Erna Solberg (Høyre), 2014-06-13:
Jeg vil takke representanten Dag Terje Andersen for å ha tatt opp et svært viktig tema. Det er et veldig viktig mål for regjeringen å styrke norske arbeidsplassers konkurransekraft. Det er det flere grunner til. For den enkelte betyr en jobb å gå til personlig utvikling, sosialt fellesskap og trygghet for hus og hjem. For samfunnet innebærer høy sysselsetting at verdiskapingen holdes oppe, og at finansieringen av velferdssamfunnet vårt styrkes. Høy sysselsetting og lav arbeidsledighet er derfor prioriterte politiske mål for regjeringen. Arbeidsledigheten økte mot slutten av 2012 i Norge og inn i 2013. Av den forrige regjeringens siste budsjettforslag fremgikk det at ledigheten også ville øke litt i inneværende år. Prognosene nå viser den samme trenden, men nivået er fortsatt lavt. Hvis arbeidsledigheten får stige til høye nivåer, slik vi så på begynnelsen av 1990-tallet, er det vanskelig å bringe den ned igjen. I perioder med høy ledighet er det også en fare for at mennesker varig blir skjøvet ut av arbeidslivet. Derfor er det viktig å ha høy oppmerksomhet om utviklingen, selv om jeg understreker at det fortsatt er sånn at nivået på arbeidsledigheten i Norge er lavt. Men det er fareskyer for Norge. Det er særlig viktig å ta inn over seg de langsiktige utfordringene for norsk økonomi når man peker på noen av de mest sentrale utfordringene for full sysselsetting og for ikke å oppleve høy arbeidsledighet i årene fremover. De siste årene har todelingen av norsk økonomi skutt fart. Vi har gjort oss mer avhengig av oljeinntekter og oljesektorens egen etterspørsel. Samtidig har vi jo lenge visst at den drivkraften som oljeinvesteringene er for norsk økonomi, når en topp og gradvis kommer til å avta. I tråd med den utviklingen vi har hatt, har vi også sett de siste årene hvordan kostnadsnivået i Norge har økt mer enn hos våre viktigste handelspartnere. Samtidig har vi ikke klart å oppnå en produktivitetsvekst som er bedre enn handelspartnerne våre. Det er grunn til å tro at det vi nå ser, er at kostnadsutviklingen bremser veksten og sysselsettingen i Norge. Så vet vi at norsk økonomi står overfor ytterligere to store utfordringer: Vi blir flere eldre på arbeidsmarkedet. Vi vet at sysselsettingen blant de eldste på arbeidsmarkedet er noe lavere enn blant de yngre. De store etterkrigskullene er i ferd med å pensjonere seg. Andelen eldre i befolkningen vil øke. I tillegg står vi overfor en omstilling til en mer klimavennlig økonomi. Vi må ta høyde for at prisen på karbon vil øke kraftig i årene som kommer. Alle disse utfordringene som jeg nå har nevnt, er egentlig godt kjent. Representanten Andersen var i sin interpellasjon opptatt av at den forrige regjeringen iverksatte tiltak for å øke sysselsettingen. Jeg mener vi iverksatte noen viktige tiltak i fellesskap. Pensjonsreformen er gjennomført ved vekslende regjeringer, og vi har stått sammen om å gjøre endringene. Det er et godt svar på noen av de langsiktige utfordringene våre. Men jeg mener også at vi de siste åtte årene før regjeringsskiftet lukket øynene for noen av de andre utfordringene vi har hatt, ikke minst knyttet til mangel på produktivitetsutvikling og kostnadsutviklingen i Norge. Derfor har vår regjering lagt om kursen på en rekke områder. Høye kostnader og lav produktivitetsvekst må møtes med et langt mer offensivt svar enn det vi har sett de siste årene. Derfor har vi satt i gang et arbeid for å se på hvordan veksten i produktivitet kan økes, tørre å stille spørsmålene om hva som skal til for at vi berger velferden i fremtiden ved å kunne kombinere høyt lønnsnivå og høy produktivitet samtidig. Veksten i investeringene i fastlandsøkonomien har vært lav de siste årene. Vi har gjennomført, og vi vil foreslå nye, skattelettelser som stimulerer til investeringer i norske arbeidsplasser. Jeg er helt enig med representanten Andersen i at det er viktig at flest mulig av våre barn går i den samme typen skole. Jeg håper også at barn av fremtidige eiere kommer til å gå i den samme skolen fordi de opplever at de har nærhet til arbeidsplassen, og at ikke eierskapet av norske arbeidsplasser flytter ut fordi vi har særnorske skatter på det. Vi har gjennomført og kommer til å forelå nye skattelettelser. Vi har styrket satsingen på innovasjon, særlig på de næringsrettede innovasjonsområdene som BIA og SkatteFUNN. Investeringene i infrastruktur har økt, og kommer til å bli ytterligere økt fremover. Dette er grep for å gjøre noe med langsiktigheten når det gjelder kostnadsutfordringene og dermed utryggheten rundt norske