Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-06:
Representantforslaget fra Fremskrittspartiets medlemmer Gjermund Hagesæter, Ulf Leirstein, Christian Tybring-Gjedde og Jørund Rytman inneholder forslag om å heve grensen for tollfri import fra 200 kr, slik vi har i dag, til 1 000 kr, videre at grensen blir oppjustert i tråd med konsumprisindeksen. Forslaget er fremmet flere ganger tidligere, under forskjellige regjeringer. Og denne gang som tidligere får forslaget kun Fremskrittspartiets egne stemmer. Forslaget begrunnes ut fra forbrukerhensyn. Det kan se ut som begrunnelsen for forslaget bygger på en idé om at denne ordningen er en slags parallell til taxfree-ordningen en har på flyplasser, ferger til utlandet osv. Det er det ikke. Bakgrunnen for ordningen er at det i Norge, som i de fleste land, beregnes merverdiavgift ved omsetning av varer. Hovedregelen er at dette gjelder enten varen kjøpes i butikk, bestilles fra norsk nettbutikk, eller importeres fra utenlandsk nettbutikk, dette for å sikre at avgiften blir den samme på de varer som forbrukes i Norge, uavhengig av hvor de kjøpes. Dersom det ikke var slik, ville det åpenbart ført til konkurranseulempe for norske butikker som ville måtte konkurrere med utenlandske nettbutikker som ikke betaler merverdiavgift verken i avsenderlandet eller i mottakerlandet. Unntaket for varer som koster under 200 kr, som er fritatt for merverdiavgift og dermed også tollbehandling, er begrunnet ut fra administrative hensyn samt at det er enklere og mer brukervennlig. I perioden mars 1999-mars 2001 ble ordningen opphevet, og vi hadde i denne perioden beregning av avgift fra første krone. Begrunnelsen for dette var hensynet til konkurranseforholdene for norsk næringsliv. Når en i 2001 valgte å gå tilbake til ordningen med 200 kr tollfri grense, var det grunnet praktiske ulemper for Tollvesenet, altså ikke forbrukerhensyn. Det er likevel åpenbart at dette oppfattes som, og er, et gode for forbrukerne. På 1970-, 1980- og 1990-tallet var det å importere stort sett virksomhet for de få, for de spesielt interesserte som søkte varer som ikke var tilgjengelige i Norge. Mye av dette var musikk og film som ikke var å få kjøpt i Norge. De siste ti årene har bruken av nett og netthandel eksplodert, og er økende. På nettet får en mange tilbydere, og konkurransen om kundene og vareutvalget er stort. Dette er fint for forbrukerne. Problemet i denne sammenheng er konsekvensen for norske næringsdrivende som skal konkurrere med utenlandske tilbydere som ikke trenger å betale merverdiavgift. Vår oppgave blir da å avveie praktiske hensyn for Tollvesenet og kundene mot hensynet til norske næringsdrivende. Flertallet ender derfor opp med en konklusjon om at grensen fortsatt bør ligge på 200 kr, som likevel er en ulempe for norske bedrifter, men en ulempe som er akseptabel. Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti har et forslag om heving til 400 kr i statsbudsjettet for 2009. Også her vektlegges forbrukerhensyn, og det vises til at grensen ikke er endret på over 30 år. Samtidig er de klare på at en prisjustering til 1 000 kr ville ramme de næringsdrivende uforholdsmessig hardt. En velger derfor en løsning med å velge dobling av dagens beløp uten noen nærmere begrunnelse for hvorfor. Det kan virke kjipt for forbrukerne at vi ikke endrer grensen for tollfri import jevnlig. Da må jeg vise til hovedbegrunnelsen tidligere, nemlig at ordningen ikke er etablert med begrunnelse i å være et forbrukergode, men med begrunnelse i administrativ forenkling. Det er ikke slik at regjeringspartiene aldri vil kunne endre grensen for tollfri import, men en slik endring må i så fall komme fordi Toll- og avgiftsdirektoratet finner det formålstjenlig, i tillegg til at vi vurderer konsekvensene for norske næringsdrivende som akseptable. Det er nok første gang jeg siterer tidligere