Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2011-12-15:
Det er en glede å være med i kulturdebatter i Stortinget. Jeg tenker at det beror på to ting. Den ene er at kunst og kultur er så viktig for oss som enkeltmennesker, og for samfunnet vårt, og det andre er at denne regjeringa har satt kunst og kultur øverst på den politiske dagsordenen og også bevilget penger til kultur – gode penger hvert eneste år. Jeg vil også nevne noen av mange flotte eksempler fra min landsdel. Det ene er realiseringa av Nordnorsk Opera og Symfoniorkester, bygging av Hamsumsenteret på Hamarøy, som også representanten Sivertsen nevnte, og at den spennende Riddu Riddu-festivalen i Kåfjord fikk knutepunktstatus. Det finnes altså mange gode eksempler over hele landet på den visjonære satsinga til regjeringa. Jeg vil bruke litt tid på et område av kulturlivet som den rød-grønne kulturfraksjonen umiddelbart satte på dagsordenen etter valgseieren i 2005 – det er nevnt før her i dag – nemlig kor og vokalmusikken. Vi fikk økt ensemblestøtten til vokalgrupper og kor allerede i 2007, og vi fikk bevilgninger til et prøveprosjekt for profesjonalisering av kor, et prosjekt som ble utført i regi av Norsk kulturråd. I etterkant av Kulturrådets arbeid ble fem kor i fire ulike regioner løftet fram med bevilgninger i budsjettet som gir de samme korene en fabelaktig mulighet til å virke som profesjonelle nøkkelaktører innen vokalmusikken i sine respektive regioner – for noen også med nasjonale og internasjonale oppdrag og muligheter. Det er gledelig å se at kulturpolitikere fra flere partier nå engasjerer seg for å gi korfeltet et løft. Det ligger bl.a. et Dokument 8-forslag om kor på dagens kart i Stortinget, og flere partier har merknader i budsjettinnstillingen som omhandler korfeltet. Kristelig Folkeparti har også bevilget penger. Det ser jeg på som veldig positivt, sjøl om jeg synes det er betimelig å nevne at det altså var den rød-grønne – og ikke den blå-gule – regjeringa som startet det etterlengtede løftet for vokalmusikk og kor; et løft som var for ensembler over det ganske land. Jeg ser også at Kristelig Folkeparti i sin budsjettmerknad tar til orde for at det skal opprettes ett nytt kor, med en sterk institusjonell organisering etter mønster av symfoniorkestrene. Jeg tenker at det ikke er den beste måten å organisere et nasjonalt korløft på, og jeg skal begrunne hvorfor. For det første er det min overbevisning at vi får mye mer spennende og mer mangfoldig kormusikk dersom vi lar de beste korkreftene som finnes i de ulike regionene, få mulighet til profesjonalisering gjennom et økonomisk løft. De korene som fikk ekstra bevilgninger i 2011, og som følges opp i 2012, representerer en sjangerbredde og en kvalitet som gir dem de beste forutsetningene til ytterligere utvikling, bl.a. gjennom utprøving av forskjellige vokale uttrykk. Man kan nesten si at vi har å gjøre med kor som driver med en form for vokal grunnforskning. Disse korene holder til i byer og i regioner hvor det finnes høyere utdanningsinstitusjoner for sangere og også svært gode profesjonelle vokalmiljøer for øvrig innen ulike sjangre. Det betyr igjen at korene har mulighet til å tilby jobb for profesjonelle frilanssangere. Min erfaring er at veldig mange unge sangere i dag ikke nødvendigvis har et ønske om å bli fast ansatt i 100 pst. stilling, f.eks. i et kor. Mange sangere driver vekselbruk mellom solistiske oppdrag og ensembleaktivitet, slik også mange av våre dyktigste og mest proffe instrumentalister gjør, f.eks. innenfor sjangre som jazz og folkemusikk. Jeg tror derfor ikke at veien til et løft for kormusikken går gjennom ett kor, som en sterkt institusjonalisert musikkaktør. En slik aktør vil jo attpåtil antakelig ha begrensede muligheter til å løfte det sjangermangfold som den ordninga vi har påbegynt, ivaretar, samtidig som det jo også vil bli en sterkt sentralisert ordning. Jeg er overbevist om at skal vi tenke oppbygging av kor og vokalensembler, skal vi tenke på dem som mer frie ensembler som vi skal gi bedre og mer forutsigbare rammevilkår gjennom gode og mer langsiktige bevilgninger. Jeg er derfor veldig glad for den modellen regjeringa har valgt for en unik og nyskapende satsing på kor og vokalensembler. Så på tampen vil jeg tilbake til det resonnementet jeg begynte med, og som representanten Stokkan-Grande også var innom. Jeg snakket om kulturens kraft og kunstens betydning for den enkelte av oss og for samfunnet. Derfor er det lett for meg å framholde at en sterk kultursatsing er avgjørende viktig for et godt og levende samfunn, hvor mennesker kan skape seg glade, gode og helsefremmende liv. Derfor er det faktisk stor sammenheng mellom den folkehelsestrategien som regjeringa har initiert gjennom Samhandlingsreformen, og den kultursatsinga vi debatterer i dag.