Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-10-04:
Trontalen er stedet for å løfte blikket og diskutere de store utfordringene for Norge. Hvordan bekjemper vi arbeidsløsheten og skaper arbeid til alle? Hvordan skaper vi trygge arbeidsplasser med lønn og arbeidsvilkår som folk kan leve med? Hvordan lar vi flere barn og unge få de kunnskapene de vil trenge i framtiden? Og hvordan setter vi folk i gang med å gi eldreomsorg og helsehjelp til folk som trenger det? Vi ser nå etter tre år en Høyre–Fremskrittsparti-regjering som ikke har svaret på disse store spørsmålene. Dette er nå den tredje trontaledebatten hvor arbeidsløsheten er et stort og alvorlig tema. 139 000 mennesker går ledig i stedet for å bidra til verdiskaping – 139 000 mennesker som kunne bidratt i industri, handel, service, helse, omsorg og skole. Hardest rammet er ungdom, unge mennesker som går inn i voksenlivet uten en fast jobb å gå til. I 2013 skulle Høyre og Fremskrittspartiet få slutt på utenforskapet. I dag står flere utenfor arbeidsmarkedet enn noen gang. Deltagelsen i arbeidslivet går kraftig ned. Antall ungdommer som står utenfor både arbeid og studier, er rekordhøyt, og antall uføretrygdede ungdommer vokser rekordraskt. I 2014 var svaret fra regjeringen at arbeidsløsheten skyldtes oljeprisfallet, og at regjeringens politikk snart kom til å virke. I trontaledebatten i 2015 sa regjeringen at arbeidsløsheten skyldtes oljeprisfallet, og at regjeringens politikk ville virke snart. Og i år hører vi igjen at arbeidsløsheten skyldes oljeprisfallet, og at regjeringens politikk vil virke snart. Men denne tredje trontaledebatten holdes altså på et tidspunkt hvor antallet arbeidsløse i Norge er større enn det noen gang har vært i hele Norges historie. Spørsmålet er: Hvor lenge skal regjeringen skylde på oljeprisfallet, og hvor lenge skal 139 000 arbeidsløse vente på en politikk som virker? Noen av oss hadde i 2013 en liten mistanke om at de nye ideene og nye løsningene egentlig kom til å bli gammel Høyre- og Fremskrittsparti-politikk: skattekutt til de rikeste, velferdskutt til de fattigste, privatisering, salg av norske fellesskapsverdier og større forskjeller mellom folk. Dessverre fikk vi rett. Regjeringens svar på arbeidsløshet er 20 mrd. kr i skattekutt, mest til dem som har mest fra før. En rekordvekst i oljepengebruken har vært brukt til å gjøre de rikeste rikere, i håp om at de skal bruke noe av sin ekstra rikdom på å skape flere arbeidsplasser. Det virket ikke i fjor, det virket ikke i forfjor, det har ikke virket de 30–40 årene høyresiden over hele den vestlige verden har prøvd denne oppskriften, «trickle-down economics». I stedet har veksten i Norge stoppet opp. Industriarbeidsplasser forsvinner, store og små bedrifter permitterer og sier opp, tryggheten for å få jobb forsvinner, og tryggheten i jobb svekkes. Omstillingen ble større enn forventet, sier Erna Solberg. Men omstillingen har ikke blitt større. Det er arbeidsløsheten som har blitt mye større. Omstilling er at folk mister en jobb, og så får de en annen, eller at den jobben man er i, blir fornyet. Problemet nå er at folk mister jobben, men de får ikke en ny. Når arbeidsløsheten langs Vestlandet nesten er doblet, er det ikke fordi omstillingen går raskere enn før. Det er fordi omstillingen nesten har stoppet opp. Spørsmålet er: Kunne vi gjort noe annerledes? For det er ikke Høyre og Fremskrittspartiet som har skapt fallet i oljeprisen, men det er de som har hatt ansvaret for å føre den politikken som skulle hjelpe oss gjennom dette. Vi kunne ha valgt en annen vei. Arbeiderpartiet ønsker en helt annen politikk for økt næringsutvikling, flere arbeidsplasser og full sysselsetting: Vi burde ha satt inn mye kraftigere virkemidler for omstilling i industrien, overføring av kunnskap og teknologi fra oljeindustri til andre sektorer, et godt permitteringsregelverk og støtte til grønn omstilling. Vi burde ha styrket muligheten for at arbeidsløse kunne fått ny kunnskap, kvalifisere seg for de jobbene som finnes – det de trenger for å få nytt arbeid. Vi burde ha styrket investeringene i de velferdsoppgavene vi vet landet trenger: bygging av sykehjem, oppussing av skoler, omsorg, skole og helse. Vi burde ha brukt kapitalrikdommen vår til å investere i norsk næringsutvikling og hjørnesteinsbedrifter i stedet for å selge fellesskapsverdiene. Og vi burde styrke, ikke svekke, den norske modellen: samarbeidet mellom arbeidstakere, arbeidsgivere og det offentlige. Regjeringens politikk virker nå kraftfullt mot ledigheten, sa Erna Solberg på Høyres landsmøte i vår. Nå, et halvt år etter, har vi flere arbeidsløse enn noen gang. Landet trenger en ny retning.