trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Jeg tror at det representanten Vallersnes peker på, er riktig; nettopp dette at man har hatt så mange strategier. De har vært så ordrike. De har prøvd å favne alt framfor å forsøke å være veldig konkret når det gjelder hvordan Norge kan påvirke verden, hvordan vi kan påvirke FN, Verdensbanken, de multilaterale strukturene, som til sjuende og sist setter rammene for hva som vil være kvinners leveforhold rundt omkring i verden, og hvordan vi kan påvirke direkte i vårt bilaterale forhold til utviklingsland. Istedenfor at man har vært veldig konkret når det gjelder dette, har man hatt veldig ordrike strategier. Det er riktig, som det sies av Vallersnes, at det har vært evalueringer der man har kommet fram til at ikke alt man har gjort, har vært en kjempesuksess. Det betyr ikke at det ikke har vært gjort mye bra arbeid av tidligere regjeringer av ymse slag, også av den foregående regjeringen, men vi kan gjøre mer på dette området. Vi må bare være mye mer konkrete når det gjelder hva vi skal gjøre, i vår dialog med land i den tredje verden, i vårt arbeid i FN og i Verdensbanken, hvor de store rammene blir satt. Til slutt må jeg også si(presidenten klubber) at vi heller ikke skal glemme ... (presidenten klubber)
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Først vil jeg takke representanten Dørum for at han tar opp et veldig alvorlig spørsmål. Det er ikke bare et kvinnespørsmål, men et spørsmål som har med hele menneskehetens utvikling å gjøre. Som fjernsynsreportasjen på BBC her om dagen viste, er det i viktige land som f.eks. India i ferd med å bli en hel industri å finne ut om det er guttebarn eller jentebarn som vil bli født, og da velge bort jentebarna til fordel for guttebarna. Alle som tenker litt framover, vil forstå hvilke konsekvenser det vil få for et land hvis man skulle få en vesentlig endring av kjønnsbalansen blant barn og ungdom. Så det er et utrolig viktig spørsmål. Når det gjelder det siste, skjer det positive ting. Tidligere president Bill Clinton inngikk nettopp en avtale med medisinindustrien om å forsøke å få billigere medisiner til det sørlige Afrika. Dette er spørsmål som Norge vil ta opp i alle sammenhenger. Vi vil legge press på medisinindustrien gjennom våre bidrag og gjennom vår støtte til helsevesenet i fattige land. Vi vil sørge for at folk ikke skal dø av sykdommer som det er mulig å helbrede. Det er selvfølgelig en skam at folk i nesten hele den tredje verden dør av en sykdom som man kan helbrede her i Norge.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Først vil jeg gi representanten Høglund en personlig honnør for at han har vist et stort personlig engasjement i disse spørsmålene. Han har akkurat kommet tilbake fra Sri Lanka. Jeg går ut fra at han har besøkt de tsunamirammede områdene og dermed har fått en unik innsikt i hva som er den reelle situasjonen i Sri Lankas mange kystsamfunn. Han har ikke bare sittet og lest om dette i Norge. Det er veldig prisverdig og flott. Jeg tror ikke det er noen tvil om at det er en for høy administrativ andel i FN-systemet. FN bør avbyråkratiseres. Det bør bli mer effektivt. Mange av de forslagene til FN-reform som er lagt inn, har nettopp det siktemålet. Vi i Norge vil gjøre hva vi kan for å få til en mer effektiv administrasjon i FN-sammenheng. Det er selvsagt ikke akseptabelt at man ikke vil gi innsyn i regnskaper. Hvis det kan vises fram konkrete tilfeller av dette, er jeg mer enn beredt til å ta det opp. Norge og denne regjeringen er for åpenhet og innsyn i alle spørsmål. Organisasjoner eller land som ikke kan gi innsyn i det Norge bidrar med, er ikke nærliggende mottakere av norsk bistand. Det skal være full åpenhet, nettopp for å vise at pengene blir brukt på en maksimalt fornuftig måte. Når det er sagt, vil jeg si at det er ingen annen vei enn gjennom FN for å få til den nødvendige koordineringen av hjelpen. I løpet av de første to månedene tror jeg det var 50 statsledere, presidenter og ledere som kom til Sri Lanka. Alle forventet rød løper, alle hadde hvert sitt prosjekt, og alle hadde med seg egne TV-kameraer for å vise hva de gjorde for tsunamiofrene på Sri Lanka. Lignende var det andre steder. Hvis man ikke hadde hatt FN til å koordinere dette, ville alle de frivillige organisasjonene og alle landene løpt i hver sin retning, og situasjonen for ofrene ville vært mye vanskeligere. Men FN må avbyråkratiseres og drive mer effektivt og med fullt innsyn, som representanten sier.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Når det gjelder Sri Lanka, som er det tsunamirammede landet jeg kjenner best, tror jeg man kan si at den første delen av hjelpeaksjonen var en stor suksess. Ingen av dem som overlevde selve tsunamien, ble rammet av sykdommer. De fikk på relativt kort tid midlertidig bolig, dvs. telt, blikkskur eller annet å bo i. Den umiddelbare nødssituasjonen ble håndtert ganske bra – sågar veldig bra. Derimot har det dessverre gått atskillig tregere å skaffe folk varig bolig, få fiskerne tilbake på sjøen og få alle de mange småhandlerne som hadde sine butikker langs kysten, tilbake i virksomhet. Det er også politiske vanskeligheter på Sri Lanka. De politiske partiene evner ikke alltid å samarbeide godt nok om å finne generelle løsninger på disse spørsmålene som er i landets interesse. Så det er ikke bare problemer med FN og det internasjonale samfunnet, det er også interne vanskeligheter på Sri Lanka. Når det gjelder min reise til Sri Lanka i neste uke, kommer jeg til å fokusere på fredsprosessen. Sri Lanka er nå så nær ytre voldshandlinger(presidenten klubber) at den totale fokuseringen må være på å hindre disse. Hvis ikke en klarer det, vil(presidenten klubber) tsunamiofrene bli offer for en ny og kanskje enda verre katastrofe, nemlig ytterligere vold, sågar muligens krig. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Siden jeg ikke er kjent med det oppslaget – jeg kom i går kveld tilbake fra pappapermisjon i Egypt og har ikke lest VG i mellomtiden, som sikkert er en stor feil – vil jeg ikke uttale meg om den spesielle saken. Men generelt må både frivillige organisasjoner, FN-systemet og andre som forvalter penger som enten er samlet inn av folk flest eller gitt over skatteseddelen i de ulike bidragsytende landene, vise maksimal åpenhet. Den eneste måten vi kan sikre oss at det blir tilstrekkelig tillit blant folk på, enten det gjelder skattebetalere eller frivillige bidragsytere, er at folk vet at pengene blir brukt på den beste måten. Det kommer til å bli gjort feil – det er ikke det. Det gjøres feil på alle samfunnslivets områder, men man må vite at organisasjonene gjør sitt maksimale for å forvalte dette på den best mulige måten. Og én måte å få det til på, er at det er totalt innsyn, slik at kritikerne kan se hva som skjer, og at en dermed kan bidra til at organisasjoner kan forbedre seg. Denne regjeringen ønsker så mye innsyn på så mange av livets områder som mulig.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Først vil jeg si at denne regjeringen har ikke gått inn for noen reduksjon i reelle midler til Afrika. Vi hadde dette oppe i debatten om budsjettet før jul. Det er ingen reduksjoner i reelle midler til Afrika. Det er derimot omprioriteringer mellom ulike poster som i all hovedsak går til Afrika. Så må jeg bare si: Hjelp meg! Vi sitter ikke på all innsikt. Hvis det er frivillige organisasjoner, FN-systemet eller andre som ikke praktiserer nødvendig åpenhet, er vi lutter øre for å få informasjon om dette, slik at vi kan ta det opp og bidra til større åpenhet. Åpenhet er helt avgjørende, bl.a. i kampen mot korrupsjon både i land og i organisasjoner. Til slutt vil jeg si, siden dette er en anledning til å snakke om Sri Lanka også, at det er enorme forventninger om at når jeg kommer til Sri Lanka i neste uke, skal jeg nærmest løse problemene i en fei. Det har vært en serie voldshandlinger på veldig kort tid, og det er viktig nå å forstå at dette ikke lar seg løse på veldig kort sikt.(Presidenten klubber.) Vi kan bidra litt fra norsk side for å få partene til å forhindre at det går ytterligere i gal retning. (Presidenten klubber.)
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Vi vurderer kontinuerlig alle mulige kanaler for det norske bistandsarbeidet, men det er jo av politiske grunner vi mener at FN er så avgjørende. FN er ikke bare avgjørende som en bistandsaktør i mange land i den tredje verden, FN er avgjørende for oss, fordi Norge er et lite land. Små land er mer enn de store landene avhengige av en internasjonal rettsorden og en organisert verden. Det er bare FN som kan sette normer som respekteres av verdenssamfunnet. Det er bare FN som f.eks. på verdenssamfunnets vegne kan si at en krig er akseptabel eller ikke er akseptabel, og det er FN som setter normer for en rekke av de områdene vi har snakket om her i dag: menneskerettigheter, kvinnespørsmål osv. Så av alle disse grunnene vil vi styrke FN. Men en del av den styrkingen er å kreve mindre byråkrati, mer effektivitet, bedre forvaltning av pengene, større åpenhet i FN-systemet og også å få flere nordmenn inn i systemet i FN, fordi vi tror det også kan bidra i den riktige retningen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Det er jo nå en venstrevind som blåser over det latinamerikanske kontinentet, sist symbolisert ved valget av kvinnelig president i Chile. Norge har blitt velsignet med en sentrum-venstre-regjering, og det ser ut til at Latin-Amerika også blir velsignet med ulike varianter av sentrum-venstre-koalisjoner – et viktig land som Mexico kan tenkes å få en venstreorientert president etter presidentvalget i løpet av året. Dette er klart en viktig og interessant utvikling. Slik jeg ser det, er det helt avgjørende for Norge å bidra til at den holder seg i et demokratisk spor. Jeg deler mange av de bekymringene som her ble lagt fram om utviklingen, f.eks. i Venezuela. Selv om jeg har vært på pappaperm i Egypt, har jeg ikke klart å unngå å legge merke til at det i mellomtiden i Norge også har vært ført en debatt om hvorvidt man bør boikotte eller ikke boikotte regimer som man ikke er fullt ut fornøyd med. Det klare synspunktet som har kommet fra storting og regjering i denne anledning, nemlig at man ønsker en dialog om en boikott, må vel også gjelde Latin-Amerika. Også når det gjelder Latin-Amerika, tror jeg dialog er veien å gå overfor de venstreorienterte regimene som ikke er i et fornuftig, demokratisk spor. Hvilke land Norge eventuelt kan tenke seg å gi bistand til, må vi vurdere – det er satt i gang en prosess for å gjøre det – jeg tror neppe Cuba er et av dem. Det det vil dreie seg om, er f.eks. å bidra i forhold til en fornuftig bruk av oljeressursene. Den forrige regjeringen satte i gang et veldig fornuftig prosjekt hvor Norge skal bidra med informasjon og kunnskap om hvordan vi har håndtert oljeressursene på en fornuftig måte. Det kan være en form for bistand som trengs. Det kan dreie seg om urfolksspørsmål, hvor Norge også har erfaringer, og det kan kanskje dreie seg generelt om den norske velferdsmodellen og velferdsstaten, som det er en betydelig internasjonal interesse for, ikke minst fra sentrum-venstre-regimer som vi nå ser i Latin-Amerika.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Nei, vi skal ikke ta en eneste krone fra Afrika. Det kommer til å bli rom for økte bistandsmidler i årene framover – denne regjeringen har som målsetting at vi skal passere 1 pst. av BNP. Etter det skal vi øke ytterligere. Det er ikke slik at man behøver å ta noe fra Afrika for å kunne sette i gang prosjekter for å hjelpe latinamerikanske regimer med å utvikle en fornuftig måte å håndtere sine oljeressurser, velferdsstatsspørsmål eller urbefolkningsspørsmål på. Vi snakker ikke om å overføre tiltalls eller hundretalls millioner kroner til Latin-Amerika, men om å utvikle enkeltstående, forhåpentlig vellykkede prosjekter for å støtte opp om en del av de nye venstreorienterte regimene. Som sagt, de er av veldig forskjellig karakter. I noen av landene kan det settes spørsmålstegn ved den demokratiske prosessen – Venezuela er et slikt eksempel – men mange av de andre kan det ikke settes et eneste spørsmålstegn ved – Uruguay, Chile, Brasil og Mexico, for å nevne noen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Ja, Norge forholder seg selvsagt skikkelig, fornuftig og saklig til alle regimer, uansett hvilken farge de har. Men det er ikke uinteressant ut fra en utviklingspolitisk synsvinkel om et regime kommer til makten på et utvetydig program å løfte de fattige i sitt land opp og sørge for at naturressursene i landet kommer alle innbyggerne til gode, ikke bare en rik, liten elite. Det vi nå ser i Latin-Amerika, er at en utviklingsmodell som var dominerende på 1980- og 90-tallet, og som man kan kalle – for å bruke et veldig bredt begrep, det er mange nyanser i det – en nyliberalistisk utviklingsmodell, vender nå Latin-Amerikas velgere ryggen til på veldig mange forskjellige måter, til fordel for regimer som har som ambisjon å løfte opp landets fattige. Så får vi se om de vil lykkes med det eller ikke. Det er i alle fall ikke uinteressant for Norge, og spesielt ikke for denne regjeringen, å kunne hjelpe regimer med å løfte opp de virkelig fattige. Latin-Amerika er et område hvor det er en veldig, veldig rik liten elite i en del land, men samtidig en utrolig og grell fattigdom.