trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg skal ikke inngå i noen definisjonsdebatt, men det er vel ikke helt tilfeldig at steining på engelsk kalles for «biblical punishment». Så vil jeg understreke at Norge holder menneskerettighetsfanen veldig høyt, og statsråden er blant dem som har gjort det. Er det ikke på tide at vi for alvor tar opp den tramping på kvinners menneskeverd og frarøving av menneskerettigheter som vi ser i stadig flere land? Også fordi sharia-lovgivning sprer seg, skjer jo dette i flere land. Vi ser at mannlige eliter bruker religion og kultur som virkemiddel for sosial kontroll med kvinner og tyr til grusomme overgrep. Jeg mener – og jeg vet at statsråden er enig med meg i dette – at man aldri kan være kulturrelative når det gjelder menneskerettigheter. Jeg vil spørre statsråden om det er slik at Regjeringen også i sitt internasjonale menneskerettighetsengasjement vil intensivere arbeidet for å hindre at slike dommer blir avsagt – altså at man forsøker å bedre den generelle menneskerettssituasjonen for kvinner.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Nigeria preges av store interne spenninger, ikke minst i nord, hvor elleve av delstatene på egen hånd har innført sharia-lovgiving. Sammen med den tradisjonelle rivaliseringen mellom de tre største etniske grupperingene – yoruba, hausa og ibo – kan disse spenningene få svært alvorlige følger for den videre utviklingen i landet. Norske myndigheter har mottatt flere henvendelser fra enkeltpersoner om å formidle henvendelser til Nigerias president om at han må benåde den nevnte kvinnen – Safyia Hosseini Tungar Tudu – som er dømt til døden i en sharia-domstol i delstaten Sokoto for å ha fått barn utenfor ekteskap. Safyia Hosseini har påklaget dommen til Sokoto State Sharia Court of Appeal. Anken skulle opprinnelig ha blitt behandlet i januar, men er foreløpig utsatt til 18. mars. Utfallet kan påklages videre til den føderale appelldomstolen og den nigerianske høyesterett. Dersom disse skulle støtte dommen om steining, må guvernøren i delstaten Sokoto til sist godkjenne at steiningen utføres. President Obasanjo og den nigerianske regjeringen har således ikke noen formell innflytelse i saksgangen, og dommen i sharia-domstolen har falt meget mot presidentens og føderalregjeringens ønske. Føderalmyndighetene har bl.a. sendt tre advokater for å bistå forsvaret av Safyia Hosseini. Dette skal være den første gangen en sharia-dom er påklaget i Nigeria. Safyia og hennes familie blir også støttet av en nigeriansk menneskerettighetsorganisasjon – «BAOBAB» – som har stor kompetanse om muslimske kvinners rettigheter. Vår ambassade i Lagos følger saken mot Safyia Husseini nøye. Verken Norge eller andre vestlige land har så langt gått ut med offentlig kritikk av dommen. Denne vurderingen er i tråd med anbefalinger fra menneskerettighetsmiljøer og Safyias egne advokater i Nigeria, som anser hennes stilling som meget utsatt. Det sier seg selv at vi også i fortsettelsen vil følge denne saken svært nøye. Vi vil holde nær kontakt med andre land og menneskerettighetsorganisasjoner for å se om det er noe mer vi kan gjøre. Vi håper at den føderale appellinstansen omstøter dødsdommen som sharia-domstolen i delstaten Sokoto har avsagt.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Jeg vil bare først forbeholde kanskje uttrykket «gammeltestamentlig» til andre typer praksiser. Jeg vet ikke om det er skriftlig belegg for det. Utover det er ikke dette en sak hvor man skal bruke noen som helst form for humor. Dette er meget alvorlig, og jeg deler representantens vurderinger av det. Det er det ingen tvil om. President Obasanjo er satt i en veldig vanskelig situasjon når flere delstater selverklært innfører sharia-lovgivning. Det er helt korrekt som representanten sier, at det er betydelige spenninger i Nigeria, ikke bare etniske, men også til dels religiøse i forhold til nettopp bruken av sharia-lovgivning. Regjeringen vektlegger kvinners rettigheter meget sterkt. Det som vi må gjøre i denne saken, er å vurdere hvordan vi skal gjøre det på en slik måte at vi ivaretar Safyias sak på best mulig vis. Som jeg sa i mitt første svar, anses hennes stilling som meget utsatt, og det betyr at vi også må foreta en veldig nøye vurdering av hvordan dette skal håndteres i forhold til miljøet i Nigeria. Vi ønsker ikke å risikere at hun kommer i en enda vanskeligere situasjon, slik at det er grunnlaget. Engasjementet er imidlertid meget tungt.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Det er ingen tvil om Regjeringens engasjement når det gjelder kvinners rettigheter. En viktig menneskerettskamp som også er særlig aktuell nå, er kvinners rettigheter i Afghanistan, som er et land som vi også kan komme til å se vil bli forankret i sharia-lovgivning for den nye regjeringens vedkommende. Det er ennå ikke avklart, men det kan gå i den retning. Det betyr at betydningen av fokusering på kvinners rettigheter er desto større, og også betydningen av å gjøre det på en måte slik at man kan få gjennomslag. Så her er det viktig å holde fanen høyt. Det er samtidig viktig å finne virkemidler og måter å påvirke på som gjør at man kan ha rimelig mulighet for gjennomslag og mulighet for suksess. Så her må man også bruke kulturkompetanse, selv om jeg er helt enig i stortingsrepresentantens vurdering av at det ikke er slik at det kan bety at vi kan gå på akkord med grunnleggende rettigheter. Her er det derfor viktig å ha både en virkemiddeldiskusjon og en virkemiddeldebatt. Og bare til representantens orientering: Den nye direktøren for FNs befolkningsprogram, UNFPA, er en saudisk kvinne. Hun arbeider veldig mye med nettopp disse spørsmålene, og jeg tror det kan bli spennende fremover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Etter olje- og energiministerens møte med Naturkraft og deres eiere sist uke har det oppstått betydelig tvil om hva som er Regjeringens standpunkt til de konsesjoner selskapet har fått for bygging av gasskraftverk. Kan jeg derfor be statsråden redegjøre for hvilke signaler som ble gitt i møte med Naturkraft, og hva som er Regjeringens holdninger til en eventuell forlengelse av selskapets konsesjoner?»
