skei Grande hadde veldig gode poeng. Skal vi i det hele tatt kunne komme tilbake til en situasjon hvor dette stortinget har bedre kontroll med bruken av lov som et virkemiddel, trenger vi jo nettopp en slik samlet sak. Vi trenger det for å gjenvinne kontroll og kanskje ikke gjøre de samme feilene én gang til, som gjør at flere mennesker blir usikre, det skapes enda mer uoversiktlighet og manglende håndtering av regelverket. Jeg skulle ønske at vi kunne få en slik diskusjon i Stortinget på et reelt saksgrunnlag, med konkrete forslag til lovendringer. Det er faktisk helt nødvendig, for samfunnet kommer ikke til å bli mindre komplisert fremover, snarere tvert imot, og vi kommer høyst sannsynlig til – alle som sitter i denne salen – å vedta mange nye lover uten at de nødvendigvis er altfor godt gjennomtenkt bestandig. Og så kommer enda flere mennesker som trenger hjelp, i et enda større uføre enn det vi har sett TV 2 har avslørt i dag.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Eg synest denne debatten i dag har utvikla seg litt underleg. Det blir sagt at eg skal ha uttalt til TV 2, og at eg har sagt i dagens debatt, at det skal bli sanksjonar. Det er jo fullstendig feil; det kan eg dokumentere gjennom referata frå Stortinget i dag. Det eg sa, var at på denne bakgrunnen vil regjeringspartia be om ei vurdering – og eg understrekar vurdering – av å gje relevante tilsynsmyndigheiter «sanksjonsmoglegheiter». Slik eg oppfattar det, har statsråden sagt: Ja, det skal regjeringa ta alvorleg. Statsråden har oppfatta merknaden rett. Lat oss heller glede oss over at statsråden og regjeringa er imøtekomande på det punktet som er så viktig for oss alle: det å få ei skikkeleg vurdering og ein skikkeleg gjennomgang av om det er mogleg å bruke sanksjonsmoglegheiter gjennom tilsynsorgana. Eg føler på mange måtar at me har kome eit langt skritt vidare gjennom dagens innstilling og dagens debatt. Stortinget vil få eit skikkeleg svar. Det har statsråden bekrefta. Lat oss glede oss over det. Så er det òg reist spørsmål frå representanten Eriksson om kvifor ikkje regjeringspartia kan slutte seg til det mindretalsforslaget som ligg der. Eg meiner at statsråden hadde et veldig godt svar på det, på kor vanskeleg og innfløkt det var. Når det gjeld lovfesta rettar, et dei ganske mangfaldige, og dei kan ikkje behandlast under eitt, sånn som me ser det. Eg kan nemne alt som er innafor helselovgjevinga og sosiallovgjevinga, innafor opplæringslova, me har mange typar pensjonsordningar, sjukepengar, økonomisk sosialhjelp, rett til innsyn i saksdokument, rett til klageordningar – du har ein flora av rettar. Derfor er det ikkje riktig og heller ikkje fornuftig å vurdere dei under eitt. Me har no etter mitt syn hatt nok gjennomgang, og me har god nok dokumentasjon. Dokumentasjon har òg media gjeve oss. Eg vil rose TV 2 for den jobben dei har gjort ved å setje fokus på denne utfordringa. Me må sørgje for – det er vår oppgåve – at lovfesta rettar blir innfridde, og også at dei er på eit tilstrekkeleg nivå og av god kvalitet. Men eg synest òg at Stortinget kanskje burde ta litt sjølvkritikk og sjå at det kanskje er lett å vedta lovfesta rettar og ikkje tenkje på finansieringa.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-04-12:
Velferdsstaten og den lokale velferda som kommunane står for i praksis, er eit viktig og vanskeleg tema. «Til lags åt alle kan ingen gjera», heiter det, men vi i den raud-grøne regjeringa har ønskt, og ønskjer framover også, å gjere flest mogleg av dei som treng det, til lags. Dette oppnår vi gjennom å tilføre kommunane meir pengar, og også gjennom å lovfeste rettar til dei mest sårbare og hjelpetrengande gruppene i samfunnet. Å lovfeste rettar medfører nokre dilemma i høve til lokaldemokratiet og lokalpolitikarane sine moglegheiter til å gjere prioriteringar basert på lokale behov og ressursar. Vi ønskjer i folkestyret si ånd at både sentrale og lokale folkevalde skal ha handlingsrom. Samtidig er det ingen tvil om at lovfesta rettar er ønskjelege og viktige for