Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-10-16:
Som saksordfører vil jeg innledningsvis bemerke det uheldige i at komiteen har fått svært begrenset tid til å behandle meldinga om det nordiske samarbeidet. For framtida bør komiteen organisere sitt arbeid på en måte som gjør at hastverk i denne typen saker blir unødvendig. Gjennom de mer enn 50 år samarbeidet i Nordisk Råd har bestått, har organisasjonen til fulle vist sin eksistensberettigelse og opparbeidet seg en betydelig legitimitet både innad i vår region og utad. Den har vist vilje og evne til å omstille seg til nye problemstillinger i vår samtid, samtidig som den bygger videre på det nordiske særpreget. Stortingsmeldinga om nordisk samarbeid viser med all tydelighet det tette og omfattende samarbeidet mellom de nordiske land. For det første har vi det formelle samarbeidet i Nordisk Ministerråd med nordiske samarbeidsministere, og vi har fagministerråd på 17 saksområder. I tillegg har vi de nordiske statsministermøtene og møtene som finner sted mellom utenriksministrene, forsvarsministrene og utviklingsministrene. På parlamentarikersida har vi et omfattende samarbeid fastlagt gjennom Nordisk Råds rammer, med nasjonale delegasjoner, nordiske fagutvalg, komiteer og nordiske partigrupper. Men dette er bare toppen av et hyggelig isfjell. Det offisielle nordiske samarbeidet hviler på en underskog av nordisk samarbeid og kontaktskapende virksomhet mellom hundretalls av organisasjoner og foreninger, og det er derfor etter mitt syn viktig med et godt samarbeid mellom myndighetene og den frivillige sektor. Den demokratiske samfunnsdialogen skal omfatte alle berørte parter, frivillige organisasjoner, næringsliv, faglige sammenslutninger samt regjeringer og politiske partier, for å nevne noen. Flertallet i komiteen understreker da også betydningen av arbeidet for å trekke inn de frivillige organisasjonene og den frivillige sektoren i det videre arbeidet på en minst like sterk og god måte som en har gjort tidligere. Det er en samlet komite som gir sin støtte til Regjeringas prioritering av en fortsatt systematisk nedbygging av grensehindre mellom de nordiske land. Folk i Norden forventer at det skal være enkelt å reise, bo, studere, få sykebehandling, osv. i et annet nordisk land. Personmobiliteten har helt siden samarbeidets spede begynnelse vært betraktet som grunnleggende for utviklingen av Norden. Mobilitetsfremmende tiltak og avskaffelse av byråkratiske og juridiske grensebarrierer må derfor være et prioritert innsatsområde også framover. 50 års framgangsrikt samarbeid til tross: Ambassadør Norrbacks rapport viste oss at vi ikke kan hvile på laurbærene, og komiteen understreker da også at det er god grunn for Regjeringa til å foreslå regelendringer når det viser seg i praksis at eksisterende regler utgjør et hinder for alminnelig nordisk samkvem. Det forventes derfor at Ministerrådet til den kommende Nordisk Råds sesjon legger fram konkrete forslag til løsninger på noen av de problemene som ble omtalt i Norrback-rapporten. Men sjølsagt har vi oppnådd mye i form av forpliktende konvensjoner og avtaler. Gode avtaler er imidlertid ikke nok. Det har dessverre vist seg at det er store mangler på kunnskap om rettigheter i forbindelse med mobilitet, at også håndhevende myndigheter har mangelfull kunnskap. Det er derfor nødvendig med både informasjon til allmennheten og styrket kompetanse hos ansvarlige myndigheter. Meldinga bærer bud om at viktige skritt er tatt for å følge opp disse forhold. Jeg tenker da på styrking av informasjonstjenesten Hallo Norden og rekken av seminarer for å skolere den nasjonale forvaltningen. Det er grunn til å gi honnør til samarbeidsministeren for dette. En samlet komite påpeker også viktigheten av at man blant en rekke gode forslag og rapporter evner å utkrystallisere klare prioriteringer i Nordisk Råds arbeid. I den forbindelse oppfordres den norske delegasjonen til å arbeide for en klarere prioritering av saksområder og en målrettet dialog mellom Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd. Det kan være fristende å presentere en lang rekke eksempler på godt, aktuelt nordisk samarbeid. Et eksempel er oppfølgingen av den nordiske strategien for bærekraftig utvikling. Strategiens 20-årige hovedmål om mer kortsiktige, konkrete resultatkrav er et godt eksempel på en regional, samordnet miljøpolitikk. Strategien er presentert både for EU og på toppmøtet i Johannesburg i 2002. Det videre arbeidet med strategien fokuserer på operasjonelle indikatorer for måloppnåelse i forhold til bærekraftig utvikling og inkludering av sosiale og økonomiske parametre i politikken for en bærekraftig utvikling. Et annet eksempel kan være kjønns- og likestillingsarbeidet, hvor Norden fortsatt i høyeste grad er foregangsregion. Det er blitt rettet særlig oppmerksomhet mot handel med kvinner, noe som også innebærer satsinger i nærområdene i form av kampanjer, informasjon og etablering av nettverk. Dette er et alvorlig problem med mange aspekter. Økonomisk og sosial nød og organisert kriminalitet er sider av denne aktiviteten. Flertallet i komiteen understreker at begge de nevnte saksfelt, miljø og kampen mot handel med kvinner, er områder man bør være spesielt oppmerksom på i tida framover. Flertallet