trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-02-24:
Når det gjelder spørsmålet om listing av store arrangement og «viktige hendingar», som det heter i loven, er det et spørsmål som Kristelig Folkeparti også er veldig opptatt av. Men det er jo sånn der også at det er de resultatene vi faktisk oppnår i praksis, som er avgjørende. Det er det jo fint å snakke om på en dag som i dag – ski-VMs første dag – men vi må faktisk få gjennomført det i praksis og i lys av de dilemmaene som forrige taler presenterte, for at det skal få betydning. Kristelig Folkeparti viser til våre merknader i saken og venter spent på departementets oppfølging, og håper man lykkes med å gjennomføre det på en god og fornuftig måte. Den saken vi har til behandling, dreier seg i første rekke om å lovfeste en mer uavhengig rolle for Medietilsynet på kringkastingsfeltet. Mediepolitikk dreier seg om en skjør og viktig balansegang mellom styring og de demokratiske prinsippene som krever redaksjonell frihet, og å ta vare på prinsippet om redaksjonell frihet. Kristelig Folkeparti finner det betryggende at de aller fleste av instansene som uttalte seg i høringen, var positive til å gi Medietilsynet en mer uavhengig stilling og til forslaget om en klagenemnd som skal behandle klagesaker. Det er viktige prinsipielle grunner for at det organet som fører tilsyn med kringkasterne, skal sikres selvstendighet i forhold til politiske myndigheter, særlig på bakgrunn av medias rolle i sammenheng med kritikk av og kontroll med offentlig maktutøving. I tillegg har vi Kulturdepartementets eierrolle i NRK, som gjør det særdeles viktig å ha et øye med disse spørsmålene. På denne bakgrunn støtter Kristelig Folkeparti det forslaget som departementet har lagt fram, og står bak flertallet i salen. Så vil jeg også si at nettopp i dette landskapet der vi skal balansere redaksjonell frihet og politisk styring, vil nok aldri grensedragningene og heller ikke de lovendringene vi vedtar i dag, gjøre at dette er hogd i stein en gang for alle, men tvert imot er det viktig at vi har en levende debatt om mediepolitikken, og at vi finner en fornuftig balanse mellom det som skal være politisk ansvar og politisk styring, og det som skal være fri debatt i media og redaksjonell frihet i et demokrati.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2011-02-24:
President! Jeg ber om ny votering, da Kristelig Folkepartis bjellesau var litt sein på labben.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Det er jo ikke sånn at Medietilsynet og Kongen i statsråd til syvende og sist kan overprøve redaktørene i Norge. I dagens regelverk har vi et medietilsyn, og i mediesaker er Kongen i statsråd klageinstans, men det er jo ikke slik at vi i Norge på noen som helst måte regulerer redaktøransvaret. Så her tror jeg representanten ser spøkelser ved høylys dag. Dette forslaget vil altså innebære at saker som handler om konsesjon for radio, hvor departementet i dag er klageinstans, nå skal avgjøres av Medietilsynet, slik at Medietilsynet vil få økt makt, og Kongen i statsråd vil få mindre innflytelse over mediepolitikken.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Det er jo slik at vi har en avtale med TV 2 som gir visse rammer for hva slags type programmer som denne kanalen skal tilby. I tillegg er de økonomiske rammene til NRK styrt gjennom lisensen. I det forslaget som vi kommer til å legge ut på høring, kommer vi med noen forslag til hva slags type nasjonale begivenheter vi mener det er naturlig å listeføre. Disse forslagene vil jo ikke være uavhengig av hva man har gjort i andre land. Man har jo klare prosedyrer på dette området, og sterke reguleringer av det innenfor EØS-avtalen, så de konkrete forslagene vil jeg komme med i et høringsutkast, som vi må få en bred politisk diskusjon om. Jeg mener at noe av rollen til en allmennkringkaster, enten det er TV 2 eller NRK, er å vise noe av det mest allmenne for oss nordmenn, og det er jo bl.a. ski.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
TV 2 har i dag ingen konsesjon. TV 2 har inngått en avtale med Kulturdepartementet og kan i realiteten sende helt uavhengig av en konsesjon. Når det gjelder radiokanaler innenfor FM-nettet, er muligheten til å sende gjennom FM-båndet et begrenset gode. Derfor er aktørene på dette området avhengig av en konsesjon – foreløpig – fra departementet for å kunne sende, hvis man da ikke sender digitalt. Slik at …
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Jeg vil gjenta det jeg har sagt om TV 2-avtalen. Det er en frivillig avtale som er inngått mellom departementet og TV 2. Når det gjelder radiokonsesjoner, som er et knapphetsgode, er det Medietilsynet som skal inngå avtaler på vegne av staten, ut fra de rammene som Stortinget og departementet har laget. Det vil ikke være slik at det i stridsspørsmål mellom TV 2 og departementet om hvordan TV 2-avtalen gjennomføres, er Medietilsynet som skal avgjøre tvistesaker i denne sammenheng. Det er mulig at vi da kan trekke på Medietilsynets kompetanse som rådgivende organ i mediespørsmål, men det er ikke slik at det er Medietilsynet som skal framforhandle den type avtaler. Nå var det jo bare én som ønsket en avtale med Kulturdepartementet i denne omgang, men hvis det hadde vært flere kringkastere som ønsket en avtale om å være riksdekkende allmennkringkaster, så er det da – på tv-siden – et spørsmål som ikke skal avgjøres av Medietilsynet, men som skal avgjøres av departementet, i og med at dette er en frivillig avtale og ikke en konsesjon. På radioområdet er det fortsatt slik at der er muligheten til å sende et knapphetsgode, og da vil det være Medietilsynet som avgjør i den type saker. Så er det stor prinsipiell uenighet mellom oss og Fremskrittspartiet om dette med mangfold, at mangfoldet ivaretas best gjennom markedet. Da kan vi se på hva som er situasjonen i andre land, om de har mer mediemangfold i land hvor det er markedet som styrer mediepolitikken. Sannheten er jo at vi har mer mediemangfold i Norge, vi har flere lokalaviser, vi har flere regionaviser, vi har flere riksdekkende meningsbærende aviser, og for meg er det av viktig kulturpolitisk betydning. Det er også viktig språkpolitikk, og det blir en enda viktigere del av mediepolitikken i framtida. Og det er ikke slik at Norge skiller seg ut som en spesielt regulerende nasjon på dette området – det er mange land som har en sterk lovregulering av mediepolitikken. Det er viktig med spredning av makt innenfor politikken, men det er også et viktig prinsipp med spredning av makt innenfor mediepolitikken. Det er også slik at EØS-avtalen forutsetter at vi har en viss regulering av kringkasting og andre elektroniske medier, og at disse reglene også håndheves.