dei som treng hjelp i kvardagen og for deira pårørande. Det er ei sikkerheit i dette som gjer at ein kan puste lettare. Derfor er temaet vi debatterer i dag, viktig. Når rettar er nedteikna i lovs form, må det bety noko i praksis. Ein må vite at ein får det ein har krav på, og systemet må fange det opp dersom det ikkje skjer. Komiteen er såleis einig når Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon peikar på behovet for at det blir kontrollert og sikra at kommunane gjer det dei skal etter lova. Vi treng kontrollsystem som fungerer, og oppfølging må skje når kontrollsystema påviser svikt i tenestene. Men så kokar det også ned til kva kommunane har å rutte med. Senterpartiet er svært oppteke av at kommunane skal ha økonomisk handlingsrom til å gje innbyggjarane nødvendige tenester. Helst ønskjer vi stor lokal fridom for kommunane i korleis dei vel å organisere og utføre tenestene. Lovfesta rettar er etter vår meining noko vi skal ty til i særtilfelle, men når dette først blir gjort, er det openbert at vi må sikre at folk får det dei har lovfesta krav på. Velferdsstaten vår er tufta på god dynamikk mellom det offentlege systemet og eit mangfaldig og sterkt næringsliv som betaler skatt som finansierer dei offentlege goda. Såleis heng velferdstenestene til oss alle saman med kva vi gjer på mange politikkområde. Satsar vi på samferdsel, legg vi til rette for at norske naturressursar kan takast i bruk og for eit blomstrande næringsliv i heile landet. Satsar vi på skulen, byggjer vi ei framtid med flinke folk som kan fylle mange viktige jobbar både i det offentlege og i det private. Såleis er den politikken stortingsfleirtalet, fylka og kommunane fører, vesentleg for å gjere det mogleg å tilby grunnleggjande viktige tenester og å oppfylle lovfesta rettar.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-04-12:
Representanten Chaudhry brukte ordet «forbannet», og eg vart litt overraska over at presidenten ikkje sa noko om det. Norma for parlamentarisk ordbruk tilseier vel at vi stortingsrepresentantar helst skal vere indignerte og frustrerte meir enn å vere forbanna. Eg kan ikkje dy meg for å fortelje ei lita historie om ein bilist, som skreiv i skademeldinga til forsikringsselskapet etter at han hadde vorte køyrd på bakfrå: «Det står i dokumentene at jeg er den fornærmede. Jeg er ikke fornærmet, jeg er forbannet!» Denne debatten handlar om mogleg overvaking av norske statsborgarar utført av den amerikanske ambassaden. Først vil eg vise til at justisministeren på ein særs grundig måte har informert Stortinget i denne saka. Han har vore open og tydeleg og gjort det mogleg for oss folkevalde å ha kvalifiserte meiningar om saka. Eg vil også framheve den solide jobben som saksordføraren, Werp, har gjort. Det er to tema eg særleg vil ta for meg i dette innlegget. Det eine er kva andre makter kan tillate seg og ikkje på norsk jord. Det andre er informasjons- og varslingsplikta Politidirektoratet og Politiets tryggingsteneste har, og vurderingar kring om dei har oppfylt denne plikta i den aktuelle saka. Alle ambassadar har rett til å vareta eiga sikkerheit og ha ei eiga sikkerheitseining. Dei skal også kunne setje i verk tiltak i «umiddelbar nærhet» til ambassaden. Samtidig vil eg slå fast at norsk lov gjeld her til lands, og at ambassadane må halde seg til det. Norske borgarar skal vere trygge for at dei ikkje blir utsette for ulovleg overvaking og registrering, og at personvernet deira blir vareteke. Sjølv om Noreg har eit godt forhold til USA, og at vi er nære allierte, for det er det ingen tvil om, må vi kunne – og vi skal – setje grenser også for kva USA skal kunne tillate seg. Saka er framleis under etterforsking, og vi kan enno ikkje konkludere om kva som har skjedd. I verste fall får vi aldri dette fullstendig klart heller, men det som har kome fram, har gjort det tydeleg at det trengst avklaringar og nøyare grensedragingar. Mellom anna er det viktig å avklare kva som er lovlege observasjonar og registrering utanfor ambassadane si eigedomsgrense. Omgrepet «umiddelbar nærhet» må definerast, sjølv om noko skjønn må kunne brukast. Så til plikta POD og PST har til å informere og varsle. Komiteen har eit ønske om at Justisdepartementet sørgjer for tydelegare føringar for korleis informasjonsstraumen skal gå føre seg, og for korleis mistenkelege saker blir følgde opp. I den opne kontrollhøyringa den 19. januar i år gjorde PST det tydeleg at klare føringar er nødvendige. Vi må kunne forvente at underliggjande etatar og direktorat varslar departementet om mistankar eller konkrete saker som kan ha vesentleg betydning for norske borgarar si sikkerheit og for personvernet, og mistankar om brot på norsk lov. Eg vil avslutte omtrent som eg starta, nemleg med å framheve det positive ved justisministeren si framlegging av saka for Stortinget. Eg meiner det Justisdepartementet seinare har føreteke seg, også understrekar at dei ser alvoret i saka, og at dei følgjer opp med nødvendige tiltak.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Det er med litt skuffelse jeg registrerer at mine mistanker når det gjelder denne merknaden som har fått overskrifter, ikke har bakgrunn i en realitet. Vi så i media i går at representanten Oppebøen Hansen var ute og sa at nå skulle det bli sanksjoner, det skulle bare mangle. Jeg har hørt det her i salen i dag også fra representanten Oppebøen Hansen og representanten Chaudhry – nå skulle det komme sanksjoner. Nå får vi altså bekreftet fra statsråden at denne merknaden betyr ingenting, for nå skal alt overlates til regjeringen, og det skal vurderes på forskjellige plan innenfor maktapparatet, som justisministeren sier. Forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre er jo bare et ønske om å involvere Stortinget for å få nok kompetanse og nok innspill til å få treffsikre tiltak for å sikre rettssikkerheten og rettighetene. Da er mitt spørsmål: Når regjeringen etter hvert har vurdert dette, kan statsråden på et eller annet tidspunkt tenke seg å legge fram en sak på eget initiativ for Stortinget?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Jeg synes statsråden hadde et meget godt innlegg – et meget godt innlegg med gode og sterke argumenter for å stemme for forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre. For det er med bakgrunn i de argumentene som statsråden selv framførte, man kan se hvor komplisert det har blitt å ha oversikt over hvilke rettigheter man har innført. Det er jo selvfølgelig ikke sånn at en times debatt her i Stortinget greier å løse dette, eller få på plass tiltak eller forslag, for vi blir ikke treffsikre nok, uansett. Denne flertallsmerknaden blir i hvert fall ikke treffsikker når statsråden selv innrømmer at han ikke oppfatter den som en instruks fra flertallet. Hadde denne merknaden vært på plass i 1997, da undertegnede kom inn på Stortinget, da hadde det vært en instruks. Men flertallsmerknader har endret seg. Statsråden sier selv at det er store utfordringer, og jeg er helt enig. Det er vanskelig i dag å se hvorvidt vi organiserer velferden riktig. Jeg er igjen helt på linje med statsråden når han sier at vi ser problemene nå, men at dette framover vil bli enda mer komplisert. Det er derfor man fremmer dette forslaget. Hvis Høyre og Fremskrittspartiet hadde hatt fasiten i dag, hadde vi også fremmet konkrete forslag. Det er derfor vi nå ber om en bredere gjennomgang fra alle departementer, sånn at vi i Stortinget får et mye bedre grunnlag for å treffe tiltak rettet inn mot det vi ønsker å gjøre noe med, at vi rett og slett får en gjennomgang av de store variasjonene av rettigheter som er gitt, og som representanten Høie også var inne på, sorterer litt. Noen kan kanskje avvikles, noen skal styrkes. Kanskje det blir nye rettigheter også – jeg ser i hvert fall ikke bort fra at det kan komme krav om det framover. Dette er rett og slett en felles sak for å rydde litt i skapet. Fremskrittspartiet kan jo synse litt høyt, for vi tror her at vi har forslag som kan løse dette framover. Man må i en sånn sak være mye mer villig til å se på forvaltningsstrukturen. 