trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-05-29:
La meg først takke statsråden for et svært imøtekommende svar. Jeg er også glad for at statsråden gikk videre i å konkretisere de norske posisjonene innenfor de viktige internasjonale overlegningene som skal være om kort tid, og jeg vil gå inn på noen av nyansene. Vi får nå bl.a. meldinger fra Etiopia om, som jeg nevnte, trussel om storstilt sult og underernæring. Ernæringsanalyser fra landet viser alarmerende og økende tegn på underernæring blant barn. UNICEF har på sin side bedt om 20 mill. amerikanske dollar til nødhjelpsrasjoner, men har mottatt bare 5 pst. av dette så langt. FN sier at donorene ikke responderer, fordi oppmerksomheten er rettet mot naturkatastrofene i Burma og Kina. Jeg synes det er en veldig aktuell illustrasjon på en akutt situasjon, som jeg gjerne hører statsrådens kommentar til. Det er absolutt på sin plass med støtte til disse landene i de ufattelige tragediene som utspiller seg der. Derfor mener jeg, og det er mitt hovedbudskap, at vi må ha to tanker i hodet samtidig, vi må tenke både penger og politikk. Statsråden hadde denne dikotomien med i sitt svar. Det er nødvendig med - og det er ikke mulig å komme utenom - akutt hjelp og økte overføringer til bl.a. FNs matvareprogram. Men på lengre sikt, og i land som allerede har et visst sosialt sikkerhetsnett, må det ytterligere tiltak til. For tradisjonell matvareutdeling har, som statsråden var inne på, den ulempen at den kan undergrave lokal matvareproduksjon. Etterspørselen etter de lokale matvarene svekkes, og dermed reduseres også mulighetene til en livskraftig, lokal landbrukssektor som kan sørge for selvforsyning av mat på lengre sikt. Regjeringen bør derfor ta til orde for at FNs matvareorganisasjon blir reformert, og det bekrefter statsråden at man er opptatt av og har vært opptatt av, f.eks. ved å få utvidet sitt mandat til også å drive andre former for langsiktig matvarehjelp som kan stimulere snarere enn svekke lokal landbruksproduksjon. Representanten Holten Hjemdal vil komme nærmere inn på landbrukssiden av dette engasjementet fra vår side. Mitt spørsmål i oppfølgingen er om statsråden vil ta til orde for at FNs matvareprogram får utvidet sitt mandat til også å støtte nye og mer langsiktige former for matvareprogrammer som stimulerer lokalt jordbruk. Vil Norge i større grad enn tidligere bruke norske bistandsmidler til å støtte pengeoverføringer til fattige familier mot at familiene sikrer barna ernæring, skole og helsesjekk, på en måte som bl.a. Mexico og Brasil har hatt svært gode erfaringer med?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-05-29:
Jeg synes dette har vært en debatt som viser Stortinget på sitt beste. Stortinget evner å ta de små debattene, om de små spørsmålene - det er det ingen som er i tvil om - men at Stortinget også evner å ta de store spørsmålene, og de store spørsmålene som vi er delaktig i, er viktig. Det har vi gjort i dag. Jeg takker mine kolleger for et bredt og solid engasjement. Vi kan konstatere at vi er enige om de store linjene i denne viktige avveiningen mellom klimapolitikk og fattigdomspolitikk. Det er andre avveininger mellom klimapolitikk og fattigdomspolitikk hvor vi ikke er fullt så enige - det kommer vi tilbake til i revidert nasjonalbudsjett. Det handler om hvorvidt vi skal bruke av bistandsrammen til å bøte på skadene som rike land har påført klimaet gjennom regnskogsmidler. Det skal jeg la ligge i denne sammenheng. Det vi er enige om i denne debatten, er at vi trenger en fokusering både på akutthjelp og på reformer, både på penger og på politikk. Vi er enige om at vi trenger en bærekraftig biodrivstoffpolitikk med vekt på en sertifisering som har autoritet langt utover Norges grenser, men som først og fremst er styrt av hensynet til miljøet og av hensynet til verdens befolkning som lever i fattigdom, og ikke først og fremst ut fra næringsinteresser. Vi er også enige om at det er viktig å legge trykk på utviklingen av neste generasjons biodrivstoffprodukter, som, som representanten Lundteigen i sitt innlegg var inne på, også har sammenheng med hvordan vi bruker arealene, og hvordan vi bygger opp matvaresikkerheten. Maten skal på tallerkenen, ikke på tanken. En offensiv landbrukssatsing er det ingen tvil om at et samlet storting ønsker. Det er blitt bekreftet i denne debatten. Jeg registrerer at Stortinget er utålmodig med Regjeringen, og utålmodigheten strekker seg langt inn i regjeringspartienes egne rekker. Det synes jeg er bra. Stortinget forventer en oppfølging av handlingsplanen på dette området. Jeg aner nok en viss uenighet om ambisjonsnivået i forhold til de dimensjonene som vi har snakket om i dag. Jeg vil si at alvoret som ligger i Norges ansvar her, handler om at vi er profitører i denne sammenheng; indirekte profiterer vi på den situasjonen som her er oppstått. Vi bør derfor være i fremste rekke når det gjelder å møte den dype menneskelige tragedie som ligger i matvarekrisen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-29:
Jeg må på sparket innrømme at jeg er ingen spesialist på Nicaragua. Det vakte betydelig internasjonal forundring, som Morten Høglund sa, da Daniel Ortega, muligens for å vinne valget, i siste fase av valgkampen lanserte seg selv som en særlig restriktiv politiker når det gjaldt abort. Den alliansen som man ser i Nicaragua, slik det også framføres her, mellom en sterk, konservativ kirke og en tilsynelatende venstreorientert president, er uvanlig i en internasjonal målestokk. La meg foreslå at jeg på basis av det Morten Høglund nå legger fram, tar kontakt med vår ambassadør i Nicaragua for å diskutere med ham om det er måter Norge positivt kan påvirke politikken. Det er jo ikke alltid slik at en hevet pekefinger er den rette måten. Jeg skal iallfall diskutere med ham om det er måter vi kan bidra til å finne en løsning på det vi står sammen om, på.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-29:
Jeg deler representantens bekymring for det vi ofte ser, nemlig at noen kriser som - helt riktig - kommer høyt i medias oppmerksomhet, har lett for å overskygge de andre. Jeg sier, som en bemerkning litt på siden, at den fantastisk forskjellige respons som Kina og Burma - Myanmar - har vist på de to gigantiske krisene som de to landene nå har vært inne i, er vel den beste internasjonale dokumentasjonen på fordelen med en engasjementspolitikk og det å bidra til å åpne opp et land. Kina reagerte for 30 år siden nøyaktig slik som Burma i dag gjør - det var jordskjelv i Kina i 1976. Kina var vel enda mer lukket da enn hva Burma er i dag. Det at hele verden er engasjert med Kina, snakker med Kina, forholder seg til Kina, det at Kina har fått en stor, brei middelklasse, har gjort at Kina har respondert og reagert på jordskjelvet på en måte som nesten alle land i verden tar av seg hatten for. Det er viktig å trekke slike lærdommer også. Jeg deler de positive betraktningene om de programmene som bl.a. Brasil har satt i gang. Det såkalte Bolsa Familia-programmet er verdens største sosialpolitiske program. Det tiltrekker stor, internasjonal, positiv oppmerksomhet og er et program hvor det nettopp er en kopling av kontanter inn i familier med forpliktelser f.eks. til å bringe barna til skole. Det er noe vi gjerne bidrar til å støtte opp om, men vi bidrar også gjerne, i samarbeid med brasilianske myndigheter, til å skape enda mer oppmerksomhet om ideen. Når det gjelder akutthjelp og hva Verdens matvareprogram bør engasjere seg i, tar jeg gjerne med de synspunktene som interpellanten kom med. Den eneste motforestillingen jeg har, er at vi må se nøye på hva de enkelte delene av FN-systemet skal gjøre, for det er en tendens til at samtlige FN-organisasjoner ønsker å gjøre alt. Det blir et dårligere system enn når det er en klar arbeidsdeling som viser hvem som må gjøre hva. Med det forbeholdet kommer jeg gjerne med en positiv respons til tanken om hva Verdens matvareprogram bør gjøre. Men vi bør fortsette å være en klar pådriver for reform. La meg også nevne en siste konkrete ting. Norge bidrog for to år siden til den såkalte Exogenous Shocks Facility, ESF, i Det internasjonale pengefondet. Det var tenkt å hjelpe land som kom i en akutt situasjon som følge av f.eks. økt oljepris eller en naturkatastrofe. Så langt har ikke én dollar eller én krone blitt utbetalt fra det fondet. Vi har overveid å kontakte IMF og kreve pengene tilbake, siden de ikke er benyttet, men vi har isteden tatt kontakt med IMF og krevd at IMF endrer dette fondet, slik at det kan brukes til å assistere land som kommer i akutte betalingsproblemer som følge av økte matvarepriser.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-29:
La meg starte med å takke saksordføreren for en grundig gjennomgang av saken, og komiteen for bra arbeid. Når det ikke blir mer debatt her enn det det ser ut til, er det ikke fordi saken ikke er viktig, men fordi det er bred enighet om den. Tvert imot er dette en sak som fortjener stor oppmerksomhet, og som har en stor betydning når det gjelder å beskytte befolkningen både i Norge og i resten av Europa mot helseskadelige stoffer. Det nye ambisiøse regelverket er et framskritt for Norge. Det gjør at vi blir en del av et større europeisk regelverk og dermed lettere kan beskytte norske forbrukere. Det er et framskritt for Europa ved at det lages et felles regelverk for hele Europa, og har også et stort potensial til å være et framskritt for verden, fordi det er lang erfaring for at når EU regulerer de europeiske markedene, har det også global betydning, ved at produsenter andre steder i verden legger om sin produksjon, fordi det å komme inn på det europeiske markedet er viktig, og de kan da se på sin totale portefølje i den sammenhengen. Det er bra at vi får gjort dette unna nå, for allerede 1. juni begynner noen av de praktiske forpliktelsene å løpe under REACH. Derfor er det bra at vi er på plass fra starten av. Det mest grunnleggende er selvsagt at REACH innebærer at industrien får bevisbyrden for å vise at produktene deres er trygge. Hittil har myndighetene måttet bevise at produktene var farlige. Ved å snu bevisbyrden på denne måten gir man en langt større beskyttelse til europeiske forbrukere. La meg bare mot slutten si at vi fra Regjeringens side skal bidra til at Norge står for en nasjonal gjennomføring av REACH. Vi skal også ut fra de enkelte situasjoner som måtte oppstå, se på mulighetene for et eventuelt strengere norsk regelverk, som representanten Sande var inne på. Vi skal samtidig være opptatt av hvordan Norge påvirker den videre utviklingen av Europas regelverk på dette området, og vi skal se på de globale konsekvensene. Nå ser jeg på talerlisten at neste taler er Europabevegelsens leder. Uten å forutsi akkurat hva vedkommende kommer til å si, vil jeg si at EUs utforming av denne typen europeiske miljøbestemmelser også for en EU-motstander er en av de mest positive sidene ved EU, som har stor både europeisk og global betydning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-29:
Jeg kan ikke her så å si over bordet si nøyaktig når dette vil kunne tre i kraft. Jeg vil bare si at vi skal gjøre hva som overhodet står i vår makt for at dette skal bli iverksatt så fort som mulig. Så skal vi gjerne gå i dialog med bransjeorganisasjonene om hvordan det rent praktisk skal ordnes.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-29:
Det finnes ikke fnugg av tvil om at norsk kjemikaliepolitikk vil være basert på REACH. Det ligger jo til grunn her. Vi vil forsøke å påvirke europeisk kjemikaliepolitikk, ikke til å være så streng som mulig, men så streng som det trengs for å ta vare på Europas forbrukere. Vi vil forsøke å bruke dette som plattform for å påvirke kjemikaliebruken globalt. Det er jo ikke noen tvil om at kjemikaliebruken f.eks. i en del utviklingsland er langt, langt farligere enn den er i Europa. Men dette må ikke bety at vi fraskriver oss enhver mulighet til å gå inn i enkeltsituasjoner hvor beskyttelse av norske forbrukere - i de mest ekstreme tilfeller av deres liv og helse - står på spill, og vurdere dem på et separat grunnlag, uten at jeg nå varsler noen bestemt sak.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-05-29:
Jeg ønsker bare å rette oppmerksomhet mot et land som går fra vondt til verre, etter min oppfatning. Det er Nicaragua, som har en abortlovgivning som setter både mors og barns liv i fare. Denne har blitt til ved en konstellasjon mellom en radikal president og tidligere revolusjonshelt, Ortega, og den katolske kirke. Det er et land uten seksualundervisning, hvor antall tenåringsgraviditeter er enormt, og hvor utfordringen for unge jenter og kvinner er deprimerende. Jeg besøkte selv landet i januar og synes det er fortvilende. Norge er en bistandsaktør. Vi er i dialog med myndighetene. Hvordan kan vi endre på denne fortvilte situasjonen?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-05-29:
Jeg synes saksordføreren hadde en både grundig og korrekt redegjørelse for den prosessen som har ledet fram til dagens debatt og dagens innstilling. Han ga oss en god innføring i hvor alvorlig kjemikaliedirektivets virkeområde faktisk er, og jeg skal ikke bruke mye tid på å snakke om det. Jeg gir full tilslutning til saksordføreren på dette felt. For Fremskrittspartiet har det vært viktig at denne saken ble behandlet så raskt som mulig. Slik jeg har oppfattet det, har det vært bred enighet om at smidighet og tempo i behandlingen av denne saken har vært viktig. Dette handler bl.a. om at preregistreringsperioden for kjemikalier starter allerede førstkommende mandag. Derfor er det viktig at Stortinget nå har gjort den jobben vi har gjort, så raskt under representanten Asmund Kristoffersens ledelse. Jeg håper at også departementet kan videreføre det tempoet vi har holdt i Stortinget, slik at dette regelverket kan tre i kraft så raskt som mulig. Jeg vil peke på et annet prinsipp som Fremskrittspartiet gir sin fulle tilslutning, og som også komiteen gir sin tilslutning, nemlig at norsk kjemikaliepolitikk i framtiden skal være basert på internasjonale avtaler framfor særnorske lover, regler og bestemmelser. Det betyr selvfølgelig at det kan være riktig, og i mange tilfeller er det helt sikkert det, at norsk kjemikaliepolitikk skal være å slåss for et strengere regelverk internasjonalt, men det er i internasjonale fora denne kampen skal stå - altså ikke slik at man lager særnorske regler som gjør at norsk industri flytter sin virksomhet til land med mindre strenge regler, men at vi tar denne kampen internasjonalt. Med det gir Fremskrittspartiet sin tilslutning til komiteens innstilling.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-05-29:
Statsråden var inne på at det er viktig at dette er på plass fra starten av. Starten går i praksis på mandag. EØS-komiteens beslutning om å innlemme REACH i EØS-avtalen vil tre i kraft dagen etter at komiteen har mottatt EFTA-landenes meddelelse. Island har gitt en slik meddelelse. Da er det slik at dette vil tre i kraft dagen etter at de sender en slik melding til EØS-komiteen. Dette er viktig for norske eksportinteresser. Da er spørsmålet: Er det slik at statsråden antar at dette regelverket i praksis vil kunne tre i kraft fra 2. juni?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2008-05-29:
Jeg benytter sjansen til å ta ordet én gang til, fordi jeg har lest komiteinnstillingen som et klart signal fra et samlet storting om at kjemikaliepolitikken i framtiden skal være basert på internasjonale lover og regler og internasjonale begrensninger. Jeg setter veldig stor pris på det som statsråden sier om at han vil benytte muligheten til å reise til Europa for å lage et strengere regelverk for kjemikaliebestemmelsene. Det synes jeg han skal gjøre der det er nødvendig av faglige hensyn. Men jeg blir litt skremt når jeg hører de signalene som statsråden kommer med, og som jeg ikke opplever at komiteen gir sin tilslutning til, nemlig at man skal ha et særnorsk regelverk i tillegg til REACH. Kan statsråden kommentere og bekrefte at norsk kjemikaliepolitikk i framtiden vil være basert på REACH og ikke på særnorske regler?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-05-29:
Med referanse til statsrådens introduksjon av undertegnede kan det være fristende, siden han sa at selv en EU-motstander mener EU kan gjøre noe godt, å sitere den finske utenriksminister, som sa at det å være imot EU, i grunnen er som å være imot Internett. Det er der. Våre 27 naboland har valgt EU som samarbeidsform. Vi har koblet oss på sammen med Island og Liechtenstein. Vi er en del av det. Man kan selvsagt være imot at Norge skal bli fullverdig medlem - det var kanskje det statsråden egentlig mente. Det er gledelig at det er en enstemmig komite som anbefaler at denne forordningen tas inn i EØS-avtalen. Det har vært en viss debatt i Norge også, men den har som vanlig kommet etter at debatten var avsluttet og vedtakene fattet der vedtak blir fattet i slike saker. Da er det litt sent å diskutere realitetene. Men det er også gledelig å se at den skepsis som det fra en del hold ble gitt uttrykk for etter at REACH var vedtatt i EUs organer, er blitt borte når man arbeidet seg gjennom innholdet og realitetene. Det nye regelverket medfører altså et styrket beskyttelsesnivå for helse og miljø også i Norge. Men et enda viktigere perspektiv er jo at et slikt felles regelverk er europeisk og betyr et styrket beskyttelsesnivå i 30 land i Europa. Jeg vil tro at i flere av disse landene - kanskje i et flertall - vil forbedringene være betydelige. Det er en av de store fordelene ved denne type samarbeid, noe jeg forstod på representanten Erling Sande at også Senterpartiet har sett betydningen av. Og som statsråden også pekte på: Når Europa setter en standard, blir det veldig ofte en global standard, fordi det er et viktig marked også for andre aktører. Dette regelverket skal utvikles videre. Medlemslandene kan selv vurdere å prioritere stoffer og foreslå reguleringer på europeisk nivå. Vi blir altså medlemsland i EU-samarbeidet på nok et område. Vi blir med i kjemikaliebyrået, som får sete i Helsingfors. Vi får til og med en plass i styret. Men når Miljøverndepartementet i proposisjonen skriver at «De avtalte tilpasningstekstene sikrer Norge tilstrekkelig innflytelse og deltakelse under REACH», må det være tillatt å peke på at departementet altså mener det gir tilstrekkelig innflytelse å delta uten å ha stemmerett, for det får vi ikke - heller ikke i dette organet. Jeg synes at det er å være litt smålåtne. At vi har satt oss selv i en situasjon hvor vi ikke får stemmerett selv om vi får delta, er nå én ting, noe annet er at jeg mener at dette ikke er tilstrekkelig når det gjelder innflytelse. Dette er tross alt et forpliktende internasjonalt samarbeid. Vi gir fra oss suverenitet til et felles organ. At vi må akseptere at vi ikke får delta i avstemningene, gir oss et demokratisk underskudd. Tilfredsstillende er det ikke. Det kan komme avgjørelser i dette byrået hvor det er viktig ikke bare å være en stemme, men hvor det også hadde vært viktig å kunne hatt en stemme å legge i potten, f.eks. for et mer strengt regelverk.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-05-29:
På vegne av saksordfører, som er på reise med Stortingets president, skal jeg få presentere saken. Det er viktig at folk har tillit til at valgene i et demokrati går skikkelig for seg, enten det er lokalvalg eller stortingsvalg. Resultatet skal gjenspeile velgernes stemmegivning. Det skal ikke være rom for fusk eller manipulasjon verken fra dem som stemmer eller dem som teller. All erfaring tilsier at velgerne har stor tillit til at valgene i Norge går ordentlig for seg, selv om det vanskelig kan unngås at det oppstår feil her og der, av ulike årsaker. Oppgaven er å utvikle regelverket og gjennomføringen av valgene slik at mulighetene for feil blir minst mulig. Derfor innførte vi f.eks. krav om legitimasjon ved siste lokalvalg, noe som til da hadde vært ansett som unødig fordi det i de fleste valglokaler er oversiktlige forhold og god lokalkunnskap. De som står bak representantforslaget, begrunner de mange forslagene til endringer i valgloven med at de skal bidra til å redusere mulighetene for valgfusk, bl.a. ved å innføre suspensjonsbestemmelser overfor folkevalgte som forsøker seg på juks og fanteri. Hva som er den egentlige begrunnelsen for andre av forslagene, f.eks. å begrense stemmeretten ved lokalvalg til EØS-borgere, må vi kanskje tenke oss til selv. Det som oppgis i forslaget, er at man ønsker å begrense stemmeretten til folk som har «opparbeidet seg en grunnleggende demokratiforståelse». Hvorfor man da skal utelukke nær 10 000 amerikanske eller canadiske statsborgere som bor i Norge, fra å stemme ved lokalvalg, framstår som noe pussig. Det samme gjelder indere - fra et land som har 2 500 års demokratisk historie. En enstemmig komite viser til at det ble gjennomført ganske omfattende endringer i valgloven ved behandlingen av Ot.prp. nr. 45 for 2001-2002. Utgangspunktet var et omfattende og grundig arbeid i Valglovutvalget. Selv om vi hele tiden må ha for øye løpende å kunne justere valgloven ut fra de erfaringene som høstes, ligger de til dels omfattende forslagene fra fremskrittspartirepresentantene langt utenfor rammene for en slik justering. Regjeringen har også varslet en stortingsmelding om lokaldemokrati våren 2008, hvor valgordningen vil være ett av temaene. Rokkansenteret har i den forbindelse fått i oppdrag å evaluere bl.a. erfaringene med personvalgordningen ved lokalvalgordningen i 2007. Det er derfor gledelig at en enstemmig komite mener det er naturlig å avvente en bredere gjennomgang av erfaringene med den valgloven vi har, før det vurderes å gjøre endringer, og komiteen anbefaler at det foreliggende forslag vedlegges protokollen. Komiteen finner på den bakgrunn ikke grunn til å gå nærmere inn på de enkelte forslagene i representantforslaget. Det finner jeg heller ingen grunn til å gjøre i denne debatten.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2008-05-29:
Jeg skal ikke gjenta det representanten Amundsen sa, jeg støtter selvfølgelig det fullt ut, men det er to momenter jeg tenkte å supplere med. Selv om jeg er fra Drammen, skal jeg ikke si noe særlig om det som skjedde i valgsaken der. En ting jeg vil supplere med, som kommunal- og regionalministeren kan ta med seg videre i arbeidet, og som jeg var litt overrasket over, som hun kanskje vet, var at det i forkant av valget i Drammen ble distribuert valginformasjon til husstandene, til dem som skulle stemme. I denne valginformasjonen var det på de to siste sidene informasjon til dem som ikke kan norsk, men som likevel skal stemme. Det jeg stusset over, var at den informasjonen stod på engelsk, tyrkisk, russisk, somali, vietnamesisk, arabisk, farsi og urdu, men ikke på en rekke EU-språk som f.eks. spansk, fransk, italiensk, polsk, ungarsk osv. Det kan man i hvert fall ta med i arbeidet videre. For meg kan dette kanskje virke mer som en favorisering av de ikke-vestlige innvandrerne i Norge og i Drammen. Og om vi ikke får flertall for II i vårt forslag, om at valginformasjon på andre språk enn norsk først og fremst skal være på EU-språk, bør vi i hvert fall få en likestilling. Og videre ber jeg om at man ser nærmere på dette med forsøk på bruk av falske id-kort ved stemmegivning i valglokalene. Jeg fikk en rekke henvendelser fra valgfunksjonærer som faktisk kom til meg og spurte hva man skulle gjøre hvis man oppdaget dette. Det er tydeligvis en mangel på informasjon om hva valgfunksjonærene faktisk skal gjøre hvis man ser dette. Så jeg ber om at man også tar det med i det videre arbeidet.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
På vegne av stortingsrepresentantene Per-Willy Amundsen, Oddvar Hallset Reiakvam, Jørund Rytman og meg selv ønsker jeg å fremme et representantforslag om å utrede konsekvensene av å gjøre kommuner og fylkeskommuner regnskapspliktige etter regnskapsloven.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
På vegne av stortingsrepresentantene Arne Sortevik, Bård Hoksrud og meg selv vil jeg fremme representantforslag om utredning om mulig forlengelse av Flytoget til Sandefjord Lufthavn Torp og Moss Lufthavn Rygge.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til helse- og omsorgsministeren. I disse dager sitter landets kommunepolitikere og skal vedta budsjetter i sine respektive kommuner. Nesten daglig får vi oppslag om at de samme kommunene må kutte i sine pleie- og omsorgstjenester grunnet dårlig økonomi. Det er forslag om redusert bemanning, avhjemling av sykehjemsavdelinger etc. I tillegg til dette advares det nå også mot hvilke konsekvenser finanskrisen vil kunne få for Kommune-Norge og dermed for tilbudet innenfor pleie- og omsorgstjenesten, som sammen med skolen tar den største delen av kommunebudsjettene. Dette får en konsekvens som følge av at vi nå ligger an til å få en betydelig lavere skatteinngang, samtidig som høyere utgifter til sosialhjelp vil slå inn for kommunene. Dette gir grunn til bekymring. Mitt spørsmål til statsråden blir da følgende: Hva vil statsråden foreta seg, gjerne i samarbeid med kommunal- og regionalministeren, for å sikre at pleie- og omsorgssektoren i kommunene får det løftet som både er nødvendig, og er lovet fra Regjeringens side? Eller vil man også på dette området bare følge situasjonen nøye?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
