Bent Høie (Høyre), 2015-11-12:
Det er en viktig stortingsmelding Stortinget diskuterer i dag, rett og slett fordi primærhelsetjenesten og omsorgstjenesten i kommunen er den viktigste og største delen av helsetjenestene våre. Det er likevel også sånn at denne meldingen er historisk, fordi det er første gang det blir lagt fram en egen stortingsmelding som omhandler helheten i primærhelsetjenesten i kommunene. Politiske diskusjoner på helseområdet handler ofte om enkeltsaker, enkeltdiagnoser, enkelttjenester og enkeltsykehus. Denne meldingen handler om nærhet og helhetlige løsninger i pasientens helsetjeneste. Vi kan ikke utvikle helse- og omsorgstjenestene uten å løfte blikket og ha en retning for hvor vi ønsker å gå. I arbeidet med denne meldingen har vi gjort nettopp det. Vi har snakket med brukerne, med pasientene. Vi har lagt stor vekt på dialog med dem, med tilsynsmyndigheter og pasient- og brukerombud utover fagmiljøene. Dette ga oss et tydelig budskap om hva som er de største utfordringene, og det er: fragmentering, utfordringer og variasjon når det gjelder kvalitet og kompetanse, ledelse og brukerinvolvering. Dette utfordringsbildet mener jeg også å se av innstillingen at det er bred politisk enighet om. Selv om ikke alle er enige i alle tiltak, håper jeg at vi nå er enige om i hvilken retning vi skal gå. Samhandlingsreformens utfordrings- og målbilde er bredt forankret i Stortinget. Kommunene har fått en viktigere rolle i å sørge for nødvendige helse- og omsorgstjenester til befolkningen, men nå må de også settes i stand til å møte framtidens utfordringer. Meldingen om primærhelsetjenesten viser veien her og tar derfor samhandlingsreformen et viktig skritt videre. Jeg er også glad for at vi har fått ganske bred støtte for mange av disse viktige skrittene. Så vil jeg si og virkelig understreke at kommunereformen er avgjørende for å sette kommunene i stand til å skape framtidens primærhelsetjeneste. Gjennom større kommuner kan vi få bredere og mer solide fagmiljøer, dele kompetanse, skape større bredde i tilbudet og utnytte ressursene bedre. Denne meldingen og stortingsmeldingen om kommunereformen er derfor to meldinger som i realiteten er siamesiske tvillinger. Det er ikke mulig å slutte seg til det målbildet som ligger i denne stortingsmeldingen, uten at en samtidig støtter opp om behovet for å gjøre en endring i kommunestrukturen. Primærhelsemeldingen er én av flere meldinger fra regjeringen det siste året, og meldingene må ses i sammenheng. Jeg tenker spesielt på folkehelsemeldingen, som vi nylig har behandlet, de årlige kvalitetsmeldingene, oppgavemeldingen fra Kommunaldepartementet, legemiddelmeldingen og den kommende sykehusmeldingen. Endringene som foreslås i meldingene, tar utgangspunkt i pasientene, brukerne og de pårørendes erfaringer med tjenestene og utviklingen som vi som land går i møte. Kvalitet og yteevne i de kommunale helse- og omsorgstjenestene er avgjørende bl.a. for hvilken sykehusstruktur vi kan ha, og for kapasitetsbehovet i spesialisthelsetjenesten. Vi har behov for en kommunal helse- og omsorgstjeneste som er god til å forebygge sykdom som bidrar til at brukere og pasienter mestrer livet med sykdom, og at de klarer å leve slik de ønsker, og å delta i samfunnet, og som mestrer sitt eget liv som brukere og pasienter som yter gode tjenester til alle med avanserte og sammensatte behov, som er helt avhengig av godt koordinerte tjenester fra flere. Sykdomsbildet er i endring. Vi lever lenger og har ofte flere sykdommer og helseplager samtidig. Samtidig ligger vi kortere på sykehus, og tilstander som er avanserte og krevende, kommer til å bli håndtert – og håndteres – i kommunene. Organisering, finansiering og regelverk og tradisjon gjør at de kommunale tjenestene er fragmenterte i dag. Vi har dårlig tilgjengelighet og kapasitet på flere områder. De som har store og sammensatte behov, får ikke tjenester som er tilstrekkelig koordinert, og de får ofte for lite medisinsk oppfølging i forhold til den helsetilstanden de har. Personer som er i risikosonen for å utvikle sykdom, eller som har en kronisk eller langvarig sykdom, får ikke i dag god nok opplæring eller tett nok oppfølging for å forhindre en forverring, og blir derfor sykere enn nødvendig. Brukere tas ikke i tilstrekkelig grad med i beslutninger om egen helse og behandling. Regelen