i komiteen er opptatt av det tradisjonelt nære nordiske samarbeidet på det bistandsmessige og humanitære området, og at dette blir videreført. De nordiske land etterstreber et nært nordisk samarbeid i internasjonale organisasjoner, især innen Verdensbanken og FN-systemet. Nordisk samråd omfatter også, som kjent, nordiske kandidater til internasjonale verv og i en del tilfeller også stillinger. Komiteens flertall er opptatt av videreføringen av det nordiske samarbeidet om europeiske spørsmål. Effekten av økt globalisering og fordypning av integrasjon i Europa vil øke behovet for nordisk samordning for å forsterke Nordens innflytelse og for å fremme nordiske verdier og interesser internasjonalt. Det nordiske samarbeidet er en viktig kanal for å gjøre nordiske synspunkter kjent og for å fremme nordiske interesser med henblikk på viktige prosesser i EU. Følgelig understreker flertallet i komiteen det positive i at Regjeringa legger vekt på å videreføre tidligvarslingssystemet for konkrete EU- og EØS-spørsmål. Systemet sikrer at saker til behandling i EU og EØS av fellesnordisk betydning drøftes i en nordisk ramme på et tidlig tidspunkt. Regjeringas arbeid med å styrke de nordiske kontakter og den informasjonsutveksling som er relevant for Norge i forhold til EU, er derfor viktig. Særlig relevant i denne sammenheng er det å påpeke den forestående revisjonen av EUs strukturfondpolitikk og den betydelige oppgave det er å skape forståelse i EU for Nordens særlige regionalpolitiske utfordringer. ESAs krav om omlegging av den norske modellen for differensiert arbeidsgiveravgift, en modell som samtlige partier i denne sal ønsker å beholde, er en treffende aktualisering av dette poenget. Flertallet i komiteen framholder det konfliktforebyggende og fredsbevarende arbeidet som viktig. Blant annet på Balkan har vi praktiske og gode eksempler på dette, som bør forvaltes videre. Også på annet forsvarspolitisk samarbeid har det nordiske samarbeidet vist seg nyttig. La meg eksempelvis nevne det nordiske forsvarsmateriellsamarbeidet, som fremmer kostnadseffektivt samarbeid om innkjøp og vedlikehold, og som siden etableringen har gitt betydelige besparelser. For øvrig understreker flertallet i komiteen at det nordiske samarbeidet må videreutvikles i forhold til alle de øvrige regionale samarbeidsbestrebelsene – Barentssamarbeidet, Østersjøsamarbeidet og Arktisk Råd. Miljøsamarbeid, inkludert arbeidet med atomopprydding, understrekes spesielt. Fremskrittspartiet har omfattende særmerknader som jeg regner med at partiets representanter vil redegjøre for. Det er verdt å merke seg at Fremskrittspartiet igjen er tilbake i sitt gamle spor om at Nordisk Råd i sin nåværende form bør legges ned eller omorganiseres. Det foreligger imidlertid ingen konkrete forslag fra Fremskrittspartiets side om utmeldelse. Jeg konstaterer at Fremskrittspartiet i sine merknader sier at de ikke ønsker «å legge ned nordisk samarbeid». Det ville for øvrig blitt svært krevende. La meg avslutningsvis på Senterpartiets vegne vende tilbake til viktigheten av at nordisk samarbeid forankres på alle nivåer i nordisk samfunnsliv. Erfaringsutveksling mellom de nordiske folk på individnivå er en forutsetning for å skape legitimitet og framdrift i arbeidet i framtida. Senterpartiet, sammen med Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, ønsker derfor å understreke betydningen av å opprettholde nordisk United World College i Fjaler. Denne unike skolen ble åpnet i 1995 etter vedtak i denne sal og med støtte fra de nordiske regjeringer. Skolen har 200 elever fra 80 land, en stor del av disse fra konfliktområder. Fra norsk side har det tradisjonelt særlig vært vektlagt at skolen skal være et redskap for å fremme nordiske verdier med hensyn til fredsarbeid og formidling av humanitet. Med neste års forslag til statsbudsjett trues skolen av nedleggelse, noe som er dypt beklagelig. Skolen er et eksempel på nordisk samarbeid med effekt på individnivå for hver enkelt ungdom som får skape og utvikle seg, og den er et godt eksempel på hvordan det nordiske verdifellesskapet er et tankegods som fortjener å formidles. La meg avslutningsvis tilføye at det er viktig at det tradisjonelle samarbeidet i nordiske rammer ikke nedprioriteres ettersom nye elementer i samarbeidet øker. Det nordiske kultursamarbeidet, i vid forstand, må fortsatt være bærebjelken i samarbeidet. I en periode med innstramminger er det viktig å arbeide for at kulturens sentrale plass i det samlede nordiske samarbeidet ikke svekkes. Felles historie, felles kulturarv, felles demokratiske tradisjoner og en langt på vei likeartet samfunnsstruktur er fundamentet for at de fem nordiske land og de sjølstyrte områdene har etablert et formalisert samarbeid som har vart i mer enn 50 år. Det nordiske samarbeidets struktur er et forbilde for andre regionale samarbeid. En kjerne i dette samarbeidet er at nordboernes rettigheter i Norden blir ivaretatt. Derfor er oppfølgingen av Norrback-rapporten svært viktig. Vi må innse at folk i Norden har forventninger til praktiske resultater, og det er ikke minst vi, parlamentarikere og ministre, som skal sørge for at forventningene blir oppfylt. Jeg anbefaler til slutt, som saksordfører, komiteens innstilling til vedtak.