Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2012-05-21:
Dette er oppfølgingen av de historiske vedtakene vi nettopp har gjort. Jeg koster på meg en gratulasjon til hele Stortinget både for prosessen som ledet fram til grunnlovsvedtakene, og også for denne oppfølgingen i kirkeloven, som er en nødvendig konsekvens for ikke å skape et lovtomt rom. Demokrati og valgordninger er et av hovedelementene i denne saken. Jeg vil minne om at det var ikke valgordningen i seg selv som lå som kriterium, men det var det å ha reelle valgmuligheter. Når en del representanter, både i den tidligere debatten og i denne debatten, bruker litt sterke ord om at en del stemmer ble forkastet, vil jeg si at det var nettopp fordi Kirken prøvde å legge opp til at man skulle ha reelle valgmuligheter, at velgerne måtte gjøre endringer og sette seg inn i hvem kandidatene var. Da var det noen som hadde misforstått det, som ikke hadde gjort endringer, og dermed ble stemmene forkastet. Det ga oss en erfaring, for det var for å tilfredsstille det politiske miljøet etter kirkevalget i 2009 at man faktisk kom opp med endringer, og de endringene resulterte ikke i gode løsninger. Derfor er det sånn i dag at vi vedtar ikke en valgordning først. Nå er det viktig at Kirkens organer får ro og tid til å tenke gjennom hvordan de praktisk kan få løst dette med valgordning på en best mulig og hensiktsmessig måte, sånn at den ordningen som vedtas, har en større robusthet enn den som Kirken sist ble presset til å gjennomføre ganske raskt. Jeg har lyst til å gi honnør til Den norske kirke for hvordan de på kort tid har klart å gjennomføre to valg med ganske omfattende regelendringer og omfattende systemer som ble endret. Den andre saken som også er en naturlig oppfølging av kirkeforliket, er tilsetting av biskoper og proster. Det er naturlig – og Stortinget slutter seg til Kirkens anbefalinger – at det legges til de demokratisk styrte organene, dvs. at ansettelse av biskoper legges til Kirkerådet, mens nærmere regler fastsettes av Kirkemøtet – og prost skal tilsettes av bispedømmet. Her har jeg lyst til å minne statsråden og andre om at det er ganske mye kompetanse som finnes i departementet, som har utført disse ansettelsene til nå. Og statsråden må se på om man må tilføre både kompetanse og midler for at dette skal gjennomføres på en god og ordentlig måte, som sikrer Kirkens egen bestemmelsesmyndighet, men også at det finnes en kompetanse til disse ansettelsene. Så til det siste punktet som har vært viktig, og som handler om krav til statsrådens kirkemedlemskap. Noen vil synes det er rart at man i Stortinget har sagt at det ønsker man ikke. Det handler om at ved tvist, særlig ved avskjedssaker, vil det kunne være lærespørsmål som blir implisert i saken. Da vil det være statsråden som skal gjennomføre den saken på vegne av staten. Det er viktig for komiteen, og det har vi understreket, at ved tvist om lærespørsmål er det Kirken selv som må komme med råd – enten den lokale biskop, ansvarlig kirkelig organ eller om nødvendig Lærenemnda. Det betyr at Den norske kirke i større grad enn tidligere må ta avgjørelser i lærespørsmål. Det er begrunnelsen for at vi ønsker å løsne på kravet om medlemskap for statsråd, slik at det ikke skal være tvil om hvor mandatet til å avgjøre lære, legges. Men det at en statsråd har kirkemedlemskap og ansvar for Den norske kirke, er kanskje ikke så klokt. Her handler det om hvor stort mandat man får, og ved et krav blir det et større mandat. Jeg anbefaler den enstemmige innstillingen, og jeg anbefaler Kristelig Folkepartis gruppe å støtte helhjertet opp om den. Jeg registrerer at vi kommer til å få stor tilslutning også i denne saken.