trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Det er tre forhold jeg har lyst til å berøre i denne debatten. For det første handler jo denne debatten om det aller viktigste: framtidsperspektivet for landet vårt og i aller høyeste grad velferdsperspektivet – de som skal være ute og møte befolkningen og gi tjenester. Jeg har innledningsvis lyst til å berømme og støtte de representantene – Bekkevold startet, og det ble godt ivaretatt av Christoffersen – som tok opp spørsmålet om bosetting av flyktninger. Jeg finner det underlig at så mange, også ledende lokale topper, kan være svært opptatt av enkelttilfeller – enkeltskjebner – folk som enten får nei-vedtak eller ja-vedtak – og samtidig være så ofte fraværende når det gjelder den største utfordringen: å få barn og eldre flyktninger i Norge bosatt raskest mulig ute i kommunene. Det håper jeg virkelig denne debatten sender et tydelig signal om. For de andre er det helt avgjørende for hvordan dette landet skal utvikle seg i framtiden at vi, innenfor ansvarlighetens regler i økonomien, klarer å prioritere riktig. Der synes jeg statsråden og regjeringen skal ha stor honnør. I løpet av disse årene har man klart å prioritere inn veksten i kommunal omsorg og kommunal virksomhet, slik som vi ser av dokumentasjonen, 67 mrd. tilførte kr der velferden skapes. Det store temaet i norsk politikk fram mot valgkampen må jo være: De som ønsker å kutte, de som ønsker å bidra til store skatteletter for dem som har mest, må også ta etansvar for å påvise hvor man vil kutte hvis man skal gjøre dette innen handlingsregelens regime. Vi sier fra vår side at man kutter ikke i skattene før det skinner av eldreomsorgen. Man kunne også si før det skinner av mange av de andre omsorgsoppgavene som finnes. For det tredje har jeg lyst til å nevne, noe jeg synes er viktig, og som jeg også synes at vi har fått en viss avklaring på i denne debatten, Høyres tilnærming til hvordan vi skal fordele skattekronene – skatteutjevningen. Hvis det virkelig er slik at Høyre vil at skattens andel av kommunens totale inntekter skal være på 50 pst. – representanten Tetzschner var i sitt svar til Ingalill Olsen i replikkordskiftet inne på at skatteandelen ideelt sett skulle vært høyere. Hvis det er slik at man skal ha en andel av selskapsskatten, har man da tatt konsekvensen av hva den type fordeling og retning av skatteutjevningen vil bety, bl.a. for de skattesvake kommunene? For å ta mitt eget fylke: Det ville innebære at samtlige kommuner får betydelige kutt – Ringsaker 30 mill. kr, Elverum 16 mill. kr, og jeg kunne nevnt flere. Den type skjevhet synes jeg absolutt det er grunn til å få belyst. Jeg er i så måte glad for at vi fra representanten Tetzschners side har fått en viss klarhet i denne debatten.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
For å følge opp siste taler må jeg si at det meste av det positive du kan gjøre på dette området, koster svært lite, men er svært lønnsomt. I så måte vil jeg gi honnør til både statsråden og regjeringa for å være så tydelige på dette feltet. Det har betydning også utenfor helsepolitikken – at vi beveger oss fra et reparasjonssamfunn til et forebyggende samfunn, enten det er i sosialpolitikken som sådan, justispolitikken eller mer definert inn i helsepolitikken. Denne typen debatter som ren metode syns jeg Stortinget skulle dvele mer ved og gi høyere status. I så måte er jeg glad for så tydelig melding og så tydelig perspektiv som jeg har sett i løpet av det siste. Det trengs. Det trengs ut ifra et livskvalitetsstempel, men det trengs også i aller høyeste grad ut ifra en diskusjon om hvor stor kapasitet velferdssamfunnet – og særlig det offentlige – skal ha i framtida. Da trenger man å diskutere forebygging. Ved siden av alle effektivitetsdebatter vil forebygging, tror jeg, bli mer og mer politisk viktig. Derfor er denne typen debatt og den meldinga vi nå behandler, svært viktig. Jeg mener også at mange av de tiltakene vi ser i folkehelsepolitikken – det være seg mot tobakk, alkohol og mange andre gode tiltak – i stor grad dreier seg om å være frihetsskapende tiltak. Derfor er jeg uenig med representanten Kjønaas Kjos som fokuserte mer på tiltak som begrenser folks frihet. Mange av disse tiltakene utvider jo folks frihet og gir muligheter for folk, enten det er barn eller voksne, til å leve mer fullverdige liv enn de ellers kunne gjort om ikke tiltakene hadde vært satt inn. I så måte er det et paradoks at de som kanskje er ivrigst på reparasjon og villigst til å bevilge mest mulig penger ved enhver anledning, er dem som kanskje bremser mest på den effektive forebygginga. Til slutt har jeg lyst til å understreke at forebygging handler om noe mer enn bare at frivillige organisasjoner drar deg med på tur. Jeg ble møtt av Turistforeningen i dag tidlig som hadde gode turalternativer, og vi må ha det også. Men det handler i stor grad om politikk, om tilgjengelighet, om lovverk – som representanten Høye var inne på – og om pris. Kanskje litt utover Fremskrittspartiets marengsargumentasjon. Alkoholpolitikken er et slikt virkemiddel. Bare for noen år siden kom Verdens helseorganisasjon med tall om at 600 000 mennesker dør av alkohol. Én av fire er unge menn. I Norge er disse tallene betydelig lavere. Det viser at man har lyktes i veldig stor grad med den forebyggende politikken i Norge. Politikken har i så måte gitt mye liv og frihet tilbake.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