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
For å ta det siste spørsmålet aller først: Det er et forslag som er ute på høring, så det er ikke naturlig for meg å konkludere i dette spørsmålet nå. Det bare viser at når vi foretar endringer innenfor mediepolitikken, har vi brede høringer. Mange blir hørt. Det er viktig for oss å lytte til både private aktører og andre når vi utformer mediepolitikken. Så er jeg nok ikke enig i at når verden forandrer seg, skal vi legge ned den måten vi driver mediepolitikk på i Norge. Jeg mener at målet i mediepolitikken ligger fast, nemlig å bidra til meningsmangfold og kvalitet, men noen av virkemidlene må jo endre seg. Det synes jeg er noe av det viktigste vi kan gjøre når vi skal gå igjennom bl.a. produksjonsstøtten, som Fremskrittspartiet er imot. Det vil føre til en massiv nedleggelse av mange aviser. Vel, der er det en prinsipiell uenighet mellom oss og Fremskrittspartiet. Jeg er altså tilhenger av norsk mediepolitikk, hvor man har stor konkurranse, og hvor myndighetene har en aktiv rolle for å bidra til ulike ytringer. Så er det foreløpig ikke en aktuell problemstilling å se på utvidelse av lisensgrunnlaget til andre områder. Antallet lisensbetalere øker, men det er også noe vi må se på, eventuelt, i framtiden. Det viser at på dette området er det uenighet mellom interpellantens parti og regjeringspartiene. Jeg ønsker at NRK skal kunne bidra til å utvikle seg på nye plattformer, men at det skal være sterke reguleringer for hvordan denne utviklingen skal foregå. Vi skal også legge til rette for kommersielle aktører. Derfor ønsket vi en avtale med TV 2 for å legge til rette for sterke kommersielle aktører, og veldig mange av de ordningene som vi nå har, bl.a. innenfor filmområdet som en del av Kulturløftet – som Fremskrittspartiet er for – bidrar også til å gi støtte til norskproduserte programmer som også kan vises på de andre kommersielle kanalene. Jeg har sett en sterkt økende interesse for norskprodusert drama og norskproduserte serier også hos de kommersielle aktørene utenfor TV 2, og det synes jeg er en gledelig utvikling. Det viser seg altså at når konkurransen på medieområdet blir større, når de globale mulighetene blir stadig større, blir interessen for kvalitet på norske program økende. Det synes jeg er en positiv utvikling. Det viser at det er riktig at myndighetene har en regulerende rolle i mediepolitikken for å bidra til mangfold.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Interpellanten hadde lagt opp til en viktig prinsipiell debatt om grensene for NRKs virksomhet, men det endte opp med å bli en prinsipiell diskusjon om mediepolitikken, der interpellanten konkluderer med at når Statoil kan privatiseres, kan også NRK privatiseres. Her er skillelinjene, for jeg mener at NRK er en del av kulturpolitikken vår, og at vi ikke kan legge samme type prinsipielle betraktninger til grunn når vi driver butikk gjennom Statoil, som når vi driver kulturpolitikk gjennom NRK. Jeg merker meg også at Fremskrittspartiet ikke er for digitalisering av radiomediet og er sterkt kritisk til digitalisering av NRKs virksomhet. Her skal man altså være låst i fortiden. Jeg synes vel også påstanden fra interpellantens partifelle, som hevder at jeg mener at radiomastene har rustet, er litt betenkelig. Jeg har aldri noensinne sagt at radiomastene ruster. Det som derimot er helt åpenbart, er at radiosenderne begynner å bli slitne. Derfor er det viktig at vi tar et stort grep og sier ja til digitalisering også av radiomediet. Radiomediet er ikke det som skal bli hengende igjen i fortiden. Det handler også om demokratisering av radiomediet, at det skal gis et bredt tilbud over hele landet. Det var også slik at Lokalradioforbundet var positiv til det forslaget som vi la fram. Jeg synes det har vært en interessant diskusjon hvor Fremskrittspartiets motiver for interpellasjonen kommer tydelig fram, nemlig å begrense NRKs virksomhet. Jeg tror det norske folk skal prise seg lykkelige over at det verken er Korsberg eller undertegnede som bestemmer hva som skal sendes på NRK, eller har meninger om hvilke typer programmer som skal sendes på NRK, for det er det NRK som skal gjøre på egen hånd – ut fra prinsippene om redaksjonell uenighet.