trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-11-08:
Jeg kan leve med det. Når Fremskrittspartiet ikke er med i de samtalene, er det jo fordi vi anser at grunnlaget i forhold til holdning til dette spørsmålet ikke gjør det naturlig å gå inn i den type samtaler. Det er vår vurdering. Så har den norske kvoteloven vært grundig diskutert. Vi har valgt et historisk utsnitt for å vurdere hvordan man definerer utslippsnivået. Tildelingen skal også legges ut på høring, og skal til ESA, og jeg har respekt for at det her kan være ulike syn. Når det gjelder bruk av Kyoto-mekanismene, gjelder det begrensninger på det i forhold til bedriftene som deltar og omfattes av EUs kvotedirektiv – det gjelder ikke Norge som stat. Men jeg er åpen for at man kan ha en diskusjon om modalitetene i dette. Det er også grunnen til at det har vært en åpenhet rundt det, det har vært framlegg fra Regjeringen, tildelingen vil også bli lagt ut på høring, og så får vi lytte og lære i den prosessen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-11-08:
Det er ikke underlig at en redegjørelse om EU/EØS-saker handler om EU/EØS, og det gjorde da også min redegjørelse. Jeg tror jeg vil svare langt på vei ja på det spørsmålet. Innledningen i min redegjørelse var jo at EØS-avtalens idé var å sikre like, forutsigbare regler for norsk næringsliv og en lang rekke andre i forhold til det europeiske. Av historiske årsaker er det naturlig. Jeg sa også at når EU kunne lage sitt kvotesamarbeid, var det fordi de over så mange år hadde utarbeidet felles regler og felles institusjoner til å påse at reglene følges osv. Derfor var det naturlig for Norge å velge dette sentrale virkemidlet, som vil gi ganske garanterte reduksjoner i utslippet, markert også, viktig volum, ved å slutte oss til kvotedirektivet. Jeg mener også at det ikke bare er viktig at vi kan gjennomføre Mongstad-prosjektet innenfor regler som er akseptert i Europa, men det øker jo også spredningsmuligheten i det vi gjør – hvis Mongstad lykkes – at vi har det tett integrert i et europeisk samarbeid. Jeg er nemlig helt overbevist om at hvis ikke Europa er den oppgaven voksen, får vi heller ikke transportert teknologien eller påvirket de internasjonale forhandlingene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-11-08:
Jeg er i grunnen skeptisk til slør i enhver form, så jeg kan godt ta det helt vekk og si at vi jobber med den saken med den grundigheten saken krever. Det skal tas viktige politiske beslutninger av Regjeringen om Regjeringens syn på den. Vi har valgt en framgangsmåte med bred høring, ta imot mange innspill, analysere behovet for lovendringer, grundig vurdere hvordan vi kan gjennomføre en aktiv og komplett politikk mot sosial dumping, utenfor tjenestedirektivet og innenfor tjenestedirektivet. Når vi har det klart, tar Regjeringen sin beslutning, og vi kommer til Stortinget på vanlig måte. Til det trenger vi ikke noe slør, verken for å dekke til eller illustrere. Det er slik det er, og da skal vi gi en veldig grundig orientering for Stortinget og trekke Stortinget med på den måten som det høver seg.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-11-08:
Jeg mener at med denne enorme utfordringen som vårt land og i grunnen hele verden står overfor, å finne varige teknologiske løsninger på utfordringene ved utslipp av CO2, så må man ha en kraftig politisk vilje og definere seg store mål. Det har Regjeringen gjort. Det ville etter mitt skjønn være lite ambisiøst om vi skulle ha gått etter alle mulige innvendinger og begrenset ambisjonene før vi lanserer dem. Vi har gjort dette på en måte der vi setter et klart mål. Vi registrerer nå at EU deler dette målet. Vi registrerer at EU møter oss med interesse, fordi vi ligger i forkant i erfaring på dette området. Vi ligger i forkant fordi vi har startet tidlig. Summen av det er at jeg er enig med statsministeren i at dette skal vi få til, fordi det er Norges, Europas og hele verdens felles utfordring. Kanskje ligger mellom 30 og 50 pst. av svaret der. Så får vi ta det skritt for skritt og ha ambisjonene med oss når vi håndterer de terminene vi har i forhold til EU.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-11-08:
Jeg vil be om respekt for at dette ikke er mitt fagområde som statsråd. Det skal komme gode svar på det fra de ansvarlige statsrådene. På kvotesiden er det finansministeren. Jeg vil samtidig si at Norge ved gjennomtenkningen av og framlegget til klimakvoteloven har valgt å definere et ambisiøst utgangspunkt. Vi har valgt vår referanseperiode, og vi har valgt å stile mot et system der alle skal måtte betale for kvoter. Det det handler om nå, er å kunne koble oss på det europeiske systemet. Det må gjøres på en måte som EU aksepterer. Det har vi hatt grundige forhandlinger om, og vi har kunnet legge fram et opplegg som vi mener skal kunne gi oss den løsningen. Så skjer det samtidig normale høringer og normal kontakt med ESA, og i den perioden vil vi selvfølgelig gå inn og være lyttende og sikre at det systemet som kommer, blir så godt som mulig.
Erna Solberg (Høyre), 2007-11-08:
Jeg har tenkt å komme tilbake til CO2-fangst senere. Jeg har lyst til å komme med en refleksjon etter å ha hørt redegjørelsen som ble gitt på tirsdag, og det er at det synes som om Regjeringens standpunkt og gjennomføring av klimaspørsmål er helt avhengig av at det kan skje i samarbeid med andre europeiske land gjennom EU. Den redegjørelsen statsråden gav, var en redegjørelse som beskrev at det på alle viktige treffpunkt faktisk er EU som er virkemidlet, også for å gjennomføre klimapolitikk på verdensbasis, som vi ønsker. Jeg skulle gjerne be utenriksministeren kommentere om det ville vært mulig å gjennomføre vår klimapolitikk uten at EU hadde laget et CO2-kvotehandelssystem, uten at EU var samtalepart, og uten at de la til grunn f.eks. den politikken de gjør nå.
