trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-03-22:
Jeg har behov for også å få klarlagt litt omkring konsesjonssøknaden for NorthConnect. Jeg forstår det slik at det statsråden sier i dag, er at den konsesjonssøknaden skal gå som planlagt. Den skal behandles etter gjeldende regelverk, og en vil ta hensyn til samfunnsøkonomisk lønnsomhet, naturhensyn og drift av kraftsystem. Det er for så vidt de vanlige betingelsene, som en alltid tar hensyn til når en behandler konsesjonssøknader om kraftkabler. Men er det slik at en også vil gå gjennom erfaringene med de to kraftkablene som er under bygging, før en tar en beslutning om NorthConnect?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-03-22:
Jeg skjønner at konsesjonsbehandlingen skal gå som normalt. Men problemet er jo at de to kablene som er under bygging, ikke blir ferdige før i 2020–2021. Så sier også NorthConnect på sine hjemmesider at de ønsker å få byggestart i 2020 og bli ferdige i 2022. Hvis det er sånn at en skal høste erfaringer med de to kablene som nå bygges, før en igangsetter NorthConnect, går det bare ikke i hop. Det vil ikke være mulig hvis en skal følge den tidsplanen NorthConnect har lagt opp til. Så mitt spørsmål er fortsatt: Vil en høste erfaringer med de to kablene som er under bygging, før en tar en avgjørelse om NorthConnect?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-03-22:
Dette er en interessant debatt å følge. Det er interessant å se at rådgiverne har fått beskjed om å grave djupt i lommene for å finne sitat fra tidligere Senterparti-statsråder – trivelig det! Vi står for dem alle i hop! Vi gjør det, gitt, for det er ingen hos oss som er uenig i internasjonalt samarbeid, og det er heller ingen som er uenig i at vi skal ha kraftutveksling. Det har vi bestandig hatt. Og det er helt riktig at Senterpartiet var med på å legge til rette for et fritt marked på energisida på 1990-tallet. Det er helt riktig. Samtidig var vi veldig nøye på å skille dem som hadde ansvaret for infrastrukturen, altså nettet, og dem som hadde ansvaret for produksjonen. Det er nettopp det man ikke gjør hvis man nå godkjenner NorthConnect. Da lar man kraftprodusentene komme inn fra kraftverket og helt ut til sluttmarkedet, helt ut til sluttbrukeren, og lar dem få styringen over hele nettet. Det er et helt nytt prinsipp, det har aldri tidligere vært et prinsipp i norsk energipolitikk. Det vi snakker om i dag, er noe helt nytt, for det vi snakker om i dag, er at vi skal avgi suverenitet til EU på energiområdet. Det har Norge aldri tidligere gjort. Det virker som om enkelte talere her tror at vi ikke skal gjøre det, men det skal vi altså gjøre. Så sier Lovavdelingen at det er lite inngripende, så vi kan gjøre det uten en grunnlovsbehandling. Det sier de fordi Høyre og Arbeiderpartiet i Stortinget har utviklet en praksis der ingenting er inngripende nok til at man kan bruke Grunnloven. Men sjølsagt skulle man brukt § 115 i dette spørsmålet. I dag handler det ikke bare om den kraftutvekslingen vi har vært vant til, men det handler om en ny stor kabel over til England, som blir nesten en ren eksportkabel. Og det handler om framtidige kabler og kabelkapasitet og hva det kan komme til å bety. Jeg kunne godt sitert Ola Borten Moe, jeg også, jeg kunne sitert hva han har sagt om NorthConnect. Det tror jeg nok ville vært slående for en del av dem som sitter i salen her. Jeg kunne sjølsagt også sagt noe til Fremskrittspartiets talsmann, som var opptatt av gass og gasseksport: Ja, det er bra at vi eksporterer gass fra Norge til Storbritannia. Det bidrar til å redusere CO 2 -utslippene der betydelig. Det vi nå gjør, er at vi skal etablere en ny kabel, som skal konkurrere med vår egen gasskabel. Vi kunne diskutert den problemstillingen litt, hvis han var FrP-er. Men vi må faktisk ta inn over oss at det vi gjør i dag, er at vi avgir suverenitet til EU på energisida. Det er noe helt nytt. Vi må også ta inn over oss at Arbeiderpartiet i dag har overlatt avgjørelsen om NorthConnect til Høyre og Fremskrittspartiet, for Høyre og Fremskrittspartiet er i dag ikke i stand til å si om de vil vurdere konsesjonssøknadene før de to kablene som vi allerede har under bygging, er ferdig. Det tror jeg Arbeiderpartiet gambler på, og det tror jeg dessverre de kommer til å betale dyrt for.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-03-22:
Det statsråden gjør nå, er veldig typisk for nesten enhver slik debatt om at man skal bli medlem eller avgi suverenitet på den måten vi skal gjøre i dag. Man bagatelliserer virkningene før vedtaket er truffet, og så blir man fanget av den framtidige utviklingen. For selv om vi nå kommer til å få en fjerde energimarkedspakke som vi ikke har tatt stilling til, blir vi nå medlem i ACER, og når vi vet at en av målsettingene i den fjerde energimarkedspakken nettopp er å øke rollen til ACER, gi dem mer muskler, kanskje bidra til mer flertallsavgjørelser og enda mer overnasjonalitet, er det klart at det gir grunn til stor bekymring. Statnett har f.eks. sagt under høringen at om en skal bli med i det, er et spørsmål om hvorvidt medlemslandene er villig til å legge deler av ansvaret for forsyningssikkerheten sin utenfor nasjonal kontroll. KS har sagt at de frykter at flere av disse grepene vil overføre makt og myndighet til overnasjonale myndigheter, og også pulverisere ansvarsforhold. Men det er den vanlige oppskriften fra tilhengerne av denne typen vedtak, at de prøver å bagatellisere det før vedtaket blir gjort. Det er mange her som har sagt at Senterpartiet kanskje burde ha konsekvensutredet hva som ville bli resultatet av et nei, og vi har ment at man burde ha brukt utredningsinstruksen for å gjennomgå virkningene av disse beslutningene for alle. Summen av det er at vi burde ha gjort slik som LO-ledelsen har bedt oss om å gjøre, nemlig å utsette denne behandlingen til vi har den hele og fulle oversikten over konsekvensene det vil få, både den ene og den andre vegen. Men Senterpartiet registrerer at her skal det