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Først vil jeg nok si at representanten Lønning og jeg er uenige om veldig mange spørsmål. Jeg tror også vi veldig fort blir uenige når det gjelder utlegninger av Skriften. Vi får ta det ved en annen anledning. Det som er det avgjørende her, er selvsagt at de store midlene, altså de hundrevis av millioner kroner som brukes på mange utviklingsprosjekter, fortsatt vil gå til Afrika, til FN, til Verdensbanken og til mange av de tingene de tidligere har gått til. Men denne regjeringen er fullt beredt til å se på hvilke ulike tiltak vi nå kan bidra med for å hjelpe latinamerikanske regimer som har satt den grelle fattigdommen i sine land ettertrykkelig på dagsordenen, og som forsøker å løfte de fattige menneskene der opp. Afrika er jo mye mer preget av en alminnelig fattigdom hos alle. Latinamerikanske land har ofte en betydelig, bred og viktig middelklasse, men mange av dem er preget av en styrtrik liten elite og har også meget store slumstrøk. Det å løfte opp de siste vil vi være beredt til å hjelpe til med.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Jeg skal ikke begi meg inn på en lang diskusjon om velsignelsen, men jeg fikk likevel et inntrykk av at representanten Lilletun iallfall i valgkampen så en viss mulighet for at det kunne bli til velsignelse med en ny regjering i Norge også. Så får vi ta debatten om fire år om hvor stor velsignelsen har vært. Vi kan ikke operere med to standarder – én for Afrika og én for resten av verden. De aller fleste av de regimene Norge i dag gir en masse penger til – dvs. vi gir ikke penger til regimene, men vi gir bistand i deres land for å løfte opp fattige mennesker der – har korrupsjonsproblemer, har styringssettproblemer. Noen av dem har ledere som forsøker å forlenge sin «levetid» langt utover det som er normalt i et demokrati. Ett av dem har nettopp arrestert en betydelig del av opposisjonen. Vi kan ikke ha én standard for Afrika og en annen for resten av verden. Mitt utgangspunkt er at vi skal bidra til å løfte fattige mennesker opp, også i land hvor det er demokratiske problemer. Men Norge skal alltid være med og bidra til at retningen er den riktige – i retning av mindre fattigdom og mer demokrati i de landene hvor vi bidrar.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2006-01-18:
Takk, for det siste og for at også Venstre og Kristelig Folkeparti vil bidra til at det blir et press på Regjeringen for å innfri dette målet. Det er bare av det gode. Når det gjelder det andre: Ja, selvsagt er det de fattige menneskene vi skal hjelpe. Norsk politikk er å bidra til mer demokrati hvor vi enn går inn for å forsøke å gjøre noe: mindre korrupsjon, bedre styringssett og å oppløfte de mange fattige. Men når det nå feier en velgerbølge over Latin-Amerika – det er jo befolkningene i Latin-Amerika som har valgt inn en rekke regimer som har satt sosiale målsettinger på dagsordenen, og som sier de vil løfte opp disse menneskene – kan vi jo ikke stille oss likegyldige til det. Da må Norge gå inn og se om vi kan gjøre noe for at disse ambisjonene blir oppfylt, slik at fattigdommen i Latin-Amerika blir redusert, og slik at demokratiet blir ytterligere rotfestet i Latin-Amerika.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
Situasjonen for kvinner i mange utviklingsland er bekymringsfull. De rammes av fattigdom, og de rammes av kulturelle og religiøse forestillinger som setter dem i en vanskelig situasjon. Norge er en tung utviklingspolitisk aktør. Har vi brukt vår tyngde til å kjempe for kvinners rettigheter? Og kan vi bruke vår tyngde? Kan vi presse disse landene? Det er min utfordring til utviklingsministeren at når det kommer penger fra Norge til statskassen i disse landene, må de også stå for en politikk som vi kan forsvare her hjemme.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
Jeg vil få stille et spørsmål til utviklingsministeren. Mer enn et år er gått siden tsunamikatastrofen i Asia. Verden stilte opp med penger som aldri før, og den akutte nøden ble i stor grad håndtert. Når det gjelder mer permanent hjelp, som f.eks. til nye boliger, er situasjonen svært variabel. Mye av pengene og mye av hjelpen er ikke kommet frem til de fattigste. Mange bor fortsatt i telt og i midlertidige skur. De mangler f.eks. fiskebåter og utstyr for å kunne gjenoppta eller komme i virksomhet. De sitter uten noe å gjøre, rett og slett. Norge valgte ved denne anledning å kanalisere mye av sin hjelp gjennom FN for å oppnå mer effektivitet og en bedre koordinering. 23. desember i fjor kunne Financial Times fortelle at FNs organisasjoner bruker 18 pst.–32 pst. av sine tsunamipenger til administrasjon og andre kostnader. Samtidig var det flere av FNs organisasjoner som nektet å gi innsyn i sine regnskaper. Synes utviklingsministeren dette er tilfredsstillende? Hvis svaret er nei: Hva vil i så fall statsråden gjøre for at dette skal bli bedre, slik at den hjelp vi kanaliserer, enten det er gjennom FN – som mitt spørsmål gjelder – eller det er gjennom andre kilder, blir optimal?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg vil gjerne samarbeide og gi informasjon om disse spørsmålene. Jeg besøkte Sri Lanka i forrige uke. Selv i de områdene som etter sigende skal ha fått mest bistand, er situasjonen håpløs. Det overveiende flertallet bor fortsatt i midlertidige skur, i telt eller i leire. Utsiktene til permanent bolig er ikke der, selv om pengene i utgangspunktet er i systemet. Det er en ganske fortvilet situasjon. Statsråd Solheim skal besøke Sri Lanka neste uke for å jobbe med fredsprosessen. Men disse tingene må ses integrert, for man må ta tak i den humanitære situasjonen i landet og løse dette parallelt. Vil statsråden ta disse spørsmålene opp når han besøker Sri Lanka i neste uke, for å trykke på, slik at hjelpen kan bli organisert på en bedre måte?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
Jeg vil la utviklingsministeren få kommentere det prinsipielle, som jeg antar vi – forhåpentligvis – er enige om: Det er likegyldig for en norsk minister og for en norsk regjering hvilken politisk farge det er på et annet lands statsoverhode, forutsatt at vedkommende er demokratisk valgt. Den norske regjeringen har ingen som helst synspunkter på eller spesiell interesse av om det er en sosialistisk eller konservativ statsleder.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-01-18:
Norsk institutt for by- og regionforskning med partnere har nylig avsluttet sin evalueringsrapport «Evaluation of the Strategy for Women and Gender Equality in Development Cooperation(1997-2005) (1997-2005) «Evalueringen av kvinnestrategien for norsk utviklingssamarbeid viser en meget kritikkverdig oppfølging av Stortingets vedtak om at likestilling skal være en av hovedsøylene i bistanden.» Spørsmålet er da: Hva vil statsråden konkret gjøre for å legge inn et krafttak for kvinner og likestilling i norsk bistands- og utviklingspolitikk? Jeg synes at han i svaret så langt har vist til hva som skjer rundt omkring i verden for øvrig, og at en fremdeles er på «policy-making»-planet.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-01-18:
Jeg merket meg med interesse statsrådens utsagn for litt siden om at han konkret vil følge opp organisasjoner som ikke gir innsyn og viser åpenhet når det gjelder hvordan midlene anvendes. For to dager siden, den 16. januar, kunne VG bringe et oppslag om at Røde Kors som den eneste store organisasjonen nekter å gi innsyn i hvordan tsunamimidlene er anvendt. De fikk internasjonalt inn over 13 milliarder kr. Hvor problematisk er dette for statsråden? Hva vil statsråden konkret gjøre med Røde Kors?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-01-18:
Jeg har et spørsmål til utviklingsministeren. Ikke for å komme tilbake til hans pappapermisjon i Egypt, men før han dro, rakk han å si til Verdens Gang den 23. desember: «Det er en veldig gledelig utvikling at flere land i Latin-Amerika velger venstreorienterte presidenter og regjeringer.» Han tok da til orde for et tettere samarbeid med sosialistiske ledere, og siden han er utviklingsminister, må vi vel da gå ut fra at det siktes til økt norsk bistand. Spørsmålet blir jo da: Til hvem? Hvem kan det være? Er det Cuba – hvor diktatoren Fidel Castro ble såkalt gjenvalgt senest i 2003, med 100 pst. av stemmene – som undertrykker opposisjonen, og som boikotter norske diplomater? Eller er det Venezuela, hvor Chavez misbruker folkets tillit og oljeressurser til å undertrykke opposisjonen, pressen og rettsstaten? Eller er det Bolivia og nyvalgte president Morales, som har Castro som hovedrollemodell, og som allierte seg med ham og Chavez straks etter valget?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2006-01-18:
Dette er jo for så vidt en situasjon vi begynner å bli vant til. Men også i denne saken gikk det bare et døgn før Senterpartiets Åslaug Haga rykket ut, faktisk på julaften, og tok avstand fra en slik romantisering av venstre-ekstreme regimer i Latin-Amerika. Det får oss til å spørre også i denne saken: Hva er det som egentlig er Regjeringens holdning? Skal Regjeringen virkelig ta bistandsmidler fra fattige land i Afrika og bryte med FNs tusenårsmål og gi dem til partivenner og delvis udemokratiske regimer i Latin-Amerika?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2006-01-18:
FN er en viktig utviklingspartner for Norge, men som representanten Høglund var inne på i sitt hovedspørsmål, er FN og FNs organisasjoner svært dyre, og mye penger går med til byråkrati og drift. Norge er en stor og økende bidragsyter til FN-systemet. Mener virkelig statsråden at dette er vel anvendte penger, eller bør statsråden nå vurdere andre og mer effektive kanaler for det norske nødhjelps- og bistandsarbeidet?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-01-18:
Mitt spørsmål går til justisministeren, og temaet er personvern. Det er lett å se at det på ulike måter den nærmeste tiden kommer til å bli krevende for oss å måtte innta et prinsipielt standpunkt når det gjelder personvern. Det er mange årsaker til det. Jeg kan nevne en del områder som vi ser kommer til å bli viktige både for regjering og for storting. Det gjelder innenfor helsevesenet med hensyn til pasientregistrering – om reservasjonsmuligheter eller ikke – og annen registrering innenfor helsesystemet, og hvem som kan bruke denne informasjonen. Det gjelder debatten som statsråden har deltatt i omkring bruk av DNA-register og hvem som skal være pliktige til å avlegge informasjon til et DNA-register, og hvordan det skal kunne brukes. Det gjelder debatten som går omkring elektroniske fotlenker, både for slemme menn og for folk med sykdommer som en ønsker å passe på – edle formål, men som i sum bidrar til å kunne true personvernet. Og ikke minst gjelder det den teknologien vi vet nå seiler opp med en høy presisjon, som Norge også deltar i i Europa, med utviklingen av Galileo, et veldig presist europeisk system for satellittovervåking, som vi vet allerede i 2007 blir obligatorisk på nye biler, og som kanskje fra 2009 – etter EU-planene – skal være på alle biler, som blir under konstant overvåking eller avsetter elektroniske spor. Felles for alle disse er jo at de blir laget ut fra gode hensikter. Det er mulig å forsvare alle. De er bra for menneskene. Men så er det også summen av alt dette som Datatilsynets leder har kalt for de gode hensikters tyranni. Deler statsråden Venstres bekymring over de mange muligheter til svekket personvern som ligger foran oss? Og siden det er en spørretime hvor det deles ut ros – jeg vet at statsråden har hatt et personlig, sterkt engasjement – vil han bidra til å videreføre dette også i sitt arbeid som statsråd?
