Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
FN er svært viktig både som internasjonal debattarena og i utviklinga av folkeretten. Derfor støttar me FN. Samtidig er det viktig å finne ei rett oppgåve- og ansvarsfordeling mellom FN som internasjonalt organ og medlemsstatane. Ikkje alle avgjerder eignar seg like godt til å bli avgjorde av FN-organ. Viktige politiske avgjerder og lovvedtak bør bli tatt av folkevalde organ. Jussen skal fortolke lova. Rettsreglane må derfor vere så presise som mogleg. Viss ikkje opnar me opp for ei uheldig rettsleggjering av det handlingsrommet som bør liggje til demokratiet. Sakene me har til behandling no, reiser nettopp slike vanskelege avvegingar. Spørsmålet er: Skal Noreg slutte seg til individklageordningane, som er frivillige tillegg til tre konvensjonar som Noreg for lengst har slutta seg til? Den første gjeld økonomiske, sosiale og kulturelle rettar. Den andre omhandlar barns rettar. Den tredje konvensjonen gjeld rettane til menneske med nedsett funksjonsevne. Dei to første konvensjonane er også inkorporerte i menneskerettslova. Det inneber at vedtaka i dei ved motstrid skal gå føre vedtak i anna norsk lovgiving, som òg representanten Brataas nettopp gjorde greie for. Ved å gi dei forrang på denne måten har Noreg gått i bresjen internasjonalt. I Noreg er klageordningane alt godt bygde ut. For eksempel: Misliker me forvaltningsvedtak, kan me klage til Sivilombodsmannen. Urett mot barn kan bli klaga inn til barneombodet. Me kan også ta klager inn for rettssystemet, i prinsippet heilt opp til Høgsterett. I tillegg kan me ta klagesaker inn for Den europeiske menneskerettsdomstolen. Tilføyer me individklageordningar også på globalt plan, med utgangspunkt i FNs konvensjonar, bringar me inn ytterlegare eitt nivå. Før me gjer det, må me svare på tre nøkkelspørsmål. For det første: Er konvensjonens avgjerder så presise at dei eigna seg for ei individklageordning? For det andre: Er samansetninga av klageinstansen trygg? For det tredje: Har klageinstansen lagt seg på ei tolking av konvensjonen som er konsistent, så me kjenner konsekvensane av ei norsk tilslutning? Har ein konvensjon nokså vage fråsegner, kan dei gi stort rom for skjønn. Da kan det vere meir naturleg at avgjerdene blir tatt av våre nasjonale folkevalte organ. Det gjeld f.eks. korleis me skal byggje ut velferdsstaten og prioritere mellom ulike omsyn. Me ønskjer ikkje ei rettsleggjering som unødig innskrenkar det nasjonale demokratiet. Verken Stoltenberg- eller Solberg-regjeringa har valt å anbefale norsk tilslutning til desse tre individklageordningane. Proposisjonen klargjer grunnen til det. Eit stort fleirtal i Stortinget meiner at FNs konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle menneskerettar gir eit så vidt rom for skjønn rundt positive rettar at han ikkje eignar seg godt for ei individklageordning. Konvensjonen om rettar til menneske med nedsett funksjonsevne står i ein spesiell posisjon. Det finst motstridande omsyn. Mykje talar for at den bør få ei ny vurdering når me har meir erfaring frå praktiseringa av konvensjonen. Som saksordføraren, Kåre Simensen, på ein god måte gjorde greie for, ligg det føre eit forslag der Kristeleg Folkeparti, SV og Arbeidarpartiet ber om at regjeringa legg fram for Stortinget ei ny vurdering når me har fått meir erfaring med korleis praksisen er. Eg håpar klageinstansane blir praktiserte slik at det styrkjer argumenta for norsk tilslutning. I utgangspunktet er me frå Kristeleg Folkepartis side positive særleg til dei to sistnemnde klageinstansane, men det må vere føreseieleg, og me må kjenne konsekvensane av tilslutning. Det veit me meir om når me har fått behandla fleire saker. Derfor er det neppe siste gong Stortinget vurderer desse individklageordningane.