altså rushes igjennom. Så må jeg også berolige statsråden med at ingen av mine tidligere kollegaer, energiministre fra Senterpartiet, kommer til å lee på et øyelokk. Jeg kunne ha referert hva enkelte av dem ville ha sagt knyttet til NorthConnect og hva det kan føre til, og det hadde statsråden ikke kommet til å synes hadde vært så veldig hyggelig. Men statsråden svarer fortsatt ikke på det grunnleggende spørsmålet som vi har stilt ham i hele dag, og som er nokså enkelt, nemlig: Er det slik at konsesjonsbehandlingen av NorthConnect skal stilles i bero til etter 2020–2021, og at vi får oppsummert erfaringene med de kablene som nå er under bygging, før man tar stilling til NorthConnect? Vi vet ikke hva som står i avtalen mellom Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre, men vi vet hva som står i Arbeiderpartiets landsstyrevedtak. Der står det følgende: «erfaringene med de to kablene som nå bygges gjennomgås før nye utenlandsforbindelser kan vurderes». Hvis statsråden ikke kan gi oss et svar på det, må vi altså konkludere med at Arbeiderpartiet her har fraveket sitt eget ufravikelige landsstyrevedtak.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-03-22:
Det er hyggelig at statsråden ville kommentere innlegget mitt, men det er desto sørgeligere at han ikke ville svare på spørsmålet mitt. Da må jeg få lov til å gjenta det spørsmålet som statsråden ikke vil svare på: Er det slik at konsesjonsbehandlingen av NorthConnects kabel vil bli stilt i bero til etter 2020–2021, slik at man får oppsummert erfaringene av de kablene som nå er under bygging? Det har nå – tror jeg – fire eller fem senterpartister spurt om, og statsråden har hatt anledning til å svare. Jeg konstaterer at han ikke svarer. Det betyr antakelig at dette kommer han ikke til å kunne forsikre om, og det betyr også at Arbeiderpartiet er i et direkte brudd med sitt landsstyremøtevedtaks ufravikelige krav, som lyder: «erfaringene med de to kablene som nå bygges gjennomgås før nye utenlandsforbindelser kan vurderes.» Det har ikke Arbeiderpartiet oppfylt, og statsråden vil heller ikke svare på spørsmålet.
Tom Kalsås (Arbeiderpartiet), 2018-03-22:
Norsk kraftproduksjon er en enorm ressurs som har vært en viktig suksessfaktor bak utbyggingen av våre felles velferdsordninger, og det vil den fortsatt være i framtiden. I tillegg er den norske kraftproduksjonen avgjørende for den pågående overgangen til et samfunn med lavere klimautslipp, både her i Norge og i Europa. Gjennom EØS-avtalen har Norge, som en stormakt på energifeltet, vært en integrert del av EUs energipolitikk i over 20 år. Særlig når det gjelder eksport av gass til Europa, vil Norge ha interesse av ryddige markedsforhold. Eksport av gass gir oss flere hundre milliarder kroner i inntekter. Som kommunepolitiker vet jeg også at overskuddet etter salg av norsk energi er en viktig inntektskilde for norske kommuner, som sikrer store beløp til norske barnehager, skoler og sykehjem. Mens debatten har pågått her i dag, har jeg mottatt en e-post fra energikonsernet Lyse om at de i 2018 vil utbetale 500 mill. kr i utbytte fordelt på de 16 eierkommunene. Spørsmålet om tilknytning til den felles energiregulatoren ACER som en del av EUs tredje energipakke, og om hva slags innflytelse den vil ha på norsk energipolitikk, har – som vi har sett i dag – skapt stor debatt. Mange har følt uro for at grunnleggende prinsipper om eierskap og kontroll over våre felles naturressurser skal komme under press hvis Norge innlemmer den tredje energimarkedspakken i EØS-avtalen. Men la det ikke være noen tvil: Arbeiderpartiet har vært og vil alltid være en garantist for at kraftressursene våre tilhører fellesskapet og det norske folk. For å sikre fortsatt eierskap og kontroll over naturressursene har vi i Arbeiderpartiet fått gjennomslag for klare krav og forutsetninger i avtalen med regjeringspartiene og Miljøpartiet De Grønne, bl.a. at den offentlige kontrollen og det offentlige eierskapet til norske vannkraftressurser skal ligge fast, at norske myndigheter skal ha selvstendig kontroll over alle avgjørelser med betydning for energisikkerheten i Norge, at ACER ikke får vedtaksmyndighet over norske energiselskaper eller norsk energipolitikk, og at beslutninger om eventuelle nye utenlandskabler fortsatt skal være en suveren beslutning fattet av norske myndigheter. Helt avslutningsvis: Som kommunepolitiker i en mellomstor kommune som Gjesdal er jeg på ingen måte en del av det Rødt kaller Oslo-eliten, men tvert imot en del av grasrota.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2018-03-22:
Kvifor har eg stått opp og vore imot ACER? Dette ønskjer eg å begynna med. Jo, det var nettopp fordi eg var redd for å mista kontrollen over energien vår. Eg var redd for kva som kan koma i neste direktiv. Framlegget frå regjeringa var, slik eg og mange med meg såg det, ei overføring av avgjerdsmynde frå Noreg til ACER og RME. Kven skulle bestemma over norske energiselskap? Kven skulle bestemma over norsk energipolitikk? Kven skulle bestemma om vi skulle ha nye utanlandskablar eller ikkje? Nye kablar og fri flyt av energi over landegrensene ville ha medført høgare prisar. Difor er punktet om utanlandskablar så viktig for meg som kjem frå Høyanger, som er nemnt mange gonger her, og for industrien vår. Det er fleire måtar vi kan angripa denne problemstillinga på. Den første er å stemma imot, for vi veit kva vi har, men vi veit ikkje kva vi får. Gjer vi det? Er status quo eit alternativ her? Nei, det er ikkje det. Vi veit ikkje korleis det vert viss vi skal stå utanfor og heile det nordiske samarbeidet er med i ACER og EU. Det vert ein ny situasjon, uansett. Eit anna alternativ er å stemma for, men på visse vilkår, slik vi gjer – å ha klare krav knytt til dette jaet, som gjer at vi beheld kontrollen og avgjerdsmyndigheita over krafta, krav som òg tek høgde for endringar i framtidige energipakkar. Arbeidarpartiet er klokkeklare på at vi framleis skal ha nasjonal kontroll over energipolitikken. ACER får