Kommunene i landet er bærebjelkene i velferdssamfunnet vårt. De er velferdsleverandør, en tjenesteyter og en serviceinstitusjon. Politikk er prioritering, og vi prioriterer å øke den økonomiske handlekraften til kommunene, slik at innbyggerne kan finne trygghet i at kommunene deres leverer gode velferdstilbud med topp kvalitet. Ja, politikk er prioritering. Regjeringen prioriterer bl.a. 3 mrd. kr til regnskogsfond – vi prioriterer 2,5 mrd. kr til kommunene. Regjeringen prioriterer opera og finkultur – vi prioriterer en best mulig skole for våre barn. Ja, regjeringen slår seg på brystet her i dag og skryter av økning til kommunesektoren. Samtidig vet de like godt som oss at hele denne blir slukt i demografikostnader og pensjonsforpliktelser. Jeg representerer Møre og Romsdal, og jeg syntes det var herlig å høre representanten Christoffersen skryte av den politikken Fremskrittspartiet og Høyre har ført når det kommer til flyktninger i Molde kommune. Men dessverre ser vi i mitt fylke realitetene av regjeringens politikk – nedslitte skolebygg, kutt i antall lærere og lange ventetider i BUP og PPT. Enkelte steder ville inneklimaet på skolene – inneklimaet for barna våre – ikke blitt godkjent i landets fjøs engang. Regjeringen påstår at den har ambisjoner for skolen, men gir ikke skolen økonomiske ressurser til å nå dem. Hovedtillitsvalgte i skolelederforbundet i Molde, Terje Røvik, sa det så treffende: «Det er som å bli bedt om å stille opp i sprint og så få utdelt tresko». Et annet problem er manglende oppfølging av Samhandlingsreformen. Flere kommuner har allerede mer enn brukt opp midlene de fikk overført til utskrivningsklare pasienter og behandling i sykehus, fordi de ikke har tilstrekkelig med sykehjemsplasser. Eldre, syke og pleietrengende blir kasteballer i et system som er så presset økonomisk at man ikke har mulighet til å yte et godt nok tilbud. De blir kasteballer i et system som blir tvunget til å legge ned sykehjemsplasser fordi regjeringen ikke prioriterer å gi nok midler. Vi har et system hvor alle skal med, bortsett fra skolebarn, syke, eldre, pleietrengende, psykiatripasienter, rusavhengige eller andre som ikke passer inn i regjeringens skapte A4-mal. Ja, politikk er prioritering. Vi prioriterer 2,5 mrd. kr mer til kommunene. Det tilsvarer over 119 mill. kr bare til mitt fylke, Møre og Romsdal. Dette gjør vi nettopp for å sikre at vi når ambisjonene vi har på vegne av norsk skole, nettopp for å sikre at de eldre ikke blir kasteballer i velferdssystemet, og for å sikre at vi har gode velferdsordninger til alle landets innbyggere.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Siden 2006 har vi hatt en god utvikling i kommunene våre. Økonomien oppleves som stram, men god, og innbyggerne er svært godt fornøyd med de tjenestene de får. Det er bra og viser at kommunene er seg sitt ansvar bevisst og at stor lokal frihet innenfor gode rammer fungerer. I årets kommuneproposisjon omtales evalueringen av det interkommunale samarbeidet. Jeg er en varm forsvarer av at kommunene samarbeider både for å bedre tjenestetilbudet til innbyggere og for å få mest mulig ut av hver krone de bruker. Samarbeid fører til fornyelse, forsterking og nødvendige endringer i tjenestetilbud og til bedre rettssikkerhet for innbyggerne, spesielt innenfor sårbare områder som barnevern. Det som imidlertid må ha stor oppmerksomhet i slikt samarbeid, er åpenhet og innsyn for folkevalgte og innbyggere. Det er en stor utfordring både i interkommunale selskap og interkommunale aksjeselskap. Økt privatisering og konkurranseutsetting av tjenestene, som Høyre og Fremskrittspartiet ivrer så kraftig for, vil garantert føre oss i feil retning når det gjelder åpenhet og innsyn i kommunal sektor. Det interkommunale samarbeidet har imidlertid en grense, og sammenslåing kan derfor være naturlig. Dette gjelder selvfølgelig i de store og sentrale kommunene, der det er kort avstand mellom rådhusene. Men det gjelder også i høyeste grad i de minste kommunene våre. Men det er ingen enkelt debatt, og vi må ikke forsøke å få det til å virke sånn. I mitt hjemfylke, Nord-Trøndelag, har vi flere kommuner med under 1 000 innbyggere. En av dem er Leka, en øykommune med ca. 600 innbyggere. Det er et av de mest naturskjønne og spennende øysamfunn man kan oppdrive, der det ligger helt på grensen til Nordland. Men det er store utfordringer der – ikke bare økonomisk, men også i mangel på menneskelige ressurser i administrasjon og i helse- og utdanningssektoren. I et oppslag i regionavisen sa en eldre arbeiderpartihøvding på sagaøya at nå var tiden inn for å slå seg sammen med en av nabokommunene, på tross av lange avstander og kronglete reiseveier. Han fikk svar fra ordføreren at det aller viktigste for Leka nå var å bestå som egen kommune. Han begrunnet det med at ved sammenslåing med en annen kommune, ville både skole og sykestue forsvinne. Det ville bety katastrofe for innbyggerne og for lokalsamfunnet Leka. Det er den erfaringen ordføreren har. Sammenslåinger fører til at tjenestetilbud og dermed lokalsamfunn forsvinner. Jeg håper statsråden og andre tar en tur til Leka i løpet av sommeren. Samfunn som dette har behov for oppmerksomhet og noen å legge fram sine synspunkter for.
