Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-28:
Statsbudsjettet for 2001 viser at vi har fått en samling i sentrum i norsk politikk. Det betyr samtidig at vi kan få en polarisering av norsk politikk, fordi det også har skjedd endringer bl.a. når det gjelder Høyres profil, som vi nå oppfatter ligger nærmere Fremskrittspartiet, særlig på skatte- og avgiftspolitikken, og det faktum at det først og fremst er én kroppsdel de appellerer til når de ber velgerne om tillit, hvis man kan beskylde dem for å gjøre sin egen lommebok til en kroppsdel. Såpass langt går de. Det budsjettforliket som er inngått, gir liten profil i mulighetenes land. Når det gjelder kommuneøkonomien, kommer situasjonen for de aller fleste kommunene til å være at de står på stedet hvil i neste år i forhold til i år. Det betyr altså at man ikke får noen ny giv, noe høyere standard, noe større mulighet til å løse de oppgavene som er presserende i veldig mange kommuner, særlig på skolesektoren. Og da hjelper det ikke med Senterpartiets krokodilletårer i denne debatten. Det er inngått et forlik der man har flyttet på historisk mange kroner, og sentrumspartiene har ikke prioritert kommuneøkonomien. De har prioritert momsreformen – det er en ærlig sak, det er en gammel kampsak for Senterpartiet – foran kommuneøkonomien. Det betyr at nå står det ett parti igjen som mener at kommuneøkonomien og fellesgodene er blant de aller viktigste utfordringene, og det er SV. Jeg merker at det brer seg en beklemthet i salen når vi snakker om miljøpolitikken, for nå skal man i en situasjon hvor veldig mange begynner å se rundt seg at de menneskeskapte klimaendringene er i full gang, vedta et statsbudsjett for neste år som ble utarbeidet i en situasjon da mange velgere og mange av representantene på Stortinget befant seg i en bensinrus, hvor det var viktigere å få ned bensinavgiften med litt mer enn 1 kr istedenfor å satse skikkelig på kollektivtrafikken. Nå virker det som om velgerne kanskje hadde ønsket seg noen politiske partier og noen folkevalgte som turde å gå litt foran, som turde å si fra: Hør her, det fins viktigere oppgaver i norsk økonomi og i norsk politikk nå enn å sette ned bensinprisen med 1 kr. For det går opp for veldig mange hva slags klimaendringer som er på gang. Ja, da har vi ett parti, da. Det er SV, det er bare vi som ikke ble med på den rusen som de andre hyllet seg inn i i sommer. Mange har vært opptatt av at vi har et fattigdomsproblem i Norge – 70 000 fattige barn – en fattigdom i et velferdssamfunn som først og fremst gir seg uttrykk i at det fins barn i dette landet som ikke har råd til å være med på det de fleste andre barn har råd til å være med på, som gjør at i et samfunn som i stor grad er preget av kjøpefest, er det noen som holdes utenfor, og som syns det er belagt med skam eller at det er pinlig eller flaut, og som bortforklarer. Barn bortforklarer alle foreldres feil, hvis man setter det på spissen. Hva man selv får høre bak lukkede dører, er selvfølgelig en helt annen sak. Barn er imidlertid meget lojale bortforklarere av den fattigdommen som de opplever. Det kan man gjøre noe med! I et av verdens rikeste land kan man gjøre noe med det, men sentrumspartiene hadde ikke det på sin blokk da de forhandlet med Arbeiderpartiet, og Arbeiderpartiet hadde ikke det på sin blokk da de lagde et forslag til statsbudsjett for neste år. Budsjettforliket innebærer at det utgangspunktet som Arbeiderpartiet hadde, som er bedre på fordelingspolitikk enn det Stortinget faktisk kommer til å vedta nå, har sentrumspartiene bidratt til å svekke. Samtidig har sentrumspartiene ikke dratt inn sine krav i