Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-05:
Omfanget av pågående og planlagte investeringsprosjekter i helseforetakene representerer en stor utfordring, både for det enkelte regionale helseforetak og for landets samlede spesialisthelsetjeneste. Jeg har flere ganger tidligere understreket at ikke alt kan gjennomføres samtidig, både ut fra hvilke muligheter vi har for å håndtere mange prosjekter parallelt, og ut fra de kostnadene som det dreier seg om. Når regionale helseforetak skal gjøre vurderinger av mulige løsninger for utbyggingsprosjekter, er det gitt åpning for samarbeid med private aktører. En meget sentral forutsetning for helseforetakene er at framtidige utbyggingsprosjekter uansett skal og må ivaretas innenfor deres budsjetter og prioriteringer. Representanten Nesvik viser til at sykehuset i Molde bygningsmessig er i dårlig stand, og spør hvordan en søknad om en bestemt modell vil imøteses. Når investeringer vurderes, er det to forhold som er særlig sentrale: Har man midler til å gjennomføre investeringen, og vil man klare å bære kostnadene når bygget skal tas i bruk? Jeg er kjent med at det foreligger planer – i en tidlig idéfase – om bygging av nytt sykehus i Molde. Ønsket om utbygging av et nytt sykehus må nødvendigvis, og uavhengig av prosjektmodell, ses i sammenheng med at det i samme region pågår utbygging av en ny universitetsklinikk i Trondheim. Denne utbyggingen – et prosjekt i mangemilliardersklassen, som er vedtatt av Stortinget – vil beslaglegge svært mye av tilgjengelige investeringsressurser i utbyggingsperioden. Dette vil dermed måtte begrense muliggjøringen av andre utbyggingsprosjekter i kommende tiårsperiode, ikke bare regionalt, men også nasjonalt. Behovet for og ønsket om nye prosjekter må derfor også vurderes i et nasjonalt rettferdighetsperspektiv. Vi kan ikke la alle byggeaktiviteter skje parallelt. Et samarbeid med private, f.eks. gjennom såkalte OPS-løsninger, kan innebære at prosjektet ikke vil belaste likviditeten direkte i selve utbyggingsperioden. Det ligger like fullt betydelige økonomiske belastninger og risikofaktorer i denne type løsning. Det er ikke slik at kostnadene «forsvinner» selv om private investorer medvirker i et utbyggingsprosjekt. Tvert om vil en slik løsning kunne gi tunge bindinger i form av belastning på framtidige driftsbudsjetter; en privat investor vil selvfølgelig ha krav om avkastning i forhold til den innskutte kapital. Men jeg stiller meg åpen for at private aktører kan medvirke til gode løsninger, også på investeringsområdet. Jeg vil imidlertid advare mot en framstilling av at private investorer skal være en enkel løsning «på siden av» ordinære systemer. Her gis ingen milde gaver. Vurderingen av denne type løsninger, som for andre prosjektmodeller, må skje med blikk for økonomiske realiteter og prioriteringer og de særskilte kompetansekrav som følger. Nettopp økonomiske realiteter må nå være tungtveiende for Helse Midt-Norge når de som ansvarlig eier skal foreta videre vurderinger og prioriteringer av tiltak for dagens sykehus i Molde. Med den regionale og nasjonale satsingen som nå skjer investeringsmessig i Midt-Norge, må det være realisme i i hvilken grad det også kan settes i gang ytterligere prosjekter i dette området. Departementets oppfatning er at det må være en realistisk holdning. Nye store prosjekter i Midt-Norge som krever ekstraordinær finansiering fra Stortinget, kan ikke forventes gjennomført parallelt med det store pågående prosjektet i Trondheim, som er tidenes største sykehusutbygging.