I Kommunal Rapport 27. august 2008 kunne vi lese om en diskusjon om hvorvidt Regjeringens tall om nye hender innenfor pleie- og omsorgssektoren er korrekte. Statsministeren har selv sagt at man overoppfyller målet om 10 000 nye hender i sektoren, mens KS selv henviser til at i henhold til de tall de har når de ser gjennom sitt lønns- og personalregister – det er der vi ser hvem som jobber i kommunene våre – er det 7 300 nye som har kommet til. Hvordan vil statsråden da framlegge dokumentasjon på at det er 10 000, slik det hevdes, mens KS, som fører lønns- og personalregister, i sine dokumenter henviser til 7 300?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2008-11-26:
Helsevesenet består av mange forskjellige komponenter. Vi har tidligere hatt oppe spørsmål knyttet til 10 000 nye årsverk innenfor pleie- og omsorgssektoren. Vi har det som skal skje på sykehjemmene, og ikke minst det vi skal se på på rehabiliteringssiden. Jeg er også helt enig med statsråden, og ser fram til at vi skal få gjort noe med samhandlingen, for da kan vi få gjort noe med helheten i det og med betalingssystemet og finansieringssystemet. Men det er i hvert fall særlig ett område som statsråden kan gripe fatt i uten å måtte henvise til samhandlingsreformen, og det gjelder anbudskriterier og lengden på anbudene som de private skal kunne jobbe innenfor. Der er det mulig – det har vi sett på den avtalen som Norsk Luftambulanse har – å gi en anbudsperiode på 6+2 +2 år, slik at man har en forutsigbarhet. Vil statsråden sørge for at helseforetakene gir rehabiliteringsinstitusjonene mer forutsigbare rammer?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
I det budsjettet som skal vedtas nå snart, har kommunesektoren fått et betydelig løft fra Regjeringen. Min opplevelse er at kommunepolitikerne rundt omkring i de norske kommunene er opptatt av å prioritere helse- og sosialsektoren, og særlig pleie- og omsorgssektoren. Så tror jeg situasjonen er forskjellig i ulike kommuner, og derfor er det all grunn til å være observant, som representanten Nesvik sier. Nå gjenstår det å se hvilke utslag finanskrisen vil ha på det samlede økonomiske opplegget i året som kommer. Regjeringens strategi er at vi følger situasjonen, som Nesvik var inne på, følger med på det som skjer, observerer utviklingen. Det er klart at Regjeringen hele tiden har en beredskap for å møte en negativ utvikling med aktive tiltak. Det har vi dokumentert så langt med tiltak overfor bankene, tiltak overfor eksportindustrien, og vi har selvfølgelig også på agendaen å følge situasjonen og utviklingen i kommunene. I løpet de årene den nåværende regjeringen har styrt Norge, har vi hatt en betydelig vekst i antallet ansatte i pleie- og omsorgssektoren, og jeg er ganske sikker på at når vi er ferdig med 2008, vil vi se at vi ligger langt over det som var utgangspunktet for denne fireårsperioden, altså 10 000 nye årsverk. Jeg tror vi kan få en årsverksvekst i pleie- og omsorgssektoren også i 2009, men vi må følge med på konsekvensene av finanskrisen, slik at man eventuelt kan korrigere dersom finanskrisen fører til at utviklingen ikke går i den retningen kommunene og vi ønsker oss.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Man skulle egentlig tro at det skulle være mulig å telle dette på en fornuftig måte, men det viser seg gjentatte ganger i norsk samfunnsdebatt at noe av det vi diskuterer aller mest, er tall og størrelser – hvor mye, av hva, når? Jeg mener at vi etter hvert har ganske gode tradisjoner i Norge for å prøve å finne noen uavhengige aktører som har stor faglig tyngde, og som vi kan ha tillit til beregninger fra. De tallene som gjør at jeg opererer med 11 000 årsverk i pleie- og omsorgssektoren, er tall fra Statistisk sentralbyrå. Jeg vet ikke om det er sånn at Fremskrittspartiet mener at Statistisk sentralbyrå ikke kan regne, men jeg har jo sett at eksempler fra Statistisk sentralbyrå har blitt brukt ivrig av partiet i andre sammenhenger. Det er dette som er utgangspunktet for mitt anslag.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Hvis jeg skal bruke representanten Lønnings tall, har denne regjeringen levert 16 pst. bedre legedekning i sykehjemmene enn det den forrige regjeringen gjorde, da Høyre styrte helsepolitikken. I så måte har vi i hvert fall greid å gjøre det bedre enn det Høyre gjorde. Jeg er enig med representanten Lønning i at det er ingen tvil om at både legedekningen i norske sykehjem – og legedekningen i norske kommuner generelt – og fagligheten i kommunehelsetjenesten er for dårlig. Som representanten Lønning er vel kjent med, jobber jeg nå for tiden under høytrykk med en samhandlingsreform. Denne samhandlingsreformen får mer og mer karakter av en stor og omfattende kommunehelsereform, der jeg ser behovet for å styrke kommunehelsetjenester i forhold til legedekning i sykehjem, i forhold til psykisk helsevern og i forhold til rus – forebyggende arbeid på et bredt område. I april vil jeg komme med et forslag på dette området.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Med all respekt velger helseministeren ikke å kommentere Regjeringens politikk med hensyn til kommuneøkonomien og hvilken profil Regjeringen skal ha på skatteopplegget for kommunene. Det er det andre statsråder som har ansvaret for, og jeg vil ikke uttale meg om disse temaene på deres vegne fra Stortingets talerstol. Men jeg kan kommentere spørsmålet om utbygging av omsorgsboliger og sykehjemsplasser i kommunene. Det er slik at vi har en tilsagnsramme på 1 000 plasser i år og en tilsagnsramme på 1 000 plasser neste år. Det betyr at i året som kommer, skal det i Kommune-Norge bygges et betydelig antall omsorgsboliger og sykehjemsplasser, for man får utslag både fra tilsagnsrammen i år og i fjor. Så får vi fortløpende vurdere om det er nok
