Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Jeg har lyst til å starte dette innlegget med et dikt av Hans Børli som heter «det finnes»: «Det finnes stunder da alle ord er grå, da sorga er et høstsyn: et vissent sevblad frøsi fast i isen på ei å. Det finnes stunder da alle ord er små, da lykka er et vårsyn: ei solgnist i ei dråpe dogg som siger langs et strå.» Vi er heldige som bor i et land som Norge, som er så rikt på naturressurser. En av de viktigste ressursene er natur som gir alle anledning til naturopplevelser og rekreasjon. Verdien av å ferdes i naturen, oppleve dyre- og planteriket, oppleve stillhet og ro kan ikke måles i kroner og øre. Den kan bare måles i høyere livskvalitet for den enkelte. Vi trenger noe å leve for, ikke bare noe å leve av. Å gi folk god anledning til å drive friluftsliv er virkelig å gi folk noe å leve for. Friluftsliv er dessuten forebyggende helsearbeid i praksis. Det er også et lavterskeltilbud, det vil si at alle kan delta i friluftsaktiviteter dersom forholdene legges til rette for det. Jeg tror dessuten at ren og frisk natur der folk kan slappe av og nyte ro og fred, blir et av framtidas frynsegoder. For mange er friluftsliv en sekk på ryggen og lange turer i fjellet. Det er det som gir avslapning og rekreasjon. Men for andre er det jakt og fiske. For noen er det sykkeltur i marka. Andre foretrekker stranda om sommeren eller snøbrett om vinteren. Alle er vi forskjellige, alle har vi ulike behov, og vi må legge til rette for at alle som ønsker det, kan få være mest mulig ute i naturen. Jeg er glad for at en enstemmig komite gjennom ord gir uttrykk for viktigheten av å satse på friluftslivet, selv om en del av partiene skiller lag når det kommer til konkrete forslag. Det skal jeg komme tilbake til. For Arbeiderpartiet er allemannsretten og den frie ferdsel viktig og en helt grunnleggende bærebjelke i friluftslivet. Problemet er bare at eksemplene på at allemannsretten innskrenkes og svekkes, er så altfor mange. Da nytter det ikke lenger bare med fine ord og gode intensjoner. Da må vi tørre å gjøre vedtak som ivaretar allmennhetens interesser. Utviklinga i strandsona er et godt eksempel på et område hvor allemannsretten stadig svekkes. Riksrevisjonens rapport som nylig ble oversendt Stortinget, viser at det fra 1982 til 1999 er gitt over 8 100 dispensasjoner fra byggeforbudet i strandsona. Det gjelder nybygg og erstatningsbygg. Da er det helt uforståelig for meg at det borgerlige flertallet bare nøyer seg med å be Regjeringa komme tilbake til Stortinget med en orientering om situasjonen. Opplysningene vi allerede nå har, er etter mitt syn mer enn tilstrekkelig for å se at det er behov for å stramme inn plan- og bygningsloven. Det er jo dessuten bare å ta seg en tur langs kysten for å se hvordan den frie ferdselen stadig blir svekket. Flertallets manglende vilje til å gjøre noe med dispensasjonspraksisen kan derfor ikke ses på annen måte enn at de ønsker å svekke allemannsretten, slik flertallet også gjør i sin motstand mot å gjøre klare vedtak til fordel for den frie ferdselen i 25-metersbeltet i strandsona. Også her burde eksemplene på stengsler som hindrer fri ferdsel, være mange nok til at Stortinget har et grunnlag for å gjøre vedtak nå. Friluftsliv er, som jeg har vært inne på, helseforebyggende og gir mange av oss økt livskvalitet. Og ikke minst, alle som opplever verdien av friluftslivet, ser også verdien av å verne om miljøet vårt. Målet må være at flest mulig tar del i de gleder friluftslivet gir. Vi har derfor et ansvar for å motivere og legge til rette for det. Det har også komiteen vært opptatt