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Arbeiderpartiet er også opptatt av å bruke den til enhver tid mest miljøvennlige teknologi, også i forhold til gasskraftverk. Det må være helt klart. Jeg er glad for den retrett som Steensnæs nå faktisk gjør, og som han gjorde også på fredag, for de signaler som ble gitt i møtet med Naturkraft og deres eiere, var i høyeste grad selvmotsigende. På den ene siden ble det stilt krav om at det skulle bygges CO2-frie gasskraftverk, men samtidig skulle ikke selskapet få den tid de mente de trengte for å utvikle teknologien for å nå det målet. Dessuten var det helt klart – slik jeg oppfattet Høyres reaksjon, og slik vår reaksjon var – at det farvannet statsråden opererte med, var i strid med Stortingets flertall. Fordi jeg føler at statsråden med dette svaret ikke er helt tydelig, vil jeg spørre: Kan statsråden nå garantere at selskapet får den tid de ber om, slik at det blir i tråd med det et flertall i Stortinget ønsker?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er glad for det han sier. Etter dette møtet kom det i hvert fall klart fram at statsråden hadde stilt klare krav til forlengelsen av konsesjonen. Det var i strid med hva et flertall i Stortinget ønsket, ikke fordi et flertall i Stortinget ikke også ønsker den mest miljøvennlige teknologien som til enhver tid er tilgjengelig, men fordi selskapet selv sier at de trenger mer tid for å komme fram til den teknologien som kan gi så nært som mulig CO2-frie gasskraftverk. La meg da – bare for å få det helt klart – spørre én gang til: Kan statsråden garantere at selskapet får den tid de trenger til å nærme seg en teknologi for CO2-frie gasskraftverk, og – hvis de mener at det ikke er mulig å få til det – at de likevel får tid og mulighet til å bygge det de faktisk har fått konsesjon for?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Tirsdag 29. januar ble det avholdt et møte i Olje- og energidepartementet etter anmodning fra Naturkraft AS. Selskapet ønsket å drøfte et mulig samarbeidsprogram for deponering og rensing av CO2 i gasskraftverk og eventuelle vilkår for forlengelse av Naturkrafts konsesjoner med hensyn til idriftsettelse for de to planlagte gasskraftverkene på Kårstø og Kollsnes. I møtet sa jeg meg villig til å vurdere en eventuell forlengelse av konsesjonene basert på et samarbeid om bygging av CO2-frie gasskraftverk. Jeg understreket at vilkårene så langt ikke var drøftet i Regjeringen. På bakgrunn av de reaksjonene som framkom i etterkant av møtet, ble saken drøftet nærmere med de øvrige regjeringspartiene. Konklusjonen ble offentliggjort i en pressemelding fredag 1. februar, og kan kort oppsummeres slik: Olje- og energiministerens oppfordring og forslag overfor Naturkraft har Regjeringens støtte.Dersom Naturkraft ikke finner å ville søke om forlengelse av konsesjonene på disse betingelsene, vil saken bli behandlet på ordinær måte. Forurensningsloven § 18.3 med hensyn til ny teknologi som er kommersielt tilgjengelig, vil bli tillagt avgjørende vekt. Regjeringen ser det som svært viktig å etablere rammebetingelser som gjør det mulig å realisere CO2-frie gasskraftverk. Tiden arbeider for dette. For å oppnå rasjonelle, robuste og framtidsrettede løsninger vurderer vi nå en rekke ulike insentiver, rammevilkår og modeller i en dialog med bransjen. Jeg er glad for at det synes som om det er en økende støtte i Stortinget for en slik politikk. Regjeringen har bestemt at en prosjektgruppe, ledet av statssekretæren i Olje- og energidepartementet, skal arbeide fram forslag for å konkretisere tiltakene og støtteordningene i dette samarbeidsprogrammet. Stortinget vil kunne ta stilling til disse forslagene når stortingsmeldingen om bruk av gass kommer til behandling senere i år.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Jeg kan forsikre representanten Sylvia Brustad om at jeg kommer til å fortsette kampen for at de gasskraftverk som skal bygges i dette landet, skal være CO2-frie, og jeg er, som jeg sa, glad for at det er økende støtte i Stortinget til dette. Nå har altså Naturkraft avklart at det ikke finnes noe kommersielt grunnlag for bygging av slike konvensjonelle gasskraftverk. Det gir oss selvfølgelig en mulighet til å komme gjennom i et samarbeid med Naturkraft om å bygge CO2-frie gasskraftverk. Men hvis et slikt samarbeid skal etableres, innebærer det selvfølgelig en forpliktelse for begge parter, og dette må vi avklare med Naturkraft. Mitt forslag i møtet med Naturkraft var nettopp for å gi tid. Jeg tilbød Naturkraft å forlenge de konvensjonelle gasskraftverkskonsesjonene mot et forpliktende samarbeid når det gjelder CO2-frie gasskraftverk. I dag er de konvensjonelle gasskraftverkene ikke noe alternativ. Men jeg kan si at Regjeringen selvfølgelig vil forholde seg til de forutsetninger som Stortinget til enhver tid fastsetter – i denne saken som i alle andre saker.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Det går ikke an å foreta en konsesjonsbehandling i Stortinget. Jeg foretok heller ikke noen konsesjonsbehandling i møtet med Naturkraft. Hvis Naturkraft ber om en forlengelse av konsesjonstiden, underlegges den søknaden normal behandlingsprosedyre, med de høringsrunder, den klagefrist og den forsvarlige saksbehandling som er nødvendig. Ut fra dette vil jeg legge Stortingets forutsetninger og rammer til grunn for behandlingen. Men jeg understreker at § 18.3, å legge den til enhver tid beste teknologi til grunn, også vil bli lagt til grunn i dette tilfellet, og det blir krevende om Naturkraft finner å ville bygge konvensjonelle gasskraftverk.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Eg vil gjerne få stilla eit spørsmål til barne- og familieministeren: «Evalueringen av gratis tilbud om korttidsbarnehage for alle 4- og 5-åringer i bydel Gamle Oslo viser svært positive resultater. Statsråden har tatt til orde for å innføre denne ordningen bare for innvandrerbarn i hele landet. Vil statsråden gjennomføre dette, eller vil hun sørge for at dette tilbudet kommer alle barn til gode?