trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Helleland (Høyre), 2005-04-11:
Det er interessant å høre på representanten Ellingsen, som har bidratt veldig positivt til at denne loven har kommet i havn. Den honnøren vil jeg også gi til de øvrige partiene, det er jo en stor tilslutning til Regjeringens prinsipper og holdninger som kommer for dagen her. Representanten Ellingsen vil da bruke den lille, eller store, gangetabell for å fastsette straff, men vi har et mer helhetlig og gjennomtenkt syn på bekjempelsen av kriminalitet, der også det å bringe folk tilbake til samfunnet, der det å bryte spiralen ved å få folk tilbake i normal virksomhet og ikke kriminell virksomhet, er et viktig element, og derfor ønsker ikke vi en multiplikator som automatisk fastslår straffenivået. Vi ønsker riktignok – og her er jeg langt på vei enig med Ellingsen – strengere straffer for gjengangerkriminelle. Det har vi også bidratt til i denne perioden gjennom andre lovbehandlinger i dette storting. Så Ellingsen kan være trygg: Høyre er tøff mot de tøffe.
Trond Helleland (Høyre), 2005-04-11:
Det er viktige problemstillinger representanten Thorkildsen tar opp. Nå ble det jo nevnt både av Holstad og Hofstad i stad at dette ikke er en generell budsjettdebatt om alle sider ved kriminalitetsbekjempelsen og rehabiliteringen – dette er straffeloven, generell del. Representanten Thorkildsen skal være trygg på at Regjeringen og regjeringspartiene jobber aktivt med å forbedre ettervernet, med å forbedre tilbakeføringen til samfunnet, og vi vil komme tilbake til det i andre saker. Men det er ikke slik at den generelle delen av straffeloven skal løse alle utfordringer vi stilles overfor, den generelle delen av straffeloven skal legge prinsipper til grunn for hvordan straff skal idømmes her i landet. Det har vi gjort, og det er vi stort sett enige om i komiteen. Det er jeg glad for. Så kan representanten Thorkildsen være trygg på at vi også vil gripe fatt i de problemstillingene hun tar opp. Det har vi gjort allerede, og vi vil fortsette det arbeidet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-11:
Jeg har et spørsmål til Høyre, for som innbygger i Norge er jeg svært opptatt av at den som slipper ut av fengsel, blir fulgt opp – det er tross alt mulig at vedkommende ender opp med å bli min nye nabo, i og med at jeg ikke bor i et av de mest fasjonable strøkene i Oslo. Man vurderer å forhindre prøveløslatelse for dem som er idømt 21 års fengsel, og dermed muligheten til gradvis tilbakeføring til frihet under ulike vilkår og med krav til oppfølging. Jeg er opptatt av følgende: Hvordan skal Høyre sikre oppfølging av denne gruppa, slik at vi ikke slipper tikkende bomber rett ut på gata? Hvordan skal ettervernet sikres? Hvordan skal Høyre sørge for at ikke fengslene blir langt tøffere i framtida, når det gis færre goder for god oppførsel? Jeg syns det er merkelig at ikke flertallet har berørt disse problemstillingene når en nå gir sin tilslutning til såpass dramatiske endringsforslag fra Regjeringa.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-11:
På flere områder minner Fremskrittspartiet om det amerikanske republikanske partiet, og ett av de områdene syns jeg de sjøl gav uttrykk for i svaret til representanten Storberget. I forhold til privatdrevne fengsler har de også en veldig amerikansk holdning. Men det er et felt til som vitner om en ganske amerikansk holdning til hvordan man håndterer kriminalpolitikken: «Min frihet stopper der din begynner», er et godt utgangspunkt for kriminalisering, skriver Fremskrittspartiet. Som eksempel på hva partiet mener skal være lov, siteres Tony Blair: – Ikke vær i noen som helst tvil: Du er berettiget til å forsvare deg selv. Det er bare under de mest ekstreme omstendigheter at noen vil bli saksøkt for å angripe eller drepe en tyv i eget hjem. Dette er rett og slett skremmende lesning. Jeg må spørre representanten Ellingsen om følgende: Når ble retten til liv underordnet friheten fra innbrudd for Fremskrittspartiet?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-11:
Jeg skulle ønske at Fremskrittspartiet hadde brukt like mye energi på ivaretakelsen av dem som blir utsatt for voldtekt, som de bruker på å prøve å få til en høyning av straffenivået. Fra SVs side er det likevel slik når det gjelder voldtekt, at vi klarer å ha to tanker i hodet på en gang. Vi ønsker både en ivaretakelse av dem som er blitt utsatt for voldtekt, og jobber veldig aktivt for det, og vi ønsker en høyning av straffenivået, fordi det oppleves som fryktelig urettferdig at noe som er så integritetskrenkende, en så forferdelig forbrytelse, kan straffes så mildt som det til tider har vært gjort. Det har også vært et uttrykk for et syn på kvinner som er helt uholdbart i vårt samfunn. Grunnen til at vi ikke går med på forslaget fra Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, er at vi frykter at det kan få noen konsekvenser som vi ikke er tjent med, og som i hvert fall ikke den voldtektsutsatte er tjent med. Det kan bl.a. ende i at man blir dømt for grovt uaktsom voldtekt i stedet for voldtekt, fordi man ser at det i den konkrete saken vil være dypt urimelig å ha et straffenivå der man legger seg på minstestraffen. Det er ganske bred enighet i Stortinget om at det er en reell mulighet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-11:
Jeg tviler vel på at representanten Holstad regner med å få et svar på akkurat det spørsmålet. Sjølsagt mener vi ikke at Norge skal være et paradis for terrorister, og det viktigste vi kan gjøre, er sannsynligvis å gå etter pengestrømmene og prøve å få gjort noe for å hindre skatteparadiser osv. Grunnen til at vi ikke har ønsket en strafferamme på 30 år når det gjelder terrorhandlinger, er rett og slett den vanskeligheten som ligger i å definere hva som er terrorhandlinger, og få en oppslutning om dette også menneskerettslig. Amnesty var jo ute og advarte veldig kraftig da vi vedtok de nye bestemmelsene om terror, og var nettopp bekymret for at vi vedtok en politisert bestemmelse som kan misbrukes internasjonalt. Vi må se dette i et internasjonalt perspektiv. Så det handler overhodet ikke om det, men det er rett og slett en konsekvens av at vi tidligere gikk imot å definere terror, fordi det var vanskelig å definere. Men vi tror at hvis vi kommer opp i en situasjon der man får grove terrorhandlinger rettet mot Norge, og resultatet vil være at veldig mange menneskeliv går tapt, vil man kunne dømmes for forbrytelser mot menneskeheten og sånn sett få 30 år.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-11:
Skulle man fulgt Dørums og Hernes’ logikk, skulle Arbeiderpartiet og SV vært bitre fiender. Tvert imot, så milde som vi er mot hverandre, betyr det ikke annet enn at vi er helt enige om det aller meste i denne saken. I likhet med Storberget skal jeg ta opp dette spørsmålet om barn og unge, for vi er veldig bekymret for akkurat det spørsmålet. Nå kommer snart FNs torturkomite på nytt til Norge og skal vurdere forholdene. Barneombudet har sagt at han kommer til å ta opp akkurat denne saken med torturkomiteen. I fjor satt det 48 mindreårige i vanlig varetektsfengsel i Norge, med de skadene det påfører disse barna. Så erkjenner vi selvfølgelig at det i mange sammenhenger vil være nødvendig å beskytte samfunnet også mot barn. Men da må vi bygge opp alternativer til fengslene. Og da lurer jeg på hva det nå er departementet sitter og kukelurer på som de kan bringe som tilsvar hvis vi får kritikk fra FNs torturkomite på akkurat dette området – som jeg regner med – og som gjør at man har kunnet avvise alle de forslagene som Arbeiderpartiet og SV har hatt.
