Svein Harberg (Høyre), 2010-06-11:
Stortingsmelding nr. 13 om presesfunksjonen i Bispemøtet i Den norske kirke har denne våren fått relativt mye oppmerksomhet, eller rettere sagt: Det var mye oppmerksomhet før stortingsmeldingen forelå, og oppmerksomheten dreide seg ene og alene om hvor en tolvte biskop som preses for Kirken skulle ha sitt tilhold. Det ble en underlig debatt der opposisjonen på Stortinget vanskelig kunne delta før premissene i saken var lagt fram. Mange har også med spenning sett fram til denne saken, da det er den første større saken om Kirken og Kirkens organisering etter det såkalte kirkeforliket, avtalen som ble inngått mellom alle partiene på Stortinget 10. april 2008, og som legger føringer for prosessene omkring et skille mellom Kirken og staten. Forliket la stor vekt på at Kirkens indre demokrati skulle styrkes, og nettopp det har også vært lagt til grunn i arbeidet med den nye ordningen for å styrke funksjonen som preses i Bispemøtet. Saken vi behandler i dag, har sin bakgrunn i at Kirken har henvendt seg til departementet med et ønske om å styrke presesfunksjonen med utgangspunkt i de erfaringer en har med dagens ordning. Oppgavene som preses er vanskelig å utføre i kombinasjon med den store oppgaven biskopene har i eget tilsynsområde. Ved behandlingen av Ot.prp. nr. 34 for 2008–2009, Endring i lov om Den norske kirke, ba kirke-, utdannings- og forskningskomiteen om en egen sak til Stortinget etter at Kirken hadde kommet med forslag til løsning. Regjeringen bestilte derfor en uttalelse fra Kirken om hvordan en styrking av presesfunksjonen bør skje. Dette har Kirken tatt på alvor og gjennomført omfattende prosesser både i bispekollegiet og i det øvrige demokratiet i Kirken. Saken slik den ligger i dag, inneholder tre viktige elementer som Kirken selv har løftet fram. For det første – og det må anses som det viktigste – imøtekommer regjeringen Kirkens ønske om å opprette et tolvte bispeembete for preses. Embetet skal ha et begrenset geografisk tilsynsområde. Komiteen er enig i at dette er en god måte å styrke presesfunksjonen på. Å ha et eget tilsynsområde er viktig og vil for preses være en verdifull kontakt med menighetslivet og de ansatte. Det er viktig å minne om at dette må anses som starten på en lengre prosess som Kirken selv må ta ansvar for, men komiteen har tatt utgangspunkt i at en i denne omgang skal styrke dagens presesordning uten vesentlige endringer i oppgavene. Komiteen viser videre til viktigheten av at meldingen følges opp på punktet om å styrke Bispemøtets sekretariat, og forventer at midler både til dette og til driften av det nye embetet er på plass i statsbudsjettet for 2011. Komiteens enighet i saken stopper med denne delen av meldingen. I og med at det skal opprettes et nytt embete, dukket det opp en debatt om lokalisering. Kirken har lagt til grunn at det er viktig at Kirken har en helhetlig og samordnet ledelse, og at oppgavene derfor utføres i nær tilknytning til Kirkens øvrige ledelse. Kirkens hus er lokalisert i Oslo, og Kirken mener derfor at preses bør lokaliseres i Oslo. Regjeringen peker på et helhetlig bilde, der de også ønsker å styrke og framheve Kirkens historiske tilknytning, og har foreslått å lokalisere preses i Trondheim med et tilsynsområde knyttet til Nidaros domkirke. Opposisjonspartiene mener Kirkens uttalelse og innstilling må respekteres når det gjelder Kirkens egen organisering. Det siste elementet som er behandlet, og som er en konsekvens av de andre elementene, er prosessen omkring nominasjon og utnevnelse av preses. Kirken foreslår en intern demokratisk nominasjonsprosess som ender opp med én anbefalt kandidat. I og med at preses skal tildeles et embete, må naturlig nok den endelige oppnevning skje i statsråd. Regjeringen foreslår at Kirken skal nominere tre kandidater i prioritert rekkefølge for at regjeringen skal ha en reell mulighet til å velge kandidat. Opposisjonspartiene mener reglementet for Bispemøtet i størst mulig grad må gjelde også i denne situasjonen, og mener at når preses skal velges av og blant de sittende biskoper, må Kirkens forslag om å innstille på en person respekteres. Høyre er glad for og legger stor vekt på kirkeforliket. Høyres program slår klart fast viktigheten av at Kirken og