Oddvard Nilsen (Høyre), 2004-03-05:
Vi lever i en tid med voksende global nærhet. Nasjonale grenser kommer til å bety mindre – individenes frie valg kommer til å bety mye mer. Globaliseringen gir derfor «En verden av muligheter», som Regjeringen har kalt meldingen. Motstanderne av globalisering hevder ofte at det fører til ulikheter i verdensøkonomien – det er feil. Det foreligger en rapport om dette, som kom ut i år 2000, «Globalisering og ulikhet». Jeg skal ikke dra sitatene for langt, men ta ett sitat, hvor det står at det har funnet sted «en entydig reduksjon i internasjonal inntektsulikhet i fra 1960-tallet og fram til 1997.» Globalisering har altså gjort verden til et bedre sted å være både økonomisk og demokratisk. Selvsagt står det mye tilbake, men vi er på rett vei. Det er derfor kanskje også grunnen til at de fattige land er så opptatt av at globaliseringen skal fortsette. Flere har vært inne på de undersøkelsene som har vært gjort, og de viser at det er en betydelig oppslutning om globaliseringen i de fattigste landene. Da kan man undres over hvem motstanderne er. Jo, det er mennesker fra den rikeste delen av verden, ulike grupperinger, men veldig ofte partier på venstresiden i det politiske landskapet. Tradisjonelt har sosialister vært tilhengere av at samfunn skal styres ovenfra og nedover gjennom statlige plan- og styringssystemer. Globaliseringen drives av helt andre krefter, som i stor grad vokser nedenfra og i bredden. Det medfører en kollisjon mellom tradisjonelle sosialistiske styringsideer og globaliseringens egenart. Best kommer dette til syne når debatten dreier seg om frihandel og markedsøkonomi. Innstillingen bekrefter i dag nettopp at skillelinjene også i dette hus går langs de samme linjer – motstanderne representert ved Senterpartiet og SV. Det er ikke rart at mange i de fattige land oppfatter dette som et ønske fra den rike verden om å dra stigen opp etter seg og hindre at andre oppnår den samme velstand som de har – altså frata dem en «verden av muligheter». Spesielt provoserende må det være for de mennesker fra fattige land som har levd i historien. De minnes sikkert at på 1950- og 1960-tallet var Marx den ledende stjernen for venstresiden, og hvor de samme argumentene ble brukt, men som bare førte disse folkene ut i fattigdom og diktatur. Men globaliseringen er ikke problemfri, noe også utenriksministeren var inne på i sitt innlegg. Den er en betydelig utfordring for en nasjon som Norge. Konkurransen blir hardere, kravene til omstillinger øker, og en mer effektiv ressursutnyttelse blir påtrengende. Norge er et lite land, har en åpen økonomi og er i særdeleshet avhengig av å være konkurransedyktig med sine produkter. Derfor angår globaliseringen også vår hverdag både på kort og på lang sikt. Vi må utnytte de mulighetene som globaliseringen gir, men også ruste oss til de utfordringer den medfører. Det er nødvendig om vi skal opprettholde vår velferd og samtidig bidra til at mennesker i andre land også kan øke sin levestandard. Det å være internasjonalt konkurransedyktig er krevende for et lite land med spredt befolkning og store avstander til markedet. Trøsten er at i en globalisert verden er det ikke om å gjøre å være størst, men raskest. I så måte har jeg nok atskillig mer tro på den konservative ideen om at vi endrer for å bevare, enn venstresidens systemkonservatisme. Erfaringen tilsier at land ikke kan beskytte seg til økonomisk fremgang – for en kort tid: ja, i et lengre perspektiv: nei. Evnen til å kunne omstille seg, ta utfordringer på sparket, ligge i forkant og samtidig ha den nødvendige forutsigbarhet og langsiktighet i politikken blir derfor viktige stikkord for et land som Norge i en verden som stadig blir mer globalisert. I tillegg er det slik at globaliseringen også kaller på engasjement på områder hvor enkeltstater ikke kan løse dette alene, men hvor det må løses i fellesskap. Det er viktig at globaliseringen i denne sammenheng også kaller på en nasjon som Norge. Det er muligheter i globaliseringen, men også forpliktelser. Jeg konstaterer med glede at det er stor oppslutning om den meldingen som er fremlagt. Den er god, både i sine analyser og i sin tilnærming. Den er kanskje aller best med hensyn til å peke på hvilke utfordringer dette innebærer for Norge, og hvilke løsninger som må ligge her for vår del. Meldingen heter «En verden av muligheter». Kanskje kunne det også være slik at når den iskalde vinden blåser, som et kinesisk ordtak sier, bygger noen leskur, andre bygger vindmøller. Denne regjering har tenkt å bygge vindmøller.