Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-06-18:
Jeg vil begynne med det som flere har vært inne på, og som jeg også la vekt på i mitt hovedinnlegg, at det aller viktigste med denne debatten og behandlingen av denne saken, knytter seg til det faktum at vi senere i kveld kan samle oss om et enstemmig vedtak som løser opp hva Stortinget trenger for framtida, nemlig en diskusjon om hvordan dette skal håndteres, at en får full sikkerhet knyttet til beredskapsarbeidet. Jeg vil også legge til at det faktum at kontroll- og konstitusjonskomiteen samlet løftet denne saken så fort og behandlet denne saken så fort, har satt fokus på saken, og det i seg selv bidrar sikkert til at regjeringa får en særlig oppmerksomhet om nødvendigheten av å fremme denne meldinga, og at en gjør det på det grunnlaget som Stortinget nå har bedt om. De to tingene til sammen er i alle fall et veldig positivt resultat av den diskusjonen og et helt nødvendig resultat av den. Så noen kommentarer fra min side nå på slutten av debatten til slik den har artet seg. Arbeiderpartiet, jeg og de partiene som har støttet oss i noen av merknadene, har aldri påstått at dette er en rapport som ikke er begrenset. Den er begrenset, men den omhandler felt som er veldig viktig for at beredskapen skal fungere, nemlig spørsmålet om samordning. Jeg sa jo i mitt første innlegg at vi har lært, og jeg sier den setningen én gang til: Vi har lært. Og hva er det vi har lært? Jo, at vi må ta hensyn til de rapportene som kommer, og vi må klare å håndtere dem politisk og rent faktisk. Da er det klart at selv om denne rapporten er begrenset i sin form, peker den på noe så essensielt at det var nødvendig å sette fokus og politisk trykk på den. Det som jeg reagerer på, er at man forsøker å begrense rapportens betydning ved å henvise til at det er bare Helsetilsynets tidsperiode som er av betydning. Det mener jeg er å underkjenne det arbeidet som Riksrevisjonen gjør. Det er mitt svar også på det representanten Skutle nå sa i sitt innlegg rett før meg her, at når vi sier det vi sier om disse anliggendene, så henger det sammen med at vi ikke kan underkjenne det arbeidet som Riksrevisjonen har gjort på selvstendig grunnlag etter at Helsetilsynets rapport er overlevert. Da er det jo gjennomført en egen vurdering, det er gjennomført intervjuer, det er gjennomført alle de prosessene som Riksrevisjonen normalt gjør. Det er derfor vi sier det vi sier, når regjeringspartiene i egen merknad sier at det først og fremst er perioden knyttet til vår regjeringstid dette handler om. Det mener jeg er et politisk prokuratorknep som vi ikke hadde trengt i denne sammenhengen. Det er det som foranlediger vårt engasjement på dette punktet. Så vil jeg si at jeg synes – og jeg satt lenge på plassen min og tenkte på om jeg skulle bruke det uttrykket, men jeg sier – at det er urimelig å si at vi ikke tar kritikk, som det er sagt av flere av debattantene. I flere av merknadene og i mitt innlegg var jeg veldig tydelig på det. Når vi har en forsiktig kritikk av Anundsens håndtering knyttet til det å rydde opp i Justisdepartementet mellom Politiavdelingen og Rednings- og beredskapsavdelingen, sier jo vi i merknader – og jeg gjentar det fra talerstolen – at det er kritikkverdig at ikke også vår statsråd gjorde det. Så det å si at vi ikke har kritisert begge parter for dette, er helt urimelig, og jeg har ikke noe behov for å forsvare at det ikke ble gjort mye tidligere. Derfor har vi skrevet den merknaden, og derfor har jeg sagt det her fra Stortingets talerstol – og jeg gjentar det nå. Hvorfor det da skal bli repetert og repetert og repetert som om vi er ubalansert på dette feltet, mener jeg er urimelig. Så vil jeg si til slutt at jeg har intet ønske om å være i en polemisk situasjon med representanten Grøvan. Jeg brukte i mediene uttrykket «Kristelig Folkeparti et stykke på vei» – jeg sa «et stykke på vei». Det som var min begrunnelse for det utsagnet, er at Kristelig Folkeparti i merknadene stiller seg bak det at kritikken først og fremst baserer seg på Helsetilsynets rapport. Det er en av grunnene til at jeg sa det. Den andre grunnen til at jeg sa det, er at de tiltakene som er iverksatt, også bare – eller i alle fall først og fremst – baserer seg på Helsetilsynets rapport. Det siste er merknaden på slutten, som var initiert fra Venstre, om at det etter 22. juli fram til regjeringsskiftet dessverre ikke var blitt noe særlig bedre – det da også under henvisning til at Hareide, som jo er Kristelig Folkepartis leder og parlamentariske leder, var leder for spesialkomiteen her i Stortinget, hvor også nåværende justisminister og jeg satt, og hvor regjeringa lojalt fulgte opp behandlingen og konklusjoner knyttet til den rapporten. Og da sa jeg: «Kristelig Folkeparti et stykke på vei». At det så avstedkommer at representanten Grøvan mener at jeg i så sterk grad ikke gjør det jeg bør gjøre som komiteens leder og som saksordfører, hører jeg at han sier, men jeg har i alle fall nå forklart hva som er mine betraktninger rundt det, og jeg mener at det holder.