trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-29:
Siste del av denne debatten har vært veldig interessant. La meg starte med å rose representanten Michael Tetzschner, som hadde et meget avklarende innlegg. Han har helt rett i at det som foregår, er et skyggespill. Men skyggespillet foregår på alle sider. Jeg takker likevel representanten Michael Tetzschner for å gjøre det helt klart hva slags politikk som skal føres på den borgerlige siden. La meg også takke representanten Morten Ørsal Johansen. Sammen har Høyre og Fremskrittspartiet fortalt hva slags politikk som skal føres dersom det blir et borgerlig flertall. Da er det interessant at representanten Eriksen – og Venstre – er så høye og mørke. Realiteten er at deres politikk er parkert og punktert av ett innlegg fra representanten Michael Tetzschner. Det er den politikken som vil bli ført i landet dersom det blir en borgerlig regjering. Jeg hadde faktisk forventet litt respekt for saken når disse to representantene holder høye og mørke taler. Realiteten er slik at det i Det norske storting og ellers er et dundrende flertall for en begrenset og meget strikt asylpolitikk. Da hadde jeg forventet at Venstre og Kristelig Folkeparti faktisk søkte støtte, samarbeid og allianse med dem som har samme politikk, nemlig SV. Alle vet hvor SV står og hva vårt hjerte banker for. Alle vet hvor SV står, og alle vet om vårt engasjement. SV, Venstre og Kristelig Folkeparti er enige i saken – og mot dem som ønsker en strengere asylpolitikk. Så er det veldig interessant at de samme, Kristelig Folkeparti og Venstre – som i denne saken er høye og mørke – styrer i Oslo, den største byen i landet, og der i en lignende sak ønsker en meget streng politikk overfor romfolk som står i våre gater og ber om respekt. Der kommer realpolitikken: Venstre og Kristelig Folkeparti sitter sammen med Høyre og styrer byen og kjører en knallhard politikk overfor medmennesker som er i en noenlunde tilsvarende situasjon, og som ber om hjertevarme i vårt land og i våre byer. Det er realpolitikk, det er slik landet og byene styres. Vi fra SV lover at vårt engasjement for asylsøkende barn og andre som søker en trygg havn – mennesker som søker hjelp og hjertevarme i vårt land og våre byer – skal fortsette. Vi søker allianse med alle som kan være interessert i å bygge allianser.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-29:
La meg først avklare at det ikke først og fremst er for å unngå å bygge fengsler at regjeringen fremmer dette forslaget. Når det er sagt, er det ingen tvil om at dette tiltaket er billigere enn å sette folk bak lås og slå. Dette er et tiltak som er trygt. Husk at det er kompetente etater – det er politiet, det er domstolene – som skal vurdere hvorvidt vedkommende som skal idømmes en slik varetekt, er egnet til å bære en lenke og ikke heller skal fengsles bak en fengselsmur. Det er også slik at folk som skal idømmes dette, skal ha begått mindre alvorlig kriminalitet og ikke tung kriminalitet. Det betyr at de slipper å sitte sammen med dem som faktisk har begått tung kriminalitet, og de holdes derfor unna både nettverksbygging og eventuelt også opplæring i tung kriminalitet. Dette tiltaket vil gjøre at folk vil kunne beholde studieplassen. Det vil gjøre at de vil kunne være i kontakt med sin arbeidsplass. Det vil også gjøre det mulig for dem fortsatt å beholde kontakt med sin familie. Husk igjen at dette er folk som vil ha begått mindre alvorlig kriminalitet, ikke tung kriminalitet. Det er selve fundamentet i tiltaket. Da er det lurt at disse menneskene holder kontakt med arbeidsplassen, med skolen og studiene og med familien. Dette vil bidra til at tilbakefallet forhåpentligvis blir mindre. Og til slutt – der jeg begynte: Det vil kunne gi økt kapasitet i fengslene, slik at de som virkelig skal bak lås og slå, får plass. Det er ikke noe som strider mer mot folks rettsoppfatning enn at folk som har begått grov kriminalitet, og som kan være en fare for samfunnet, en fare for sin familie, en fare for andre mennesker og ikke minst seg selv, ikke får varetektsplass. Dette tiltaket vil bidra til at vi klarer å få plass til disse menneskene. Da får vi heller gå inn med et billig og trygt alternativ for folk som har begått mindre alvorlig kriminalitet.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2013-04-29:
Jeg registrerte med tilfredshet at Jan Bøhler startet sitt innlegg i stad med å si at man kanskje ikke skal være så kategorisk – og det gjaldt vel for så vidt begge sider i denne saken. Jeg viser til første side av innstillingen, for der skriver flertallspartiene følgende: «Flertallet ønsker ikke at dette arbeidet skal gjøres av kommersielle aktører(…) (…) Så viser jeg til svarbrevet fra statsråden, for der skriver hun som begrunnelse for hvorfor man ikke ønsker å gå inn for representantforslaget: «(…) og anser det derfor ikke som nødvendig å få flere akkrediterte aktører på det nåværende tidspunkt.» (…) Betyr dette at statsråden ikke er like kategorisk i sin avvisning som flertallspartiene er i innstillingen?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2013-04-29:
Jeg vil aller først få takke saksordføreren for innlegget. Innstillingen er enstemmig på nesten samtlige punkter. Fremskrittspartiet er veldig glad for at vi har fått disse lovforslagene, slik at man skjerper straffen for dem som eventuelt skulle bryte loven ved bl.a. å importere piratkopier. Vi vet etter flere år og etter å ha vært i kontakt med bl.a. tollvesenet, som gjør en kjempejobb på dette området, at piratkopiering er et økende problem. Dette går ut over dem som – som saksordføreren sa – har investert i produkter og i den prosessen det ofte er å komme fram til produkter og få dem ut på markedet. Så vi er veldig glad for disse lovforslagene. På ett område er det et mindretallsforslag fra Fremskrittspartiet – som jeg vil ta opp – som gjelder «særlig skjerpende omstendigheter». I patentloven § 57 annet ledd har regjeringen foreslått at man ved særlig skjerpende omstendigheter skal øke straffen fra ett år til «inntil tre år». Fremskrittspartiet foreslår å øke straffen til «inntil seks år». Dette er etter innspill fra bl.a. NHO, som påpeker at dette er en strafferamme ved særlig skjerpende omstendigheter som er lik den man har i f.eks. Danmark. Vi synes det er greit at det skal være en ordentlig skjerping. Så vi ønsker å gå til det skritt å foreslå det som er inntatt i innstillingen. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Jeg skal bare oppklare en åpenbar misforståelse. Jeg snakket i mitt innlegg om rettssystemet, om at jeg tror det har vært eksempler på at man i retten har fått inn en «second opinion» i forhold til DNA-prøver. Jeg snakket ikke om en generell bruk av private institutter i etterforskning og fra politiets side – bare for å ha oppklart det, som var et spørsmål fra representanten Oktay Dahl.
