trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-13:
Stortingsrepresentanter tror gjerne at de kjenner Oslo. Men jeg vil driste meg til å si at den måten de fleste stortingsrepresentantene kjenner Oslo på, er fra spaserturen gjennom Slottsparken, fra Grønnegate og ned Karl Johan til stortingsbygningen. Det tror jeg er en riktig og god beskrivelse. Hadde det vært en fullsatt sal, skulle jeg gjerne stilt spørsmålet, bedt om en håndsopprekning, og spurt om hvor mange i denne sal det var som hadde tatt både buss og T-bane opp og ned gjennom Groruddalen. Jeg ser én representant her, men han representerer også Oslo, så det skulle bare mangle. Grunnen til at jeg sier dette, er følgende: Groruddalen er et sted der det bor omtrent 120 000 mennesker. Groruddalen ville vært en av Norges absolutt største byer hvis den hadde vært en egen by. Det er den ikke. På grunn av at så mange stortingsrepresentanter sjelden eller aldri beveger seg opp og ned gjennom Groruddalen, blir Groruddalen sjelden lagt merke til av representantene. Sjelden får Groruddalen den plasseringen i samferdselspolitikken som den fortjener. Hver dag reiser det omtrent 575 000 mennesker til og fra eller internt i Groruddalen. Man har enorme støyproblemer, man har enorme støvproblemer, og man har en luftforurensning som er like stor på kjipe vinterdager som i London. Groruddalen er mulighetenes dal. Groruddalen er det stedet der det kan bygges ut flest boliger, og det stedet som kan løse Oslos boligproblemer. Det er et enormt potensial når det gjelder å få til en forbedring av hele infrastrukturen, men det forutsetter at man satser på Groruddalen. Derfor mener SV at Stortinget må få seg forelagt en skikkelig tiltakspakke for Groruddalen, som innebærer en satsing på kollektivtrafikk, som innebærer en satsing på opprusting, og som gjør at Groruddalen vil bli et supert sted å leve i tiden som kommer. Da vil jeg gjerne trekke en parallell, for det er altså sånn at den satsingen som bør finne sted i Groruddalen i perioden som kommer, bør være minst på størrelse med den satsingen som ble gjort på miljøbyen Gamle Oslo. Da vil vi kunne ha mulighet for å få til at alle de målsettingene som vi setter når det gjelder luftkvalitet, støy og kollektivtrafikk – som det snakkes om på en varm og fin måte – kommer osloborgerne til gode, og at vi får et bra sted – en enormt flott groruddal i årene som kommer.
Egil Hestnes (Høyre), 2002-06-13:
Stortingsmeldingen om kollektivtransport er på mange måter en bra melding. Meldingen inneholder imidlertid lite om ferjer og ferjetransport. Som kjent er ferjer fortsatt et svært viktig kollektivt transportmiddel langs kysten. Selv om ferjer og ferjesamband kan være behandlet i andre saker og sammenhenger, føler jeg at ett spesielt prosjekt er så viktig for den regionen som jeg selv kommer fra, at jeg ønsker å ta det opp her og nå. Det gjelder et ferjesamband over fylkesgrensen mellom Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag, som egentlig kan karakteriseres som et utviklingsprosjekt for et stort kystdistrikt. Dagens forbindelse mellom Hitra og Nordmøre bør avløses og flyttes til kortest mulig strekning over Trondheimsleia, og da mellom Hitra i Sør-Trøndelag og Aure i Møre og Romsdal. At det naturlig nok bør bli et samband betjent med «gassferje», håper jeg de fleste vil mene når en vet at ferjeleiet vil bli plassert nært opp til Tjeldbergodden i Aure – gassknutepunktet Tjeldbergodden. Denne nye forbindelsen vil uten tvil være et svært viktig virkemiddel for å skape ytterligere vekst i næringslivet. I det hele tatt vil det dreie seg om en skikkelig tilrettelegging for å utvikle en større og mer attraktiv bo- og arbeidsmarkedsregion på kysten i Midt-Norge. Jeg tillater meg å henstille til samferdselsministeren å bidra til at denne forbindelsen blir satt på kartet som et framtidig riksveiferjesamband så snart som mulig, og at den bør være etablert senest på det tidspunktet da det planlagte Imarsund-prosjektet mellom Aure og Tustna på Nordmøre er utbygd. Resultatet vil være et betydelig bedre kollektivtransporttilbud som vil bidra til en positiv samfunnsutvikling i en stor region i Midt-Norge.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-13:
Jeg har merket at statsråden hjertelig inviterer til en videre satsing på kollektivtrafikken. Vel, ikke mye hjertelig der jeg kommer fra, og ingen videre satsing heller – det er full stopp! Jeg tror statsråden vet hvilken strekning og hva jeg snakker om, og forhåpentligvis har statsråden også litt dårlig samvittighet for at det står så dårlig til der, nemlig på Vestfoldbanen. Bilene som kjører den strekninga, bruker fjerde eller femte generasjon vegbaner, mens togene bruker første generasjon skinner, fra 1881. Det vet statsråden fra før, så det trenger jeg vel egentlig ikke å gjenta. Det bygges på E18 – den er ferdigstilt nå – og hvis jeg hadde husket å fornye førerkortet mitt for noen år siden, hadde jeg garantert tatt bilen i stedet for å bruke toget, til tross for at jeg egentlig foretrekker å bruke tog. Det er jo mye mer behagelig. Jeg kan få jobbet på toget, og det er miljøvennlig, ikke minst – egentlig har toget alle fordeler. Det er bare ett problem, og det er at man får høyt blodtrykk av å kjøre tog, fordi det er så mange forsinkelser, det tar så lang tid, og man får heller ikke sitte. Når statsråden snakker om at det er viktig å gi ungdom gode reisevaner og sette ned prisene for ungdom, så hjelper det ikke når de ser med egne øyne – de klarer å tenke sjøl – at dette ikke er noe godt alternativ til bil. Altså: Jeg tar lappen i stedet. Jeg syns det blir en selsom opplevelse å sitte i salen og høre representanter fra Arbeiderpartiet og fra Samarbeidsregjeringa diskutere og krangle om hvem som egentlig har skylda for at det står så dårlig til rundt omkring når det gjelder kollektivtrafikken. For folk flest er det uinteressant og revnende likegyldig. De er interessert i at noe skjer. Statsråd Skogsholm sier at det man gjør, er bare å videreføre det regjeringa Stoltenberg har gjort. Har ikke denne regjeringa et høyere ambisjonsnivå enn det regjeringa Stoltenberg hadde, burde jo egentlig statsråden holde det for seg sjøl. Det er ikke noe offentligheten burde høre om, hvis vi da ønsker at folk skal ha tiltro til at vi faktisk ønsker det beste for kollektivtrafikken. I Vestfold, som jeg kommer fra, har det vært et stort problem at Kristelig Folkeparti gang på gang har sagt at man skal satse på Vestfoldbanen, for folk vil jo gjerne tro det vi sier. Men når det viser seg i praksis at så ikke skjer, at Nasjonal transportplan egentlig bare er en blekke med ord og ikke følges opp i praksis i statsbudsjettet, blir det direkte pinlig. Det skaper politikerforakt, og det mener jeg er farlig. Da kan man heller kutte ut de fine orda, og så kan man heller være mer realistisk med hensyn til hva man mener med satsing.