ikkje vedtaksmyndigheit over norske energiselskap eller norsk energipolitikk. Og kva med oppgåvene til RME, den nye reguleringsmyndigheita? Ho får avgrensa mynde. Den overordna myndigheita til å utforma og vedta forskrifter og utarbeida lover skal framleis liggja i departementet, OED, og i direktoratet, NVE – akkurat som i dag. Noreg skal altså framleis bestemma over fossefalla våre, over norsk energipolitikk. Så til EUs ønske om fri flyt av kraft: Det krev jo bygging av nye utanlandskablar for Noregs del. Då er vi på punktet om kven som skal bestemma om vi skal byggja nye utanlandskablar – Noreg eller EU? Det skal sjølvsagt framleis liggja i Noreg, her er Stortinget einig. Og ville eit nei til ACER sikra at det ikkje vert bygd nye utanlandskablar og stoppa at North Connect vert bygd? Nei, det ville det ikkje. Der er det nok òg semje i Stortinget. Eg er glad for at med dei tilleggspunkta som Arbeidarpartiet har jobba inn i avtalen, beheld vi norsk kontroll over energien vår.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2018-03-22:
Det er et viktig spørsmål for Norge vi debatterer i dag, og det har vært mange gode innlegg som har klargjort at ACER ikke handler om å avgi suverenitet. Vi gir verken fra oss arvesølvet, beslutningsmyndighet over vannkraften, kraftanlegg, strømnettet i Norge eller utenlandskablene. Eierskapet til norske kraftressurser forblir norsk, men vi styrker klima- og energisamarbeidet i Europa. Et nei til ACER ville ha skapt usikkerhet om EØS-avtalen, med de konsekvenser det ville ha for tusenvis av arbeidsplasser, ikke minst i distriktene. Derfor vil jeg gi honnør til den ansvarligheten som stortingsflertallet utviser i dag. Norge er en energistormakt i europeisk sammenheng. Energisektoren står for en stor del av arbeidsplassene og for størstedelen av handelseksporten og gir vesentlige ringvirkninger også for annen eksportrettet virksomhet. Så muligheten til å delta i det europeiske energimarkedet er viktig. De nordiske og europeiske energimarkedene har allerede gjennom tiår vært nært forbundet gjennom fysiske overføringer og sammenknyttede markeder. Det har vi nytt godt av i Norge, for det sikrer bl.a. forsyningssikkerheten vår. Det er kanskje lett å glemme at enkelte regioner i Norge har kraftunderskudd – Trøndelag er en av dem. Selv med de nye kraftlinjene nordover fra Sogn er vi fortsatt helt avhengig av overføringslinjer fra Sverige for å ivareta forsyningssikkerheten. Det trygger energitilgangen til viktige industribedrifter, som f.eks. Norske Skog på Skogn. Energisamarbeidet forebygger at vi får en situasjon med svært høye strømpriser i Midt-Norge, noe som også ville ramme vanlige forbrukere hardt. En lang rekke NHO-bedrifter over hele landet har samlet seg om et opprop om at det ikke må skapes usikkerhet for industrien og usikkerhet om EØS-avtalen gjennom behandlingen av ACER-saken. Ved å gå igjennom listen vil de fleste av oss finne en eller flere hjørnesteinsbedrifter fra eget valgdistrikt, bedrifter som forventer at vi på Stortinget ivaretar interessene deres og ikke skaper usikkerhet om grunnlaget for arbeidsplassene. Bedriftene sier ja til EØS, ja til europeisk energisamarbeid og ja til klimadugnaden. Klimautfordringene er globale. Skal vi klare å løse dem, må vi samarbeide på tvers av landegrensene. Samarbeidet med EU står sentralt når vi skal utforme ny politikk for en felles oppfyllelse av målene i Parisavtalen for resten av økonomien, f.eks. innenfor transport, landbruk, bygg og avfall m.m. På den måten tar vi et felles ansvar i Europa for å håndtere felles utfordringer. Det holder ikke å tenke at vi i Norge skal være oss selv nok. Det smaker av isolasjonisme og proteksjonisme, noe som i neste omgang ville ha rammet oss hardt, og som verden trenger mindre av, ikke mer.
Terje Breivik (Venstre), 2018-03-22:
Debatten og engasjementet som har vore med omsyn til ACER, har vore både imponerande og tankevekkjande. Når ein høyrer påstandar som at Noreg gjennom å slutta seg til det tredje energidirektivet gjev frå seg suverenitet over eigne naturressursar, og at det kan gå ut over konkurransekrafta til ei av dei viktigaste næringane me har, kraftkrevjande industri, er det forståeleg at folk vert skeptiske – og motstandarar. På vegner av Venstre vil eg takka alle instansar, organisasjonar og privatpersonar som har lagt ned mykje ressursar og tid i å koma med innspel til Stortinget. Og sjølv om mange sikkert er vonbrotne over utfallet, er det liten tvil om at motargumenta påverkar det endelege resultatet i betydeleg grad. Sjølv i Venstre, som nok hadde røysta for regjeringas opphavlege forslag, har godt grunngjevne motargument utløyst meirinnsats for å vurdera ulike element ytterlegare, og ikkje minst står det respekt av dei prosessane Arbeidarpartiet har hatt internt, og den ryddige, men unekteleg krevjande måten dei har brukt skepsisen og motstanden på i forhandlingane her på huset. Arbeidarpartiet har i forhandlingane utvilsamt bidrege til eit vedtak som forsterkar innramminga av og garantien for norsk suverenitet og norske næringsinteresser, og som imøtekjem svært mykje av skepsisen. Dei har endåtil nytta høvet til å få reversert vedtaket regjeringspartia fatta i førre periode – at andre enn Statnett kan byggja eigne utanlandskablar. Regjeringa må no leggja fram ei sak som igjen sikrar Statnett einerett i så måte. Regjeringa må òg inkludera behandlinga av NorthConnect-søknaden i samsvar med avtalepunkta dei fem partia forhandla fram, som m.a. betyr at me skal hausta erfaringar og gjera grundige analyser av dei kablane som allereie eksisterer, eller er under bygging, før me tek avgjerda. Alt i alt er Venstre godt fornøgd med det vedtaket som vert fatta i dag. Me gjer ikkje frå oss råderetten over eigne naturressursar, me har same autonomi som me har kva gjeld nye kraftkablar og -linjer, og avtalen påverkar ikkje på noko vis kraftprisane. Og viktigast av alt: Avtalen sikrar at Noreg, saman med resten av Europa, styrkjer eit samarbeid som er heilt avgjerande for at me i fellesskap kan lukkast med å redusera klimagassutslepp og unngå dei verste klimaendringane i framtida. Og klimautfordringane maktar me ikkje å løysa utan eit tett og forpliktande samarbeid. Det har me alle eit ansvar for å bidra til. Det handlar om fridomen til barna og barnebarna våre.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-03-22:
Det går en rød tråd gjennom den norske Europa-politikken som med stort flertall er blitt utformet i dette huset, i alle fall siden annen verdenskrig. Den er bygget på fredstanken, den er bygget på solidaritet innenfor det sikkerhetspolitiske, det sosiale, det kulturelle, det miljømessige og ikke minst det økonomiske samarbeidet. Arbeiderpartiet har stått som en stolpe i denne solidariske politikkforståelsen, og det er med stor tilfredshet at vi opplever at partiet holder fast på denne linjen. Solidaritetspolitikken har også avtegnet seg på det nordiske området, bl.a. gjennom etableringen av det nordiske kraftmarkedet, som har gitt oss og resten av Norden en stabil og god energiforsyning. Kraftmarkedet ble, under en statsråd fra Senterpartiet, liberalisert på begynnelsen av 1990-tallet, og energinasjonen Norge har ligget helt i front av utviklingen av dagens energimarkedstenkning. Det er all mulig grunn til å se innføringen av EUs tredje energimarkedspakke i forlengelsen av denne positive utviklingen, men likevel har energisamarbeidet et helt annet perspektiv i dag enn for 30 år siden. Årsaken til det er det store innslaget av fornybar energi som i dag preger det europeiske kontinentet. I dagens situasjon er Norges produksjon basert på store vannkraftreserver – å være Europas batteripakke, så å si. Grunnen til det er at der kontinentets produksjon stanser opp når solen går ned og vinden stilner av, fortsetter vår egen produksjon så lenge det er vann i magasinene, og det blir det i dagens klimasituasjon stadig mer av. Slik sett sørger vår energi for en bedre utnyttelse av Europas fornybare energi. Derfor er tilslutningen til energipakken viktig. Det dreier seg om europeisk solidaritet i smått som i stort – eller utenfor og innenfor, for å minne om tittelen på Europa-utredningen fra 2012, og som fortsatt er nyttig lesning. Det er noen av oss som husker EU-striden i sin begynnelse gjennom den første folkeavstemningen om Norges tilslutning til EF i 1972. Vi husker noen av argumentene – olja er vår, eller utrykt på en mer poetisk måte i sangen «Fløtt deg EEC, du står i veien for sola». Det er med en viss tristesse vi i dag kan merke oss at dette slagordet nå kan snues mot en del av opposisjonen mot energipakken. I dag er det andre som med rette kan sies å stå i veien for sola – les solenergien. Jeg har forståelse for usikkerheten mange har rundt tredje energimarkedspakke og energibyrået ACER. Internasjonalt samarbeid er ofte krevende å sette seg inn i. Men samtidig er det grunn til å påpeke at det har pågått en storstilt ACER-motkampanje som har vært bygget på en frykt som etter mitt syn ikke har større verdi enn frykten for katolikker og billig vin, som var noe av innholdet i propagandaen i 1972. Selv om stortingspolitikere har vært pepret med desinformasjon bygget på lettvinte argumenter som tap av arvesølv, galopperende strømpriser og som det heter i en brosjyre: Nei til å overføre vår kraft til Europa! Hva nå det siste måtte bety – vi har overført kraft til Europa i 50–60 år.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2018-03-22:
Den rene og billige vannkraften er grunnlaget for det moderne Norge. I over 100 år har streng nasjonal styring og kontroll skapt et industrieventyr som har gitt oss velferd og et teknologisk forsprang på flere felter. Det er fordi våre forfedre har slåss for denne råderetten. Stortinget skal i dag avgjøre hvem som skal styre norsk energi. Nå ser det dessverre ut som om flertallet i denne sal går inn for å gi bort vår nasjonale styringsrett til EUs energibyrå ACER. Norske energiressurser må ha norsk eierskap og kontroll. Kraftressursene er arvesølvet vårt og en grunnleggende byggestein i velferdsstaten. Norsk energi tilhører det norske folk, både nå og i framtiden. Ved å gi EU mer kontroll over regulering av energiressursene våre mister vi selvråderetten, og vi svekker vårt nasjonale konkurransefortrinn. Jeg har merket meg debatten i Arbeiderpartiet. Det virker som om enkelte prøver å overbevise seg selv om at de har rett, selv om alle Arbeiderpartiets støttespillere sier noe annet – en samlet fagbevegelse, tverrpolitiske vedtak i kraft- og industrikommuner, tverrpolitiske vedtak i ti kraftfylker, og over 100 ordførere som har sagt at man er mot. Den tradisjonelt sterke forsvareren av vannkraften bøyer nå av for en blå regjering og for EU. De klamrer seg til noen forbehold som de har inngått en avtale med regjeringen om. Det første forbeholdet falt allerede onsdag, da statsministeren stadfestet at konsesjonsbehandlingen av den nye utenlandskabelen skal fortsette. Statsråd Søviknes bekreftet dette i dag. Nå må Arbeiderpartiet innrømme hva de er blitt enig med regjeringen om, og tørre å stå for det. Inntil nylig har det vært ført en klar politikk om at staten skal ha ansvar for strømnettet, som inkluderer strømkabler til utlandet. Problemet er at regjeringen, med Arbeiderpartiet, i sitt forslag nå har åpnet for bygging av private utenlandskabler. Selskapet NorthConnect har allerede søkt om å bygge privat kabel mellom Norge og Storbritannia. Statsministeren erkjente det selv i spørretimen på onsdag. Prosessen rundt NorthConnect kommer til å fortsette, uavhengig av den omtalte samarbeidsavtalen mellom regjeringen og Arbeiderpartiet. Flertallet sier vi må vise solidaritet med Europa. Vi skal bidra til å løse deres utfordring, blir det sagt. Det blir feil. Industrireisingen i Norge etter krigen og vår velstand er tuftet på verdiene vannkraften har gitt. Oljeinntektene kom senere. Når oljens verdi med tiden blir mindre, blir den grønne energien vårt fortrinn. Jeg håper man kan stemme mot ACER i dag.
