Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-03-01:
Innledningsvis har jeg bare lyst til å si at jeg blir litt overrasket over saksordføreren som har en sånn nesten arrogant holdning til saken. Den er prinsipielt viktig, og ikke minst er det mange mennesker som lider på grunn av dette. Det virker nesten som at man ikke har fulgt med i timen. Det er altfor sjelden at finanskomiteen får anledning til å debattere ideologiske spørsmål, spørsmål som ikke nødvendigvis har et proveny, men som dreier seg om hvor langt staten skal kunne gå i å bestemme over folks liv. Saken vi nå debatterer, er en slik sak. Det er derfor skuffende å se hvordan de øvrige partiene stiller seg i denne saken. Istedenfor å ta parti med enkeltmennesket velger samtlige å ta parti med statsmakten. Flertallet sier klart og tydelig i sin korte merknad at de ikke ønsker å ta stilling til enkeltmenneskets behov, men at slike behov er en vurderingssak for ligningsmyndighetene, det til tross for at arbeidet med saken har dokumentert at ligningsmyndighetene gjentatte ganger har foretatt klare vurderingsfeil der enkeltmennesker har blitt unødvendig skadelidende. I sitt svarbrev til komiteen skriver statsråden at regelverket åpner for å behandle ektefeller som bosatt hver for seg, og av den grunn er det ikke behov for nærmere presisering av det aktuelle lovverket. Slik skriver en ekte byråkrat og ikke en politiker som burde ta mål av seg til å gjøre hverdagen enklere for folk. Ja visst er problemstillingen marginal, men nettopp derfor er den veldig viktig. Fremskrittspartiet har fått henvendelser fra flere personer som føler seg overkjørt av skattemyndighetene med hensyn til bosted. Dette er mennesker som har presentert sine grunner for hvorfor de som ektefeller har valgt separate bosteder, og at de da ønsker å skatte til de kommunene de reelt sett er bosatt i. Svaret disse har mottatt, er at for å få mulighet til det er skilsmisse eneste alternativ. Så tenker sikkert mange: Hvorfor kan ikke folk som er gift, bo sammen? Men det at en ikke selv har vært i en slik situasjon, betyr ikke at behovet ikke finnes. At en skattebyråkrat hos ligningsmyndighetene skulle ha noen særskilt ekspertise på ekteskapelige forhold, har jeg vanskelig for å forstå. Og de historiene som Fremskrittspartiet har fått presentert, viser at skjønnet som utøves, er lite imøtekommende. Dette har vi mulighet til å rydde opp i her i dag, og jeg oppfordrer derfor de øvrige partiene til å tenke igjennom sin stillingtagen på nytt og stemme i tråd med folks behov og ikke i tråd med ligningsmyndighetenes firkantede regelverk. Det finnes ektefeller hvor den ene ønsker å bo permanent hos sine gamle foreldre – dette for å avlaste og hjelpe dem på deres eldre dager. Slike søknader er blitt avslått. Det finnes ektefeller hvor den ene inntil videre velger å bo i et arvet hus med boplikt. Slike søknader er blitt avslått. Det finnes ektefeller hvor den ene velger å bo i nærheten av der hvor egne barn og barnebarn bor. Slike søknader er blitt avslått. Så har sikkert noen søknader også blitt innvilget, og det er bra, men hvorfor tillater vi i denne sal at en byråkrat i skatteetaten skal kunne overprøve ektefellers ønske om å bo separat? Mener virkelig de øvrige partiene at det er en oppgave for skattemyndighetene? Ønsket om å bo separat er skattemotivert, vil kanskje enkelte mene, ja vel, skattemotivert i den forstand at skattyter ønsker at kommuneandelen av skatten vedkommende betaler, skal tilfalle den kommunen vedkommende bor i – ikke et urimelig ønske. En slik ordning vil bety at skattyter kan benytte seg av kommunale tjenestetilbud hvor man faktisk bor – heller ikke et urimelig ønske. Jeg oppfordrer igjen de øvrige partiene til å gi innbyggerne som vi er satt til å tjene, frihet til å bestemme skattemessig bopel ut fra de faktiske forhold. Jeg tar med dette opp forslaget fra Fremskrittspartiet.