Silja Ekeland Bjørkly (Høyre), 2002-06-13:
Vi behandler her Dokument nr. 8:94, fra representantene Hedstrøm, Solholm, Sandberg og Vaksdal, om å utarbeide retningslinjer for ansettelsesvilkår for personer i ledelsen i selskaper med statlig medeierskap. Et flertall i komiteen, bestående av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, ønsker å understreke at det må være styret som fastsetter administrerende direktørs lønn og øvrige vilkår. Flertallet mener at fleksibilitet for styrene også i fastsettelsen av lønninger er viktig for at bedriftene skal kunne tiltrekke seg dyktige ledere. Det samme flertall vil på samme tid understreke at så lenge man oppfordrer til moderate lønnsoppgjør for å opprettholde og styrke norsk konkurranseevne, har bedriftsledere et ansvar for å fremstå som gode eksempler og vise moderasjon i forbindelse med fastsettelse av lønn, etterlønn og pensjonsavtaler. Flertallet viser til at det i september 2001 ble gitt ut veiledende retningslinjer for ansettelsesvilkår for ledere i heleide statlige foretak. Høyre og Kristelig Folkeparti mener Regjeringen bør vurdere om disse retningslinjer også kan gjøres gjeldende for selskaper der staten er medeier. Fremskrittspartiet og Senterpartiet og henholdsvis Arbeiderpartiet og SV har egne merknader som de sikkert selv vil gjøre rede for. For Høyre og Kristelig Folkeparti er det viktig å påpeke at lønnsnivået til ledere i norske bedrifter ikke er særlig høyt i forhold til lønnsnivået i andre land det er naturlig å sammenlikne oss med. Vi har imidlertid merket oss medias oppmerksomhet rundt en del lederes lønninger og etterlønnsavtaler de siste årene. For Høyre og Kristelig Folkeparti er det et viktig prinsipp at det til enhver tid skal være de valgte styrenes rett å fastsette sine lederes lønn. Dette er viktig for å gi styrene en fleksibilitet som er nødvendig for å tiltrekke seg de beste lederne til bedriftene. Det å være leder i en bedrift innebærer et stort ansvar og en stor risiko for den enkelte leder. Vi har flere eksempler på at et mislykket lederskap har fått store konsekvenser for den enkelte. Derfor mener Høyre og Kristelig Folkeparti at det er viktig at styrene i selskaper står fritt til å avtale lønn med sine ledere, slik at de kan sikre seg de personene de mener egner seg best for den aktuelle posisjon, og som også er villig til å påta seg ansvaret det innebærer. Høyre og Kristelig Folkeparti vil likevel påpeke at det er viktig å inngå lønnsavtaler som står i forhold til det ansvar og den risiko lederne tar, og som ikke virker urimelig i forhold til andre ansatte i de ulike selskapene.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-06-13:
Dette er en av flere saker i Stortinget som er et resultat av at en del av dagens næringslivsledere har vært for grådige, hvis en kan bruke et slikt ord i denne sammenheng. De fleste av oss har reagert kraftig på den lønnsutvikling som har funnet sted, og det er gitt utallige formaninger og henstillinger om moderasjon til norske toppledere uten at det har hjulpet nevneverdig, både fra dette huset, fra arbeidstakersiden og ikke minst fra arbeidsgivernes egen organisasjon, NHO. Det er vanskelig å gå inn og instruere i slike saker, og det er styrets ansvar sammen med de aktuelle lederne å vise ansvar også i bedrifter med statlig medeierskap. Vi har valgt, selv om vi har sympati for tankene til Fremskrittspartiet, ikke å være med på forslaget. Ei heller er vi med på merknadene til regjeringspartiene. Årsaken er at Arbeiderpartiets Jens Stoltenberg sammen med SVs Kristin Halvorsen har fremmet et Dokument nr. 8-forslag, Dokument nr. 8:136, om tiltak for å oppnå større åpenhet og bevissthet om lederlønninger. Arbeiderpartiet mener at innholdet i dette forslaget vil dekke inn intensjonene om mer åpenhet rundt lederlønninger i en svært stor andel av de aksjeselskapene som staten i dag delvis eller helt eier. Vi mener at åpenhet vil virke preventivt. Da må de vise for allmennheten, for alle og enhver, hva slags lønnsavtaler og andre former for avtaler som er inngått i bedriften, og dette vil nok medføre at en del blir litt mer nøysomme enn de har vært til nå.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2002-06-13:
Vi stemmer for.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Jeg skal på vegne av meg selv legge fram forslag om at det innføres en fast ubetinget fengselsstraff dersom noen benytter seg av våpen når man begår en kriminell handling.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-04-30:
På vegne av stortingsrepresentant Inger S. Enger og meg selv vil jeg framsette et forslag om å styrke dyrevernet gjennom sterkere folkevalgt deltakelse og medansvar der det oppstår konflikt på grunn av skader og tap forvoldt av fredede rovdyr.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-30:
Det er ikke det minste tungt for Regjeringen å komme tilbake igjen til det Regjeringen har lovet, på det tidspunktet Regjeringen har lovet å komme tilbake igjen til saken på. Og det er i revidert nasjonalbudsjett. Som jeg har sagt, er regnskapstallene ennå ikke helt klare. Vi har indikasjoner på hvor stort underskuddet er, og det er i størrelsesorden 1,5 milliarder kr. Så til spørsmålet om å trekke dette inn i 2002. Vi har sagt at vi ikke ønsker at dette underskuddet skal påvirke aktiviteten i 2002 eller senere år i fylkeskommunene. Det vil vi finne en ordning på, slik at vi kan få en løsning. Jeg har også lyst til å minne om at den løsningen for dette oppgjøret generelt sett som Stoltenberg-regjeringen la til grunn, var at underskudd av denne typen kunne omgjøres til gjeld over 15 år. Så det er ikke 1,5 milliarder kr som skal kuttes i 2002-budsjettet, det er finanskostnadene på dette beløpet. Det beløper seg til ca. 100 mill. kr. Jeg synes på mange måter det er rart når Arbeiderpartiet selv nå ikke tar inn over seg at det valget de selv gjorde av mekanismer, faktisk gjør at betydningen ikke kommer til å bli så stor som underskuddene høres ut til. Men jeg understreker igjen at Regjeringens intensjon er at vi skal sørge for at vi fortsatt har et godt videregående skoleopplegg, at vi fortsatt kan satse på kollektivtrafikk – vi har nettopp lagt frem en ny kollektivmelding, vi ønsker å satse mer på kollektivtrafikk – og vi kommer til å ta hensyn til dette i forhold til hvilken aktivitet som skal være i fylkeskommunene. Vi er også opptatt av å ta hensyn til hvilke styringssignaler vi gir i forhold til endringer i oppgavefordelingen, bl.a. fordi vi har en diskusjon om rus, og vi har en diskusjon om barnevern. Skulle dette endres, er det viktig å si at det ikke er fritt frem for alle fylkeskommuner å slippe løs i overgangsperioden. Da gir vi et veldig uheldig signal, spesielt til de veldig ryddige fylkeskommunene som nå faktisk har styrt det siste året, og derfor har sørget for at underskuddene ikke har blitt så store der.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-30:
Jeg tror at for å gå inn i detaljer på alle områder må jeg gå til revidert nasjonalbudsjett og kommuneproposisjonen – for det avhenger også litt av hvor mye penger det er snakk om. Jeg har bare lyst til å minne om at i det forliket som Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet hadde om modellen for uttrekk, ble det lagt inn 200 mill. kr ekstra. Jeg minner om at det var de to partiene som stod bak det uttrekkssystemet som vi har i dag, og det valg av metodikk som ble gjort i forbindelse med sykehusoppgjøret. Der ble det lagt inn 200 mill. kr ekstra i skjønnspotten, begrunnet med at man særlig skulle se på en del forhold knyttet til uttrekket bl.a. fra Nord-Trøndelag, som går på energiselskap. Nå er problemet at det finnes ganske mange fylkeskommuner som har energimidler inne i sin fylkesøkonomi. I utgangspunktet var det to fylker som hadde meldt dette som tema i forbindelse med uttrekket. Oslo har store eierinntekter inne, og både Hordaland og Sogn og Fjordane har kraftinntekter som generelt går inn i fylkeskommunens økonomi. Det å endre store prinsipper for uttrekksmetodikken er vanskelig. Derfor vil det uansett for oss være en skjønnsmessig vurdering om situasjonen på grunn av at det har ligget inne ekstraordinære inntekter i noen år, blir slik at det gir oss grunnlag for å måtte gå inn og f.eks. over skjønnet til fylkeskommunene gi ekstra støtte til enkelte av dem. Jeg tror ikke vi klarer nå å gå inn og gjøre en fullstendig omlegging av det som var et kompromiss mellom to partier som da ikke sitter i regjering, i forhold til hvordan oppgjøret skulle gjøres og underskuddsbehandlingen skulle være. Vi har ikke tenkt å åpne for full ny behandling av hvordan fylkeskommunenes økonomi de neste fem årene skal være, basert på hvor mye som skal trekkes ut i forbindelse med sykehusreformen.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-30:
Dette gir meg muligheten til her å rydde opp i noe som har vært en misforståelse etter mitt foredrag på kontaktkonferansen med fylkeskommunene. Der viste jeg en plansje over delingen av underskuddet – det var altså delingen av opparbeidet underskudd fra 2000 til 2001, som er en del av det Stortinget har gitt sin tilslutning til i forbindelse med kommuneproposisjonen i fjor. Det var et opplegg der underskuddet som var opparbeidet i 2000, ble delt mellom stat og fylke etter den plansjen som ble vist på det tidspunktet. Vi har ennå ikke tatt stilling til hvordan delingen av underskuddet skal være nå. Jeg har lyst til å si når det gjelder styring: Det dreier seg ikke bare om pasientbehandling. Det dreier seg f.eks. om at det har vært ganske mye utstyrskjøping på slutten av året, der mange har sagt: Det er fint, nå overtar staten det. Noen har investert mye i kjøp av nytt utstyr på slutten av året, mens andre ikke har gjort det, fordi de har holdt seg innenfor budsjettrammen. Underskuddet er opparbeidet på ulike ting, ikke bare i forhold til pasientbehandlingen. Men vi kommer som sagt tilbake igjen til disse spørsmålene. Når det gjelder spørsmålet om hvorfor vi i høst ikke gikk inn for det vi gikk inn for før sommeren, er det også svart på i forbindelse med behandlingen av og debatten om Kommunaldepartementets budsjett. Det er noe med at tiden går og man har kommet langt i behandlingen: Et system som vi i de andre partiene gikk inn for, som gikk ut på å ha en voldgiftsløsning – man skulle altså i fordelingen av den videre økonomi bruke voldgift som en løsning – mente vi at tiden var gått for da vi var kommet fire måneder lenger og det var to og en halv måned til budsjettet for 2002 skulle vedtas. I den prosessen hadde vi ikke tid til å ha usikkerhet om de økonomiske rammene fremover. Nå består usikkerheten i ett element, og den usikkerheten er altså i forhold til årets budsjett og en kapitalkostnad i størrelsesorden 100 mill. kr. Det kommer vi tilbake igjen til i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-30:
Jeg oppfatter at de merknadene som kommunalkomiteens leder kommer med knyttet til mine merknader ellers, ikke dreier seg om underskuddssituasjonen, men det at vi har en diskusjon knyttet til oppgavefordelingen. Jeg vet det er mange fylkespolitikere som ikke liker det. Men jeg mener at det også var nødvendig uansett, i forhold til de rammevedtakene som ble fattet i fjor, å ha en ny gjennomgang av det, uansett hvordan konklusjonen hadde vært. Jeg har i liten grad uttalt meg om underskuddssituasjonen, med unntak av på ett tidspunkt, hvor jeg uttalte ganske klart at jeg syntes at fylkeskommunene burde ha et ansvar for underskuddet, og at jeg ikke ville gi noen blankofullmakt til å dekke det. Det var i november i fjor, og det var fortsatt seks uker igjen av budsjettåret. Å utstede blankofullmakter fra staten, der andre har ansvaret og vi tar regningen, er veldig uklokt. Jeg må si at én av grunnene til at vi burde være mer stemt for å ettergi underskudd, var de påfølgende oppslagene fra de øvrige partiene, som da mente at vi burde gi den blankofullmakten. Selvfølgelig var det ikke incentiver til god styring rundt omkring på sykehusene på slutten av november og desember. Vi er alle aktører i dette, og de styringssignalene vi sender, bidrar til at vi ikke alltid får gode løsninger. Det ansvaret synes jeg vi alle skal ta innover oss, også opposisjonen – også i forhold til hva man sendte ut av signaler, slik de ble gitt på det tidspunktet. Jeg skjønner jo at noen har et behov for å fremme et slikt forslag i den forbindelse, fordi man allerede i media hadde utstedt blankofullmakten. Når det gjelder det man sier om at jeg bagatelliserer: Jeg sier det som er reelt. 