Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-04-14:
Opprettelsen av Nasjonalt senter for læring og utvikling, Læringssenteret, skal bidra til et mer helhetlig perspektiv på læring, forsøks- og utviklingsarbeid, forskning og vurdering. I Kristelig Folkeparti er vi glad for at det er flertall for å opprette et slikt senter i tråd med forslaget fra sentrumsregjeringen og statsråd Lilletun. Det betyr at senteret vil være i drift fra 1. august i år. Et slikt senter kan bidra til et mer helhetlig utviklingsperspektiv på bl.a. læring, vurderingsarbeid og læremidler. Det trenger vi. I Kristelig Folkeparti ser vi på skoleutvikling som et sentralt område for å få mer fokus på kvalitet og på arbeidet i det enkelte klasserom. Det hjelper ikke med store skolereformer hvis vi ikke får fokus på skolens innhold og endringer i skolens hverdag, i det enkelte klasserom. Jeg vil derfor utfordre den nye utdanningsministeren til å holde fokus på klasserommet og skolens innhold. Et slikt fokus vil øke oppmerksomheten om kvalitet og hvordan vi skal få en bedre skole. Det er i den anledning behov for at den nye statsråden klargjør sitt ståsted for framtidas skole. Etter Kristelig Folkepartis mening er det behov for å videreføre arbeidet med å bedre kvaliteten i norsk skole. Jeg har også lagt merke til at statsråden mener det samme. Spesielt synes utfordringene i ungdomsskolen å være store og haster mest. Skal vi lykkes med å få bedre kvalitet, står vi framfor tre hovedutfordringer som jeg håper statsråden vil bekrefte at han vil gripe fatt i. For det første trenger vi å åpne for den profesjonelle pedagog. Læreren er nøkkelen for å få en bedre skole. Læreren må få frihet til selv å vurdere og foreta valg når det gjelder stoffutvalg, arbeidsmetoder og progresjon i læringsarbeidet. Skal vi få en tilpasset opplæring til den enkelte elev, må læreren bruke sin kjennskap til eleven og ha frihet til å lage læringsprogram for den enkelte. Her handler det om å gi lærerne større selvtillit, det kan vi vise ved å gi dem større ansvar. Men det kreves også en bevisst og kvalitetsorientert skoleledelse. Skolelederne må være pedagogiske inspiratorer framfor administratorer. Vi trenger også fokus på den nye lærerrollen der læreren er veileder og inspirator i et arbeidsfellesskap med elevene. Skal vi klare å gjenreise den profesjonelle lærer, må innsatsen i etter- og videreutdanning for lærere videreføres. Undersøkelser viser at de fleste lærere har godt datautstyr og tilgang til Internett, men de færreste vet hvordan de skal bruke Internett i undervisningen. Vi trenger derfor mer veiledning i bruk av Internett som pedagogisk hjelpemiddel. Dette er ett eksempel på det etterutdanningsbehov som er i skolen. Stortinget har økt bevilgningene til etter- og videreutdanning for lærere i år, og satt av midler til forsøk med hospiteringsordninger og bruk av nye yrkesgrupper i skolen. Jeg håper at statsråden kan bekrefte at denne innsatsen vil bli videreført, og ikke bare bli et blaff høsten 2000. Den andre utfordringen er å åpne for den aktive elev. Elevene må bli en aktiv deltaker i læringsprosessen og sikres medbestemmelse i utformingen av skolearbeidet. På denne måten blir eleven ansvarliggjort, og skolen kan spille på lag med de ressurser eleven har. En slik aktiv rolle er med på å skape større motivasjon for skolearbeidet. Motiverte elever er også med på å skape et bedre skolemiljø både for medelever, lærere og andre i skolesamfunnet. Skal vi klare å skape den aktive elev, må vi beholde fokus på det som skjer i klasserommet. Den tredje utfordringen er å stimulere den enkelte skole til å utnytte det lokale handlingsrom som finnes i læreplanen, læringsmiljøet, lover og regler. Det krever en politisk ledelse i departementet som vil inspirere og motivere til innsats. Den enkelte skole må klargjøre sin pedagogiske plattform, inklusiv innholdet i sitt læringsarbeid. Kristelig Folkeparti vil utfordre statsråden til å oppmuntre til lokale forsøk for å få en bedre skole, og at man aktivt og bevisst bruker den forsøksparagraf som finnes i opplæringsloven. Jeg forutsetter også at statsråden viderefører de økonomiske midler som er satt av på budsjettet til slike formål. Når jeg benytter denne anledningen til å utfordre den nye utdanningsministeren på å ha fokus på skolens innhold og legge til rette for skoleutvikling, er det fordi jeg tror mange skolefolk ønsker en mer spennende hverdag, og de har mange ideer til hvordan man skal få en bedre skole. Det er viktig at vi politikere peker på hva vi vil med framtidas skole, og så lar skolens egne folk finne ut hvordan vi når dit. Det tror jeg må være en rettesnor også for arbeidet til Læringssenteret. Og Kristelig Folkeparti har målsettingene klare: Skal vi få en bedre skole, må vi ha sterkere fokus på eleven framfor klassen – på mennesker framfor systemer, og vi trenger nye former for å organisere læringen i skolen. Derfor trenger vi forsøk som kan gi oss praktiske erfaringer. Her har også Læringssenteret en viktig oppgave. De skal inspirere til utviklingsarbeid, men også systematisere erfaringene og peke på behov for endringer i rammene for skolen for å få en bedre skole. Derfor trenger vi fokus på det som skjer i klasserommet, i hverdagen. Slik kan også skolen bli en del av en modernisering av offentlige tjenester, for skolen skal være en hjelp til foreldrene i oppdragelsen av barna. Jeg vil be statsråden klargjøre hvordan han vil forholde seg til disse utfordringene.