Lars Sponheim (Venstre), 2006-01-18:
Jeg takker for svaret, og jeg er glad for dette ekte engasjementet og det åpenbare innsyn som statsråden har i disse vanskelige prinsipielle spørsmålene som dette representerer. Det er jo slik at man kunne godt tenke seg at teknologien nå går så fort at vi står foran en teoretisk mulighet for å utrydde kriminalitet i samfunnet, i den forstand at hvert menneske overvåkes til enhver tid. Men det er et samfunn jeg er sikker på at både justisministeren og jeg selv vil ha store betenkeligheter med å leve i, for det vil sannsynligvis ikke være et godt samfunn. Da må vi finne de gode balansegangene mellom personvernet og det å bekjempe kriminalitet. Og det er ofte vanskelig å ta disse debattene når en står midt oppe i de aktuelle sakene. De må tas på prinsipielt grunnlag, og vi må tørre å stille opp for det prinsipielle. Én viktig ledetråd i møtet med mange av de vanskelige sakene som regjering og statsråd står foran innenfor personvernet, er å legge til rette for at det skal finnes anonyme alternativer for de mennesker som ønsker å slette sine spor, eller som ikke ønsker å være i helseregisteret eller hva det måtte være. Det kan være en veldig god, prinsipiell test på at personvernet holder mål i det arbeidet vi gjør framover.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2006-01-18:
Datatilsynets årsmelding for 2004 skal snart behandles av Stortinget. I denne årsmeldingen uttrykker Datatilsynet at den rivende teknologiske utviklingen har satt personvernhensynet under press, og at det blir nødvendig å ta en del debatter og avklaringer. I forbindelse med Redningsselskapets bitre strid i 2005 gav Datatilsynets Georg Apenes offentlig uttrykk for at Norge på en del områder har hull i regelverket som gjør det mulig for både bedrifter og forvaltning på en utilbørlig måte å overvåke og ha kontroll over bl.a. ansatte. I Norge i dag er det anledning til både datatinnsamling, lagring og bruk av informasjon. Da er muligheten for misbruk til stede, og det gir oss utfordringer. Mitt spørsmål blir da: Vil statsråden sørge for at Stortinget får seg forelagt en sak som avklarer og forbedrer regelverket, og som sørger for at personvernets hensyn blir bedre ivaretatt framover?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-01-18:
Det er enighet om at inngrep i personvernet bare bør skje når det er høyst nødvendig. Et lavt overvåkingsnivå gir folk flest frihet, men det gir også kriminelle frihet til å begå straffbare handlinger som krenker friheten til lovlydige borgere. Norge har så langt lagt seg på et nokså moderat nivå i forhold til å ta i bruk utvidete politimetoder. Det tror vi er klokt. Men det er også klokt å være åpen for å ta i bruk enda strengere tiltak for å få til et bedre vern mot kyniske og godt organiserte kriminelle miljøer. I debatten om personvern og bruk av metoder kan det være relevant også å se hen til andre land – hvordan de håndterer avveiningen mellom frihet og kontroll. Norge skal selv vurdere hvor grensene skal settes, men vi må unngå å bli et land som virker forlokkende på kriminelle. Mitt spørsmål er: Hvordan vurderer statsråden personvernet i Norge i forhold til i Europa for øvrig, og hvordan arbeider Regjeringen for å bidra til en likeverdig lovgivning på dette viktige området?
Inge Lønning (Høyre), 2006-01-18:
Jeg skal ikke legge meg opp i hva utviklingsministeren betrakter som velsignelser, men jeg har lagt merke til at denne regjeringen har et nesten fanatisk, bokstavtro forhold til to skriftsteder. Det ene sier at den ene hånd skal ikke vite hva den andre gjør, og det andre sier at din tale skal være «ja, ja» og «nei, nei». Men originalt nok leser man det åpenbart slik at det skal være «ja, ja» og «nei, nei» på samme tid. Statsråden svarte ikke på representanten Vallersnes’ hovedspørsmål, nemlig hvorvidt hans offentlige ytringer om hva som skal ligge til grunn for Norges valg av tette samarbeidspartnere, var en uttalelse på vegne av Regjeringen, altså i egenskap av statsråd, eller om den bare var uttrykk for SVs alminnelige tilbøyeligheter. Nå skal man jo ikke utelukke at det denne gang kan være et arbeidsuhell at disse to ting faller sammen. Det kan selvfølgelig forekomme. Men var det en uttalelse på vegne av Regjeringen?