Erna Solberg (Høyre), 2007-11-08:
Regjeringen har ikke på noe tidspunkt i denne prosessen informert Stortinget, annet enn etter initiativ fra Stortinget selv. Det synes jeg er betenkelig. All informasjon har kommet fordi man har forlangt å bli informert. Derfor blir også Regjeringens nyvunne uro litt spesiell. Jeg opplever at grunnen til at vi nå har fått denne debatten, er at statsråd Haga benyttet anledningen til å skylde på EU. Hun tar ikke selvkritikk for det som er hovedkjernepunktet i denne saken, nemlig at dette tar tid fordi Regjeringen selv ikke helt har visst hva den drev på med, da den satte i gang denne prosessen. Man skrev altså til Stortinget i april at «dersom statsstøtte imidlertid skulle bli aktuelt» – på et tidspunkt hvor alle visste at man sannsynligvis måtte ha statsstøtte, men man levde i en verden hvor statsstøtten ikke var avklart. Og nå er de spørsmålene ESA stiller til statsråden, også knyttet til hvilken statsstøtte som kommer i fase 2, og Regjeringen har ikke svar på dette. Derfor har vi trøbbel.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-11-08:
Det har blitt et kjennetegn ved Regjeringens energipolitikk at en har gitt bombastiske løfter som en ikke har skaffet seg handlingsrom i forhold til EU og ESA til å gjennomføre. Vi som var i valgkampen som representanter for de daværende regjeringspartiene, ble fortalt at det var et spørsmål om vilje å gjennomføre et industrikraftregime som skaffet industrien billig kraft. Nå vet vi at statsråden har returnert fra Brussel med klar beskjed om at det kan en ikke gjennomføre, og nå skal Regjeringen i tenkeboksen. Likeså ble det når det gjelder Mongstad, gitt bombastiske garantier når det ble stilt spørsmål om EUs mulige holdning til dette. Vi fikk bl.a. i debatt med utenriksministeren klar forsikring om at opplegget skulle gjennomføres slik som det var beskrevet. Finansministeren sa at hun med hånden på hjertet kunne garantere at Mongstad står klart med renseanlegg i 2012. Kan utenriksministeren i dag slutte seg til en slik garanti?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-11-08:
Det er velkjent at Mongstad-kompromisset var resultat av en knallhard intern kamp i Regjeringen. Det som nå avtegner seg, er en konstruksjon som en ikke hadde kvalitetssikret, og som en heller ikke sørget for fra dag én å følge opp slik at den kunne gjennomføres. Resultatet er at ESA nå etterspør informasjon som burde ha blitt gitt for lenge siden. Statsråden sier resultatet kan bli en tidkrevende og forsinkende prosess. Dermed framstår Kristin Halvorsens garanti, med hånden på hjertet, om at dette skulle realiseres i 2014 på Mongstad, som en krydring av et nederlag SV måtte tåle når en ikke fikk rensing og utbygging samtidig. Det framstår som det, og ikke som et løfte eller en ambisjon om å realisere dette i 2014. Kan statsråden forstå at opposisjonen følte seg lurt når våre gjentatte spørsmål om hvorvidt dette var forankret i forhold til ESA/EU, ble besvart med et absolutt ja?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-11-08:
La meg for det første si at jeg er helt uenig i at Regjeringen på noen måte bidrar til å overdramatisere. Vi ble bedt av representanten Solberg om å komme til EØS-utvalget og orientere om status i dette arbeidet. Der var vi for 14 dagers tid siden og orienterte, og tok sjølsagt utgangspunkt i det som da var situasjonen, og som fortsatt er situasjonen. Jeg mener det er riktig å holde Stortinget orientert om den reelle utviklingen. Når det gjelder spørsmålet om norsk næringsliv knyttet til Mongstad, vil representanten være kjent med at det der er utviklet et interessant industrielt samarbeid med ulike aktører. Det er disse aktørene vi nå har videre samtaler med, med sikte på en investeringsbeslutning i første kvartal 2008. Hvordan dette til sjuende og sist vil ende, gjenstår å se, men man vil jo under alle omstendigheter vite at StatoilHydro(presidenten klubber) er den sentrale aktøren i dette arbeidet. (presidenten klubber)
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-11-08:
Jeg tar til etterretning at representanten Solberg gjerne skulle sett at Stortinget hadde vært ytterligere orientert i hele denne prosessen. Da kan jeg bare si fra mitt ståsted her, at da får vi prøve å gjøre det bedre seinere. Jeg skal sjølsagt komme til Stortinget ved alle de anledninger jeg blir bedt om, slik jeg gjorde da representanten Solberg tok initiativ til en orientering i EØS-utvalget. Når det gjelder påstanden om sjølkritikk eller om å skylde på noen, mener jeg det ikke er grunn til å ta noen sjølkritikk for Regjeringa i denne saken. Det er heller ingen grunn til å «skylde på EU», som det blir sagt her. Vi kunne gjerne ha ønsket oss at situasjonen kunne ha vært en annen når det gjelder regelverksutvikling, men det er noe helt annet. Spørsmålet om statsstøtte er fryktelig komplisert, og representanten Solberg har sikkert lest notifikasjonen – man tar primært utgangspunkt i en notifikasjon som baserer seg på staten som markedsaktør.(Presidenten klubber.) Da er situasjonen i forhold til statsstøtte annerledes enn om man notifiserer etter andre hensyn. (Presidenten klubber.)
