Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
For mange er utenfor både arbeidsliv og utdanningsløp i dag. Det er det en felles politisk oppfatning om. Virkemidlene for å bøte på problemene er det derimot uenighet om. Forslaget i dag, som omhandler innstramninger i arbeidsavklaringspenger, er ett av mange eksempler på hvordan partiene tenker forskjellig om virkemiddelbruken. Vi så det i saken vi akkurat har ferdigbehandlet. Vi har sett det i saken om kutt i barnetillegget for uføre. Vi har sett det i kuttet for dagpengemottakere. Vi har sett det i kuttet i supplerende stønad og bostøtte. Så til saksordfører Heggelund: Nei, Arbeiderpartiet har ikke abdisert i sosialpolitikken, men vi har ikke tro på at det å kutte i ytelser får folk i arbeid. Arbeidsavklaringspengene skal jo gjøre akkurat det – få folk klare for arbeid eller avklare om man ikke kan arbeide, eller kanskje arbeide noe. Forslaget fra regjeringen er todelt: å få færre inn på ordningen og la dem som kommer inn, bli der kortere. Det er jo en god målsetting, men en målsetting som krever en helt annen virkemiddelbruk enn regjeringen og stortingsflertallet legger opp til. I dag sies det at det er mange som kommer inn på ordningen med arbeidsavklaringspenger uten å ha tunge nok diagnoser. Hjelper det da å kutte i tiden en person kan bruke på å bli avklart? Arbeiderpartiet mener at folk må få være på arbeidsavklaringspenger til de har fått den oppfølgingen som trengs for å komme i arbeid. Først da kombinerer vi arbeidslinjen med inkludering i arbeidslivet. For noen er ett år lenge nok, for andre kan det være riktig å forlenge tiden utover det som er dagens grense på fire år, hvis det betyr at en person kan komme inn igjen i arbeidslivet – helt eller delvis. I stortingsmeldingen om Nav, som vi behandlet i denne sal for bare noen måneder siden, var det stor oppslutning om at vi trengte myndige Nav-medarbeidere som kunne se hvordan mennesker er forskjellige og i større grad skreddersy tilbud til den enkelte. Jeg kan ikke huske at det var noen som mente at myndiggjøringen skulle bety en innskrenkning av mulighetene for dem på arbeidsavklaringspenger, at systemet skulle bli viktigere enn menneskene. Det er over 100 000 ungdommer mellom 18 og 30 år som verken er i jobb eller utdanning. Det bekymrer. Det er kanskje den største utfordringen vi som samfunn står overfor. Da må tiltakene stå i stil med utfordringene. Jeg merket meg at saksordfører Heggelund ikke brukte «kraftfulle» om regjeringens tiltak, slik han har pleid å gjøre tidligere, og det er kanskje fordi han har fått tenkt seg om, for det er jo ikke noen kraftige tiltak i det regjeringen har lagt fram. Man skal få møte en saksbehandler etter to måneder. Det er 30 mill. kr til nye tiltak som skal brukes på en målgruppe på 100 000, altså 300 kr per person i året, og det er 1 000 nye tiltaksplasser som skal fordeles på de samme 100 000 ungdommene. Jeg skjønner godt at representanten Heggelund har sluttet å kalle tiltakene for kraftfulle, jeg tror faktisk ikke det hadde bestått NRKs faktasjekk hvis de hadde ønsket å sjekke akkurat det. Den mangelfulle satsingen fra regjeringens side er kanskje grunnen til at regjeringspartienes representanter gjennom hele våren har brukt mye tid på å forsøke å overbevise seg selv og andre om at vårt svar, en aktivitetsreform for akkurat denne målgruppen, er både uklar og unyttig. Vi har i motsetning til flertallet nye ideer og løsninger som er mer ambisjonsrike enn å kutte i ytelsene, men dessverre ser det ikke ut til at flertallet i dag støtter vårt forslag om en aktivitetsreform – akkurat som forslaget vårt om et Nav Ung ble nærmest latterliggjort i denne salen. Da er det interessant å se hva regjeringspartiene er blitt enige med opposisjonen om nå. Det er jo et kraftfullt tiltak, der man skal be regjeringen vurdere å legge til rette for en forsøksordning med tiltak for ungdom som verken er i utdanning eller arbeid. Det blir nok schwung på det. Manglende aktivitet og tiltak fra regjeringens side er årsaken til at vi ikke støtter forslaget om å snevre inn kriteriene. Vi kommer til å stemme for det forslaget som går på at vi skal kodifisere den praksisen som sier at kun fire ukers opphold i utlandet godkjennes for dem som mottar arbeidsavklaringspenger, hvis ikke et slikt opphold er medisinsk begrunnet. Så vil jeg i tillegg ta opp forslaget som vi fremmer sammen med Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti.