Michael Tetzschner (Høyre), 2012-12-13:
Høyre deler forslagsstillerens syn på menneskeverdet og arbeidet med å bekjempe enhver form for diskriminering. Vi deler også den situasjonsbeskrivelsen som går ut på å konstatere at det er en økende grad av antisemittiske holdninger enkelte steder i vårt samfunn. Så ser vi at det strafferettslige vernet er blitt skjerpet de siste årene, men dette er ikke nok. Kretser som fremfører ytterliggående ytringer som er av en slik art at de kan følges av vold eller trusler om vold, må følges opp av politimyndighetene. Vi har også registrert at Holocaustsenteret i perioden august 2010 til mai 2012 har gjennomført en kvantitativ undersøkelse om den norske befolkningens holdning til jøder og andre minoriteter, og at det både i europeisk og norsk sammenheng er relativt liten utbredelse av antisemittiske forestillinger, men at enkelte forestillinger er på fremmarsj. Det kommer også alarmerende beskjeder fra norske skolegårder, hvor mobbing på dette grunnlaget har vært fremme. Så arbeidet for å motvirke mobbing må skje på et bredest mulig grunnlag. Vi har vektlagt at dette må være en del av det oppdragelses- og dannelsesoppdrag som skolen har i samarbeid med de foresatte. Skolen skal i tillegg bidra med kunnskapsbasert tilnærming til alle de samfunnsområder der samfunnets kvalitet står og faller med individenes evne til selvstendig tenkning, til å ta informerte valg og til å ta etisk forsvarlige valg. Grunnleggende er det et spørsmål om hvilke omgangsformer vi finner sosialt akseptable i et opplyst og sivilisert samfunn. Mange av forslagsstillerens anliggende er formelt dekket gjennom de undervisningsplaner og andre aktiviteter som skjer i regi av skoleverket. Like fullt kan det være grunn til å styrke de humanistiske fag for å utvikle en sterkere bevissthet om etiske spørsmål. Skolen bør ikke være så tilbakeholdende med å formidle en større grad av normative holdninger og å veilede om hva som er rett og galt, på grunnlag av de universelle menneskerettighetene og vår kristne og humanistiske kulturarv. I tillegg må elevenes konkrete adferd i hverdagen være bygget på respekt for medelever og skolens voksenpersoner. Ut fra slike grunnprinsipper vil et målbevisst arbeid kunne redusere både mobbing og annen uakseptabel adferd i den konkrete skolehverdagen. Men minst like viktig: Det vil fremme livsholdninger som er verdifulle senere i livet. Vi har begrenset tro på å regelfeste detaljerte statlige initiativ mot forskjellige diskrimineringsgrunnlag i den tro at dette kan gjøres uttømmende og en gang for alle. All mobbing og plaging er uakseptabel, uansett hvilke forestillinger mobberne har. Det vi derimot har tro på, er at ansvarlige skoleeiere løpende kan tilpasse undervisningen og annen oppfølging til de problemer som måtte oppstå som følge av hensynsløs adferd mot medelever, uansett påskudd. Kommunene, de viktigste skoleeierne, må følge utviklingen gjennom undersøkelser og løpende vurderinger av elevklimaet i de skolene de har ansvaret for, og sammen med skoleledelsen sette inn tiltak av faglig, pedagogisk eller disiplinær karakter for å bekjempe alle former for plaging og hets. I en slik sammenheng er det også vesentlig at kommunenes skoleadministrasjon og ledelsen på den enkelte skole holder seg orientert om forskning og undersøkelser som gir løpende kunnskaper om hvilke grupper som til enhver tid kan være utsatt. Det er ikke mulig å ha en bred tilnærming, som beskrevet i det jeg har vært inne på nå, uten at man også behandler holocaust og jødeforfølgelsene meget dyptgående. Dette er bakgrunnen for at vi har fremmet et alternativt forslag, som favner noe videre og mer generelt i sin ordlyd: «Alle skoleeiere oppfordres til jevnlig å kartlegge forekomsten av uakseptabel adferd mot medelever ved skolene de har ansvar for, og sammen med skolene utvikle tiltak som bevisstgjør elevene ved å vektlegge denne delen av undervisningen, og ved å stille enkeltelever som opptrer uakseptabelt, til personlig ansvar.» Da jeg for første gang i mitt liv besøkte en synagoge den 26. november i år, og tilbrakte dagen der, ble jeg veldig klar over at dette er for viktig til at man overlater til én gruppe å minnes og helligholde disse datoene. Det er et ansvar for hele samfunnet, fordi angrep på én minoritet i virkeligheten er et angrep mot oss alle, fordi vi alle i en eller annen sammenheng tilhører en minoritet.