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-11-08:
Svaret på det konkrete spørsmålet er definitivt nei, det er overhodet ikke tema i diskusjonene med ESA. ESAs utfordring er at de må basere seg på det som er gjeldende regelverk i EU i dag. Det går så en politisk prosess som man godt kan si ligger i forkant av regelverksutviklingen. Det er nettopp ESAs dilemma. Vi prøver så å argumentere overfor ESA om at det er viktig at de bruker sitt skjønn. Vi forstår at de må jobbe ut fra eksisterende regelverk, men vil at de også legger inn en god dose skjønn slik at de greier å ta høyde for den politiske prosessen som går i EU – altså en politisk prosess som er meget positiv, sett med våre øyne. Vi er opptatt av at vi skal få viktige CCS-prosjekter opp å stå så raskt som mulig.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-11-08:
Jeg er stolt av å sitte i en regjering som tar store grep knyttet til CO2-håndtering. I motsetning til den forrige regjeringa, som ikke tok noen grep i forhold til dette, har en nå en regjering som virkelig tar offensive grep. Det er krevende å gå i front. Vi pløyer ny mark på dette området. Det er krevende i forhold til EØS-regelverket, det er krevende teknologisk. Men vi går inn i dette med den største entusiasme og iver – en iver som hele regjeringa står bak, sjølsagt – og med det klare siktemål at vi skal greie å følge opp de store ambisjonene som er nedfelt i Mongstad-avtalen. Det er stramme tidsløp, men for å si det så enkelt: Det krever klimautfordringene.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2007-11-08:
Når det gjelder Mongstad, er Statoil det dominerende selskapet, og det selskapet som vi har inngått avtale med. Det er i bunn og grunn Statoil, nå StatoilHydro, som er grunnlaget for utviklingen av Mongstad, og så skal vi se hvilke andre aktører vi vil ha med oss på sikt. Det er så norsk som det kan få blitt. Når det gjelder Kårstø, er vi i ferd med å klargjøre konkurransegrunnlaget. Når konkurransegrunnlaget er klart, tar jeg gjerne en drøfting med representanten. Så vil det være opp til norsk næringsliv hvordan de vil forholde seg til konkurransegrunnlaget. Dette er i arbeid, og det kommer rundt neste sving.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-11-08:
For en som er i mindretall i eget parti når det gjelder synet på EU, var det iallfall hyggelig at det så ut som om statsråden hadde en god tid i Brussel da hun var der. Det som kanskje er mer bekymringsfullt, er det som kom ut av møtet. Fra Kristelig Folkepartis side er vi glade for den klare vurdering som statsråden nå gjør – at man vil orientere Stortinget fortløpende i sakens anledning. Mitt spørsmål knytter seg til hva som er den nærmere problemstilling i ESA og i kommisjonen. Vi vet at CO2-håndteringsoppdraget er gitt til StatoilHydro uten at det har vært konkurranse. Mitt spørsmål er: Er det dette som i særlig grad opptar kommisjonen? Og: Har Regjeringen undervurdert den problemstillingen?
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2007-11-08:
Verden blir mindre, vi reiser mer, og grensene er mer åpne – mellom land og på Internett. Dette gir oss nye utfordringer i bekjempelsen av kriminalitet. Grenseoverskridende kriminalitet påfører enkeltmennesker og samfunn store økonomiske tap. Den kan være med på å undergrave trygghet og stabilitet i hverdagen, og den er avansert og profesjonalisert i en slik grad at det kan være ytterst komplisert å avdekke den. Dette innebærer at man hele tiden må videreutvikle effektive mottiltak. Det er viktig at Norge er med i internasjonalt samarbeid på justisfeltet. Til representanten Aspaker vil jeg si at Norge og Regjeringen er offensive på dette området. Blant de flernasjonale arenaene er Europa, og dermed EU, viktig. EUs samarbeid på det bredere justispolitiske området, også de delene som er omfattet av Schengen-samarbeidet, er preget av betydelig utvikling. Det utvikles nytt regelverk, og det tas nye politiske initiativ. Vår avtale med EU om deltakelse i Schengen-samarbeidet er den viktigste og den mest omfattende justispolitiske avtalen vi har av denne karakter. Politiets muligheter til å forebygge og oppklare kriminalitet er bedret etter at Norge har inngått avtale med EU om å delta i både Europol og Eurojust, som er EUs samarbeidsorganer for politiet og påtalemyndighetene. Vi er også knyttet til EUs konvensjoner om rettslig bistand i straffesaker. Slik har vi nå både rettslige hjemler og nødvendig apparat til å oppklare saker om organisert kriminalitet. Ved at vi også deltar i EUs organ for koordinering av ytre grensekontroll, Frontex, er vi med på et viktig arbeid med å hindre kriminalitet over landegrensene. Arbeidet med organisert, grensekryssende kriminalitet har nå betydelig prioritet i EU. Kampen mot narkotikasmugling, menneskehandel og prostitusjon samt hvitvasking av utbytte fra slik kriminalitet, må skje i en internasjonal sammenheng. Internett har også gitt oss store utfordringer når det gjelder bl.a. overgrepsbilder av barn. Den store saken som er under oppseiling, og som stammer fra Australia, er et eksempel på hvor viktig det er med samarbeid mellom landene for å få resultater. Nylig har EU vedtatt å gjennomføre deler av den såkalte Prüm-konvensjonen, som gir adgang til en raskere og mer omfattende utveksling av politiinformasjon mellom landene. Det dreier seg ikke minst om å dele informasjon fra DNA- og fingeravtrykksregistre. Dette gir muligheten for å oppklare alvorlig kriminalitet. Det samarbeidet som Prüm-konvensjonen legger opp til, innebærer en klar forbedring av mulighetene for det grenseoverskridende politisamarbeidet i forhold til dagens muligheter. Regjeringen ønsker at Norge skal knytte seg til dette samarbeidet. Fra norsk side arbeider vi også målrettet for å få til avtaler med EU og enkeltland om overføring av soningsfanger, slik at disse kan flyttes fra norske fengsler til fengsler i sine hjemland.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2007-11-08:
