Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-12-13:
Som flere av mine medrepresentanter har vært inne på, fikk vi tirsdag denne uken nyheter om oppgang i resultatene fra TIMSS og PIRLS. Det er positivt, og jeg tenker at representanten Wickholm ikke skal være så lei seg for at representanten Aspaker snudde, for som Jakob sier: «Den som får en synder til å vende om fra sine ville veier, berger sjelen hans fra døden og skjuler en mengde synder.» Og som også Johannes skriver i sitt tredje brev: «Ikke noe gleder meg mer enn å høre at mine barn lever i sannheten.» Men det er jo først og fremst lærerne som i dag fortjener honnør for å ha snudd dette i skolen. Jeg er glad for det kunnskapsløftet som ble satt i gang av Bondevik II, og at det nå ser ut til å gi gode resultater. Kunnskapsløftet er basert på en bred erkjennelse av at vi aldri har lov til å ta hvileskjær og slå oss til ro med at elevene har svake basiskunnskaper og ferdigheter i lesing, skriving og regning. Samtidig mener jeg at resultatene i PISA og andre tester i altfor stor grad får lov til å legge hovedpremissene for de utdanningspolitiske prioriteringene vi gjør. Problemet er at læreplanens brede samfunnsmandat ikke legges til grunn for testene, men at det blir OECDs snevre økonomiske tilnærming til hva som er viktig, som blir gjeldende. Jeg mener at skolen trenger et bredere kunnskapssyn. Vi i Kristelig Folkeparti har løftet fram UNESCOs «Pillars of Education» for å demme opp mot et smalt og ensidig økonomisk basert kunnskapssyn. All utdanning må hvile på fire bæresøyler: «learning to know» – kunnskap og viten «learning to do» – ferdigheter og praktisk handling «learning to live together» – fellesskap og sosial kompetanse «learning to be» – personlighets- og karakterutvikling Hvis vi slurver med en av de søylene, svekker vi likevekten og gjør at den norske skolen blir til forveksling lik det skeive tårn i Pisa. Kristelig Folkeparti støtter ikke et ensidig skolepolitisk fokus på målstyring og kunnskap, krav og kontroll. Vi vil påpeke at skolen er et veksthus, ikke kun en kunnskapsproduserende bedrift. Vi vil ha en skole som tar sitt brede danningsmandat på alvor og gir barn og unge både utdanning og personlig danning. Derfor mener jeg at Kunnskapsløftet trenger å støttes opp av et verdiløft. På samme måte som de grunnleggende ferdighetene, må kjerneverdier, nedfelt i skolens formålsparagraf, inngå i den lokale skoles store og forpliktende fellesprosjekt: respekt for menneskeverdet og naturen, åndsfrihet, nestekjærlighet, tilgivelse, likeverd og solidaritet. Skolens kvalitetsoppdrag er å gi alle barn og unge gylne øyeblikk hver eneste dag. Fordi hvert barn er unikt og kommer til skolen med hele sin livsfortelling, er mangfoldet skolens største utfordring. Derfor er den så viktig som arena for dialog og brobygging, der vi som enkeltmennesker og grupper er, og vil være, forskjellige. Derfor må kampen mot mobbing hver dag vinnes på nytt, gjennom systematisk arbeid. Derfor trenger vi større variasjon mellom teori og praktiske læringsformer. Derfor trenger skolen ikke bare flere og enda bedre lærere, men også miljøterapeuter og helsesøstre. Skolens fremste oppgave er til syvende og sist å gjøre alle barn og unge til vinnere i sitt liv. Dette er det siste statsbudsjettet vi behandler i denne perioden. Kristelig Folkeparti har vært gjenkjennelig hele veien med hensyn til hvordan vi har forholdt oss til regjeringens forslag. Vår argumentasjon og våre standpunkt er de samme. Vi mener regjeringens grunnleggende problem i skolepolitikken er at de har prioritert feil gjennom å bruke milliarder på flere timer. Vi ønsker oss en ny kurs i skolepolitikken, hvor vi i stedet for flere timer satser på flere og enda bedre lærere, en bedre ungdomsskole og kampen mot frafallet i videregående. Som det står i Jobs bok: «Så la oss velge det som er rett, og sammen finne ut hva som er godt.» En god skole er helt avhengig av gode og mange nok lærere. Læreren er skolens viktigste ressurs, og vi ønsker derfor å bruke de store pengene på lærerne. Relasjonen mellom lærer og elev er mye mer avgjørende for en god skole enn det dagens regjering legger opp til. I Kristelig Folkepartis alternative budsjett foreslår vi å øke lærertettheten gjennom å