om at ingen beslutninger om meg, må tydeligere fram i alle deler av helsetjenesten. Dette er også en utfordring på systemnivå, der en planlegger og utvikler tjenesten. Så har vi også begrensede kunnskaper om de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Det gjør det vanskelig å lede, og det gjør det vanskelig å drive systematisk kvalitetsforbedring og forskning. Meldingen ser på helheten og finner fellesnevnere for mange av disse utfordringene. Meldingen vektlegger tiltak som skal føre til økt kompetanse, bedre ledelse, flerfaglighet, teamorganisering, bedre utnyttelse av IKT og velferdsteknologiske løsninger. For å ta det første først: Vi trenger flere med kompetanse, vi trenger flere med høyere kompetanse, og vi trenger flere med bred klinisk kompetanse. I budsjettet for 2016 beskriver vi Kompetanseløft 2020, vår plan for rekruttering, kompetanse og fagutvikling i de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Riktig kompetanse i helse- og omsorgstjenestene er så grunnleggende at vi mener at dette bør framgå av lov. Opplistingen er selvfølgelig ikke uttømmende, men vi mener det er kompetanse som er helt avgjørende for at det i det hele tatt skal være mulig for kommunene å gi gode primærhelsetjenester. Den type kompetanse bør lovfestes. Regjeringen vil at de helse- og sosialfaglige utdanningene og videreutdanningen i større grad må tilpasses tjenestens kompetansebehov. Vi vil se på innholdet i utdanningene, behovet for endringer og om noen utdanninger skal kvalifisere til nye roller og oppgaver. Deling av kompetanse er et viktig tiltak. Meldingen foreslår å speile spesialisthelsetjenestens veiledningsplikt overfor kommunene. Dette er viktig prinsipielt. Kommunene vil nå få en veiledningsplikt overfor spesialisthelsetjenesten. Det er et klart uttrykk for at vi likestiller disse to delene av helsetjenesten og erkjenner at begge tjenestene har erfaringer de kan lære av hverandre. Det må også legges til rette for mer kompetansedeling innad i kommunene. For å utvikle tjenestene og endre arbeidsmåter kreves det god ledelse. Det handler om å planlegge og gjennomføre tjenestene på en god måte. Vi er derfor nødt til å bedre lederutdanningen – og det har vi allerede gjort – og stille tydelige krav til ledelse. Kommunene har i dag stor frihet til å bestemme hvordan de vil organisere tjenestene. Jeg forventer likevel at de tør å tenke nytt. Slik det er i dag, er tjenestene organisert ut fra personellet og ikke ut fra brukernes behov. Regjeringen vil skape rom for nytenking, slik at yrkesgrupper med forskjellig kompetanse og som yter ulike tjenester, kan utfylle hverandre. De kommunale helse- og omsorgstjenestene skal yte tjenester til mennesker i alle aldre. Pasientene er ikke en ensartet gruppe. Mange står i fare for å utvikle sykdom, andre har en sykdom de må leve med, noen har flere sykdommer på en gang, og andre er veldig syke. Meldingen beskriver to ulike team: primærhelseteam og oppfølgingsteam. I en gjennomsnitts kommune er det få pasienter med hver diagnose, også de vanlige. Ofte har pasientene flere diagnoser. Derfor må funksjon og behov, ikke diagnose, være styrende for hvordan teamene arbeider. Jeg ser av innstillingen at det er noe ulik oppfatning av team. Jeg vil presisere at jeg ikke nå snakker om nye siloer, men en måte å arbeide på som skaper fleksibilitet og samarbeid. Et primærhelseteam er en utvidelse av fastlegepraksisen. Kjernen i teamet er allmennlege, sykepleier og administrativt personell. Teamet er befolkningens primære kontaktpunkt med helse- og omsorgstjenesten. Dette kjerneteamet samhandler med andre og kan utvides med flere. Primærhelseteam vil videreføre den kontinuiteten i kontakten mellom pasient og behandler som fastlegen står for i dag, samtidig som de koordinerer tjenestene og gir større bredde i tjenestetilbudet. Fastlegen er naturlig leder av dette teamet. Noen pasienter har behov utover det primærhelseteamet kan levere. Dette er gjerne brukere av hjemmetjenester med behov for en fast kontaktperson, strukturert oppfølging og en individuell plan. Oppfølgingsteamet kartlegger brukerens mål og behov og tilrettelegger og skreddersyr et tilbud, slik at flere kan behandles i eget hjem framfor i sykehus eller institusjon. Sykepleier med bred klinisk kompetanse vil være en naturlig leder av et oppfølgingsteam.