André N. Skjelstad (Venstre), 2016-06-16:
Integreringsforliket som ble signert i Stortinget 16. desember, var en bestilling til regjeringen som bl.a. fulgte opp meldingen vi har i dag. Vi er glad for at det til grunn for meldingen er et ønske om at flyktninger skal komme raskere i arbeid eller utdanning. Noen ganger kan en få inntrykk av at regjeringen helst vil at flyktninger skal sitte lengst mulig i mottak. Jeg er derfor glad for at det legges opp til mer effektiv integreringspolitikk. På noen punkter skulle vi gjerne sett at det gikk lenger. Integreringsmottak var Venstres gjennomslag i asylavtalen vi har inngått med Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. Det var aldri meningen at dette skulle være et elitemottak for de få, men et tilbud til alle som skulle få bli i Norge. Behovet for integreringstiltak er gjerne størst i de minst ressurssterke gruppene, så det er viktig at regjeringen utvider ordningen med integreringsmottak til å omfatte alle. Språk er avgjørende for integrering i samfunnet, og vi er derfor skuffet over at regjeringen ønsker å kutte i norskopplæring. Vi er positiv til at en ønsker mer opplæring i kultur- og samfunnskunnskap i mottakene, men ettersom den opplæringen er ment å foregå på morsmålet, mener vi det ikke er grunnlag for kutt i norskopplæringen. Vi undrer oss også litt over at en skal legge mye ressurser inn i undervisning på ulike morsmål framfor å integrere opplæringen i norskopplæring. Her oppfatter vi imidlertid at et bredt flertall i Stortinget mener det er viktig at opplæringen skjer på morsmålet. Da må antallet norsktimer bestå. Flyktningers egen innsats og kunnskaper har altfor lenge blitt nedprioritert i integreringsprosessen ved norske flyktning- og asylmottak. Integreringen i samfunnet og arbeidslivet går altfor sakte. Resultatet er at mennesker som venter flere år på mottak, kan miste verdifull yrkeskompetanse og motivasjon. Samtidig har staten store utgifter til administrasjon, kost og losji. Hurtig saksbehandling er et av de viktigste integreringstiltakene vi kan iverksette. Jeg er derfor svært glad for at Stortinget ved behandlingen av regjeringens forslag til innstramminger ba regjeringen styrke UDIs saksbehandlingskapasitet for å sikre en mer effektiv saksbehandling, og videre at regjeringen skal vurdere hurtigspor for saksbehandling i klare innvilgelsessaker, for å frigjøre saksbehandlingskapasitet. Det er her et åpenbart potensial for effektivisering ved å skille ut grupper med høy sannsynlighet for opphold, slik regjeringen allerede gjør med asylsøkere med høy sannsynlighet for avslag. Hurtigspor er et forslag Venstre løftet inn i asylforhandlingene i høst, og vi er glad for at flertallet slutter seg til det. Jeg hører noen mener forslaget har såkalt pull-effekt: En effektiv saksbehandling gjør Norge mer attraktivt. Da må en samtidig mene at alle forslag til raskere integrering har pull-effekt. Med andre ord må hele meldingen regjeringen har lagt fram, ha en pull-effekt, og i særdeleshet forslaget om integreringsmottak. Jeg har heldigvis ikke oppfattet at noen vil stemme ned hele meldingen av frykt for akkurat dette. For flyktninger som kommer til Norge, er det viktig at man får se veien videre ut i arbeidslivet. Det er viktig å kunne bidra og være til nytte på veien dit. Det er også det beste grunnlaget for god og rask integrering i det norske samfunnet. Dette handler om å stille krav, men like ofte om å gi muligheter. God inkludering forutsetter at språktrening og aktiviteter starter fra første dag. Folk i asylmottakene kan gjøre en innsats, de har både kompetanse og ønske om å få bidra i samfunnet rundt seg. Både det statlige rammeverket, kommunene og frivilligheten må legge opp arbeidet sånn at de får en mulighet. Venstre har særlig engasjement for barn generelt og flyktningbarn spesielt. Vi er derfor glad for at regjeringen gir flere barn i mottak anledning til å gå i barnehage. Vi skulle gjerne sett at en gikk enda lenger og likestilte barnehagebarn og skolebarn. Barnehage er den aller beste integreringsarenaen for barn med flyktningbakgrunn, og det fremmer også integrering av foreldrene og gir hele familien et verdifullt, norsk nettverk. Barn som kommer hit alene, er en særlig sårbar gruppe. Som det framgår av meldingen, integreres disse ungene likevel raskt i samfunnet. Tre av fire mellom 18 og 29 år er i arbeid eller utdanning eller i introduksjonsprogram. Det er interessant at andelen er størst blant unger fra Afghanistan som ble bosatt i 2009–2010. Etter fire år i Norge ligger de på nivå med jevnaldrende i befolkningen. Integrering av barn som kommer alene, har med andre ord vært en suksess. Derfor er jeg glad for at forslaget om midlertidig opphold for alle barn som kommer alene, ble nedstemt under behandlingen av Prop. 90 L for 2015–2016. Integreringsmessig ville forslaget vært en katastrofe. Barn trenger trygghet og forutsigbarhet, og vi må videreutvikle integreringspolitikken, som har vært svært vellykket så langt. Økning i antall unger som kommer alene, er en utfordring for mottaksapparatet. For å lykkes like godt med integreringen for dem som kom i fjor, som for dem som kom tidligere, kreves det tett oppfølging. Derfor er jeg glad for at Stortinget i dag ber regjeringen styrke den barnefaglige kompetansen i hele mottakskjeden. Flere unger og ikke minst yngre barn krever en mer intensiv innsats. Ved å styrke innsatsen overfor barn vil vi også kunne bygge ned at barn forsvinner fra mottakene. Venstre kommer ikke til å stemme for forslag til vedtak IX. Vi kommer til å støtte alternativt forslag fra Kristelig Folkeparti, forslag nr. 50. I tillegg tar jeg opp forslag fra Venstre og SV.