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Jeg mener at jeg selv prøver å bidra til et veldig nøkternt bilde av situasjonen i helsetjenesten generelt og i kommunehelsetjenesten spesielt. Jeg er veldig klar på at kommunehelsetjenesten har klare mangler, og at det er mye som skal gjøres for at vi kan være fornøyd med en samlet kommunehelsetjeneste, inkludert pleie- og omsorgssektoren. Vi har ført en politikk som har ført til at det er 11 000 flere som jobber i pleie- og omsorgstjenesten i Norge i dag enn det var da vi tok over. Ser vi på utviklingen i forrige periode, da Venstre satt i regjering, var det knapt nok årsverksvekst i det hele tatt. Da er det ganske naturlig, synes jeg, at Regjeringen sier at det kan godt hende at det trengs enda flere årsverk, men det faktum at 11 000 flere jobber der, er faktisk et ganske viktig bidrag. Bare lønnsutgiftene til de 11 000 nærmer seg vel 5 milliarder kr. Så det er et godt bidrag, men det har ikke ført oss i mål.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Det som ikke overrasket meg da jeg så Fremskrittspartiets forslag til alternativt budsjett, var at man foreslo å bevilge mer enn Regjeringen. Det ville vel ha skjedd uavhengig av hva Regjeringen hadde foreslått. Som jeg sier: Når det gjelder spørsmålet om antallet omsorgsboliger og sykehjemsplasser, har vi i utgangspunktet en målsetting om at vi, så vidt jeg husker, skal bygge 12 000 enheter fram til 2015. Den ambisjonen står fast. Så skal vi fortløpende vurdere om behovet er større enn de 12 000. Regjeringen har kommet i gang på den måten at vi har en tilsagnsramme i år på 1 000 og en tilsagnsramme for neste år på 1 000. Det mener vi er en god igangsetting, og så vil vi fortløpende vurdere situasjonen med sikte på at vi i 2015 skal nå de målsettingene som er skissert i omsorgsmeldingen.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Jeg er uenig med representanten Lønning i at vi ikke prioriterer rehabiliteringsfeltet. Det er jeg fordi det er ingen tvil om at når vi nå får til det statsbudsjettet vi får til, får vi til en samlet økonomi i spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten som gjør at vi vil få betydelig flere tjenester og tilbud også innenfor rehabiliteringsfeltet. Det er ikke sikkert at alle kommer akkurat der representanten Lønning skulle ønske at de vil komme. Blant annet har det skjedd en betydelig oppbygging av rehabiliteringsvirksomheten i helseforetakene, og jeg tror det er riktig. Vi skal ha private innslag på rehabiliteringsfeltet, men det er for dårlig at vi ikke har hatt rehabiliteringstilbud ved norske sykehus. Derfor har vi nå brukt ressurser på å bygge opp det. Jeg mener at det som representanten Lønning her tar opp, er akkurat de temaene vi nå jobber med i samhandlingsreformen. De eksemplene som representanten Lønning bruker, handler om pasienter som får en god akuttjeneste, som Lønning selv sier. Når de kommer på sykehus, får de et godt akuttmedisinsk tilbud, de blir reparert i forhold til de skadene en ulykke eventuelt har påført dem. Men så kan det svikte i overgangen fra sykehus til rehabilitering. Det vi ser i Helse-Norge, er at det er altfor mye av at vi ikke greier å få til et helhetlig pasientforløp. Hver for seg fungerer helsesektoren bra, men samlet, og ikke minst overfor de pasientene som nettopp er avhengige av et samlet, helhetlig pasientforløp, er vi for dårlige. Det er hele motivasjonen bak å si at vi må få en helsesektor med større fokus på juridiske og økonomiske system som sikrer samhandling, særlig for de pasientene som trenger det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Ja, jeg tror jeg skal prøve å passe på å styre unna 1. april når jeg skal legge dette fram, og jeg takker i og for seg for rådet. Det er riktig at det er andre spørsmål i helsesektoren enn bare samhandling, men når det gjelder det temaet som Lønning nå tar opp, altså manglende sammenheng – fra den medisinske behandlingen er ferdig i et sykehus, til de pasientene som har behov for det, får tilbud om rehabilitering – er det en svært viktig del av det prosjektet vi nå jobber med. Så finnes det andre temaer som skal ha andre svar enn at man viser til samhandlingsreformen. Hvis representanten Lønning leser statsbudsjettet, ser han at vi nå har sørget for at helseforetakene i Norge har tidenes økonomiske budsjett. Så jobber vi nå med oppdragsdokumentet, og innenfor de økonomiske rammene som helseforetakene nå har fått, vil de få en veldig klar føring fra helseministeren på at noe av den veksten man nå har fått i budsjettene, skal gå til at man får et styrket tilbud på rehabiliteringsfeltet.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Tro det eller ei, men her er jeg faktisk veldig enig med representanten Harald Tom Nesvik. Jeg tror at Nesvik her peker på noe som er for dårlig, nemlig måten vi organiserer kontraktsforholdene på mellom de regionale helseforetakene og ulike tilbydere på ulike felt. Det gjelder rehabilitering, men det gjelder også i forhold til private sykehus, som jeg vil tro Nesvik er engasjert i. Det gjelder i forhold til russektoren – altså på mange områder. Jeg skal nå møte direktørene og styrelederne i de regionale helseforetakene til uken, og da er hovedbudskapet fra meg til dem at vi er nødt til å bli bedre i forhold til måten vi lager kontrakter på. For det første kan vi ikke ha ulike kontraktsbetingelser mellom ulike helseregioner, og vi kan ikke håndtere én sektor på én måte og en annen sektor på en helt annen måte. Så jeg starter nå et arbeid i retning av å bli en mye mer forutsigbar kontraktspart for viktige samarbeidsaktører i Helse-Norge.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Det er et stort og omfattende spørsmål representanten Dåvøy nå tar opp, og som jeg har ett minutt på å besvare. Men det som er utgangspunktet mitt, er at jeg mener at det viktigste på rusfeltet er at vi har hatt svikt i alle ledd. Derfor tror jeg det er stor tverrpolitisk enighet om at rusfeltet er et felt som vi må løfte i årene som kommer. Da handler det først og fremst om, også der, å få til et helhetlig pasientforløp. Man kan alltids diskutere kapasiteten til rusorganisasjonene, men det store problemet i dagens Rus-Norge er at når man er ferdig med behandling i rusinstitusjon, kommer man ut til et ofte nesten ikke-eksisterende kommunalt system. Så går det tre–fire dager, så sprekker man, og så er det på'n igjen. Det kan ikke være en målsetting å få flest mulig gjennom en døgninstitusjon, og så sprekker man etter at man er ferdig der. Man må få flere helhetlige forløp på plass. Det er krevende å prioritere slik, men jeg tror at det er helt nødvendig at vi nå gjør det.