miljøpolitikken i statsbudsjettet med noen særlig tyngde. Etter SVs oppfatning har man fått en samling i sentrum, der den delen av Arbeiderpartiets politikk som vi liker dårligst, nemlig miljøpolitikken, og den delen av sentrumspartienes politikk som vi liker dårligst, nemlig fordelingspolitikken, har fått gjennomslag. Og det syns vi ikke er å bruke mulighetene i mulighetenes land. SV er nå i den situasjon at vi har en stor politisk oppgave å gjøre i Norge. Et stort ansvar hviler på oss, fordi det er i den grad vi klarer å utfordre sentrumspartiene og Arbeiderpartiet på fellesgodene og standarden i den offentlige sektoren, at vi kan få til nettopp dette. Vi står alene igjen med å si at det er blant de topprioriterte saker. Og grunnen til at vi gjør det, er følgende: Den viktigste fordelingspolitikken framover, er å sørge for at det store flertallet i Norge slutter opp om en offentlig sektor med liv og lyst og ønsker å bidra f.eks. til skolesektoren. Folk flest i Norge kommer ikke til å finne seg i en standard på skolen som er betydelig dårligere enn den man er vant til hjemmefra. I gamle dager da fattigdommen var mye mer utbredt i Norge enn det den er nå, opplevde de fleste barn en bedre standard på skolen enn hjemme. Den gangen hadde en del så dårlig råd at de måtte byttelåne sko for å gå på skolen. Det var ganske viktig. Nå er det standarden på næringsbygg og alt i privat sektor som det lyser av, og som er bedre enn det de fleste barn har hjemme, mens det det offentlige bidrar med, er dårligere. Det kommer ikke til å sikre oppslutning om offentlig sektor framover. Derfor må vi sørge for at standarden heves. Den jobben vil SV gjøre. Når det gjelder miljøspørsmål, er vi i den situasjonen at klimaet endrer seg. Alle kan se det, og ingen forskere kan utelukke at det har med menneskeskapte utslipp å gjøre. Selv om man nå noen steder kan glede seg over godt vær på Vestlandet, begynner kanskje noen å bli litt bekymret når lakseegg tørker inn. Klimaforskerne kan ikke gi særlig håp om betydelig bedring av klimaet på Vestlandet framover. Tvert imot kommer det til å regne mer der det regner mye fra før. I et lite område rundt Bergen kommer det til å regne 40 pst. mer i 2020 enn nå hvis klimaforskerne får rett. Det er bare å kjøpe inn nye paraplyer! Eller man kan gjøre noe med det. Ingen land i Europa har klart å legge om transportsektoren skikkelig og offensivt. I Norge vil man i år 2001 føre en politikk for større CO2-utslipp på transportsektoren. Når man setter ned bensinavgiften og samtidig fører en økonomisk politikk som gjør at NSB nedlegger ruter, bussruter rundt omkring i mange fylker nedlegges, standarden på kollektivtrafikken i de store byene er sånn at for mange foretrekker privatbil framfor å ta buss og bane, er det en politikk for økte CO2-utslipp. Det er også fryktelig dårlig nytt for miljøet at det i dag er blitt kjent at Regjeringen vil gå inn for bygging av et nytt gasskraftverk på Skogn. Det går den gale veien – 2 millioner tonn i økte CO2-utslipp. Den jobben må SV ta ansvar for å gjøre framover, og da er det ikke sånn at man til enhver tid kan være den som går i bresjen for lavere skatter og avgifter morgen, middag og kveld. Da er det rett og slett sånn at velgerne må utfordres og mobiliseres, sånn at vi gjør det som er viktigst for framtiden. Hvis ikke, arver barna våre mye større problemer på dette feltet enn det vi selv arvet fra dem som var foran oss. Det er et ansvar for fremtiden. Når det gjelder bekjempelse av fattigdom, er det bare vi som faktisk kommer med forslag om hva som kan gjøres neste år hvis man er opptatt av å bekjempe fattigdom blant barn.