Leif Audun Sande (Arbeiderpartiet), 2018-10-18:
Eit av dei områda som politiet har hatt store problem med å handtere, er varsling. Me har hatt Monica-saken i Bergen og fleire andre saker i kjølvatnet av den – fleire i Bergen. Mange beskrivingar har gått på ein organisasjon som er prega av ukultur, og der det er vanskeleg å seia ifrå. Det er bra at statsråden no seier at det vert tatt tak i dette. For det å stå fram som varslar kan vera veldig tungt. Eg har lyst til å seia nokre ord om det. Det er ikkje berre det å skulla tora å varsla utan frykt for represaliar som er utfordringa. Det er like mykje det at ein som varslar vert ståande heilt aleine. Ein kan risikera å få både arbeidskollegaene mot seg, fagforeiningane mot seg, sine overordna mot seg og samfunnet rundt mot seg, og føla at mogelegheitene for karriere har vorte sette på spel. Eg har sett politifolk som har varsla, stå fram i media og hevda at dei til og med føler dei vert straffa i arbeidsmarknaden som arbeidssøkjarar til ny jobb. Ryktet som varslar øydelegg, og det har med kultur å gjera. Ein skal ikkje sladra; illojale folk ønskjer ein ikkje. Først i 2007 kom det inn føresegn om varsling i norsk arbeidsmiljølovgjeving. Hensikta var å signalisera at i norsk arbeidsliv er varsling både lovleg og ønskjeleg. Me var svært tidleg ute med å gje varslarar dette vernet i lova. Først og fremst var det lagt vekt på det demokratiske aspektet ved retten til å kunna seia ifrå – å verna ein demokratisk rett til å ytra seg utan å få straff for det. Det var svært viktig. Men varsling er mykje meir enn det. Det er like viktig at varsling vert sett på som eit av dei viktigaste tiltaka i samfunnet for å få fram ukultur og straffbare forhold i tette organisasjonar – med tanke på å avdekkja forhold som har skjedd, men først og fremst for å hindra at ting skal skje. Tenk kor store skadar me kunne unngått i samband med store ulukker og andre hendingar dersom me i forkant hadde kome fram til det me veit i etterkant, om nokon hadde tort å stå fram og fortalt det dei visste før ulukka skjedde. I dei seinare åra har me fått avdekt mange saker fordi folk har varsla, og det er heilt sikkert fleire saker som kunne ha vore unngått om nokon hadde varsla. Varslarutvalet som nettopp la fram innstillinga si, nyttar tal som seier at samfunnet i dag sparar 12 mrd. kr på varsling, og at kvart år vert anslagsvis 18 000–20 000 kritikkverdige forhold retta opp etter varsling. Varsling sparar samfunnet, både gjennom at me unngår at negative ting skjer, og gjennom det at ein alternativt må bruka store beløp på tilsyn for å oppnå det same. Me har eit varslarvern, men likevel ser me at ute i samfunnet vert teieplikt og lojalitet til organisasjonen framheva som langt viktigare enn varsling. Det hjelper ikkje mykje med flotte prosedyrar om varsling dersom ein i praksis gjev åtvaring i staden for påskjønning til den som varslar. Det ser folk, og det skremmer dei andre frå å varsla sjølve. Ein skal kunna skriva eit lesarbrev om kritikkverdige forhold i bedrifta ein jobbar i, utan å få trugsel om å mista jobben. Me har i Noreg styrkt varslarvernet vårt gradvis, siste gongen i 2017. Varslarutvalet som regjeringa sette ned, har no føreslege å styrkja varslarvernet ytterlegare på fleire område. Det er viktig at dette arbeidet vert følgt opp, det er viktig at me jobbar fram ein kultur der det skal vera lov å seia ifrå, og det er viktig å få organisasjonar – det vera seg politiet eller andre organisasjonar – som er gode på dette området i dag. Dette må verta betre. Skal kulturen for varsling i politiet styrkjast, har justisministeren eit stort ansvar – og andre på sine område. Skal varslinga som norm i samfunnet styrkjast, krevst fleire overordna tiltak, og varslarutvalet føreslår fleire. Det viktigaste er å skapa endå større tryggleik for varslarane – sikkerheit for at gjengjelding ikkje skal kunna skje, og gje mogelegheit for rettleiing for når eit varsel skal gjevast. Det er m.a. føreslege å oppretta ei eining i samfunnet som skal kunna vera tilgjengeleg for varslarar og gje dei det rettsvernet dei treng. Det er eit godt forslag, det er viktig og noko Arbeidarpartiet vil følgja opp for å få på plass. Eg håper regjeringa òg vil følgja det opp.