1,5 milliarder kr i budsjettunderskudd betyr 100 mill. kr i økonomisk aktivitetsbegrensning for 2002, fordi man kan omgjøre dette til langsiktig gjeld. Det er ikke retorikk, det er bare slik faktum er. Jeg er opptatt av de 100 mill. kr, at man ikke skal ha et utslag som gjør at man får lavere aktivitet i 2002 f.eks. når det gjelder videregående skoler eller andre gode formål som fylkeskommunene har ansvar for. Men jeg synes på én måte at det er noen som krisemaksimerer betraktelig, når det i innleggene her i salen høres ut som man er nødt til å kutte 1,5 milliarder kr på budsjettet i 2002 på grunn av underskuddet. Det er ikke det opplegget som har foreligget, verken fra Stoltenberg-regjeringen eller fra denne regjeringen.
Erna Solberg (Høyre), 2002-04-30:
Som en tidligere finansminister vil vite, er det ikke vanlig å offentliggjøre hva som er innholdet i en budsjettproposisjon, før budsjettproposisjonen faktisk fremmes. Med respekt for min finansminister vil jeg heller ikke offentliggjøre innholdet av det som står i revidert nasjonalbudsjett, før det har vært gjennom statsråd og er endelig klubbet i Regjeringen. Så til spørsmålet om styring. Jeg har altså sagt noe mye mer nyansert enn det representanten Schjøtt-Pedersen nå sa. Jeg har sagt at noen fylkeskommuner har styrt godt, og derfor bør de ikke oppleve at de ikke blir honorert for det, mens andre blir honorert selv om de ikke har styrt godt. Det er etter min mening fylkeskommuner som i denne sammenhengen, når man ser på hvordan og hvorfor underskuddene har oppstått, ikke har hatt god nok kontroll i sluttfasen. Så tror jeg, som sagt, at noen her i salen også bør ta med virkningene av de incentiver de gav de siste seks ukene, som selvfølgelig gjorde det mye vanskeligere for fylkeskommunene å styre i den perioden. Så til innholdet i innstillingen. Vi er enige om én ting. Jeg oppfatter at både mindretallet og flertallet mener det er viktig å sørge for at aktiviteten i fylkeskommunene ikke blir skadelidende i årene fremover når det gjelder videregående skoler og annet, på grunn av det underskuddet som er i 2002. Så er det mange andre premisser skrevet inn i innstillingen som jeg ikke vil ta stilling til her. Men vi er enige om formålet, som jeg også sa i mitt innlegg i sted, at aktiviteten på videregående skoler ikke skal drastisk påvirkes av underskuddssituasjonen i fylkeskommunene. Det er Regjeringen enig i.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-30:
Først til påstanden om at noen fylkeskommuner har vært ryddige og andre tydeligvis har vært uryddige og brukt for mye penger. Er det da slik at statsråden mener at noen av disse fylkeskommunale sykehusene har behandlet for mange pasienter, og kan statsråden i så fall si hva dette dreier seg om? Kan statsråden også forklare hvorfor det er slik at når statlige sykehus oppfører seg på nøyaktig samme måten, nemlig gjør det som er jobben deres, å behandle pasienter, så skal de få refundert sine driftsoverskridelser krone for krone, stort sett, mens dette prinsippet har vært helt ugyldig i forhold til de pasientene som har hatt behov for behandling i fylkeskommunale sykehus? Så til det siste: Statsråden var i sin siste replikk inne på noen prinsipper for hvordan dette skulle foregå. Det synes jeg var nyttig. For det er prinsippene for hva som skal dekkes, det er interessant å si noe om nå. Og det er riktig at det var et veldig dårlig opplegg, det som Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet gikk inn for i fjor. Men problemet her er jo at Høyre og Kristelig Folkeparti hadde et annet syn. De sitter nå i regjering, og hva er da grunnen til at man ikke kan trekke opp noen bedre og riktigere prinsipper, som kunne gitt en trygghet i denne debatten, som hadde gjort at man hadde sluppet å sitte rundt omkring og ikke tort å investere i videregående skole, ikke tort å planlegge de klassene de egentlig har behov for, ikke tort å planlegge å gi voksne videregående utdanning der de står i kø? Hvorfor er det f.eks. umulig å si at man ikke skal ha som prinsipp at man ikke skal trekke med underskudd fra tidligere sykehusdrift inn i 2002? Hva skulle i så fall være vanskelig eller uriktig med et slikt prinsipp? Statsråden hadde på kontaktkonferansen med fylkeskommunene i vår en tanke om at man skulle dele gjelden mellom fylkeskommunene og den som hadde opparbeidet gjelden. Er dette et prinsipp som Regjeringen har gått totalt bort fra?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-30:
Til saken om når vi skal få dette til Stortinget igjen: Jeg ønsker å gjøre statsråden oppmerksom på at på side 3 i innstillingen ber faktisk en enstemmig komite om at man kommer tilbake til Stortinget med en egen sak om dette. Det tror jeg jeg vil understreke at komiteen har sagt. Det er fordi vi mener at dette er et så stort tema at vi bør ha fokus på det i en egen sak og ikke i en budsjettproposisjon. Grunnen til at vi nå må gjøre disse strafferundene, er at det viste seg at vi forrige gang, sjøl om vi da hadde det som en egen sak, ikke helt greide å overskue hva som ville bli konsekvensene. Så til det som statsråden sier om at vi nok er enige om hovedtrekkene. Ja, hvis det dreier seg om at ytelsene skal være pensjonsgivende – det tror jeg det er veldig bred enighet om – og at man skal øke minsteinntektene. Og jeg håper at man nå er enige om at det kan være lurt å ha et økonomisk incitament for å være i kontakt med arbeidslivet, og også at det skal være fokus på mål, selvfølgelig. Men jeg tror det er for tidlig å konkludere på om man er enige om hvilke elementer det ellers er som det er nødvendig å ha på plass i en slik ordning før man mener at den er hensiktsmessig. Så til slutt har jeg behov for å spørre statsråden litt om det som har skjedd i forkant her. Det er jo en realitet at saken ble behandlet i Stortinget våren 2000. I tillegg til det har man altså hatt masse omlegginger på datasystemet, og man har hatt en nedbemanning i Aetat. Så ber statsråden nå om at Aetat må få ro. Betyr det at statsråden sjøl ikke planlegger noen endringer i Aetat det nærmeste året, eller hva mener statsråden egentlig med det utsagnet?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-30:
Frå Høgre er det i dag brukt uttrykket «å sparke inn åpne dører» om det Dokument nr. 8-forslaget som vi har til behandling. Statsråden har sjølv undra seg over korfor dette forslaget er fremma. Eg synest nok at både kommunalministerens og helseministerens måte å opptre på utover våren og debatten i dag er med på å understreka at det har vore nødvendig å fremma dette forslaget. I samband med budsjettarbeidet stilte Senterpartiet eit spørsmål, spørsmål 154, til Finansdepartementet, der vi fekk til svar: «Regjeringen vil i Revidert nasjonalbudsjett for 2002 foreta en vurdering av det økonomiske oppgjøret som følge av statlig overtakelse av spesialisthelsetjenesten, herunder vurdere eventuelle urimelige utslag for enkeltfylkeskommuner.» Mitt fyrste spørsmål til statsråden vil vera: Kva kontakt har det eigentleg vore med fylkeskommunane? For det er òg ei undring i fylkeskommunane i forhold til manglande kontakt som gjer at dette Dokument nr. 8-forslaget er fremma. Så bagatelliserer eigentleg statsråden, slik eg opplever det, den situasjonen som fylkeskommunane i dag er i, altså at KS har rekna ut ein manko på 1,5 milliardar kr, kanskje 1,8 milliardar kr. Ho bagatelliserer det til at det er snakk om kapitalkostnader på 100 mill. kr i år. Mitt spørsmål vil då vera: Ser statsråden forskjellen mellom det å bruka midlane til nedbetaling av gjeld framfor no å kunna bruka pengane til å intensivera innsatsen når det gjeld vidaregåande skule, samferdsel og andre oppgåver, som tydeleg har lidd dei siste åra?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-30:
I denne saka vil eg vera raus med utdeling av ros. Senterpartiet skjønte i januar at dei nye reglane hadde fått utilsikta verknader. Vi lytta til enkeltmenneske som hadde fått ein vanskelegare kvardag i staden for styrkte moglegheiter, og vi lytta til saksbehandlarar i Aetat som bekrefta ein urovekkjande situasjon. Og mens vi i vår vesle gruppe arbeidde med forslag, var Arbeidarpartiet og SV raskare ute: All honnør for rask reaksjon! All honnør òg til saksordføraren frå Kristeleg Folkeparti som sette seg grundig inn i sakskomplekset og ikkje gav opp før ei så god og brei løysing som den som no ligg føre, verkeleg var i boks. Dei vedtaka som Stortinget gjer i dag, er i samsvar med signal gitt frå fleire av oss i interpellasjonsdebattane tidleg i mars. Dei nye reglane har for mange dessverre medført mismot og pessimisme i staden for ny stimulans til kontakt med arbeidslivet. Vi i Senterpartiet er glade for at ein samrøystes komite føreslår å vidareføra overgangsordningane for alle dei som var under attføring då reglane blei sette i kraft, og vi er ikkje mindre glade for at Regjeringa blir bedt om å sikra at alle dei som har fått forseinka utbetalingar på grunn av feil gjorde av Aetat, får kompensert dokumenterte ekstrautgifter. Senterpartiet er einig i at ordninga med meldekort blir evaluert, og at fritak frå meldeplikt blir praktisert i samsvar med den intensjonen som er lagd til grunn både frå tidlegare regjering og frå Stortinget. Som det er peikt på i innstillinga, kan funksjonshemmingar og sosiale, psykiske og praktiske problem gjera utfylling av meldekort vanskeleg. Vi legg elles vekt på at Regjeringa no nøye gjennomgår desse reglane. Eg veit at det her har vore ein gjennomgang tidlegare, og at det har blitt gjort mange utrekningar, og det har vore trekt fram mange eksempel i forhold til korleis regelverket kunne forenklast. Eg vil understreka det som er sagt tidlegare i dag, at når ein no ser korleis desse reglane har slått ut, gjeld det å snu alle steinar. Det er òg viktig at Regjeringa kjem tilbake med dette som ei eiga sak om det skulle visa seg at det er nødvending – og i alle fall kjem med forslag til endringar i regelverket så raskt som mogleg. I Senterpartiet var vi tilbakehaldne i forhold til fri inntekt. Vi ser no at det kan ha sine heilt klare fordelar. Det kan sjølvsagt påverka den økonomiske situasjonen for enkeltmenneske, men det kan faktisk òg stimulera fleire til å ha ei tilknyting til arbeidslivet. Så vi er einige i å be Regjeringa vurdera ei grense på 2 G. Det som det er viktig å ha for auga, er at det naturlegvis låg element til ei betre ordning for mange i det regelverket som blei føreslått og vedteke. Det må Regjeringa no ha for auga i sin gjennomgang. Tanken er å gi fleire moglegheit til styrkt sjølvtillit, til å klara kvardagen betre, til å overvinna sjukdom og til å få prøvt seg og bli verande i arbeidslivet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-04-30:
Her er det semje, slik eg oppfattar det, men til ein viss grad med omsyn til det som kan bli resultatet av den gjennomgangen som no skal vera. For det fyrste er det brei semje om at dei reglane, dei ytingane, vi i dag snakkar om, skal stimulera til eit meir inkluderande arbeidsliv. For det andre er det òg brei semje om at ytingane skal vera pensjonsgivande, og at det skal vera korttidsytingar. Men så er det jo slik at i forhold til dei steinane som no skal snuast, er det peikt på mange delelement, der det òg frå komiteen si side vil vera viktig å ha moglegheit til å gå nøye inn i dei vurderingane som departementet kjem til å koma tilbake til Stortinget med. Eg synest det er gledeleg at statsråden er utolmodig i forhold til å få fram ein slik gjennomgang for Stortinget, og at han allereie no varslar at dei endringane som han eventuelt vil føreslå, kjem til å få følgjer for budsjettet allereie for 2003. Men eg vil òg be statsråden merka seg at det faktisk er ein samrøystes komite som har bedt om ei eiga sak for nettopp å ha denne moglegheita til å gå grundig inn i sakskomplekset. Når det gjeld Aetat, kjem vi tilbake til det. For vår del ynskjer vi ein kvalifiseringsetat, og ein etat som er flink på formidling, men vi synest faktisk ikkje statsråden sine signal så langt er med på å understreka fyrst og fremst ro for Aetat.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Statsråden sier at noen har styrt, og noen har ikke styrt. Jeg vil på en måte vende problemet og se på dem som har styrt, men som har akkurat de samme store problemene. Uten å nevne fylker er det altså slik at vi kan ikke bare diskutere det som har å gjøre med underskudd i forhold til drift av spesialisthelsetjenesten. Enkelte fylker har faktisk brukt store egne midler fra kraftselskap eller hva det måtte være, og puttet dem inn i spesialisthelsetjenesten, med det resultat at når staten tar over spesialisthelsetjenesten, bruker den de budsjettene som fylkeskommunene selv har hatt, når den drar inn midler. Dette betyr at enkelte fylker har fått dratt inn vesentlig større midler enn det de tidligere har fått fra staten til å bruke på spesialisthelsetjenesten. Da er mitt spørsmål: Vil statsråden og Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett også ta den problemstillingen opp til vurdering, og eventuelt finne løsninger for de kommunene som allerede i år taper store midler på den overtakelsen som staten gjorde?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Det virker på meg som det var tungt for Regjeringen å komme til Stortinget å bidra til en opprydding i den økonomiske delen av overtakelsen av sykehusene. Det er jo den desidert største enkeltvirksomheten i den offentlige driften som nå overføres fra fylkeskommunalt nivå til statlig nivå. Da kan ikke staten etterlate seg en ubetalt regning til fylkeskommunen. Det synes jeg skulle være åpenbart. Mitt og Arbeiderpartiets poeng er å sikre at den delen av virksomheten som ligger igjen i fylkeskommunene, kan føres videre på en skikkelig måte. I forslaget gjorde vi det klart at regnskapstallene var viktige å ha på bordet, men det var ganske tidlig klart at det var betydelige beløp som lå i underskuddet. Jeg synes nok at statsråden bagatelliserte noe virkningen av dette underskuddet for den nåværende fylkeskommunen. Er ikke statsråden bekymret for å trekke et milliardunderskudd inn i 2002-budsjettet? Fylkeskommunene må jo forholde seg til dagen i dag. Det betyr at skal de ha en økonomi i balanse, vil de måtte gjøre noe med sin drift knyttet til videregående opplæring, til voksenopplæring, til bygging og vedlikehold av vei, til fylkesferjer, til lokal og regional kollektivtrafikk og til kultur. Og hva slags beskjed er det statsråden i dag gir fylkeskommunene i den situasjonen som de faktisk nå er i?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Det overrasker meg at statsråden gir uttrykk for at fylkeskommunene nærmest har latt være å styre. Det synes jeg er et relativt oppsiktsvekkende utsagn. Utgangspunktet for Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV har vært at de underskudd som er opparbeidet, kan få store negative følger for kvaliteten på og omfanget av annen fylkeskommunal virksomhet. Så registrerer jeg at statsråden viser til muligheten for å omgjøre dette til lån, og virkningene for 2002. Jeg registrerer også at hun glemte å gjøre rede for at omgjøres dette til lån, har det virkninger også for de etterfølgende år – det er en naturlig konsekvens i så fall. Jeg har allikevel to spørsmål. For det første: Vil Regjeringen i revidert budsjett foreslå økte bevilgninger til fylkeskommunene for å bidra til å opprettholde aktiviteten på og omfanget av de gjenværende fylkeskommunale tjenester? For det andre: Hvis statsråden gir uttrykk for at man med dette forslaget slår inn åpne dører, betyr det at statsråden er enig i forslaget? Og er statsråden enig i de merknader som flertallet i komiteen, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, har gitt? I så fall: Hvorfor er ikke regjeringsfraksjonen med på disse merknadene? Er det noe i disse merknadene som statsråden ikke er enig i, ber jeg om at hun redegjør for det. I den utstrekning det skulle være noe som hun ikke er enig i, går jeg ut fra de åpne dørene ikke var så åpne allikevel.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Først til representanten Sandberg, som meinte at eg brukte kuttet i budsjettramma til Aetat som eit argument for den situasjonen som er oppstått rundt problemstillinga regelverk/attføring. Det var ikkje mi meining å framstille det på den måten. Det eg meinte, var at sidan nyttår og fram til i dag har det gått føre seg ei nedbemanning i Aetat som gjer det problematisk for brukarar av etaten å få god nok hjelp og service. Men så til statsråden. I dag må eg ha ein dårleg dag, for eg vil faktisk nytte denne talarstolen til å skryte litt av statsråden. Det skal eg heller ikkje gjere til ein vane! Men eg synest han inntek ei veldig positiv og fin haldning til det som ligg i komiteinnstillinga, og det er eg veldig glad for. Eg trur me i dag i fellesskap skal kunne klare å få til gode endringar til beste for brukarane. Mitt spørsmål til statsråden er: Ser han nå for seg tidsfaktoren rundt evalueringa? Kan han nå varsle eit tidspunkt for når han reknar med at evalueringa kan vere gjennomført, og at han kan sjå på regelendringar? Så er det eit par område til som eg vil be statsråden sjå litt nærare på under evalueringa. Det er brukarane sin situasjon når det gjeld dei økonomiske ytingane under ferie, og når dei har fråvær på grunn av sjukdom når dei er på attføring. Til slutt: Statsråden sa at rutinane når det gjeld utbetaling, er i godt gjenge. Er det slik å forstå at dette ikkje lenger er eit problem, og at utbetalingane nå er under kontroll og ein kan fjerne merksemda iallfall rundt den problematikken?