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-04-29:
Jeg har først lyst til å skryte av forrige taler fra Kristelig Folkeparti, som traff spikeren på hodet, for dette handler egentlig om enkeltmennesker, ikke om å beskytte store, offentlige systemer. Men mitt spørsmål til statsråden er om hun kan forklare den prinsipielle forskjellen mellom det faktum at man sier nei til å bruke private aktører når det gjelder å analysere DNA i straffesaker, men synes det er helt greit å kjøpe private tjenester for analyser i asylsaker. Der er det spørsmål om liv og død for de menneskene det er snakk om, mens DNA-analyse i straffesaker handler om å finne ut hvem som har vært på et åsted, eventuelt hvem som ikke har vært der. UDI la igjen ut et anbud på Doffin i februar. Da er spørsmålet: Er prinsippene ulike, avhengig av om det er asylsaker, eller om det er straffesaker?
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-04-29:
Jeg registrerer at statsråden ikke svarer på spørsmålet om forskjellen på asylsaker og straffesaker, men nå skal jeg være veldig klar. Siden man ikke er dogmatisk i asylsaker – dette er et ja/nei-spørsmål – er statsråden prinsipielt for eller mot at man kan bruke det i straffesaker også? Eller er det også bare et pragmatisk spørsmål, på samme måte som i asylsaker?
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-04-29:
Jeg har bare lyst til å stille et oppfølgingsspørsmål knyttet til antallet og beregningsmodellen som ble brukt. Nå har statsråden sagt at det er veldig gode resultater knyttet til soning – det er jo personer som er funnet egnet til å sone, og som har hatt en god effekt av det. Men så sier statsråden at det nok kommer til å ta tid før man får noe særlig omfang av dette. Hvor lang tid tror statsråden det tar, og hvilke typer kriminalitet mener statsråden at de ca. 50 varetektsplassene skal være regulert for?
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-04-29:
Jeg skal være kort, for vi har for så vidt behandlet den litt mer sexy søsteren til denne loven tidligere i dag – knyttet til hva som skjer på Internett. Dette handler ikke om Internett, men om fysiske, gripbare ting, som sko, klokker og alt mulig. Proposisjonen inneholder en rekke endringer i ulike lover knyttet til håndheving for å sikre at en innehaver av en enerett i næringsvirksomhet også skal kunne beskytte denne eneretten. Det er viktig for at folk skal kunne ta en sjanse, vise initiativ og skape nye produkter, uten at de risikerer å tape mot folk som lager kopier og etteraper det de kanskje har brukt år etter år på å utvikle. Når noen likevel gjør dette – i en ikke helt ideell verden – uten samtykke, er det et inngrep som kan sanksjoneres. Mye tyder på at omfanget av piratkopiering i næringsvirksomhet osv. har økt betraktelig. Da er det nødvendig med mer effektive sanksjoner. Det er et viktig premiss for denne loven at dette skal skje i forbindelse med næringsvirksomhet. Anskaffelse til private formål omfattes ikke. Dette har fått bred støtte under høringen og under komitébehandlingen, med de samme begrunnelser som er gitt i proposisjonen, nemlig at man ønsker å legge til rette for at folk skal kunne satse i Norge, satse på å utvikle nye produkter, og at vi skal tilpasse oss EUs rammeverk. Regjeringen har på enkelte punkter gått lenger – vi fra Høyres side er ikke i regjering ennå, men vi er enig i denne saken – enn det EU har gjort. I sum oppfatter komiteen det dit hen at man i denne saken og i denne proposisjonen tar de nødvendige hensyn for å ivareta dem som ønsker å lage nye produkter, slik at de ikke risikerer at hele skaperverket deres blir misbrukt og kopiert. Det er grunn til å nevne at det også foreslås strengere straffereaksjoner. Mindretallet har et annet forslag, som det vil bli redegjort for. Flertallet ønsker å få noe erfaring med de økte mulighetene for sanksjonering også når det gjelder straffenivå, i motsetning til mindretallet. Det tror vi er fornuftig, men mindretallet kan få begrunne sitt forslag selv. Avslutningsvis: Tollvesenet melder om mengden preparater og annet som er kopier av ting som skal gjøre det mer lystig i heimen, f.eks. Jeg behøver ikke si noe mer om hva det er, men det er en del produkter som folk får seg til å bestille, som er etterapninger av det som fortrinnsvis er originalen. Vi må ha respekt for at produsenter av også den type produkter skal kunne beskytte sine produkter mot at andre tjener grovt på det utviklingsarbeidet som de i flere år har gjort – forskning osv. Jeg anbefaler derfor innstillingen.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-04-29:
Sikring av bevis og ikke minst behandling av dem på en forsvarlig måte er viktig for å sikre borgernes rettssikkerhet, spesielt i sedelighets- og drapssaker. Det er altfor mange som blir utsatt for brutale overgrep, som får snudd livet opp-ned, og som blir preget av dette resten av sitt liv. Det er uholdbart. Voldtekt er eksempel på de mest alvorlige overgrep noen kan utsettes for. Skadene kan være både fysiske og psykiske, og vi vet at voldtektsofre ofte sliter med langvarige ettervirkninger. Overfallsvoldtekter er skremmende, og selv om det er lett å fokusere på overfallsvoldtekter, utgjør voldtekter som begås på fest, i hjemmet eller i andre sammenhenger, ofte av en kjent gjerningsmann, det største antallet. Det har blitt anslått at det begås mellom 8 000 og 16 000 voldtekter i Norge hvert år, og vi vet at mørketallene er store. Ifølge SSB ble 874 personer anmeldt for seksuell omgang med barn, 1 075 for voldtekt og 138 for voldtektsforsøk i 2011. Det totale antallet anmeldte seksualforbrytelser i 2011 var 7 pst. høyere enn i 2010. Siden midten av 1990-tallet har det vært en jevn økning i antall anmeldte voldtekter. Jeg tolker det slik at flere tør og ønsker å anmelde, og det er bra, men dessverre er det svært få som blir domfelt. Poenget er ikke at man skal domfelle flest mulig, men at de som har begått slike lovbrudd, skal bli straffet. Vi kan ikke leve med