Olov Grøtting (Senterpartiet), 2013-06-20:
Kommuneøkonomi handler om mennesker. Det handler om primærhelsetjenesten, som tar vare på mennesker fra de ligger i mors liv og helt fram til livets slutt. Det handler om hvem som tar vare på ungene våre, fra de begynner i barnehagen som ettåringer, til de går ut fra videregående når de er 18. Det handler om hvem som gir våre eldre hjelp og omsorg. Det handler om kultur, boligarealer, veier, rent vann i springen – noe vi for øvrig tar som en ren selvfølge – ja, nesten alt i livene våre utenfor vår private sfære og jobben. Kommunene ble sultefôret under Bondevik II-regjeringen. Målet var at de skulle slå seg sammen, men jeg forsto aldri helt hvorfor. Under den rød-grønne regjeringen har kommunenes økonomi blitt styrket, og vi har fått en mer rettferdig fordeling kommunene imellom. Når kommunene likevel må spare i disse økonomiplantider, er det fordi de ikke har satt pengene på bok. De har opprettet nesten 60 000 nye årsverk i kommunal sektor. Det insinueres fra opposisjonen og media at det er byråkratiet som har økt – det hørte vi på radioen så sent som i dag. I kommunal sektor er 17 av 18 nytilsatte i produksjon, kun 1 av 18 er i administrasjon. Kommunens tjenester er viktige for folk, men alle opposisjonspartiene vil nå slå sammen kommunene med tvang. KS, med en leder som er tidligere profilert høyrepolitiker, går tydelig ut og vil slå sammen kommuner. Senterpartiet er ikke imot kommunesammenslåing der lokalsamfunnene ønsker det, men det må avgjøres lokalt. Høyre vil ha fire kommuner i Hedmark. Hva vil en oppnå med det? Kommunen i nord vil bli større i areal enn Oslo, Akershus, Østfold og Vestfold til sammen. Hvorfor vil man fjerne dyktige småkommuner? Kommuner som er små i antall mennesker, men store i areal. Kommunebarometeret viser at disse småkommunene nord i Hedmark er av de beste i landet til å yte kommunale tjenester. Jeg mener at noe av hemmeligheten er at små kommuner har kort vei mellom innbyggerne og kommunens ledelse og folkevalgte. De har god oversikt over innbyggernes behov og driver effektivt. I går kunne vi lese i Dagens Næringsliv om seks ordførere i Follo, og deres holdning til kommunesammenslåing for deres kommuner. De fleste av dem er høyreordførere, og de var også sterkt tvilende til sammenslåing, enda avstandene der er veldig korte. Jeg vil sitere én: «Stordrift, javel. Men det finnes mange ulemper. Vi har allerede sett dem når det gjelder Nav og politi». Jeg vet ikke hva Høyre og de andre opposisjonspartiene vil oppnå med en massiv kommunesammenslåing, men lurer faktisk på om de ønsker dårligere kommunale tjenester.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Med Samhandlingsreformen har norske kommuner fått et tydeligere ansvar for folkehelsearbeidet og lokale helsetjenester. Ved besøk i mange kommuner ser jeg at denne muligheten til å gi innbyggerne bedre tjenester er grepet, og Helsedirektoratets nøkkeltall for 2012 bekrefter dette. Samhandlingsreformen skal hindre at pasienter ligger på sykehus etter at behandlingen er ferdig. Det er bra for rehabiliteringsarbeidet og forebygger sykehusinfeksjoner. Allerede første året er vi halvveis mot målet. For å gi et godt faglig tilbud til pasienter som ikke kan skrives ut direkte til hjemmet, har kommunene de siste årene øket antall korttidsplasser. Helsedirektoratets tall viser også at kommuner med mange korttidsplasser har færre liggedager for øyeblikkelig hjelp på sykehus blant sine eldre. En del av folkehelsearbeidet er hjelp til endring av levevaner ved helsesamtale, aktivitetstilbud, kostholdsendringer og røykeslutt. Dette skjer bl.a. på frisklivssentralene. Det er veldig gledelig at antallet frisklivssentraler er mer enn doblet fra 2008 til i fjor. Innen 2016 skal alle kommuner etablere tilbud om øyeblikkelig hjelp døgnopphold. Det vil redusere antallet lange reiser til sykehus for sykdom som like godt kan behandles med tilbud i kommunene. Selv om fristen er 2016, har 111 kommuner allerede søkt om og fått tilskudd til å starte i 2012. Tre av fire kommuner planlegger å samarbeide om de nye løsningene. Det er viktig at sykehusene ikke skriver ut pasientene for tidlig til kommunen, slik at antallet nye innleggelser øker. Her viser Helsedirektoratets tall at det er behov for forbedringer. I 2010 var tallet for reinnleggelser 16 pst. og i 2012 19 pst. Begge tallene er for høye, og sykehus og kommuner må gå gjennom sine faglige rutiner. Vi er et svært friskt folk med høy levealder. En gutt født i 2011 kan forvente å bli 79 år gammel, mens jenter kan forvente å bli vel 83 år gamle. Hvorfor? Rent vann, god arealplanlegging, gode barnehager og gode helsestasjoner med vaksiner er avgjørende. Alt er kommuneoppgaver, alt gjøres i våre kommuner.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
I folkehelsemeldingen har lokalsamfunnene og kommunene en betydelig del av gjennomføringsansvaret. Lokalt gjøres allerede mye godt folkehelsearbeid. For å bli enda bedre trenger vi modeller som deler erfaring og ny kunnskap. Derfor vil jeg følge opp Tove Karoline Knutsens eksempel og referere til natur-kultur-helse-senteret i min nabokommune Asker. Dette senteret har 20 års erfaring med helsefremmende arbeid. De samler og formidler kunnskap om opplevd god helse gjennom natur- og kulturopplevelser, fellesskap, selvorganisering og mestring. De fokuserer på den mentale dimensjonen av helsebegrepet, balanse, glede og mestring. Gjennom selvstyrte grupper og satsing på det friske i mennesket oppnås gode resultater med svært begrensede budsjetter. Barn og unge er en viktig målgruppe. Denne høsten gjennomføres et pilotprosjekt sammen med grunnskoler i Asker. NaKuHel fremhever betydningen av kreative aktiviteter for barn og unge i nærmiljøet som bidrag til å fremme livskvalitet og forebygge psykiske lidelser. Pilotprosjektet er et første steg mot å etablere NaKuHel-fag i grunnskolen. Senteret har et godt samarbeid med hjemkommunen, Asker kommune. Samarbeid med andre kommuner skal bidra til å spre kunnskapen regionalt og nasjonalt. NaKuHel-modellen er innovativ og annerledes, og jeg mener den er et viktig bidrag til nye skritt i folkehelsearbeidet i Norge. Senteret utreder hvordan konseptet kan videreutvikles som et regionalt inspirasjons- og kunnskapssenter for kommuner og frivillige organisasjoner for å nå målene i folkehelsemeldingen. Jeg sa at her oppnår man masse resultater med svært begrensede midler. I debattene vi har om folkehelsemeldingen – akkurat som i dem vi hadde om Samhandlingsreformen – blir det ofte sagt at for å kunne starte forebyggende helsearbeid, må man først ha store bevilgninger. Noe trenger bevilgninger, men akkurat på det forebyggende området er det masse som ikke koster én krone. Det koster ikke mer å lage en god arealplan i en kommune enn en dårlig. Det koster ingenting å ikke sette ut en colaautomat på en skole, og det koster ingenting å gi en man møter om morgenen et smil og hilse. Da utløses gladhormoner i hjernen både hos den som smiler og den som mottar smilet, og så lever vi noen sekunder lenger.