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Som ventet var det intet nytt fra statsråden. Nå er det jo ikke slik at jeg gleder meg over det som går feil i NRK; jeg har ikke noe behov for den type gleder. NRK er solid, og NRK produserer veldig mye bra både radio og tv. Jeg merker meg at statsråden ikke så noe behov for å endre vedtektene, på tross av at verden rundt mediebransjen endrer seg betydelig, og endrer seg fort. Statsråden var innom dette med på mange måter å bevare innholdet. Det kan bevares på mange måter. Man kan jo eksempelvis, som enkelte har luftet, opprette et fond med de samme inntektene som NRK har i dag – altså at de inntektene NRK har, går til et fond der uavhengige medieaktører og produsenter kan søke om midler fra dette fondet. Det vil jo absolutt sikre et mangfold, og man kan også legge kriterier for fondet for hvordan disse midlene skal fordeles. Så bruker statsråden ofte uttrykket «i tråd med andre land» når hun viser til det som skjer. Jeg merket meg med interesse at det i Aftenposten i dag står at man kan «droppe TV-lisensen» – da er vi over på Sverige – rett og slett fordi utviklingen går kjapt videre, og at mye av innholdet blir tilgjengelig på nye plattformer som mobil og pc. Da vil jeg gjerne utfordre statsråden konkret på akkurat det: Hvordan ser statsråden for seg løsninger rundt disse problemstillingene, der man tar inn tv på mobil og pc? Jeg har jo også merket meg at Arbeiderpartiets mediepolitiske talsmann, Kåre Simensen, har gjort seg noen tanker rundt dette med NRK-lisensen og den teknologiske utviklingen som raser videre, så heldigvis er det jo iallfall noen innenfor Arbeiderpartiet som er i nærheten av å tenke nye tanker. Jeg merker meg at man jakter på nye måter å få inn mer lisenspenger på. Man skal også utfordre personvernet i så måte, man skal tvinge kabelselskapene til å oppgi personnummer for dem som er kunder. Det setter selvfølgelig kabelselskapene i en uholdbar krysspressituasjon, der de skal overholde ulike forpliktelser ved utlevering og samtidig står i fare for å krenke personopplysningsloven. Det vil jeg også gjerne at statsråden nå kommenterer i sitt innlegg.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Det har vært en bred debatt, som har favnet om ganske mye. Jeg tror ikke jeg skal kommentere verken kinostøtte eller produksjonsstøtte til aviser eller annet som for så vidt har vært på siden av interpellasjonen, men jeg har behov for å kommentere noen uttalelser. Representanten Gunn Karin Gjul var veldig bekymret og mente at hadde man ikke hatt NRK, så ville det bli et veldig likt tilbud med hensyn til bl.a. realityserier, osv. Jeg har registrert at NRK har en serie som visstnok går på NRK3, og som heter noe sånt som Famling i mørke. Man slår av lyset og slipper to stykker inn i et rom, og det skal være god tv. Vel, vel – jeg er ikke helt sikker på det. Det var vel sånt man drev på med i svært unge dager. Det man ser, er at NRK dreier mer og mer over til å bli lik sine konkurrenter. Det kan man selvfølgelig ha ganske sterke og mange meninger om. Så er det noen som påstår at vi gjør dette, altså reiser denne interpellasjonen, for å privatisere NRK. Nei, jeg synes det viktigste er å få en debatt rundt NRK, som er en så stor og god aktør i markedet, men også opp mot sine konkurrenter. Vi har ikke noen redsel for privatisering. Det har heller ikke Arbeiderpartiet hatt tidligere. De har gått i bresjen for å privatisere bl.a. Statoil, Telenor, osv., osv., og det er jo privatisering som har vært vellykket. Det tror jeg også NRK hadde tålt, og de hadde kunnet utvikle sine produkter enda bedre. Representanten Arild Stokkan-Grande sa at vi ville «kappe hender og føtter» av NRK, og at NRK ville bli stående alene igjen på perrongen. Hvis vi skal kappe armer og føtter av NRK, skal vi i alle fall tilby bedøvelse. Med det mener jeg at skal man gjøre endringer, må man også tilpasse de endringene til den strukturen som NRK har i dag, og ivareta den på en god måte. Å legge om måten dette skal finansieres og drives på, er altså fullt mulig. Vi ønsker rett og slett at det skal være mulig å ha et mangfold i eteren. Det er den virkelige verden i dag. Skillelinjene går på at de rød-grønne forsvarer NRK med liv og lyst. Det har jeg for så vidt respekt for, for en fersk forskningsrapport fra BI beviser at NRK var partisk i valgkampdekningen i 2005. De rød-grønne ble prioritert av NRK, de fikk mye god medieomtale og fordelaktige spørsmål i partiutspørringen. På den bakgrunn skjønner jeg de rød-grønnes forsvar av NRK.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Det å kjøpe en bolig, enten ny eller brukt, er kanskje den største investeringen man gjør i livet. Noen gjør det også flere ganger, av ulike årsaker. Så det er klart at å ha et regelverk, en trygghet rundt dette, tror jeg i grunnen alle er interessert i. Det som forundrer meg litt, er at det ikke er flertall for de svært moderate, men viktige forslagene som mindretallet fremmer i dag. Jeg bare registrerer at de rød-grønne partiene ikke ønsker å styrke forbrukernes interesser, og ønsker heller ikke en forbedret og god forbrukerpolitikk. Det får man for så vidt bare akseptere. Når det gjelder forslaget vi har om å innføre ti års reklamasjonsfrist, har man gjort noen erfaringer bl.a. i Danmark som har ført til at alvorlige byggefeil har blitt redusert med 20 pst. Med andre ord: Man har gjort noe i Danmark som har virket, men det ønsker man altså ikke å gjøre her i Norge. Det er for meg litt merkelig. Vi har også et forslag som gjelder servicehefte for boliger. Man har det på mange andre ulike områder. Kjøper man bruktbil, er det én av de tingene det blir opplyst om, at det følger et servicehefte med bilen. Bolig er en mye større investering, og kjøper man brukt bolig, kan det være flere eiere, og det kan også være eiere som det av forskjellige årsaker er umulig å få kontakt med for å få historikken. Dette er også et viktig element, men det ønsker heller ikke de rød-grønne å være med på. Sånn som jeg oppfatter saken, er vel de rød-grønne mer interessert i å være mot dette forslaget fordi det er reist fra opposisjonen, enn å styrke forbrukernes rettigheter. Jeg vil for øvrig bare vise til de utmerkede merknadene som ligger i innstillingen, og tar herved opp mindretallets forslag i saken.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-24:
Som andre representanter har vært inne på tidligere, er vi et lite land. Vi har et lite språksamfunn, og dermed har vi også en aktiv språk- og kulturpolitikk for å bevare norsk språk og norsk kultur. NRK er et av de viktigste språk- og kulturvirkemidlene vi har, som gir oss nyhetsproduksjon, drama- og filmproduksjon, og også tjenester på nett – på norsk og av norsk kultur. Dette virkemidlet trenger vi der folk er. Folk ser ikke lenger bare på tv, slik det har vært gjentatt i denne sal i mange saker nå – det skjer en digitalisering av mediene. Ønsker vi å bevare norsk språk i framtiden, må det også være på nett. Ellers tror jeg folk vil benytte seg av engelske tjenester. Jeg hadde mine mistanker da jeg leste interpellasjonen, og representanten Korsberg bekreftet det til gagns i sitt innlegg: Fremskrittspartiets agenda i denne saken er å strupe og privatisere NRK. Som representanten Gjul var inne på, er det slik at hvis du struper nettsatsingen til NRK, vil NRK i større og større grad bli mindre relevant for folk. Og det er agendaen til Fremskrittspartiet – et mindre relevant NRK. Det som åpenbart er så vondt og vanskelig for Fremskrittspartiet, må være at det nettopp er den beryktede statskanalen som leder an på nett. Fremskrittspartiet bruker all sin tid på å få alt som har et snev av stat i seg, til å lukte gammel sykehuskorridor. Tungrodd, gammeldags, kjedelig – dette er ord som Fremskrittspartiet skulle ønske at de kunne knytte til NRK, for dermed hadde det vært langt lettere å privatisere det. Men det kan de dessverre ikke, for NRKbeta, yr.no, UT.no, NRK Nett-TV ligger helt i front. Dette er populære nettsteder, også blant ungdom. Folk bør merke seg at Fremskrittspartiet ønsker å tilby folk mindre, å gi dem mindre igjen for pengene. Igjen løper Fremskrittspartiet markedet – og ikke folket og norsk kultur og språk – sitt ærend.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-24:
Alle trenger et sted å bo. Bolig har gått fra å være et hjem til å bli en investering – den dyreste man gjør i livet. I Norge har det vært et mål at alle skal kunne eie sin egen bolig. Fordi Norge har et av de mest deregulerte boligmarkedene i Europa, låner vi masse penger for å få det til, herjer i budrunder, er lykkelige når vi vinner og våkner svette om natten når vi oppdager at vi har milliongjeld. Selv om det er litt på siden av det vi diskuterer, må jeg legge til at det er veldig mange som ikke får denne muligheten. Særlig mange unge får ikke lån, må leie dyrt og kommer seg ikke inn på boligmarkedet. Tidspunktet man kommer inn på boligmarkedet på, er svært avgjørende for ens økonomiske situasjonen livet ut. Hvis du kjøper bolig når det er billig, har du en fordel livet ut. Hvis du kjøper bolig når det er dyrt, har du ofte et problem livet ut. Særlig hvis du har kjøpt dyrt og må selge billig. Gjeldsofre i dag er ofte folk som ble nødt til å selge da markedet lå på bunnen i starten av 1990-tallet. Hvis du er så uheldig å ha kjøpt katta i sekken, kan det få alvorlige økonomiske konsekvenser for deg. Nettopp fordi bolig er den største og viktigste investeringen man gjør i livet, og fordi de fleste av oss må låne så mye penger for å få det til, er det viktig med gode rettigheter på dette feltet. Det mener en samlet komité. Forslagsstillerne har tre forslag: ett som handler om kjøp av ny bolig, og to som handler om kjøp av brukt bolig. I fjor skjerpet Stortinget kravene til garantier ved å utvide garantitiden fra to til fem år. Man økte også størrelsen på garantiene. Her har vi gjort viktige endringer som bedrer folks rettigheter. Komiteens flertall ønsker å se effekten av endringene før vi eventuelt gjør nye. Når det gjelder forslagsstillernes to andre forslag, som dreier seg om forhold rundt kjøp av bruktbolig, mener komiteens flertall at det bør ses i sammenheng med behandlingen av Takstlovutvalgets innstilling. Der er disse spørsmålene grundig diskutert og vurdert. Det er bra at forslagsstillerne er utålmodige på dette feltet. Det er jeg også. Denne regjeringen har stått for et linjeskifte. I motsetning til den borgerlige regjeringen, som partiet til forslagsstillerne tidligere var en del av, har vi styrket rettighetene ved kjøp av bolig. Vi har regulert eiendomsmeglerbransjen, og vi har satt i gang et veldig viktig arbeid med Takstlovutvalget. Jeg håper dermed at mindretallet i komiteen ønsker å støtte arbeidet videre på dette feltet. Komiteens flertall innstiller på at representantforslaget vedlegges protokollen. Jeg går ut fra at mindretallet vil redegjøre for egne forslag og stemmegivning.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-02-24:
Statsråden var i sitt innlegg bekymret for at det skulle bli økte kostnader for bedriftene hvis man økte reklamasjonstiden. Nå vet vi at kostnadene for dem som bygger boliger, øker, og kostnadene for dem som kjøper boliger, øker betydelig ved at det stadig innføres nye byggeforskrifter, og at det de siste årene stadig har kommet endringer i plan- og bygningsloven. Dette er betydelige beløp, som jeg sa i mitt innlegg. Det kan være opptil flere hundre tusen for hver enhet. Sammenlignet med slike tall, mener statsråden at omkostningene ved en økt reklamasjonstid til ti år vil være betydelige?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-02-24:
Ja, vi er fortsatt bekymret for det. Det skriver vi også om i innstillingen til saken. Men balansert opp mot hvor viktig dette er for forbrukerne, lander vi likevel på at det bør være fornuftig å utvide reklamasjonstiden. Jeg vil gjerne stille statsråden et annet spørsmål. Vi har jo forstått her i dag at flere i komiteen er på boligmarkedet. Hvis vi er et gjennomsnitt av Norges befolkning, betyr det, i forhold til hvor mange som er her, at det er ganske mange som rammes av dette. Nå kjøper man også brukte boliger. Da er dette med obligatorisk tilstandsrapport veldig viktig, som vi fikk godt beskrevet i representanten Håbrekkes innlegg. Det mangler ikke på slike vitnesbyrd. Synes statsråden at den behandlingstiden som er gått siden utvalget la frem sin innstilling i mars 2009, er tilfredsstillende fra departementets side?