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-05-09:
Jeg takker statsråden for et godt svar. Jeg tviler ikke på statsrådens eller Regjeringens intensjoner om at vi skal oppnå det målet som Stortinget hadde, nemlig at dette skal bli et nasjonalt prosjekt. Like fullt er det nødvendig, tror jeg, å påpeke at skal vi få det til, må man arbeide ganske systematisk og ganske praktisk i forhold til alle de små initiativene, og man må ha dette høyt på agendaen i sin bevissthet. Når jeg tar opp dette, er det nettopp for å påpeke det. Skal vi oppnå et resultat, må man spille ball med et så stort prosjekt som dette. Man kan ikke overlate det helt til seg selv. Det er et sjeldent stort prosjekt med et stort volum. Norge er et lite land, og jeg tror at skal vi greie å matche det store nettverket som dette åpner, vil vi ha behov for hele landets kapasitet, i alle fall på en del sentrale områder. Slik sett vil det gå mye av seg selv, men igjen er det viktig å fokusere på det fortløpende arbeidet. Når det gjelder at Bondevik II-regjeringen kun bevilget 20 mill. kr i fjor av en regning som etter hoderegning skulle blitt 33 mill. kr, henger nok det sammen med at det er naturlig at den største bevilgningsdelen kommer det året man faktisk bruker pengene, nemlig i arrangementsåret. Under en vanlig opptrapping synes jeg faktisk det var ganske raust – vi snakker jo her om en planleggingsfase. Det gleder meg å høre at Stavanger Europeisk kulturby legger opp til nasjonale prosjekter, og at de har en så offensiv holdning som de har, f.eks. i forhold til skoleprosjektet som skal gå i Rogaland. Det tror jeg nettopp er egnet til å henge på Den kulturelle skolesekken, og jeg håper at det vil kunne få ringvirkninger over hele landet. Det å bruke den internasjonale kontaktflaten som dette gir, er en sjelden mulighet. Jeg synes det vil være viktig f.eks. å appellere til Norsk kulturråd og en del andre sentrale institusjoner om å bruke det og kanskje ta det med i sine søknader som knytter seg til høstens statsbudsjett, for å se om det gjennom budsjettet er muligheter for å åpne for å stimulere til en større aktivitet i institusjoner også utenfor Stavanger-regionen.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-05-09:
Det er tilfredsstillende å høre at de partiene som også tidligere har stått bak Stavanger2008-initiativet, fortsatt gjør det. Det har kommet mange fine innspill. Jeg synes statsråden også har gitt klare signaler som gjør at vi – med positivt fortegn – skal følge denne saken videre. Her er det, som representanten Høie var inne på, spørsmål om hvilken mentalitet vi har når det gjelder prosjektet videre, både ved budsjettbehandlinger og ved andre korsveier her i huset. Til representanten Solvik-Olsen fra Fremskrittspartiet vil jeg si at det er ingenting som er så stimulerende når man jobber med korps eller kor eller amatørteater som det å samle seg om prosjekter hvor man har noe å strekke seg etter. Selv har jeg arbeidet i slike sammenhenger ved mange anledninger, og det er når man får oppgaver som ligger litt i overkant, at man virkelig har noe å ta tak i. Prosjekter som Stavanger Europeisk kulturby er jo nettopp av en karakter som skaper slike muligheter, og som har det som incitament. Jeg tror at korpsbevegelsen i Stavanger- og Rogaland-regionen absolutt bør mobilisere hornmusikk i brystet og begeistring for de mulighetene som ligger her. Det tror jeg man vil komme langt med. Så takker jeg for debatten. Vi vil følge denne saken videre, og jeg ønsker også lykke til til dem som nå står som arrangører i Stavanger. De signalene vi har fått fra ledelsen i Stavanger2008, er meget lovende. La oss gjøre vårt beste for at de planene skal kunne realiseres.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-05-09:
Jeg deler i og for seg alle de synspunktene som representanten fremmer her, bortsett fra det som gikk på opptrappingsplanen for bevilgningene. Det hadde nok vært en fordel, tror jeg, for Stavanger2008 om bevilgningene hadde kommet i jevne puljer. Jeg tror ikke noen i Stavanger hadde klaget spesielt mye over det. Men la nå det ligge. Det er mange tiltak som skal til for at dette skal bli et nasjonalt prosjekt. Et av dem er jo at det nasjonale politiske miljøet – kulturelle politikere i både storting, regjering og andre plasser – deltar i arrangementet og profilerer byen. Det har vi virkelig tenkt å gjøre fra vår side. Jeg håper også at Stortingets kulturkomite, Presidentskapet og andre bruker den anledningen som Stavanger2008 er til å sette Norge på det europeiske kartet. Jeg ser at presidenten skriver det ned i boken sin allerede. Det er viktig fordi det er en europeisk kulturby, og det er Norges europeiske kulturby. Det er ikke å overlate til Stavanger alene å sette Stavanger på kartet. Det skal vi bidra med fra hele Norge. Nettverket av de andre byene tror jeg også er viktig. Det er også et godt poeng det representanten sier om at andre nasjonale kulturinstitusjoner i Norge må legge inn en god dose Stavanger2008-tenkning i sine programmer for 2008, koble seg på den profilen som Stavanger2008 velger, delta på aktiviteter som Stavanger2008 legger opp til, og bruke året til å bygge opp under Stavanger som europeisk kulturby. Dette er en fabelaktig anledning ikke bare til å profilere den veldig gode kulturbyen Stavanger; det er også en mulighet til å sette norsk kulturliv på et internasjonalt kart, til at folk får større kjennskap til den kunstproduksjonen som foregår i Norge, og til å bygge nye nettverk til å delta på en internasjonal arena. Så vil koblingen mellom Stavanger og Liverpool og det samarbeidet de får til, bli viktig. Det er fullt mulig for andre institusjoner enn dem som ligger i Stavanger og Stavanger-regionen, å koble seg på Liverpool og se på mulige samarbeidsprosjekter