Dette har vært en bra debatt. Jeg synes det har kommet fram mye interessant i debatten. I går kunne vi lese i en større regionsavis at EU ønsker å invitere Norge med på overvåking. EU ønsker å innføre nye ordninger for kontroll av personer som flyr fra Norge til EU, og for så vidt også til alle andre land som ikke er en del av EU. Bakgrunnen er at man ønsker å følge bedre med på hvem som reiser hvor i Europa. Forslaget legger opp til at Norge, som ikke er et EU-land, også må innføre denne ordningen. Regelverket legger videre opp til at alle som flyr fra Norge til en hvilken som helst by i EU, må utlevere en rekke opplysninger, bl.a. kredittkort, reisefølge, telefonnummer og e-postadresse, i tillegg til flere andre opplysninger. Alle disse opplysningene kommer i tillegg til de andre sikkerhetstiltakene som allerede er etablert på flyplassene. Regelverket legger videre opp til at opplysningene skal lagres i 13 år før de kan slettes. Stortinget behandlet i vår en sak om sikkerhetskontroller ved norske flyplasser. En samlet komite sa i sine merknader følgende: «Komiteen er likevel ikke overbevist om at et utvidet omfang av denne typen tiltak i transportsektoren er en del av en ønskelig samfunnsutvikling, og stiller seg i utgangspunktet negativ til eventuelle ytterligere skjerpelser i sikkerhetskontrollen dersom ikke trusselnivået tilsier dette.» Fremskrittspartiet hadde også et forslag, som vi dessverre ikke fikk flertall for, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen om at utvidet sikkerhetskontroll av flypassasjerer og ytterligere restriksjoner vedrørende håndbagasje ikke gjennomføres før en grundig vurdering av nåværende opplegg er gjennomført, og før konsekvenser av eventuelle nye tiltak også er vurdert i forhold til personvern og service.» Et slikt omfattende forslag som EU nå legger opp til overfor i hovedsak norske innbyggeres reisebevegelser til og fra EU, bør norske myndigheter arbeide aktivt for å avvise, dvs. at Norge gjennom innpassing i EØS-avtalen må behandles som EU-land, slik det også skjer innenfor Schengen-avtalen. I forhold til personvernet er også et slikt opplegg svært betenkelig; personvernet angripes på stadig nye områder. Også i forhold til reisetid og kostnader ved reiser er dette betenkelig. Kostnadene som myndigheter og flyselskap får, vil bli overført til reisende, og innhenting av slike opplysninger fra reisende som eventuelt ikke har meldt fra på forhånd, vil kunne medføre store forsinkelser på flyplassene. Jeg håper derfor at utenriksministeren kan utdype hva han mener om dette forslaget som nå er fremmet. Vil han arbeide for å hindre at ordningen blir gjort gjeldende for personer som skal reise mellom Norge og EU, og er han enig i at dette er et angrep på den enkeltes personvern?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-11-08:
Det har vært en interessant debatt. Men jeg synes ikke en debatt om denne redegjørelsen om EU kunne gå uten at man snakket litt om forskning og kanskje om høyere utdanning, men spesielt om forskning, og det finner jeg ikke så veldig mye spor av. Samtidig vet vi at det kanskje er der løsningen på mange av de overgripende problemene ligger. Det er et faktum at vi i Norge for neste år budsjetterer med ca. 1 milliard kr til EUs sjuende rammeprogram, og vi bruker opp mot et par hundre millioner kroner på andre prosjekter som også EU styrer. Det er kanskje på de områdene man virkelig finner vekst, i hvert fall når det gjelder norsk forskning. Så mye av det styres faktisk av EU, og norske forskere må søke seg inn mot EUs programmer for å finne finansiering. Det er det også grunn til å understreke at de gjør – med ganske stor suksess. En foreløpig evaluering av EUs sjette rammeprogram viser at vi har deltatt i ca. 830 prosjekter. Det er snakk om 4 500 norske forskere som deltar i prosjekter som går i mer enn 100 land. Det er egentlig en ganske imponerende suksessrate, og vi får til dels mer igjen enn det vi yter inn i programmene. Det hadde kanskje da vært nyttig å ha en stemme inn der man faktisk gjør de store prioriteringene med hensyn til hva man skal satse på. Det får vi ikke uten å være med. Forskning er ganske internasjonal i sin karakter. Bedrifter går ut og henter ideene der de finner dem, og dette flyter stort sett over landegrensene. Det er også en kamp om talentene. Der tror jeg vi skal merke oss at EU har store ambisjoner om å gjøre Europa konkurransedyktig, og forskning og høyere utdanning er svært sentralt. Det må vi ikke bare følge med stor interesse, men delta aktivt i, og vi burde slik sett ikke bare være fornøyd med å sitte og delta gjennom EØS. Jeg håper derfor at utenriksministerens utelatelse av forskning i redegjørelsen ikke var et tegn på at man ikke har ambisjoner på området, men at man kanskje kommer sterkere tilbake til det i senere vurderinger. EU tar ikke noe hvileskjær på forskningsområdet. Snarere tvert imot, de har meget høye ambisjoner, og dette bør vi også delta i.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-11-08:
Våren 2005 ble det vedtatt en startbevilgning til det såkalte IFI2-bygget ved Universitetet i Oslo. Poenget var å samle et informatikkmiljø som hadde dårlige lokaliteter, og det var viktig også for den faglige utviklingen. Siden har byggeprosjektet blitt dyrere enn forutberegnet. Departementet redegjør i proposisjonen for hvorfor bygget blir dyrere. Det er flere årsaker til det. Det viser seg at det har blitt et gap mellom det som er den kompenserte pris- og lønnsutviklingen, og det som er den reelle pris- og lønnsutviklingen. Det gapet tilsvarer ca. 100 mill. kr. Det er også slik at opposisjonen i komiteen har ønsket å uttrykke at det nå er flere bygg som står i omtrent samme situasjon som IFI2-bygget, nemlig at de får høyere kostnader enn forutberegnet. Det betyr at det er vanskeligheter både med å få satt i gang bygging og ikke minst gjennomføre bygging. Derfor har opposisjonspartiene gått inn på en merknad der vi sier at det er grunn til å vurdere om også andre prosjekter i samme situasjon skal gis rom for tilsvarende tilleggsbevilgning. Det er en enstemmig komite som går inn for å øke kostnadsrammen ved informatikkbygget ved Universitetet i Oslo til 1 080 mill. kr.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-11-08:
Jan Tore Sanner er en klok mann med mange kloke standpunkter, og de ble også referert til av statsråden. Jeg vil bare henlede oppmerksomheten på det som faktisk står i merknaden, nemlig «at det er grunn til å vurdere» å gi det samme rom for tilleggsbevilgninger også til andre prosjekter som nå rett og slett står i stampe fordi byggekostnadene og til dels prosjekteringskostnadene har blitt mye høyere enn planlagt. Jeg vil understreke at det som står i merknaden, er at det ikke skal være noen automatikk i økte bevilgninger til bygg, men at man egentlig bare skal gjøre den samme vurderingen som statsråden og departementet har gjort i forhold til nettopp IFI2. Spørsmålet mitt er: Hva skal til for at den type vurderinger blir gjort også for andre bygg? Kan statsråden si noe om hvorvidt det er andre bygg som nå er til vurdering, nettopp i forhold til spørsmålet om eventuelle tilleggsbevilgninger?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-08:
Jeg vil i all hovedsak slutte meg til det saksordføreren uttrykte på en glitrende måte. Dette er på mange måter en gladsak, for den viser at Regjeringen tar inn over seg at den ekstraordinære kostnadsveksten i byggesektoren vil medføre at en del av de prosjektene innenfor UH-sektoren som blir langt dyrere enn først planlagt, trenger tilleggsbevilgninger. Det er mange offentlige bygg som er i tilsvarende situasjon. Det som statsråden her foreslår, er egentlig i tråd med det som Regjeringen også foreslo og som også fikk tilslutning fra et enstemmig storting når det gjaldt Halden fengsel. Dette er en utvikling som er veldig positiv, og jeg er glad for at en samlet opposisjon også sier at de vil vurdere hvorvidt dette skal være et prinsipp som legges til grunn for andre bygg i sektoren som har tilsvarende utfordringer. Jeg har et eksempel fra mitt eget fylke, Vestfold, hvor Høgskolen i Vestfold har blitt vedtatt sammenslått, men på grunn av den ekstraordinære kostnadsutviklingen står prosjektet i fare fordi man ikke har fått bekreftet tilleggsbevilgninger i størrelsesordenen 41 mill. kr. Det er selvfølgelig hjelp i at Fremskrittspartiet legger inn 41 mill. kr til Høgskolen i Vestfold i sitt alternative budsjett, men det ville vært mer hjelp i om regjeringspartiene hadde vært med på å vurdere hvorvidt dette er et prinsipp som man skal legge til grunn også for øvrige bygg, og ikke bare informatikkbygget ved Universitetet i Oslo. Jeg håper regjeringspartiene bidrar til en slik avklaring veldig raskt, særlig for de byggeprosjektene som står og venter og bare trenger denne ene beslutningen for å komme i gang. Det er viktige bygg. Det er bygg som det i stor grad har vært kjempet for lokalt i lang tid, så det er en nødvendig avklaring. Sånn sett er Fremskrittspartiet glad for innstillingen i denne saken, men vi håper også at vi får en mer helhetlig vurdering fra Regjeringens side.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-08:
Jeg regner med at statsråden har fått med seg at opposisjonsmerknadene er relatert til den ekstraordinære kostnadssituasjonen vi har i byggemarkedet. Det er altså ikke slik at man ved enhver overskridelse skal ha mulighet til å komme til departementet og be om mer penger. Men merknadene er altså relatert til denne spesielle situasjonen som medfører at statsråden har den innstillingen hun har til byggeprosessen ved informatikkbygget ved Universitetet i Oslo. Jeg tror ikke avstanden er så stor som statsråden forsøkte å få det til. Jeg regner med at statsråden egentlig er enig i det. Når man skal se dette i en sammenheng, er forutsigbarhet og fremtidsplanlegging veldig viktig for alle disse prosjektene, som ofte har stått på vent veldig lenge. Da vil jeg utfordre statsråden direkte: Når vil statsråden legge frem en fullstendig oversikt over hvilke bygg i sektoren som er prioritert på en slik måte at vi nær sagt kan være garantert utbygging, og hvilke prosjekter vil ikke ligge på den listen? Det er også relatert til det representanten Ljunggren sa, at alle prosjekter må ses på som en helhet.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2007-11-08:
Hvis enigheten er så stor, kunne kanskje regjeringspartiene ha vurdert å være med på komiteens mindretallsmerknad. Men det er en annen sak. Jeg registrerte at statsråden på en glimrende måte unngikk å svare på mitt spørsmål. Det var altså knyttet til når vi kunne forvente en helhetlig plan for prioritering av disse prosjektene og en vurdering av hvorvidt man skal be om tilleggsbevilgning eller ikke. Representanten Anna Ljunggren, og for så vidt også statsråden, sa at dette er prosjekter som må ses i en helhetlig sammenheng. I svaret til representanten Eriksen Søreide sa statsråden at vi må vurdere dette fra sak til sak. Det gir en forsvinnende liten forutsigbarhet for utbyggingsprosjektene, som i stor grad har stått og ventet veldig lenge på å bli realisert. Så jeg vil utfordre statsråden nok en gang på dette. Når kan vi forvente en helhetlig gjennomgang og en plan for hvilke bygg i sektoren som kan forvente å få denne typen tilleggsbevilgninger, som vil være helt nødvendig hvis man skal kunne realisere dem?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2007-11-08:
Det er ingen tvil om at det går godt her til lands. Det er stor etterspørsel i byggemarkedet etter materiell og etter arbeidskraft. I både privat og offentlig sektor bygger vi som aldri før. Konsekvensene er selvfølgelig at kostnadsveksten i byggenæringen flyr i været. Nytt informatikkbygg ved Universitetet i Oslo ble vedtatt av Stortinget våren 2005, og først to år senere startet byggearbeidet. I mellomtiden hadde vi i byggebransjen en kostnadsøkning som førte til at budsjetterte midler ikke var nok. Mindretallet, som er opposisjonen, mener at det er grunn til å vurdere også andre planlagte eller igangsatte byggeprosjekter i universitets- og høyskolesektoren. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ønsker ikke å støtte mindretallet. Vi mener at vi har et ansvar for å holde markedet tilbake. Vi ønsker ikke å gi «go»-signal for alle prosjekter – det er det vi måtte gjøre hvis vi i utgangspunktet bare skulle gå for alle bygg innenfor universitets- og høyskolesektoren. Vi må se ethvert byggeprosjekt i statlig regi i en helhet. Vi forutsetter at de statlige byggeprosjektene som blir framlagt for Stortinget, tilsvarer kalkylene i en eventuell kostnadsvekst. Vi bør avsette nok reserver som tar høyde for endringer i markedet. Men vi kan ikke se bort fra at det i spesielle tilfeller kan komme viktige byggeprosjekter, som informatikkbygget, som fra Regjeringens side blir prioritert. Men i utgangspunktet mener vi at alle statlige byggeprosjekter er prosjektert med de midlene som trengs. Jeg vil gi ros til fornyings- og administrasjonsministeren for å ta tak i denne saken, og regjeringspartiene slutter seg til proposisjonen.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-08:
Kor stor ueinigheita er, kan ein jo stille spørsmål ved. Eg oppfattar nyansane i det komiteleiaren sa, at ein ber om at ein vurderer ei utviding av kostnadsrammene. Det er det Regjeringa har gjort når vi kjem til Stortinget og ber om auka kostnadsrammer for IFI. Så må dette vurderast frå sak til sak. Som eg viste til, har Statsbygg i kvar einaste sak ein gjennomgang med fokusering på både prosjektstyring og det å få tak i fleire entreprenørar, slik at vi får konkurranse om anboda, og ein har ikkje minst ei månadleg rapportering. Men eg oppfatta vel at representanten Anundsen ville gå noko lenger, at ein nesten skulle innføre ein automatikk i å be om auka kostnadsrammer når ein fekk ei økonomiutfordring knytt til mangel på konkurranse og press i byggjenæringa. Eg oppfattar det som ein meiningsforskjell mellom komiteleiaren og representanten Anundsen. I så måte er eg meir einig med komiteleiaren enn med Anundsen i denne saka.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-08:
Eg er veldig glad for denne presiseringa frå representanten Eriksen Søreide. Det er slik eg òg oppfattar merknaden, men i og med at det var ein viss meiningsforskjell i innlegga, synest eg det er greitt å få det presisert også frå komiteleiaren. Eg er einig med komiteleiaren. Det Regjeringa gjer, er nemleg å vurdere dei ulike prosjekta. Vi ser på om det er behov for å kome til Stortinget og be om ei auka kostnadsramme, eller om ein klarer å få ned kostnadene anten ved å sjå på styringa av eit prosjekt, få inn fleire tilbydarar eller til og med kutte i eit prosjekt, sjølv om det sjølvsagt er lite ønskeleg, sett både frå vår side og frå brukarane si side. Dette vurderer vi frå sak til sak. Eg kan ikkje her og no kome med ei liste og gi ein garanti for at vi kjem med fleire, nettopp med tanke på det som både representanten Jan Tore Sanner og eg er opptekne av, at vi no ikkje skal gjere meir som fører til at vi får eit ekspansivt budsjett for 2008. Vi fokuserer på rente. Vi fokuserer på kronekurs. Då er det viktig å halde seg til den budsjettramma som Regjeringa har lagt for budsjettet for 2008.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2007-11-08:
Den planen er presentert i statsbudsjettet for 2008. Der står det kva slags byggjeprosjekt som har finansiering for 2008. Utover det ligg det til Regjeringa å ta stilling til om ein får utfordringar undervegs, f.eks. i form av ei kostnadsoverskriding, som gjer at ein må gjere dei vurderingane som eg har gjort greie for. Det er ei budsjettsak. Det presenterer Regjeringa for Stortinget i budsjettsamanheng. Då får vi anledning til å gjere det i revidert til våren, og vi har ny budsjettrunde neste haust. Det er på den måten vi presenterer byggjesaker. Kjem det opp heilt ekstraordinære ting, som IFI2 er, kjem det ei eiga sak til Stortinget. Men det er det heilt umogleg å ha ei oversikt over på det noverande tidspunktet. Det er presentert for Stortinget og ligg i budsjettet for 2008.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-03-05:
Jeg vil takke statsråden for et ryddig og tydelig svar, som jeg vil knytte noen bemerkninger til. For det første synes jeg det er bra at vi nå får en evaluering av de politimetodene som er innført. Det vil gi oss viktig tilbakemelding om hva vi har fått til, og hva vi skal lære av det. For det andre er jeg helt ut enig i at det er viktig å se på hvordan man håndterer informanter og dokumenter. Dette var i sin tid knyttet til debatten i Stortinget om straffeprosessloven § 242a. Så oppfatter jeg det slik at statsråden sier at han ikke vil gjøre det nå. Når statsråden først setter ned dette utvalget, vil jeg nok sterkt oppfordre ham til å la trinn tre i utvalgsarbeidet være å se på lovregulering av infiltrasjon og provokasjon. Det ble allerede gjort et slikt arbeid av det utvalget som førte fram til stortingsbehandlingen i 2005. Så det er gjort noe arbeid. Jeg sier ikke at det er det man skal kopiere, men jeg får uttrykke meg på en litt ettertenksom måte og si at vi i Norge nødig gjør noe før vi er helt nødt til det. Ut fra min politiske erfaring vet jeg at det er en fordel å gjøre noe før man er helt nødt til det. Jeg kjenner godt til de strukturer i vårt samfunn som gjør at man får disse forsiktighetsrefleksene. Man kan si noe positivt om det. Det betyr at man skal ile langsomt når det gjelder viktige spørsmål. Men så kan man si noe negativt om det også, og det er at man ofte kommer litt bakpå. Grunnen til at jeg nå vil oppfordre statsråden til å ta med det tredje punktet om infiltrasjon og provokasjon i tillegg til de to utmerkede oppdragspunktene til det nye metodeutvalget, som jeg fullt ut støtter, er at vi ikke bør komme i en situasjon der man risikerer å tape en sak eller bli påført annen skade eller tap. Jeg forutsetter og er helt enig med justisministeren i at når man gjennomgår lovgivningen her – vi har også erfaringer fra andre land – så skjer det på en slik måte at de som skal bekjempe kriminaliteten i lovens navn, har en ramme som også er håndterbar. Det tror jeg nok at vi skal være i stand til å gjøre. Jeg tror også det er et håndslag til dem som skal gjøre jobben på vegne av rettsstaten, at de vet at rettsstaten har gitt dem et lovmessig grunnlag for det. Det er ikke fordi det i og for seg er noe galt med det vi bevisst har valgt til nå, nemlig Riksadvokatens rundskriv og det som også statsråden viser til, domstolspraksis opp til Høyesterett, men fordi jeg tror at det å være på høyde med tiden også er av og til å være forut for den. I tillegg til å takke for et ryddig og konstruktivt svar og for et viktig utvalg vil jeg sterkt oppfordre statsråden til å ta med en lovregulering av metodene infiltrasjon og provokasjon som et tredje punkt i utvalgets arbeid.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-05:
Jeg skal være veldig kort. Jeg tar med meg det signalet når vi nå skal jobbe med mandat for utvalget. Jeg oppfatter det sånn at vi i stor grad er enige om behovsbeskrivelsen. Men samtidig skjer det mye på metodefeltet, og det er viktige og presserende oppgaver som skal løses. Jeg mener også at vi skal ile varsomt, slik at vi passer på at en lovfesting av metodene ikke blir en begrensning i politiets muligheter for å drive effektiv etterforskning. Dette er krevende materie å gå inn i, men jeg syns representanten ved sin interpellasjon nettopp tydeliggjør hva slags seriøs behandling nettopp dette bør underlegges. Departementet jobber nå aktivt med spørsmålene om dokumentinnsyn, som jo er kjent for Stortinget. Riksadvokaten har i brev til Justisdepartementet foreslått umiddelbar lovendring knyttet til siktedes adgang til dokumentinnsyn. Dette er forslag som nå er på høring, eller har vært på høring, og Justisdepartementet arbeider med oppfølgingen av dem. Det nye metodeutvalget som skal oppnevnes, bør få i oppdrag å foreta en mer samlet gjennomgang også av regelen om dokumentinnsyn. Men det er slik her – som det vel er på de fleste felter – at vi får ta noe av gangen, og det som jeg mener har vært mest presserende nå, er å få på plass reglene for dokumentinnsyn, noe jeg har oppfattet at Stortinget også har vært opptatt av. Det er det vi nå prioriterer å få levert til Stortinget så raskt det lar seg gjøre.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-05:
Jeg vet ikke om jeg kan bidra til noe mer lys i debatten, men jeg har bare lyst til å oppklare noen uklarheter som jeg syns man tar oss til inntekt for når Fremskrittspartiet og regjeringspartiene ønsker å tilnærme seg dette på den måten som en gjør. Aller først: Hvis det er slik at man skal telle til tre hver gang man står i en situasjon og mener at her er det behov, og representanten Dørum i 1995 ble klar over problemstillingene, undrer jeg meg litt over at man ikke tenkte så langt da man hadde fem–seks år på seg i Justisdepartementet til å komme med forslagene. Det er jo ikke slik det er. Som jeg sa i mitt innlegg, ønsker vi nettopp å gjøre et ganske betydelig arbeid i forhold til det å etterkontrollere metodene. Jeg har sagt at jeg prioriterer denne våren i forhold til Stortinget å gjøre det som Stortinget også har vært opptatt av med hensyn til å lage klare regler når det gjelder dokumentinnsyn, slik at ikke politiet rammes unødig. Det er et veldig godt eksempel på bestemmelser og rettspraksis hvor vi nettopp må være særlig varsomme når vi utformer reglene, slik at det ikke får utilsiktede virkninger. Erfaringene våre i forhold til dokumentinnsyn er jo et veldig godt eksempel på hvor viktig det er at vi lager regler som gjør politiet i stand til å bruke metodene, og i stand til å forvalte dem. Jeg mener det er de problemstillingene jeg har prøvd å trekke opp når det gjelder infiltrasjon og provokasjon, ikke det som representanten Syversen forsøkte å tillegge meg, at vi ikke skulle tåle en diskusjon. Snarere tvert imot, holdt jeg på å si, det er jo det vi inviterer til, og, som også representanten Nistad var inne på, det er jo det man tar seg tid til og ønsker å ha. For hvis vi skal begynne å lovregulere infiltrasjon og provokasjon, må det, når man skal legge rammene for det, være rammer som man faktisk kan bruke, og som man forstår, og som etter min mening gir politiet det rommet som er nødvendig for å være effektive i kampen mot organisert kriminalitet, slik at vi ikke lager oss lovregler bare for å ha gjort det og så lener oss tilbake, og så ser politiet plutselig at man har fått hjemler som innskrenker mulighetene til politiet. Den debatten skal jeg mer enn gjerne ta ute i det offentlige rom – ja, det er jo derfor jeg svarer slik i Stortinget i dag. Så jeg vil sterkt avvise at vi på noen som helst måte er imot å ta denne debatten. Jeg tror det er viktig – jeg sa også innledningsvis at det er viktig at denne debatten reises. Men da må vi få lovregler og en prosess rundt lovreglene som bidrar til å gjøre politiet mer effektivt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-05:
Jeg vil bare si innledningsvis at en av de store utfordringene, som jeg ikke kom inn på i innlegget mitt, er at de som utsettes for voldtekt og seksuelle overgrep, opplever at møtet med rettsprosessen er nye overgrep. Det tar vi sikte på å komme med tiltak rettet inn mot, for vi kan ikke være tjent med at de som utsettes for denne type overgrep, føler det som så belastende å gå gjennom strafferettssystemet at de velger å avstå fra det. Det er oppfølgingen av en av disse arbeidsgrupperapportene. Så spør representanten Chaudhry meg om obligatorisk grensesetting i skolen, slik jeg forstår ham. Jeg mener det er avgjørende viktig at vi har en norsk skole – og for så vidt også andre typer aktiviteter rettet inn mot å lære hvordan man skal håndtere voksenlivet sitt, særlig – som er klar i forhold til grensesetting. Jeg tror nok at det som skjer i skolen, er rimelig klart i forhold til dette med seksuelle overgrep. Men det kan være at det er mer å hente i forhold til dette. Da tenker jeg særlig på den volden som rammer kvinner og barn i nære relasjoner. Dette er jo ikke bare et spørsmål om grensesetting, men om å gi barna i norsk skole som opplever denne type overgrep, enten som vitne eller som sjøl blir utsatt for overgrep, anledninger til og arenaer for å kunne si ifra. Det er en oppgave som jeg mener bl.a. Statssekretærutvalget, som vi nå har nedsatt, skal se på, slik at man kan bidra til at flere rapporterer om overgrep. Jeg mener at hovedutfordringen faktisk ligger der. Så spør interpellanten meg om min kontakt med Oslo-politiet. Det er helt riktig at jeg har kontakt med Oslo-politiet, og jeg har også hatt kontakt med den politiske ledelse i Oslo i forhold til denne saken, men også i andre saker – uformelt og formelt. Det har ingen hensikt at man her sitter på hver sin tue og sier at