Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2013-12-09:
Eneste taler og 30 minutter å boltre meg på – det hadde jeg aldri drømt om at jeg skulle få oppleve! Men jeg skal prøve å vise respekt for Stortinget og at det er sent på kvelden, men jeg føler behov for å si noen ord i tilknytning til den proposisjonen vi behandler her i dag. Da har jeg lyst til å ta utgangspunkt i Solberg-regjeringas politiske plattform, der jeg synes det er mange fine ord – om et trygt og såkalt fleksibelt arbeidsmarked, om et velfungerende trepartssamarbeid og om såkalte insentivbaserte systemer. Den saken vi behandler i dag, er et av flere eksempler på at det som skjuler seg bak de fine ordene, i realiteten er angrep på opparbeidede arbeidstakerrettigheter og nok et skritt i retning av et tøffere arbeidsmarked for lønnsmottakere. Det er en kjent sak at Høyre har vært på besøk hos sine politiske meningsfeller i Sverige, der Moderaterna har hatt stor suksess med å framstille seg som det nye «arbetarpartiet». I Norge er det først og fremst Fremskrittspartiet som har smykket seg med denne betegnelsen, og de er altså ikke før kommet i regjering, før de starter en praksis som viser at de er det motsatte. I denne saken legger regjeringa fram forslag om kutt i statsgarantien for lønnskrav ved konkurs. Det skal kuttes både i lengden på den perioden lønnsgarantien dekker, og det skal kuttes i retten til å få utbetalt utestående feriepenger. 186 mill. kr er lite på et statsbudsjett, men mye for dem det gjelder. Et sted mellom 8 000 og 10 000 mennesker vil tape inntekt. Høyre sa ingenting om disse planene før valget, men nå kommer det altså. Fremskrittspartiet har riktignok en programformulering der de skriver at «det vil være naturlig med fleksible ordninger knyttet til permitteringsordningen, lønnsgarantiordningen, og enkelte andre ordninger knyttet til dagpengeutbetaling, slik at ordningene tilpasses situasjonen i arbeidsmarkedet». Men du skal være ganske god i tekstanalyse for å forstå at dette betyr kutt i folks rettigheter. Hvilken situasjon i arbeidsmarkedet er det man sikter til i denne saken – at det ventes en økning i ledigheten neste år og en økning i antall konkurser? Da burde jo egentlig svaret vært det motsatte! Arbeiderpartiet vil beholde lønnsgarantiordningen som den er. Det samme gjelder permitteringsregelverket, der det skal kuttes nye 82 mill. kr. Da arbeids- og sosialkomiteen hadde høring på budsjettet for 2014, var det én tilbakemelding som kom unisont fra både arbeidsgiver- og arbeidstakerhold: Ikke rør ordningen med lønnsplikt under permittering! Arbeidstakerne var engstelige for jobbene sine. Arbeidsgiversiden bekreftet den uroen – en utvidelse av arbeidsgivers lønnsplikt ville føre til oppsigelser og tap av nøkkelkompetanse. Motsatt av de fine ordene om et velfungerende trepartssamarbeid, så velger regjeringspartiene og stortingsflertallet suverent å overse advarslene. Igjen brukes fine ord og tilslørende begreper. Det som partene i arbeidslivet kaller usikkerhet for jobb og inntekt, og tap av kompetanse, kaller regjeringa og flertallet «frigjøring av arbeidskraft» og «økt fleksibilitet i arbeidsmarkedet». Denne usikkerheten skal altså fungere som et ekstra insitament for arbeidstakerne til raskt å komme over i nytt arbeid. Ifølge fremmedordboka betyr «insitament» noe positivt – en stimulans til å gjøre en ekstra innsats. Pisk er etter Arbeiderpartiets mening ingen slik positiv stimulans. Regjeringa sier også at en del av formålet med denne saken er å bidra til mindre byråkrati. Etter Arbeiderpartiets mening bør flertallet heller søke etter forenklinger på områder som ikke rammer lommeboka til arbeidstakere i utsatte virksomheter. Det eneste lyspunktet i denne saken er at Venstre og Kristelig Folkeparti gjennom budsjettforhandlingene greide å forhindre at de særlige reglene som gjelder for en utsatt fiskeindustri, ikke skal endres. Det kan jo ses på som et framskritt, selv om vi i Arbeiderpartiet ikke har hatt for vane å definere status quo som et framskritt. Og det stopper ikke der. Enslige forsørgere får også gjennomgå. Med nye regler kutter regjeringa og flertallet overgangsstønaden til enslig forsørger med 9 500 kr sammenlignet med forslaget fra Stoltenberg II. Og 800 kr i måneden er mye for den som har lite fra før. Arbeiderpartiet opprettholder sammen med SV og Senterpartiet vårt eget forslag i denne saken. Og helt til slutt: Forslaget om å spare 37 mill. kr på å doble bagatellgrensa for helserefusjoner til 200 kr, er i praksis en økning av egenandelstaket, som vi er imot. Jeg tar dermed opp mindretallsforslaget. De delene av innstillinga som Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre står alene om, kommer vi til å stemme imot.