Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2010-03-26:
Utenrikskomiteens leder tok opp Iran som et viktig tema. Jeg vil bare kort si at jeg deler alle de betraktninger som der ble fremført. En av våre største strategiske utfordringer ligger i Arktis. Man kan noen ganger få inntrykk av at vi her snakker om et uregulert område, men det er ikke tilfellet. Det finnes et godt sett av internasjonale kjøreregler for å bestemme både suverenitet og atferd i disse sårbare områder. Det er etablert gode internasjonale fora for samarbeidet i Arktis. Dette gir et godt utgangspunkt for å håndtere viktige spørsmål, enten det dreier seg om nye skipsruter til Asia, forvaltning av ressursene, håndtering av miljø, turisme eller redningstjeneste. Arktisk Råd bør være et sentralt samarbeidsorgan, og da blir det viktig å benytte dette forum for alle land som har legitime interesser – ikke nødvendigvis alle som medlemmer, men i det minste som faste observatører. Det er i vår interesse at aktørene diskuterer arktisk politikk innenfor den samme ramme, og at ingen ekskluderes på permanent basis. Vi håper USA snarest ratifiserer den internasjonale havrettstraktaten. Dette vil være bra for Arktis, men ikke minst vil det også være i USAs interesse. Kina gis helt korrekt en viktig plass i redegjørelsen. Kinas rolle er sentral for den globale økonomi, men også på den globale politiske dagsordenen. Kina utfordrer oss, og vi deler oppfatningen om at det er behov for å samarbeide bredt. Vi er glad for at det nå søkes å fremforhandle en frihandelsavtale. Men redegjørelsen er svakere når det gjelder alt som er vanskelig med Kina. Det er en prisverdig henvisning til menneskerettighetsutfordringene. Det er en utfordring ved alt samkvem med Kina. Men hva med de mer politiske krav som vi møter fra Kina? Kina ønsker å legge bånd på vår politikk når det gjelder f.eks. hvem vi snakker med. Advarslene kommer veldig fort når det er snakk om samtaler med Dalai Lama eller andre som er havnet på svartelisten i Beijing. Vi opplever at Norge og andre land legger bånd på seg i disse sammenhenger. Forholdet til Taiwan begrenses fordi det ikke blir godt mottatt i Kina – til tross for at Kina selv har myket opp forholdet. Her vil jeg mene at Norge har valgt en mer restriktiv linje i sin omgang med Taiwan enn f.eks. våre naboland. Det er rom for å bedre forbindelsene – uten at vi utfordrer politikken om ett Kina. I slike sensitive spørsmål er det viktig med tydelighet og forutsigbarhet, og det burde være rom for å samordne seg bredere internasjonalt – dette for å vise Kina at det er grenser for hvor langt et land kan gå i å begrense vår frihet til å snakke med, eller ha relasjoner med, enkeltpersoner eller folkegrupper. Enhver form for ettergivenhet blir oppfattet som en seier i Beijing, og vil utvilsomt forsterke det eksisterende presset. Det er positivt med de fremvoksende økonomier. Det vitner om at millioner av mennesker er løftet ut av fattigdom og inn i den globale økonomi. Konkurranse er bra. Det skjerper alle. Men på ett område trenger vi ikke konkurranse, og det er innenfor universelle menneskerettigheter. Her er FNs menneskerettserklæring hellig, og når den utfordres som vestlig, vil vi avvise det. Selv om det er riktig å utvise kulturell sensitivitet, skal det ikke være rom for utvanning av grunnleggende individuelle rettigheter. De skal forsvares, selv i møte med land som Kina eller Russland. I redegjørelsen er det et gjennomgående tema at finanskrisen gir utfordringer for norsk næringsliv. Én måte å møte dette på er den nevnte frihandelsavtale med Kina, noe annet er å få WTO-avtalen klar. Mens vi er i ferd med å få på plass relativt gode handelsvilkår med nesten alle de nest viktigste økonomier, så er det et stort hull, og det er USA – den aller største økonomien. Vi vil be Regjeringen foreta en vurdering av muligheten for en frihandelsavtale med USA. Gevinstene vil være store, og utfordringene for norsk landbruk vil ikke være større, etter vår oppfatning, enn de utfordringene vi allerede møter i f.eks. WTO-forhandlinger. Selv om USA opplever vanskeligheter som følge av finanskrisen – og selv om andre land, som Kina og India, løfter seg voldsomt – så vil USA uten tvil være ett av verdens viktigste markeder. Og bedrede rammebetingelser for norsk næringsliv på dette viktige markedet vil gjøre oss mindre sårbare og styrke vår eksportindustri. Vi forventer ikke et svar på dette i dag. Vi vet at spørsmålet har vært vurdert av tidligere regjeringer og er blitt lagt til side.