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg er glad for at påstanden ikkje er riktig, men eg stiller igjen spørsmålet om statsråden er open for å gje eit tilbod berre til innvandrarbarn. Eg vil peika på at det veldig fort kan få negative konsekvensar for integreringa, fordi det vil skapa irritasjon blant norske foreldre som ikkje får tilsvarande gratis tilbod. Det som har vore eineståande med tilbodet i Gamle Oslo, er at det har vore gratis for alle innafor den bydelen. Det dekkjer 98 pst. av ungane, og det har difor vore vellukka. Eg har faktisk besøkt desse barnehagane, og me forlengde evalueringsperioden nettopp fordi tiltaket var så positivt. Eg må difor spørja ein gong til: Er statsråden framleis open for at det skal gjevast tilbod berre til innvandrarar? Eller er ho i det minste klar over at dette kan gje negative effektar for desse ungane?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-02-06:
Eg takkar igjen statsråden for svaret. Arbeidarpartiet har ambisjonar om å få barnehagane mykje billigare, og at dei skal vera gratis for dei som tener minst, for me er tilhengjarar av graderte satsar. Eg kunne godt tenkt meg å spørja om statsrådens syn på det, for i tillegg til dette gratistilbodet, som nok først og fremst er tenkt for spesielle bydelar der det er store innslag av innvandrarar, vil det vera viktig å bruka andre verkemiddel for å nå dei som har minst inntekt, og som kanskje òg har ei heimeverande mor som ikkje utan vidare betaler ekstra for å senda ungane i barnehagen. Eg må jo seia at statsråden har skapt litt villreie nettopp om prisen – om det er 1 500 kr, som Kristeleg Folkeparti har sagt, eller 1 500–2 000 kr. I tillegg vil eg spørja: Ser statsråden føre seg eit system der det vert gradering av desse barnehagesatsane?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
For det første må jeg få påpeke at påstanden i spørsmålet er feil. Jeg har ikke foreslått å innføre en ordning bare for innvandrerbarn. Det er riktig som representanten Orheim sier i spørsmålet, at evalueringen av tilbudet om gratis korttidsbarnehage i Gamle Oslo viser svært positive resultater. Jeg må for ordens skyld få presisere at det foreløpig bare er tilbudet til 5-åringene som er evaluert. Tilbudet til 4-åringene ble igangsatt senere og skal etter planen være ferdig evaluert ved utgangen av dette året. Når samtlige evalueringsrapporter foreligger, vil jeg selvsagt også foreta en grundig gjennomgang av resultatet av prøveprosjektet sett under ett. I denne omgang vil jeg imidlertid først vurdere grundig de resultatene som er framkommet for 5-åringene, før jeg tar stilling til hvorvidt et gratis barnehagetilbud skal videreføres. Vi har ikke konkludert i spørsmålet om tilbudet utelukkende skal gis til barn med minoritetsbakgrunn, eller om det skal omfatte alle barn, eller være en ordning for barn med språkvansker, uavhengig av etnisk bakgrunn. Et eget statssekretærutvalg har drøftet ulike integreringstiltak i forhold til barn og unge. I den sammenheng er det nedsatt en tverrdepartemental arbeidsgruppe som utreder og skal komme med forslag til ulike modeller for norskopplæring til førskolebarn med minoritetsspråklig bakgrunn og deres foreldre. I praksis vil dette som regel si mødre. Arbeidsgruppen skal arbeide raskt og skal også vurdere og utrede konsekvensene av et eventuelt videreført gratis deltidstilbud. I første omgang kan det bli aktuelt å prøve ut flere modeller for slik norskopplæring i flere kommuner og bydeler enn Gamle Oslo, men en beslutning om dette må komme i bakkant av arbeidsgruppens anbefalinger. Jeg kan forsikre at viljen til å gjøre noe er til stede, og at fokuseringen vil være på muligheten for bedre norskkunnskaper og språktrening i et forebyggingsperspektiv, slik også statsministeren har poengtert i spørretimen tidligere. Da kan det være naturlig å koble noe av denne oppfølgingen til revidert nasjonalbudsjett.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
I likhet med representanten har også jeg besøkt to av disse barnehagene, og det var en stor opplevelse. Spørsmålet er om et målrettet tiltak som dette, knyttet til noen barns behov for bedre norskopplæring og bedre integrering, vil virke negativt dersom ikke alle barn får det samme tilbudet. Det er for så vidt en interessant problemstilling, men det er et langt skritt å gå, fra et avgrenset forsøk i en bydel i Oslo der majoriteten av barna faktisk kommer fra ulike minoriteter, og til det forslaget som ligger i spørsmålet, nemlig om gratis barnehageplass for alle barn, som Arbeiderpartiet her tar til orde for. Etter evalueringsrunden og det arbeidet som nå pågår, bl.a. i arbeidsgruppen, er jeg opptatt av å finne de beste løsningene for barn som har behov for språkopplæring før skolestart, og også en bedre integrering. Jeg er sikker på at vi skal klare å finne fram til ordninger som løser det problemet som er reist.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-02-06:
Vi har et helt klart mål om å redusere barnehageprisene i Norge. Vi har en klar plan for dette innen utgangen av 2005, hvilket jeg har sagt flere ganger før i Stortinget. Kanskje et av de viktigste virkemidlene vil være en omlegging av finansieringsordningen, som jeg regner med at også representanten kjenner til, at det vil være et første skritt på veien. Dernest vil vi følge opp det som også Stortinget har vært opptatt av, nemlig å få en offentlig finansiering opp til 80 pst., og at foreldrene da skal betale 20 pst. av driftskostnadene i barnehagene. Dette jobber vi intensivt for. Det er en stor reform, som vil medføre at vi ut fra dagens priser vil komme til ca. en halvering av barnehageprisene innen utgangen av denne perioden. Det er vårt mål, og det jobber vi for.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-02-06:
Stiftelsen Halden Friskole søkte 14. september 2001 om godkjenning av en grunnskole etter privatskoleloven. Av inntaksreglementet, som var vedlagt søknaden, fremgår det bl.a. at skolen ønsker å foreta en særskilt vurdering av om den er i stand til å ta imot elever som har behov for ekstra ressurser. Det fremgår av privatskoleloven at skoler som er godkjent etter loven, ikke kan stille andre krav for inntak enn den offentlige skolen. Dersom søkningen til skolen er større enn skolens kapasitet, kan skolen prioritere søkere ut fra skolens formål. Dette fremgår av lovens forarbeider. Elever i private skoler som er godkjent etter privatskoleloven, har de samme rettighetene med hensyn til spesialundervisning som elever i tilsvarende offentlige skoler, og det er elevenes respektive hjemkommuner som dekker utgiftene til spesialundervisning. Dette innebærer bl.a. at en skole som er godkjent etter privatskoleloven, ikke kan avslå en søknad om inntak fordi eleven har behov for spesialundervisning. I brev av 28. september 2001 har departementet anbefalt Stiftelsen Halden Friskole å foreta flere endringer i søknaden. Departementet har bl.a. anbefalt stiftelsen å stryke det punktet i inntaksreglementet som omhandler inntak av elever med behov for ekstra ressurser. Departementet har mottatt tilbakemelding på brevet fra stiftelsen 4. desember 2001. I brevet gir stiftelsen uttrykk for at de ikke ønsker å etterkomme departementets anmodning om å stryke det punktet i reglementet som omhandler inntak av elever med behov for ekstra ressurser. Søknaden er under behandling i departementet, og jeg tar sikte på å avgjøre saken i løpet av kort tid.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-02-06:
Jeg kan forsikre representanten Signe Øye om at jeg ikke akter å bryte privatskoleloven. Loven gir statsråden anledning til å utøve skjønn, men det er en rekke deler av loven som ikke er gjenstand for skjønn. Når det gjelder slike søknader, synes jeg det er mest riktig at søker får svar på søknaden direkte og ikke via Stortingets talerstol. Jeg legger til grunn at jeg ikke kommer til å godkjenne skoler som forbeholder seg rett til å avslå søknader om inntak fra elever fordi de trenger spesialundervisning. Jeg kan vel kanskje legge til at det i forbindelse med slike søknader ikke er uvanlig at det foregår en dialog mellom departementet og vedkommende søker om enkeltelementer i søknaden, og at jeg har fått visse indikasjoner på at en slik dialog finner sted. Da må den eventuelt avsluttes før vi avgjør denne søknaden endelig, og så vil jeg meddele svaret til søker.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-02-06:
Jeg kjenner ikke alle sider ved denne søknaden i detalj, men privatskoleloven er slik at noen kriterier, krav, er absolutte. Dessuten er det et stort rom for skjønn, og det er vel ikke så veldig oppsiktsvekkende om det skjønnet utøves litt forskjellig av ulike politiske ledelser. Jeg har tidligere uttalt at jeg synes det er et uheldig stort rom for skjønn. Jeg mener det skaper liten grad av forutsigbarhet og rettssikkerhet for søkere. Vi har derfor til hensikt å revidere privatskoleloven, rett og slett fordi vi ikke synes den er så bra. Når det gjelder enkeltdetaljene i denne søknaden, er jeg ikke i stand til å uttale meg om dem her og nå. Jeg har gått inn i denne søknaden på det punktet hvor jeg fikk et spørsmål. For øvrig kjenner jeg ikke alle detaljer i dialogen mellom søkeren og departementet, bl.a. fordi noe av dialogen har funnet sted før regjeringsskiftet.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-06:
Lønns- og forhandlingssystemet i det statlige tariffområdet omfatter enhver arbeidstaker – organiserte som uorganiserte – dersom ikke noe annet uttrykkelig er avtalt. Dette fremgår av Stortingets behandling av stortingsproposisjonen om lønnsregulering for arbeidstakere i det statlige tariffområdet m.v. Her fastslås det at lønns- og arbeidsvilkår i samsvar med avtalte reguleringer i hovedtariffavtalen mellom de sentrale parter også skal gjelde de uorganiserte. Det er presisert skriftlig fra Arbeids- og administrasjonsdepartementet overfor kommunene og fylkeskommunene som gjennomfører de preliminære forhandlingene for skoleverket, at de avsatte rammer for forhandlingene omfatter både organiserte og uorganiserte arbeidstakere, og at det er arbeidsgiver som i første rekke må påse at også arbeidstakere uten organisasjonstilknytning får den lønn de etter sine oppgaver og arbeidsutførelse bør ha. Prinsippet om organisasjonsfrihet tilsier at arbeidsgivere ikke har anledning til å registrere eller ha oversikter over hvorvidt arbeidstakere er organisert eller ikke. Arbeidstakere kan etter eget ønske bli trukket i lønn for fagforeningskontingenten. Men slik registrering kan ikke anvendes ved forhandlinger. Dette tilsier at den enkelte arbeidsgiver ikke har oversikt over eventuell organisasjonstilknytning. På denne bakgrunn mener jeg at rammeverket tilsier at organiserte og uorganiserte arbeidstakere blir ivaretatt likt i de lokale forhandlingene.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-06:
La meg konsentrere meg om det som kanskje er mest sentralt her nå, nemlig hvorvidt det faktisk forgår en forskjellsbehandling av organiserte og uorganiserte. Preliminære forhandlinger i skoleverket ble innført i 2000, og dette ble gjort for å oppnå en mer lokal lønnsdannelse også i skoleverket. I forbindelse med innføringen av dette nye instituttet har det vært brukt mye ressurser på opplæring og informasjon om rammebetingelsene for preliminære forhandlinger. Jeg er kjent med at organisasjonstilknytning er blitt vektlagt i enkelte referater fra de preliminære forhandlingene som har foregått i kommunene og fylkeskommunene. Men jeg har også fått opplyst at de parter som har ansvaret for oppgjøret for skoleverket, som fra statens side er Utdanning- og forskningsdepartementet, gjør de nødvendige endringer og justeringer før det blir undertegnet og returnert de respektive kommuner og fylkeskommuner. Avslutningsvis vil jeg igjen understreke at det er en klar forutsetning i lønns- og forhandlingssystemet i det statlige tariffområdet at alle arbeidstakere omfattes av forhandlingene og skal behandles likeverdig. Og det er den enkelte arbeidsgiver som må påse at uorganiserte og organiserte blir behandlet på like vilkår.
