Anders B. Werp (Høyre), 2011-04-12:
Den 17. november i fjor hadde justisministeren sin redegjørelse for Stortinget om spørsmålet knyttet til mulig ulovlig overvåkning av norske statsborgere i regi av en observasjonsgruppe tilknyttet USAs ambassade i Oslo. Justisministeren opplyste i redegjørelsen at verken han eller hans to forgjengere hadde vært kjent med at det har vært begått ulovligheter, og at det samme gjaldt utenriksministeren og andre medlemmer av regjeringen. Justisministeren pekte også på riksadvokatens beslutning om å iverksette etterforskning av saksforholdet og at påtalemyndigheten vil vurdere om det har foregått noe straffbart. I arbeidet med denne saken har justiskomiteen vært opptatt av særlig to forhold. For det første om redegjørelsens beskrivelse av de faktiske forhold knyttet til mulig ulovlig overvåkning av norske statsborgere faktisk er korrekt. For det andre har komiteen vært opptatt av om de sju tiltakene justisministeren skisserer i redegjørelsen, er tilstrekkelige for å sikre rettssikkerhet, god offentlig forvaltning og samtidig ivareta tryggheten for ambassader og utenlandsk representasjon i Norge. Komiteen understreker at det er forbud mot fremmed myndighetsutøvelse på norsk territorium uten norsk samtykke, og at det er krav om etterlevelse av norsk rett på norsk territorium. Ambassaders virksomhet er regulert av Wien-konvensjonen av 18. april 1961 om diplomatisk samkvem og av internasjonal sedvanerett. Et helt sentralt punkt i komiteens arbeid har vært knyttet til en klargjøring av hvor grensen går for hvor langt utenfor sitt område en ambassade kan iverksette egne observasjonstiltak for å ivareta egen sikkerhet. Dette ble omtalt av statsråden i redegjørelsen, og i tillegg har komiteen bedt om en nærmere klargjøring av dette i en skriftlig henvendelse til justisministeren. Komiteen konstaterer at justisministeren legger til grunn folkeretten slik den er beskrevet i den nevnte Wien-konvensjonen, og at denne til en viss grad åpner for sikkerhetsrelaterte tiltak i ambassaders umiddelbare nærhet. Komiteen peker på at det vil være i både ambassadenes og norske myndigheters interesse at denne grensedragningen avklares mer konkret enn hva som er tilfellet i dag. Komiteen mener at begrepet «umiddelbare nærhet» må tolkes bokstavelig, og at hovedregelen er at denne gråsonen er begrenset til et absolutt minimum. Samtidig ser komiteen at det bør være rom for et visst skjønn i dette spørsmålet. Den aktuelle trusselsituasjonen og den aktuelle ambassadens beliggenhet er faktorer som vil kunne ha betydning. Komiteen forutsetter at sikkerhetstiltak utenfor ambassadenes eiendomsgrense, inkludert observasjonsvirksomhet, formelt skal meddeles Utenriksdepartementet i forkant. Komiteen legger også vekt på sirkulærnoten fra Utenriksdepartementet til de diplomatiske representasjonene i Oslo, datert 14. januar 2011. Denne noten tydeliggjør etter komiteens mening prosedyrer, ansvar og samspill mellom Utenriksdepartementet og de enkelte lands ambassader og representasjoner på en god måte når det gjelder sikkerhetsspørsmål. Komiteen finner også grunn til å kommentere et brev fra den amerikanske ambassaden, datert så tidlig som den 5. mai 2000, til POT – nåværende PST – og Oslo politidistrikt. I dette brevet blir opprettelsen av en observasjonsgruppe tydelig beskrevet. Men brevet er ikke registrert som mottatt hos noen av adressatene og heller ikke blitt arkivført, ifølge PST og Oslo politidistrikt. Komiteen stiller seg undrende til dette. Komiteen vil framheve den åpenheten som justisministeren har lagt til grunn for sin framstilling av saken. Dette har vært positivt både for sakens opplysning og for komiteens behandling. Det er relativt sjelden at en redegjørelse blir behandlet av en fagkomité i ettertid. I de tilfellene det har skjedd, er oftest innstillingen at redegjørelsen vedlegges protokollen. I dette tilfellet innstiller imidlertid en enstemmig komité på at Stortinget ber regjeringen informere på egnet måte om hvilke tiltak den har iverksatt for oppfølging av justisministerens redegjørelse. Dette skyldes sakens karakter, og det er en understreking fra komiteen om at saken avdekker et behov for å tydeliggjøre ansvars- og informasjonslinjer i de berørte etater. Dette bekreftes i neste sak på sakslisten, hvor kontroll- og konstitusjonskomiteen finner å kritisere PST for manglende rapportering i herværende sak. En samlet utenriks- og forsvarkomité slutter seg til justiskomiteens innstilling. Til slutt vil jeg takke komiteen for et godt samarbeid i denne omfattende og viktige saken.