Trine Skei Grande (Venstre), 2013-04-04:
Jeg vet ikke om noen i salen her så et program som begynte på NRK i går, som handlet om de glemte heltene, om at vi har mange som har utrettet store ting i norsk historie, men som vi har glemt. Det er en tendens at noen av disse er kvinner. Det er også en tendens at de ikke alltid har hatt de store viktige posisjonene som gjør at man havner i de statlige arkiver. Jeg syns det er en interessant inngang til dagens debatt. Jeg mener at noe av svakheten med dagens melding er at den omhandler veldig mye hvordan vi på statlig nivå skal holde orden i papirene våre, men den har ikke det overordnede perspektivet på hvordan vi skal ta vare på historien vår. Historien vår er mye mer sammensatt enn det å holde orden i statlige arkiver. Det er også å ta vare på arkiver som gjør at vi ikke glemmer de heltene som ikke nødvendigvis har formelle posisjoner, men som er en kvinnelig skihopper på 1930-tallet – som ble omtalt i går – eller en bedriftsgründer som jobber fram noe som virkelig er med og skaper både velferd og samfunnsutvikling for ettertida, eller en musiker i en bygd som er med og bygger noe som kanskje i ettertida virkelig er med og påvirker norsk musikkhistorie. Det er private arkiver, det er bedriftsarkiver og alt det som kan ligge i en koffert oppe på et loft, og når folk finner det og har lyst til å ta vare på det, vet de ikke hvordan de skal gjøre det. Jeg er uenig med det som Senterpartiet sa, om at dette er den eneste meldinga. Jeg mener at det første store grepet som ble gjort i dette, var da Valgerd Svarstad Haugland la fram ABM-meldinga, som var det første virkelige skrittet for å gjøre noe på dette området. Det syns jeg hun skal ha skryt for at hun gjorde, men jeg syns ikke vi kommer så mye lenger på en del viktige områder på dette feltet. Det vi er spesielt bekymret for, er det som skjer med private arkiver, og hvor man skal henvende seg hen. Jeg har sjøl holdt på med f.eks. musikkarkiv, og man lurer veldig på hvor man skal gå når man skal avhende et privat arkiv. Hvem er det som skal ha det? Hvor blir det riktig plassert? Det er det nesten umulig for privatpersoner å vite i dag. Når man henvender seg til institusjoner, er det veldig mange som vil ha, men man har lite grunnlag for å kunne vurdere hvor det er riktig å plassere det for at noen som søker informasjon på det området, faktisk skal kunne finne det i ettertid. Det andre som jeg syns meldinga er for dårlig på, er lydarkiv, som det ikke er noe fokus på, slik vi leser meldinga. Lydarkivene inneholder veldig mye viktig informasjon og mye mer viktig informasjon enn vi kanskje kan ha i mange andre typer arkiv. Her ser vi nå at veldig mye går tapt fordi man ikke vet hvordan man skal ta vare på det. En annen stor utfordring mener jeg er å ha kompetanse også i offentlige organer for å ta vare på viktige arkiver. Problemet med dagens kommunestruktur er at vi har utrolig mange veldig små kommuner som umulig kan klare å ha en arkivkompetanse i sin kommuneadministrasjon. Det er veldig mye annen kompetanse man heller ikke kan ha, som man burde hatt, men den kommunestrukturen vi har i Norge i dag, gjør at vi mister utrolig mye viktig historisk informasjon, fordi det i kommunen ikke er kompetanse på hvordan man skal ta vare på det. I en travel hverdag er det ikke fokus på det, fordi man er opptatt av tjenesteproduksjonen i dag, og ikke det å ta vare på verken kommunens historie eller – ut fra rettsprinsipper – viktige dokumenter for å ivareta borgernes rettsvern. Det er mange helter som forsvinner fordi vi ikke har gode nok arkiver. Vi som sitter her i denne salen, blir sikkert godt referert av dem som sitter foran oss, men det er mange viktige som burde vært husket, som ikke blir det.