av i sitt arbeid med meldinga. Jeg vil spesielt trekke fram komiteens påpeking av viktigheten av å motivere barn og unge til å bruke naturen. Det er viktig for at de skal bli friskere og sunnere, men også for at de skal bli aktive friluftsmennesker som voksne. Jeg er helt sikker på at barn som lærer seg til å like naturen, til å være ute i naturen fra de er små, blir naturvernere for framtida. Jeg er skremt over flere undersøkelser som viser at barn helt nede i 9–10-årsalderen har muskel- og skjelettlidelser eller andre sjukdommer fordi de sitter for mye stille inne. Da bør alarmklokkene ringe. Skal vi greie å få flere barn og unge ut i naturen, må vi gjøre det på mange forskjellige måter. Naturbarnehager og naturskoler er gode eksempler. Slike må vi få flere av, og vi bør ha dem i de fleste kommuner i landet vårt. Det er beklagelig at flertallet ikke ønsker å forplikte seg til mer enn gode intensjoner på dette området. Vi må også gi barna muligheter til å oppleve naturen i fritida. Derfor må vi i større grad enn nå sørge for at vi har grøntområder i boligområdene. Vi må gi barna en hundremeterskog også i virkeligheten, ikke bare i bøkene om Ole Brumm. Det bør også i større grad legges vekt på arealer ved skoler og barnehager som kan benyttes til dette. Jeg ønsker også å slå et slag for barns frie lek. La det stå igjen noen trær som barna kan klatre i – også i boområder. La det være igjen noen grøntarealer som barna kan leke og kute i. La barn og unge drive friluftsliv på sine premisser. Et flertall i komiteen, det vil si alle unntatt Fremskrittspartiet, ønsker en nasjonal satsing for å frigjøre grøntarealer. Det samme flertallet sier også at det er ønskelig med mer aktivitet og undervisning ute i tråd med rammeplan, slik det gjøres f.eks. ved Hamar og Lundsvågen naturskoler og i naturbarnehagene. Men det er bare Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet som gjør det klart at det trengs mer økonomiske virkemidler for å få dette til. Mange unge ønsker spenning og å tøye grenser. Unges friluftsliv har derfor et annet innhold enn det tradisjonelle friluftslivet. Jeg mener vi må være positive til at unge tar i bruk nye friluftsaktiviteter, enten det er klatring, rafting, sykling eller liknende. Det er vår oppgave å legge til rette for at slike aktiviteter kan foregå på en bærekraftig måte. Stortingsmeldinga fra regjeringa Stoltenberg foreslår at 16- og 17-åringer skal få fiske gratis med håndsnøre. Bare SV støtter dette i tillegg til oss. Jeg er helt sikker på at dette hadde ført til at flere unge hadde fått opplevd gleden ved å drive med jakt og fiske. Jeg synes det er trist at flertallet heller ikke på dette punktet slår et slag for barn og unges mulighet til å drive friluftsliv, men heller stiller seg på grunneiernes side. Vi opplever stadig et press på markområder nær våre byer. Derfor har SV sammen med Arbeiderpartiet foreslått at det lages en egen lov som bedre skal ta vare på disse viktige områdene. Det er viktig at vi ser det som et nasjonalt ansvar at alle de som bor i byer, og spesielt i Oslo, har god tilgang til rekreasjonsområder og flotte naturperler, som for eksempel Oslomarka. Vi ønsker ikke at Oslomarka «spises opp» bit for bit. Vi ønsker, som jeg sa, at alle skal ha muligheten til å være ute i naturen. Det gjelder f.eks. eldre, og det gjelder kanskje spesielt også funksjonshemmede, hvor vi mange steder har en lang vei å gå, for de funksjonshemmede er en gruppe som ofte ikke har like god tilgang til naturopplevelser som oss andre. Hele komiteen støtter at det skal settes ned et hurtigarbeidende utvalg som skal se på hvordan man kan legge bedre til rette for de funksjonshemmede. Jeg ønsker å benytte denne anledningen til å gi ros til friluftslivsorganisasjonene og alle andre som legger ned utallige timer på fritiden for å jobbe for friluftslivet. Jeg vil også rose friluftslivsorganisasjonene for den flotte medvirkningen de har hatt ved utarbeidelsen av denne stortingsmeldinga. Det står det respekt av. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at Regjeringa bør komme tilbake med en egen sak om styrking av friluftsorganisasjonene økonomisk, og andre friluftstiltak, bl.a. ved at de i større grad tildeles spillemidler – dette i tillegg til og ikke som erstatning for de penger som i dag overføres via Miljøverndepartementets budsjett. Som saksordfører skulle jeg ønske at vi hadde lyktes i å komme mer til enighet i en så viktig sak. Det hadde jeg også virkelig trodd da vi startet arbeidet med denne meldinga. Jeg var veldig optimistisk. Bondevik II-regjeringa lot som kjent meldinga som ble fremmet av Stoltenberg-regjeringa, ligge i Stortinget. Miljøvernminister Børge Brende snakket prisverdig positivt om flere av de forslagene som lå der. Jeg tok det derfor som sjølsagt at regjeringspartiene her i Stortinget stilte seg bak sin egen regjering. Det skulle vise seg på mange områder å ikke være tilfellet. Tvert i mot velger de å gi sin egen regjering nederlag på flere viktige punkter. Det synes jeg er oppsiktsvekkende, og jeg synes det er overraskende, for det har ikke manglet på positive signaler underveis. Jeg kan f.eks. nevne komiteens leder, Bror Yngve Rahm, sin uttalelse i Aftenposten 6. november i fjor, der han i forbindelse med dispensasjonspraksis fra byggeforbudet i strandsonen sier: «Dette viser at vi må ha en innskjerping, slik at ikke verdifulle strandområder går tapt». Miljøvernminister Børge Brende har heller ikke vært tilbakeholden i sine uttalelser. I en tale på Nordisk friluftslivskonferanse i januar i år sa miljøvernministeren at Regjeringa bl.a. ville: «Gjennomgå og gjøre nødvendige endringer i friluftsloven for å klargjøre og styrke allemannsretten, bl.a. foreslå en ny regel i friluftsloven om ferdsel i strandsonen der avstanden mellom sjø og hytter er mer enn 25 meter». Jeg kunne ha trukket fram mange flere eksempler fra denne talen og andre uttalelser fra miljøvernministeren som skulle tilsi at regjeringspartiene var villige til å slå et slag for friluftslivet og allmennhetens rettigheter og interesser. Det er synd at det ser ut til ikke å bli slik, først og fremst for de mange hundretusener som bruker naturen vår. Jeg synes også det er en ganske uholdbar situasjon for – i dette tilfellet – energi- og miljøkomiteens arbeid ikke å vite om regjeringspartiene stiller seg bak sin egen regjering og sin egen miljøvernminister. Jeg håper eksemplet fra arbeidet med friluftsmeldinga er et unntak. Ellers er det fortsatt noen timer til vi skal stemme, og ingenting hadde gledet meg mer enn om det kunne bli flertall for mer enn det som det pr. nå ligger an til. Og fjellvettregelen som lyder «Det er ingen skam å snu», gjelder også her. Det må være mulig å kunne prate sammen utover dagen. Det bør være lagt et grunnlag for å få økt oppmerksomhet på friluftslivet. I meldinga omtales det også en rekke andre forslag som det er bred enighet om, og jeg legger til grunn at Regjeringa vil arbeide aktivt for å gjennomføre disse, slik at vårt arbeid med denne saka likevel blir et skritt videre på «Ein veg til høgare livskvalitet». Til slutt vil jeg ta opp de forslag Arbeiderpartiet står sammen med andre partier om i innstillinga, og for øvrig anbefale komiteens innstilling.