Siri A. Meling (Høyre), 2009-12-01:
Jeg hadde gleden å være til stede på årskonferansen til LOs olje- og gassutvalg i Stavanger i oktober. Konferansen var i stor grad dedikert den krevende situasjonen som store deler av oljeleverandørindustrien opplever i disse dager. På denne konferansen deltok også oljedirektør Bente Nyland, og hun la frem noen interessante tallstørrelser som viser hva petroleumsnæringen i Norge faktisk bidrar med: En tredjedel av statens inntekter stammer fra denne næringen. I disse inntektene ligger både skatteinntekter, avgiftsinntekter, utbytte fra statens eierandeler på sokkelen og eierandeler i selskaper som Statoil – altså, en tredjedel av statens totale inntekter. Det er mye. Videre kunne oljedirektør Nyland formidle at 25 pst. av alle investeringer i Norge skjer innenfor denne sektoren. Det er også et høyt tall. Hver fjerde krone som investeres, brukes altså innenfor petroleumssektoren. 50 pst. av landets eksportinntekter kommer fra petroleumsnæringen, og bransjen sysselsetter direkte og indirekte om lag 200 000 mennesker. Disse er bosatt i de fleste av landets kommuner. En tredjedel av statens inntekter, hver fjerde investeringskrone, halvparten av Norges eksport, og nesten 200 000 mennesker ansatt i bransjen – vi snakker altså om landets desidert største næring. Det er mye takket være denne bransjen at Norge kunne gå inn i det 20. århundre som et av verdens rikeste land. I 2009 har det vært rekordhøye investeringer på norsk sokkel. Det ventes at investeringene i 2010 vil falle, men at de vil holde seg på et relativt høyt nivå. Bildet er likevel nyansert innenfor industrien. Markedet for vedlikehold og modifikasjoner er til stede, men de store utbyggingsprosjektene uteblir i overskuelig fremtid. Det som bekymrer Høyre her, er først og fremst det tap av kompetanse vi risikerer dersom oljeleverandørindustrien må gå til permitteringer og oppsigelser. Kompetanse er det viktigste. Selv om inntekter og jobb også er viktig, er tap av kompetanse det aller viktigste. Det er nettopp denne kompetansen vi skal bruke til å møte store utfordringer fremover, og skal denne kompetansen videreutvikles, må den få store oppgaver å jobbe med. Kompetansen skal videreutvikle vår oljesatsing i nord og i krevende områder. Denne kompetansen skal sørge for at vi får en økt utvinningsgrad i eksisterende felt, og den skal gjøre at vi får enda smartere miljøløsninger og enda mer lønnsomhet i det vi driver. Og sist, men ikke minst, er denne kompetansen viktig for å møte de klimautfordringene vi har foran oss, og sikre overgang også til andre typer energikilder. En publikasjon fra Norsk Industri i juni 2009 viser dystre tall: De elleve største offshoreverftene har bare arbeid til en tredjedel av sine ansatte i første halvdel av 2010. De ti største engineeringselskapene i landet har bare jobb til halvparten av sine ansatte i denne perioden. Dette kommer i tillegg til ansatte som har vært innleid som enten har gått allerede, eller som står i fare for å måtte gå. Og i gårsdagens Stavanger Aftenblad kunne vi lese et intervju med Statoils letedirektør, Tove Stuhr Sjøblom, som varslet redusert leteaktivitet i 2010. Årsaken til at jeg i mitt innlegg ramset opp tallstørrelsene som viser betydningen av næringsklyngen, er at jeg tidvis er noe tvilende til, må jeg innrømme, om olje- og energiministeren og dagens regjering faktisk forstår omfanget av hva petroleumsnæringen representerer både når det gjelder å skaffe landet inntekter, og når det gjelder å skaffe folk jobb over hele landet, og sist, men ikke minst, til hvilken kompetansekraft denne næringsklyngen representerer for dagens og morgendagens utfordringer. Hvorfor stiller jeg meg tvilende til om fakta- og omfangforståelsen er god nok? Jo, det er en kombinasjon av signaler – eller kanskje rettere sagt mangel på signaler – fra denne regjeringen og den forrige rød-grønne regjeringen. For første gang på mange år har ikke en regjering maktet å legge frem en egen petroleumsmelding for Stortinget. Det er seks år siden sist. Nå er denne varslet i inneværende stortingsperiode – i Soria Moria II – og statsråden sa senest i spørretimen 18. november at den i beste fall kan forventes å foreligge om et år. Jeg registrerer at oppstarten til høringsrunden med næringsaktører mv. til denne meldingen skjedde i Stavanger i går, og før jeg går videre, vil jeg understreke at det er positivt at arbeidet nå omsider er startet opp. Jeg velger å være optimist i forhold til å forvente at denne petroleumsmeldingen kommer til Stortinget i løpet av høsten 2010. En petroleumsmelding gir både regjering og storting en anledning til å diskutere visjoner for denne viktige næringen. Hvilke mål skal vi strebe etter, hvilke strategier skal vi benytte, og hvilke tiltak skal iverksettes på kort og lang sikt for å komme dit vi ønsker? Disse store og viktige spørsmålene er det viktig å få diskutert i stor bredde i denne sal og blant de ulike aktørene. Havområdene utenfor Lofoten og Vesterålen regnes som de mest lovende uutnyttede områdene på norsk sokkel. Spørsmålet om åpning av disse områdene vil være av stor betydning for så vel oljeselskaper som leverandørindustri – ikke bare i Nord-Norge, men i hele landet. Jeg må innrømme at jeg er skuffet over at spørsmålet om åpning av disse områdene ble utsatt i forbindelse med forvaltningsplanen i 2006–2010. Nå er den utsatt igjen, i Soria Moria II til etter 2013. Jeg har forståelse for de utfordringene som ligger i forhold til miljøaspektet, ikke minst knyttet til fiskeriinteresser, men likevel har vår viktigste næring krav på forutsigbare rammebetingelser og signaler på om denne virksomheten fortsatt er ønsket i Norge. Landets største næring og økonomiske bidragsyter, den bransjen som samler det ypperste av kompetanse, trenger å få noen positive signaler fra dagens regjering. En petroleumsmelding som i beste fall ligger et år frem i tid, kommer sent. Hva tenker Regjeringen og statsråd Riis-Johansen kan gjøres i dag og på kort sikt? Vi har nettopp hatt finansdebatt i Stortinget, og fokuset har vært på neste års budsjett. I forbindelse med finanskrisen har det vært nødvendig å sette inn tiltak over offentlige budsjetter for å møte denne offensivt. Dette har også medført at mye av handlingsrommet for bruk av oljepenger i mange år fremover på det nærmeste er brukt opp med tanke på handlingsregelen. Skal vi se fremover, er det ingen tvil om at Regjeringen tar høyde for at landets inntekter fra petroleumssektoren skal fortsette å komme, både til årlige budsjetter og til en fortsatt oppbygging av Statens pensjonsfond – Utland. Dette er bl.a. inntekter fra olje- og gassfunn som ennå ikke er oppdaget. Samtidig vet vi at det gjøres mange funn, men at disse er små. Vår oljeproduksjon er sterkt fallende, og prognosene fra Oljedirektoratet viser en fortsatt nedgang i produksjonen, til ca. 1,6 millioner fat daglig i 2013. Produksjonen vil da være halvert fra toppåret 2001. Vi trenger mer olje. Hva vil statsråden gjøre med dette? Norge er en stor energileverandør – ikke bare stor, minst like viktig er det at Norge er en stabil olje- og gassleverandør til Europa og til andre markeder. IEA la nylig frem sin årsprognose over verdens energibehov frem mot 2030. Selv med en massiv satsing på ny fornybar energi, som er både riktig og nødvendig, sier IEA at verden må finne olje tilsvarende fire Saudi Arabia-er frem mot 2030 for å opprettholde leveransene på dagens nivå. Dette nivået vil være helt nødvendig for å tilfredsstille verdens energibehov frem mot 2030. Vi opplever at mange prosjekter er satt på vent. Ved inngangen til dette året presenterte Oljedirektoratet elleve prosjekter som de forventet ville bli gjennomført i 2009. Dagens Næringsliv hadde den 7./8. november en oversikt over status for alle disse elleve prosjektene som viste hvordan de aller fleste var utsatt. Dette er en krevende situasjon for oljeleverandørindustrien. Statoil er en dominerende aktør på norsk sokkel. Selskapet har rundt 80 pst. av feltene. Høyre er opptatt av at det skal være mangfold og konkurranse på sokkelen, og at dette er den beste garantisten for at vi får en god og dynamisk utvikling. Vi har derfor ved flere anledninger uttrykt vår bekymring. Ett av tiltakene vi mener vi kan se på i denne situasjonen, er å styrke Petoros rolle. Petoro har som kjent ansvar for statens eierandeler på sokkelen, og selskapet skal ha en helhetlig tilnærming til forvaltningen av disse, dog med en lønnsomhet i bunnen. Høyre ønsker å styrke Petoro. Det gjør vi ved å foreslå en økning i ressursene til selskapet på rundt 20 pst. i årets budsjett. Olje- og energiministeren har ved flere anledninger påpekt den viktige rollen Petoro har, men i budsjettet for 2010 er tilleggene knapt egnet til å dekke prisstigningen. Hvilken kommentar har statsråden til dette? Videre ønsker jeg å høre statsrådens synspunkter på om det kan være aktuelt å se på tiltak som går på skatte- og avgiftsendringer som er mer tilpasset dagens utfordringer. Kan det være aktuelt å ha en enda mer fleksibel bruk av statens eierandeler på sokkelen? Kan det være aktuelt å fremskynde og dermed få en avklaring i forhold til åpning av områder utenfor Lofoten og Vesterålen?