Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-17:
Ibsen sa at viljen, det er den som teller, viljen frigjør eller feller. I dag viser Stortinget vilje, vilje til et forlik, og jeg mener at forlikene er juvelen i det norske parlamentet. Det er når vi klarer å sette oss ned med vanskelige og viktige saker, klarer å få til en enighet som dette, at man virkelig ser at politisk arbeid kan føre til noe som bringer oss videre. Hvorfor var det viktig for Venstre å være med på et forlik her? For det første er det et ekstremt konfliktfylt område som hadde veldig godt av en bred enighet. Det er også konfliktfylt fordi det er en stor majoritet blant folket som støtter en politikk, men som ikke snakker høylytt om den, mens en del av folket føler seg ordentlig tråkka på av den politikken som føres – og det fører til mistillit i vårt politiske system. Og så tror jeg vi skal være så ærlige at vi sier at nesten alle partier er delt i saken, for vi har noen deler av partiet som står for én politikk, mens andre deler av partiet synes at den politikken er tung å bære, ut fra hvor de bor. Det er viktig å si at vi nå har slått fast at vår politikk skal bygge på en kunnskapsbase vi har, at den skal bygges opp videre, og at vi har en felles forståelse for at det å ha en kunnskapsbasert politikk på dette området faktisk er viktig. Venstre har hatt Bern-konvensjonen og naturmangfoldsloven som utgangspunkt for våre standpunkt. Det jeg synes er veldig flott i dag, og som jeg synes er en stor seier, er at vi, alle partiene på Stortinget, har bestemt at alle de fire store dyrene er med i vårt felles ansvar, og at de skal finnes i norsk natur. Det har det faktisk vært usikkerhet om før i dag. Så er det sånn at også dette forliket gir flere rovdyr. Vi har nådd bestandsmål på gaupe og jerv. Vi skal ha en diskusjon med svenskene om ulv. Bjørn skal vi videre opp på, men vi får til en bedre balanse mellom hunner og hanner, noe som jeg tror er veldig konfliktforebyggende. Så er det sånn at vi har blitt enige om at vi skal prøve å få til en felles enighet med svenskene når det gjelder ulv. Det tror jeg er grunnleggende riktig og grunnleggende konfliktdempende, fordi veldig mange av de ulvene som skaper problemer, er streifulver som vi har felles med svenskene, og som vi bør ha en felles forvaltning og politikk med. Jeg synes det også er bra at vi skal se på ulvesonene og på inndelingen av dem, og at vi også kan se på fordeling av jerv i forhold til belastningen som det sørsamiske miljøet blir utsatt for, som representanten Høybråten tok opp. Det tror jeg er kloke korrigeringer i forhold til det forrige forliket. Så skal vi bli tatt med på råd når det gjelder nye erstatningsordninger. Jeg har bare lyst til å nevne to setninger om det når statsråden sitter og hører på. For oss er det viktig at vi som fellesskap bestemmer at vi skal ha noen rovdyr i norsk natur. Det er det noen som må bære byrden av. Det er noen som faktisk må gjøre den jobben som vi som fellesskap bestemmer at vi skal gjøre. De bør få betaling for den jobben de skal gjøre. Derfor mener Venstre at vi burde hatt et erstatningssystem der folk får betalt for den jobben de må gjøre for fellesskapet, med å være en beitenæring som skal fungere sammen med rovdyr som vi er enige om at vi skal ha. Da bør de få betalt for den jobben og den belastningen. At vi i dag har et erstatningssystem som er grunnleggende destruktivt, der folk får betalt for å lete etter kadaver, er en dårlig strategi for å bringe forståelse mellom dem som har belastninga, og dem som har bestemt at de skal ha den belastninga. Kanskje kan folk få mer betalt for å gjøre forebyggende tiltak enn bare å få betalt for å lete etter kadaver. Til slutt vil jeg gjøre som andre, takke både parlamentarisk leder i Arbeiderpartiet, fraksjonslederen til Arbeiderpartiet i komiteen og alle de andre partene rundt bordet. Jeg har lyst til å slutte med det som sto øverst på arket fra min rådgiver, som han sendte ut til alle fylkeslederne nå, for der sto det: Om en vil, er det utrolig hva man får til.