Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2015-05-05:
Det er blitt sagt mye bra i saken, og det som er viktig for Kristelig Folkeparti, er at en gjør mest mulig for å hjelpe dem som tigger – at en unngår at de tigger. Det vesentlige spørsmålet å stille seg, mener jeg, er hva det er som er problemet. Hvis svaret på hva som er problemet, er at det er mennesker som er fattige, da må en ha sosiale tiltak for å bekjempe den sosiale nøden. Hvis svaret på hva som er problemet, er at det er kriminalitet eller ordensforstyrrelser, da må en ha kriminalpolitiske virkemidler. Vårt svar, både på spørsmålet og i debatten, er at en trenger sosialpolitiske virkemidler for å hjelpe dem som tigger, og en trenger kriminalpolitiske virkemidler for å stoppe dem som gjør kriminelle handlinger eller er til stor uro for befolkninga. Det hadde vi før en i det hele tatt begynte å innføre ulike forbud mot tigging, så det vil si at der har en politiet tilgjengelig i dag. Det er ingen av oss som synes at tigging er bra. Den beste veien ut av varig fattigdom er arbeid. Alternativet for mennesker som tigger, er ofte å begå andre typer kriminalitet, fordi de lever i fattigdom. Dette er en litt spesiell debatt, og jeg ser at de ulike representantene biter seg litt i underleppa for ikke å si det de egentlig mener, fordi dette har vært en spesiell føljetong. Sånn sett vil jeg si at når en leser merknaden fra Senterpartiet, bringer den også egentlig historien tilbake til før dette Stortinget. Jeg tror justisministeren sa det i debatten vi hadde i fjor, at når det gjaldt diskusjonen rundt forbud, var det en del partier som allerede hadde innført deler av et forbud. Kristelig Folkeparti og Venstre stemte mot å innføre forbud med tid og sted, og som Senterpartiet påpekte, innførte den rød-grønne regjeringa det. Og slik jeg oppfatter Arbeiderpartiet i dag, går en vekk fra det forbudet som gjaldt tid og sted, og det er jeg glad for. Jeg regner med at det er en snuoperasjon som Arbeiderpartiet kommer til å stå på. Men det er også underlig å se på Senterpartiet. Jeg har ikke for vane å skrive så krasse merknader, for jeg synes egentlig polemikken bør tas ut i salen. Men når Senterpartiet går bort fra den avtalen som ble inngått, og begrunner det med at «høringen avklarer at dagens lovverk er godt nok til å bekjempe menneskehandel og kriminalitet», skjønner alle – som representanten Frølich også var inne på – at det ble for vanskelig å stå i debatten – for det er fullt mulig å forandre et høringsbrev til en helt annen sak, enten fra regjeringa eller i Stortinget. Da er det altså sånn at en ikke ønsker et nasjonalt forbud mot tigging. Vi husker alle debatten rundt det lokale forslaget, der representanten Klinge er sitert på at det lokale forbudet er et «svakt og merkelig forslag», og en var tydelig på at programmet til Senterpartiet sa at en ønsket et nasjonalt forbud, ikke et lokalt forbud. Da klarer ikke jeg få det til å stemme at når en går bort fra at en ønsker et nasjonalt forbud, fordi en mener at det er andre virkemidler som er gode nok til å bekjempe menneskehandel og kriminalitet, skal en likevel stå på et lokalt forbud som en mente ikke fungerte, og som en egentlig er mot. Det er noe prinsipielt her som jeg mener er helt feil, og derfor er jeg skuffet over at Senterpartiet velger å stå på det lokale forbudet. Samtidig skal jeg ha full respekt for at partier skal gjøre sine egne vurderinger, men jeg hadde håpet at debatten i dag hadde ført til at en gikk bort fra forbudslinjen og sa at ja, tigging er et stort problem for den enkelte, og vi må gjøre mer: sosiale tiltak i Øst-Europa osv., som det påpekes både fra regjeringspartiene og fra flertallet i denne sal, og også her i Norge – at en må få flere sosiale tiltak for å hjelpe dem det gjelder, men at en kunne gå vekk fra forbudet. Dette har vi ulike syn på, men jeg mener at dette i hvert fall er en viktig del av denne historien. Det er jo derfor representantforslagene ligger her, fordi både Kristelig Folkeparti og Venstre så at Senterpartiet snudde i sak, og da ville også den naturlige følgen være at en snudde helt. Jeg er også litt uenig i representanten Frølichs honnør til at dette bør løses lokalt. Min inngang til det er selvsagt mer prinsipiell. Vi diskuterte ytringsfrihet i stad, og det er mange som har påpekt at dette også kan være i strid med ytringsfriheten og den siste retten en har; å be andre om hjelp. Derfor bør det ligge til denne sal å bestemme det, ikke hver enkelt kommune.