Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1999-10-13:
Vi blir dessverre til stadighet minnet på at verden ikke er så trygg og så forutsigbar som vi håper, og av til tror. Norge har i løpet av det siste året vært involvert i en militær konflikt på Balkan, og står overfor betydelige gjenoppbyggingsoppgaver i det samme området. Vi står overfor situasjoner hvor både vår internasjonale solidaritet og vår evne til å støtte demokratisk utvikling vil komme på store prøver. Vi står i en situasjon hvor vi i går fikk høre om et militærkupp i Pakistan, og hvor nyhetsmediene kunne fortelle at en av begrunnelsene for militær maktovertakelse av det demokratiske, sivile regimet var at regimet hadde vært for ettergivende i forhold til konflikten med India om Kashmir. Vi står også i en situasjon hvor dessverre mye taler for at det amerikanske senatet ikke vil godta den framforhandlede prøvestansavtalen. Dette gjør verden litt utryggere. Det at USA muligens ikke godtar prøvestansavtalen – vi håper i det lengste at de i hvert fall ikke stemmer den ned – samtidig som land med atomvåpenpotensial ikke er under betryggende demokratisk styre, skaper kanskje vår tids største internasjonale utfordringer. Jeg sier ikke dette i mitt innlegg fordi jeg tror det eksisterer noen stor uenighet om dette f.eks. mellom Regjeringen og opposisjonen i Stortinget, men jeg sier det fordi det er en så alvorlig utfordring for oss alle, at vi må bruke de politiske krefter, den politiske kløkt og det politiske samarbeidsklima vi måtte ha, for å få løst og få gitt Norges bidrag til å løse disse alvorlige konfliktene i verdenssamfunnet. Det er gjerne slik at våre hjemlige problemer og utfordringer blir størst, fordi det er de som rammer oss og utfordrer oss nærmest. Like fullt tror jeg det er riktig, slik både Arbeiderpartiets leder og statsministeren gjorde i sine innlegg, å minne om at vi først og fremst er plassert et sted i verden, og at vi må ta ansvaret for utfordringene der. Det sies at det er en ny politisk situasjon i Stortinget, en ny parlamentarisk situasjon. Det er, så langt jeg kan bedømme det, både riktig og galt. Stortinget har nøyaktig den samme sammensetning som det nå har hatt i vel to år. Det eksisterer i prinsippet de samme muligheter for ulike samarbeidskonstellasjoner, og det eksisterer i prinsippet de samme valg for hvem som ønsker å samarbeide med hvem. Men selvfølgelig vil kanskje vår alles både bedømmelse og historieskrivning her være noe avhengig av ståsted både i forhold til hva som utløser samarbeid, og i forhold til hva som forhindrer det. For Arbeiderpartiet har det i den situasjonen vi har i Stortinget nå, vært særdeles viktig å lytte til de signaler som kommer fra Regjeringen selv, om at man ønsker en bedret fordelingspolitikk, og at representanter for Regjeringen selv sier klart at en bedre fordelingspolitikk kan man bare få i stand i et samarbeid mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. De utsagn, denne nye situasjonen, har Arbeiderpartiet tatt på alvor. Som kjent har det vært et foreløpig møte mellom Arbeiderpartiets ledelse og statsministeren og finansministeren, og de signalene og meldingene som er kommet fra dette møtet, er at de krav og de synspunkter Arbeiderpartiet har lagt fram som en forutsetning for at et slikt samarbeid kan finne sted, er et godt utgangspunkt for å forhandle videre. Jeg vil si at fordelingsspørsmål, altså hvem som skal betale til fellesskapet for å få løst de store oppgavene fellesskapet står overfor, er blant de viktigste spørsmål et samfunn kan ta fatt på. Vi har vært gjennom en rekke store skattereformer. Vi ser at ulikhetene brer seg i det norske samfunn, men vi ser også at skattegrep som søker å rette opp dette f.eks. ved å ta fra de midlere og høyere lønnsinntekter, slik Regjeringens forslag er med på, antakelig ikke har store sjanser til å løse det fordelingsproblemet. Det store skillet i Norge i dag går mellom dem som har sin inntekt fra lønn, og dem som har sin inntekt fra kapitalgevinster, fra spekulasjoner og fra andre former hvor skattetilpasning i seg selv kan trylle vekk store formuer og store inntekter. Hvis det skal bli et samarbeid om høstens budsjett, vil det fra Arbeiderpartiets side være tvingende nødvendig å få gjort noen avgjørende grep i denne alvorlige skjevheten, samtidig som vi ønsker å styrke budsjettet på en del avgjørende punkter. La meg også få nevne to andre elementer som ligger i det opplegg Arbeiderpartiet har presentert for Regjeringen. På to ganske innfløkte områder har vi avgiftssystemer i Norge som skal søke å nå ulike mål bortsett fra det å skaffe inntekter for statskassen. Avgift på energi, på elektrisk strøm, skal på den ene siden skaffe inntekter, men på den annen side også søke å påvirke atferd, slik at vi får en fornuftigere utnyttelse av energi i det norske samfunn. Det er ikke noe stort mål i seg selv at husholdningene skal påføres sterkt økte utgifter. Det som er målet, er å sørge for at husholdningene kan få en fornuftig stimulans til å husholdere med energien, slik at kvaliteten ikke går ut over det vi må søke å løse. Fra Arbeiderpartiets side tror vi det er vel verdt å se på om et toprissystem kan løse den store utfordringen på en bedre måte. På et annet område, nemlig i alkoholpolitikken, står vi overfor et avgiftsregime som alle nå ser skaper betydelige problemer. Fra mitt geografiske ståsted kjenner jeg det ganske sterkt i forhold til grensehandelsutfordringen, hvor altså alkohol som en betydelig lokkevare trekker vesentlig av den omsetningen vi hadde håpet å holde innenlands, over grensen. Det er en betydelig utfordring i seg selv. Det samme er tilgangen på illegalt framskaffede eller produserte alkoholholdige drikkevarer. Vi er enige om våre alkoholpolitiske målsettinger. Men når det gjelder å opptre legalt i forhold til både legitimiteten og avgiftsregimet, tror vi fra Arbeiderpartiets side at det kan settes et spørsmålstegn ved den faktiske provenyvirkning etter hvert som så store deler av omsetningen enten foregår over grensen eller langs illegale kanaler, og at det er på tide å ta et avgjørende grep også når det gjelder avgiftsregimet for og tilgjengeligheten på alkoholholdige drikkevarer. Det er viktig av hensyn til grensehandelen, det er viktig av hensyn til at norsk lovgivning må føles legal, det er viktig å analysere avgiftsregimet ut fra provenyvirkninger, og vi regner med at dette arbeidet nå må settes i gang umiddelbart, slik at vi kanskje kan ha et nytt system å holde oss til her innen revidert nasjonalbudsjett til neste år.