Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-03-17:
Det er slik at petroleumsvirksomheten kommer til å være den viktigste næringen for Norge i mange tiår framover. Det er vår største næring, målt i både arbeidsplasser og bidrag til økonomien. Så langt har vi faktisk produsert mindre enn halvparten av de estimerte ressursene som vi har. Vi har bare så vidt begynt å utforske vår nordligste sokkel. Vi vet også at det kommer til å være et marked for norsk olje og gass i mange tiår framover. Europa trenger norsk gass, sist uttrykt svært så tydelig fra EUs energikommissær. Hvis vi ser på produksjon/salg av biler i verden, vet vi at det er forbrenningsmotorer det går i og vil gå i i mange år ennå, og de som blir og har blitt solgt, skal rulle i mange år, så vi vil fortsatt få et stort forbruk av olje globalt. Vi vet også at med de målene som FN har satt seg med Sustainable Development Goals, vil energibruken i verden øke kraftig i forbindelse med at vi også skal bekjempe fattigdom. Samtidig er det slik at vi har en avtale som ble inngått i Paris om kutt i klimagassutslipp, med det siktemål å redusere global temperaturøkning til mellom 1,5 og 2 grader. Det betyr at det må gjøres mye når det gjelder energieffektivisering, når det gjelder energiomlegging, for å nå det målet. Det er forskjellige løsninger verden rundt på denne problemstillingen. Noen land kan kutte i kullkraftverk og komme svært langt ned når det gjelder utslipp, og man kan bruke forskjellige virkemidler. I Norge har vi valgt å gi klimagassutslipp en kostnad. Vi har CO2-avgift fra 1991. Vi er, som saksordføreren påpekte, en del av det europeiske kvotemarkedet ETS. Norsk sokkel og oljeindustrien er vel industrien med de største utslippene per i dag. Dette ble behandlet i forbindelse med klimaforliket i 2012, hvor CO2-avgiften ble økt ganske så kraftig for å kompensere for at vi så at kvoteprisene i ETS-systemet ikke hadde den utviklingen som vi forventet. Da ble det mer eller mindre lagt et prinsipp om at det var på dette nivået man skulle ligge. Dersom kvoteprisen stiger, kan man regulere avgiftene – og omvendt. Vi vet ikke hvordan kvotesystemet og -prisene vil arte seg i framtiden. Vi vet ikke engang om vi har et kvotesystem inn i framtiden. Det er diskusjoner rundt dette. Det som da er viktig for at vi skal kunne oppnå varige lave utslipp fra petroleumsvirksomheten, er at vi får til en teknologiutvikling. Per i dag ser vi på europeisk nivå at kvotesystemet leverer utslippskuttene, men de leverer ikke den teknologiutviklingen som er nødvendig. For Arbeiderpartiet er prisen på utslipp hovedvirkemidlet, men det må suppleres med positive virkemidler for å få den nødvendige farten i og det nødvendige omfanget av teknologiutviklingen. Jeg er veldig glad for å se at næringen selv tar ansvar for dette på sokkelen. Vi ser at Statoil, som hadde en målsetting om kutt på 800 000 tonn innen 2020, nå ligger foran i løypen med å nå dette. De har satt seg nye mål, de har økt målene med 50 pst., og har nå mål om 1,2 millioner tonn. Vi ser også at vi på norsk sokkel har oppnådd en veldig lav utslippsgrad i forhold til det som er det internasjonale gjennomsnittet. Mye av det kan tilskrives geologi, forbud mot fakling og det at vi har tatt i bruk kraft fra land, men jeg tror at CO2-avgiften og -kvoter er det som i hvert fall i framtiden vil drive fram dette. Men vi mener at arbeidet med teknologiutvikling som næringen selv gjør, må suppleres, og vi mener det bør settes i gang et dedikert program for teknologiutvikling som gir lave utslipp på sokkelen. Det er vår løsning inn i dette. Vi vil ikke gå inn for det som representantene kommer med i forslaget. Vi mener det er prisverdig å legge fram gode ideer for å få økt aktivitet i denne omgang. Vi tror at Enovas aktivitet på sokkelen i dag kan utvikles videre. Vi tror også at modifikasjon og vedlikehold kan utvikles videre, og at vi vil nå målene på den måten.