Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Behandlingen av denne saken viser meg igjen hvor stor betydning to bokstaver har for skillelinjene i norsk politikk: bokstavene AS. Mens regjeringspartiene og Fremskrittspartiet ser dette som en hensiktsmessig organiserings- og ansvarsform for statlig virksomhet, er bokstavene tydeligvis fortsatt i mange sammenhenger nærmest en rød klut for Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, spesielt når Arbeiderpartiet er i opposisjon, også i de tilfellene der det i realiteten nærmest bare er bokstavene bak som skiller selskapene fra å være aksjeselskaper, slik det i dag er med NSB BA og Posten Norge BA. NSB og Posten er tjent med at de har en organisasjonsform som viser realitetene bak, og som er kjent i de markedene selskapene skal konkurrere i. Organisasjonsformen bør vise at dette er selskaper som drives etter forretningsmessige prinsipper av et styre som er ansvarlig for selskapets drift og økonomi. Mange har vært usikre på om dagens BA-form innebærer dette. Over partigrensene har det de siste årene – også fra Arbeiderpartiets side – blitt understreket at NSB og Posten innenfor de rammer som konsesjon og statlig kjøp setter, skal drive forretningsmessig. Det har vært understreket at styret har et selvstendig ansvar for å vurdere hvilke tiltak som er nødvendige for å sikre selskapets konkurranseevne og økonomi, herunder den interne organiseringen, utvikling av tjenestetilbudet og eventuelt allianser, oppkjøp mv. De bindinger som i dag er lagt på selskapene, er etter min vurdering helt uavhengige av hvorvidt NSB og Posten er særlovsselskaper eller aksjeselskaper, f.eks. når det gjelder fremlegg av saker for generalforsamlingen/samferdselsministeren eller Stortinget. Dette gjelder også de særlige rettighetene de ansatte har når det gjelder fortrinnsrett og krav på ventelønn. Dette er rettigheter som det er bred politisk enighet om å videreføre for aksjeselskapene for den allerede fastsatte overgangsperioden fram til 1. januar 2005. Det er ingen tvil om at det er de sektorpolitiske målsettingene og ikke den forretningsmessige driften som er hovedgrunnlaget for statens eierskap i NSB og Posten. Det er imidlertid først og fremst gjennom ordningene med konsesjonsforpliktelser og kjøp av tjenester vi i dag sikrer et landsdekkende tilbud av posttjenester og et tilfredsstillende kollektivtilbud med tog. Utøvelse av eiermyndighet i denne type saker bør bare brukes når andre virkemidler kommer til kort. Det er Post- og teletilsynet som etter dagens reguleringsregime vurderer hvorvidt Posten oppfyller sine samfunnsmessige forpliktelser etter konsesjonen. Tilsynet har Postens omlegging av ekspedisjonsnettet i forhold til konsesjonskravene til vurdering. Etter det jeg er kjent med, har tilsynet hittil ikke funnet grunnlag for brudd på konsesjonen på dette punkt, men vurderingene er ennå ikke sluttført. Å løfte enkeltsaker som f.eks. posttjenesten i enkeltkommuner opp til Stortinget for overprøving slik mindretallet antyder i sine merknader, vil være å bringe reguleringsmekanismene tilbake dit vi var for en del år siden. Det vil verken kundene, Posten eller myndighetene være tjent med. Her må Posten og Post- og teletilsynet ansvarliggjøres. Rapportering til Stortinget om Postens oppfylling av konsesjonskravene vil bli gitt på egnet måte. Når dette er sagt, vil jeg understreke at både jeg som utøver av statens eierskap i selskapet og ikke minst selskapet selv er opptatt av at kunder i hele landet skal få dekket sitt behov for post- og kommunikasjonstjenester, det være seg privatkunder, næringslivet eller det offentlige. Det gjelder også tjenester som går langt utover de minstekrav konsesjonen setter. Bare slik vil Posten kunne være konkurransedyktig i framtiden. Selv om selskapene omdannes til aksjeselskaper, mister vi ikke styringen med dem. Bestemmelser i vedtektene skal fortsatt sikre at vi holdes orientert om viktige og prinsipielle saker i NSB og Posten, og da først og fremst saker som påvirker selskapenes mulighet til å oppfylle sine samfunnsmessige oppgaver, eller som må ventes å få store konsekvenser for selskapene eller samfunnet for øvrig. Slike større saker vil naturligvis også måtte forelegges Stortinget. De årlige virksomhetsplanene til selskapene vil også sikre informasjon om det som skjer i selskapene, og disse vil annethvert år danne grunnlag for meldinger til Stortinget. Disse vil gi Stortinget god anledning til å vurdere og kommentere strategiene i selskapene.