Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-08:
Det er et interessant perspektiv interpellanten bringer inn i debatten om boplikt, for det er ingen tvil om at boplikt er et virkemiddel som det avgjort kan settets prinsipielle spørsmålstegn ved. Ikke minst gjelder det den statlige personlige boplikten som gjelder for landbrukseiendommer. Denne type boplikt bør etter Venstres syn avvikles. Venstre vil heller ha en mer aktiv bosettingspolitikk for de landbrukseiendommene som i all hovedsak er et sted å bo. Det bør først og fremst være lyst og engasjement til å drive gårdsbruk som er drivende for om en ønsker å overta en landbrukseiendom, ikke boplikt og arv. For meg og Venstre er det åpenbart at fremtidens landbruk er avhengig av menneskene som får lov til å bo på og rundt gården. Derfor er det så viktig å være åpen og fleksibel, for å finne løsninger som gjør at de tiltaksomme, kreative og initiativrike får anledning til å bosette seg og utvikle gårdsbruket ut fra de mulighetene de ser. Dette gjøres ikke gjennom innstramminger i regelverk, ved å nekte folk å bygge kårhus der det ikke er husdyrhold, eller å pålegge boplikt på utmarkseiendommer. Dette er gammeldags landbrukspolitikk og bygdepolitikk, som snarere fører til avfolkning enn befolkning. Dessverre ser en gjennom ulike skriv fra departementet at den bolysten, den kreativiteten og de moderne og fremtidsrettede menneskene som den forrige regjeringens politikk lot slippe til, nå ikke bare blir stoppet, men også reversert. Dette skaper frustrasjon både blant utøvere og lokalpolitikere som blir overkjørt av byråkratene på fylkesplan med forskrifter og retningslinjer fra departementene som grunnlag. Det det norske landbruket trenger, er armslag og bolyst, ikke detaljregulering og overstyring. Da finner de beste folkene seg andre ting å gjøre. Det fremheves stadig fra tilhengere av boplikt at dette er et effektivt og treffsikkert virkemiddel for å sikre bosetting. Problemet er bare at det ikke finnes et eneste forskningsprosjekt som dokumenterer at boplikten har noen positiv virkning for å styrke bosettingen. Det gjelder både for den personlige boplikten i landbruket og for boplikten for helårsboliger. Flere her har vært inne på diverse forskningsmiljøer. Jeg vil trekke fram Bygdeforskning i Trondheim, som ved nyere data har sett på virkningen av boplikt for helårsboliger og kommet til det samme resultatet: Det har liten eller ingen effekt. Bygdeforskning har heller ikke data hvor de har støtte for en hypotese om at boplikten i landbruket fører til mer bosetting eller en mer aktiv landbrukspolitikk. Er dette noe statsråden lytter til? Den naturlige konsekvensen av dette bør være at en ikke strammer inn på boplikten. Den politiske støtten for boplikten avtar, og boplikten vil med tiden forsvinne. Det er allerede ti kommuner i landet som har fjernet boplikten. Boplikt i landbruket og for helårsboliger har dessuten flere uheldige sidevirkninger – offentlig tvang, økonomisk tap og redusert velferd for enkeltpersoner og for hele familier. Avslutningsvis: Det er på tide å virkelighetsorientere seg. Boplikten har ingen dokumentert positiv effekt, men kan ha en rekke negative effekter, både for den enkelte og for lokalsamfunnet. Derfor er det naturlig at boplikten avskaffes og heller erstattes av en målrettet politikk for bolyst.