Victor Norman (Høyre), 2002-04-30:
Jeg tror innledningsvis at jeg kan trøste representanten Oppebøen Hansen med at det går nok over når det gjelder synspunktene på statsråden! Men ellers takk for hyggelige ord. Når det gjelder tidsfristene for evaluering, håper vi, som jeg sa i mitt innlegg, å kunne være igjennom det meste av dette slik at det kan omtales i budsjettproposisjonen for 2003. Jeg kan ikke garantere at det er sluttført på alle punkter, men mest mulig av det vi skal se på, mener jeg at vi skal kunne omtale i budsjettproposisjonen. Jeg merker meg de synspunktene Oppebøen Hansen hadde når det gjelder brukernes situasjon, og det skal vi se nærmere på. Når det gjelder utbetalingsproblemene, sier jeg at vi er kommet i et mer normalt gjenge. Jeg vil minne om at Aetat har ansvaret for et usedvanlig stort antall utbetalinger gjennom året, og jeg kan ikke garantere – og det kan ingen garantere – at hver eneste utbetaling i det systemet finner sted prikkfritt til enhver tid. Men det som er i ferd med å skje, er at vi kommer inn i en normalsituasjon når det gjelder folk på yrkesrettet attføring, dvs. at vi ligger på omtrent den samme feilprosent som det vi har for dagpenger. Det betyr at Aetat selvfølgelig hele tiden må jobbe med ytterligere kvalitetsforbedring, men det er ikke noen spesielle forhold lenger når det gjelder mottakere av midler til yrkesrettet attføring.
Victor Norman (Høyre), 2002-04-30:
Til det konkrete spørsmålet om egen sak eller omtale i budsjettproposisjonen: Uansett er det slik at justeringer i regelverket her er en budsjettsak, og det må omtales i budsjettproposisjonen. Det jeg sier, er at jeg regner med at det vi skal gjennomgå, vil Stortinget få del i gjennom budsjettproposisjonen. Hvorvidt det i tillegg kan være naturlig med en omtale i egen sak, vil vi vurdere. Men uansett, dette er i hovedsak en budsjettsak, og som sådan hører den hjemme i forbindelse med budsjettproposisjonen. Når det gjelder ro i Aetat, har jeg bare lyst til å gjenta hva jeg sa: «Det er derfor viktigere enn noensinne å omstille og omorganisere Aetat til en brukerrettet kvalifiserings- og formidlingsetat.» Skal vi få det til, er det viktig at etaten får ro og politisk oppslutning om den store oppgaven. Aetat er ikke tjent med ro i betydningen at intet skal skje, men Aetat er tjent med at det blir ro omkring det store og viktige arbeidet som må gjøres for å gjøre Aetat til en god kvalifiserings- og formidlingsetat i det 21. århundre. Aetat har veldig sterke tradisjoner, men omstillingen til de oppgavene som Aetat står overfor nå, er en stor og vanskelig prosess. Statsråden har lyst til at Aetat skal få ro på seg til å gjøre den jobben på en god måte, og ber om bred politisk oppslutning om det.
Victor Norman (Høyre), 2002-04-30:
Jeg kan jo vanskelig kommentere hvordan andre oppfatter det jeg forsøker å få fram, men jeg har faktisk systematisk fra første dag forsøkt å si for det første at Aetat er en sentral og viktig etat som vi ønsker å bruke, og for det andre at en må videreføre og påta seg det store arbeid som ligger i ikke bare å formidle folk som i utgangspunktet er godt kvalifisert for arbeidslivet, men hjelpe folk som i utgangspunktet har et stort kvalifiseringsbehov, til å komme fram til det punktet hvor de også kan formidles ut i arbeidslivet. Vi ønsker å gi prioritet til tiltak som nettopp hjelper folk fram som trenger kvalifisering, og Aetat må ut fra det også omorganiseres i tråd med dette. Jeg kan ikke skjønne annet enn at vi gjennom det systematisk fra første dag har forsøkt å gi entydige positive signaler når det gjelder utviklingen av Aetat. Det jeg dessverre kan konstatere, er at i forbindelse med saken omkring yrkesrettet attføring – hvor det helt klart var både hendelser og aspekter ved regelsystemet som var veldig uheldig for enkelte brukere, og som komiteen nå ønsker at vi skal gjøre noe med, og som vi skal følge opp – var det nok også ønsker om å bruke dette politisk til å skape ekstra turbulens omkring Aetat. Det jeg ber om, er at vi nå ordner opp i regelverket og samtidig, alle sammen, forsøker å skape ro omkring spørsmålet om hva Aetat skal bli, for jeg har oppfattet det dit hen at hele Stortinget er enige om hovedtrekkene i den utviklingslinjen som Aetat bør ha. Og hvis det er riktig – ja så bør vi i fellesskap kunne gi uttrykk for det.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-04-30:
Regjeringen Stoltenberg fastsatte endringer i Teknologirådets vedtekter, herunder utvidelse av rådets sammensetning, ved kgl. res. høsten 2000. Det ble samtidig foreslått at rådet skulle flyttes fra Oslo til Trondheim. Flertallet i Stortinget, med unntak av Arbeiderpartiet, bad om at disse spørsmålene skulle legges fram for Stortinget som egen sak. Det er bakgrunnen for dagens behandling. Det er grunn til å understreke den brede politiske enigheten som det nå er om grunnlaget for Teknologirådets arbeid ved at Regjeringen slutter seg til de vedtektsendringer som ble gjort av regjeringen Stoltenberg i november 2000, og at disse legges til grunn for Teknologirådets videre virksomhet. Komiteen peker spesielt på at vedtektsendringene og en styrket rådssammensetning gir Teknologirådet et større ansvar for å fokusere på de mulighetene som ny teknologi innebærer for samfunnet, samt holde seg oppdatert på teknologivurdering og teknologisk framsyn internasjonalt. Komiteen understreker at Teknologirådet fortsatt skal være et uavhengig organ. Komiteen tar til etterretning denne regjeringens vurderinger og konklusjon, at Teknologirådets sekretariat fortsatt skal være i Oslo og samlokalisert med Bioteknologinemnda og de forskningsetiske komiteene. Jeg vil for mitt eget partis vedkommende igjen nevne at regjeringen Stoltenberg foreslo å flytte Teknologirådets sekretariat fra Oslo til Trondheim for å utnytte nærheten til et bredt sammensatt teknologisk miljø i tilknytning til NTNU. Vi mente den gang, og vi mener fortsatt, at et lokaliseringsvedtak av et så begrenset omfang bør kunne tilligge Regjeringens ansvar og vurderinger. Vi tar derfor også til etterretning denne regjeringens konklusjon. I innstillingen peker komiteen videre på en del av grunnlaget for opprettelsen av Teknologirådet når det gjelder både oppgaver knyttet til teknologivurderinger og det å sikre en bred og åpen debatt. Jeg nøyer meg her med å vise til innstillingen.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-04-30:
Fra Høyres side synes vi det er udelt positivt at det nå fremstår en bred enighet i Stortinget om denne saken, knyttet til både mandat og lokalisering. Etter hva jeg forstår av forhistorien, lå det tidligere an til å kunne bli en nokså unødvendig strid om både mandat og lokalisering, men med Regjeringens forslag og komiteens flertallsinnstilling legges nå disse forholdene på plass og grunnlaget skapes for et konstruktivt og fremtidsrettet arbeid i Teknologirådet. Flertallsinnstillingen påpeker at Teknologirådet skal ha et ansvar for å fokusere på de mulighetene som ny teknologi innebærer for samfunnet, samt holde seg oppdatert på teknologivurderinger og teknologisk framsyn internasjonalt. I denne sammenheng finner jeg grunn til å nevne at dette ikke må føre til at vi sprer våre begrensede forskningsressurser unødig, bl.a. fordi våre teknologiske læresteder, universiteter og høyskoler, også har som en av sine fremste forskningsmessige oppgaver nettopp å holde seg oppdatert på hva som skjer internasjonalt, og å kunne tilføre både undervisning, forskning, nærings- og samfunnsliv det ypperste og siste av kunnskap på det teknologiske området. Forskningsbasert undervisning skal være basert på det beste og nyeste av kunnskap som finnes nasjonalt og internasjonalt. Skal våre teknologiske læresteder makte å oppfylle denne forpliktelsen, må de nødvendigvis være kontinuerlig oppdatert på dette området. Det er også sterkt ønskelig at forskere og vitenskapelig ansatte både formidler kunnskap, utvikler ny kunnskap og deltar i samfunnsdebatten om teknologiens muligheter og begrensninger, samt positive og negative sider. Med de begrensede ressurser som Teknologirådet nødvendigvis vil ha til disposisjon, vil det være en stor utfordring å oppfylle mandatets intensjoner om både å holde seg oppdatert på utviklingen innenfor det teknologiske fagfeltet, å ta stilling til teknologiutfordringene på alle samfunnsområder – som det står i mandatet – og å fremme en offentlig teknologidebatt. Men med det vedtaket som i dag blir fattet i Stortinget, er det i det minste lagt grunnlag for en positiv utvikling, og jeg håper at Teknologirådet i samarbeid med våre øvrige gode teknologiske forskningsmiljøer vil kunne fylle sin målsetting og bidra til en enda bedre teknologisk utvikling i vårt land.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-04-30:
Jeg synes vi har fått en diskusjon nå på slutten av denne saken som egentlig har avsporet det hyggelige ved saken, nemlig at vi nå gjør noe positivt for Den norske kirke. Vi oppfyller en avtale som er inngått for en god stund tilbake, som gjør at Kirken tilføres nye prestestillinger, og med det flertallsvedtaket det ligger an til her, kan det også se ut som om Kirken tilføres nye ti diakonstillinger. Alt i alt må jo dette være en positiv dag for Kirken som sådan. Så vil jeg tilbake til innlegget fra representanten Sortevik i Fremskrittspartiet, som påpekte at dette egentlig dreier seg om en oppfyllelse av en inngått arbeidsrettslig avtale mellom staten og Presteforeningen. Det er vi helt enige i. Vi er helt enige i påpekingen som Sortevik kom med her, og som han har med i sin merknad. Derfor var vi også meget opptatt av å få denne avtalen brakt i havn allerede ved budsjettbehandlingen i fjor høst, og vi går selvfølgelig også inn for det vedtaket som ligger på bordet i dag. Jeg har lyst til også å avlegge representanten Reikvam og SV en liten visitt. Når Reikvam på dette området er veldig opptatt av effektivisering og rasjonalisering som mulig inndekningsmåte, håper jeg også at vi kan minne representanten Reikvam om det i andre anliggender som kommer opp til behandling og debatt i denne salen, at det er et viktig prinsipp som SV vil støtte, til liks med både Høyre, Fremskrittspartiet og andre partier i denne sal som er opptatt av dette som en generell problemstilling når det gjelder å effektivisere bruken av skattebetalernes midler og det offentliges pengebruk. Ellers synes jeg at til dels angrepet og debatten som har dreid seg om statsrådens håndtering av denne saken, fra mitt ståsted i alle fall som tilhører til debatten, er litt på sidelinjen. Jeg synes faktisk statsråden har plikt til å ta opp med Stortinget hvordan et stortingsvedtak skal fortolkes. Gjennom den diskusjonen som har vært her i dag, oppfatter jeg det som positivt at vi har fått en avklaring om både tidligere vedtak og fortolkning av dagens vedtak.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-04-30:
Jeg skal være veldig kort. Komiteen er enstemmig om konklusjonen. Fra Fremskrittspartiets side er det bare to merknader jeg kort skal kommentere. Det ene er at vi understreker at vi må videreføre ordningen med lekfolk, at lekfolk blir inkludert i Teknologirådets arbeid. Lekmannsprinsippet vil etter vår mening gi Teknologirådet den legitimitet det trenger å ha. Det er også varslet en mulig utvidelse av rådet med inntil fem personer. Vi har det syn at dagens antall er greit nok og utgjør en hensiktsmessig arbeidsform. Vi ønsker å beholde det og ikke utvide rådet ytterligere.