arbeidsplasser. Vi har allerede gjort mye for å realisere kunnskapssamfunnet. Det er viktig å slå fast: Vi kan ikke plukke hvilke næringer i fremtiden som kommer til å overta fra de store impulsene fra olje- og gassvirksomheten. Men vi vet at det er kunnskap som er fremtidens olje for Norge. Det er derfor vi styrker forskningen. Ny kunnskap vil bidra til nye arbeidsplasser og til at vi løser oppgaver i samfunnet bedre. Ikke minst satser denne regjeringen tungt på skolen. Ambisjonene for etter- og videreutdanning av lærere er blitt kraftig hevet i tilleggsproposisjonen og økt ytterligere i revidert nasjonalbudsjett. En skole i verdensklasse vil styrke norske arbeidstakere på et stadig mer globalt arbeidsmarked og legge til rette for omstilling og trygge arbeidsplasser. Klimautfordringene må også møtes offensivt, sånn at norsk næringsliv kan omstille seg til sterkere miljøkrav i årene som kommer. Et av tiltakene vi har gjennomført, er styrking av Fondet for klima, fornybar energi og energiomlegging utover det forrige regjering var villig til i klimaforliket. Derfor setter vi også inn større muskler i arbeidet mot klimaendringer og sikring av arbeidsplasser i den omstillingen som kommer. Felles for mange av de tiltakene denne regjeringen har lagt til grunn, er å skape kunnskapsbasert vekst nedenfra. Vi stimulerer kreativitet og skapertrang i samfunnet. Det utløser krefter hos mennesker med ideer og som ønsker å satse, og det er helt nødvendig for å skape nye, trygge arbeidsplasser i fremtidens kunnskapssamfunn. Så er jeg helt enig i det representanten Dag Terje Andersen sier om at høy sysselsetting og lav ledighet må være viktige mål for alle statsråder i en regjering. De viktigste tiltakene jeg har nevnt nå, sorterer bl.a. under finansministeren, kunnskapsministeren, næringsministeren, samferdselsministeren, olje- og energiministeren og klima- og miljøministeren. I tillegg jobber f.eks. arbeids- og sosialministeren med bedre resultater av arbeidsmarkedstiltak og med å styrke tiltakene for yrkeshemmede. Utviklingen i sysselsetting blant yrkeshemmede har vært skuffende de siste årene. Statsråden jobber også med å styrke arbeidslinjen. Krav til aktivitet blir obligatorisk for sosialhjelpsmottakere, med mindre sterke grunner tilsier noe annet. Det er viktig for å sørge for at ungdom ikke ledes inn i en tilværelse av passivitet, men trekkes inn igjen i samfunnet når det begynner å skrante. Helseministeren jobber med å styrke tilbudet til psykisk syke. Psykiske lidelser er den viktigste årsaken til sykefravær og til at mennesker faller utenfor arbeidslivet. Den forrige regjeringen fjernet kravet om at helseforetakene skulle prioritere vekst i tilbudet til psykisk syke. Vi har gjeninnført dette. Utenriksministeren har en styrking av arbeidet med næringsfremme i utlandet som et av sine prioriterte, viktige arbeidsområder. I tillegg vet vi at rammebetingelsene gjennom EØS-avtalen er viktige for norske arbeidsplasser, og denne regjeringen har satt arbeidet med å følge opp EØS-avtalens forpliktelser og ivareta norske interesser overfor EU på dagsordenen på en helt ny måte gjennom å samle koordineringsansvaret hos en egen statsråd. Jeg kunne egentlig fortsatt å snakke om mye av dette, for det er et overordnet mål for denne regjeringen å øke konkurransekraften til norsk næringsliv fordi det er det som bidrar til å trygge norske arbeidsplasser. Det er det å ha langsiktigheten foran seg – det å vite hva utfordringene i fremtiden er, som kan utfordre full sysselsetting – som er viktig for politikere. Det er viktig å huske at vi kan gjøre små reparasjonstiltak i nærhet og i nær tid. Det viktige vi kan gjøre, er å skape robusthet rundt våre arbeidsplasser på lang sikt. Vi har derfor en offensiv holdning til å gjøre noe med de langsiktige utfordringene for sysselsettingen. Jeg registrerte ofte at den forrige regjeringen snakket mye om sysselsetting. Den snakket om at den var klar til å bruke rentepolitikk og budsjettiltak hvis utviklingen ble akutt, men den var mindre opptatt av å snakke om de langsiktige utfordringene. Løser vi de langsiktige utfordringene, blir ikke situasjonen akutt. Da sikrer vi sysselsettingen, konkurransekraften og ikke minst tryggheten for hver enkelt familie bedre i årene fremover. At dette arbeidet har prioritet, som interpellanten spør om, fremgår tydelig av regjeringens politiske plattform. Styrket konkurransekraft for norske arbeidsplasser er et av regjeringens satsingsområder. Det har preget regjeringens arbeid så langt, og det kommer til å prege regjeringens arbeid også i årene fremover.