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
For det første har jeg lyst til å understreke at forbrukervernet i disse sakene er betydelig styrket gjennom en rekke tiltak den senere tid. Jeg er også enig i at det er viktig å sikre forbrukernes rettigheter, og at det er viktig å gjøre dette på en gjennomtenkt måte. Takstlovutvalgets innstilling illustrerer hvor komplisert dette saksfeltet er, og ikke minst hvordan alt henger sammen med alt. Derfor er flertallets innstilling om å legge forslagene ved protokollen, god, i den forstand at de viktige spørsmålene som dette hus senere skal få anledning til å diskutere, må utredes nøye, og vi vil også vurdere en oppfølging av innstillingen grundig før vi legger fram konkrete forslag.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Jeg mener det er viktig å ha et godt grunnlag for forslag nettopp på dette området. Jeg kan selvsagt vise til de endringene som er gjennomført i plan- og bygningsloven, og som kommunalministeren nettopp har annonsert hvordan skal iverksettes. Jeg kunne også vært fristet til å trekke fram det resonnementet som nettopp Høyre hadde tilbake i 1996–1997, hvor de selv uttrykte sterk bekymring i en innstilling for kostnadene entreprenører har ved f.eks. å forlenge reklamasjonsfristen til ti år. Da var det Høyre som tok sterkt til orde for å beholde en frist på fem år. Jeg synes derfor at behandlingen både tidligere og nå viser hvor viktig det er å ha utredet et godt grunnlag for forslag på dette området.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Det er løpende lagt fram viktige og gode forslag for å sikre forbrukervernet ved kjøp av bolig. Jeg synes likevel dette er et av de spørsmålene som illustrerer hvor sammensatte utfordringene er. Vi har hatt Takstlovutvalget, som gjorde en grundig og omfattende jobb, som endte i dissens nettopp knyttet til tilstandsrapport – hvordan en eventuell ordning skal se ut, og om den i det hele tatt skal være obligatorisk. Så jeg er sikker på at vi vil ha rik anledning til å diskutere dette spørsmålet ved et senere høve, og da på grunnlag av en grundig forberedt innstilling.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Forbrukermønsteret for kjøp og salg av bolig er blitt betydelig endret. Vi skal ikke mange årene tilbake før det var vanlig at en familie kun gjennomførte ett boligkjøp gjennom hele livet. I dag er det blitt en helt annen holdning, og en skifter gjerne bolig oftere enn en skifter bil. Når slike endringer skjer i samfunnet, er det svært viktig at en hele tiden tilpasser lovverket til de endringene. Boligkjøp er en stor investering, og det vil selvfølgelig få store konsekvenser hvis det viser seg at den oppgitte standarden ikke holder mål. Det er rapporter som viser at byggefeil representerer betydelige beløp – 15 mrd. kr er tall som er blitt brukt. Det har vært gjort forsøk på å begrense disse tallene uten at en har lyktes. Det er svært viktig for hele samfunnet at en fokuserer på skader som oppstår gjennom byggefeil. Men det vi ser nå, er at det er forbrukeren som må lide for at en ikke har lyktes i arbeidet med å begrense byggefeil. En utvidet forbrukerrettighet gjennom garantier ville vært med og bidratt i en retning der regningen i mye større grad ville vært rettet og adressert mot entreprenører og forsikring i stedet for mot forbrukeren. Det er likevel viktig å ta med seg at en har to parter i en handel. En forbruker er også ansvarlig for sine handlinger. Derfor er ingen tjent med et regelverk som kun forsterker rettighetene på en side, som igjen fører til økte kostnader, og at det kun er et begrenset antall entreprenører som blir i stand til å bygge boliger og gi de ønskede garantiene. Boligen har på kort tid fått skjerpinger rundt energi, ventilasjon, og det har kommet nye regler om universell utforming. Dette fører til en økt kostnad. Selv om alt skal være med og bidra til en bedre bolig, er ikke det til mye hjelp når en ikke lenger er i stand til å kjøpe den boligen. Tilstandsrapport og servicehefte er forslag som kunne vært gode tiltak for å vise tilstanden på en bolig. Man kjøper i dag en kassettspiller til 100 kr, og man får gjerne med et 200-siders bruksanvisningshefte, men kjøper du en bolig til 3 mill. kr, får du foruten fakturaen gjerne et ønske om lykke til. Som flere har vært inne på, er serviceheftet det første du sjekker når du kjøper en bil. Det har igjen ført til at bileieren har et stort fokus – han tenker på videresalg, følger serviceheftet og er interessert i hva slags vedlikehold som blir gjort på bilen. Så gjennom en kombinasjon av et servicehefte som følger boligen, og krav til større bruk av tilstandsrapport vil en kunne få et mye større fokus på tilstanden til og vedlikeholdet av boligen, både for kjøpers og for selgers del. Det igjen vil kunne føre til større krav til utførelsen av tjenestene i bygget. Det er derfor skuffende at en ikke ønsker å få utarbeidet en sak på dette.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Det er bra det er enighet om behovet for å styrke forbrukervernet ved boligkjøp, for det har vært og er for svakt. Boliger og bukser er varer med ulik holdbarhet og av helt ulik betydning, og forbrukervernet kan ikke og skal ikke være det samme. Nettopp derfor har Stortinget gjort flere vedtak som styrker forbrukervernet i boligsektoren, delvis mot Høyres stemmer. Som flere allerede har nevnt, er garantireglene i bustadoppføringslova skjerpet. Endringene trer i kraft i år. Et bredt flertall, alle partier unntatt Høyre, vedtok i juni til sammen 24 mindre lovendringer som vil hindre spekulasjon i borettslagsmodellen og sikre boligkjøpere mer informasjon og større forutsigbarhet. I statsbudsjettet for 2010 ble det også tatt et viktig forbrukergrep. Ordningen med husleietvistutvalg ble utvidet til Bergen og Trondheim. Husleietvistutvalget i Oslo og Akershus har de siste årene hatt en sterk økning i antall saker. Det betyr at mange leietakere og utleiere unngår lange og dyre rettssaker for å få løst konflikter. Det er trist at Høyre og Fremskrittspartiet, som i dag holder forbrukerfanen høyt, har motarbeidet denne ordningen. I sine alternative statsbudsjetter for 2011 ville