Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-04-21:
Som alle har konstatert, har det vært sterke strukturendringer i Posten de siste åra, med ei sterk nedbygging av postkontor. Og jeg er fristet til å blande meg litt inn i polemikken mellom representantene Gunn Olsen og Jorunn Ringstad. Situasjonen for noen år sia i denne sal var at det var et parti som sloss postkontor for postkontor, skranke for skranke, luke for luke. Det er ikke sånn at det at Posten har blitt et særlovsselskap, endrer noe her. Det er klart at hadde de ønsket det, kunne de pøst inn 400 millioner eller 600 millioner eller 1 milliard i kjøp av posttjenester. Da kunne man naturligvis ha beholdt postkontorene. Det er fullt mulig. Men jeg tror man har erkjent at det er ingen realisme i det. Skranketjenestene er for nedadgående og kommer fortsatt til å være det. Skal vi ha et brukelig postkontornett – det som skjer, går ut over servicenivået – må vi få tillagt postkontorene andre tjenester. Det er en strategi som er mulig. Basert på det som er dagens tjenester, ser jeg for meg nye runder med nedlegginger, som har betydning for servicenivået. Det er gode ideer om at man kan lage offentlige spleiselag. Men fra idé til virkelighet kan vegen bli for lang. Folk lever jo ikke i ideenes verden, men i virkelighetens verden. Det er tre år sia Stortinget fattet et positivt vedtak vedrørende offentlige servicekontor, da vi behandlet «Postvirksomheten i Norge» våren 1996. På de tre åra er det opprettet ett servicekontor basert på postkontor, i Utskarpen i Rana. Dette kommer ikke flytende på ei fjøl. Vi veit at etablerte strukturer er konservative i sin natur. Det skal litt til for å tenke nytt. Derfor er det forunderlig at sentrumspartiene ikke kan stå sammen med Arbeiderpartiet og SV når vi påpeker at det må utarbeides en modell bygd på ei pakkeløsning som kan brukes i hele nettet. Regjeringa baserer seg på lokale initiativ, noe som også kom klart fram i den redegjørelsen som kommunal- og regionalministeren gav i går. Da står vi i fare for at kua er død lenge før gresset har grodd. Etatene har så langt vært veldig avvisende overfor lokale initiativ, ut fra de erfaringer jeg sitter med. Vi får en handlingslammelse. Det er ikke det vi trenger. Vi trenger en gjennomtenkt strategi, hvor Regjeringa har et overordnet ansvar i et tverrdepartementalt samarbeid, for å få brikkene på plass. Til representanten Sahl vil jeg si når han er så redd for den pakka og den malen: De statlige etatene må ha en standard for hva de skal gå ut med i et sånt servicekontornett. Hvis ikke, blir de ikke med. Så kan man ha lokale tilpasninger når det gjelder hvilke kommunale tjenester, bibliotektjenester osv. som kan kobles på det. Men de statlige etatene må ha en mal, og den må de pålegges å legge ut i et sånt nett. Hvis ikke, blir det ingenting. Og så er jeg veldig fristet til å kommentere Høyre og Fremskrittspartiet. Dette er en studie i hvordan partier kan møte seg sjøl i døra. Høyre og Fremskrittspartiet er misnøgd med servicenivået, bl.a. at en stor del av A-posten ikke kommer fram innafor målsettingene. Og hva er svaret? Jo, Posten skal få mindre overføringer fra staten – kutt i kjøp av tjenester! Hva vil følgen bli? Enda dårligere resultater. Da blir vel det neste steget igjen ytterligere kutt fordi Posten ikke når målsettingene. Det er mulig at Posten ikke gjør en god nok jobb. Blant annet er jeg svært skeptisk til en del av den strategien som går på sortering, hvor posten mellom naboer skal ut på en lang reise før den kommer fram. Det virker ikke rasjonelt på meg. Men samtidig må jeg si at jeg tror lista er lagt for høgt. For oss som kjenner norsk samferdsel – og det skulle jeg tro at alle i komiteen, også Fremskrittspartiet og Høyre, gjorde – virker det nesten uoppnåelig i Norge at 93 pst. av posten skal fram i løpet av ett døgn. Det er en teoretisk modell. De som er ute og reiser og kjenner forsinkelser og kanselleringer – ikke bare på Gardermoen, men ikke minst der – ser at dette er en teoretisk modell. Det er mulig at lista burde vært lagt et annet sted. Det betyr ikke at Posten ikke kan bli bedre, men vi må også se på hvor lista ligger. Svaret kan iallfall ikke være redusert kjøp av posttjenester. Så har jeg lyst til å kommentere postkassestativ. At postkontor blir nedlagt en masse, har aldri Fremskrittspartiet og Høyre vært opptatt av. Men at brukerne må gå noen meter til postkassa, opphisser dem. Jeg er vokst opp med postkassestativ. Svigermor har det. Vi lever med det ute i landet så lenge det er snakk om nærmiljøet. Det er fullt mulig å gå og hente posten sjøl. Men dersom vi skal nekte Posten å ha samlestativ, har det en pris på ca. 200 postkontor. Er Høyre og Fremskrittspartiet villig til å betale det? Nei da, de skal kutte. De skal pålegge Posten den dyreste måten å levere posten på, og så skal de kutte i overføringene. Dette er reinhekla publikumsfrieri, ikke noe annet. Det er en rå populisme som de trygt kan drive med, ettersom de veit at de ikke har flertall for det.