Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2003-01-23:
Vi har de siste årene sett en råere og mer brutal form for barne- og ungdomskriminalitet. Uten at det ennå kan dokumenteres i statistikken, synes det også som om kriminaliteten blant unge jenter både er stigende og betydelig råere. Et eksempel på dette er den saken som nå går for domstolene i Nordland, hvor en jentegjeng mishandlet og sørget for voldtekt av en annen jente. Samtidig må vi ikke glemme beskrivelsen i kriminalitetsstatistikken som gir det viktigste bildet av omfanget av barne- og ungdomskriminalitet. Den forteller at det er et lite mindretall av barn og unge som årlig blir registrert for en eller annen form for forbrytelse. Det gjelder under ½ pst. av barn under den kriminelle lavalder, og to til tre av hundre ungdommer opptil 20 år. Det man altså kan si, er at konformitet og lovlydighet er den mest treffende beskrivelsen for de aller fleste unge i de fleste situasjoner. Arbeiderpartiet mener at i arbeidet for å forebygge kriminalitet blant barn og unge er det grunnleggende å legge til rette for trygge oppvekstvilkår, like muligheter til utdanning og gode sosiale nettverk. Regjeringens forebygging av kriminalitet blir tomme ord når kommuneøkonomien fører til at fritidsklubber blir nedlagt, barnevernet får kutt i sine bevilgninger, skolen mister sosiallærer og ekstratimer, og videre at skolefritidsordningen blir dyrere. Vi vet fra undersøkelser at mange innsatte har en bakgrunn som skoletapere og med vanskelige og ustabile forhold i familien. Nettopp derfor er det så viktig at man satser i forkant på forebyggende tiltak, og at man legger til rette for at nettopp disse gruppene blir fulgt opp i forkant og ikke kun i etterkant. Arbeiderpartiet er derfor skuffet over at Kristelig Folkeparti og Venstre nå legger seg på en tradisjonell Høyre-linje i bekjempelsen av kriminalitet, med strenge reaksjoner i etterkant, mindre fokus på det forebyggende arbeidet og mindre satsing på kommuneøkonomien. For barn under den kriminelle lavalder er det alvorlig at disse har kunnet begå kriminelle handlinger uten at samfunnet følger dem godt nok opp. Skal disse barna få hjelp, må foreldre og samfunnet settes i stand til å stoppe en uheldig utvikling og å forebygge nye lovbrudd. De lovendringene som vi i dag foretar, har til hensikt å rette opp dette og oppfylle denne målsettingen. Det er positivt at reglene blir endret, slik at politiet får etterforskningsplikt også der gjerningspersonen er under 15 år. At lovbrudd etterforskes og oppklares, har i seg selv en allmennpreventiv og individualpreventiv effekt. Arbeiderpartiet og SV understreker i sine merknader at det må vurderes om barnet har rett til advokatbistand under etterforskning. Det å innføre etterforskningsplikt for barn under den kriminelle lavalder vil være betenkelig dersom barnet ikke sikres rettssikkerhetsgarantier. Dette er særlig viktig da handlingen kan bli hengende ved vedkommende resten av livet uten at saken er prøvd for uavhengige dommere. Når barn og unge begår kriminalitet, kan også barnevernstjenesten etter omstendighetene beslutte at det skal settes i verk tiltak. Barnevernet har ingen egen etterforskningskompetanse og er ofte avhengig av den informasjonen som politiet kan skaffe. Det at politiet nå får en etterforskningsplikt, kan dermed gjøre at barnevernet får en bedre mulighet til å gripe inn og gi de rette hjelpetiltakene. Det er også positivt at det lovfestes at etterforskningsmateriellet kan danne grunnlag for saksbehandling i andre etater. Videre er det positivt at forhold der gjerningspersonen er under den kriminelle lavalder, skal oversendes til barnevernet etter endt etterforskning. Dette er en klar presisering av ansvaret for den videre oppfølgingen og er påkrevd for å unngå en videre kriminell utvikling. Det er også et viktig tiltak at påtalemyndigheten skal orienteres om det treffes vedtak hos barnevernet eller ikke. Dette sikrer en gjensidig informasjonsutlevering, og forhåpentligvis vil dette gjensidig forplikte til tverrfaglig samarbeid til det beste for barnet. Arbeiderpartiet har under debatten etterlyst regler og ressurser for barnevernets oppfølging. Familie-, kultur- og administrasjonskomiteen har nå St.meld. nr. 40 for 2001-2002, Om barne- og ungdomsvernet, til behandling. Det er avgjørende for det totale resultatet av arbeidet at