Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-10-09:
Norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk har vært preget av bred enighet i de siste 50 år. Det har gitt vanlige folk trygghet, men det har også gitt Norge respekt utenfor landets grenser. Dette er nå også tilfellet med forsvarspolitikken. Jeg ser da bort fra Fremskrittspartiet, som har stilt seg helt på sidelinjen i den saken. Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet inngikk i juni i år et forsvarspolitisk forlik, et forlik som sikrer stabilitet og forutsigbarhet gjennom en omfattende omorganiseringsperiode både nasjonalt og i NATO, og ikke minst er det viktig når vi har gått inn i en tid med stor internasjonal usikkerhet og uforutsigbarhet. Slik den globale situasjonen er nå, med kamp mot internasjonal terrorisme, med etniske konflikter, nye ustabile regimer og brennbare regionale konfliktområder, skal folk i Norge være forvisset om at politikerne har evne og vilje til å ta ansvar i bredden i forsvars- og sikkerhetspolitikken. Det som først og fremst preger trusselbildet nå, er jo uforutsigbarhet, og det var det uforutsigbare som preget både 9. november 1989 og 11. september 2001. Begge hendelsene endret den internasjonale situasjonen, maktbalansen og vår hjemlige forsvarspolitikk fullstendig. 9. november 1989 sprengte folk den forhatte Muren. Den nye tids orden – for ikke å si uorden – starter her. Vi fikk de mest dramatiske endringene i europeisk og global sikkerhetspolitikk etter 1945. 11. september 2001 ble de nye trusselbildene til virkelighet, og verden blir aldri den den var. I tillegg ser vi mange nye foruroligende naturkatastrofer som kan komme av økende miljøforurensninger og klimaforandringer. Arbeiderpartiet viste smidighet og stor samarbeidsvilje for å få til et bredt forsvarspolitisk forlik – til beste for folk flest, for folks trygghet og for Norges sikkerhet. Det gjorde faktisk også forsvarsministeren. Da regner jeg med at Regjeringen viser den samme smidighet for å få til de nødvendige tiltak innen sivilt beredskap, for å sikre utbygging av en effektiv sårbarhetsforebygging og en beredskap som sikrer en videreføring av det norske samfunnets funksjoner ved krise, krig eller terrorangrep. Jeg forutsetter at Regjeringen ikke lar det gå prestisje i fastlåste standpunkter når Stortinget i disse dager behandler St.meld. nr. 17 for 2001-2002 om samfunnssårbarhet. Jeg er faktisk overrasket over at det fra Regjeringens side tas så lettvint på det å sikre et totalkonsept for beredskap og samfunnssikkerhet innenfor en totalforsvarsramme. Folk skal vite, og de har krav på å vite, at de er trygge enten de går på konsert i Oslo Spektrum eller på fotballkamp på Ullevål stadion. De skal vite at vi har en forebyggende beredskap mot bakteriologiske våpen, vite at vi ved en stor hotellbrann eller et bombeangrep har helseberedskap – det nødvendige samarbeid mellom sivilt beredskap og Forsvaret for å håndtere slike situasjoner når krisen er et faktum. Vi står overfor både tilsiktede og utilsiktede trusler. Tilsiktede trusler er bl.a. terroranslag, organisert kriminalitet eller sabotasje for å sette samfunnsfunksjoner ut av spill. Utilsiktede trusler er store flomkatastrofer, snøskred, skogbranner og hotellbranner. I disse sakene viskes skillet mellom nasjonal og internasjonal sikkerhet ut. Det norske folk fortjener at politikerne har løsninger, er løsningsorienterte og sørger for konkrete forslag og tiltak i saker som så til de grader angår folks sikkerhet, i tillegg til velferd, trygghet, arbeid og fungerende samfunnsfunksjoner. Det tilsier et bredt flertall også om tiltak for samfunnssikkerhet, og jeg vil vise til at man i Danmark faktisk har inngått et forlik om sivilt beredskap som omfatter samtlige partier. Jeg vil derfor be om at alle viser vilje til samarbeid i en sak som påvirker alle borgere i Norge og deres sikkerhet. Min appell går først og fremst til representanter for regjeringspartiene og til Regjeringen om å vise smidighet og fleksibilitet, slik at vi kan skape løsninger.