Fremskrittspartiet legge ned husleietvistutvalgene, mens Høyre ville kutte 15 av de 19 mill. kr det koster å drive ordningen. Høyre og Fremskrittspartiet vil altså styrke forbrukervernet for dem som eier egen bolig, men svekke det for dem som kanskje har det aller vanskeligst i boligmarkedet, leietakerne. Med dette som bakteppe er det spesielt å høre representanten Halleland snakke om boligkjøpere som lider. Til slutt noen ord om forslagsstillernes arbeidsform. Den rød-grønne regjeringen satte ned Takstlovutvalget i 2007. Utvalget har levert sin innstilling, som nå ligger til behandling i Justisdepartementet. Det er ingen kunst å hente gode enkeltforslag fra en NOU og lansere dem som sine egne, men riktig merkelig blir det når forslagsstillerne bl.a. i pressemeldingen om saken anklager posisjonen for å stemme ned Høyres forslag. Det er i alles interesse at enkeltforslag ikke behandles over bordet, men vurderes helhetlig og ses i sammenheng. Det arbeidet gjør regjeringen nå. Jeg skulle ønske vi hadde sett det samme engasjementet hos Høyre i andre forbrukersaker, men for all del: Det er flott at Høyre har stort eierskap til deler av Takstlovutvalgets innstilling.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Energilandet Noreg er ein av dei største leverandørane av energi, og vi veit alle at behovet i verda aukar år for år. Vi er store på fossil energi, og nærmast sjølvforsynte med fornybar energi gjennom vasskraftutbygging, som i monaleg grad har vore med på å byggje den velferda vi i dag kjenner. Men vi ser i dag òg store svakheiter i infrastrukturen, spesielt innan kraftfordeling, der mange mindre produsentar enkelte stader no står på vent med å kunne levere produksjonen sin. Dette er spesielt ille, for fleire av desse kunne nettopp vere leverandørar i den delen av landet der mangelen er størst. Eg er blitt kontakta av ei rekkje lokale utbyggjarar, som med stor frustrasjon fortel at dei ikkje kjem i gang med kraftverka sine på grunn av manglande kapasitet på nettet. Og alle desse er lokaliserte i Midt-Noreg. Eg er glad for den varsla energimeldinga. Men ho kjem altfor seint, og vi står i dag midt oppe i ein situasjon som kunne vore unngått dersom ein tidlegare hadde gått inn og sett behovet for ei heilskapleg, langsiktig energimelding. Så blir det sagt her frå talarstolen frå Sosialistisk Venstreparti at den mest miljøvennlege kilowattimen er den som ikkje er produsert. Samtidig veit vi at for å lyfte verdas fattige ut av fattigdommen er det nettopp energi som må til. Og Sosialistisk Venstreparti sitt svar er altså at denne kilowattimen skal ikkje produserast.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Det er tydeleg at det er mange som no held nøye auge med vassmagasingraden i Midt-Noreg, og ein av representantane beskreiv det som 29,9. No har ein begynt å leggje vekt på det som er bak komma òg. Det seier veldig mykje om knappleiken i vassfyllingsgraden. Beredskapssjef Svein Rødal seier at når ein kjem ned på 6–7 pst., begynner ein å kome ned på eit kritisk nivå. Det er med andre ord å rekne som tomt. Med forbruket vi hadde i fjor, vil ein vere tom i dei kritiske vekene 15–18. Er det vêrgudane som skal berge kraftforsyninga i Midt-Noreg?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Industrikraft Møre har fått energikonsesjon av NVE, basert på regjeringa si politiske plattform, som legg opp til at gasskraftkonsesjonar skal basere seg på reinsing og deponering av CO2 ved oppstart. Dette er i utgangspunktet vel og bra, men det er òg slik at her bør ein gå inn og sjå på kva som gir dei rette incitamenta til eit framtidig mål om at slike prosjekt skal nå målet om å vere fri for forureining gjennom reinsing og deponering. Så er det også slik i dag at det er ikkje nokon formelle krav verken i konsesjonsregelverket eller i energilova når det gjeld utsleppsløyve etter forureiningslova om at gasskraftverk skal byggjast med CO2-reinsing. Men i Soria Moria-erklæringa legg regjeringspartane til grunn at det skal reinsast og deponerast CO2 frå dag éin, og Miljøverndepartementet gir ikkje utsleppsløyve som ein konsekvens av dette. Dersom ein legg til grunn Stortinget sitt vedtak, på bakgrunn av Innst. S. nr. 122 for 1999–2000, om at det ikkje skal stillast strengare utsleppskrav for klimagassar enn det som er vanleg for gasskraftprodusentar i andre EØS-land, slik Framstegspartiet legg opp til, vil gasskraftverk i Noreg vere underlagde det felles europeiske kvotesystemet for utslepp av klimagassar, ETS, og må kjøpe kvotar i dette tilsvarande sine utslepp. Utslepp av CO2 frå gasskraftverk i Noreg vil derfor ikkje påverke det samla utsleppet av CO2 frå EØS-området. Vidare er det òg einigheit om at auka bruk av gass til kraftproduksjon i global samanheng fører til reduserte utslepp av klimagassar. Vi er ein del av den straummarknaden som importerer straum frå den europeiske og den russiske marknaden, og basis for dette er ofte brunkol eller gass. Basert på klimaforliket og realitetane beskriv Framstegspartiet i dette representantforslaget ein framgangsmåte som bl.a. vil kunne veljast i samband med Industrikraft Møre sine planar om eit gasskraftverk i Elnesvågen i Fræna. Ein slik framgangsmåte vil sikre at det kan etablerast nye gasskraftverk i Noreg, samtidig som det ikkje svekkjer moglegheita for å nå utsleppsmålet i klimaforliket og staten bidreg til utvikling av fangstteknologi for CO2. Teknologi for fangst av CO2 frå gasskraftverk er framleis ein umoden teknologi, som mange har vore inne på, og ein må kunne vente at dei første fangstanlegga vil ha kostnader som langt vil overstige kvoteprisen i den europeiske kvotemarknaden.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Statsråden var inne på dette med intelligente straummålarar og innføringa av dei. Det er no gitt eit pålegg til Midt-Noreg om at det skal innførast tre–fire år tidlegare enn det som opphavleg var tenkt. Desse såkalla intelligente straummålarane skal jo ta opp forbrukssvingingane på ein slik måte at ein får ein hensiktsmessig bruk og derav eit lågare forbruk totalt. Så intensjonane i det er for så vidt gode. Men når det samtidig blir gitt ein dispensasjon i forhold til å innføre og leggje inn denne teknologien, handlar det på mange måtar mykje om, som eg beskreiv i eit spørsmål, at ein prakkar på forbrukarane eit produkt som ikkje er tidsmessig, og der teknologien ikkje er ferdig. Er det det dette representerer?