Per Martin Sandtrøen (Senterpartiet), 2018-03-22:
Politikk er interessekamp. Politikk er verdikamp. Politikk er å prioritere og å være tydelig på hva slags interesser du kjemper for. Senterpartiet kjemper for norske arbeidsplasser. Vi setter interessene til industriarbeiderne i Rana og Årdal foran ønskene til EUs ledere. Vi er bekymret for alle i Norge som ikke har råd til høyere strømregninger. Dette går langt foran hensynet til dem som drømmer om enda sterkere markedsstyring av Europa. Norge er bygd på nasjonal kontroll over naturressursene, ikke minst nasjonal kontroll over bruken av og infrastrukturen til energien vår. Dette har gitt norsk industri et livsviktig konkurransefortrinn. Det er definitivt i EUs interesse å få mer makt over infrastrukturen til norsk energi. Det er ikke i vår interesse at vi lar EU regulere oss inn i sitt system. Norge er en av verdens største energiprodusenter. Som selger har vi ofte grunnleggende andre interesser enn EU som kjøper. Det trues med at Norge mister markedsadgang uten tilknytning til EUs energibyrå. De argumentene er ikke troverdige. Hvem tenker man at EU skal importere mer energi fra hvis man skulle stenge Norge ute av sitt marked? Norsk energi er avgjørende viktig for produksjonen og arbeidsplassene i store deler av Europa. Færre enn én av ti i Norge støtter at Norge overfører mer makt over viktige deler av norsk energipolitikk til EU. Det norske folk har stemt nei til EU – to ganger. Økonomi- og finansredaktør i Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung, Rainer Hank, konkluderte i Klassekampen den 31. desember 2015 med at konseptet folkesuverenitet er en av de gode oppfinnelsene fra opplysningstiden. Han slår fast at folkesuverenitet innebærer en viktig forståelse: «Ikke bare elitene, også vanlige folk er gitt makt og selvbestemmelsesrett i sin stat, der alle kan føle seg ivaretatt.» Rainer Hank avslutter med å vri på et gammelt fagforeningsordtak: «Nasjonalstaten er det sterkeste de svake har.» Ved å overføre suverenitet til EUs energibyrå svekker vi folkestyret. Vi gir folk i Norge mindre sjølbestemmelsesrett og makt. Dette er Senterpartiet sterkt imot. Derfor stemmer vi nei til suverenitetsoverføring til EUs energibyrå.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-03-22:
Det viktigste i denne saken er om Stortingets flertall vil avgi suverenitet til Brussel for å sikre friere flyt av strøm mellom Norge og EU-land. EU arbeider målbevisst for å legge til rette en politisk union og et felles marked, nå også for strøm. Fysiske flaskehalser som begrenser fri flyt av strøm mellom EU og EØS-land, skal systematisk tas vekk med grunnlag i den felles energipolitikken som ACER er en del av. Konsekvensen av dette skal bli mest mulig lik pris på strøm, maks 2 øre prisforskjell. Norsk strømpris skal derfor ikke – og jeg understreker ikke – bli et nasjonalt fortrinn for innbyggere og bedrifter i Norge. Senterpartiet arbeider sjølsagt for at strømprisene i Norge skal være en fordel for folk i et land med mye mørke og kulde. Videre trenger vårt næringsliv rammebetingelser med billigere strøm i forhold til det som er i utlandet. Det er grunnlaget for solide lønns- og arbeidsvilkår, slik vi har det i Norge. Det er Senterpartiets historiske tradisjon som vi nå viderefører, og et stort flertall i Landsorganisasjonen støtter opp om dette – jeg vil si naturlig. EU-tilhengerne, anført av Arbeiderpartiet og Høyre, ønsker å tilpasse hverdagslivet i Norge mest mulig til situasjonen for folk som lever i stormaktenes Europa. Farvel til den norske modellen. Forskjells-Norge erstatter vårt Samholds-Norge. Når EU blir stadig mer overnasjonal, blir det krav om stadig mer omfattende suverenitetsavståelse fra Stortinget til Brussel, også på energiområdet. Regjeringa kan ikke gi Arbeiderpartiet forsikringer mot dette. Om regjeringa sammen med Arbeiderpartiet hadde prøvd å få forsikring fra EU, hadde også svaret der blitt nei. Hvorfor? Jo, sjølsagt fordi EU – og dermed EØS – er dynamisk, stadig i endring og stadig mer overnasjonal. Det å avgi norsk suverenitet til Brussel, slik som skjer i denne saken, må etter Senterpartiets mening skje etter Grunnloven § 115, altså med tre fjerdedels flertall. De anerkjente grunnlovskyndige Eivind Smith og Eirik Holmøyvik støtter dette standpunktet. Men EU-tilhengerne Arbeiderpartiet og Høyre utvanner i sak etter sak forståelsen av Grunnloven, for de ser en stor risiko for ikke å få viljen sin om Grunnlovens krav til tre fjerdedels flertall følges. Tilslutning til ACER vil føre til at EU tar makt fra Stortinget over bruk og/eller bygging av norske strømlinjer eller strømkabler ut av landet. Både statsministeren og statsråd Søviknes sier at konsesjonssøknaden for NorthConnect-kabelen mellom Norge og Skottland vil bli behandlet etter gjeldende regelverk. Spørsmålet blir nå om denne konsesjonsbehandlingen blir utsatt til etter 2020 som følge av avtalen med Arbeiderpartiet. Det må statsråd Søviknes avklare i denne debatten.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2018-03-22:
Denne saken handler ikke om bever og elvemusling, som Senterpartiet er bekymret for. Den handler om vi skal være med på å videreutvikle energisamarbeidet i Europa, om vi skal bidra til det grønne skiftet i Europa, og om vi skal bidra til en felles europeisk oppfyllelse av klimaforpliktelsene i Parisavtalen. Gjennom tiår har samarbeidet i Norden og Baltikum fungert godt, og det er dette resten av Europa nå tar etter. Dette er faktisk en EU-tilpasning til en nordisk samarbeidsmodell. Så har debatten vist at mange er urolige. Gir vi fra oss styringen over arvesølvet, energipolitikken og vannkraftressursene våre? Svaret er – som andre har understreket – nei. Arbeiderpartiet ville aldri godtatt at vi skulle gi fra oss nasjonal og samfunnsmessig kontroll over vannkraftressursene våre, like lite som Tyskland og Frankrike ville gjøre det. I industrien er man bekymret for import av høyere kraftpriser. Det skal tas på alvor. Men det er det i tilfelle økt utvekslingskapasitet som kan – kan – føre til. Om vi skal bygge flere overføringskabler til utlandet, bestemmer vi selv – ingen andre. Nå har vi fått rammet dette enda sterkere inn gjennom avtalen som ligger til grunn for vedtakene i dag. Så er bekymringen hva framtiden kan bringe. Hva med neste pakke? Skulle den innebære elementer som undergraver de prinsippene som slås fast i dag, nasjonal kontroll og offentlig eierskap, blir vi ikke med. Men det er noen som gjør denne debatten til noe annet enn det den handler om. Senterpartiets Ole André Myhrvold sier til NTB at «Arbeiderpartiet går så langt at de overkjører sin egen grasrot i denne saken for å tilfredsstille EU». Nei, dette handler ikke om å tilfredsstille EU. Men Senterpartiet sitter fast i det Lundteigen kaller skårfeste, nemlig EU-debatt, i enhver sak de kan forsøke å få det inn. Det handler om å ivareta viktige norske interesser som energistormakt i et europeisk samarbeid. EFTA-komiteen var denne uken i London. I går møtte vi statssekretæren i brexit-departementet, for øvrig en meget sterk tilhenger av at Storbritannia skal ut av EU. På spørsmål fra oss sa hun at energisamarbeidet ønsker de å fortsette å være med i – om de får lov – også etter at de har forlatt EU, selv om det innebærer at de må underlegge seg EU-domstolen, som de gjerne vil slippe. Senterpartiet, som er så begeistret for brexit, burde merke seg dette.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-03-22:
Jeg har fulgt debatten fra sidelinjen og må bare poengtere noen ting. Senterpartiet er definitivt et grønt parti som ønsker at vi, gjennom multilateralt samarbeid, kan jobbe for å nå internasjonale klimamål og jobbe for bl.a. kjøp og salg av energi på tvers av landegrenser. Det vi derimot ikke støtter, er nettopp at makten over energien skal gå fra politisk kontroll til å bli gitt til et overnasjonalt byrå. I innstillingen og i debatten blir disse sidene av saken satt opp mot hverandre. Vi har allerede et samarbeid med EU-land. Å være imot ACER er heller ikke å være imot EØS-avtalen. Dagens avtaleverk og regelverk vil fortsette å gjelde selv om vi legger ned veto og lar være å gå inn i ACER. Senterpartiets uro er knyttet til suvereniteten og kontrollen over energien, og vi begrunner det bl.a. med intensjonen om selve frihetsprinsippet knyttet til energistrømmen. Målet er at forbrukerne skal ha like vilkår på tvers av land. Problemet er at ulike land har ulike forutsetninger og ulikt ressursgrunnlag for å forsyne nettopp sine innbyggere med energi. I dag er det et viktig prinsipp at forbrukernes rettigheter blir forsvart politisk av statsforvaltningen og av folkevalgte. Dersom det er viktigere med internasjonale interesser enn med nasjonale interesser når det gjelder våre kraftressurser, er vi på ville veier. Flere representanter argumenterer bastant med at dette ikke er suverenitetsavståelse. Det undrer jeg meg over når selv jurister er så delt i synet på det. Vi går altså eventuelt inn i en energiunion med land som ønsker å kjøpe kraft, mens det nødvendigvis er i Norges interesse å selge og eksportere. Dette i seg selv legger til rette for samarbeid, eksport og utbygging av kabler uten at vi trenger å bli med i ACER, som skal avgjøre regelverk og tvisteløsninger. Statnett har advart mot flere kabler etter de pågående prosjektene som skal være ferdig i 2021. Dette signalet må vi merke oss. Drifts- og forsyningssikkerhet avhenger dessuten av nettet. Årets vinter har minnet oss på hvor sårbare vi er, og at våre største utfordringer med forsyning er nasjonale. Man kan undres over om Høyre er blitt solidariske når det gjelder Høyres klimaregnskap, og om Arbeiderpartiet støtter kraftselskapenes næringsinteresser, eller om det er motsatt. Det er iallfall finurlig at Arbeiderpartiet er så opptatt av å koble seg på Storbritannia, samtidig som de er så koblet fra fagbevegelsen og sin egen grasrot.
Peter Frølich (Høyre), 2018-03-22:
Jeg fikk ikke stemt.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2018-03-22:
Ikke jeg heller.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-10-09:
Saka me behandlar i dag, handlar om å sikra Kongsberg Gruppen moglegheit til å kjøpa opp Rolls-Royce Commercial Marine. Stortinget skal gje si tilslutning til at staten som eigar bidreg til å gje Kongsberg Gruppen kapital for å gjennomføra oppkjøpet. Dette skjer gjennom ein såkalla fortrinnsrettsemisjon. Statens eigardel i Kongsberg Gruppen er på rett over 50 pst. Statens bidrag i emisjonen vil vera på om lag 2,5 mrd. kr. Dette er ei gladsak på mange måtar. For det første vil det styrkja Kongsberg Gruppens maritime verksemd. For det andre vil det forhåpentlegvis vera positivt for Kongsberg Gruppens aksjonærar over tid. Saken og oppkjøpet vil òg tryggja framtida til mange av dei 1 600 som er tilsette i Rolls-Royce Marine i Noreg. Viss ein skal beskriva situasjonen i Rolls-Royce Marine med litt brei penn, har det ikkje gått så veldig bra for selskapet dei seinare åra. Saka er òg positiv for dei av oss som meiner at eit statleg eigarskap i viktige, strategiske nasjonale selskap er ein styrke. Til slutt vil eg framheva at saka viser – og er eit bevis på – at Stortinget kan vera effektiv i saksbehandlinga si og ikkje står tilbake for avgjerdstida i det private. Frå saka passerte statsråd til næringskomiteen gav ho frå seg gjekk det seks dagar. Komiteen kunne ha greidd det på fire dagar om det var om å gjera, men Stortingets debattopplegg tilsa at me hadde litt betre tid. Det tok altså elleve dagar frå saka passerte statsråd til me i dag gjer eit vedtak. Eg vil gjerne retta ein stor takk til komiteen og statsråden, som har bidrege til at behandlinga har gått raskt. Det er ein styrke for Kongsberg Gruppen og for staten som eigar at det er ein samla næringskomité som står bak forslaget til vedtak i saka. Det er trass alt 2,5 mrd. kr det er snakk om, og sjølv for staten er ikkje det vekslepengar. Det er òg viktig å vera klar over at dette ikkje er eit oppkjøp heilt utan risiko. Sjølv om emisjonen er anbefalt av styret i Kongsberg Gruppen og av både departementet og departementets rådgjevarar – dei er positive – er han altså ikkje utan risiko. Difor ønskjer eg å løfta fram for Stortinget det som går fram av proposisjonen: «Samtidig representerer selskapets kjøp, emisjonen og statens deltakelse i denne en ikke ubetydelig risiko, da fremtidig verdiutvikling og avkastning er usikker.» Kongsberg Gruppen er eit selskap som er fantastisk viktig for Noreg. Det er viktig å oppretthalda eit statleg majoritetseigarskap i Kongsberg Gruppen, og eg legg difor til grunn at det i neste eigarskapsmelding ikkje er aktuelt for regjeringa å føreslå, som ein gjorde sist, eit statleg nedsal i Kongsberg Gruppen.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2018-10-09:
Før førre val – i førre eigarskapsmelding – føreslo regjeringa eit nedsal i Kongsberg Gruppen, heilt utan å stilla krav til kven som kunne kjøpa selskapet. Det kunne vera russarar, det kunne vera kinesarar – kven som helst. Både statsministeren og næringsministeren var i Stortinget og forsvarte denne planen, før det til slutt kom eit slags slør av fornuft over det heile, og ein la forslaget vekk. Mitt spørsmål til næringsministeren handlar ikkje om å dvela ved det som var, men berre spørja: Ser næringsministeren at det er positivt at staten har eit majoritetseigarskap i Kongsberg Gruppen?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-10-09:
Jeg vil starte med å takke saksordføreren for vel gjennomført arbeid. Så kan jeg legge til at regjeringen her har gjort gode betraktninger og gode vurderinger i sin framleggelse av denne saken. Da går det fort i Stortinget, og da behøver vi ikke å bruke mye tid på å fremme sakene. Dette er en utrolig viktig sak. Det er to betydningsfulle selskaper for Norge på hver sin måte, men likevel parallelt, som nå blir samlet. Det er strategisk viktig for Norge i tiden framover, det er strategisk viktig for Kongsberg Gruppen å forsterke den maritime gruppen sin – det gjør de gjennom denne emisjonen – og det er strategisk viktig for hele den maritime klyngen å få en fast hånd om Rolls-Royce Commercial Marine med tanke på framtidige strategiske disposisjoner. Så dette er en vinn-vinn-situasjon som har en stor industriell betydning, og som er viktig strategisk. Litt tilbake til det politiske, for det ligger en politisk undertone her, som saksordføreren avsluttet med. Da vi fikk framlagt eierskapsmeldingen forrige gang, var det et sterkt ønske fra regjeringen om å selge seg ned i Kongsberg Gruppen. Heldigvis ble ikke det gjennomført, det ble stoppet. Jeg håper at en også gjennom denne saken ser betydningen av å opprettholde eierskapet i Kongsberg Gruppen på over 50 pst. Hadde en begynt å vanne ut det, får det andre innvirkninger, ikke bare på den maritime delen, men ikke minst også på forsvarsdelen som Kongsberg Gruppen innehar, og som jeg tror det er av helt avgjørende betydning at vi har full kontroll på gjennom å ha et eierskap på over 50 pst. Dette viser med all tydelighet betydningen av det statlige eierskapet. Når vi viser vilje til å delta i denne rettede emisjonen med penger, er det nettopp fordi vi ønsker å opprettholde eierskapet på over 50 pst. Handlingsrommet når man ligger helt «close to» 50 pst., er kanskje også noe begrenset, i og med at mange transaksjoner og ulike industrielle disponeringer faktisk foregår på ulike måter, enten det er via kontanter eller via håndtering av aksjer. Så sårbarheten ved å ligge på akkurat 50 pst. er klart til stede. Dette løses nå gjennom denne rettede emisjonen – vår deltakelse er med 2,5 mrd. kr – på en utmerket og god måte. Jeg synes dette viser dimensjonene ved denne saken og de politiske forskjellene – at flertallet i komiteen ikke er med på den siste merknaden og understreker betydningen av det statlige eierskapet og den langsiktige industrielle tenkningen gjennom det statlige eierskapet i denne saken. Jeg er glad for at vi samlet er enige om å slutte oss til dette, og at vi gjør det nå overfor et selskap som jeg tror har strategisk stor betydning i tiden framover.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-10-09:
Det varmet et sosialdemokratisk hjerte da næringsministeren avslutningsvis henviste til at dette var statlig eierskap på sitt beste. Det er jeg helt enig i. Det at staten tenker langsiktig, tør å ta risiko, ser mulighetene rent industrielt gjennom det eierskapet de har, er av stor betydning. Det har skapt store verdier for det norske samfunnet. Det har bygd store, sterke og kraftfulle selskaper. Vi har i dag verdier for godt over 400 mrd. kr, en avkastning, utbytte, til staten på 21 mrd. kr i det statsbudsjettet som nå er lagt fram – det statlige eierskapet på sitt beste. Et mindretall i komiteen skriver at dette «understreker det statlige eierskapets viktige rolle for å sikre gode, strategiske og industrielle satsinger og norske arbeidsplasser». Det avslutter altså et mindretall i komiteen med. Er næringsministeren enig i at denne saken understreker det statlige eierskapets viktige rolle for å sikre gode, strategiske og industrielle satsinger og norske arbeidsplasser?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-10-09:
Jeg tror i hvert fall at den venstresiden i norsk politikk som jeg står for, har behandlet disse selskapene som markedsselskaper og ut fra den posisjonen de er i. Når statsråden trekker opp dette at staten ikke nødvendigvis er en god eier i alle selskaper, går jeg ut fra at i de selskaper næringsministeren har ansvar for, er staten en god eier, og at det ikke nødvendigvis er beheftet med at godt eierskap betyr nedsalg. Det er det en kunne få inntrykk av når en tenker på Høyres ideologiske tilnærming til det statlige eierskapet over tid. Når det gjelder Kongsberg Gruppen konkret, forventer jeg at regjeringen i tiden framover fortsatt ser betydningen av å opprettholde et sterkt eierskap, et langsiktig eierskap og et eierskap på over 50 pst. Kan statsråden nå bekrefte at det er regjeringens hensikt, i og med den saken som vi nå har til behandling, og den rettede emisjonen og deltakelsen i tilknytning til den?
