Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2013-03-07:
Som et lite land så er FN svært viktig for Norge. En global rettsorden – der rett går foran makt, og der internasjonale konvensjoner er det som regulerer forholdet mellom stater – er viktigere enn noen gang. FN og internasjonal rett er realpolitikk, men det er også verdipolitikk. Vi lever i en tid med økt fare for stormaktdominans. Kina, Russland og India øker forsvarsbudsjettene og krever innflytelse. USA har gått fra å være en supermakt til å bli en stormakt de senere år, forsterket av finanskrisen. Brasil og Indonesia er sterkt voksende økonomier. Europa har en global markedsøkonomi, men er svekket i realpolitisk forstand. Sør-Amerika har hatt en svært gledelig utvikling de siste årene, både økonomisk og demokratisk. Afrika er fortsatt preget av store forskjeller, med mange stabile land, men også med stor grad av fattigdom og manglende demokrati, og verden holder nå pusten i forbindelse med valget i Kenya. Arbeiderpartiets påstand er at i et slikt bilde trengs FN mer enn noen gang, spesielt for et lite land som Norge. Det handler ikke bare om rettsordenen i seg selv, men om at FN og FN-institusjonene fungerer. Ja, det er også viktig for sikkerhetspolitikken, ikke minst fordi det binder stormaktene i saker, men også fordi det gir legitimitet i maktbruk når det trengs. Og når Sikkerhetsrådet er på sitt beste, klarer de jo det. Fremskrittspartiet og Høyre har også i dag snakket mye om ordet «legitimitet», men gjerne uten å definere det. Janne Haaland Matlary – hun er jo nå Høyre-medlem – definerer det slik: «Legitimitet er vel ikke annet enn at man er normkonform i ethvert samfunn(…) (…) Oversatt til FN: FNs institusjoner vil med et slikt syn være legitime når de fremmer vestlig syn på demokrati og menneskerettigheter. Dette er det viktig å reflektere rundt. Min påstand er at det finnes ingen vestlige menneskerettigheter – det er og blir universelle rettigheter for borgere over hele verden. Dog finnes det stater og mennesker som bryter menneskerettighetene. Et eksempel på økt debatt om legitimitet i FN-institusjonene så vi i forbindelse med valget av nye medlemmer til Sikkerhetsrådet i fjor. Da måtte det 17 valgomganger til for å fordele fem seter i FNs sikkerhetsråd. Faktum er at det stadig dukker opp nye fraksjoner, konstellasjoner, i forbindelse med votering om hvem som skal få plass i de ulike komiteene. Dette kan være et dilemma. Mens det tidligere kanskje var klarere blokker, er det ikke lenger – og en skal kanskje føye til et heldigvis – et skille mellom utviklingsland, utviklede land, kontinenter, religiøse grupperinger eller allianser. Det er en interessant utvikling, og det er et bilde på at verden endrer seg. Det er for tidlig å si hva det har for konsekvenser for FN, og for hvilke standpunkter FN inntar i ulike saker. Det kan være et problem hvis land som konsekvent bryter menneskerettighetene, får stor innflytelse, men det kan også føre til at sånne land blir mer ansvarliggjort hvis de føler en større tilhørighet til prosessen. Det er ikke et mål i seg selv å gi mest mulig penger til FN. Målet er selvfølgelig å bruke og understøtte FN som det instrumentet det er – nemlig en viktig politisk arena for å sikre global verdensorden, og samtidig selvfølgelig også sikre norske interesser. Sånn verden ser ut i dag, er det viktig å være aktiv på den internasjonale arenaen, og her stiller Norge sterkt. Få land av vår størrelse er så aktive i så mange politiske fora rundt omkring i verden. Som verdens rikeste land, og også et land som har klart seg ganske godt gjennom finanskrisen, har vi et ekstra ansvar for å bidra også i FN-sammenheng. Halverer vi støtten til FN, som Fremskrittspartiet ikke sier noe om i dag, men som de faktisk gjør i sitt budsjett, og som vi også må regne med blir en konsekvens ved en eventuell Høyre-Fremskrittsparti-regjering til høsten, vil Norge sende et signal til verden om at det er den sterkestes rett som gjelder, bl.a. på bekostning av verdens fattige. Det er en politikk som Arbeiderpartiet er imot, og som i verste fall kan føre til større ustabilitet i verden. Man får rett og slett ikke noe FN uten midler.