Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-02-18:
Lund-kommisjonens rapport avdekket at det har foregått regelbrudd fra overvåkingspolitiets side overfor norske borgere. Den til enhver tid gjeldende instruks for tjenesten har ikke vært fulgt, og det har vært brukt metoder i strid med norsk lov. I forbindelse med Stortingets behandling av kommisjonens rapport ble Regjeringen bedt om å fremme forslag til lov om begrenset innsyn i overvåkingspolitiets arkiver og registre. Regjeringen ble også bedt om å foreslå regler for hvordan en erstatnings-oppreisningsordning kan gjennomføres. Det foreliggende utkast til innsynslov tar sikte på å rette opp den urett som er begått overfor enkeltmennesker, samtidig som hensynet til overvåkingstjenestens viktige arbeid blir ivaretatt. Innsynsordningen søker videre å ivareta både hensynet til den enkeltes rettssikkerhet, hensynet til fellesskapets interesser og Rikets sikkerhet. Ordningen omfatter perioden 8. mai 1945 til 8. mai 1996, og innebærer at norske borgere og personer hjemmehørende i Norge som hovedregel gis fullt innsyn i overvåkingstjenestens nedtegninger om vedkommende i perioden 8. mai 1945 til 24. november 1977. Etter dette tidspunkt vil innsyn være betinget av at innhentingen, registreringen eller bruken av opplysningene manglet hjemmel i gjeldende lovbestemmelser, forskrift eller instruks. Skillet er satt ved ikrafttreden av overvåkings instruksen av 1977. Først ved denne instruksen ble det instruksfestet at overvåkingspolitiet ikke kunne innhente og registrere opplysninger alene på grunnlag av medlemskap i en politisk organisasjon eller virksomhet. Forslaget medfører at det ikke gis innsyn i dokumenter mv. dersom sikkerhetsmessige eller personvernmessige hensyn tilsier at dette ikke bør gis. Det gis ikke innsyn i opplysninger som oppgir kilder, navn på tjenestemenn i overvåkingspolitiet eller navn på dommere i telefonkontrollsaker. Videre gis det ikke innsyn i opplysninger som kan avdekke overvåkingspolitiets metoder, eller i opplysninger av en slik karakter at innsyn kan skade forholdet til fremmed stat eller samarbeidende tjenester. Overvåkingssjefen har i brev av 10. februar 1999 til Justisdepartementet bl.a. gitt uttrykk for at det i departementets behandling av lovforslaget ikke er drøftet hvilken betydning det skal ha for innsyn at det foreligger avtaler med fremmede stater om hvordan gradert informasjon skal behandles. Etter min mening tar lovforslaget hensyn til de forhold som overvåkingssjefen påpeker. Departementet har redegjort nærmere for dette i brev av 16. februar 1999 til Stortingets presidentskap. Innsyn skal nektes dersom det kan skade Norges forhold til fremmed stat, jf. lovutkastets  §  2. Hvis Norge overfor en fremmed stat eller internasjonal organisasjon, som NATO, har påtatt seg en folkerettslig forpliktelse til ikke å gi innsyn uten å avklare dette med den som har gitt opplysningene, vil det gjøre at behandlingsorganet ikke kan gi innsyn før slik avklaring har skjedd. Som nevnt i brevet til Stortingets presidentskap, kan det være aktuelt å presisere dette i en forskrift etter lovens  §  14, ikke minst i lys av den henvendelse som overvåkningssjefen har gjort. Jeg kan herved bekrefte – det ble etterlyst bl.a. fra komiteens leder – at dette ikke bare blir vurdert i departementet, men det vil bli presisert i en forskrift, slik at det blir helt tydelig. Det er ikke det at departementet ikke har tenkt på det – men bekreftelsen på at dette kommer til å bli gjennomført, er hermed gitt. Det foreslås at den enkelte skal kunne tilkjennes en erstatning i de tilfeller hvor overvåkningspolitiets ulovlige eller instruksstridige virksomhet har medført alvorlige skadevirkninger for vedkommende. Ved erstatningsutmålingen som foreslås begrenset oppad til 100 000 kr pr. person, skal det legges vekt på innhentingens eller registreringens art, bruk, omfang, varighet og sannsynlige skader for den enkelte. Enhver uhjemlet innhenting, registrering eller bruk vil således ikke automatisk føre til erstatning. Innsynsretten foreslås gjort gjeldende i en treårsperiode. Det forventes at dette er tilstrekkelig til at den enkelte skal kunne søke om innsyn i overvåkningspolitiets arkiver og registre. Behandlingen av søknader om innsyn og erstatning foreslås ivaretatt av et særskilt organ som oppnevnes av Kongen. Justisdepartementet ansetter et sekretariat som forbereder sakene for behandlingsorganet. I tillegg innebærer lovforslaget at det oppnevnes en nemnd som skal behandle klager på søknader om innsyn og erstatning. Jeg er tilfreds med at justiskomiteens flertall gir sin tilslutning til hovedpunktene i Regjeringens forslag til innsynslov. Jeg er av den oppfatning at lovforslaget på en balansert måte ivaretar alle de innsyn som gjør seg gjeldende ved en innsynsordning. Regjeringen har et sterkt ønske om å rette opp den urett som er begått mot enkeltmennesker. For at gransk ningen av overvåkingstjenestens arbeid skal kunne sluttføres på en best mulig måte, er det nødvendig at den enkelte får mulighet til innsyn i de opplysninger som er registrert av overvåkingspolitiet.