Ola Elvestuen (Venstre), 2015-05-07:
Etter å ha vært med på å forme byen og fulgt byutviklingen i Oslo de siste 15 år, både som leder av byutviklingskomiteen og som byråd, og også tidligere, fra 2000, så skal jeg garantere at jeg skal være med på debatten hele veien inn. Jeg må si at så langt synes jeg prosessen rundt regjeringskvartalet ikke inngir veldig stor tillit. Her begynte man med en feil bestilling, dvs. da man laget konseptvalgutredningen, var det ett kriterium som var førende – over alle de andre – nemlig hensynet til sikkerhet, og da var det lett å forutse at løsningen til slutt ville bli at man legger alle departementene på området der det nå er foreslått, bak Høyblokka og mot Møllergata. Det som jo parallelloppdragene viser, er at en så sterk konsentrasjon av departementene gjør at dimensjonene blir for store i forhold til størrelsen på tomta. Det er grunnproblemet her. En har jo gode arkitektkontorer som jobber med de parallelle oppdragene – det er ingenting i veien med det – men det er for store dimensjoner, sett opp imot det som er området, og de kvadratmeterne som er der. Så er det feil det som representanten Keshvari sier, at her skal du bygge et regjeringskvartal for «de viktigste» politikerne i Norge. Det er regjeringen ikke. Stortinget er det viktigste bygget i Oslo og det viktigste bygget i Norge – akkurat som de andre du har i nærheten: Forholdet mellom Stortinget og Slottet er viktig, og du har Høyesterett. I Oslo er det Rådhuset som er det viktigste, og regjeringen og regjeringskvartalene må finne sin form i forhold til det, og det er grunnleggende å ta med også den dimensjonen inn i diskusjonen. Statsråden snakker mye om at en trenger en samhandling, og løsningen her er veldig nærliggende; det er at en bygger opp igjen et nytt regjeringskvartal med de kvalitetene det krever, men at en også benytter det som er dagens R5, som ligger helt i nærheten. En vil ha den samme samhandlingen inn mot de ulike departementene. Der, som rundt dette huset, er det mange gangmuligheter som alltid kan benyttes, men der ligger den opplagte løsningen. Sikkerhet handler om mer enn bare å sikre bygg, og da bør man også lære av Oslo kommune. For Oslo kommune har en helt annen tilnærming til hvordan en håndterer sikkerhet, nemlig å se på hele områder, å se på hvordan en kan adgangskontrollere hele områder av byen. For vi skal huske på at uansett hvor tett man bygger regjeringskvartalet, må en fortsatt ha en sikkerhet rundt dette bygget, en må ha sikkerhet rundt Rådhuset, rundt Slottet og flere andre institusjoner i de sentrale delene av byen. Så en slipper ikke unna den tenkningen. Og da gjenstår det egentlig bare ett problem, og det er 37-bussen, og den klarer man å håndtere i Akersgata selv om det er departementer på begge sider. Så det påpekes mye, og det er mange fyndord i prosessen, nemlig at man her må ha «et åpent regjeringskvartal». Men det ligger jo i hele sakens natur at de byggene, med de dimensjonene som de nå har, som blir de mest dominerende i Oslo – ingen bygg med de dimensjonene vil være mer synlig fra store deler av byen enn disse kvartalene – bryter med all tenkning byen har hatt tidligere med sine høyhusplaner, hvor dette nettopp ikke er et område hvor en skal ha betydelig med høyhus. I hele sin natur vil jo disse bygningene ikke være tilgjengelige, i motsetning til et Munch-museum eller i motsetning til andre bygninger som er laget i Oslo. Her skal det være byråkrater, og det skal være statsråder. Det er ikke noen alminnelig tilgjengelighet, at man kan kjøre inn i disse områdene. Det Oslo har gjort de siste årene – vi har bygget en ny Holmenkollbakke, vi har et nytt Astrup Fearnley-museum ute på Tjuvholmen, vi har en ny opera, det skal bygges et nytt Deichmanske, vi skal bygge et nytt Munch-museum, og her bygger vi en helt ny front i forhold til det som er ansiktet til byen utad. Vi har allerede Rådhuset – med den betydningen det har langt ut over byens og landets grenser, med fredsprisen og alt – og da er det ikke riktig å bygge et nytt, dominerende regjeringskvartal som overskygger dette. Jeg forventer at med de dimensjonene som nå er der, vil disse planene gå inn i historien, som høyhusene på Karl Johan, eller som motorveien som ble planlagt rundt Slottet.