Ingjerd Schou (Høyre), 2005-04-11:
Fremskrittspartiet ønsker å etablere ungdomsfengsler. Høyre ønsker ikke egne fengsler for de yngste lovbryterne. Det å flytte barn og unge langt unna familie og nærmiljø for at de skal sone i et eget ungdomsfengsel, vil også bl.a. redusere muligheten for rehabilitering, det å komme i gang med en ny start på livet. Er ikke Fremskrittspartiet opptatt av rehabiliteringsmuligheten? Hvordan vurderer Fremskrittspartiet de verdiene som nettopp ligger i at man skal tilbake til hjemmet sitt, til familien og til nærmiljøet, og som er viktige faktorer i et rehabiliteringsopplegg? Det er få steder som på landsbasis ville være aktuelle for det Fremskrittspartiet foreslår, egne ungdomsfengsler. Landet vårt er langstrakt, og slik sett ville de aller fleste uansett være langt hjemmefra i forhold til rehabiliteringsbiten. Helt avslutningsvis må jeg si at det vel er Fantomet som sier «hard mot de harde og myk mot de myke» – men det tror jeg justisministeren er vel kjent med.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-11:
For å holde seg til det billedlige språk: Det skulle blott mangle at man ikke treffer blink når man bruker hagle mot en såpass i enhver henseende tydelig person som meg, og i tillegg mot en person som har et så høyt aktivitetsnivå på så mange områder. Det er fint, det! Men det betyr jo ikke at om man treffer blinken, treffer man nødvendigvis målet! Representanten Storberget prøver å framstille det som det nærmest er kjekt og greit og enkelt å løse svære problemer i forbindelse med å forebygge barne- og ungdomskriminalitet. Det er en svær jobb, det. Det er en seig jobb, som kan starte svært tidlig. Alle må jo vite at vi har startet det arbeidet, bl.a. ved å lage et godt etatssamarbeid. Det å drive politikk på den måten skaper jo ikke de store overskriftene, men du verden hvor nødvendig det er å jobbe slik! På samme måte skal vi ha skikkelige høringer om hvordan vi får domstoler og andre til å samarbeide for å lage bedre samarbeidsformer som gjør livssituasjonen bedre. Det er jo et kvantesprang – det tror jeg representanten er enig med meg i – når det norske politiet ved politimester Gjengedal sier: Det er ikke vår viktigste oppgave å grave i lommene og jage slitne narkomane. Vi skal gå etter dem som står bak det hele. Men gratulerer med god blink! Hagle må treffe noen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-11:
Spørsmålet er betimelig. Vi skal gjøre det som er konstitusjonelt riktig. I forbindelse med den generelle del av straffeloven skal vi legge klare og tydelige premisser for viktige strafferettslige prinsipper som gir uttrykk for hva man mener. Da er det lovgiver som gir uttrykk for dette. Det er en måte å tale på som jeg antar at Høyesterett har ment er utrolig mye sterkere enn kommentarer i en budsjettsammenheng. Man er lovgiver ved den generelle del av straffeloven. Så skal det lages en katalog som skal hete: Den spesielle del av straffeloven. Da har man mulighet til å justere seg inn på alle mulige områder. Jeg våger å påstå at Stortinget – det er skiftende flertall her, men Regjeringen har jo fått gjennomslag på de viktigste punktene – gir veldig klare signaler om at vern av livet og vern av den seksuelle integritet skal forsterkes. Det må bety i klar tekst f.eks. at man mener at straffeutmålingen for forsettlig drap er for lav. Så skal ikke jeg gå inn i andre sider ved det, men jeg føler at lovgiver har gjort det man forventer at man skal gjøre, ved denne komiteinnstillingen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2005-04-11:
Det går an å svare på det. En av de tre klare prioriteringene i politibudsjettet for inneværende år var at man skulle forebygge blant barn og unge. Og det at politiet deltar i dette sammen med gode krefter, er svært viktig. Noe av det viktige er nettopp at man reagerer så tidlig i livet at det aldri blir en kriminell karriere. Vel, da er vi borti slike sammensatte spørsmål som hva slags ernæring driver du med, hvordan forebygger vi ADHD, vi er borti samarbeid med barnevernet. Og vi kukelurer slett ikke, vi driver et tverrdepartementalt arbeid for å fornye handlingsplanen mot barne- og ungdomskriminalitet, hvor vi følger det prinsipp at justispolitikken må springe etter barne- og familiepolitikken for å sørge for at vi får praktiske tiltak. Det rekker jeg ikke å ta i en kort kommentar, men det er selvfølgelig hele det virkeområdet som vi er opptatt av. Og her deler representanten Thorkildsen og jeg verdiene, det er ingen tvil om det. Dette er et av de punktene hvor vi skal være myke mot de myke og kloke på alle mulige måter. Når det så gjelder forskjellen mellom partiene, skal jeg ikke kommentere det, det kan det være interessant å gjøre senere, bl.a. fordi jeg merket meg at SVs partisekretær mente at kriminalpolitikk ikke var det enkleste for SV å ta debatt på. Det finnes elementer også i denne komiteinnstillingen som gir uttrykk for det, men det er bortenfor barn og unge.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-04-12:
I en åpen økonomi med stor samhandel mellom landene er det viktig at man har en harmonisering på regnskapsområdet. Senterpartiet støtter derfor i all hovedsak Regjeringens forslag. Men selv om hensynet til sammenlignbarhet begrenser mulighetene til valgfrihet og avvik, har Senterpartiet på noen områder avvikende syn fra det som er flertallsinnstillingen, og det som er Regjeringens forslag. For det første mener vi at en utarbeidelse av et regelverk vil komme til å være ressurskrevende, og risikoen for at IFRS ikke vil foreligge innenfor tidsrammen, er absolutt til stede. Senterpartiet mener derfor at det er nødvendig med en overgangsordning, og fremmer forslag, sammen med Fremskrittspartiet og Kystpartiet, om en slik overgangsordning. Likevel vil vi subsidiært støtte flertallet i denne saken når disse tre partiene ser ut til å komme i mindretall. Senterpartiet mener også at årsregnskap og årsberetning skal avlegges på norsk. Vi vil på denne bakgrunn ikke gi forskriftsadgang til departementet til å gi unntak fra hovedbestemmelsen i § 3-4 tredje ledd, og vi vil stemme imot siste setning i denne paragrafen. Senterpartiet mener også at årsregnskapet skal avlegges i norske kroner. Dette vil ikke medføre vesentlig merarbeid, da bl.a. selvangivelsen selvsagt fortsatt må utarbeides i norske kroner. Dessuten vil hensynet til oversiktlighet tilsi at dette bør gjøres på denne måten. Videre vil vi også at avsetning til utbytte skal synliggjøres i regnskapet, og at antall aksjeopsjoner gitt i løpet av regnskapsåret skal framgå av regnskapet. Til slutt: Senterpartiet mener også at utviklingen i sykefraværet det siste året og utviklingen over tid burde framgå av regnskapet. Jeg tar opp forslag som ikke allerede er fremmet der Senterpartiet er medforslagsstiller.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2005-02-15:
Eg tillèt meg på vegner av representanten Trond Giske og meg sjølv å fremje eit forslag om dispensasjon for bingolokale frå lov om vern mot tobakkskadar.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-15:
Jeg er ikke helt sikker på om det spørsmål som nå stilles, egentlig er et WTO-spørsmål. Hele poenget med WTO-reglene er å få en så åpen verdenshandel som overhodet mulig, hvor alle har anledning til å delta. Det som er tilbakefallsposisjonene, er at grupper av land lager avtaler med hverandre. Det er det siste, så langt jeg kunne forstå, som var selve spørsmålet, og her skal jeg være meget åpen på at jeg ikke har sett på innholdet i det forhandlingsbildet som er mellom EU og de landene som representanten Øyangen nå nevnte. Jeg er derfor avskåret fra å kunne gi noen vurderinger av hvordan dette forhandlingsbildet nå ser ut, men prinsipielt mener jeg at det er viktig at WTO-reglene er så globale som overhodet mulig, slik at det er de som dekker de behovene landene har. Jeg minner om at vi jo selv også fører forhandlinger med afrikanske land, slik vi gjør i EFTA-kretsen nå i forhold til det sydlige Afrika. Dette er noe som en må gjøre innenfor systemet, men det bør altså ikke bli det som er det dominerende.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-15:
Det som akkurat nå er utfordringen, er simpelthen å oppnå disse resultatene, altså å få de uhyre viktige elementene som Jacobsen nevnte, på plass innenfor det rammeverket som man ble enige om i Genève i sommer. De resultatene er vi jo foreløpig ikke i nærheten av å ha, men det er den fasen man nå går inn i. Når det gjelder WTOs evne og vilje til å følge opp, dreier det seg selvfølgelig om de tvisteløsningsmekanismene som regelverket inneholder. Det er ikke noen ukjent sak at når det gjelder antidumping, f.eks., ønsker Norge å stramme selve regelverket slik at det blir bedre tilpasset de behovene vi har. Men første forutsetning er altså å nå frem til et resultat. Så tror jeg at det å få fulgt dem opp og få dem satt ut i praksis – og jeg er helt enig i at det vil være uhyre viktig når man først er blitt enige om noe – absolutt vil være mulig å få til innenfor systemet, og der hvor det reises tvil, får vi så sørge for at reglene blir strammet.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-15:
Det er jo, som kjent, lagt opp til et ministermøte i Hongkong på slutten av 2005, og så gjelder det å ha så mye som mulig av substans avklart til det. Her vil vi få en gradvis fremrykning i løpet av året, men det kan godt hende at selve hovedrådsmøtet i sommer vil være ganske viktig i så måte. Så jeg tror at vi etter å ha hatt en ganske beskjeden fremdrift i løpet av høsten i fjor og tiden like etter jul, nå kommer inn i en fase med betydelig høyere tempo. Jeg hadde selv gleden av å delta i det uformelle ministermøtet som ble holdt i Davos i slutten av januar i forbindelse med World Economic Forum, hvor det nok var en sterk følelse av at nå begynte det å haste; det begynte å bli kort tid. Det vil fylles opp, tror jeg, også med en del andre ministermøter, uformelle ministermøter vel å merke, hvor ikke alle blir invitert til å delta, men hvor vi nå for Norges vedkommende har fått en invitasjon til å delta fra den kenyanske handelsminister. Det betyr at vi nok deltar nærmere kjernen av forhandlingene nå enn vi har gjort i tidligere år, og det synes jeg er meget gledelig. Men jeg tror det er viktig nå bare å holde fullt trykk på de spørsmål vi står overfor, ikke minst spørsmålet om å fylle ut den landbruksenigheten som ble oppnådd i Genève i fjor. Når det gjelder utviklingslandenes posisjon, la det bare være klart at utviklingslandenes interesser er veldig mange og forskjelligartede, og det vi nå ser, er at de forskjellige utviklingsland har forskjellige interesser.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-15:
Når det gjelder selve rammen for den nordområdepolitikken som jeg skal fremlegge i min melding, vil ikke den dreie seg om rent nasjonale spørsmål, altså om spørsmål der andre ministre har sin kompetanse. Norsk nasjonal distriktspolitikk er følgelig ikke av de ting som vil være her. Her har kommunalministeren et ansvar, og Stortinget har drøftet dette ved mange anledninger. Det som må være perspektivet, er jo det som går på tvers av grensene, og relaterer seg til andre land. Det vil være selve fokuseringen. Åslaug Haga stiller likevel et spørsmål som toucher inn på dette, nemlig spørsmålet om hvordan dette forholder seg i forhold til vår suverenitet. Da vil jeg virkelig advare, for det er ikke slik at norsk suverenitet over noen del av norsk landområde blir større eller mindre avhengig av hva vi gjør eller ikke gjør i disse områdene. Norsk område er norsk område. Vi har våre rettigheter i forhold til internasjonal lov. Ingen kan frata oss det. Det tror jeg må være en helt avgjørende premiss for det vi legger til grunn. Slik dette defineres fra Åslaug Hagas side, synes jeg det blir vel defensivt. Norsk område er norsk – og ferdig med det! Når det så gjelder spørsmålet om den forpliktende avtalen, er det mer et spørsmål om virkemiddel enn om substans. Vi har jo en rekke forpliktende avtaler i forhold til russerne. Noe går bra, og noe går ikke fullt så bra. Vi har en del problemer på fiskeriområdet, som vi stadig drøfter med russerne. Det er velkjente problemstillinger. Spørsmålet som ble reist her, om grepet med en samlet avtale eller flere avtaler, er vel mer et teknisk spørsmål enn et strategispørsmål. Jeg tror det er svært viktig at man får løst problemstillingene etter hvert som de dukker opp. Jeg tror vi må være klar over at nye problemstillinger også stadig vil dukke opp. En avgjørende problemstilling er vel nettopp delelinjeforhandlingene, som jeg har nevnt tidligere. Det er noe som har tatt mye tid for oss, og som vi har holdt på med over lengre tid. Men vi må også være forberedt på at de vil kunne ta noe mer tid. Jeg ser ikke grunn til at andre og mer presserende spørsmål skal henge seg opp i avgjørelsen av slike viktige elementer i det totale avtaleverket.
Jan Petersen (Høyre), 2005-02-15:
Jeg tror Stortinget kanskje kan vurdere meldingen best når den kommer, men jeg vil bare nevne at det alltid vil være avgrensningsproblemer når man skal skrive en melding, ikke minst når Stortinget har hatt samme sakskomplekset en rekke ganger tidligere. For å ta et annet eksempel: Jeg legger jo ikke opp til å lage noen ny veiplan, f.eks., i forbindelse med dette, selv om kommunikasjoner internt i Nord-Norge er viktig. Det vil også gjelde andre ting. Så generelt å legge opp til en debatt om distriktspolitikken synes jeg ikke vil være riktig i denne sammenheng, fordi Stortinget har hatt mange anledninger til å gå igjennom dette spørsmålet. Men at det er viktige sider av dette som også dreier seg om de internasjonale forhold, er helt på det rene. Når Norge f.eks. legger så stor vekt på fiskeriforhandlinger med andre land, er det av hensyn til at kystområdene skal ha et sikkert og godt næringsgrunnlag. Når vi legger så stort vekt på å få strammet antidumpingreglene i WTO-sammenheng, har det den samme begrunnelse. Når studiene i Arktisk Råd viser klimaspørsmålene, er det ikke fordi vi ikke har en klimapolitikk, den vil vi ha i andre sammenhenger, men den illustrerer ytterligere hva vi her står overfor. Så det vil alltid være avgrensninger. Men jeg vil nok si at denne meldingen må fokusere på det som er de felles utfordringer i området. Som sagt, det er mulig vi snakker forbi hverandre, men jeg vil fastholde at norske områder er norske uansett. Det følger av internasjonal lov og av norsk lovgivning. Jeg tror ikke vi skal blande kortene på det punktet. Når det gjelder spørsmålet om dimensjonering av Forsvaret, hadde jeg heller ikke tenkt å legge opp til en drøftelse av det. Det har Stortinget hatt mange anledninger til å drøfte. Men jeg vil jo understreke at en av Forsvarets viktige oppgaver nettopp er tilstedeværelse i området. Men som andre talere har vært inne på, spørsmålet er: Hvordan bygger vi allianser? Det er også en viktig side av Forsvarets oppgave når vi har operasjoner i andre deler av verden. Det er nettopp for å bygge inngang og sammenhenger mellom den politikken vi fører i nord, fordi vi trekker inn alliansepartnere og venner, som vi alltid har gjort i dette området. Jacobsen stilte meg spørsmålet om vi er i inngrep med alle grupper. Til det vil jeg si at det vil jeg inderlig håpe. Vi har i hvert fall lagt ut Orheim-utvalgets utredning på bred høring. Vi har fått en rekke innspill. Det siste var landsdelsutvalgets såkalte skyggemelding, som har verdifulle momenter med. Jeg tror vi kan si at vi nå nettopp har hatt en ganske omfattende offentlig debatt. Da blir utfordringen nå å lande den offentlige debatten i form av en melding, og det skal vi altså gjøre.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2005-02-15:
Jeg er helt enig i beskrivelsen, dette er svært kompliserte forhandlinger, men det er også svært viktige forhandlinger for svært mange land. Det kan slås fast at det både er frykt og bekymring for distriktspolitikken i Norge. Det er en dimensjon som jeg har lyst til å understreke sterkt, og den må tas på alvor. Det er også frykt og bekymring for utviklingslandenes interesser. Jeg har lyst til å nevne et veldig hett tema innenfor våre naboland, som er medlemmer i EU. Nå er vi riktignok ikke det, men Norge er også bedt om å sette fokus på de forhandlingene som foregår mellom EU og bl.a. afrikanske land om Economic Partnership Agreements, også kalt EPAs, der det er stor tvil om disse forhandlingene vil tjene den regionalisering som pågår i Afrika, som utenriksministeren omtalte svært positivt i dag i sin redegjørelse. Det er slik at til og med Pengefondet har reist kritikk og tvil om måten disse forhandlingene foregår på, og om de vil tjene det samarbeidet som utvikler seg i Afrika. Har utenriksministeren noen kommentar til disse forhandlingene, og er det utenriksministerens syn at det nå ligger an til at utviklingslandenes interesser blir godt ivaretatt innenfor WTO-forhandlingene?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2005-02-15:
De forhandlingene som EU nå har med bl.a. de afrikanske land, er jo for å gjøre eksisterende handelsavtaler WTO-relevante, og hvis jeg forstod utenriksministeren rett, så er jo Norge inne i den samme prosessen gjennom EFTA. Utenriksministeren svarte ikke på spørsmålet om utviklingslandenes posisjon. Men det er jo en betydelig utvikling i disse forhandlingene, og fra velinformert hold i Landbruksdepartementet er det antydet at et resultat og en endelig avtale kan komme i løpet av sommeren. Jeg har lyst til å ha en kommentar fra utenriksministeren om framdriften i forhandlingene.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-02-15:
Jeg har bare noen få kommentarer. Jeg støtter det saksordfører sier, og det ivaretar også våre tanker rundt dette spørsmålet. Jeg vil også gi Regjeringen litt ros for Doha-runden, som nå har pågått en stund. Slik vi føler det, har vi sett en positiv utvikling når det gjelder åpenhet. Jeg er ganske sikker på at Regjeringen deler det synet at jo mer åpenhet og informasjon man kan bidra med, jo bedre er det. Jo mer debatt vi får ute blant folk, organisasjoner og interessenter om disse sentrale spørsmålene, jo bedre er det. Derfor håper vi at man legger til grunn den politikk at så sant det er forsvarlig og mulig, legger man ut informasjon og bidrar til åpenhet, og at det skal foregå både i Stortinget og utenfor Stortinget. Vi var også noe kritisk til hvordan ting gikk for seg i Genève. Det var en utvikling som vel ikke var ment å bli som den ble; møtet i Genève ble noe mer sentralt enn hva som var forutsatt. Vi følte, som saksordføreren helt korrekt redegjorde for, at ved Cancún-møtet var utenforstående interessenter inkludert på en annen måte enn det som det var mulig å få til ved Genève-møtet. Det gjorde at både organisasjoner og kanskje også noen fra Stortinget følte at Genève-møtet utviklet seg på en måte som gjorde at flere av oss kanskje ønsket å være med på en mer sentral måte. I den grad det er mulig for Regjeringen å ta det med seg og ivareta det hensynet fremover, tror vi det vil være positivt.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2005-02-15:
Interpellasjonen reiser et svært viktig tema, som dessverre ikke alltid får den oppmerksomhet det trenger og fortjener. Det er forhåpentligvis blitt en erkjennelse at vi ikke kan unnlate å prioritere arbeidet med nordområdenes utfordringer, og i fiskeri- og energisammenheng er utviklingen i nord av største betydning. Utfordringen til vår utenrikstjeneste og utenriksminister er om vi som nasjon er godt nok rustet i det diplomatiske arbeid som må gjøres kontinuerlig for å sikre våre interesser i nord. Hvor mye oppmerksomhet vier vi disse problemstillinger i Washington, Moskva, Berlin, Brussel, Ottawa osv.? Har vi allierte i nord, eller er vi i en evig skvis? Utdanner vi folk i Norge som har den nødvendige folkerettskompetanse på Havrettskonvensjonen og Svalbardtraktaten? Hvilken strategi følger våre diplomater? Dette er bare noen spørsmål det ville være interessant å få avklart. Når man går i gang med økende bruk av nordområdene i forhold til olje- og energiutvinning, er det en rekke uavklarte spørsmål som preger forholdene i nord. Vi har eksempelvis ikke en avklart grense mellom Norge og Russland i Barentshavet, det er ikke allmenn enighet om Svalbards kontinentalsokkel og økonomisk vernesone rundt øygruppen, det er ikke enighet om Canadas, Russlands og Grønlands eller Danmarks krav på kontinentalsokler i Polhavet – Danmark har gjort krav på Nordpolen – og det er heller ikke klart hvilken politisk status Grønland ønsker. Dette er noen av de utfordringer vi vil møte fremover, og som vi aktivt må forholde oss til. Avviklingen av den kalde krigen i 1990 reduserte den militære aktivitet også i Polhavet. Det sier likevel lite om de samme områders fremtidige strategiske betydning. Denne vil snarere tilta og bli mer kompleks i takt med den geopolitiske utvikling på land i Europa og Eurasia. En økt ressursdrevet industriell og kommersiell utnyttelse av polområdene vil også øke deres strategiske verdi, desto mer som dette vil være et område for produksjon av strategiske varer som energi og mineraler. Polhavets landnære strekninger kan bli sjøleder av vital betydning for hele den nordlige halvkules handel og produksjon. Hvordan eksisterende avtaler skal forstås, og med hvilke konkrete følger i Polhavet, vil med andre ord bli gjenstand for et omfattende diplomati i årene fremover. Interesser, beliggenhet og militær, diplomatisk, økonomisk og politisk evne vil gi dette diplomati dets struktur. Norge vil være i en særstilling, begrenset egentyngde til tross. Både fastlandet og Svalbard vil som landområde være av sentral betydning for all aktivitet i de mellomliggende og tilstøtende havområder, og det norske havdomene er hovedporten til Polhavet. Om det er uenighet om rettigheter, er dette ubestridelig norsk jurisdiksjonsområde og norsk suverenitet.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-15:
Vi har i dag stort sett diskutert openheit i samband med prosessar. Ein kan òg diskutere openheit i samband med deltaking, og berre eit lite tips til Regjeringa: Eg synest både landbruksministeren og fiskeriministeren i større grad burde deltake i det minste når vi har utgreiingsdebattar om WTO. Men spørsmålet mitt går på openheit rundt resultata. Vi kjenner jo alle til frå politikken at ein kan oppnå resultat, men det er veldig viktig at dei blir effektuerte. Ein ting er f.eks. dette med sensitive produkt innafor jordbruk. WTO er veldig viktig for mange land, ikkje minst for Noreg, når det gjeld moglegheiter for vern. Og når det gjeld f.eks. ei sånn stor sak som datofesting, eventuell datofesting av når reduksjonen av eksportsubsidiane skal begynne, korleis ser utanriksministeren for seg WTO si evne til faktisk både å informere om resultata og effektuere dei?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-15:
Eg ber om ordet fordi eg var bortreist då denne innstillinga blei avgjeven. Eg vil berre, i tillegg til å vise til det som står av merknader her, vise til våre merknader i Innst. S. nr. 277 for 2003-2004 frå utanrikskomiteen om samarbeidet i NATO i 2003. Dersom det hjelper presidenten, var eg og besøkte den norske ISAF-styrken i Kabul.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-02-15:
Dette er ein prisverdig interpellasjon, samtidig som det blir litt debatten før debatten, for no får vi jo meldinga. Den skal komme, som det er lovt her. Eg skal berre seie litt om dei kortsiktige strategiane, som eg også ønskjer at utanriksministeren kan kommentere litt, samtidig som Senterpartiets mest kjende langsiktige strategi i denne saka faktisk er å opne Barentshavet for oljeboring. Lat no det liggje, men det er den siste og mest kjende strategien til Senterpartiet. Heilt frå jul blei det meldt at vêrvarslinga ved Bjørnøya/Hopen skulle leggjast ned. Det førte til eit enormt ras frå fiskarane, og ein lykkast, for stasjonen består. Det viser kva for eit enormt engasjement det er langs kysten om nordområdepolitikken. Eg trur også vi skal vere i god dialog med desse gruppene, på begge sider av grensa. Eg har lyst til å spørje utanriksministeren i forhold til dette: Korleis går det med dobbelt skrog-arbeidet i forhold til IMO? Er det noka utvikling der? Gjer Regjeringa noko i den samanhengen? Er det bra utvikling på kystvaktsida? Og korleis er statusen for slepebåtkapasitet i nordområda? Men kanskje det aller viktigaste er om Regjeringa no, like før meldinga blir lagd fram, føler at dei er i godt inngrep med alle organisasjonane, miljørørsla, russiske organisasjonar og andre som vi må dra med på laget for å få ei best mogleg behandling av nordområdemeldinga her i Stortinget. Ser utanriksministeren for seg at ein allereie no er i inngrep, i debatt og i dialog med alle grupper som trengst for å få ei best mogleg melding til sjuande og sist?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2005-02-15:
Europa med sine 47 stater og over 800 millioner innbyggere er i kraftig forandring. De politiske systemene, særlig i Sentral- og Øst-Europa, har i løpet av bare få år gjennomgått enorme forandringer. Her har Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa spilt en viktig rolle. Norges deltakelse i OSSE er derfor av stor betydning, og vi er glad for at Regjeringen legger stor vekt på både OSSE og Europarådet i arbeidet med demokratisering og fremme av menneskerettigheter i Europa. Det gjelder også Office for Demokratic Institutions and Human Rights, ODIHR, og samarbeidet med den parlamentariske forsamlingen i Europarådet under valgobservasjonene. Dette er et svært viktig arbeid. De to organisasjonene har en stor del av æren for at demokrati og menneskerettigheter fester grepet i stadig sterkere grad i land i Sentral- og Øst-Europa. Valget i Ukraina er et godt eksempel. Et land med 50 millioner innbyggere har begynt prosessen med å implementere europeiske standarder. Det er en stor seier for demokratiske krefter og for OSSE. Forhåpentligvis vil det som har skjedd i Ukraina, være en kraftig inspirasjon for det som måtte være av demokratiske krefter i Hvite-Russland. Her har situasjonen virket fastlåst, og det er å håpe at arbeidet med å påvirke Hvite-Russland i riktig retning kan intensiveres og skyte fart. Det gjenstår også mye når det gjelder å nå de europeiske standarder for menneskerettigheter både i Kaukasus og på Balkan, og det gjelder også situasjonen i Moldova, Transistria og Tsjetsjenia. Overgangen fra ettpartisystem og kommuniststyrte politistater til demokratiske stater med åpenhet og rettssikkerhet er ikke enkel. Organisert kriminalitet har fått et kraftig oppsving både på Balkan og i Sentral- og Øst-Europa. Her har OSSE spilt en viktig rolle, særlig når det gjelder såkalt trafficking, menneskehandel, som er vår tids slavehandel. Det angår også Norge, og ikke minst Oslo, i høy grad. Menneskehandel regnes som den tredje største form for illegal økonomisk virksomhet i verden. Det er en milliardindustri som bare overgås av handel med illegale våpen og narkotika. Noen eksperter hevder av menneskehandel er i ferd med å forbigå narkotikahandel og bli den største illegale virksomheten. Handel med narkotika er forbundet med høy risiko; det er høy intensitet i kampen mot denne handelen både hos politi og hos tollmyndigheter. Det er derfor positivt at OSSE i så sterk grad har satt trafficking på den politiske dagsorden. Håpet er at denne aktiviteten kan bli minst like risikofylt for de kriminelle nettverkene som narkotikahandel er. Vi er for øvrig enig i de initiativ som nå er tatt for å reformere og effektivisere OSSE, og vi er glad for at tidligere utenriksminister og OSSE-leder Knut Vollebæk skal delta i det panelet som skal forestå arbeidet, som også må omfatte organiseringen av OSSE.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2005-02-15:
I nordområdene er det politiske, næringsmessige og miljømessige muligheter for Norge. Områdene er rike på naturressurser. Barentshavets fiskerikdom har i lang tid vært basis for eksport av nasjonal betydning. Norge skal være verdensledende på miljøkvalitet og miljøstandarder. Da må vi sikre at økoområdene og leveområdene i nordområdene opprettholdes intakte og uskadde. Fisken er en evigvarende ressurs, som vil bidra til verdiskaping i nye århundrer, dersom vi forvalter den riktig. Fiskerinæringen har stor økonomisk betydning samtidig som den representerer viktige nasjonale og internasjonale naturressurser som Norge har et medansvar for å forvalte på best mulig måte. Under havbunnen er det påvist store verdier som vi nå er i startfasen til å utvinne. Utbyggingen av Snøhvit-feltet har skapt optimisme i Finnmark og i regionen ellers, og oljeselskapene ser på nordområdene som en spennende petroleumsprovins. Arbeidet med å utvinne