Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2013-06-06:
Vi skal behandle meldingen om regjeringens internasjonale kultursatsing, og jeg ser at regjeringen satser stort ved å være tre statsråder – utenriksministeren og to andre statsråder – til stede her i salen, i en sak hvor det nærmest er konsensus. Jeg må si at ut fra vår erfaring fra tidligere saker vi har behandlet i utenriks- og forsvarskomiteen, er dette relativt imponerende. Så jeg forstår at man tar den internasjonale kultursatsingen særdeles på alvor. Før jeg begynner på selve innholdet i meldingen, må jeg også si at det er med et visst vemod jeg står her i dag. Dette blir den siste saken jeg framfører som saksordfører i Stortinget etter tolv år, så jeg kjenner det litt i magen. Meldingen belyser hvordan internasjonalisering av norsk kulturliv kan styrkes, noe som er viktig for norsk kultur, men også som en døråpner til Norge og som en døråpner for næringslivet fra Norge. Mye av dette handler om omdømmebygging, om nettverksbygging og ikke minst om muligheten for kulturnæringer til å få innpass globalt sett. Det er en samlet komité som understreker viktigheten av at den satsingen som gjøres på kultursektoren, synliggjør Norge og norsk kultur. Og for å gjøre dette er det viktig at norske kulturelle verdier gjenspeiles i det internasjonale kulturarbeidet. Jeg har vært så heldig at jeg gjennom de åtte årene jeg satt i familie- og kulturkomiteen, og nå også i utenriks- og forsvarskomiteen, har fått delta på en rekke arrangementer ute i verden hvor norsk kultur har vært presentert, og jeg har besøkt mange utenriksstasjoner. Det har imponert meg stort hvordan utenriksstasjonene har greid å vise fram og formidle norsk kultur på en særdeles utmerket måte. Og det gjelder ikke bare utøvende kunstnere, men også design har hatt en fremtredende rolle i utenriksstasjonenes arbeid. Dette er bra, for det viser at det virker: Promotere, interessere og til syvende og sist selge – enten det gjelder et produkt, en kunstnerisk utøvelse, eller selve landet vårt. Så det arbeidet og den satsingen Utenriksdepartementet og utenriksstasjonene har gjort, og ikke minst den kompetansen de har fått, i løpet av mine tolv år i Stortinget, er betydelig. Men vi skal likevel huske at det bidraget norske myndigheter står for, kun er en liten del av det totale bildet – ikke så veldig liten kanskje. Mye av kulturutvekslingen foregår faktisk uten støtte fra det offentlige, og kunstnerne selv er den aller viktigste bidragsyteren til det. Så langt er komiteen enstemmig. Så er det noen steder vi skiller lag. Komiteens flertall, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, mener det er viktig at det er kunstnerne selv som står for den kulturelle satsingen, men at den forretningsmessige og administrative siden samt nettverksbyggingen kan være noe av det som det offentlige kan hjelpe til med. Dessverre er ikke lenger idretten et av satsingsområdene i det strategiske samarbeidet med land i sør. Eller er det det? Dette virker noe uklart, og flertallet i komiteen mener det er problematisk at ikke idretten er en del av regjeringens melding om internasjonal kultursatsing. Jeg antar at noen andre vil si mer om dette. Så vil jeg kort innom de tingene som Fremskrittspartiet ikke slutter seg til. Grunnen til at vi står utenfor noen av merknadene, er at de konkluderer med noe som vi ikke kan slutte oss til. Så istedenfor å stykke opp merknadene, har vi altså valgt å stå utenfor hele merknaden. Selvsagt er vi enige i at kultur bidrar til identitetsdannelse og individuell utvikling, eller at man kan utvikle kvinners stilling og kanskje også rettigheter gjennom kultur. Men – og det er et men – den satsingen som har vært på kulturfeltet i utviklingsland, har virket lite gjennomtenkt og lite målrettet. For meg blir det litt festtaleaktig når meldingens målsettinger for det bistandsfaglige kultursamarbeidet er å redusere fattigdom, styrke menneskerettigheter, få en rettferdig fordeling, og kulturens betydning for identitet, demokrati, utvikling og mangfold. Jeg kom fra Bosnia sent i går kveld, og jeg har de siste dagene fått se og oppleve at kulturen ikke alltid forener – snarere tvert imot. Til og med i land i Europa splitter kulturen mennesker. Så kanskje bør man ha et litt mer balansert syn på dette. Jeg skulle egentlig sagt mye mer, men tiden går så altfor fort.