Anne Enger (Senterpartiet), 2000-06-06:
Regjeringens vedtak om å tillate ulv i nye områder av landet, nærmere bestemt i etableringsområder som omfatter Aust-Agder, Telemark, Vestfold, Østfold, Oslo og deler av Buskerud, Akershus og Hedmark, har naturlig nok blitt møtt med reaksjoner. Rovdyrpolitikken er og blir omtvistet, og den er ikke mindre kontroversiell etter at dette utspillet fra Regjeringen ble kjent. Denne saken kommer vi imidlertid tilbake til når prøveordningen er gjennomført og høringsrunden avsluttet. Et springende punkt i debatten er spørsmålet om hvor store bestander av rovviltarter det er realistisk å etablere i Norge, vurdert opp mot interesser knyttet til beitebruk og andre utmarksnæringer. Spørsmålet kan stilles på bakgrunn av at det norske bosettingsmønsteret er særpreget i Europa. Med tanke på så vel bosetting som rovdyr har vi små marginer å gå på i Norge, dersom ønsket er å unngå et uakseptabelt konfliktnivå. Det kan således bli svært vanskelig i praksis å få til en balansert rovdyrforvaltning, slik saken nå ligger an. Men som sagt, denne diskusjonen vil vi komme for fullt tilbake til på et senere tidspunkt. Dagens tema er endring av viltloven, og på det punktet kan det nå registreres bred politisk enighet. Det synes jeg er et godt tegn i tiden, og Senterpartiet ønsker endringene velkommen. Et stort flertall i komiteen skriver uten forbehold at endringen av § 12 vil gi en langt mer liberal anledning til å felle rovdyr enn det som tidligere har vært tilfellet. Flertallet sier også i klartekst at felling av rovdyr ikke er det samme som jakt, og det presiseres at felling etter § 12 i viltloven skal effektueres raskt. Videre er det grunn til å merke seg at det heretter kan gis regler om felling utenom fastsatt jakttid av bestemte viltarter som vesentlig reduserer andre arters reproduksjon. Ja, dette er nye toner, og de er høyst aktuelle. Det kan være grunn til å minne om den uklare situasjonen som oppstod da det ble vedtatt å felle den radiomerkede ulven Fenre. Det må kunne fastslås at den foreslåtte endrede lovteksten vil forebygge at slike episoder skjer igjen. Isolert sett vil lovendringen bli møtt med tilfredshet i mange deler av landet. Når jeg her bruker ordene «isolert sett», er det selvfølgelig fordi det nye lovinitiativet med en viss rett kan oppfattes som et forsøk på å sukre pillen. Med det menes at mer effektiv felling av rovdyr blir sett i sammenheng med forslaget om å gi de fire store rovviltarter et fristed i mange og store områder av norsk villmark, der folk lever og bor. Dette resonnementet kan ingen av oss avvise helt. Derfor synes jeg det er nødvendig å presisere at en i og for seg velkommen endring av viltloven ikke vil demme opp mot følgene av det som nå avtegner seg som Regjeringens rovdyrpolitikk. Poenget her er at det skal bli lettere å felle rovdyr utenfor det flertallet benevner som kjerneområder eller forvaltningssoner, men det sier seg sjøl at jo flere og større disse områdene er, desto mer vil vi oppleve av tilspissede konflikter. Senterpartiet støtter lovendringen og dermed også tanken om differensiert forvaltning, som ligger til grunn. Men det aller viktigste for oss, er at vi får en rovviltforvaltning som både på kort og lang sikt gir nødvendig trygghet for så vel mennesker som dyr. Til slutt: Et flertall, der også Senterpartiet er med, mener at differensiert forvaltning er det mest egnede virkemiddel for å oppfylle målet om levedyktige bestander at de fire store rovdyrartene i Norge. For ordens skyld vil jeg gjøre oppmerksom på at Senterpartiet mener at utgangspunktet for å etablere levedyktige bestander er det sørskandinaviske området, og at Norge i en slik sammenheng vil være beredt til å ta sin del av forpliktelsene vedrørende de fire store rovviltarter, i tråd med Bern-konvensjonens bestemmelser.