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Hvis jeg bare hadde én krone å bruke på helsetjenester, ville jeg brukt den ene kronen på forebyggende helsearbeid. Jeg nevnte i mitt forrige innlegg at natur- og kulturopplevelser kan løfte oss. Det er også noe annet som kan løfte oss: Vi kan løfte oss selv. Selvhjelp er en kraft i dette arbeidet. Helse er evnen til å mestre hverdagens krav, sa folkeopplyseren Peter F. Hjort. Jeg synes det på en god måte summerer en retning for folkehelsearbeidet. Selvorganisert selvhjelp er en forståelse og et bidrag i folkehelsearbeidet som handler om akkurat dette, å gi den enkelte mulighet til å mestre. Selvhjelpsarbeidet legger til grunn at alle mennesker har iboende ressurser som kan aktiveres, gjenerobres og mobiliseres når livsproblemer oppstår. Selvhjelp er en vei for å finne ressursene og ta dem i bruk. Verdiene av dette helseperspektivet er viktig i folkehelsearbeidet og handler ikke bare om arbeid i selvhjelpsgrupper. Erfaringsbasert kunnskap om eget problem representerer ressurser som vi hittil nesten ikke har tatt i bruk. Jeg mener dette er en helt avgjørende helsebrønn for framtiden. En videre satsing gjennom kompetansesenteret Selvhjelp Norge og andre tiltak i Nasjonal plan for selvhjelp vil styrke folkehelsearbeidet og en bærekraftig velferdsstat. Den nasjonale planen for selvhjelp, som nå er til revidering i Helsedirektoratet, har som mål at alle skal ha kunnskap om selvorganisert selvhjelp. Her gjør Selvhjelp Norge et godt og svært viktig arbeid. Selvorganisert selvhjelp gjør oss sterkere som brukere og deltakere i eget liv og i samfunnet. Slik skapes varige og gode forandringer når livsproblemer har vokst seg for store. Det må sies at selvorganisert selvhjelp er en av de solide bunnplankene i vårt folkehelsearbeid.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Til sak nr. 12, representantforslag fra Fremskrittspartiet om Special Olympics Norge: En samlet komité er enig med forslagsstillerne i viktigheten av at også psykisk utviklingshemmede får mulighet til å delta i folkehelsefremmende aktiviteter og idrettsaktiviteter. Mennesker med psykisk utviklingshemning er ofte avhengig av god tilrettelegging og organiserte tilbud i regi av idrettslag, andre frivillige lag og foreninger – ofte i samarbeid med lokale myndigheter. Jeg viser til at regjeringen gjennom spillemiddeltildelingen til Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité legger til rette for bred idrettsdeltagelse i nærmiljøet for personer med nedsatt funksjonsevne, og vil fremheve idrettens arbeid med integrering, der de ulike organisasjonsleddene har ansvar for tilbudene til personer med nedsatt funksjonsevne. Special Olympics Norge er ikke medlem av Idrettsforbundet – dette forhold tas ikke opp i representantforslaget. Organisasjonen har hatt en samarbeidsavtale med Idrettsforbundet som ble sagt opp tidligere i år etter at Special Olympics Norge hadde inngått et samarbeid med Eurolotto. Special Olympics-bevegelsen arbeider med utbredelse av idrett for mennesker med utviklingshemning, og mange norske idrettsprofiler støtter organisasjonen med ambassadørarbeid. Norske idrettsutøvere markerer seg sterkt internasjonalt også her. Special Olympics ble arrangert i Pyeongchang i Sør-Korea fra 29. januar til 5. februar i år. Den norske troppen, med 27 deltagere, vant hele 16 gull-, 10 sølv- og 20 bronsemedaljer. Dette er en dobling sammenlignet med mesterskapet for fire år siden i Idaho, USA. Det er en ære å få gratulere fra Stortingets talerstol. Så gode resultater skyldes kanskje litt organisering og støtteapparat, men det er de aktive selv som viser utholdenhet i treningen, og som er best når det gjelder. Når det gjelder Fremskrittspartiets verbalforslag i seg selv, mener vi det vil ha sin naturlige plass som en del av Stortingets behandling av budsjettet senere i år.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Dette representantforslaget tar utgangspunkt i at noen pasienter er ressurssterke og svært bevisste på hvilke tjenester man har rett til og behov for, mens andre pasientgrupper har et mindre bevisst forhold til dette. En samlet komité har i merknadene understreket at mange enkeltmennesker av forskjellige grunner vil ha liten mulighet til å fremme sine rettigheter og behov, og det stilles særlige krav til lovgivning, regelverk, organisering, kunnskap og etisk refleksjon i helsetjenesten av denne grunn. Videre har komiteen fremhevet at de samme forhold i spesielle livssituasjoner kan være situasjonen for oss alle, også for enkeltmennesker som ellers ville regne seg som ressurssterke. Vi er alle sårbare ved alvorlig sykdom, og organisering og drift av helsetjenesten må ha dette som fundament. Uheldige hendelser som fører til dødsfall, er svært alvorlig, og samfunnet har en etisk plikt til å arbeide systematisk for å forebygge slike hendelser. Det er derfor gledelig at bedre kunnskap, skjerpet bevissthet og systematisk forbedringsarbeid på hele pasientsikkerhetsområdet nå etableres blant de viktigste sakene på den helsepolitiske dagsorden og i helsetjenesten. Meld. St. 10 for 2012–2013 om kvalitet og pasientsikkerhet i helse- og omsorgstjenesten beskriver både det arbeid som er i satt i gang, og retningen for videre arbeid. Gode løsninger vil innebære avveining av krevende dilemmaer, bl.a. knyttet til melding om uheldige hendelser, god læringskultur og spørsmålet om samfunnets reaksjoner ved brudd på lov og regelverk. Det er derfor behov for en vurdering av om dagens virkemidler for å håndtere mistanke om lovbrudd eller alvorlige hendelser er gode nok, inkludert en vurdering av problemstillinger knyttet til læring og bruk av sanksjoner overfor helsepersonell og virksomheter i helse- og omsorgstjenesten. En samlet komité støtter derfor at regjeringen har varslet en bred utredning om hvordan samfunnet bør følge opp alvorlige hendelser og mistanke om lovbrudd. Komiteen mener det vil være naturlig at utvalget også vurderer hvordan utsatte gruppers interesser bør ivaretas ved upåregnelige alvorlige hendelser og legger til grunn at pårørendes rolle også vurderes i tillegg til de arbeider som alt er gjennomført. Jeg viser ellers til Stortingets nylige behandling og vedtak om endringer i pasient- og brukerrettighetsloven når det gjelder styrking av pasienters, brukeres og pårørendes stilling. Etter flertallets vurdering er det vesentlige fra representantforslaget ivaretatt gjennom arbeid som pågår, og vi foreslår at dokumentet vedlegges protokollen.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Som i tidligere år er dette siste sak fra helse- og omsorgskomiteen til Stortinget. Det dreier seg om årlig regulering av takster for folketrygdrefusjon til legehjelp, psykologhjelp og fysioterapihjelp. Disse takstene løper fra 1. juli til 30. juni det neste året. Prosessene for nye takster er i gang, men ikke avsluttet. Dette året vil det bli forhandlet med legenes organisasjon og med psykologenes organisasjon, og det vil være av grunner som fremgår av innstillingen, hørings- og drøftingsmøter med de tre fysioterapiorganisasjonene. Det er samstemt komité, som bare fremmer felles merknader og støtter at departementet får de nødvendige fullmakter. Siden dette er siste innmeldte sak fra komiteen i dette stortinget, vil jeg takke komiteen for veldig gode uenigheter, for godt arbeidsmiljø og mye folkehelse gjennom veldig mye god humor.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2013-06-20:
Jeg har hørt på denne debatten med interesse og lagt merke til at flere representanter fra partiene Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre vil ha det enkelte kaller en kommunereform. Det er et fint ord for en storstilt rasering av kommunestrukturen i dette langstrakte landet. Representanten Gjermund Hagesæter vil helst ha færre enn 100 kommuner, altså legge ned minst 329 kommuner. Om vi forutsetter at det gjelder de minste kommunene, vil knapt 1,3 millioner innbyggere bli berørt direkte fordi de bor i en kommune som da blir lagt ned. Alle vet at Senterpartiet er garantisten for at det ikke blir tvangssammenslåing i neste periode. Vi er for frivillighet, vi er for mer og bedre samarbeid mellom kommunene, vi er opptatt av effektiv drift av kommuneadministrasjonene – vi har mange dyktige ordførere og kommunestyrerepresentanter i dette landet som bidrar til det – og vi er for gode tjenester. Men vi har tillit til at innbyggerne evner å forstå og ta stilling til det spørsmålet, og vi tror at de selv skal bestemme over egne kommunegrenser, over egen kommunal framtid. For Senterpartiet handler dette om grunnleggende verdier, om demokrati, om nærhet mellom politikk og administrasjon, mellom folk og politikere. Med Høyre og Fremskrittspartiet – og med støtte fra Venstre – vil spørsmål om kommunestrukturen avgjøres i denne salen. Folk flest skal altså ikke ha det avgjørende ordet gjennom folkeavstemning. Det kaller Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre demokrati. Folk skal ikke bestemme selv lenger. Hvorfor gjør man det? Jo, selvsagt fordi man skal spare penger. Man skal legge ned skoler, sykestuer, endre eldreomsorgen og sørge for at man driver mer effektivt, som det så fint heter. Partiene Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre vil frata minimum 1,3 millioner mennesker muligheten til selv å påvirke valg av kommunestruktur og kommunetilhørighet. De 1,3 millioner brysomme – for de partiene – menneskene som mottar tjenester i kommunene, som mottar eldreomsorg, som bruker skolene, som bruker barnehagene, skal altså ikke få bestemme over hvordan de ønsker å organisere det. Det skal gjøres i denne salen. Kaller vi det demokrati? Ja, jeg kaller det elitens demokrati – elitens demokrati, som Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre står for i denne saken.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2013-06-20:
Representanten Trine Skei Grande og jeg er født i samme region, vi er namdalinger begge to, i hvert fall i utgangspunktet. Jeg bor fortsatt i Vikna, hun har flyttet til Oslo. Vi har et felles utgangspunkt, en felles kultur, men vi er jammen meg veldig forskjellige når det gjelder oppfatningen av hvordan vi skal videreutvikle demokratiet og spesielt lokaldemokratiet i dette landet. Venstre sier at de ønsker bedre tjenester og mer lokaldemokrati. Det betyr større kommuner. Det betyr også selvsagt tvangssammenslåing, som ikke nevnes særlig direkte av dem som står på talerstolen her. Hvorfor tegner ikke Venstre kartet? Hvorfor forklarer ikke Venstre og de andre partiene hvordan de vil ha det kartet seende ut? Det er viktig for folk flest å vite hvem som blir omfattet av den typen tvangssammenslåing som Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre her snakker varmt for. Hvorfor tør ikke Fremskrittspartiet, Venstre og Høyre å høre på folk? Det bor fortsatt 1,3 millioner mennesker i de kommunene som iallfall Fremskrittspartiet har sagt at de skal tvangssammenslå. Hvorfor tør ikke Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre å høre på folk flest? Det er ganske brysomt – antakelig – at man rundt omkring i landet møter en situasjon der folk flest ikke ønsker å bli tvangssammenslått. De slår ring rundt kommunen de er beboere i, de er glad i de politikerne de velger, de oppfatter at de har gode tjenester stort sett rundt omkring i landet. Og så kan vi selvsagt videreutvikle tjenestene, vi kan gjøre ting bedre, og det kan også være slik at enkelte steder skal man gjøre endringer i struktur, men på frivillig basis. Det som jeg lurer på, er fortsatt: Hvorfor går man bort fra å høre på folk flest, hvorfor skal det bestemmes i denne sal? Til representanten Halleraker som sier at vi som rikspolitikere har et annet ansvar enn lokalpolitikere: Ja, Senterpartiet tror på lokalpolitikerne.