at det er et lite prosentantall av de som anmeldes for voldtekt, som dømmes. Dette er et rettssikkerhetsproblem, og det er en stor utfordring for befolkningens tillit til politi og rettsvesen. Personer som blir utsatt for voldtekt, må tørre å anmelde det. Personer som har gjennomført en voldtekt eller andre overgrep, må dømmes. Strafferettens strenge krav til bevis gjør at det i voldtektssaker er avgjørende å sikre tekniske spor. Det er også svært viktig med raske avhør av mulige vitner for å sikre at betydningsfulle detaljer ikke glemmes. Derfor er også DNA-analyse meget viktig. Dette er helt åpenbart en offentlig oppgave som krever streng regulering og tilsyn, men det trenger ikke nødvendigvis bety et offentlig monopol. Kristelig Folkeparti er tilhenger av å styrke det offentlige, rettsmedisinske miljøets kompetanse og kapasitet, men i en situasjon der det er behov for økt kapasitet, vil det være i samfunnets interesse å slippe andre aktører til med nødvendig offentlig styring og tilsyn. Vi vet at rask pågripelse av gjerningsmann i voldtektssaker virker avskrekkende. Derfor må samfunnet sette alt inn på at det kan skje. Kristelig Folkeparti støtter forslaget i innstillingen fra Høyre og Fremskrittspartiet.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-04-29:
Vi behandler i dag sak om innføring av elektronisk kontroll som varetektssurrogat samt to mindre justeringer i straffegjennomføringsloven § 16 annet ledd. Kristelig Folkeparti støtter justeringene i straffegjennomføringsloven § 16 annet ledd, men derimot ikke forslag om innføring av elektronisk kontroll som varetektssurrogat. Bakgrunnen for forslaget om elektronisk kontroll, som også andre har nevnt, er at den kan redusere bruken av tradisjonell varetektsfengsling og dessuten frigjøre fengselsplasser til andre formål. Kristelig Folkeparti støtter ikke denne delen av forslaget fordi lovendringen som foretas, er for ubeskyttet. Vi er helt enig i at vi må få ned soningskøen, men da er ikke forslaget som fremmes i dag, veien å gå. Det er uholdbart at man i saker hvor det er fare for bevisforspillelse, rømning, nye straffbare handlinger, eller en kombinasjon av disse, ikke kan varetektsfengsle personer som angivelig har begått grove lovbrudd, fordi kapasiteten er sprengt. Det er ikke et holdbart argument, soningskøene må vi gjøre noe med på andre måter. Bruk av elektronisk kontroll krever dessuten omfattende tilsyn. Argumentet om å få ned soningskøene ved å innføre varetektssurrogat ved elektronisk kontroll vil dermed ikke løse situasjonen på lang sikt. I tillegg er lovforslaget uklart med tanke på i hvilke tilfeller dette skal anvendes. Vilkårene for varetekt er strenge, og de skal ivareta hensynet til både offeret og etterforskningen av saken. Men det som er det avgjørende for å gå mot forslaget, er at det vil svekke rettssikkerheten til den enkelte. Vilkårene i straffeprosessloven for bruk av varetekt er som sagt strenge. De skal bl.a. sikre at bevis ikke forspilles. Ved bruk av elektronisk kontroll i stedet for varetektsfengsling kan man ikke forsikre seg om dette. Lovforslaget som fremmes i dag, står derfor noe ubeskyttet. Kristelig Folkeparti kan derfor ikke gå for innstillingens forslag I. Vi er i midlertid enig i at varetektsfengsling kan være en stor påkjenning for noen, og spesielt barn. Vi har lenge jobbet for å sikre andre soningsformer for barn og unge. Vi mener derfor at Høyres forslag om å bruke elektronisk kontroll i noen saker vil kunne være hensiktsmessig, spesielt når den siktede ikke har vært straffedømt tidligere, siktede er under 18 år og forholdet den siktede er siktet for, er av mindre alvorlig karakter, og sist, men ikke minst, at det ikke kan anvendes når saken gjelder forbrytelse mot liv, legeme og helbred. Kristelig Folkeparti vil derfor ikke støtte innføringen av elektronisk kontroll som substitutt for varetektsfengsling.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-04-29:
Jeg vil takke for alle de gode innleggene. Jeg synes det har vært en veldig god debatt. Det har vært innlegg som har utfylt problemstillingene som ble reist i interpellasjonen, og som har lansert mange gode tiltak. Jeg håper statsråden har lyttet godt, for det er mye spennende her som må tas med videre i arbeidet for å bekjempe slaveri. Mitt innlegg dreide seg mye om prostitusjon og for så vidt også om sexkjøploven, og derfor vil jeg også kommentere innlegget til Skei Grande og andre som omtalte sexkjøploven og mente at den måtte fjernes. Jeg mener det er naivt å tro at det er sexkjøp alene som forårsaker vold mot kvinner, eller at det å fjerne sexkjøploven vil bidra til å gjøre det så mye bedre. Poenget må jo være at vi skal redusere etterspørselen etter prostitusjon. Det er udiskutabelt at prostitusjon vil være historie dersom kundene ikke finnes. Så spørsmålet er jo: Hva kan vi gjøre for å redusere etterspørselen? Jeg mener at nettopp sexkjøploven er med på å bidra til det, fordi den er normgivende. Jeg har vært inne på f.eks. opplæring i skolen, som kan være et annet tiltak for å skape holdninger. Jeg fortalte om mitt besøk i Sverige, der det er nesten et politisk selvmord å være imot sexkjøploven – nettopp fordi de der ser at den fungerer. Det er også interessant å se forskjellene mellom politidistriktene i Norge. Det er flere som har vært inne på Trondheim som et eksempel som får det til å fungere bedre enn andre politidistrikt. Det må også være en prioritert oppgave for justisministeren å sikre at politiet prioriterer dette. Spørsmålet er om det ikke er avskrekkende nok i dag – altså at frykten for å bli tatt ikke er stor nok. Det mener jeg må være et poeng for å redusere etterspørselen. Dette er ikke snakk om menn og for så vidt kvinner også – det er stort sett menn som kjøper sex – som gjør det for å oppføre seg helt normalt. Som representanten Andersen var inne på, er det brutale menn, og derfor blir det også vold. Jeg tror ikke det blir mindre vold av at det ikke er forbudt. Hovedpoenget mitt er egentlig bare at vi må tenke kreativt, gå videre og komme med flere tiltak. Kristelig Folkeparti var soleklare da vi kjempet gjennom sexkjøploven i sin tid på at loven alene ikke er nok. Loven er et viktig skritt, men det er bl.a. sosiale tiltak som betyr noe, f.eks. de frivillige organisasjonene som kjemper for å hjelpe kvinner ut av prostitusjon. Denne debatten er ikke ferdig i dag. Det er ikke lenge til Stortinget kan diskutere det moderne slaveriet igjen, for Kristelig Folkeparti har et Dokument 8-forslag som ligger til behandling i komiteen. Der ligger det inne også bl.a. et forslag om refleksjonsperiode, som representanten Oktay Dahl var inne på. Jeg takker for debatten i dag og håper på en like god debatt, med flere konkrete tiltak som kan bli vedtatt senere i vår.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-04-29:
I de senere årene har gjennomsnittlig varetektstid vært ca. åtte–ti uker. Når vi vet at et stort antall av dem som blir varetektsfengslet, blir det for meget alvorlige forhold, og regjeringspartiene sier at dette bare skal gjelde for mindre forhold, betyr det at dette bare vil gjelde for en–to uker antakeligvis. Derfor setter jeg store spørsmålstegn ved regjeringens regnestykke over hvor mange fengselsplasser dette vil frigjøre. Det faller også på stengrunn med henblikk på regjeringspartienes argumentasjon om at man skal opprettholde sosialt liv, jobb og innhold i soningen. I hvilken grad har statsråden kvalitetssikret de tallene som hun nå kom med?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-04-29:
Vilkårene i straffeprosessloven §§ 171–172 for når domstolene kan ilegge varetekt, har vært oppe i debatten, og det er ved relativt alvorlige forhold hvor samfunnet har ment det er best at den siktede er under trygg forvaring. Elektronisk kontroll vil bety at man trekker inn hjem, familie og arbeidsplass i varetektssoningen. Det synes jeg er ganske spesielt fordi man her skal kontrollere bl.a. påvirkning av vitner, den siktedes informasjonstilgang osv. Dette betyr at man også pålegger familie og arbeidskollegaer et betydelig ansvar og mulighet for mistanke.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2013-04-29:
Frå 2005 har den raud-grøne regjeringa gjort ein stor innsats for å få ned soningskøane. Da vi tok over, var soningskøane lange, og noko måtte gjerast. Målet var at fleire domfelte skulle få begynne soninga raskare. Det er openbert ein stor fordel at det ikkje går lang tid fra ein får ein dom til ein får gjennomføre straffa. Resultatet av innsatsen til tidligare justisminister Storberget var den gongen at soningskøane gikk ned betydeleg, men dessverre har køane auka igjen. Det kjem av fleire ulike forhold. Politiet har fått auka ressursar og oppklaringsprosenten har gått opp, og det er ein relativt stor auking i varetektsfengsling av utanlandske kriminelle. Vi kan sjølvsagt ikkje berre sitje og sjå på at dette skjer. Nye fengselsplassar blir etablerte og skal etablerast. Bruken av straffegjennomføring med elektronisk kontroll blir utvida til stadig fleire fylke. Det nye med denne lovproposisjonen som vi behandlar no, er at elektronisk kontroll også skal kunne brukast som erstatning for varetektssoning i fengsel. Slik vi ser det, er framlegget fornuftig og vel gjennomtenkt. Det vil bidra til å dempe aukinga i behovet for nye fengselsplassar noko, og det vil kunne vere ein god måte å vareta omsynet til f.eks. unge lovbrytarar på. Det er opplagt viktig at det blir vurdert nøye kva som er den mest hensiktsmessige varetektsgjennomføringa av tradisjonell fengsling og bruk av elektronisk kontroll kva gjeld formålet med varetektsfengslinga. Ein skal unngå at bevis blir øydelagt, ein skal unngå at vedkommande rømmer, og ein skal passe på at nye straffbare handlingar ikkje blir gjort. Tiltaket vil vere aktuelt å bruke på mistenkte som ikkje utgjer ein fare. Tilsynet og kontrollen må vere streng. Måten soning med elektronisk kontroll har gått føre seg på dei siste åra, har vist seg å vere god og trygg. Det gir ein god erfaringsbakgrunn når ein no skal opne for elektronisk soning som mogleg varetektssurrogat.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Også jeg vil takke for en helt utrolig debatt, en veldig god debatt. Jeg vil også takke justisministeren for et grundig svar og bare trekke fram to ting som hun tok opp. Det ene er at Norge har finansiert en FN-studie om penger fra kriminell virksomhet, herunder menneskehandel, og jeg vil vise til det som flere andre har sagt, om å følge pengestrømmen og lukke skatteparadiser. Det andre som jeg merket meg som var viktig, var at man fortløpende må vurdere om lovverket er oppdatert. Straffebestemmelsene må hele tiden reflektere f.eks. hvordan kontakt mellom kunde og offer, altså kunde og prostituert, skjer, og at det med ny teknologi blir stadig mer avansert. Det synes jeg også var veldig interessant ved det som justisministeren sa. Jeg er helt enig med Trine Skei Grande i at vi må sikre at politiet beskytter jentene, altså de prostituerte, på gata og andre steder. Jeg kjenner selv til historier hvor jentene ble trakassert, mens kundene fikk lov til å kjøre videre. Det må selvfølgelig ikke skje. Men jeg er helt uenig med Trine Skei Grande når hun snakker om sexkjøploven, for vi må også tørke ut markedet, sørge for at færre kjøper sex, sørge for at det ikke blir kult for unge gutter å kjøpe sex. Det er markedet som skaper prostitusjon. Det er derfor sexkjøploven er så viktig. Den er også en normativ lov som er ment å virke litt på lengre sikt. Så til André Oktay Dahl: Representanten Oktay Dahl har selvfølgelig helt rett når han sier at det også finnes gutter som blir utsatt for menneskehandel og prostitusjon. Alt jeg sa i mitt første innlegg om prostituerte som har store fysiske skader, som er traumatisert, som blir nedverdiget på det groveste, gjelder også for unge gutter, ikke minst for smågutter, og vi vet at det også finnes her i byen. Så selv om de fleste prostituerte er kvinner, finner vi altså unge gutter som er ofre, og jeg vil igjen understreke at horekunder ofte har en mer brutal sexatferd når de kjøper sex, enn når de går hjem til samboer eller ektefelle. Så helt til slutt: Karin Andersen tar opp en problemstilling som er noe av det mest groteske vi vet om, nemlig organdonasjon. Det er også slik at prostituerte som har vært menneskehandlet, når de er utslitte, brukes til nettopp organdonasjon.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-04-29:
Takk til statsråden. Jeg ble egentlig litt beroliget etter statsrådens innlegg, i alle fall av store deler av det statsråden sa. Jeg forstår at statsråden vil komme tilbake med vurderinger på egnet måte. Det vet jeg – det har vært sagt tidligere. Jeg oppfattet også at svaret egentlig var ja, at det kommer en stortingsmelding – kanskje en noe bredere enn bare oppfølgingen av Brofoss-utvalget. Men like fullt vil forslagene derfra bli kvittert ut, og det hadde jo vært greit om statsråden bekreftet min forståelse av det. Det er også positivt at statsråden ikke har konkludert på noen modell. Det er jo mulig at statsråden med det mener at det kanskje heller blir konkludert med at en av disse tre modellene vil bli brukt. Det er jo en del arbeidsmarkedsbedrifter som har tatt til orde for at den modellen vi har i dag, er svært god. Det er absolutt ingen uenighet om at oppfølging i den ordinære virksomheten, altså på de vanlige arbeidsplassene, også er viktig. Vi ser at det vil gi en veldig god utvikling hos enkelte av de bedriftene som jobber i dag. Så vil vi selvfølgelig alltid ha behov for mer skjerming for enkelte. Det at flere ideelle skal få slippe til, synes jeg er veldig positive signaler. Så er jeg også fornøyd med en så klar holdning fra statsråden til at man ikke ønsker kommersialisering. Vi har fått en del henvendelser fra noen av arbeidsmarkedsbedriftene om en bekymring knyttet til dette – gode, gamle arbeidsmarkedsbedrifter som er redde for at en av disse modellene, modell 2 eller 3, skal bli tatt i bruk. Signaler har kommet derfra når det gjelder at Nav ser ut til å legge til rette mer og mer for modell 2, og mange av dem har oppfattet at Nav ønsker modell 2. Mitt spørsmål til statsråden er også: Hvilke fullmakter har Nav nå, før vi får en melding til Stortinget, om å begynne å legge til rette for kanskje noen av de modellene som ligger i Brofoss-utvalgets innstilling? Alt i alt er jeg veldig fornøyd og håper at vi får en god debatt. Det virker jo som om vi kanskje langt på vei er ganske enige, statsråden og jeg, om mye av det som vil komme fremover.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-04-29:
Takk til alle som har deltatt i debatten. Jeg synes det har vært en svært god debatt, og om Brofoss-utvalget var svært uenig og delt i sin innstilling i NOU-en, så er det iallfall veldig mange tiltak her, og veldig mange diskusjoner som tilsier at det i denne sal faktisk er en god del enighet om en del som bør følges opp videre. Det er også en stor utålmodighet på vegne av mennesker med nedsatt arbeidsevne, som vi ønsker å få raskere tilbake i tiltak. Representanten Lundteigen sa at for ham var det statsråden kom med her, ikke overraskende i det hele tatt. Han har kanskje litt mer kontakt med statsråden sånn innimellom enn det andre har. Om det ikke var overraskende for meg, var det i hvert fall klargjørende. Det er godt, og det tror jeg det vil bli også for andre. Jeg er også enig med representanten Røe Isaksen i at det faktisk er skapt en usikkerhet. Man kan være enig eller uenig i det, men når såpass mange tar kontakt og sier at de er usikre på hvordan dette skal bli, og om vi kan påskynde at det blir en stortingsmelding og på noen som helst måte finne ut hva som skjer, er det klart at da tenker man ofte det verste eller er kanskje redd for det man ikke ønsker, skal bli en realitet. Sånn sett er det bra med den avklaringen vi har fått i dag: at det kommer en oppfølging og en melding. Jeg har lyst til bare å nevne noen få punkter som flere har vært inne på, dette med forenkling av tiltak. Jeg tror det er helt nødvendig med en forenkling og en gjennomgang av tiltakene. Det er altfor mange tiltak, synes jeg. De er uoversiktlige, og om det i det hele tatt finnes et menneske i dette landet som har oversikt over alle tiltakene, lurer jeg lite grann på. Jeg kjenner iallfall ikke noen av dem. Det å komme raskt i gang med tiltak er helt avgjørende. Det er altfor mange som venter mellom hvert tiltak, og forleden leste vi i Dagens Næringsliv at det i dag i mange tilfeller gikk to år fra sykdom til det første tiltaket ble satt i gang. Når vi vet at arbeidsavklaringspenger bare varer i fire år, er jeg redd for hva som kan skje om et års tid, når de første har vært fire år på arbeidsavklaring og kanskje har ventet flere år før de kom i gang. Det siste jeg vil nevne, er dette som flere har vært inne på, også statsråden, om forskning og mer kunnskap. Det er ikke tvil om at vi trenger en større kunnskap om effekten av de tiltakene vi har, mer enn bare å telle tiltak, øke antallet tiltak eller telle hvor mange som kommer på de ulike tiltakene. Vi er nødt til å kjenne effekten bedre og få mye mer forskning. Det aller siste jeg vil nevne, er at jeg er glad for at vi får en melding, og jeg håper at vi der får en helhetlig gjennomgang av hele arbeidsmarkedspolitikken, og ikke minst også hele Brofoss-utvalget og oppfølgingen der, slik at vi kan ta stilling til de beste tiltakene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Det Nav jobber med i dag, er bl.a. økt vekt på forskning, økt vekt på kvalitet og oppfølging av det som sto i Brofoss-utvalgets innstilling. De har jo også forsøk med en ny metodikk for utplassering i ordinært arbeidsliv. Vi har også forsøk nå, i statsbudsjettet for inneværende år, med lønnstilskudd i arbeidslivet. Så noe er jo allerede fulgt opp. Det som er vår utfordring, er gjennomgangen knyttet til statsstøtteregelverket. I dag er det jo attføringsbedriftene