Inge Lønning (Høyre), 2002-05-21:
Alt henger sammen med alt, sa en norsk statsminister for en del år siden. Hun var statsminister i en arbeiderpartiregjering, som kjent. I dag kan man få inntrykk av at Arbeiderpartiet når det er i opposisjon, praktiserer den nøyaktig omvendte doktrine: Ingenting behøver å henge sammen med noen ting. For nå er man plutselig i stand til å gjøre det man aldri har drømt om å gjøre når man selv satt med regjeringsansvar. Arbeiderpartiets hovedtalsmann, Trond Giske, sa i sitt innledningsinnlegg at dette ikke var noen ny politikk. Arbeiderpartiet hadde vært med på å fremme et slikt forslag allerede i 1986. Den gang var Arbeiderpartiet som kjent også i opposisjon. I perioden fra 1986 til 2002 har Arbeiderpartiet i flertallet av årene sittet med regjeringsmakt, med initiativretten, og har i hvert eneste års budsjettforslag hatt anledning til å gjøre det man nå plutselig har kommet på at man skal gjøre, og man har ikke gjort det. At SV og Fremskrittspartiet finner hverandre, kan man jo undres over i seg selv, særlig når det gjelder kulturpolitikk, for om det er to partier som pleier å stå lengst mulig fra hverandre akkurat i kulturpolitikken, så er det akkurat de to partiene. Men de har jo én ting til felles, selv om de ikke har noe til felles i kulturpolitikken, og det er at de aldri har sittet med regjeringsansvar, og det er åpenbart et sterkt fellesskap når det gjelder å foreta denne type fremstøt. Men Arbeiderpartiet har jo faktisk sittet med regjeringsansvar. Det eneste positive jeg kan lese ut av Arbeiderpartiets krumspring i denne saken, er at man må ha innstilt seg på at man skal bli sittende i opposisjon svært lenge. For hvis partiet i det hele tatt hadde forestilt seg muligheten av at de i overskuelig fremtid skulle få regjeringsansvar igjen, hadde de formodentlig aldri gått inn på en slik hestehandel som man har gjort i denne sak. Det grunnlaget som ligger i bunnen, er et Dokument nr. 8-forslag fra Fremskrittspartiet som ikke sier et kløyva ord om forskningen. Forslaget hadde som siktemål å endre tippenøkkelen til ugunst for forskningen. Men Fremskrittspartiet har selvfølgelig også vært nødt til å betale noe for å kjøpe hest, og det Fremskrittspartiet har betalt, er at man skal flytte 14 milliarder kr, eller rettere sagt, man skal øremerke 14 milliarder kr av oljefondet for forskningsformål, og avkastningen skal dekke opp det som forsvinner med endringen av tippenøkkelen. Representanten Eirin Faldet sa at når Arbeiderpartiet har forandret oppfatning av dette fra i fjor, da kulturminister Horn avviste dette forslaget, er det fordi man nå har funnet en løsning. Det er det som er forskjellen. Det man har funnet, er altså 14 milliarder kr som man ikke visste eksisterte for et år siden. Ærlig talt, dette er ikke en seriøs måte å drive politikk på. Og den forutsetningen som er lagt inn om avkastningen av disse 14 millionene, er en høyst usikker forutsetning. Man legger til grunn en bestemt avkastning – hvis jeg har forstått regnestykket riktig, 6 pst. Realavkastningen av oljefondet har de siste årene vært langt under dette. Og det er helt uvisst hva forskningen faktisk kommer til å bli tilgodesett med ved denne måten å gjøre det på. Professor Jens Arup Seip brukte i sin tid et ornitologisk bilde på Det norske Arbeiderparti. Han kalte det ørnen blant norske partier. Jeg er ingen ekspert på ornitologi, men den glideflukt Arbeiderpartiet nå er inne i når det gjelder budsjettpolitikk, må jeg si minner meg mer om en annen fugleart, nemlig gjøken. Den har den eiendommelighet at den er villig til å legge egg i et hvilket som helst reir som byr seg frem. I dette tilfellet er det Fremskrittspartiet som er reiret, og jeg håper ikke at det kommer til å bli en vane. Arbeiderpartiets leder, Thorbjørn Jagland, har, som det har vært referert til i denne debatten, både i artikkelform og i brevs form tatt utvetydig avstand fra det hans partifelle Trond Giske har stelt i stand i denne saken. Jeg synes det er ganske talende at verken partiets leder eller noen fra gruppeledelsen har funnet grunn til å delta i denne debatten. Det sier sitt.