den veien. Den profilen som Stavanger2008 velger, blir opp til dem. Her kommer det «armlengdes avstand»-prinsippet inn. Det skal ikke være vi i Kulturdepartementet som sitter og bestemmer kunstprofilen på Stavanger2008-prosjektet. Derfor har vi valgt å holde oss unna å ha egne representanter i de råd og utvalg som bestemmer den typen kunstneriske profiler. Men jeg håper at Stavanger2008 – og det er jeg ganske overbevist om – vil velge en profil, stil og retning på det som passer med den øvrige nasjonale kultursatsingen. Jeg hadde et møte med Stavanger2008 for bare litt over en uke siden. Der diskuterte vi, og jeg fikk presentert, de ulike planene de har. Jeg kan etter det møtet si at det var veldig lovende, og at det passer veldig godt inn i den nasjonale kulturpolitiske satsingen. Jeg har også invitert Stavanger2008 inn til mitt kontor for å ha en grundig gjennomgang av alle planene og få mitt embetsverk koblet på i alle faser, slik at vi har en nær og tett dialog.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2006-05-09:
I likhet med interpellanten synes jeg det har vært en god debatt. Det har vært et stort engasjement for kulturhovedstaden Stavanger2008, og det lover godt. Det er også en helt nødvendig forutsetning for at vi skal lykkes med prosjektet at Stortinget og det nasjonale politiske nivået ikke bare sender pengene og gjør vedtakene, men også har et personlig engasjement. Det kommer til å være veldig mange anledninger til å profilere ulike sider ved norsk kultur, men denne anledningen bør vi absolutt bruke. Jeg er glad for at det er en like bred tilslutning til Stavanger2008 nå som det var den gangen vi vedtok det. Det lover godt. Det tyder også på at de som nå har ansvaret for prosjektet, har gjort en god jobb, i og med at man har den samme solide støtten i stortingssalen nå som da. Jeg er veldig uenig i innfallsvinkelen til det ene partiet som ikke er så entusiastisk til Stavanger2008, for jeg synes at den motsetningen man setter opp mellom det som Stavanger2008 vil gjøre særlig for den profesjonelle kunsten – og kanskje profilere Norge på høyt plan – og det brede kulturlivet, er en kunstig motsetning. Det er nøyaktig det samme som i idretten; det er spissene som inspirerer, motiverer og legger listen for bredden, og det er bredden som er grunnlaget for spissene og toppene. Så jeg tror at et slikt løft som Stavanger2008 bidrar til, også vil komme den brede kulturen til gode. Og det kan umulig – i hvert fall ikke for en regionspolitiker – være et stort problem at staten skal bruke 100 mill. kr utenom de vanlige kulturbudsjettene til byen og regionen. Jeg tror det i veldig liten grad ville ha blitt forstått hvis noen fra min by hadde kommet til Stortinget og bekymret seg svært over det. Jeg håper at det blir en god mulighet også for det nasjonale kulturlivet til å bruke Stavanger2008 som en bro ut i verden. I søknaden som Stavanger i sin tid sendte om å få være kulturby, skrev ordføreren at kreativitet, åpenhet og toleranse er resultatet av god kontakt mellom folk i Stavanger og resten av Europa, og at man så fram til en bred presentasjon av europeisk kultur i Stavanger – og samtidig å få presentere norsk kultur til et bredere europeisk publikum. Det er det Stavanger2008 handler om, det er det vi er invitert til å delta i, og som vi absolutt stiller opp på.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-09:
Da vi behandlet denne saken i forrige stortingsperiode, støttet SV stort sett opp under saksordførers merknader som forelå i innstillinga. Det var bred enighet i hele daværende familie- og kulturkomite, unntatt Fremskrittspartiet, om å gjøre Stavanger til den europeiske kulturhovedstaden i 2008. Saksordfører den gang, Olemic Thommessen, sa at det var viktig at dette store prosjektet blir et nasjonalt anliggende og et felles løft. SV støttet dette og påpekte under debatten viktigheten av at det både ble tilført friske midler, at denne satsinga ikke gikk på bekostning av andre kulturtiltak nasjonalt eller lokalt, og at det heller ikke skulle ramme andre velferdstiltak i kommunen og fylket. Det er viktig å trekke med seg i det videre arbeidet fram mot 2008 de erfaringene som ble gjort da Bergen var europeisk kulturby i 2006. Det er ikke bare Stavanger by det dreier seg om, men hele Stavanger-regionen, som har lange og rike kunst- og kulturtradisjoner, for ikke å snakke om at regionen er et viktig internasjonalt møtested. Her er det mye å bygge på av fellesskap på tvers av mange kulturelle uttrykk, både nasjonalt og internasjonalt. Regionen har gjennom mange år utviklet et stort kulturelt og kunstnerisk produksjonsmiljø, som vil tilføre mange spennende opplevelser når den tid kommer i 2008. Det å satse på Stavanger som en europeisk kulturhovedstad, er et kulturelt og økonomisk prosjekt som må gjøres i fellesskap – det er kjempeviktig – der kreftene drar sammen. Stavanger og kommunene rundt, fylkeskommunen, næringsliv og organisasjoner må bidra i tillegg til statsstøtten, som selvfølgelig er et godt og stort bidrag. Jeg er også glad for at kulturministeren så klart gir de signaler han gir i dag, om at dette skal følges opp, og om at dette er viktig for Regjeringa. Det er vi selvfølgelig helt enig i. SV er glad for at dette storstilte kulturprosjektet blir en realitet, og det blir nå ekstremt spennende å følge prosjektet videre i forhold til det kulturelle innholdet som skal tilbys til befolkningen, til hele Norge og internasjonalt. Dette er jo en stor investering for regionen for framtida, og også for det kulturelle samarbeidet som skal utvikles gjennom at dette blir et nasjonalt prosjekt der gode krefter skal jobbe i et fellesskap for å sette Stavanger på kartet, ikke minst internasjonalt, nå ikke bare som oljeby, men som Norges kulturhovedstad.
