Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Jeg er glad for at komiteen i sin innstilling enstemmig går inn for å opprette et tolvte bispeembete for å styrke presesfunksjonen i Bispemøtet i Den norske kirke. Det er i tråd med Kirkens ønsker og i tråd med departementets forslag i meldingen. Det er nettopp det denne saken først og fremst handler om. Dagens organisering av presesvervet har i stadig sterkere grad vist seg å være utfordrende. Dagens preses skal ikke bare være preses, men også ordinær biskop i et ordinært bispedømme. Begge rollene er arbeidskrevende, og jeg har stor forståelse for at preses i dag kan oppleve å bli trukket mellom to sterke forpliktelser: lojalitet til eget bispedømme og de rikskirkelige kravene. Det er den viktigste grunnen til at rammebetingelsene for utøvelsen av presesfunksjonen skal styrkes. Vi er inne i en utfordrende periode for Den norske kirke, der det brede forliket mellom stat og kirke skal følges opp. Det gjør det ekstra viktig å styrke Bispemøtet og å gi gode vilkår for at bispene og embetslinjen kan være aktive i gjennomføringen av kirkeforliket. Spørsmålet om å styrke presesfunksjonen ble nettopp reist for Stortinget i tilknytning til demokratireformen og kirkeforliket. Demokratireformen gjennomføres for å styrke de valgte kirkelige organene. Jeg mener det også er viktig å styrke Bispemøtet, sånn at vi kan opprettholde den gode balansen og samvirket mellom det som kalles embete og råd i den kirkelige styringsstrukturen. Slik ser jeg etableringen av et tolvte bispeembete som et ledd i oppfølgingen av kirkeforliket. Komiteen vurderer det store engasjementet i denne saken som positivt og viktig. Det gjør også jeg. Jeg har opplevd et bredt engasjement i saken. Departementet har mottatt mange henvendelser fra enkeltpersoner og ulike instanser som har hatt til dels sterke meninger om saken. Det oppfatter jeg som et budskap om at Kirken betyr mye for mange, og at det er mange som vil ta del i diskusjonen om Kirkens framtid. Jeg vil gjerne – i likhet med komiteen – håpe og tro at det også er et tegn på at demokratiseringsprosessen i Kirken faktisk virker, og at den bidrar til at flere engasjerer seg aktivt i kirkelige spørsmål. Den norske kirke skal jo være en folkekirke – løsere bånd mellom stat og kirke skal det bli, men det skal bli sterkere bånd mellom folk og kirke. Jeg merker meg at hele komiteen også gir støtte til vesentlige elementer i ordningen slik den er beskrevet i meldingen, bl.a. at den tolvte biskopen skal ha tilsyn med et begrenset område, og at preses i hovedsak skal ha de samme oppgavene som i dag. Mindretallet i komiteen er likevel «forundret over at regjeringens innstilling går på tvers av kirkens klare uttalelse på flere vesentlige punkter». Jeg vil understreke at uttalelsene fra Kirken har vært viktige i regjeringens behandling av saken. Samtidig har regjeringen i dagens kirkeordning både myndighet og et selvstendig ansvar for å vurdere spørsmålene som denne saken har reist. Det har regjeringen gjort, og regjeringen har vurdert enkelte av elementene i ordningen på en annen måte enn flertallet i de kirkelige instanser. Det er vel kjent at det også i de kirkelige instansene har vært delte meninger om f.eks. spørsmålet om lokalisering. Når det spesielt gjelder stedsvalget, vil jeg peke på at argumentene som knytter an til historie, tradisjon og symboler, også har vært framme i den kirkelige saksbehandlingen. Regjeringen har ment at disse argumentene veier tungt og har særlig vist til symbolkraften som ligger i en forankring i Nidarosdomen og Erkebispegården. Jeg vil legge til at mange i den offentlige debatten om saken også har lagt vekt på disse hensynene. Mindretallet er videre opptatt av prosessen fram til utnevning av den nye tolvte biskopen og ser det som helt sentralt at bispekollegiet selv skal velge preses. Jeg er enig i at det ligger en utfordring i at to utvelgelsesprosesser – valg av preses og utnevning av biskop – nå samles i en, slik hele komiteen uttrykker det. Regjeringen har ment at så lenge den tolvte biskopen skal være embetsmann, og det har de kirkelige instansene selv lagt til grunn at biskopen skal være, er det nødvendig at den kirkelige nominasjons- og innstillingsprosessen leder fram til et forslag om tre navn. Det er ikke mulig at en embetsmann utnevnes ved et kirkelig valg av noen andre enn Kongen i statsråd. Når det er sagt, er jeg enig med komiteen i at Kirkens innstilling – og det betyr ikke bare Bispemøtets anbefaling – skal tillegges vekt i utnevnelsen. I forlengelsen av dette vil jeg også gjerne framheve at meldingen på flere punkter formidler at ordningen som nå skal etableres, vil ha et midlertidig preg. Kirkeforliket legger, som kjent, opp til at myndigheten til å utpeke biskoper skal overføres fra kirkelig statsråd til et kirkelig valgt organ. Det vil nødvendiggjøre en ny gjennomgang.