olje- og gassreservene på russisk side er også i startfasen. Dette stiller oss overfor en rekke utfordringer, først og fremst på miljøsiden når det gjelder transport av olje og gass, men også når det gjelder sikkerheten knyttet til driften av de planlagte feltene. Den sterkt økende oljetransporten langs kysten er bekymringsverdig. Også en mulig framtidig transport av radioaktivt materiale vil utgjøre en trussel mot miljøet. Norge må ha beredskap, varsling og overvåkingsrutiner som står i forhold til disse truslene. Vi må samarbeide med de russiske myndighetene for å forebygge katastrofer. Fiskeridepartementet har i dag samarbeid med Russland om sjøsikkerhet og oljevernberedskap. Målet er å etablere et felles meldings- og informasjonssystem som vil gi en gjensidig oversikt på russisk og norsk side over oljetransportene i Barentshavet og langs norskekysten. Miljøtrusselen aktualiserer også arbeidet med å fremme internasjonalt at stater må kunne gjøres ansvarlig for forurensning over landegrenser, og at prinsippet om at forurenser skal betale, må gjøres gjeldende ikke bare for personer og selskaper, men også for stater. Av de fire nordiske landene har Norge minst samhandel med Russland. Det russiske markedet vokser, noe som bør være av interesse for norske vareprodusenter. Ikke minst vil næringsutvikling i Barentsregionen kunne gi grunnlag for økonomisk vekst i Nordvest-Russland. Handel er viktig om de russiske områdene skal komme seg ut av fattigdommen. Det vil på sikt kunne utjevne forskjellene i levestandard mellom Norge og Russland. Jeg vil til slutt peke på viktigheten av å knytte de sivile samfunn i de to landene sammen. Folk til folk-samarbeidet har vært svært vellykket i forhold til å knytte kontakter og skape en kulturell samforståelse. Arbeidet mot tuberkulose og spredningen av hiv/aids er også helt sentralt. Norge må videreutvikle samarbeidet med Russland, og Kristelig Folkeparti ser fram til å diskutere de utfordringer og muligheter vi står overfor i nordområdene, på en helhetlig måte når meldingen legges fram for Stortinget.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-02-15:
Jeg takker utenriksministeren for kommentarene, som jeg velger å kalle det. I interpellasjonen var spørsmålet hvilke strategier Regjeringa vil basere seg på i sin nordområdepolitikk. Det fikk vi vel kanskje ikke så mye svar på, og derfor vil jeg utfordre utenriksministeren på et par punkter. For det første punktet der Nordområdetutvalget er veldig klart, og som går på at man ønsker å utvikle en forpliktende bilateral og helhetlig avtale om all virksomhet i barentshavsområdet med Russland for å sikre miljø og næringsutvikling. Jeg vil spørre utenriksministeren helt konkret om det er et forslag som utenriksministeren ser på som hensiktsmessig, og om det vil komme som et forslag i den meldingen som jeg forstår vil komme til Stortinget i vår. Det kunne vært interessant å vite mer presist når man forventer at meldingen kommer til Stortinget. Det andre jeg vil utfordre utenriksministeren på, er knyttet til det som går på distriktspolitikk og næringsutvikling, i forstand næringsutvikling i Nord-Norge. Vi skal sjølsagt være opptatt av den økte samhandelen på tvers av grensene, men nå er jeg mer opptatt av hvordan han ser på distriktspolitikken, næringspolitikken, i Nord-Norge som et virkemiddel for at vi på norsk side skal markere vår suverenitet. For det er ingen tvil om at Nord-Norge som landsdel, sjølsagt spesielt Finnmark, sliter, først og fremst på grunn av en uholdbar fiskeripolitikk, men også fordi det føres en næringspolitikk som ikke tar tilstrekkelig utgangspunkt i de mulighetene som fins, og at man ikke bruker de mulighetene man har til å trekke på den kompetansen som fins i landsdelen, og kobler det med den kapital som denne staten vitterlig har. I tillegg til spørsmålet om den helhetlige og bilaterale avtalen med Russland vil jeg også utfordre utenriksministeren til å si noe omkring Regjeringas tenkning knyttet til distriktspolitikk som et virkemiddel i forhold til suverenitetshevdelse.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2005-02-15:
Jeg vil til slutt bare takke for debatten og konstatere at det er bra at vi får ei nordområdemelding. Den kommer lovlig seint, men jeg syns at den diskusjonen vi har hatt her nå, viser at det er behov nettopp for å få ei melding som tar et helhetlig grep. Noe av det som er spennende og utfordrende i forhold til nordområdepolitikken, og noe av det som gjør nordområdepolitikken spesiell, er jo nettopp at man har denne koblinga av det nasjonale og det internasjonale. Og jeg må si at jeg blir litt bekymra over hvilken tilnærming Regjeringa kommer til å ha, hvis man ikke også skal legge vekt på nasjonale forhold. Jeg er urolig for, ut fra det utenriksministeren sier, at vi får ei melding som er for snever, og at det blir utenriksministerens nordområdemelding og ikke Regjeringas melding for nordområdene. Det vi trenger, er Regjeringas tanker og strategier for nordområdene. Og det gir seg jo sjøl: Nærings- og bosettingspolitikk er sjølsagt viktig i forhold til suverenitetshevdelse. Forsvarspolitikken kan ikke bare ses i et internasjonalt perspektiv. Den må definitivt også ses i et nasjonalt perspektiv. Kystvakta er sjølsagt viktig i forhold til suverenitetshevdelse. Man kan si det samme om miljøområdet. Sjølsagt må vi snakke om den nasjonale miljøpolitikken, kombinert med de spesielle internasjonale utfordringene som knytter seg til håndteringen av miljøspørsmålene i nord. Så jeg håper at vi vil få ei melding som er brei, som skaper koblinga mellom de nasjonale utfordringene og de internasjonale utfordringene som vi har i nordområdene. Til Haakon Blankenborg er det sjølsagt bare det å si at ja, i dette helhetlige perspektivet må vi både snakke om det bilaterale avtaleverket vi skal ha i området, og om det multilaterale. Dette henger nødvendigvis i hop og skal gjøre det. Det blir interessant å se meldinga. Jeg skulle gjerne hørt litt mer eksakt fra utenriksministeren om når den kommer, for det gir jo ikke så mye mening å få den helt på tampen av sesjonen. For er det ei melding som vi vil trenge noe tid på å behandle, er det nettopp denne.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-15:
Kystpartiet støtter forslagene fra SV og Senterpartiet som vi nå debatterer, om å sikre at prosessene i WTO-forhandlingene blir mer åpne og demokratiske. Representanten Haga sa fra denne talerstolen at de har fått støtte bare fra SV. Det er ikke helt sant, vi støtter dem også. WTO-forhandlingene utvikler seg nemlig i feil retning på dette området. På WTO-møtet i juli 2004 ble organisasjoner, media, nasjonale politikere og protestbevegelser avskåret fra å ta aktivt del i prosessen rundt de sentrale politiske vedtakene. Et stort problem i WTO er at grupperinger av land og andre maktsentra har forhåndsdrøftinger som legger viktige føringer på resten av forhandlingsprosessen. De landene som ikke er med i disse grupperingene, vil miste vesentlige påvirkningsmuligheter. Norge må arbeide målrettet for å sikre flest mulig land de samme rettigheter til å bli hørt. Norge må søke å bli med i viktige grupperinger som har de samme handelsinteressene som oss, og som er med i de reelle forhandlingene gjennom hele prosessen. Å være med i de reelle forhandlinger gjennom hele prosessen er veldig viktig. Demokratiproblemene ligger dessverre ikke bare på WTO-plan. Også på nasjonalt plan er det mye som må rettes opp. Utrolig nok er det norske storting det parlament i Norden som får minst innsyn i forhandlingene om liberalisering av tjenester. Stortinget må inn på bred basis for å hindre at Norge ikke bindes opp i forhandlingene på en måte som svekker vår nasjonale suverenitet. Vi bør heller ikke være med på å stille krav om at utviklingsland skal fraskrive seg kontrollen over sine naturressurser eller sitt arbeidsmarked. Etter hvert som WTO-forhandlingene i stigende grad vil utvikle seg fra å behandle varehandel til å behandle tjenester og investeringer, vil det være et sterkt behov for å ha en løpende vurdering av de konstitusjonelle virkningene for Norge. Her er det snakk om å avgi suverenitet, og da må forholdet til Grunnloven avklares. Uten åpenhet i den nasjonale prosessen vil Stortinget ha problemer med å gripe inn der det er nødvendig. Kystpartiet er svært skeptisk til en liberalisering av tjenesteområdet som gir en generell åpning for å flytte billig arbeidskraft over landegrensene. Et slikt mobilt internasjonalt proletariat vil effektivt kunne undergrave de nasjonale fagforeningene og forverre lønns- og arbeidsvilkårene. Kystpartiet er også svært skeptisk til en liberalisering av investeringer som fører til at nasjonalstatene mister kontrollen over sine naturressurser og sine nøkkelbedrifter. Vi må også passe på at det blir mulig for alle land å opprettholde og videreutvikle et nasjonalt landbruk. Det vil være et globalt demokratiproblem hvis WTO-systemet får for mye makt. Norge bør derfor aktivt være med på å utvikle alternative og supplerende handelssystemer. Det er den mest effektive måten vi kan holde WTO i ørene på. Norge bør i økende grad bidra til at EFTA videreutvikles fra en regional til en global aktør. WTO har også sine gode sider, som Norge bør utnytte. Når det gjelder markedsadgang for fisk, kan WTO-systemet brukes bl.a. til å stoppe EUs mange usaklige angrep mot andre lands fiskeeksport.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-15:
President!
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-15:
Takk, president! Jeg blir vel den eneste taleren i denne saken.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2005-02-15:
Kystpartiet støtter utviklingen av frihandelsavtaler mellom EFTA og land over hele verden. Vi støtter derfor også den foreliggende frihandelsavtalen mellom EFTA og Libanon. Men vi mener at EFTA-systemet skal være både et alternativ og et nyttig supplement til Verdens Handelsorganisasjon. Derfor finner vi det nødvendig å presisere at det er elementer i den foreliggende avtalen som bør følges med årvåkenhet. I artikkel 25 om tjenester står det at partene forpliktes til å arbeide mot en gradvis liberalisering og gjensidig åpning av sine markeder for handel med tjenester i samsvar med GATS. Så lenge forhandlingsprosessen i GATS foreløpig er kommet ganske kort, er denne bestemmelsen i frihandelsavtalen med Libanon et begrenset problem. Men hvis GATS-forhandlingene skulle føre til en altfor sterk liberalisering, vil dette lett kunne smitte over til frihandelsavtalene. Kystpartiet synes at slike generelle koblinger mellom EFTA-avtalene og WTO er uheldig. I tråd med dette bør Norge forbeholde seg retten til å foreslå endringer i EFTA-avtalene hvis det på et senere tidspunkt skulle vise seg nødvendig for å hindre en for sterk liberalisering i tjenestehandelen. Man må også passe på at det ikke utvikles et regelverk for investeringer som gjør det vanskelig å sikre den nasjonale kontrollen over naturressurser og nøkkelbedrifter. Landbruksavtalene i EFTA bør også følges nøye, slik at de ikke skader norsk landbruk. Kystpartiet mener at Stortinget bør drøfte en ny strategi for utviklingen av EFTA-systemet. Vi mener at EFTA-avtalene i altfor stor grad tilpasses utviklingen i avtalene mellom EU og tredjeland og utviklingen i WTO. Vi bør utforske de mange alternative mulighetene Norge har gjennom EFTA, til å utvikle handelsrelasjoner som ikke undergraver vår nasjonale selvstendighet. Dette arbeidet bør selvsagt skje i nært samarbeid med Island.