Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2003-10-06:
Noen ganger når jeg hører folk i Kristelig Folkeparti snakke om familiepolitikk, får jeg en følelse av at de skulle ønske at vi fremdeles levde på 1950-tallet, og at de drømmer om et samfunn der mor er hjemme og baker boller, mens far går på jobb. Nå har ikke jeg noe imot at mor kan bake boller, og det var mye som var fint på 1950-tallet, men heldigvis har vi på mange måter kommet lenger i samfunnet enn den gang, bl.a. når det gjelder likestilling. Heldigvis sa statsminister Bondevik i sitt innlegg i dag at Regjeringa vil føre en familiepolitikk basert på likestilling mellom kjønnene, og at flere vil være i arbeid. Den familiepolitiske debatten har i stor grad handlet om småbarnsfasen: om utvidelse av fødselspermisjonen, om kontantstøtte og om barnehager. At vi har utvidet fødselspermisjonen og forbeholdt far en del, er kjempeviktig, og vi bør fortsette den jobben. At Stortinget har greid å samle seg om et barnehageforlik der vi både skal sikre full dekning og en maksimalpris, er også veldig bra. Billigere barnehager til alle som ønsker det, er viktig for at barnefamilier skal få en tryggere og bedre hverdag. Men barndommen er ikke over når barna blir seks år og slutter i barnehagen. En god familiepolitikk handler derfor også om at foreldre som har barn i skolepliktig alder, og som ønsker en skolefritidsordning, skal føle trygghet for at barna har et godt tilbud før og etter skoletid gjennom den. Dessverre er ikke det situasjonen for alle i dag. Både under Bondevik I-regjeringa og Bondevik II-regjeringa har det vært foretatt dramatiske kutt i bevilgningene til SFO – i samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet. Arbeiderpartiet greide å rette opp de verste kuttene til Bondevik I-regjeringa, men Bondevik II-regjeringa har i samarbeid med Fremskrittspartiet foretatt nye kutt, og nå er bevilgningen halvert i forhold til 2001. Resultatet ser vi ute i kommunene nå. Mange steder greier man ikke å tilby en skolefritidsordning med den kvaliteten man ønsker, og mange kommuner øker foreldrebetalinga. Dette er et resultat av en villet politikk. Dette er et resultat av at Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti – eller i hvert fall mange i disse partiene – har ideologiske sperrer mot skolefritidsordninga. Regjeringa sier at den vil jobbe for mer kvalitet i grunnskolen. Kvalitetsutvalget, som ble satt ned av Stoltenberg-regjeringa, har ganske nylig lagt fram si innstilling. Arbeiderpartiet ønsker å styrke undervisninga på småskoletrinnet. Samtidig vil vi se styrkinga av skolen i sammenheng med ei styrking av skolefritidsordninga. Det skal være rom for lek i skoledagen. Arbeiderpartiet ønsker en skole som verdsetter estetisk kompetanse, som ser verdien av musikk, av kultur, av at barn lærer gjennom kreativitet. Jeg håper derfor at ikke Høyre, Fremskrittpartiet og Kristelig Folkeparti ender opp med at vi kun skal styrke de teoretiske fagene i skolen. Jeg håper at Regjeringa kan legge vekk det som er av ideologisk motstand mot SFO, og heller åpne for at ja, kanskje kan det være ok med en time eller to med gratis SFO midt på dagen. Kanskje vil det på mange skoler være viktig med noen timer til lek, til fysisk aktivitet, til lekselesing. Og kanskje vil Høyre, Fremskrittpartiet og Kristelig Folkeparti se at en god familiepolitikk ikke begrenser seg til en politikk rettet mot familier med unger opp til seks år, og at satsinga på barnehager er kjempeviktig, men ikke nok. Arbeiderpartiet ønsker å styrke småskolen, og vi ønsker å styrke skolefritidsordninga, ikke fordi vi vil tvinge barn til å være på skolen hele dagen, men fordi vi ønsker større valgfrihet til f.eks. aleneforeldre som jobber, og til familier der begge de voksne er i arbeid. Vi ønsker at de skal føle trygghet for ungene sine.