Victor Norman (Høyre), 2002-02-06:
Hele opplegget med det nye lønnssystemet i skoleverket er nettopp å gi lokale enheter større frihet. I forbindelse med moderniseringen av offentlig sektor tar vi videre sikte på at man også skal få større ansvar lokalt, og at man skal bli belønnet ut fra det man oppnår av resultater. Vi tror det vil gi en ramme hvor lokale lønnsoppgjør vil bli brukt til å premiere innsats, ansvar, kompetanse og andre viktige elementer. Samtidig ligger det i et slikt desentralisert system at hvis vi ikke på en eller annen måte har sentrale tilsyns- og kontrollfunksjoner på plass, kan vi risikere at det blir lagt vekt på andre ting enn det vi sentralt har avtalt at det skal legges vekt på. Derfor tror jeg ikke vi kommer utenom en eller annen form for det representanten kaller «sensur» av de avtalene som inngås. Skal vi ha likebehandling av menn og kvinner, skal vi ha likebehandling av organiserte og uorganiserte, må det føres en sentral kontroll med dette.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-02-06:
Jeg har følgende spørsmål til sosialministeren: «Det haster med en oppheving eller utvidelse av aldersgrensen for støtte fra Rikstrygdeverket til treningsutstyr, spesialleker og spesiallaget sportsutstyr for funksjonshemmede over 18 år. Når vil varslet gjennomgang av dagens regelverk foreligge?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-02-06:
Jeg takker sosialministeren for svaret. Som sosialministeren ganske riktig sa, hadde undertegnede og Magnhild Meltveit Kleppa et forslag i vår som ble behandlet i sosialkomiteen, om muligheter for å gå inn og refundere eller tilrettelegge for gratis hjelpemidler også for funksjonshemmede over 18 år. Det er av stor betydning at disse kan få slike hjelpemidler for å holde oppe et aktivt liv, og kanskje også medvirke til at de kan delta ikke bare i fritidsaktiviteter, men også i arbeidslivet, og rehabilitere seg gjennom en slik virksomhet. Jeg beklager at vi ikke fulgte dette nærmere opp i budsjettet. Jeg synes allikevel statsråden svarer noe unnvikende når hun sier at den ene regjeringen ikke fulgte det opp, men at det er ingen planer om å gjøre det for den andre heller. Når en enstemmig komite sier at på grunn av at dette kommer raskt, gjør vi ikke noe mer med saken, synes jeg dette bør følges opp allerede i revidert nasjonalbudsjett.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2002-02-06:
Jeg er enig i at det kan skje i forbindelse med budsjettet. Men når dette er varslet og departementet har jobbet med denne saken på utredningsnivå for å se på konsekvensene, burde det være mulig å legge inn disse midlene allerede nå i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Ved siden av det er vi kjent med at det i departementet arbeides med utredningen «Fra bruker til borger», og dette er jo nettopp en av de viktige tingene som kan gi en lettelse for brukerne og gjøre at overgangen fra barn til ungdom og voksen ikke blir så vanskelig for funksjonshemmede. Jeg håper derfor at statsråden tar med seg dette tilbake, og at det i forbindelse med revidert blir fremmet forslag som gjør en slik ordning mulig. Som forslagsstillere antydet vi at det i første omgang kunne settes i gang en forsøksordning. Det så komiteen bort fra på grunn av de signaler som kom fra Sosial- og helsedepartementet om at dette ville bli vurdert raskt og antakeligvis komme i forbindelse med budsjettet for 2002. Jeg håper det nå jobbes raskt, og at vi, som sagt, kan få noe i revidert.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-02-06:
Som kjent kan det til funksjonshemmede under 18 år gis stønad til hjelpemidler til trening, stimulering og aktivisering for å opprettholde eller bedre funksjonsevnen. Den funksjonshemmede kan også få stønad til spesial- eller ekstrautstyr i forbindelse med leke- og sportsaktiviteter. Aldersgrensen for å få stønad til slike hjelpemidler er gradvis også utvidet siden ordningen ble innført i 1992. I Dokument nr. 8:111 for 2000-2001, datert 3. mai i fjor, reiste representantene Ola D. Gløtvold og Magnhild Meltveit Kleppa tilsvarende spørsmål som representanten Gløtvold gjør i dag. I Innst. S. nr. 302 for 2000-2001 av 5. juni i fjor heter det at komiteen er kjent med at det daværende Sosial- og helsedepartementet gjennomgikk regelverket for treningsutstyr, spesialleker og spesiallaget sportsutstyr og utredet de økonomiske konsekvenser ved å oppheve eller utvide aldersgrensen. Departementet ville på bakgrunn av denne utredningen vurdere endringer i statsbudsjettet for 2002. Jeg konstaterer at denne saken ikke ble fulgt opp i Stoltenberg-regjeringens budsjett, slik jeg forstår det var gitt uttrykk for eller var varslet overfor komiteen. Årsaken til dette bør andre være nærmere til å forklare. Både Rikstrygdeverket og departementet mottar en rekke forslag til forbedringer i ulike trygdeordninger. Forslaget om å heve aldersgrensen for å få stønad til trening, stimulering og aktivisering for å opprettholde eller bedre funksjonsevnen er ett slikt forslag. Det er naturlig for meg å vurdere alle disse forslagene til forbedringer i forbindelse med de årlige budsjettbehandlingene. President! I spørretimen den 21. november 2001, spørsmål 19, kom jeg på slutten av mitt svar i skade for å gi en uriktig opplysning til representanten John I. Alvheim vedrørende brukerstyrt personlig assistanse. Jeg sa: «Brukere av ordningen med personlige assistenter for funksjonshemmede vil ofte være barn, og enkelte vil kunne være umyndiggjort.» Dessverre blandet jeg støttekontaktordningen og ordningen med brukerstyrt personlig assistanse. Det riktige skal være: «Brukere av ordningen med støttekontakt vil ofte være barn, og enkelte vil kunne være umyndiggjort.» Brukere av ordningen med brukerstyrt personlig assistanse bør som hovedregel være myndige, altså over 18 år, dette fordi det særegne med ordningen nettopp er vektlegging på brukerstyring ved at brukeren selv fungerer som arbeidsleder for assistentene. I særlige tilfeller kan det gjøres unntak fra denne regelen.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-02-06:
Vi er opptatt av å bruke penger til hjelpemidler for funksjonshemmede, og vi bruker om lag 2 milliarder kr. Det er viktig å ha en helhetlig gjennomgang, men det vil alltid være en gråsone, en diskusjon om hva som skal være gratis, og hva man skal betale selv. Det naturlige er at forslag til endringer og forbedringer fremmes i forbindelse med budsjettet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-02-06:
Jeg merker meg representantens synspunkter. Det er viktig i forhold til høring av Manneråk-utvalgets utredning, som særlig gjelder det som går på funksjonshemmede. Synspunktene der vil jeg ta med meg i det videre arbeidet, og vi skal gjøre en helhetlig vurdering. Men som jeg har sagt før: Det naturlige er også at dette gjøres i forbindelse med budsjettarbeidet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål, som jeg skjønner vil bli besvart av fiskeriministeren: «Hver dag ruller hundrevis av livsfarlige utenlandske vogntog over norske grenseoverganger og skaper farlige situasjoner som f.eks. den på E6 sør for Tangen i Hedmark for en stund siden. Vil statsråden prioritere flere kontroller og dermed luke ut disse kjøretøyene, som kan være potensielle dødsmaskiner, samt jobbe for å øke forståelsen for dette arbeidet hos utenlandske transportører?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg takker statsråden for svaret, som var et positivt, bra svar. Det som bekymrer meg noe, er at jeg den 2. februar 2000 stilte et tilnærmet likt spørsmål, og fikk da til svar, fra en annen regjering selvfølgelig: «Statens vegvesen har i dag ikke statistikk som tilsier at utenlandske førere oftere er innblandet i alvorlige ulykker enn norske sjåfører. Det er imidlertid grunn til å tro at de er overrepresentert når det gjelder å skape problemer i trafikken, eksempelvis ved at de oftere blir stående fast på grunn av utilstrekkelig dekkutrustning eller manglende kjettinger.» Jeg velger imidlertid å tro på den regjeringen som sitter nå, og jeg velger å tro at samferdselsministeren vil ta fatt i denne saken. Det er et veldig alvorlig tema. Jeg har fått merknader både fra KNA og NAF om dette, så saken er veldig alvorlig. Jeg leser jo at man bl.a. på Svinesund stadig ser skrekkeksempler som resulterer i kjøreforbud.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-02-06:
Jeg takker nok en gang for svaret. Det er klart at dette også gir ringvirkninger for de norske sjåførene kontra de utenlandske. Når vi slipper farlige vogntog inn i Norge som kjører forholdsvis billig – det er klart disse skal få lov til å kjøre – går det også ut over de norske transportørene ved at marginene blir såpass små når det gjelder inntjening, og det blir da mindre penger til vedlikehold. Jeg håper at statsråden, som han nå har sagt, tar tak i denne saken og fører den videre, slik at jeg om to år slipper å stille tilnærmet samme spørsmål.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-06:
Harstad Skipsindustri planlegger å bygge en tørrdokk. Hensikten er å konkurrere i markedet for større sivile fartøyer og samtidig også kunne stå for vedlikeholdet av Forsvarets nye fregatter samt kystvaktskipet «KV Svalbard». Harstad Skipsindustri har forutsatt at utbyggingen av tørrdokken delvis finansieres med statlig støtte, og foreslår at Sjøforsvaret bidrar med 91 mill. kr av totalkostnaden på 160 mill. kr. Slik det tidligere er antydet, tar Regjeringen sikte på å komme tilbake til saken denne våren i forbindelse med Stortingets behandling av revidert nasjonalbudsjett 2002. Hovedutfordringen knytter seg til at Sjøforsvaret ikke har prioritert dette prosjektet innenfor eksisterende budsjettrammer for 2002. Før vi kan trekke en konklusjon, må vi derfor avklare hvorvidt det er ønskelig å benytte ett sivilt verft som fastpunkt for vedlikehold av Forsvarets fartøyer. En slik ordning vil bryte med Sjøforsvarets vedlikeholdsfilosofi, som legger opp til å kjøpe tjenester ved de sivile verft som til enhver tid er billigst, under forutsetning av at gjeldende krav til kvalitet og dokk-kapasitet oppfylles. Brevet fra Nærings- og handelsdepartementet til Harstad Skipsindustri, som representanten Arnesen viser til, peker på disse utfordringene. Brevet viser også til alternative finansieringsløsninger – jf. skipsbyggingsforskriften som på bestemte vilkår kan yte støtte til skipsverft. Nærings- og handelsdepartementet påpeker at det her er mulig å søke Statens nærings- og distriktsutviklingsfond om støtte. Et annet vanskelig spørsmål er om denne formen for offentlig bidrag over forsvarsbudsjettet kan anses som en militær investering. Det er nødvendig for at prosjektet skal omfattes av EØS-avtalens unntaksbestemmelser på dette området. EFTAs overvåkningsorgan, ESA, legger stor vekt på å forhindre kryssubsidiering fra militær til sivil verftsaktivitet. Regjeringen tar sikte på å få en avklaring mellom de involverte departementer på disse spørsmålene, og legger opp til å komme tilbake til saken i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett i 2002. Representanten Arnesen og Stortinget for øvrig vil da få anledning til selv å ta stilling til saken, slik begge de to nevnte komiteinnstillingene la opp til.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-06:
Slik jeg ser det, er det akkurat nå Nærings- og handelsdepartementet som håndterer koordineringen mellom ulike departement i denne saken. Det jeg har prøvd gjøre rede for, er ganske enkelt det som ligger inne på årets forsvarsbudsjett, og der har som sagt Sjøforsvaret ikke prioritert midler til en slik dokk. Jeg er sikker på at alle berørte som ønsker å få møte representanter for Regjeringen i denne saken, får det, men jeg tror det må bli Regjeringen som vurderer hvilket departement som skal ha hovedansvaret for det videre arbeidet med saken. Fordi det kanskje til og med berører Kommunaldepartementet, er det, som sagt, hensiktsmessig at Regjeringen får bruke litt tid mellom disse ulike berørte departementene før man konkluderer i revidert. Og vi har ikke konkludert ennå. Jeg er fullstendig klar over det som representanten Arnesen tar opp, at her er det mange parti som har ønsket å uttrykke velvilje og sympati for prosjektet, men det gjenstår altså en del praktisk avklaring, ikke minst knyttet til om ESA vil kunne aksepterer en sånn statlig subsidiering.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-06:
Jeg vil bare svare kort til representanten Arnesen at alle som sender brev til forsvarsministeren, selvfølgelig skal få svar fra forsvarsministeren. Det er en praksis som gjelder i mitt departement. Jeg er nå på stående fot ikke sikker på hvilket brev som altså skal være rettet til meg som forsvarsminister, som representanten Arnesen sikter til. Men for fremtiden kan jeg love at det skal være en generell regel at alle skal få svar fra den ministeren som blir tilskrevet, og i det svaret kan det stå om det i så fall er en annen minister det er mer naturlig å ha et møte med. Men det skal jeg ta en nærmere titt på etter dette møtet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-06:
Overgangen til et mobilt operasjonskonsept stiller helt nye krav til samtrening mellom enheter fra ulike våpenarter. Disse kravene vil ikke kunne tilfredsstilles i de eksisterende skytefeltene i Sør-Norge. Dette er den viktigste årsaken til å opprette Regionfelt Østlandet. Regionalt skyte- og øvingsfelt for Forsvarets avdelinger på Østlandet ble vedtatt i forbindelse med behandlingen av Innst. S. nr. 129 for 1998-99, jf. St. meld. nr. 11 for 1998-99. Ved Stortingets behandling av St. prp. nr. 45 for 2000-2001 understreket flertallet i forsvarskomiteen at det vil være kritisk avgjørende at Regionfelt Østlandet utvikles i tråd med Stortingets forutsetninger og at tidsplanen overholdes. Regjeringen baserer seg på dette. Det innebærer at anleggsarbeidet i feltet planlegges igangsatt i september i år, og at feltet kan tas i bruk fra 2005. For å ta den andre delen av representanten Enoksens spørsmål først: Det er primært Forsvarets avdelinger hjemmehørende i Sør-Norge som vil bruke regionfeltet. Blant de mest sentrale avdelingene er de tre avdelingene som inngår i Forsvarets innsatsstyrke, nemlig hurtigreaksjonsstyrken, oppfølgingsstyrken og forsterkningsstyrken. I tillegg er det Hans Majestet Kongens Garde, Hærens jegerkommando og befalsskolene. Når det gjelder den første delen av spørsmålet til representanten Enoksen, vil Forsvarets avdelinger på Østlandet før 2005 nytte et antall eksisterende skyte- og øvingsfelt. Ulempen med disse eksisterende ordninger er at de ikke tilfredsstiller krav til samtrening mellom avdelingene. Omfanget av den planlagte virksomheten er i størrelsesorden som det representanten Enoksen nevner i sitt spørsmål. Denne virksomheten vil bli overført til Regionfelt Østlandet. Det er vanskelig å si noe mer eksakt om omfanget av virksomheten i feltet. Jeg vil likevel presisere at øvelsesaktiviteten vil variere i løpet av de ni månedene feltet er i bruk. I periodene med lavest aktivitet planlegges det med at ca. 500 soldater blir øvet i feltet, mens det på det meste planlegges med at ca. 2 000-2 400 soldater øves. Det avgjørende knyttet til virksomheten i feltet, er at våre militære avdelinger gis tilfredsstillende trenings- og øvingsmuligheter, slik at de skal kunne løse sine meget krevende oppgaver og tilfredsstille operative krav. Det er ikke minst viktig i forbindelse med våre internasjonale operasjoner. Jeg vil til slutt understreke at den planlagte virksomheten ved regionfeltet vil ha sin oppstart ved utgangen av inneværende langtidsperiode, altså i 2005. Det fremtidige omfanget av virksomheten må derfor ses i sammenheng med den pågående strukturutviklingen i Forsvaret som vil skje frem mot det årstallet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-06:
Jeg kan bekrefte at min intensjon er helt i tråd med representanten Enoksens intensjon, nemlig at vi skal ha førstegangstjenesten i 6. Divisjon, og så skal utdanningsenheten innenfor Hæren, altså UKS-en, ligge i Østerdal garnison. Det var derfor jeg, da jeg også ramset opp de enhetene som var ment å skulle øve på Regionfelt Østlandet, baserte meg på de militære enhetene som er til stede i den regionen i dag. Representanten Enoksen er sikkert kjent med at det for øyeblikket er usikkerhet knyttet til mange ting i Forsvaret, finansiering og fremtidig struktur. Men min intensjon er at det som ble vedtatt i juni, står fast, og at det selvfølgelig også vil bli lagt til grunn for øvingsaktiviteten. Men det vil ikke utelukke at enkelte elementer fra nord kan komme til å øve i sør, fordi det bl.a. er simulatorer og annen type utstyr her som man ikke har i nord, men da gjelder det spesielle typer kapasitet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-06:
Jeg kan bekrefte at i det arbeidet departementet har lagt til grunn for denne stortingsperioden, fortsetter vi med den konsentrasjonen rundt 6. Divisjon og Østerdalen som ble vedtatt i juni. Det gjelder også treningsaktiviteter. Samtidig vil jeg gjenta det jeg nevnte, nemlig at det kan være behov for at enkelte elementer får utnytte kapasiteter i sør. Men det forandrer ikke på hovedstrukturen.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-11-26:
Jeg vil fremme forslag om å opprette to stortingsoppnevnte granskningskommisjoner for å vurdere alle forhold rundt Mehamn-ulykken og forliset til «Utvik Senior».