dette er ditt ansvar, eller at dette er bare mitt eller vårt ansvar. Men det blir gjerne slik i media at dersom man påpeker andres ansvar, er det det som blir tatt med – ikke det at man sjøl også understreker sitt eget ansvar. Men det er maktpåliggende for oss hvis vi skal skape mer trygghet i Oslo, at man får opp det ansvaret som ligger lokalt. Det har vi diskutert her i salen før, knyttet til skjenkebestemmelser og knyttet til fritidstilbud. Jeg mener det vi nå gjør for å få etablert politiråd, gir gode anledninger til nettopp å få på plass det gjensidige ansvaret som er der mellom sentrale myndigheter, justismyndigheter, andre myndigheter og de kommunale myndighetene. De drøftelsene vi har hatt med Oslo-politiet, har vært svært konstruktive, og har gitt meg grunnlag for å si at den etterforskningen man har hatt de siste dagene, har vært særdeles solid. Mye av debatten rundt innsatsen til Oslo-politiet syns jeg har vært urettferdig mot Oslo-politiet. Men det har også gitt meg gode grunner for å se på hvordan vi skal forstette å styrke Oslo-politiets situasjon.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-05:
Jeg må også få lov til å takke alle for fine innspill og en veldig bred og ryddig debatt. Jeg hadde egentlig ikke forventet at det ble en slik debatt. Det er en forskjell mellom det som er ute i media, og det som skjer her. Vi må ha med oss at vi aldri vil klare å løse slike situasjoner med bare et fingerknips eller enkle politiske vedtak. Dette vil vi ikke løse med mer ressurser til Oslo-politiet alene. Vi vil ikke løse det med bare strengere straffer. Vi vil heller ikke løse det med flere voldtektsmottak alene. Det er altså et hele i forhold til dette. Det Stortinget har bidratt til nå – fra alle partier – er faktisk at man har hevet statusen til denne type saker. Det syns jeg er veldig bra. Jeg mener også at for hvert eneste tiltak Regjeringa setter i verk for å forebygge eller å oppklare flere voldtekter, skal vi bruke de anledningene vi har, til å debattere det, og også til å bidra til at det politiske trykket faktisk blir høynet. Da man vedtok rett til bistandsadvokat i tre timer, var det et viktig signal. At hver eneste voldtektsutsatt får bistandsadvokat – det ble innført fra 1. januar, helt uavhengig av bølgen i Oslo – har vært med på å heve, jeg holdt på å si, statusen for dette. Det vil være en bistandsadvokat som banker på døren til politiet, og som spør: Hva gjør dere i denne saken? Her er det et alvorlig kriminelt overgrep. Har dere tatt bilder, har dere sikret spor, hvor er klærne, osv.? Slik sett mener jeg at mange av de tiltakene som vi nå har pekt på, enten det er bistandsadvokat, spørsmålet om å utvide familievoldskoordinatorene ute til å danne et team, slik man har gjort i Vest-Agder, og slik man gjør i Vestfold, osv., vil være veldig viktige incitamenter. Det vi nå skal debattere i forhold til DNA, og som vi ser kan være viktig for å få treff på gjerningspersonen, vil absolutt være viktig. Det er klart at det at vi nå også får på plass voldtektsmottak, er viktig for å løfte fokuset på dette i distriktene. Når det gjelder voldtekt som vold i nære relasjoner, vil det alltid finnes en stor gruppe som ikke ønsker å anmelde, og som vi aldri vil klare å overbevise om at de skal anmelde. Da er vi også nødt til å ha en strategi opp mot disse som i hvert fall gir dem et sivilt spor. De utvalgsrapportene som nå vil komme, både fra Riksadvokatens arbeidsgruppe og fra Voldtektsutvalget i oktober i år, som jeg har store forventninger til, og som jeg har stor tillit til, vil gi oss gode anledninger til å diskutere ytterligere tiltak, slik at vi markerer veldig klart og tydelig alvoret i en slik situasjon. Når det gjelder budsjettsituasjonen i Oslo, mener jeg at det er liten dekning for å kritisere Oslo-politiets håndtering av de siste dagers voldtekter. Jeg er overrasket over at noen politikere går inn i det. Jeg har sagt at budsjettsituasjonen er noe vi selvfølgelig skal vurdere fram mot revidert nasjonalbudsjett. Men det er et paradoks for meg at vi nå i løpet av de siste årene har økt budsjettene og antall ansatte betydelig. Hvis det hadde vært slik som den forrige regjeringa foreslo, et kutt i Oslo-budsjettet, ville det vært langt flere vakanser som stod ledige i dag.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2007-03-05:
Kampen mot organisert kriminalitet er en vanskelig kamp. Vi ser at det kriminelle miljøet stadig utvikler seg, med stadig mer avansert utstyr. Vi ser også en utvikling som visker ut landegrensene. Dette fører til at politiet står overfor vanskeligere oppgaver nå enn tidligere. Jeg har også sett at de nye politimetodene har båret frukter, og jeg er ikke i tvil om at infiltrasjon sammen med avlytting er en viktig og riktig metode å bruke for politiet. Den er nok også i mange sammenhenger nødvendig for å forhindre alvorlig kriminalitet samt det å oppklare alvorlig kriminalitet. Det som er viktig her, er at en hele tiden er klar over de forutsetninger som blir lagt til grunn for de nye metodene når det gjelder rettssikkerhet og personvern. Jeg har nok personlig et større problem med at vi til en viss grad tillater provokasjon som metode. Her stilles vi overfor noen etiske dilemmaer som jeg mener er litt vanskeligere å håndtere. Det at det offentlige kan bruke metoder som påvirker et hendelsesforløp, slik at en eller flere personer begår kriminelle handlinger, er et særs vanskelig felt, mener jeg. Jeg ser derfor fram til at det nye metodeutvalget, som Regjeringen har varslet, legger fram sitt arbeid. Jeg mener at vi har behov for en etterkontroll av lovbestemmelsene om inngripende etterforskningsmetoder. Jeg mener også at Stortinget som lovgiver har et behov for en visshet om at de nye metodene, også de som ikke er lovregulert, brukes som forutsatt. Det kan også tenkes at det arbeidet som det varslede metodeutvalget legger fram, kan peke på et behov for en lovregulering også for infiltrasjon og provokasjon. Men der er det for tidlig å forskuttere. Personlig er jeg glad for at Regjeringen nå setter ned et metodeutvalg, slik at en kan få en trygghet for at de metodene vi har åpnet for, brukes etter intensjonen.