430 kommuner tror jeg ikke gjør det enklere framover å styrke rettighetene – eller med fylkeskommune og fylkesmann og all den forvirring og ansvarsfraskrivelse vi har når det gjelder forvaltningen. Men det som er enda viktigere, tror jeg, er noe Fremskrittspartiets finansieringsmodell peker på. Hvis vi greier å få på plass og knytte finansieringen direkte til rettigheten, løser vi også mye på de bruddene som eksisterer, og som er påvist gjennom en stor medieomtale.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Det var overhodet ikke min intensjon eller mitt ønske å provosere noen i mitt første innlegg. Her prøvde jeg etter beste evne å lytte til det som ble sagt av dem som står bak flertallsmerknaden. Jeg prøvde også å finne fram til, ordrett, det som Oppebøen Hansen uttalte til TV 2 i går. Da jeg så den reportasjen, ble jeg faktisk glad. Jeg var overbevist om at denne flertallsmerknaden hadde noe med seg som faktisk ville gi sanksjoner. Men så har jeg ut fra debatten i dag forstått at så ikke er tilfellet, men at man bare skal vurdere. Så vidt jeg husker, sa representanten Oppebøen Hansen i går at det er helt opplagt at en slik merknad ikke fremmes uten grunn., men at man vil ha sanksjoner. Så sier Oppebøen Hansen og statsråden samstemt i dag: Det er godt nok dokumentert, både gjennom medias rolle og gjennom annen type bekymringsmeldinger som både storting og regjering har fått inn i de forskjellige departementene. Da stiller jeg spørsmål ved hvorfor man skal vurdere videre, hvis alt er godt nok dokumentert, og man med denne flertallsmerknaden ønsker å innføre sanksjoner. Da burde det kanskje ikke vært noen problemstilling for statsråden og regjeringen å si ja nå heller. Det er jo det som er mindretallets intensjon med forslaget, for vi mener at Stortinget ikke har god nok dokumentasjon til å treffe sikre tiltak i dag. Det er derfor vi ber om en annen, bredere gjennomgang. Så hører jeg – og nå skal jeg være litt forsiktig så jeg ikke forlenger debatten en gang til – at statsråden nå begynner å snakke om skatter og avgifter i sitt siste innlegg og nærmest kritiserer lokalpolitikerne for ikke å øke skattene og avgiftene enda mer, og at det er der problemet ligger. Hvis det er det som er utgangspunktet til denne regjeringen, må vi i hvert fall få en bredere gjennomgang, når vi vet at det er det som er problemstillingen. Hvis det er riktig, er det et sterkt argument for Fremskrittspartiets primære ønsker i forhold til å sikre disse rettighetene, nemlig at man knytter finansieringen direkte opp til tjenesten eller ytelsen som er rettighetsfestet.
Bent Høie (Høyre), 2011-04-12:
Jeg vil bare minne statsråden om at den som har ansvaret for behandling av rusavhengige i Oslo, er hans kollega helseminister Anne-Grete Strøm-Erichsen. Det skal bli en stor glede å bruke sanksjonsmuligheten i 2013 og bytte henne ut. Det som denne saken imidlertid handler om, er jo en klar dokumentasjon om at veldig mange av de rettighetene som Stortinget gjennom tidene – dvs. med skiftende politisk flertall – har vedtatt, i veldig stor grad på mange områder ikke blir fulgt opp av de som har ansvaret for å følge opp. Det er en situasjon som heldigvis et enstemmig storting gjennom denne innstillingen gir beskjed om at ikke er forsvarlig, og at dette ikke er Stortingets intensjon. Man viser til det tankekors at når det gjelder de økonomiske rammene, er det veldig streng og sterk styring, men når det gjelder de juridiske rettighetene, er det ikke den samme oppmerksomheten knyttet til oppfølging og styring. Jeg vil i utgangspunktet velge å tolke denne innstillingen positivt i forhold til at et flertall faktisk ber regjeringen om å vurdere å innføre sanksjonsmuligheter. Men det forutsetter selvfølgelig at regjeringen kommer tilbake igjen med saker knyttet til det. Jeg ble imidlertid veldig bekymret da jeg hørte statsrådens svar, for statsråden understreker viktigheten av det som er problemet, nemlig den fragmenterte staten. Når statsråden i så stor grad legger vekt på den fragmenterte