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2018-10-09:
La meg aller først slå fast at Kristelig Folkeparti selvsagt støtter at regjeringen ved Nærings- og fiskeridepartementet deltar proratarisk i fortrinnsrettsemisjonen i samsvar med statens eierandel i Kongsberg Gruppen ASA for å finansiere kjøpet av Rolls-Royce Commercial Marine. Det var en gledens dag da nyheten kom om at Kongsberg Gruppen var kjøperen av Rolls- Royce Marine. I Møre og Romsdal, der Rolls-Royce Marine har betydelig aktivitet, har det vært stor bekymring for framtiden og arbeidsplassene i og med at det var usikkerhet rundt hvem som skulle bli ny eier. At det til slutt ble Kongsberg Gruppen, er svært gledelig. Kongsberg Gruppen er et ledende selskap som både har erfaring og kunnskap til å videreføre og utvikle fagmiljøene i Rolls-Royce Marine. For første gang på mange år er nå virksomheten også tilbake på norske hender. Norge er et av få land som har en komplett maritim næringsklynge. Det er et resultat av århundrer med norsk skipsfart og skipsbygging. At Norge fortsatt klarer å være ledende i det som kanskje er den mest globaliserte næringen i verden, og der konkurransen er knallhard hver eneste dag, er et resultat av innovative og framoverlente aktører i godt samspill med myndigheter som verdsetter den innovasjonskraften og verdiskapingen som finnes i denne næringen. I mitt hjemfylke, Møre og Romsdal, har vi en komplett, verdensledende maritim klynge som vi med rette er stolte av. Rolls-Royce Marine har hatt og har fortsatt en nøkkelposisjon i denne klyngen. De sitter med en kompetanse og erfaring som er med på å føre norsk industrikompetanse videre. Historien om industrien i Norge er historien om hvordan erfaring og kompetanse fra en næring danner grunnlaget for den neste. Dette er et bevis på hvor viktig det er å bevare og videreutvikle nasjonal industri og kompetanse. Gjennom dette kjøpet blir Rolls-Royce Marine en del av kompetansemiljøet i Kongsberg Gruppen, og dermed blir det tatt et grep som vil bevare og videreutvikle norsk maritim industrikompetanse for framtiden. Slik skaper vi arbeidsplasser og verdiskaping, og vi sikrer velferden for framtidige generasjoner. Dette er derfor en gledens dag for Møre og Romsdal, men også for Norge.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-10-09:
Svaret på det er ja. Vi skal jo legge frem en ny eierskapsmelding for Stortinget, og da vil vi på helt vanlig måte også gå igjennom eierskapsporteføljen til staten. Men som en generell betraktning tror jeg at i endrede tider kan også det statlige eierskapet få nye begrunnelser. Kongsberg Gruppen er en spesiell virksomhet, så jeg mener det er fornuftig at staten har et betydelig eierskap i Kongsberg Gruppen, ja.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-10-09:
Det er – som jeg sa i innlegget mitt – i hvert fall et eksempel på det. Men må man bruke det poenget med en viss omhu, for det betyr jo ikke at staten automatisk er en god eier i alle selskaper – enn si at alle selskaper burde ha akkurat den statlige eierandelen de har i dag, eller at staten i det hele tatt skal være inne i alle selskaper staten er inne i i dag, helt generelt. For eksempel har denne regjeringen solgt seg ut av SAS. Der var det ikke lenger noen god begrunnelse for at staten skulle sitte på litt under 10 pst. av aksjene. Så har jeg bare lyst til å minne om noe av grunnen – tror jeg – til at det statlige eierskapet etter hvert har blitt mer avideologisert. Det er delvis at en del av oss på høyresiden kanskje har blitt mer opptatt av også de positive sidene ved statlig eierskap, men også at en del på venstresiden har blitt mer opptatt av at dette er jo ikke underbruk av staten. Dette er markedsbedrifter, kommersielle bedrifter, og må også behandles på den måten.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-10-09:
Først: Det er fint at jeg får anledning til å presisere at det kanskje er bedre å si riktig eier enn god eier. Staten er en god eier – også fordi Stortinget har vedtatt noen eierskapsprinsipper som i det store og hele har blitt fulgt gjennom flere regjeringer. Det blir litt vanskelig å gå inn og kommentere hvert enkelt selskap – jeg skjønner at det bare er Kongsberg Gruppen akkurat nå, altså – når vi skal lage en ny eierskapsmelding. Men det jeg kan si, er at det er en grunn til at regjeringen nå velger å gå inn og foreslå – og får støtte fra Stortinget til – å kjøpe seg opp for å beholde den statlige eierandelen. Det hadde ikke vært nødvendig. Man kunne selvfølgelig hatt en emisjon, og så kunne man latt statens eierandel bli vannet ut. Det har vi valgt ikke å foreslå, og det er det en grunn til.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-10-09:
At jeg nøler litt, er rett og slett bare fordi vi skal ha en eierskapsmelding, og der vil jo alt komme frem. Som alle kjenner til, er det selvfølgelig de vanlige prosessene i regjeringen før det. Men, som jeg sier, kombinasjonen av de to tingene, at det aldri har vært snakk om at staten skal ha et kontrollerende eierskap, og at vi nå er med på emisjonen, altså at vi bruker 2,5 mrd. kr på å opprettholde det statlige eierskapet, sier vel noe om hva som er regjeringens politikk. Jeg vil bare føye til som en generell kommentar at jeg tror nok også at eierskapspolitikken i tiårene fremover vil bli konfrontert med en del utfordringer som man kanskje ikke har vært like opptatt av i de foregående 10–15 årene, som f.eks. kan dreie seg om nettopp sikkerhetspolitiske problemstillinger. Den typen problemstillinger tror jeg vil bli tydeligere og klarere også i en del av eierskapspolitikken vår. Vi ser jo det i andre saker, f.eks. i behandlingen av sikkerhetsloven, som bl.a. legger noen beskrankninger på oppkjøp av norske virksomheter, at den typen problemstillinger kommer oss stadig nærmere.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-10-09:
Det har aldri vært regjeringens – eller noen regjerings – politikk at enhver virksomhet som blir kjøpt opp av utenlandske aktører, skal staten gå inn og kjøpe opp isteden. Det er mulig at det var en type politikk for 40 år siden, men jeg har ikke hørt om det de siste 20 årene. Det har aldri vært aktuelt. Selvfølgelig er det ikke slik at staten går inn og tar eierskap i hvilken som helst bedrift, selv om den er viktig. Selv om Ekornes er en fantastisk norsk suksesshistorie, er det selvfølgelig ikke aktuelt at staten skal gå og kjøpe opp det isteden. Mitt poeng er at sikkerhetspolitiske problemstillinger som også handler om nasjonale interesser på sikt, tror jeg kommer til å prege eierskapspolitikken mer fremover. En siste tilføyelse: Det er veldig bra, og det gleder et konservativt hjerte, at SV nå er veldig opptatt av norsk eierskap. Det hadde vært fint hvis man kunne være det også når man ser på hva norske eiere trenger, f.eks. ikke å bli belastet med en særnorsk skatt for norske eiere som ikke kinesere, amerikanere eller briter har.