finansminister Per-Kristian Foss, i hvert fall hvor jeg er enig i hele sitatet. I sitt brev til samme forslag skrev han den 10. mars 2005: «Her må man forsøke å finne en balanse mellom hensynet til en så smidig innførsel som mulig for forbrukerne og hensynet til norsk næringslivs behov for like konkurransevilkår.» I Dokument nr. 8-forslaget fra fremskrittspartirepresentantene står det at det ikke er merverdiavgiften som er det største problemet med den lave grensen for tollfri import, men det høye gebyret som Posten som monopolbedrift tar. Som også finansministeren skriver i sitt brev av 10. april, gjør jeg oppmerksom på at markedet for postpakker ble konkurranseutsatt fra 1. juli 2003. Posten beregner heller ikke lenger gebyr for pakker under verdigrensen på 200 kr. For pakker med verdi av mellom 200 kr og 1 000 kr beregner Posten seg et gebyr på 92 kr. Vi kan være uenige om beløpsgrenser for tollfri import, men vi er, slik jeg oppfatter, alle enige om at vi ønsker å gjøre den ordningen vi har, så fleksibel og rimelig som mulig for forbrukerne. Vi er derfor fornøyd med at Toll- og avgiftsdirektoratet er i ferd med å utvikle en betalingsløsning for internettfortolling som skal gjøre det lettere å få gjennomført fortolling for privatpersoner. Dette går ut på at man skal kunne betale over nett. Det er videre gjennomført pilotdrift på visse forenklinger i fortollingsprosedyrer for pakkeforsendelser. Disse skal gjøre det enklere for aktører som formidler forsendelser, å fortolle store mengder pakker. I begrunnelsen fra forslagsstillerne legges det vekt på at beløpet for tollfri import ikke er endret på over 30 år. Og jo, jeg er enig i at ved første tanke virker dette urimelig. Men det er lov å tenke noen tanker til. Det første en bør vurdere, er om 200 kr er en ok grense, eller om en ønsker den endret oppover, og hvilke konsekvenser det i så fall vil ha. Det vi må ha med oss i vurderingene, er da følgende: Internett/datakunnskap har gjort kjøp og import over nett utrolig mye enklere. Handel over nett har eksplodert, og øker raskt. En mengde varer egnet for netthandel har de siste årene blitt mye, mye billigere. En dvd-spiller f.eks., som for seks-syv år siden kostet 5 000 kr, kan en nå få for under 500 kr. Det er gjort klare forenklinger når det gjelder betaling/fortolling/forsendelse. Konkurransen i markedet er større enn noen gang, til forbrukernes beste. Folk er mer mobile, og vi ser allerede at hele Norge fungerer som ett marked. Typiske ting som blir handlet med dagens grense, er musikk, filmer, spill, kontaktlinser osv. En heving av grensen til 1 000 kr åpner for en helt annen verden. Hvilke typer produkter er det vi da snakker om? Jeg vil ta for meg forbrukerelektronikk. Dette er samme type produkter «world wide» - det er internasjonal garanti, og det er internasjonale merkevarer. Hvis en ser på antall solgte elektronikkprodukter i året i Norge, er det for fotoapparater snakk om ca. 500 000, for mp3-spillere 200 000, for klokkeradioer 60 000, for reiseradioer/bordradioer 320 000 og for dvd-spillere 450 000. Som en ser, bare for denne varegruppen utgjør det over halvannen million solgte produkter. Regner en da med at en tredjedel av disse koster over 1 000 kr, sitter en igjen med ca. én million enheter solgt av norske handlere som over natten skal konkurrere med andre som i utgangspunktet stiller med 25 pst. forsprang på pris. En trenger ikke sort, spiss hatt på hodet for å skjønne konsekvensene for norske forhandlere og norske arbeidsplasser om dette skulle skje. Dersom det var slik at vi bare var konsumenter, var forslaget om å heve grensen til 1 000 kr et godt forslag. Som samfunnsborgere må vi også ha en videre forståelse og ta ansvar for mer enn eget forbruk. Jeg viser til merknadene fra komiteens flertall og til komiteens tilrådning, at forslaget i Dokument nr. 8:72 ikke vedtas.