staten, er det egentlig da han er i kjernen av det som er hele problemet, for for brukerne av disse tjenestene er den fragmenterte staten et problem, og ikke minst for kommunene er den fragmenterte staten et problem. For kommunene er nødt til å se helheten. Problemet for kommunene er at summen av alle de lovfestede rettighetene som Stortinget gjennom tidene har vedtatt, rett og slett ikke går opp. Derfor er det mange rådmenn og ordførere som sier at de er nødt til å velge hvilke lover de skal bryte, når de utformer kommunens tjenester. Det er nettopp det som skulle tilsi at regjeringen og Stortinget burde vært enige om at det var behov for en helhetlig oversikt over disse rettighetene, sånn at Stortinget kunne gå gjennom og se på hvilke rettigheter vi har innført som vi vil styrke og beholde, eventuelt avvikle. For å ta et eksempel: Stortinget har innført en rett for alle skolebarn til å få frukt og grønt i skolen, men Stortinget er ikke interessert i å innføre en rett for alle funksjonshemmede til en brukerstyrt personlig assistent.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
La meg også stille meg i køen av dem som takker saksordfører Anders B. Werp for et meget godt gjennomført arbeid i denne saken, og også takk til justiskomiteen. Vi har kommet frem til en enstemmig og god innstilling. Jeg vil også benytte anledningen til å si til justisministeren at hans reaksjon med å komme til Stortinget så raskt og holde en redegjørelse, etter at denne saken sprakk den 3. november 2010 i TV 2-nyhetene, var en forbilledlig måte å gjøre det på, og som andre statsråder kan ta lærdom av når det dukker opp vanskelige saker. Den 3. november 2010 sprakk denne saken i TV 2-nyhetene om at den amerikanske ambassaden i Oslo hadde etablert en Surveillance Detection Unit, SDU, i lokaler utenfor ambassaden. Der hadde man altså brukt norske borgere til å ha en type overvåkningsaktivitet overfor dem som var i ambassadens nærområde – overvåkning av trafikk og aktivitet i ambassadens område. Ellers tror jeg også vi kan si at det var en type overvåkningsaktivitet flere steder i byen. Det er som flere andre talere her har sagt, en aktivitet som man ikke kan akseptere. I så fall må slik aktivitet være informert om overfor norske myndigheter og godkjent av norske myndigheter i forhold til grenseområder for hvem som har ansvar for ambassadens sikkerhet. Da Stortinget hadde sin omfattende høring den 19. januar 2011, var det noen punkter vi var ute etter å få klarhet i. Det ene var fakta, det andre hvem som visste hva om denne SDU-enheten og -aktiviteten, det tredje hvorfor det ikke ble grepet inn fra norske myndigheter i forhold til aktiviteten, og hvorfor det ikke var rapportert inn til ansvarlige politiske myndigheter. Mine konklusjoner er når det gjelder det første, fakta, at amerikanerne hadde en utstrakt informasjonsinnhenting, ikke bare i området rundt ambassaden, men også andre steder i Oslo. Det er også åpenbart at mange visste mye om dette, både i Oslo politidistrikt, i PST og muligens også i POD. Spørsmålet om hvorfor det ikke ble grepet inn fra norske myndigheters side, er et åpent spørsmål. Det kan synes som om man her har gitt en stilltiende aksept til virksomheten. Når det gjelder spørsmålet om hvorfor det ikke ble rapportert inn til ansvarlige politiske myndigheter, er det svært uklart hvorfor det ikke ble gjort. Svaret på det er vel at det vel var best at man ikke visste noe høyt oppe om dette. I tillegg har det fremkommet at det har vært en rimelig uklar praksis for polititjenestemenns kontakt med tidligere kollegaer og hva slags informasjon som har tilflytt disse. Det har også vært uklarhet om hva som skulle defineres som ambassadens nærområde – et begrep som ikke har vært klart definert. Det er et begrep som man må ha klarhet i. Her er det likhet for alle ambassader. Det er legitimt at ambassadene følger med rundt sine ambassadebygninger og residenser for å ivareta sin sikkerhet. Vi håper nå det kan bli tydeligere hvilke retningslinjer man har å forholde seg til.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2011-04-12:
Selv om Stortinget i dag avslutter behandlingen av denne saken, har de to statsrådene som er til stede her i dag, fortsatt et stykke arbeid å gjøre. Det var jo også statsråd Storberget inne på i avslutningen av sitt innlegg, der han gikk gjennom de delene av de syv punktene som er hans ansvarsområde når det gjelder hvilket arbeid som er igangsatt i forhold til dem. Det jeg kunne tenke meg at statsråden sa noe om i tillegg, er hvilken tidshorisont regjeringen ser for seg med hensyn til når de vil komme tilbake til Stortinget, på hvilken måte de vil komme tilbake til Stortinget når det gjelder hvordan man har tenkt å gjennomføre disse punktene, og hvordan den konkrete oppfølgingen av disse punktene har vært.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-04-12:
Jeg er opptatt av det som komiteen sier om hvem som har rett til å drive overvåkning i «ambassadens umiddelbare nærhet» – jeg siterer det helt riktig. Hvordan ser justisministeren på dette? Mener han, gjennom det som nå er en innstilling fra Stortingets justiskomité, at tilnærmet ethvert tiltak utenfor en ambassades eiendomsgrense må forhåndsgodkjennes av norske myndigheter?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Jeg skal være kort. Jeg vil kommentere at det at det er få i salen og lite oppmerksomhet, tyder på at det har vært gjort et veldig grundig arbeid og vært mye åpenhet etter redegjørelsen fra justisministeren og komitébehandlingen. Jeg slutter meg til den positive omtalen som er blitt både han, komitélederen og komiteens innstilling til del. Og jeg slutter meg som utenriksminister til justisministerens innlegg og hans kommentar. Jeg har lyst til å si at i den tiden som har vært siden dette ble en sak, har vi hatt en god og åpen kontakt inn mot den amerikanske ambassaden. Jeg vil berømme dem for å ha vært tydelige og tilgjengelige i den dialogen de har hatt med Utenriksdepartementet siden dette fikk stor oppmerksomhet. Det er viktig å understreke at man fra amerikansk side har god grunn til å være fokusert på sikkerhet. Det er et tema som går verden over, og det går også til vår by. Justisministeren var inne på det forhold at Utenriksdepartementet har fått et brev av 19. januar der den amerikanske ambassaden uttrykker ønske om å reaktivisere Surveillance Detection Program. Jeg vil først si at det er positivt at dette kommer i brevs form. Og – for å si det slik – dette brevet er mottatt og arkivert. Vi vet at det nå foreligger. Vi gir det grundig behandling, slik justisministeren var inne på. Komiteen fikk dette oversendt av konstituert justisminister Grete Faremo. Jeg er enig med justisministeren i at kommentaren her fra representanten Syversen er verd å ta med, at vi, når vi gjennomgår dette brevet, skal vurdere alle forhold og også se hen mot den prosessen som har vært siden november. Jeg vil understreke fra denne talerstol at Utenriksdepartementet legger stor vekt på sikkerheten til samtlige ambassader i Oslo. Jeg minner om at det er justis- og politimyndighetene som har det utøvende ansvar for ambassadesikkerheten, men Utenriksdepartementets ansvar er å påse at våre folkerettslige forpliktelser ivaretas. Når denne saken er ferdigbehandlet i Stortinget og den pågående etterforskningen er avsluttet, vil Utenriksdepartementet sammen med Justis- og politidepartementet konkludere med hensyn til de tiltakene justisministeren nevnte i sin redegjørelse i Stortinget 17. november i fjor. Vi vil da bl.a. vurdere om det foreligger behov for ytterligere formalisering av rutiner for rapportering vedrørende ambassadesikkerhetsarbeidet på det praktiske og operative nivået, inkludert en egen konsultasjonsordning på høyt nivå bestående av Justisdepartementet, politiet og Utenriksdepartementet spesielt for ambassadesikkerhetsspørsmål. Ellers er det slik at det sirkulæret vi sendte ut fra Utenriksdepartementet, synes å ha blitt godt lagt merke til hos ambassadene, så vi har i alle fall fått understreket hva som er de formelle rammene for det.