Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2011-12-05:
En av de viktigste oppgavene er å sikre et bærekraftig velferdssamfunn og ta vare på dem som faller utenfor. Det krever at vi har en ansvarlig økonomisk politikk, en politikk som er tilpasset næringslivet, og som kan sikre arbeidsplasser, og dermed har tanke for arbeidsmarkedet generelt. Det betyr en stadig bevissthet på hva som skjer ute i Europa, og en sikkerhet for at Norge er i stand til å møte en eventuell framtidig krise. Vi har lav arbeidsledighet i Norge. Det er bra. Samtidig er det mange mennesker som faller utenfor. Det er 217 000 mennesker som er registrert med nedsatt arbeidsevne. Det er et betydelig antall mennesker som i dag går på trygd. Noen av dem skal ut av arbeidslivet, men mange av dem ønsker å komme tilbake til arbeidslivet. Det betyr at det kreves en enda større innsats av oss for å hjelpe disse menneskene tilbake. Nav generelt er et viktig virkemiddel til å kunne få disse menneskene tidlig avklart og få dem på kurs eller få dem tilbake igjen i arbeidslivet. Nav sier selv at dersom det ikke blir et økt antall tiltaksplasser, vil flere mennesker, til tross for regjeringens mål, ende på uføretrygd. Derfor øker Kristelig Folkeparti i sitt alternative budsjett antall tiltaksplasser med 5 000 for dem med nedsatt arbeidsevne. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet mener at dagens nivå er et riktig nivå – det legges opp til 54 000 tiltaksplasser for neste år, samtidig som de endrer betalingsordningen uten konsekvensutredning. Jeg tror ikke det er riktig. Jeg tror vi trenger flere tiltaksplasser, og jeg tror vi trenger større forutsigbarhet for en endring som gjelder betalingsordningen. Derfor går Kristelig Folkeparti imot det og mener at det heller må utredes grundigere før en kommer tilbake eventuelt i revidert nasjonalbudsjett for 2012. Arbeid er også veien ut av fattigdom. Det å kunne hjelpe mennesker til å ta vare på sin arbeidsplass eller komme tilbake igjen i arbeid betyr også en kamp mot fattigdom. De må settes i stand til å kunne jobbe. Det betyr satsing på rus, det betyr satsing på psykiatri, og det betyr også kursing for å kunne hjelpe dem tilbake. For kampen mot fattigdom er langt fra over. Mens de fleste av oss kan gå jula i møte med masse mat, gaver, familie og hygge, er det dessverre mange som faller utenfor. I dag er det ca. 70 000 barn som lever i vedvarende fattigdom. Det er 6 500 flere enn det var i 2004–2006. Derfor reagerer jeg når jeg leser innstillingen og hører innlegg der regjeringspartiene slår seg på brystet og skryter av den politikken som føres. For tallenes tale er klar: Det blir flere fattige, ikke færre. Derfor satser Kristelig Folkeparti ca. 1,5 mrd. kr ekstra på målrettede fattigdomstiltak i vårt alternative budsjett. Vi har en egen pakke: overgang fra trygd til arbeid, der vi satser på nettopp arbeidsmarkedstiltak halvering av arbeidsgiveravgiften for lærlinger en aktiv næringspolitikk som skal sørge for at flere mennesker kan komme tilbake i arbeid Vi har også en målrettet fattigdomspolitikk, der vi fjerner egenandeler på noen tannhelse- og helsetjenester for de aller fattigste, og sosiale inkluderingstiltak i regi av frivillige organisasjoner, og vi følger opp rådet som Nav ga regjeringen om nettopp å øke sosialhjelpssatsene, for å hindre at mennesker lever så mye i fattigdom at de ikke har tid, mulighet og ressurser til å kunne tenke på sin egen situasjon. Dessuten har vi også behovsprøvde barnehagesatser, som skal gjøre det billigere for dem med lavest inntekt. Kristelig Folkeparti går imot endringene i overgangsstønaden. Vi ønsker ikke at det skal stilles aktivitetskrav for overgangsstønad allerede når det yngste barnet er ett år. Det er fordi det fratar enslige forsørgere valgfriheten. Det er ikke alle som automatisk har en barnehageplass når barnet er ett år – det kan være at de får den midt i året. Uansett fratar det valgfrihet og forutsigbarhet for disse menneskene. I dag, den 5. desember, er FNs frivillighetsdag. Når debatten raser om hva som er den norske modellen, eller hva som kjennetegner det norske velferdssamfunnet, vil jeg si at nettopp en sterk ideell sektor, frivilligheten, er noe av det som kanskje kjennetegner Norge mest. Derfor er jeg takknemlig for alle de frivillige, som gjør en fantastisk innsats for å inkludere flere mennesker og løse viktige fellesskapsoppgaver. Derfor burde også regjeringen vært villig til å bruke disse organisasjonene mer. Når en snakker om arbeidsinkludering, er jo nettopp det å få mennesker ut av f.eks. rus en av de viktige jobbene, og når vi ser at de ideelle institusjonene som ønsker og har mulighet til å ta imot flere pasienter, i dag ikke blir brukt, er det en feilaktig politikk. Regjeringen burde satse mer på frivillighet, ikke mindre.