som kun har anledning til å levere til en del av tiltakene. Hvis vi skal slippe andre ideelle aktører inn, må vi se på dette statsstøtteregelverket. Der ser det nå ut til at vi må gjøre visse endringer. Vi ønsker ikke å legge til rette for kommersialisering på dette området, men det må endringer til i dette regelverket for å følge lov om offentlige anskaffelser. Det er det vi vil komme tilbake til Stortinget med. Jeg er enig med representanten Dåvøy i at de som er utenfor arbeidslivet i dag, er stadig mer forskjellig. Derfor er det behov for ulike typer tiltak. Noen har behov for attføring innenfor skjermet virksomhet. Andre har behov for de tiltakene som attføringsbedriften og andre har i ordinært arbeidsliv. Andre har behov for oppfølging i Nav, og andre, som kanskje har psykiske lidelser, har behov for hjelp fra Fontenehuset. Tyrilistiftelsen er jo også en aktør som har ønsket å bidra med tiltak som en del av sitt rehabiliteringsarbeid. Så det er en del som er utenfor arbeidslivet, og de mener jeg trenger en variasjon av tiltak. Derfor synes jeg det altså er galt å konkludere med en spesiell modell, for jeg tror at skal vi hjelpe folk som er utenfor arbeidslivet, er det ulike tiltak som da må vurderes. Så jeg håper vi kan få en god diskusjon her i dag, og jeg ser fram til en god diskusjon i Stortinget når vi legger fram en melding om dette.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-04-29:
Jeg vil takke interpellanten for en veldig god diskusjon. Ja, det kommer en stortingsmelding. Den kommer ikke til å gi svar på alle spørsmål, men den kommer til å si noe om hvilken retning vi skal gå i. Den kommer ikke til å si at Nav kun skal være en bestiller, for det er ikke Nav heller i dag. Vi har arbeidslivslosene, som er organisert gjennom Nav og har fått veldig god evaluering, og noe av hensikten med hele Nav-reformen var at det skulle være ressurser som skulle frigjøres for at man skulle følge opp mange av dem som slet på arbeidsmarkedet. Nav skal ha en viktig rolle, sammen med attføringsbedrifter, ideelle aktører og andre. Så er det en diskusjon om kommersialisering av feltet. Det ønsker ikke jeg. Men det er også mange gode tiltaksarrangører som verken er attføringsbedrift eller en frivillig organisasjon. Da tenker jeg f.eks. på Grønt arbeid, og jeg tenker på det samarbeidet som er med Telenor, så det er mange som gjør en viktig innsats her. Så er det slik at det er viktig å få til en forenkling av tiltaksstrukturen, for det er veldig mange tiltak. Men en del av de tiltakene har kommet til gjennom IA-avtalen, og vi ønsker ikke å forandre på dem uten at partene i arbeidslivet er med på det. Vi skal nå til sommeren gjennomgå erfaringene med IA-avtalen så langt, i samarbeid med arbeidslivets parter. Så går vi i gang med forhandlinger om en ny IA-avtale til høsten. Da vil enkelte av de tiltakene bli gjenstand for forhandlinger med arbeidslivets parter. Det er ikke aktuelt for meg å komme til Stortinget med en melding hvor jeg har en helhetlig tiltaksstruktur som jeg trer ned over ørene på arbeidslivets parter, for en del må gjennom forhandlinger der for å få et eierforhold til dette, og partene har et veldig stort eierforhold til IA-avtalen. Så er jeg glad for at representanten Røe Isaksen er så opptatt av kvalitet på tiltakene, for en del venter for lenge på tiltak – ja – og andre går lenge på tiltak som ikke har ønsket effekt. Det er ulike meninger om hvordan vi skal måle dette, for hvis man kun har betaling til dem som er flinkest til å få folk ut i arbeidslivet, står vi i fare for at disse bedriftene kun vil plukke de arbeidstakerne som står nærmest arbeidslivet. Det er komplisert å få til gode systemer som gjør at vi får flere ut i arbeidslivet, men at «innelåsingseffekt» er et problem for folk som ikke kommer ut i arbeidslivet, må vi også ta tak i. Så ja, vi får en melding om en retning. Den vil ikke gi alle svar, men noen svar på hvordan vi skal gå videre. Jeg takker igjen interpellanten for en god diskusjon.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-02-07:
To stortingsrepresentanter fra Venstre har fremmet forslag om endringer i offentlighetsloven § 3 for å styrke offentlighetsprinsippet i forvaltningen. Forslaget innebærer en innstramning i ordlyden i offentlighetsloven § 3, hvor det kun er i de tilfeller hvor det er forbud i lov mot å gi ut opplysninger, at et dokument kan unntas fra offentlighet. Offentlighet i forvaltningen er et svært viktig prinsipp i et åpent og demokratisk samfunn. Borgerne skal ha lett tilgang til offentlige saker, regelverk og saker som gjelder dem selv. Det skal være tydelige og klare saksbehandlingsregler hvor hensynet til rettssikkerheten og informasjon til den det gjelder, skal være førende. Likebehandling er et grunnleggende prinsipp for å unngå at borgere blir forskjellsbehandlet i saker som gjelder det samme regelverket. Her er offentlighet et avgjørende element for å sikre at borgerne kan sette seg inn i forvaltningspraksis for å se hva deres rettigheter er, hvordan forvaltningspraksis er på forskjellige saksfelt, og innsyn i hvordan forvaltningen behandler tilsvarende saker som saken som gjelder den enkelte. Pressen fører også kontroll med forvaltningen, og det er derfor viktig at pressens tilgang til offentlige dokumenter er lett og ubyråkratisk. Ikke minst er offentlighet viktig også i ansettelsesprosesser til offentlige stillinger. Man må ha mulighet til å kontrollere om det var den best kvalifiserte som ble ansatt. Forvaltningen må praktisere utstrakt meroffentlighet. Det innebærer at det kun er i særskilte tilfeller at et dokument kan unntas offentlighet, og det bør kun være i lovbestemte tilfeller, f.eks. når det gjelder saker om rikets sikkerhet og der hvor personvernet står sterkt. Komiteen står sammen om disse betraktningene og viser til at Stortinget har lagt føringer for praktisering av meroffentlighet. Forslagsstillerne påpeker at de fleste offentlige etater praktiserer god offentlighet rundt sin virksomhet, men at det fortsatt er en del tilfeller hvor prinsippene for god og aktiv offentlighet ikke blir fulgt. Mange dokumenter blir fortsatt unntatt offentlighet for «sikkerhets skyld». Regjeringen har en viktig oppgave i å følge opp at offentlighetsloven og Stortingets intensjoner rundt meroffentlighet følges. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre stiller seg bak argumentasjonen fra forslagsstillerne, og jeg tar derfor opp forslaget som er fremmet i innstillingen.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2013-02-07:
Det var mange fagre ord her fra et av regjeringspartiene, både fra statsråden og fra representanten Oppebøen Hansen. Oppebøen Hansen kommenterte det som statsråden ikke ville kommentere. Han sa at for mange dokumenter blir unntatt offentlighet i dag, mens statsråden la vekt på at det skal utøves en betydelig offentlighet i forvaltningen. Hvordan vil regjeringen nå følge opp overfor forvaltningen at intensjonene rundt offentlighet, og ikke minst mer offentlighet, blir fulgt fremover?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-02-07:
Sjølv om me ikkje støttar forslaget, trur eg ikkje det er så veldig stor ueinigheit når det gjeld offentleglova. Dagens lov krev at innsynskrav skal vurderast i alle tilfelle. Det er med andre ord ingen ting som tilseier at ei eventuell førehandsklassifisering av eit dokument som har stempelet «unntatt offentlighet», skal ha noko å seie for å vurdere innsynskrav. No er praksis slik at departementa kan førehandsklassifisere «unntatt offentlighet» der det er opplagt at det ligg føre teieplikt, og der det er opplagt at det ikkje er aktuelt med offentleg innsyn. Eg vil i all hovudsak hevde at dagens praksis samsvarer godt med det som er heimla i lov, og med intensjonen som er framført i representantforslaget. Dersom ein skulle gå til det skrittet å forby førehandsklassifisering, kan det lett føre til ein usikker situasjon, og det kan da lett bli gjort feil. Hovudregelen er altså slik at folk må be om innsyn, og så vil forvaltinga vurdere delvis eller fullt innsyn eller avslag, i tråd med offentleglova. Det ligg ei god og trygg sikkerheit i dette. Eg er ikkje kjend med at det er grunnlag for å hevde at det har vore ei negativ utvikling mot innsyn i den seinare tida. Eg oppfattar heller ikkje forslagstillarane slik, men derimot at det er fleire dokument enn det er grunnlag for som no blir unntekne offentleg innsyn – med andre ord at dokument blir unntekne offentleg innsyn på feil grunnlag, og at ein praksis med førehandsklassifisering av dokument fører til at for mange dokument blir unntekne offentleg innsyn. Arbeidarpartiet er for prinsippet om meir offentleg innsyn. Unntak frå offentleg innsyn skal berre skje der det er bestemt i lov. Me kan ikkje sjå at det i dag er behov for å stramme inn dagens lov, men me skal heile tida ha merksemd retta mot dette prinsippet. Derfor vel me i dag å leggje saka ved protokollen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-02-07:
Dette er et felt der alle er enige om intensjonene. Alle har gode intensjoner, og alle syns at det er viktig for demokratiet at vi gjør dette på en god måte. Derfor har jeg lyst til å spørre statsråden retrospektivt. Når vi ser på prosessen knyttet til dokumentene fra 22. juli, ble først alt unntatt offentlighet. Da man fikk sladdede versjoner, viste det seg at det var veldig lite som egentlig skulle unntas i hvert enkelt dokument. Syns ikke statsråden at det er en liten lærdom at vi har noen reflekser om at det er dårlig for debatten å offentliggjøre alt, men når vi setter oss ned og gjør den ordentlige jobben, som handler om å sladde et dokument i dette tilfellet, viser det seg at det er veldig liten diskusjon om hva som står bak sladden også – det er stor forståelse for det. Hva er det statsråden egentlig er redd for skal skje?
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-07:
Innledningsvis vil jeg gjøre det klart at regjeringen ser offentlighet i forvaltningen som grunnleggende for et godt fungerende demokrati. Folk skal ha tilgang på informasjon og gjennom dette kunne få innsikt i samfunnsspørsmål. Dette skaper tillit til forvaltningen, og det gir et bedre grunnlag for å ta del i samfunnsdebatten og demokratiet. Medier og befolkningen ellers skal gjennom innsyn også kunne utøve kontroll med myndighetene og avsløre kritikkverdige og uheldige forhold. Videre står hensynet til rettssikkerhet sterkt her. Gjennom offentlighet kan de ulike aktørene skaffe seg kjennskap til forvaltningspraksis og også etterspørre grunnlaget for eventuell forskjellsbehandling. Når det gjelder forslaget fra representantene Skei Grande og Tenden som debatteres i dag, er jeg enig i intensjonene som ligger bak, og jeg understreker at unntak fra offentlighet selvsagt bare skal skje der dette er bestemt i lov. Derimot kan jeg ikke se at det er behov for den foreslåtte endringen. Jeg viser her til mitt brev til Stortingets justiskomité 30. oktober i fjor. Det følger av offentlighetsloven at saksdokumenter er åpne for innsyn om ikke annet følger av lov, og at alle innsynskrav vurderes konkret og selvstendig. I departementets Rettleiar til offentleglova er det gitt klare føringer for at forhåndsklassifisering av dokumenter som den klare hovedregel ikke skal forekomme. Samlet sett opplever jeg derfor at det som ligger i forslaget, allerede er ivaretatt. Jeg er ellers ikke kjent med informasjon som tilsier at flere dokumenter unntas fra innsyn nå enn tidligere, slik det sies i forslaget. Jeg vil også avstå fra å kommentere påstander som er framsatt om virkningen loven har på dette området. Jeg peker på at det finnes dokumenter og opplysninger som det åpenbart ikke bør gis innsyn i, selv om innsyn ikke er forbudt ved lov. Forhåndsklassifisering av slikt materiale tjener til å forebygge at det ikke gis innsyn ved en feil. Dette står ikke i strid med åpenhetsprinsippet. Vurderingen blir her i stor grad den samme som ved behandling av taushetsbelagt materiale. Forslaget tar ikke høyde for dette poenget og utgjør derfor også en grunn for at det ikke bør vedtas slik det nå foreligger.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-07:
Det enkle svaret på dette spørsmålet er at det får vi svar på gjennom den forestående evalueringen. Dette er et spørsmål som er svært viktig å sikre at vi har faktisk grunnlag for å kunne gjøre våre vurderinger av om det er nødvendig også å gjøre endringer i lov. Dette konkrete spørsmålet vi har til behandling i dag, om eventuelt å forby forhåndsklassifisering, har ulike sider ved seg som gjør at selv om vi deler intensjonene i forslaget, ser vi ikke at det er riktig måte å regulere dette på, slik det var foreslått.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-07:
Jeg er svært opptatt av åpenhet. Slik også daværende justisminister redegjorde for dette for Stortinget allerede 10. november i 2011, var det et poeng i seg selv å legge fram det bakgrunnsmaterialet som på det tidspunktet var tilgjengelig. Men dette handler både om regler, holdninger og ikke minst kunnskap. Så det at vi hver dag sikrer at f.eks. Rettleiar til offentleglova blir ivaretatt på riktig måte gjennom praktisering i departementene, er viktig. Når dette likevel – i dette tilfellet – leder til spørsmålet om å forby forhåndsklassifisering, mener vi det forslaget, slik det er framstilt, ikke løser denne utfordringen på en god nok måte. Så er vi også i den forestående evalueringen opptatt av å få fram hvordan dette praktiseres.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-07:
Dette er område det er svært viktig å ha politisk fokus på. Derfor redegjorde jeg for hvordan også justisministeren tok et særskilt ansvar gjennom redegjørelsen til Stortinget. Jeg registrerer også at representanten refererer til praksis for en del år siden. Dette er jo et område hvor vi heldigvis har ganske ny lovgivning på plass, men hvor vi også gjennom den forestående evalueringen må se om loven praktiseres riktig, og om det også er riktig å gjøre endringer på bakgrunn av den evalueringen. Også gjennom de interne evalueringene av hva som skjedde 22. juli, har det blitt kommentert – også politisk. Én ting var at en rekke ting sviktet 22. juli, men det var også slik at egenevalueringen på det tidspunktet den ble foretatt, ikke var tilstrekkelig åpen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-07:
Jeg har stor forståelse for forslagsstillerens ønske om å skjerpe hundeeieres aktsomhet overfor førerhunder. Førerhunder i tjeneste gjør en helt spesiell innsats og trenger å få utføre jobben sin uten forstyrrelser. Det jeg stiller meg tvilende til, er effekten av et særskilt straffesanksjonert lovtiltak for å oppnå ønsket resultat. Jeg er derfor enig med komiteens flertall, som mener økt fokus på kunnskap og informasjonsspredning rundt førerhunder i arbeid vil være mer hensiktsmessig. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre mener informasjonsarbeid og bevisstgjøring får liten effekt dersom man ikke samtidig skjerper reglene om eiers plikt til å ha kontroll over sin hund. Til det er å bemerke at det ikke dreier seg om lovtomme rom: Hundelovens generelle og spesielle aktsomhetskrav til hundeeiere gjelder også i relasjon til førerhunder i tjeneste. Alvorlige tilfeller hvor hund kommer i kontakt med person eller annen hund forsettlig eller uaktsomt er allerede i dag belagt med straff i hundeloven. Dersom en skal ha effekt av innføring av en straffesanksjonert handlingsnorm, må en også vurdere politiets mulighet til å gripe inn og følge opp. Straffetrusselen vil i mindre grad virke forebyggende dersom den er vanskelig å håndheve, og det er også av den grunn riktig å vise tilbakeholdenhet mot å bruke slike lovtiltak. Dette mener jeg gjør at dagens bestemmelser er tilstrekkelig dekkende for å sikre bruk av førerhunder i tjeneste, og anser dermed også å ha besvart representanten Oktay Dahls spørsmål om evaluering.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-02-07:
Det er alltid hyggelig å få godord om den innsatsen som gjøres for å bedre beredskapen og gi økt trygghet, og ikke minst også anerkjennelse for samarbeidet med sikkerhetsindustrien. Det er et faktum at det brukes store beløp på samarbeidet med den industrien om gode sikkerhetsløsninger, så derfor kjenner jeg meg ikke igjen i beskrivelsen av den holdningen som interpellanten påstår at råder i regjering eller departement – eller hos min forgjenger. Nettopp når man bruker så store ressurser, er det selvsagt viktig at dette samarbeidet er godt, og at man bidrar til så gode løsninger som mulig for samfunnet. Da snakker jeg spesielt om utbygging av gode sikkerhetsløsninger gjennom bruk av teknologi. Også når det gjelder redningstjenesten, er jeg stolt over å kunne si at vi har kanskje en av verdens beste redningstjenester, nettopp fordi vi har fått til dette viktige samvirket med ikke bare de frivillige organisasjonene, men også private aktører, og vi ser eksempler hver dag på hvordan et øvet samvirke fungerer godt. Jeg skal likevel ikke påstå at alt er i den skjønneste orden. Vi jobber derfor med sikte på å bedre løsningene på alle forvaltningsnivåer og således legge et godt grunnlag for en best mulig beredskap. Dette kommer jeg tilbake til i melding til Stortinget som en oppfølging av 22. juli-kommisjonens rapport og vil også berøre det spørsmålet som interpellanten refererte til, knyttet til et tidligere system, NARRE, som var brukt for å registrere redningsressurser som var tilgjengelige i et av våre fylker. Jeg legger med stor interesse merke til at interpellanten spurte om jeg ville stille et nytt krav til Politidirektoratet. Akkurat i dag har jeg lagt fram tildelingsbrevet til Politidirektoratet, hvor jeg har redusert antall krav, men vært tydelig likevel på hvilke krav og mål som er stilt med tanke på også å få opp gode resultater. Fokusering på en bedre beredskap, om nødvendig også i samarbeid med vaktbransjen, kan være et slikt tema.