Gunnar Breimo (Arbeiderpartiet), 2001-03-05:
At vi i dag behandler en viktig sak, er hevet over enhver tvil. Utbruddet av kugalskap i flere land og faren for spredning av munn- og klovsyke i Europa bør så absolutt gi grunnlag for både reaksjoner og ettertanke også for oss i Norge. Det som skjer, er en klar demonstrasjon av at det er begrenset i hvor stor grad og på hvilken måte mennesket kan utnytte naturen og andre skapninger til egen vinning. Den nærmest ukritiske industrialiseringen av jordbruket, med tilnærmet uhemmet bruk av antibiotika og hormoner som vi har sett i deler av Europa, har sin pris. Effektivitetskravet er helt åpenbart strukket for langt. Midt oppe i den store tragedien for enkeltmennesker som ser sine livsverk gå opp i flammer, ser vi heldigvis tegn til politisk vilje til nytenkning. I Tyskland har Schröder varslet at han vil bort fra de store industribrukene der alt fra kyllinger til okser fødes, fôres og slaktes etter samlebåndsmetoden. Den tyske jordbruksministeren har fulgt opp med å bebude en total omlegging av tysk jordbrukspolitikk. Jeg håper hennes uttalelse om at tyske kyr ikke skal ta til seg annet enn vann, korn og gress, må bli en realitet både i Tyskland og andre steder. Noen vil hevde at det som har skjedd, må få gjennomgripende konsekvenser også for norsk jordbrukspolitikk. Det vil imidlertid etter mitt syn være å overreagere. Selvsagt skal også vi satse mer på økologisering, slik det bl.a. legges opp til i jordbruksmeldingen. Sammenlignet med øvrige europeiske forhold har vi imidlertid et småskala jordbruk som ikke kan sies å utfordre naturens tålegrense. Selv det vi har av det som etter norske forhold kan kalles stordrift, blir smått i forhold til den gigantomanien som har spredt seg i andre land. Fortsatt har vi i Norge et jordbruk der husdyrene betraktes som levende individer, og ikke bare som livløse kjøtt- og melkeproduserende maskiner. Det betyr imidlertid ikke at vi bare kan lene oss bakover i godstolen og la humla suse i trygg forvissning om at det vi ser ute i Europa, aldri vil skje hos oss. Det blir da heller ikke gjort verken fra myndighetenes heller fra næringens side. Det beste bevis i så måte er landbruksministerens redegjørelse for Stortinget, de beredskapsplaner som er utarbeidet, og de rutiner som allerede er iverksatt. Jeg har stor forståelse for at mange kan reagere sterkt og med frykt overfor muligheten for at en sykdom som kugalskap skal spre seg. Og det er tiltak mot den vi diskuterer i dag. Det er likevel på sin plass å mane til å holde hodet kaldt, slik at de tiltak som settes i verk, gir oss den tryggheten alle har krav på, uten å påføre oss unødvendige bivirkninger og sløsing med ressurser. Jeg vil gi landbruksministeren honnør fordi han har klart å beholde roen i en vanskelig situasjon. Redegjørelsen for Stortinget var meget grundig og framfor alt tillitvekkende. Jeg vil i den anledning spesielt trekke fram henvisningen til brevet av 18. januar fra Dyrehelsetilsynet til statsråden, der dette organet sier følgende: «Det er vår oppfatning at den særlige kontrollen som gjennomføres på importerte dyr ved slakting fører til at kjøtt fra disse dyrene har samme kvalitet med hensyn til kugalskapsmitte som kjøtt fra norske dyr.» Som ledd i de tiltak som er iverksatt, fjernes f.eks. alt risikomateriale. Den siterte uttalelsen fra faglig hold burde etter mitt syn føre til at vi alle gjorde vårt til å hindre at unødig frykt og uro skal spre seg. Jeg kan i den sammenheng ikke unnlate å trekke fram et stort oppslag i avisa Nationen for 14. februar, der komiteens leder får seg til å si at «landbruksministeren vil ha oss ned i 3. divisjon for BSE-risiko» for at det da vil bli lettere å få ja til norsk EU-medlemskap. Jeg har stor forståelse for at statsråden valgte å overse denne formen for vulgærargumentasjon i en så viktig sak som dette er for hele landet. Jeg vil imidlertid ikke la den gå upåaktet hen. For det første sår den på en utilbørlig måte tvil om statsrådens ærlige hensikt. For det andre er den med på å spre utrygghet hos forbrukerne. Begge deler er like ille, fordi det som sagt dreier seg om en alvorlig situasjon som det er all grunn til å møte med både ydmykhet og ikke minst saklighet. At slike uttalelser svekker troverdigheten bak Senterpartiets eget engasjement, bekymrer meg ikke så mye, men man innbys jo til å spørre om det bare er billige politiske poeng man er ute etter. I et annet avisoppslag, i Dagbladet, straks etter tilfellet i Sverige, som jo heldigvis ikke var noe BSE-tilfelle, uttalte Senterpartiets leder seg slik at det utløste overskriften: «Ingen er trygge». Heldigvis uttalte både Bondelagets og Bonde- og Småbrukarlagets ledere seg langt mer nøkternt. Bondelagets leder understreket f.eks. at mistanken i Sverige ikke var verre enn den vi selv hadde i Norge i fjor høst. Til slutt vil jeg understreke det statsråden sa om åpenhet, og at det ikke må gå prestisje i våre holdninger på dette området.