Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-12-01:
Jeg synes den debatten vi har her i salen i dag, og også den som pågår i det offentlige rom, er veldig bra. Sykefravær dreier seg ikke bare om å være syk, slik man kan få inntrykk av når man hører argumentene fra Høyre og Fremskrittspartiet. Disse argumentene har etter min mening et for ensidig fokus på tiltakene alene, de er i hovedsak knyttet til forholdet mellom arbeidsgiver og arbeidstaker. Fremskrittspartiet vil trylle de uføre bort ved å kutte bevilgninger til trygdeordningene fra nyttår, og er kanskje det partiet som snakker mest om «vondt i viljen». Det tror jeg er en sykdom som kun finnes i Fremskrittspartiets diagnoseliste. Noen ganger har en følelsen av at Fremskrittspartiets politikk er litt sånn: ute av syne, ute av sinn. Fjerner vi det fra budsjettet, er det borte. Å gjøre noe varig og konsistent med integrering av flere i arbeidslivet, har med de store sammenhengene i samfunnet å gjøre. Det er en utfordring som krever de brede løsningene, og spesielt viktig er det å følge opp statsministerens invitasjon til en bred debatt der trepartssamarbeidet står sentralt, og utvikle IA-avtalen videre. Vi har den laveste ledigheten i Europa – og en av verdens beste velferdsordninger. Når jeg hører argumentasjonen fra Høyre, kan det nesten høres ut som om det sistnevnte er litt betenkelig. Jeg er stolt av både den lave ledigheten og de gode velferdsordningene. Men vi er alle enige om at vi har for mange som er utenfor arbeidslivet i dag. Vi må jobbe enda hardere for å få flere i jobb. I de siste dagene har vi hørt i media om unge som sliter med angst, og som får hjelp for sent, og om økningen i antall med lettere psykiske plager som sykmeldes. Prognoser sier at vi vil få flere personer med varige sykdommer som kols og diabetes, og spesielt vil det være flere med psykiske lidelser som angst og depresjon samt rusavhengighet i årene som kommer. Det aller viktigste er å snu de store og massive sammenhenger som gjør at helse er skjevt fordelt i befolkningen, og følge opp de tiltakene som St.meld. nr. 20 for 2006–2007, Nasjonal strategi for å utjevne sosiale helseforskjeller, har satt opp. Samhandlingsreformen, med fokus på tidligere innsats, mer forebygging og bedre sammenheng i tjenestene, vil være et viktig bidrag for å hindre at mange blir så syke at de blir lenge borte fra og etter hvert utstøtt av arbeidslivet. For Arbeiderpartiet er arbeid et av de vesentligste velferdsmålene, for ikke å si det vesentligste, i en velferdsstat. Vi vet i dag mye om sammenhengen mellom yrkesdeltakelse og god helse, mye mer enn vi gjorde før. Vi vet at det å ha en jobb å gå til, er et gode. Det er godt for oss i det store, fordi det gir meg tilhørighet i en større sammenheng og skaper samfunnsverdier, og i det små, fordi jeg har noen å snakke med hver dag, jeg får venner og bekjente og hører nytt, og tilfredsstillelsen av å gjøre en god jobb gjør noe med selvrespekten og stoltheten vår. Derfor er fravær en dobbel trussel. Det fører til mer isolasjon, dårligere nettverk, og noen opplever å bli utstøtt, og det fører til lavere verdiskaping i samfunnet. Så av hensyn til den enkelte og av hensyn til fellesskapet er det en utfordring også for oss at sykefravær og det å være utenfor arbeidslivet rammer mange. Personer med psykiske lidelser og rusproblematikk som ikke har jobb, oppgir at det de savner mest, ikke er flere legetimer eller sykehusinnleggelser – eller for den saks skyld kanskje lengre sykmelding. Nei, de ønsker mest av alt å være en del av et fellesskap, ha venner og et sosialt nettverk. Ensomhet og isolasjon er de viktigste negative konsekvenser av et arbeidsliv som ikke klarer å tilpasse seg at alle er forskjellige. Vi snakker ofte om sykefravær som en konstant størrelse. Er den gått opp eller ned? Men sykefravær er ingen konstant størrelse. Kompleksiteten viser seg i statistikkene, som det også er referert til i flere innlegg i debatten her i dag. Sykefraværet varierer fra fylke til fylke, fra yrke til yrke, og det varierer mellom kjønn og alder. Det varierer med nedgangs- og oppgangstider, og helse og dødelighet henger sammen med sosiale og økonomiske forhold. Det er uheldige kombinasjoner mellom sosial status og helse og sykdom. St.meld. nr. 20 for 2006–2007, Nasjonal strategi for å utjevne sosiale helseforskjeller, viser at skal vi bedre helsen i befolkningen, må vi redusere disse forskjellene. Agderforskning har studert hva som kan forklare den høye uføreandelen blant unge på Agder, og tittelen på rapporten er: Et liv jeg ikke valgte. I den pekes det nettopp på sammenhengen mellom oppvekst, skole, familieforhold og samfunnskultur som vesentlig for å gi unge mennesker bedre tilhørighet til samfunnsliv og arbeid.