Erling Sande (Senterpartiet), 2013-06-20:
Noko av det som fascinerer mest med denne og tilsvarande debattar i denne sal, er det havet av forskjell som er mellom representantar frå partiet Høgre her – altså på Stortinget – og dei representantane ein møter frå partiet Høgre rundt i lokalsamfunna og kommunane. I mitt fylke, Sogn og Fjordane, er det verken kommunesamanslåing, endring i selskapsskatten eller innretningar i kommunenøkkelen til fordel for dei rikaste kommunane som er tema når eg møter Høgre-folk i Sogn og Fjordane. Nei – kva er det dei er opptekne av? Dei er opptekne av ei rammefinansiering som tek omsyn til dei utfordringane som dei aktuelle kommunane har, ofte med fokus på geografi og avstandar – og nettopp det at Noreg ser forskjellig ut. Eg har to råd til partiet Høgre. For det fyrste: Å lytte meir til lokale forkevalde, men ikkje minst vere ærlege overfor dei. Kva vil den innretninga som partiet Høgre føreslår i dag og i budsjetta år etter år, bety for mange av kommunane rundt om i dette landet – òg for mange Høgre-styrte kommunar? Eg trur det hadde vore bra om folket på Bulandet og Værlandet i Askvoll visste at dette opplegget vil bety meir enn 7 mill. kr mindre årleg til Askvoll kommune. Korleis skal Askvoll kommune dekkje inn desse midlane? Vi kan sikkert diskutere ulike tal, men retninga er jo heilt eintydig. Dei er ein av dei kommunane som vil kome dårlegare ut med det opplegget som Høgre føreslår. Ja, kva vil det bety? Det vil bety eit dårlegare tilbod for ungane i skulen og for dei eldre i den kommunen. Dette burde Høgre vere ærlege nok til å seie. 23 av 26 kommunar i Sogn og Fjordane taper på dette opplegget. Du kan kanskje slå i hop ein del kommunar, men du får ikkje plusstal ut av det. Eg vil avslutte med å gjenta dei to råda: Lytt meir til lokalpolitikarane, og ver for all del ærleg overfor dei for kva dette opplegget vil bety for mange menneske, òg for Høgre-styrte kommunar rundt om i landet vårt.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Det er godt å bu og leva i Noreg. Eg lurte litt då eg høyrde debatten her før i dag, for det høyrdest ikkje sånn ut på alle innlegga. Men det er eit faktum at Noreg er som ei øy i eit Europa i krise. Det har verkeleg kome midlar til kommunane under den raud-grøne regjeringa – og dette merkar ein. Eg var sjølv kommmunepolitikar under Høgre siste gong dei var i regjering, og det var ikkje alltid like triveleg å sitja og skjera ned og skjera ned. Eg trur nok òg det er mange Høgre-ordførarar som er veldig glade for at vi skifta regjering i 2005. Med Høgre sitt kommuneopplegg ville 23 av 26 kommunar i Sogn og Fjordane tapa nesten 100 mill. kr totalt – det er alvorleg mange sjukeheimsplassar og lærarar i skulen. Det ville verkeleg gått ut over velferda i kommunane våre. Er det verkeleg det vi kan forventa oss av ei regjering der Høgre har handa på roret? Eg trur svaret er ja, og eg kjem tilbake til det. Så vert eg òg litt forundra då eg høyrde Framstegspartiet seia at dei er bekymra over regjeringa sitt opplegg fordi det ville svekka kommunane sin fridom til å prioritera sine ønske. Eg trudde jo det var øyremerking Framstegspartiet stod for og gjekk inn for. Eldreomsorg er eit godt eksempel på kva dei meiner her. Det er litt vanskeleg å veta om Høgre vil ha øyremerking eller ikkje. Men det er vel i kjent stil for tida. Så vil eg seia litt om vegløyvingane til fylka. Det seier seg sjølv at for eit fylke som vårt, Sogn og Fjordane, ville det slå dårleg ut når det er folketalet som er eit av kriteria – i alle fall når det tel så mykje som 50 pst. Dette punktet er nok noko vi bør sjå på og ta ein ekstra runde på når vi ser på fylkeskommunane og finansieringa av dei. Vedlikehaldet av tunellar bør bl.a. gjerne vektast inn her. Det er mykje dyrare å vedlikehalda vegar med mange tunellar enn vegar som ikkje har tunellar. Eg er heilt trygg på at dette punktet nok opptek oss raud-grøne mykje meir enn det vil oppta ei blå-blå regjering. Det er heilt riktig som representanten Hagesæter frå Framstegspartiet sa i innlegget sitt: Framstegspartiet har ikkje meir pengar til alt, ikkje til jordbruk og bistand, noko som Kristeleg Folkeparti bør leggja spesielt merke til – og alle som er opptekne av levande bygder og busetnad over heile landet. Til slutt vil eg nemna ein post som Høgre tømde siste gong dei sat i regjering: dei kommunale næringsfonda. Vi raud-grøne fylte dei opp att. Ja, det er stor skilnad på partia.
