Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2007-05-08:
Jeg vil også takke interpellanten for å ta opp et viktig tema. Dette handler om folkehelse, og vi er alle enige om at spesielt fedme er et økende problem. Det er ofte slik at vi flirer litt når vi ser tv-show fra USA og andre steder, med folk som har alvorlige problemer med dette. Det er mange flere, heldigvis – eller uheldigvis – i USA og andre land som har dette problemet enn det det er her. Men problemet er at hvis vi ikke gjør noe på kort, mellomlang og lang sikt i Norge, er vi i ferd med å ende opp der man er f.eks. i USA, innen ikke altfor mange år. Vi må gjøre mange grep for å korrigere kursen. Interpellanten har selv vært innom noen av de tingene som Regjeringen har varslet. Blant annet i denne handlingsplanen presenteres det en rekke tiltak for å fremme helse og forebygge sykdom gjennom et sunnere kosthold. Den er kanskje ikke det mest spenstige som har blitt presentert, ifølge interpellanten i alle fall, men den er den første i sitt slag i Norge. Det er en god start, mener i alle fall jeg. Det som jeg mener ligger i bunnen, som kanskje er det mest viktige, er det som statsråd Halvorsen er innom, at her ser vi dessverre, som på andre områder, at helse korrelerer med ulikhet knyttet til andre faktorer. Spørsmålet fra Syversen er om vi kan bruke avgiftspolitikken for å redde folkehelsen i Norge. Når det gjelder avgifter, har det to formål. Vi må skaffe inntekter til staten, det er vi alle enige om. Spørsmålet er i hvor stor grad det skal skaffe inntekter til staten. Og så snakker fagøkonomene om å korrigere for det man kaller eksterne effekter, som vi f.eks. ser i miljøpolitikken, der en legger opp til at bedrifter som f.eks. slipper ut skitt og møkk, må betale for det gjennom en eller annen kroneordning til staten til ulike formål. Så er spørsmålet, som flere har vært inne på, om vi også kan bruke avgiftspolitikken til å hindre livsstilssykdommer forårsaket av usunt kosthold, og om det på en måte er en ekstern kostnad. Et lite, interessant tankeeksperiment i et land som har tilnærmet gratis helsetilbud: Når jeg som privatperson drikker altfor mye sukkerholdig brus, eter feite boller, trykker i meg sjokolade, men omtrent ikke betaler for helsestellet mitt – er det da slik å forstå at de tingene jeg har puttet i meg, forårsaker en del lidelser som samfunnet må betale? Ja, det er det jo. Er det da en type ekstern kostnad? Ja, kanskje. Jeg vet ikke. Problemet er likevel det som statsråden også var inne på – og jeg har ikke lyst til å være noen gledesdreper, og jeg er ikke prinsipiell motstander av å bruke avgiftssystemet, verken merverdiavgiftssystemet eller særavgiftssystemet for å rette opp i disse tingene – at det er krevende å finne kostnadene, hva det betyr for samfunnet at jeg heller i meg halvannen liter brus og jeg på en eller annen måte blir skadet av det. For det er det vi ideelt sett burde få til hvis vi skal lage et avgiftssystem som dekker utgiftene samfunnet har fordi jeg putter i meg usunn mat og drikke. Én ting er jo at vi klarer å prise den kostnaden, men det er ikke det vi er ute etter. Vi er ute etter at jeg som privatperson skal slutte med dette, drikke Farris og drive med andre ting som er sunnere, så jeg ikke pådrar meg disse sykdommene. Da må gjerne en slik avgift være høy, og da er vi inne i et annet grenseland, med grensehandel. Jeg er sikker på at representantene fra Fremskrittspartiet kommer til å dra opp hele diskusjonen om at jeg reiser til Sverige og kjøper Pepsi og godis på de lokale kjøpemarkedene på grensen i stedet for å kjøpe det i Norge. Da er den balletten i gang. Jeg vil ikke bli oppfattet som noen prinsipiell motstander av dette – tvert imot. Jeg mener at både utvalget som skal gå gjennom særavgiftene – det er også det første i sitt slag på veldig mange år – og denne handlingsplanen er en god start. Jeg skjønner at representanten Syversen ikke hopper av begeistring over at vi skal utrede hvordan det skal gjøres, men jeg vil vel påstå at det er en grunn til at denne diskusjonen igjen har kommet opp, etter at den borgerlige regjeringen har vært fire år i systemet. De har nok møtt en del av de samme motforestillingene, av den praktiske, økonomiske typen, som slår inn når man begynner å se inn i dette fantastisk kompliserte systemet, som skaffer store inntekter til fellesskapet. Det skal vi være forsiktige med å tukle med. Det er det som har gjort Norge til et godt land å bo i. Det er disse inntektene vi skaffer spesielt fra momssystemet. Men jeg mener at dette er det verdt å se på, for disse tingene er så viktige, knyttet til folk som har det dårlig i landet. Det er ofte de med lav inntekt, lav utdannelse, som også scorer veldig dårlig på helse. Derfor er det spesielt viktig å se nøye på dette.