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Spørsmålet mitt går litt i forlenging av det Ketil Solvik-Olsen innleia med. Eg tenkjer då på Hydro Sunndal som står som ein betydeleg forbrukar av elektrisk straum i Møre og Romsdal. Vi veit i dag at Su3 – altså ein tredjedel av produksjonslinjene deira – står stille, trass i gode aluminiumsprisar. Det som på ein måte ligg i spørsmålet mitt, er prosessar som førde til mindreforbruket. Er også magasinfylling ein del av den vurderinga som blir gjort? Har det blitt gitt signal til leiinga i Hydro Sunndal om at dei ikkje skal starte opp Su3, for dermed å forverre den tilstanden som magasinfyllinga i dag representerer ved det rekordlåge nivået?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-02-24:
Forslaget om å endre konsesjonsreglane og derved gi moglegheiter for å starte opp dei mobile kraftverka kjem som grunnlag i fleire konkrete punkt når det gjeld straumsituasjonen i Midt-Noreg. Høg pris, dårleg nettkapasitet og låg magasinfylling borgar alle for ekstraordinære tiltak på forsyningssida. Beredskapssjef Svein Rødal uttalte til media 4. februar i år: «Aldri nokon gong tidlegare har det vore så lite vatn i kraftmagasina på denne årstida som no.(…) Om vi hadde fått ein lang-varig kuldeperiode i januar, kunne situasjonen lett ha vorte svært alvorleg.» (…) Vi balanserer altså på slakk line når det gjeld straumforsyninga i Midt-Noreg. Det vi kan karakterisere som ordinært vintervêr eller storm med nedising kunne med andre ord ha ført til mørklagde heimar og nedstengde arbeidsplassar i Midt-Noreg. Dette er for svakt. Når det er investert milliardsummar i gasskraftverk i same området, er det komplett umogleg for forbrukarane å forstå at desse skal stå ubrukte i ein slik situasjon. Så kan ein hevde, som det har blitt gjort av fleire, at desse to mobile kraftverka ikkje gjer nokon forskjell når det gjeld pris eller magasinfylling, så ofte ein vil. Men det er positivt feil, og det blir ikkje rettare av at det blir gjenteke. Dersom desse kraftverka hadde blitt sette i gang tidlegare og erstatta eigenproduksjon i området, hadde dette spart betydelege mengder vatn, og sjølvforsyningsgraden hadde blitt betre. I ein slik situasjon med låge magasinfyllingar har vi sett eksempel på ekstremprisar, og Framstegspartiet er oppteke av effekten av reservekraftverka sin produksjonskapasitet, som vil kunne ha som effekt reduserte prisar. All tilgang på straum vil ha ein prisdempande verknad i ein marknad med mangel, uansett volum. Men regjeringa overlèt altså straummarknaden til gudane, nærmare bestemt vêrgudane, og vegrar seg for å nytte dei ressursane ein har, til å produsere straum, mens salet av same energibasen blir eksportert til England og kontinentet for straumproduksjon der. Dette er dobbeltmoralsk og uforståeleg for våre europeiske kundar, og etter kvart også for mange nordmenn og -kvinner. Gruppeleiaren i Arbeidarpartiet i Møre og Romsdal, Jon Aasen, kallar det ein skandale og dobbeltmoral, og det kan ein godt forstå no når energiregionen Møre har lagt ned sine planar for gasskraftverk som ein konsekvens av regjeringa sin politikk. Men det er også ein annan alvorleg sideeffekt av den manglande straumtilgangen. I Møre og Romsdal har ein eit prosjekt som heiter Ormen Lange, som bidreg kraftig til fellesøkonomien vår og til statens inntekter. Der har ein eit kompresjonsprosjekt på gang som vil bli sterkt lidande dersom ein ikkje klarer å skaffe nødvendig energi for å få opp planlagt gass frå desse reservoara som ligg i Ormen Lange-feltet. Men dei er avhengige av at ein aukar trykket. Det skal dette kompresjonsprosjektet bidra til, og det er det ikkje straum til i dag.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
Nå har vi etter hvert hatt veldig mange debatter i denne salen som har kretset rundt dette temaet, så dette får i og for seg ikke blitt så mye annet enn en øvelse i å gjenta de samme argumentene. Jeg registrerer at Høyre og Fremskrittspartiet mener at mobile gasskraftverk, som utgjør 300 MW, vil være et effektfullt virkemiddel i forhold til å jevne ut pris. Vi mener ikke det. Bakgrunnen for det er selvfølgelig at Midt-Norge er en del av et felles nordisk marked, og dessuten er disse mobile gasskraftverkene rigget slik at produksjonskostnadene er svært høye. Det har selvfølgelig sammenheng med gasskontraktene. Det er rett og slett ikke rigget som et prisregulerende tiltak. Det vi er enige med Fremskrittspartiet om, er at oppstart kan påvirke produksjonsprofilen, og spesielt dersom man innretter seg sånn at gasskraftverkene får konsesjon til å gå inn når man når et gitt prisnivå. Det kan gi tilpasninger som faktisk gjør situasjonen verre, ikke bedre. De mobile gasskraftverkene er reservekraft i ordets rette forstand. Det er når ledningen er nede, når det er teknisk feil, når det er fare for at det går i svart, at disse er livbøyen vår. Jeg er opptatt av hva som vil skje hvis denne reservekraften allerede er tatt i bruk når situasjonen blir skikkelig kritisk. Da snakker vi ikke kritisk i forhold til pris, men i forhold til at man rent faktisk ikke har tilgang på elektrisitet. Og det er jo grunnen til at vi mener at denne kraften må holdes utenfor det ordinære markedet. Det å bruke reservekraftverkene som prisregulerende virkemiddel når alt fungerer, når Midt-Norge er en del av det felles nordiske markedet, er og vil være symbolpolitikk, men det som gjør det enda verre, er jo at det vil være en symbolpolitikk som kan gjøre vondt verre. Det som er blitt gjort, og som forslagsstillerne selvfølgelig er godt kjent med, er at man har gitt midlertidig dispensasjon ved feil og vanskelige driftssituasjoner, og det kan bidra til at man hindrer tvangsmessig utkobling. Allikevel vil jo kraften fortsatt holdes utenom det ordinære markedet. Det mener vi er viktig for at dette skal fungere sånn som det er ment. Det skal være en sikkerhet dersom vi står i fare for at det rent faktisk skal gå i svart.