Lars Myraune (Høyre), 2013-06-20:
Jeg skjønner at det oppslaget i Trønder-Avisa om den tiden jeg var ordfører på Frosta, har fått et fint oppslag i Kommunaldepartementet, og jeg har hørt det referert til tidligere. Det som fikk meg til å ta ordet i denne debatten, var da statsråden snakket så varmt om Leka. Nå kjenner jeg ordføreren på Leka ganske godt, og jeg vet jo hvorfor han avla Kommunaldepartementet et besøk for noen få uker siden. Det var ikke fordi nåværende regjering gir ham mer enn nok eller nok til å drifte kommunen. Det var nettopp fordi at han ikke så noen mulighet til å drifte kommunen med det denne regjeringa har gitt den. Så han har faktisk lukta på om han – ikke skulle taue Leka inn til fastlandet, men – skulle få tjenester fra fastlandet. Jeg var ikke fornøyd med tildelingen i 2005. Det er helt korrekt. Men vi berget i alle fall kommuneøkonomien uten å innføre eiendomsskatt. Nå er det Senterparti-ordfører i bygda, og de innfører eiendomsskatt fordi de må. De får ikke tildelt nok til å drifte kommunen. Så jeg synes ikke det er riktig at statsråden skryter av at nå er det så meget bedre enn før. Det som er saken, er at ja, det har kommet mer penger til kommunene, men det store er at det er blitt så mange flere pålagte oppgaver til kommunene. Det er en belastning for veldig mange kommuner rundt omkring i Norge. Når det gjelder kommunesammenslåinger, skal jeg ikke si så veldig mye om det. Det er en ganske vanskelig sak, og jeg skal innrømme at Senterpartiet i noen tilfeller har et poeng i den sammenhengen. Vi må huske på at vi må se på innbyggerne. Det er dem du skal serve. Det finnes en annen løsning. Jeg har bodd i Tyskland i mange år. Der hadde du forskjellige typer kommuner. Du hadde mindre kommuner med mindre ansvar, og du hadde store kommuner med stort ansvar. Det er på en måte det vi har gjort en god del av i Midt-Norge, hvor du har slått sammen kommuner, og hvor du har oppgaveløsning i fellesskap, og det er absolutt en måte å gjøre det på. Siden dette er mitt siste innlegg i denne salen, vil jeg gjerne få lov å minne om mitt første innlegg. Der ga jeg uttrykk for at jeg håpet at i denne perioden kunne det gamle begrepet «all makt i denne sal» komme tilbake. Dette er mitt siste innlegg, og jeg vil få lov å gi uttrykk for at jeg har registrert at all makt kom ikke tilbake i denne sal.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2013-06-20:
For meg som senterpartist er det et gode å ha nærhet til dem som styrer. Jeg mener også det er et gode og en nødvendighet å ha nærhet til tjenester. Derfor blir det interessant å høre, når man har uslokkelig tro på at kommunesammenslåing skal føre til bedre tjenester: Hvordan skal det bli bedre når en som innbygger skal få lengre vei til dem som styrer og kanskje også lengre vei til tjenester? Det blir interessant å se hvordan Venstres retorikk om lokaldemokratiet skal gå sammen med Fremskrittspartiets ønske om mer statliggjøring av tjenester. Det har vært økt satsing på kommunesektoren under den rød-grønne regjeringen – ingen tvil om det. Jeg husker veldig godt tilbake som lokalpolitiker da den tidligere kommunal- og regionalministeren, Erna Solberg, sto og møtte oss utenfor høyblokka utenfor statsministerens kontor og sa: ikke en krone mer til kommunene. Det er noe annet nå. I 2012 var det 300 kommuner med vekst i folketallet. Det var 101 flere enn i 2005 da vi overtok. Innenfor det distriktspolitiske virkeområdet var det i 2012 180 kommuner med vekst i folketallet, mot 84 da vi overtok i 2005. Kommunene satser, de bygger velferden, de sikrer at det blir flere som jobber i skolen, de har bygd ut barnehager, de sikrer at vi får flere hender i omsorgen, de tar tak i satsing på næringsutvikling og bolyst og gjør en kjempegod jobb etter mitt syn. Det skal vi være stolte av. Da forundrer det meg at man er så negativ til det som skjer ute i landet, og sier at distriktspolitikken ikke virker, og at man skal omgjøre tjenester til staten. Jeg hørte representanten Siv Jensen si at man fjernet en del av de store oppgavene fra kommunene med tanke på helse og skole, så kunne kommunene konsentrere seg om de virkelig viktige oppgavene. Og hva er de viktige oppgavene? For meg og Senterpartiet er det å ha gode velferdstjenester nær folk – det er det som er det viktige, og det har den rød-grønne regjeringen levert godt på.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2013-06-20:
I likhet med foregående talere vil jeg understreke at komiteen har vært smidig, noe som har gjort at vi har fått behandlet denne saken. Senterpartiet gleder seg over enhver sak som vi greier å få vedtatt når det gjelder utbygging av infrastruktur. Det er kjempeviktig. Strekningen Oslo–Riksgrensen er viktig for både persontrafikk og for næringsliv, og ikke minst for trafikken inn og ut av landet. Det er mye eksport – mye varer – som kommer inn og ut over strekningen E18. Derfor er det kjempeviktig at de to siste strekningene i Østfoldpakka blir realisert. De 58 kilometerne vil bli sluttført i strekningene som gjenstår i den. Jeg hadde ikke tenkt å dra opp Nasjonal transportplan-debatten igjen, for vi hadde en lang og god debatt der vi diskuterte både finansiering, mer helhetlig utbygging og kortere planleggingstid. Det skal vi gjennomføre. Men jeg registrerer med litt forundring at en rekke Høyre-representanter har ulikt syn hjemme i sine fylker og når de kommer inn i denne salen. Det har jeg registrert i mitt eget hjemfylke, og det har jeg også registrert fra talerstolen her i dag. Det må jo stå for deres regning. Det skaper bare enda mer spenning og utfordring når det gjelder de blå-blås alternativ til finansiering av veisektoren, der man verken er enig med seg selv eller enig internt. Det er krevende, ikke bare for velgerne ute, men også for de som skal forholde seg til dem som alternativ. Jeg har lyst til å avslutte med å gratulere Østfold, som nå får en høyst tiltrengt satsing på Østfoldpakka, og gratulere oss som nasjon. Helt til sist har jeg lyst til å takke komiteen for fire spennende år, og ønske alle sammen en riktig god sommer.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-06-20:
Dette er en enstemmig innstilling fra presidentskapet, som baserer seg på en enstemmig komitéutredning som gjelder retningslinjene for partigruppenes tilskudd. Presidentskapet er av den oppfatning at modellen som utvalget har kommet frem til, omfordeler tilskuddene på en hensiktsmessig måte. De minste og mellomstore gruppene tilgodeses med økt tilskudd. Økningen i tilskuddene til de minste gruppene gir den konsekvens at tilskuddet til de største gruppene reduseres noe. I tillegg foreslår vi at fra 1. oktober 2013, altså i år, får partigrupper som får redusert sitt tilskudd fra denne dato, som følge av Valgtingets beslutning – altså resultatet av valget, for å si det slik – en overgangsordning ut kalenderåret 2013. Jeg viser ikke minst til det behovet gruppene har for å ivareta arbeidsmiljølovgivningen for egne ansatte i gruppene, og derfor trenger en viss overgangstid. I tillegg gjøres det enkelte mindre endringer i retningslinjene. Jeg nevner stikkordsmessig: Formålsbestemmelsen fremhever at tilskuddet gis for at gruppene skal kunne drive sin virksomhet slik at representantene kan utøve sitt stortingsverv – det er en litt klarere og tydeligere målsetting – og at kjøp av tjenester fra partiet er inkludert i det formålet. Vi nevner bl.a. å kunne kjøpe HR-tjenester fra partiet for grupper med ikke så stor virksomhet. Nå åpnes det også for kjøp av flere tjenester, der det er viktig å sikre at det fortsatt ikke skal skje overføringer fra partigruppene til partiorganisasjonene. Det skal altså gå til stortingsrelevant arbeid, men det åpnes for et visst kjøp av tjenester mellom gruppene og partiene. Det er enighet om alle endringer og selvfølgelig også denne overgangsordningen, som blir lagt til grunn, fordi jeg tror at alle partier frykter at det kan bli nødvendig for dem å benytte seg av denne overgangsordningen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-06-20:
Jeg kan ikke varsle den samme enstemmighet i denne saken, muligens, men presidentskapets flertall fremmer forslag om at Stortinget fastsetter godtgjørelsen som Stortingets lønnskommisjon har foreslått. Det var derfor vi oppnevnte Stortingets lønnskommisjon. Forslaget går ut på en årslønnsvekst for 2013 for stortingsrepresentantene og regjeringens medlemmer på 3,5 pst. Det er det samme som beregnet årslønnsvekst i så vel statlig som privat sektor.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2013-06-20:
La meg starte med å vise til merknadene og forslaget som ligger i innstillingen. Det som er utgangspunktet her fra forslagsstillerne, er å styrke Stortinget som lovgiver. Som Foss helt riktig sier, bruker man i stor grad Lovavdelingen i Justisdepartementet i dag, og til saker som ligger til behandling i Stortinget, fungerer det stort sett greit. De gangene det ikke har fungert optimalt, er når stortingsrepresentanter på eget initiativ ber om assistanse for å utarbeide et lovforslag. Det har vært tatt opp tidligere i denne sal ved Morten Ørsal Johansen bl.a. Noen lovforslag og det arbeid som skal gjøres, er mer krevende enn andre. Da er det etter mitt syn problematisk når man ikke får nødvendig assistanse. Så er det sånn at juridiske spørsmål kan få ulike svar. Lovavdelingen i Justisdepartementet bistår mye, men det er ikke til å legge skjul på at også Lovavdelingen i Justisdepartementet har gjort en del feilvurderinger i det siste. Det har jeg skrevet i innstillingen, tre konkrete saker, og den fjerde er muligens underveis. Det er den saken vi behandlet om medieeierskapsloven i Stortinget på mandag, der man har fått en helt annen konklusjon fra Schibsted, som har brukt jurister, enn det Lovavdelingen i Justisdepartementet har kommet til. Hva som blir utfallet av det, er det for tidlig å konkludere med, men det viser bare at det ikke er Lovavdelingen i Justisdepartementet som sitter med fasiten i alle saker. Jeg tror også det blir vanskelig å finne ett miljø som sitter med alle svar, men det som er utgangspunktet for forslagsstillerne, er å styrke stortingsrepresentantenes mulighet for å komme med gode og ikke minst riktige lovforslag. Så er det ikke sånn som flertallet i presidentskapet skriver i sine merknader helt til slutt, at det er «liten grunn til å styrke Stortingets utredningskapasitet på permanent basis med sikte på lovteknisk assistanse». Det som skrives i forslaget, er at man skal nedsette et utvalg for å vurdere hvordan man på best måte kan legge til rette for stortingsrepresentantene. Det som er mitt utgangspunkt, og også forslagsstillernes utgangspunkt, er rett og slett å få de beste verktøyene som er mulig å oppdrive, selvfølgelig innenfor rimelighetens grenser, overfor stortingsrepresentanter. Det føler vi ikke blir ivaretatt i dag, og det følte vel heller ikke en stor del av opposisjonen på mandag da vi behandlet saken om medieeierskapsloven, der det helt åpenbart kom fram at vi får et lovforslag fra Kulturdepartementet, behandlet i kulturkomiteen, og har verken kapasitet eller kompetanse til å vurdere det juridiske rundt det, og spesielt når det blir tidspress i så måte. Det er sånn at Stortinget forholder seg til regjeringen og ikke nødvendigvis til Lovavdelingen i departementet. Til slutt tar jeg opp forslaget som jeg har i innstillingen.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Det er en kjensgjerning at når folk tjener forskjellig, og når den årlige lønnen øker i prosent, øker lønnen mer for dem som har mest fra før. Derfor mener SV at stortingsrepresentantene og regjeringens medlemmer bør få en økning i godtgjørelse på linje med folk flest – målt i kroner. Det dreier seg om, for stortingsrepresentantene, ca. 17 500 kr, som er omtrent det folk flest vil få i lønnsøkning i år. I stedet foreslås det en godtgjørelse som for stortingsrepresentantene vil bety det dobbelte av det folk flest kommer til å få i år. Jeg ser at det ikke er flertall for forslaget i salen, men for oss er det viktig å fremme prinsippet og ikke minst sende et signal til lønnskommisjonen om at de merker seg at vi mener at lønnen bør økes i takt med det folk flest får reelt sett, og at man ikke bruker prosentmål og dermed øker lønnen mer enn for vanlige folk. Jeg tar opp forslagene mine i innstillingen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Nå merket jeg meg ikke akkurat den observasjonen i merknadene fra Høyre til folkehelsemeldingen, men jeg hører spørsmålet fra representanten. For å kunne gi henne et presist svar på det vil jeg konsultere i departementet og sørge for at representanten får et godt og opplysende svar i brevs form.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Det var en god artikkel i Vårt Land, og det er et godt spørsmål. Departementet har begynt arbeidet med svaret. Jeg mener at det er viktig å ha den dialogen, og dette tar jeg veldig på alvor. Vi har tatt opp dette med vold som et helseproblem også i stortingsmeldingen om vold i nære relasjoner, som jeg arbeidet meget nært med justisministeren om. Svaret er ja, vi arbeider for å styrke spesialisthelsetjenestens og helsetjenestens kapasitet til å håndtere det helseproblemet vold er, og vi har også omtalt vold som et helseproblem i folkehelsemeldingen. Det er et uttrykk for en bevissthet om det. Det er også slik at Verdens helseorganisasjon i løpet av de siste 10–15 årene har sett betydningen av å sette vold på dagsordenen som et helseproblem. Dessverre er det slik at det treffer begge kjønn og alle aldre, men særlig kvinner. Derfor fortjener det å bli problematisert også i en sånn sammenheng, så jeg er glad for at representanten understreker det i dette spørsmålet.