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2002-02-28:
Jeg vil gjerne få lov å sette fram et forslag om rett til svangerskapspenger for selvstendig næringsdrivende kvinner.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-28:
På vegne av representantene Hallgeir H. Langeland, Inge Ryan og meg selv vil jeg sette fram et forslag om konvertering av oppvarming med fossile energikilder til oppvarming med nye fornybare energikilder, for å redusere utslippene av farlige klimagasser.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-02-28:
På vegner av representanten Rune J. Skjælaaen og meg sjølv vil eg setje fram eit forslag om betre prosessar ved etablering av flyktningmottak.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-02-28:
Kommunalkomiteen har funne det nødvendig å be Presidentskapet om å vurdera den praksisen som no er etablert, og eg vil aller fyrst uttrykkja glede over at Presidentskapet har følgt opp med den vurderinga som i dag er lagd fram. I Senterpartiet si stortingsgruppe har vi drøfta erfaringane med opne høyringar så langt. Det er ikkje tvil hos oss om at dette er ei god ordning, og vi er for den, men vi føler ikkje at vi her i Stortinget enno har funne forma. Vi har ikkje hatt moglegheit til å gi uttrykk for vår meining via Presidentskapet, difor berre nokre korte kommentarar. Det vart seinast i fjor teke ein brei gjennomgang av arbeidsvilkåra for stortingsrepresentantar – ikkje minst med sikte på at vi skulle ha større moglegheit enn vi hadde frå før til kontakt og verksemd i eige fylke, difor fleire møtefrie dagar. Så er vi komne i ein situasjon der vi må bruka svært mange av akkurat desse same dagane til høyringar. Vi er urolege i forhold til det som skjer om våren – det er med bakgrunn frå fleire komitear – når det gjeld høve til å finna tidspunkt for høyring. Vi er einige i den vurderinga som Presidentskapet har gjort. Det kan ikkje vera gunstig at ein arrangerer open høyring parallelt med spørjetimen, men vi er einige i det, ut frå at det er behov for å opna for høyringar på fleire dagar enn dei møtefrie i Stortinget. Men vi meiner òg at det er grunn til å stilla spørsmål ved om det er nok, om det ikkje her òg utover spørjetimedagane bør vera ei moglegheit i spesielle situasjonar. Det kan vera at ein komite har kort tid på seg på å koma med ei innstilling, dei skal ferdigbehandla ei sak og har eit tett møteprogram, eller at høyringsromma er opptekne. Då kan det vera nødvendig å gi unntak utover spørjetimedagane. Vi trur at dette vil bli spesielt aktuelt i samanheng med avslutninga av sesjonen. Det er på denne bakgrunnen eg no skal ta opp eit forslag på vegner av Senterpartiet og be om støtte frå fleire. Det er eit forslag om eit nytt ellevte punktum, eit tillegg til Presidentskapets tilråding som lyder slik: «For øvrig kan Presidentskapet likevel samtykke i at det også ellers kan holdes åpen høring selv om det er møte i Stortinget eller avdelingene når særlige grunner taler for dette.» Med det forslaget gir vi altså vår støtte til det som Presidentskapet har tilrådd, men gir Presidentskapet høve til å gi unntak om det skulle oppstå ein situasjon der det ville vera til det beste både for saka, for komitearbeidet og for Stortinget elles.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2002-02-28:
Dette gjeld ei sak som no har hatt om lag to månaders prøvetid. Det har allereie utkrystallisert seg visse problem i enkelte komitear, og fleirtalet av komiteane har òg bede om at vi løyser litt på slipsknuten når det gjeld forretningsordenen. Det har fleirtalet i Presidentskapet gjort ved at ein no opnar for at ein under den ordinære spørjetimen kan ha opne høyringar. Det er klart at ein kan diskutere om ein då degraderer enkelte møte i Stortinget. Det fann fleirtalet i Presidentskapet at vi kunne gjere, i og med at den ordinære spørjetimen ikkje legg opp til å gjere vedtak. Dette er jo fordi ein frå komitehald har bede oss om å gjere visse endringar. No har Senterpartiet lagt fram eit nytt forslag i dag. Presidentskapet behandla det så vidt då vi fekk ei munnleg orientering om at dette ville bli framlagt i dag, og vi fann vel ut at vi står på det som vi har gjort. Vi vil no få ein prøveperiode – vi har trass i alt ikkje hatt så lang prøveperiode for å finne ut korleis dette fungerer. Det er først når vi kjem fram til mai–juni – og kanskje oktober, november og desember – at vi verkeleg får prøve korleis det blir med kollisjonar når gjeld opne høyringar kontra møte i Stortinget, for i den perioden vil det òg vere møte både måndag, tysdag, onsdag, torsdag og fredag, og då kan vi kome opp i dette. Men utgangspunktet frå fleirtalet i Presidentskapet er: Lat oss først prøve og sjå korleis dette fungerer, og så får vi eventuelt kome tilbake med ytterlegare tiltak dersom det skulle vere nødvendig. Derfor tilrår eg Presidentskapets fleirtalsinnstilling slik som ho ligg føre.
Inge Lønning (Høyre), 2002-02-28:
Jeg er tilbøyelig til å legge det prinsipp til grunn at når Stortinget fatter vedtak, så vet det hva det gjør. Stortinget fattet et vedtak om å forandre forretningsordenen så sent som på slutten av forrige periode, og denne endringen trådte i kraft 1. januar i år, altså for mindre enn to måneder siden. Det bør i sin alminnelighet være en viss fredningstid for vedtak som Stortinget selv har fattet. Og hvis man skal påberope seg erfaring som begrunnelse for å endre et slikt vedtak etter kort tid, må i hvert fall erfaringsgrunnlaget være noe større enn det man har hatt anledning til å innhente med denne endringen i forretningsordenen. Jeg minner om at et av motivene som lå til grunn for det vedtak stortingsflertallet fattet i fjor – det står gjengitt i innstillingen som punkt to – var: «Medias og publikums oppmerksomhet om tingmøtene kan lett bli enda mindre når det samtidig foregår en åpen komitéhøring.» Det er et synspunkt som har meget for seg. Det antyder at det ikke har gått Stortinget hus forbi at interessen for det som foregår i denne sal, er relativt begrenset fra før av. Og da kan det ikke være en nærliggende oppgave for Stortinget selv å stimulere til enda mindre interesse for det som foregår i salen ved å invitere folk til å interessere seg mer for det som måtte foregå i komiteenes regi i form av åpne høringer. Jeg vil heller ikke unnlate å bemerke at jeg finner det uheldig når man begrunner flertallsforslaget fra Presidentskapet med, som forrige taler gjorde, at det er ikke like farlig med spørretimen som det er med andre møter i denne sal, fordi i spørretimen kan det ikke fattes vedtak. Det er jo det samme som å si at det som foregår i form av debatter i denne sal, eller i form av utveksling av informasjon, det har ingen interesse, det er bare avstemningene som eventuelt påkaller interesse. Det kan ikke være et synspunkt som Stortinget er tjent med å invitere folk til å anlegge. Representanten Solholm brukte uttrykket at det foreslåtte vedtak fra Presidentskapets flertall vil kunne tolkes som en «degradering» av Stortingets spørretime som institutt, og jeg oppfattet ham dit hen at han var enig i at det er en slik tankegang som er innbakt i forslaget til endring av forretningsordenen. Det er begrunnelsen for at jeg for min del har gått imot dette, og jeg vil anbefale Stortinget at man ikke endrer forretningsordenen på det nåværende tidspunkt.