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-02-24:
Det er jo mye man kan ta tak i, bl.a. farskapet til CO2-avgiften på begynnelsen av 1990-tallet. Men jeg skal ikke gå inn i den diskusjonen. Finansministeren nevner her at det må betales veibruksavgift for alle typer drivstoff. Det er jo et prinsipp som vi sikkert etter hvert klarer å bli enige om. Men er han også enig i at det er helt nødvendig for de drivstofftyper som i dag ikke er kommersielt lønnsomme, at man har en solid innfasingstid, og at de produsentene som satser på dette, også har tid til å videreutvikle teknologien, slik at man klarer å få kostnadene ned og da blir konkurransedyktige uten særbehandling? Vil han også være med på at det å sette veibruksavgiften ikke er noen eksakt vitenskap, at man kanskje i Sverige har funnet en noe annen måte å gjøre dette på enn i Norge, og kanskje at vi også kan lære av det man gjør i Sverige?
Nikolai Astrup (Høyre), 2011-02-24:
Statsråden balanserer mellom ulike hensyn, og det har jeg forståelse for at kan være en krevende øvelse. Samtidig må det være mulighet for å spørre, for å følge opp representanten Solvik-Olsens spørsmål: Er det hensynet til provenyeffekten som vil veie tyngst, eller er det hensynet til miljø som vil veie tyngst i en sånn vurdering, og aksepterer man i Finansdepartementet at en miljøavgift, dersom den virker, faktisk vil utspille sin rolle over tid?
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-24:
Det er stor enighet i komiteen om at de siste års endringer i avgiftssystemet knyttet til kjøp og bruk av bil har virket etter hensikten og står seg godt sammenlignet med andre land. Gjennomsnittlig utslipp av CO2 fra nye biler har gått betydelig ned, og den norske bilparken forbedrer seg i høyt tempo, også internasjonalt. Det har gått ned fra 177 gram per km i 2006 til 141 i 2010. Det var en nedgang på 20 pst., og det må vi si oss fornøyd med så langt. Men målet er altså at CO2-utslippet fra nye biler skal ned under 120 gram per km innen 2012. Jeg kan jo si at her har mitt personlige bilkjøp bidratt i riktig retning. Vi ønsker også i framtiden å få en enda bedre bilpark. Lavutslippsbiler skal premieres spesielt, med ekstra fratrekk på engangsavgiften ved kjøp. Det er vel slik at vi ønsker oss biler som skal komme ned under 50 gram per km. Det skjer stor utvikling her, så det er håp. Vi har en klimamelding som skal legges fram til høsten, og der vil man finne hvordan vi skal gjennomføre de nasjonale utslippskuttene i den store transportsektoren. Der vil det også være med en vurdering av drivstoffavgiften. En omlegging av bilavgiften og drivstoffavgiften vil bli vurdert og behandlet i grønn retning – regner vi med – i statsbudsjettene framover. I likhet med representanten Marthinsen vil jeg si at jeg er positiv til det som skjer, og optimistisk med hensyn til framtiden. Jeg er dypt uenig med forrige taler, som mente at det var tilfeldigheter som gjorde at dette gikk riktig vei. Det er det aldeles ikke, det er aktiv politikk.
Aud Herbjørg Kvalvik (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-24:
Vi har hørt at regjeringen har satt ned et energiutvalg med bred deltakelse, bl.a. fra fagbevegelsen, energibransjen og miljøbevegelsen, som vi håper skal gi oss et godt kunnskapsgrunnlag for den langsiktige energi- og kraftbalansen og faktorer som påvirker den. Så skal det lages en stortingsmelding som skal se på energiproduksjon, energinett, energiforbruk, klima, miljø og næringsutvikling i sammenheng. Det er veldig positivt. Den nye NOU-en blir da den første faglige og helhetlige energigjennomgangen på ti år. Samtidig vil vi understreke at det er utfordringer på sektoren, særlig knyttet til forsyningssikkerhet og ubalanse når det gjelder kraft. Det er saker som vi kommer tilbake til i dag. Jeg vil for øvrig si at det er stort slektskap mellom alle saker som blir debattert i denne runden. Vi skal se på energi i et bredere perspektiv enn strøm. Vi kan ikke bare tenke kraft og kraftforsyning, men må se på energibruken totalt sett. Det sies at den mest miljøvennlige kilowattimen er den som ikke blir produsert, og at det største utbygde kraftverket er mer miljøeffektiv energibruk. Det tror jeg er ganske riktig. Derfor skal vi ikke glemme at det viktigste er å få redusert forbruket av fossil energi, f.eks. ved å kutte ut oljefyring i offentlige og private bygg. Det er også viktig å få redusert den store sløsingen av energi og ta ut de gevinstene som ligger i energieffektivisering. Som vi har hørt fra flere her i dag, har denne regjeringen gjort mye for å få opp fornybarproduksjonen, bl.a. gjennom å flerdoble bevilgningen til Enova. Statkraft har fått mer penger, og de skal jobbe med tunge investeringer i fornybar energi. Det er veldig positivt. I desember ble avtalen med Sverige om elsertifikatmarkedet signert. Det er en bra sak. Vi forventer iverksettelse fra 2012, og da kan en vel regne med noe sånt som effekten av ti Mongstad-kraftverk. Det har vi kanskje god bruk for, og jeg ser fram til å få det på skinner. For å få tilstrekkelig energiforsyning må vi altså bygge ut kraftnettet. Det har vært et forsømt område siden den nye kraftloven kom i 1991. Det er en rekke forsyningslinjer som nå skal oppgraderes og forsterkes. Det er også viktig for å få tatt i bruk det store potensialet for fornybar energi rundt om i landet. Den nettsituasjonen vi har i dag, er krevende i forhold til å få opp fornybar energi. Det er faktisk ikke mulig å ta i bruk denne nye kraften. Den blir liksom låst inn og kommer ikke ut der den trengs mest. Til slutt vil jeg nevne en ting jeg synes er litt viktig, og det er at når det planlegges nye linjer, må vi få til gode prosesser, med bred involvering, for å sikre de optimale løsningene.