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Jeg har ikke brutt ned tallene på månedsbasis, så jeg svarer med utgangspunkt i det som er virkningene for de framlagte budsjettene på årsbasis, dvs. for perioden 2002–2005. Det som er bakgrunnen for de tallene jeg har brukt, er SSBs estimerte tall for denne perioden, som samlet sett viser en økning på 632 årsverk i pleie- og omsorgssektoren i den forrige stortingsperioden. Isolert sett viser SSB-tallene for pleie- og omsorgssektoren en samlet økning på om lag 544 årsverk i perioden 2002–2003. For perioden 2003–2004 var det en økning på 1 726 årsverk, mens det for perioden 2004–2005 var en reduksjon på om lag 1 600 årsverk. Samlet sett viser SSBs estimater etter min mening at årsverksveksten i forrige stortingsperiode var svært svak. Derimot viser de samme tallene fra SSB en betydelig årsverksvekst i 2006 og 2007 på til sammen om lag 11 000 årsverk. Jeg er veldig klar over at det er all grunn til å bruke begrepet estimat, for i løpet av den perioden som jeg nå redegjorde for, går det et tidsskille mellom 2003 og 2004 i måten man regner på. Derfor må man bruke begrepet estimat. Det er altså et anslag fra SSB. Min oppfatning er at når vi møtes i denne salen og skal diskutere hva som har skjedd, synes jeg ikke det er urimelig av den ansvarlige statsråden å henvise til tall fra SSB. Så må man gjerne diskutere om de tallene er riktige eller ikke, men normalt bruker det å være en relativt bred oppslutning i det politiske miljøet om at hvis man bruker tall fra Statistisk sentralbyrå, har man i hvert fall ikke en parts interesse i tallene. Da er det et forsøk på et nøytralt anslag. Derfor har jeg vært veldig nøye med å forholde meg til en tabell fra Statistisk sentralbyrå der disse tallene som jeg nå refererte, framgår.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Jeg må si at jeg faktisk er litt overrasket over den debatteknikken som representanten Lønning nå bruker. Jeg vet selvfølgelig at formålet med disse tallene er å vurdere hva den forrige regjeringen gjorde på dette området, opp mot det denne regjeringen gjør på dette området. Det er grunnlaget for den politiske debatt. Den forrige regjeringens innvirkning på antall ansatte i pleie- og omsorgssektoren i forrige periode, startet gjennom at den korrigerte Stoltenberg I-regjeringens budsjett for 2002. Så Høyre, som var regjeringsparti i forrige stortingsperiode, fikk innflytelse på budsjettene, og dermed antall ansatte, fra og med budsjettet for 2002. Hvis vi skal måle effekten av den politikken som den forrige regjeringen førte, opp mot effekten av denne regjeringens politikk, må vi ta utgangspunkt i budsjettårene 2002, 2003, 2004 og 2005 og måle mot det som skjedde da vi fikk innflytelse over budsjettet i 2006.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Det kan godt være, som representanten Lønning er opptatt av, at det er viktig å framstille tallene på flere måter. Jeg har ingen problemer med å si at hvis en tar med utgangspunktet i år 2001, er det ikke en vekst på 500, men en vekst på i overkant av 2 000–2 500 eller deromkring – som om det gjør historien så veldig mye bedre. Vel, i så fall vil det imponerende resultatet fra den forrige regjeringen være at i løpet av fire år greide man å få til en vekst i pleie- og omsorgssektoren i Norge på 2 500 – ikke 500. Det viser allikevel at den forrige regjeringen til de grader ikke prioriterte denne sektoren på samme måte som det denne regjeringen gjør, som med den regnemåten har hatt en vekst på over 11 000 på to år. Jeg kan forsikre representanten Lønning om at jeg føler meg ganske trygg på at når vi er ferdig med 2009 – og uansett hvordan vi regner – vil tallet 10 000 være overoppfylt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
La meg starte med å si at denne statsråden uttaler seg sannferdig fra Stortingets talerstol. Og hvis vi nå kan være enige om å bruke Statistisk sentralbyrås tall, har vi kommet et langt stykke på vei. Da har vi dokumentert forskjellene på de to regjeringene. Så til det spørsmålet som nå ble stilt: De regionale helseforetakene skal sørge for at befolkningen tilbys spesialisthelsetjenester i og utenfor institusjon, herunder polikliniske radiologiske undersøkelser. Oppgaven løses dels ved at pasienter undersøkes ved offentlige poliklinikker ved helseforetakene, dels ved at det kjøpes undersøkelser ved private røntgeninstitutt. Disse tjenestene finansieres som en kombinasjon av takster fra folketrygden og betaling fra de regionale helseforetakene. Tall fra Nav, som administrerer takstordningen, viser at volumveksten ved private røntgeninstitutter var på 50 pst. i perioden 2002–2006. I samme tidsrom var det en vekst ved poliklinikkene på 34 pst. Nivået i 2008 er ikke lavere enn i 2006. Det har altså vært en sterk vekst på området de siste årene. Så er det viktig å få med seg at det kan være relativt store forskjeller i ventetid mellom de forskjellige aktørene, og forventet ventetid for lavt prioriterte pasienter er til dels lang for enkelte typer undersøkelser. Jeg synes at dette er alvorlig, og det er grunn til å se på det. Derfor har jeg bedt de regionale helseforetakene om å vurdere det eksisterende tilbudet av poliklinisk radiologi opp mot sitt sørge for-ansvar. Jeg har gitt en frist for tilbakemelding på dette spørsmålet til midten av desember, dvs. til midten av den kommende måneden. Jeg tror også det er viktig å få med seg at enkelte henvisninger er påtrykt firmalogo, kart og informasjon om et spesielt privat institutt, men det betyr ikke at undersøkelsen må gjøres ved det angitte firmaet. Pasienter med henvisning har de samme rettigheter ved alle aktuelle tjenesteytere – offentlige som private. I foretaksmøtene med de regionale helseforetakene vil departementet stille nye krav til framtidige avtaler med private røntgeninstitutter. Ett krav er at det skal trykkes informasjon på instituttenes egenproduserte henvisningsblanketter om at pasienten har rett til å velge alternative tjenesteleverandører. Departementet vil også stille krav om at regionale helseforetak gjennomgår informasjon på sine nettsider og andre kanaler, slik at relevant informasjon blir tilgjengelig på en bedre måte enn i dag. I tillegg legger vi opp til at forventet ventetid hos de private røntgeninstituttene skal offentliggjøres på nettsiden «frittsykehusvalg.no».
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Jeg tror ikke jeg skal gå inn på enkelthetene nå, utover å si at det er jo ikke uten grunn at jeg har bedt om en gjennomgang av dette feltet. Det er viktig at pasientene opplever at det tilbudet vi har, enten det er i offentlig eller i privat regi, ikke framstår som uakseptabelt. Men det er også viktig for meg å understreke at f.eks. her i Oslo er det flere ulike tilbud, flere ulike leverandører, og det er viktig at pasienter som opplever at de ikke får de svar og den service de mener de fortjener fra én av aktørene, benytter seg av sin anledning til å velge en annen. Det vi ser, er at det er veldig store forskjeller. Så kan man si at vel, vel, pasienten skal ikke nødvendigvis måtte holde på slik, men det er en mulighet pasienten har. For øvrig vil vi gjennomgå sakskomplekset.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Jo, hvis det er slik som Lønning nå beskriver det, er det uakseptabelt. Og det som jeg har veldig behov for å understreke, er at det selvfølgelig ikke skal være slik at når man frykter at man kan lide av en alvorlig sykdom, skal man måtte vente så lenge som det Lønning bruker som et eksempel i sitt spørsmål her. Det er fullstendig uakseptabelt at man ved mistanke om brystkreft skal måtte vente i månedsvis på en røntgenundersøkelse. Jeg håper det ikke skjer. I den grad det skjer, er det uakseptabelt. Men mitt inntrykk er at når vi opererer med lange ventetider på en del av disse undersøkelsene, gjelder det for de lavt prioriterte pasientene. Men selv der finner jeg grunn til å stille spørsmål ved om ikke ventetiden nå er av en slik karakter at de regionale helseforetakene må gjennomgå det på nytt.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2008-11-26:
Jeg vil først berømme initiativet som helsesjefen i Lørenskog har tatt, på vegne av kommunene på Romerike, om å inngå en avtale med Oslo kommunale legevakt om å ta imot overgrepsofre. Det kan være et eksempel på godt interkommunalt samarbeid om akuttmedisinske oppgaver. Regjeringen har lagt fram en ny handlingsplan mot vold i nære relasjoner – Vendepunkt – som gjelder for perioden 2008–2011. Et av tiltakene i planen er å styrke overgrepsmottakene ved legevaktene. Mottakene er organisert som lavterskeltilbud forankret i kommunale eller interkommunale legevakter. Tilbudet er for personer som har vært utsatt for vold i nære relasjoner og/eller seksuelle overgrep. Utgangspunktet er at kommunen har plikt til å sørge for legevaktordning for sine innbyggere. Kommunen har frihet til å organisere innholdet i tjenestene mest mulig hensiktsmessig, f.eks. ved å inngå interkommunalt samarbeid. Men det er viktig for meg å presisere at også overgrepsofre må søke til legevakten når de er utsatt for overgrep. Overgrepsofre skal sikres samme tilgang på helsetjenester fra kommunen som andre innbyggere. Ved behov skal man henvise ofrene til akuttmottak i spesialisthelsetjenesten. Helsedirektoratet har laget en veileder om organisering av overgrepsmottak og kompetanse ved disse. Helsepersonell i slike mottak bør ha bred kompetanse, bl.a. medisinsk kompetanse om fullstendig undersøkelse av kvinners og menns kjønnsorganer, og kunnskap om vold i nære relasjoner og seksuelle overgrep. Personell i overgrepsmottak kan søke bistand i flere ressursmiljøer, f.eks. ved de regionale ressurssentrene, om vold, traumatisk stress og selvmordsforebygging. Slike sentre er etablert i alle regioner i perioden 2006–2008, og har spisskompetanse på vold i nære relasjoner og seksuelle overgrep. Ressurssentrene skal bistå med kunnskap og kompetanse, informasjon og veiledning, og de skal etablere nettverk mellom aktuelle samarbeidspartnere i regionen. Sentrene skal altså ikke drive klinisk virksomhet, men ha nær kontakt med praksisfeltet. Nasjonalt kompetansesenter for legevaktmedisin i Bergen samler og formidler faglig kunnskap om kommunal legevaktmedisin. Senteret skal bidra til faglig utvikling, etablere nasjonale faglige standarder, sikre nasjonal kompetansebygging og spre kompetanse. Overgrepsmottakene skal evalueres i løpet av planperioden for Vendepunkt. Derfor er det naturlig at dette er et tema som jeg vil se nærmere på.