barnevernet får menneskelige og økonomiske ressurser som gjør det mulig å følge opp disse sakene. Dette ble også tatt opp i budsjettdebatten. Vi etterlyser tiltak fra Regjeringen nettopp på dette punktet. Det er viktig at det går kort tid mellom handling og reaksjon. Dette er avgjørende for å forhindre en videre destruktiv utvikling. På denne bakgrunn er det positivt at det nå blir gitt en 6-ukers frist for påtaleavgjørelse for barne- og ungdomskriminalitet. Dette er en regel for å ivareta barn og unges beste, og således kan det dispenseres fra denne regelen der forholdene er så kompliserte at det er nødvendig med ekstra tid til etterforskning. I lovproposisjonen foreslås en lovfestet plikt til å møte til bekymringssamtaler. Det støtter Arbeiderpartiet. Hovedmålgruppen for bekymringssamtaler er nettopp unge lovbrytere og andre unge som er i risikosonen når det gjelder å begå forbrytelser. Mange politistasjoner og politidistrikter er allerede godt i gang med slike bekymringssamtaler og har praktisert det i mange år, og de har gode erfaringer med den dialogen man klarer å få til mellom familien til den unge lovbryteren og politiet. Det viktige med nettopp bekymringssamtalen er å få klarlagt den unges situasjon for å ansvarliggjøre den unge og foreldrene og – ikke minst – å motivere dem til å endre på situasjonen, slik at den unge hindres i å fortsette på en kriminell løpebane. Vi støtter derfor en oppmøteplikt, og vi ønsker selvfølgelig også at man skal få en større bruk av bekymringssamtaler enn hva man har i dag, og det regner vi jo med også vil bli en oppfølging av disse tiltakene. Derimot skiller komiteen lag i spørsmålet om det skal være mulighet for å tvangshente barn og foreldre til bekymringssamtaler. Vi mener at det er betenkelig at man skal fysisk hente foreldre til bekymringssamtale, foreldre som pr. definisjon ikke har gjort noe galt, riktignok har barnet deres gjort noe galt, men de har pr. definisjon ikke gjort det. Dessuten setter vi spørsmålstegn når det gjelder hensiktsmessigheten ved det. De kan altså tvangshentes i en politibil og kjøres til politistasjonen. Når de kommer dit, har politiet plikt, og det presiseres også i proposisjonen, til å informere om at de ikke er nødt til å opplyse om annet enn navn og nummer, og at de deretter kan forlate politistasjonen. Vi mener at dette er et uhensiktsmessig tiltak, fordi formålet med en bekymringssamtale nettopp er å få til et samarbeid og en dialog mellom foreldre og barnet som skal resultere i at partene forplikter seg, f.eks. at foreldrene forplikter seg til å sette klare grenser. Hvis man på en måte setter hardt mot hardt, som regjeringspartiene foreslår her, tror jeg at det virker mot sin hensikt. Jeg registrerer også at tvangshenting har fått svært liten støtte i proposisjonen. Arbeidsgruppen som har foreslått tiltakene mot barne- og ungdomskriminalitet, går imot det, Redd Barna går imot det, Norges Røde Kors advarer mot det, og også Politiets fellesforbund har uttrykt skepsis, de mener at «en generell fullmakt til tvangshenting ikke er tjenlig, og foreslår at det heller vurderes en mulighet for å «fryse barnetrygden inntil foreldrene møter». Til og med Justisdepartementet i sine kommentarer uttrykker en viss form for skepsis: «Departementet ser at det kan ha uheldige virkninger å hente noen til en slik samtale som har som et hovedformål å motivere den unge og foreldrene til å endre en uheldig utvikling; tvang kan virke negativt på samarbeidsviljen både hos foreldre og barn.» Arbeiderpartiet og SV er enig i de vurderingene som Justisdepartementet gjør her, og derfor kommer vi til å gå imot at man skal ha mulighet for å tvangshente foreldre og barn til bekymringssamtale. Vi ønsker heller at man med en gang det oppstår situasjoner hvor det er vanskelig å få til en dialog med foreldre og barn, og de nekter å møte opp, sender en melding til barnevernet, og at man også bruker andre tiltak og virkemidler for å løse dette, for her er det uhyre viktig at man får til en dialog. Det er uhyre viktig for å finne en løsning for framtida som hindrer en eventuell kriminell løpebane til det barnet. Avslutningsvis vil jeg uttrykke stor glede over de tiltakene som Odelstinget kommer til å vedta i dag. Jeg tror det er tiltak som vil bidra til at vi får et bedre virkemiddelverktøy for å bekjempe barne- og ungdomskriminalitet i framtida.