bevilge 250 mill. kr til flere lærere. Vi ønsker også en mer ambisiøs satsing på etter- og videreutdanning for lærere og foreslår 260 mill. kr til dette. I tillegg har vi i vårt alternative budsjett bevilgninger til vår obligatoriske mentorordning, som er knallgod, og som flere burde ha gått inn for. Manglende mestring og motivasjon får ekstra store utslag på ungdomsskoletrinnet. Derfor foreslår vi å bevilge 20 mill. kr mer gjennom prosjektet Ny GIV til kvalitetsutvikling i ungdomsskolen. Det skal brukes til en mer praktisk rettet undervisning samt å få flere yrkesgrupper inn i ungdomsskolen. Mobbing i skolen er et omfattende problem. Mobbing er komplisert og følelsesladet, det er veldig krevende for alle involverte parter, og det er vanskelig å løse situasjonen. Når foreldre og elever opplever at de ikke blir tatt på alvor, er det viktig å ha et sted å henvende seg til for å få hjelp. Derfor mener vi i Kristelig Folkeparti at det bør innføres et mobbeombud i hvert fylke, slik Kristelig Folkeparti har fått gjennomført i Buskerud. Det vil være et sted hvor det på et tidlig tidspunkt er lett for foreldre å henvende seg for å få hjelp til hvordan det skal bli slutt på mobbingen. Det er store ulikheter i det kommunale kulturskoletilbudet. Mange står i kø, og det er langt fram til målet om et godt kulturskoletilbud for alle som ønsker det. Regjeringens løsning på dette, og første gang de fikk fart på kulturskolesakene i denne regjeringsperioden, var da de kunne innlemme det i heldagsskoletenkningen, med å la det bli et kulturskoletilbud i skole- og SFO-tiden på barnetrinnet, 1.–4. trinn. Jeg mener at én time gratis kulturskole i skoletiden ikke løser problemet. I stedet bør det være en opptrapping gjennom øremerkede statlige midler til kulturskolene på kulturskolenes egne premisser. Jeg har vært innom Kongshaug i to av replikkene mine og går ikke veldig mye mer inn på situasjonen der, men det er en uløst situasjon for neste skoleår, og man kommer i en veldig vanskelig situasjon. Jeg vil avslutte den saken med å sitere fra Paulus’ første brev til korinterne, hvor han sier: «På samme måte er det med livløse instrumenter som fløyte eller harpe. Hvis det ikke er forskjell på tonene deres, hvordan kan en da oppfatte hva som blir spilt?» Vi må satse på kunnskap, utdanning og forskning. Det er bekymringsfullt at dagens regjering i løpet av sine budsjetter systematisk har nedprioritert universitets- og høyskolesektoren eller ikke klart å satse på forskning på en god nok måte. Vi mener at hvis vi skal få forskningen i næringslivet opp på et akseptabelt nivå, må vi legge til rette for stimuleringsordninger som SkatteFUNN, andre ordninger og BIA-midler, som gjør at vi får den finansieringen opp. En skulle tro ti minutter er mye, men det blir alltid litt for liten tid! La meg bruke de siste minuttene på kirkebudsjettet. Vi har nå fått den første kirkeutnevnte biskopen i Den norske kirke. Men finansieringsansvaret har dette Stortinget gjennom stat–kirke-forliket sagt at det fortsatt står for. Vi har fastsatt en trosopplæringsreform som skulle være et 5-årig prosjekt, som skulle løpe fra 1. januar 2004, og at reformen så skulle trappes opp de neste fem årene til 250 mill. kr i 2003-kroner. Veldig mange menigheter har ennå ikke fått ta del i den reformen fordi regjeringen ikke har fulgt den opptrappingsplanen som vi var enige om. Vi ønsker hurtig å komme i havn med det som Stortinget lovte den gangen. Det ville være å ta hele stat–kirke-forliket på alvor. Det er viktig også at Kirken har tilgang til nye verktøy og virkemidler for å ivareta sitt samfunnsoppdrag. Kirkerådet og KA har i mer enn to år forberedt en felles plattform for Kirkens digitale kommunikasjon. Anskaffelsen har vært ute på anbud, og valg av leverandør er nå inne i sluttfasen. Men planene for en enhetlig nettsatsing for Den norske kirke står nå i fare for å stoppe helt opp i og med at det ikke ble foreslått bevilgninger i neste års budsjett. Dermed er det en stor fare for at viktig kompetanse og investeringer som allerede er gjort, kan gå tapt. Dette ønsker Kristelig Folkeparti å endre, og det gjorde vi i vårt alternative budsjett – som for øvrig hadde vært et mye bedre budsjett enn det som ligger til grunn for dagens budsjettdebatt.