Michael Tetzschner (Høyre), 2014-06-11:
Et øyeblikk tillater jeg meg å se sammenhengen mellom denne saken, som gjelder Riksrevisjonen, og den neste, som gjelder Sivilombudsmannen, for begge er grunnleggende sett tilstandsrapporter om hvordan forvaltningen vår virker. Riksrevisjonen hjelper gjennom forvaltningsrevisjonen til med å holde forvaltningen på rett kjøl, slik at man iakttar Stortingets vedtak og forutsetninger. Det er altså forvaltningen sett fra toppen. Samtidig kan man si at neste sak, som gjelder Sivilombudsmannen, går på hvordan forvaltningen tar seg ut fra borger-, individ- og brukernivå. Man kan altså komplettere tilstandsrapporten om den norske forvaltningen ved begge perspektivene. Det synes jeg er ganske interessant. I jubileumsåret for Eidsvollsgrunnloven kan vi også minne oss selv om at Riksrevisjonen er en av de statsinstitusjonene som har de dypeste historiske røttene, så det er en vel innøvd og veltrent organisasjon. Ikke desto mindre legger den strategiske planer for fremtiden, og det er bra. Personlig har jeg merket meg at den skal satse på nærmere bestemte samfunnssektorer som involverer store uttellinger for det offentlige. Det gjelder helse, velferd, arbeid og pensjon, det gjelder samfunnssikkerhet og beredskap, det gjelder samferdsel, og det gjelder også våre globaliserte interesser gjennom bistand. Så følger de det gode revisjonsprinsippet om at man skal forfølge det som er vesentlig, og særlig avdekke områder med høy risiko. Det er ikke så mye å bemerke til det, det følger av god revisjonspraksis. Så har vi som alltid også forventninger om intensivert selskapskontroll, ettersom utviklingen går i den retningen at staten organiserer stadig mer av sin aktivitet i selskaper, og ikke minst en side som vanligvis kan være litt undervurdert i kontrollsammenheng, at det også skal ligge læring og veiledning for forvaltningen fremover. I tillegg til at jeg viser til de merknadene vi har stått sammen om i komiteen, tenkte jeg også at vi skulle gi litt ros til Arbeiderpartiet fordi de ikke lenger er med på det som var en flertallsmerknad i en tidligere sak vi hadde, hvor Arbeiderpartiet gikk imot målstyring som prinsipp. Det er utmerket at det nå bare er Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Miljøpartiet De Grønne som står for dette, og at Arbeiderpartiet ikke lenger deler dette synspunktet. Det synes jeg er utmerket, for det betyr også at vi kan legge inn større og bredere tyngde fra komiteens side i vårt syn på hvordan moderne forvaltning skal drives. Nå er det slik at man ikke skal henge opp styringsprinsippene for mye i begreper, men hvis man ikke tar målstyringsprinsipper i bruk, er alternativet detaljstyring og rigide organisasjonssystemer som hører fortiden til, og som kanskje gjør at man får en overdreven konsentrasjon om å gjøre det man tidligere har gjort, helt riktig, fremfor å se på hva som er hensiktsmessig virkemiddelbruk for å oppnå de mål som Stortinget har satt, og som har vært forutsatt i budsjettdokumentene. Så jeg avslutter da med å gi Arbeiderpartiet ros for at de ikke lenger nå er motstander av målstyring. Det er mulig at de fortsatt er motstander av New Public Management, men det er en annen diskusjon.