Trond Lode (Senterpartiet), 2006-05-09:
Det er gledeleg å høyra statsrådens tilnærming til det spørsmålet som er reist frå interpellanten. Det er viktig at Kulturhovudstad Stavanger 2008 blir eit synleg nasjonalt og internasjonalt prosjekt, og alt ligg til rette for at så vil skje. Administrasjonen i Stavanger2008 har fram til no arbeidd aktivt for å ta vare på den nasjonale vinklinga. Dei har gjennom storbynettverket invitert og oppfordra alle til å koma med prosjekt, og dei har fått respons. Til saman kom det inn 702 prosjektforslag innanfor fristen i fjor haust. Blant desse var det mange forslag frå Kristiansand. I tillegg var Oslo, Bergen, Fredrikstad og Bodø, for å nemna nokre, representerte. Vidare er festivalar over det ganske land inviterte til å delta. Det føregår samtalar med Kulturrådet i Oslo, og samtalane med departementet så langt har vore konstruktive, har eg forstått. Det er gledeleg at statsråden vil halda jamleg kontakt med Stavanger2008. Eg synest òg det er positivt at han ser på dette som eit samarbeid som må pleiast jamleg, og at ein ikkje plutseleg skal overta prosjektet frå sentralt hald. Det lokale engasjementet som har vore i regionen, i Stavanger, er utruleg positivt. Næringslivet og organisasjonslivet har famna svært godt om dette prosjektet. No tyder alt på at Stortinget må innfri heile sin del av finansieringa. Finansieringa er som kjent tredelt. Stortinget bidreg med 100 mill. kr og lokale styresmakter med 100 mill. kr dersom Stavanger2008 klarer å skapa kommersielle inntekter på 100 mill. kr. Arbeidet med dei kommersielle inntektene går på skjener. Dei har budsjettert med tre–seks hovudsponsorar og har allereie tre på plass, om ein månad sannsynlegvis fire. Dei har budsjettert med seks–ti nivå 2-sponsorar, og før dei har begynt å arbeida med desse sponsorane, er seks på plass. Alt ligg derfor til rette for at Stortinget må vere klart til å løyva dei resterande 80 mill. kr. Det er hyggeleg å høyra frå statsråden at rekninga vil bli betalt. Det gleder meg òg at statsråden har innsett at Stavanger2008 har valt ein profil som tek vare på mangfaldet på det kulturelle planet. Prosjektet vil omfatta alt frå internasjonalt anerkjende kunststorleikar på den eine ytterkanten til barnehaganes humorfestival på den andre. Men òg det geografiske mangfaldet blir teke vare på både nasjonalt og internasjonalt. Eg trur at ein tett dialog med departementet også vidare vil vera positivt, og eg vil tru at statsråden berre har fått positive tilbakemeldingar på sine invitasjonar. Eg gleder meg til å sjå resultatet av det vidare arbeidet med prosjektet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-09:
Statsråden har etter min mening på en utmerket måte besvart de temaene som jeg sa at jeg ikke kom til å ta opp i min interpellasjon. Hun har kommentert det som må til dersom man skal få til aktive utviklingsmuligheter i Groruddalen. Da må man gjøre alt det som statsråden skisserte, mellom ulike departement og Oslo kommune, enten det nå gjelder miljø, kultur, bolig, transport osv. Statsråden var også inne på samarbeidsforhold når det gjelder enkeltetater i staten. Det som har vært mitt anliggende i dette spørsmålet, er kun ett, og det er å være helt sikker på at statens eiendomsinteresser blir sett i en total sammenheng og ikke bare departement for departement. Det fikk jeg ikke et klart svar på. Departementene vil alltid bestyre sine porteføljer. De vil alltid lage sine programmer. Det er bra, men jeg har kun én hovedvinkel, og det er: På hvilken måte sørger man nå for at det fargelagte kartet, som jeg sitter med her, og som er et resultat av Oslo kommunes utmerkede planarbeid, som altså viser planskissen over hva som er på NSBs – ROM Eiendomsutviklings – hånd, på Jernbaneverkets hånd osv., faktisk blir en helhet den dagen dette skal gjøres opp? Bit for bit presenterte statsråden at man hadde en innfallsvinkel her. Jeg synes det er positivt at man har det. Jeg tillater meg likevel å si at det ikke bare må etableres et departementsvis samarbeid mot Oslo kommune, som er bra, men jeg legger til grunn, slik jeg forstår statsråden, at de som bor lokalt, skal få stor innflytelse på dette. Det er de som har skoen på, så det er jo de som vil vite hvilke nærmiljøtiltak de trenger. Så tilbake til mitt spørsmål: Når det gjelder summen av de eiendomsinteresser som statsråden var innom i sin grundige redegjørelse, og de spørsmål jeg spesielt tok opp, som gjelder områdene fra Breivoll, som statsråden også var innom, til områdene rundt Grorud stasjon, ville det ikke være egnet og klokt å utvikle et eiendomsutviklingsselskap som et viktig redskap, slik at statens interesser faktisk blir en helhet – ikke bare en idéfase, men også en praktisk gjennomføringsfase? Det var mitt konkrete spørsmål, og det forblir mitt konkrete spørsmål også etter at jeg har fått en solid og skikkelig redegjørelse av det som jeg regnet med var i gang, basert på Soria Moria-erklæringen og på alt det andre som er tatt opp. Men jeg har alltid uro når ulike statlige etater skal samarbeide, departement for departement. Det som har vært styrken andre steder, er at man nettopp har funnet arenaene på tvers, og at de arenaene på tvers har vært så sterke at man har fått helhetlige løsninger. Om man fullt ut skulle følge statsrådens skissering rundt Nyland Syd – jeg er selvfølgelig tilhenger av å flytte mest mulig til bane – er det fortsatt store eiendomsressurser som skal utnyttes på en klok og helhetlig måte. Så mitt spørsmål er: Er statsråden beredt til å vurdere opprettelsen av et utviklingsselskap når det gjelder de betydelige eiendomsmasser som vi her snakker om?