andre trossamfunn får rett til å styre seg selv. Denne saken er den første i en rekke der Kirken må ta på alvor den demokratiske utfordringen de har fått, og der Kirken skulle legge føringer for en ny, framtidig organisering. Jeg må derfor si at det overrasker meg stort når regjeringspartiene ved første korsvei ser ut til å ha glemt hva de selv legger opp til. Jeg tenker da ikke på resultatet av stedsvalget. Avhengig av hva en legger til grunn, tror jeg det er mange av oss som kunne velge både Trondheim, Oslo og kanskje andre steder. Det som forundrer, er regjeringens argumenter for å gå imot Kirkens anbefaling. For det første peker de på at de har lagt vekt på de samme oppgaver for ny preses som Kirken har. I neste åndedrag har de lagt vesentlig vekt på historie, tradisjon og symboler. Deretter legger de vekt på et betydelig mindretall i saken. Her tilføres demokratiet prinsipper som hittil har vært ukjente. Dersom en slik praksis skal legges til grunn, må jeg si at jeg ser fram til framtidig behandling i denne sal, der det etter min oppfatning da ofte finnes et aldeles overveldende mindretall. Apropos det – etter debatten i regjeringspartiene og uttalelser derfra er det vel i denne saken et flertall av representantene som mener Kirkens anbefaling skal følges, men jeg er redd det ikke vil gjenspeiles i avstemningen i ettermiddag. Høyre forholder seg til at det i Bispemøtet var et flertall på ti mot en, og at det i Kirkemøtet var mer enn to tredjedels flertall for innstillingen. Klarere kan det vel ikke sies etter de normale, demokratiske prinsipper. Som et siste, underlig argument peker regjeringen på at dette må anses som en midlertidig ordning i påvente av en mer permanent ordning for preses. Hvordan det kan være et argument for å gå imot Kirkens innstilling, tror jeg regjeringspartiene selv må ta ansvar for å forklare oss. Til sist vil jeg peke på det som kanskje etter min mening er det alvorligste og mest skremmende grepet regjeringen tar i denne saken. Preses er å anse som en tillitsvalgt blant biskopene, en talsmann på vegne av kollegiet tillagt oppgaver som de har tillit til at vedkommende kan gjøre på en god måte på vegne av dem alle. Alle biskopene er fra før oppnevnt av Kongen i statsråd, og preses velges av og blant disse. Kirken har foreslått å videreføre dette, men utvide den demokratiske prosessen internt. Igjen viser Kirken at de tar på alvor den utfordringen de har fått med hensyn til å styrke demokratiet. Høyre mener det er på grensen til mistillit overfor bispekollegiet når regjeringspartiene ber om en innstilling med tre prioriterte kandidater for at ikke regjeringens frihet til å velge kandidat skal innskrenkes. Dette vil jo i realiteten være det motsatte, da de før ikke har vært involvert i valg av preses. Alle er enige om at en etter dagens lovverk til syvende og sist må oppnevne den tolvte biskop i statsråd i og med det nye embetet, men å kreve reell mulighet til å overprøve biskopenes valg av preses tilkjennegir en holdning som jeg i hvert fall aldri hadde trodd at jeg skulle høre fra Arbeiderpartiets representanter. Jeg skulle ønske at vi i denne debatten og ved avstemningen i ettermiddag vil oppleve at representanter for regjeringspartiene vil innse at overstyringen av Kirken her har gått for langt, men er redd så ikke skjer. En lokaliseringsdebatt ødela behandlingen av denne saken. Høyre har i saken vært soleklar på sitt prinsipielle syn. Vi erkjenner Kirkens rett til avgjørelser og vil respektere dem. Vi ser fram til arbeidet med å skape en ny, vital og sterk folkekirke. Vi kan også love at vi i det videre arbeidet, forutsatt at Kirken fortsetter det gode arbeidet de har startet for å styrke demokratiet, vil lytte til Kirken og holde fram deres rett til å styre seg selv. Dersom vi er uenige med Kirken, skal vi gi dem råd og engasjere oss, men det endelige resultat vil vi respektere. Jeg håper Kirken på tross av resultatet i denne saken fortsetter sitt gode arbeid for å bygge en sterk og god organisasjon som kan drive Kirken videre inn i en spennende framtid. Til slutt vil jeg ta opp mindretallets forslag i saken. Når det kommer til votering, ber jeg om at det gis mulighet til å kunne støtte ett av forslagene ved at det stemmes over forslagene enkeltvis.