trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2002-02-01:
Interpellasjonen i dag har i alle fall sett trafikktryggleik under lupa. Det har vore ein interessant debatt med mange innspel. I alle fall sit eg sjølv att med inntrykk av at vi er interesserte i å ta tryggleiken på alvor. Elles må eg gje til kjenne at eg deler representanten Sørensen si bekymring for overgangen av transport av gods frå bane til veg, om vi skal sleppe dei lange lastebilane fritt fram. Så var statsråden inne på at vi ikkje hadde gjeve noka moglegheit for kjettingpåbod. Det kunne f.eks. vere det korte, kjappe som kunne redde situasjonen i vinter – ikkje diskriminerande tiltak, men eit generelt påbod om at alle lastebilar skal ha kjettingar slik at dei kjem fram når det knip. Så har andre vore inne på at det meste ville vere løyst om vi tillèt auka import av arbeidskraft. Eg er ikkje heilt sikker på det. Eg høyrde om eit norsk firma som annonserte i eit tysk blad helst retta mot det gamle Aust-Tyskland, og som fekk ein respons på 1 100 på ei stilling. Eg trur dei søkjer til Noreg fordi lønsnivået vårt ligg høgare enn deira. Men det dei får når dei kjem hit, er eg ikkje sikker på riktig står til forventningane. Statsråden har gitt mange positive tilbakemeldingar, og det er bra. Vi har eit felles mål, men vi er utolmodige når det gjeld sikkerheitsaspektet. Vi ser fram til at kollektivmeldinga kjem, ei melding som skal gi kollektivtrafikken ein ny giv. Sikkerheit og opplæring må meir på banen i dei utøvande politiske vedtaka og òg i praksis.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-01:
Det er viktig at det fokuseres på trafikksikkerhet i denne forbindelse. Vi er inne i en årstid hvor dette merkes spesielt godt. Derfor synes jeg det er et høyst aktuelt tema. Og som jeg var inne på i mitt innlegg i stad, jobber vi med en rekke aspekter som vil kunne få betydning på sikt, men det er også viktig å se på hva vi kan gjøre i dag, og hvilke utfordringer vi har hver dag i Vinter-Norge. Når det gjelder de prinsipielle spørsmålene om krav til opplæring, er det et dilemma, for vi ønsker et tilsig av kandidater til dette yrket. Vi ønsker å gjøre det attraktivt. Alle tjener på at det er et tilsig av gode kandidater til yrket yrkessjåfør, både når det gjelder persontransport og når det gjelder lokførere. Det kan være et dilemma at vi setter så strenge krav at det kan være et hinder for å få gode folk til dette yrket. Utfordringen for oss er å få dette yrket til å bli attraktivt, og vise at vi tar sikkerhet og opplæring på alvor. Vi tror at vi får bedre førere på den måten. Det ble nevnt her at utenlandske biler som kommer på norske veier, ikke er skodd for norske forhold. Dette ser vi hver vinter, og det er vi nødt til å ta på alvor. Vi er nødt til å jobbe ut fra hvordan vi kan ordne dette på sikt. Vi går gjennom muligheten for å endre forskriftene, men det vil ikke hjelpe i vinter. Derfor er det viktig at vi setter stort trykk på kontroller, hvilket allerede er gjort. Disse kontrollene har to virkninger. Den ene er at man både får stoppet dem som ikke burde være på norske veier. Den andre er at det har en preventiv virkning i forhold til at det blir kjent at det ikke er lov til å kjøre på norske veier uten å være godt skodd. Det går ut informasjon på grensen nå. Det er økt aktivitet i forhold til at sjåfører som kommer hit til landet, skal få informasjon om hvordan det er å ferdes på norske veier, og om hvilke krav som stilles for å være skodd for norske forhold. Det er viktig at denne informasjonen gis, og det er et stort trykk på det fra Vegdirektoratets side også. Det er viktig med informasjon. Det er også viktig med informasjon til dem som er oppdragsgivere for de sjåførene som kommer hit til landet. Det er nå også satt et trykk på at informasjonen gis ikke bare til sjåførene, men også til dem som faktisk er oppdragsgivere. Sikring av last er også viktig. Det er viktig som en del av opplæringen og som en del av kontrollene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-02-01:
Jeg synes dette har vært en nyttig og en viktig debatt, og den har egentlig vært ganske stor og bred. Det har vært snakk både om sikkerhet og om opplæring, og det har vært snakk om rekruttering til viktige biter av vår transportnæring. Jeg vil bare understreke at når det gjelder trafikksikkerhet, har vi høye, ambisiøse mål i Norge. Jeg vil minne om at det i EU dør ca. 40 000 mennesker i året på veiene. I Norge er dette tallet relativt sett heldigvis mye lavere, men det forhindrer oss ikke i fortsatt å være ambisiøse. Derfor vil sikkerheten stå meget høyt på agendaen også når vi jobber videre på dette området. Jeg vil også minne om at vi har kjøre- og hviletidsbestemmelser som skal sikre både trafikksikkerhet og rettferdig konkurranse og arbeidsmiljø. Det er viktig å ha med seg. Dette med anbud ble også nevnt, og hvordan det virker inn i forhold til disse aspektene. Da vil jeg også vise til, som jeg nevnte i mitt første innlegg, at det er et partssammensatt utvalg som gjennomgår arbeidsmiljøloven, som vil få konsekvenser for arbeidsforholdene også for disse arbeidstakergruppene. Det er også verdt å merke seg at vi lever i en verden hvor arbeidsmarkedet er stramt. Vi opplever derfor, f.eks. når det gjelder innenfor NSB, at det er vanskeligere å holde på arbeidskraften nå enn det var før, fordi arbeidsmarkedet er så stramt som det er. Det gjør det nok vanskeligere for NSB å planlegge både framtidig behov for og bruk av lokomotivførere enn det var før. Men det er likevel en utfordring som NSB har. De har det behovet, og vi som kunder har behov for en pålitelig kollektivtransport. Derfor er dette viktig. Men det er også viktig å gå igjennom og se på om dette ansvaret skal ligge ene og alene på NSB. Jeg ser for meg at det kan være behov for en smule mer konkurranse på jernbanesiden. Da må det ikke være slik at NSB har monopol på lokomotivførere. Også sett ut fra det perspektivet er det viktig å ta med seg om vi bør ser på utdanningen av disse førerne. Jeg vil avslutningsvis bare si at dette er områder som opptar meg svært. Jeg kommer til å følge dette videre, både i forhold til opplæring, rekruttering og sikkerhet.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-02-01:
Transportbransjen har store rekrutteringsproblemer. Årlig er det behov for 5 000-6 000 nye sjåfører, og den videregående skolen uteksaminerer snaut 300 elever årlig. Staten har fjernet bevilgningene til landslinjene som gir en 18 ukers yrkessjåføropplæring, en opplæring som er langt mer kvalifiserende enn den tradisjonelle førerkortopplæringen. Godstransporten har ingen spesielle krav til sine sjåfører hva angår opplæring, førerkort er tilstrekkelig. Dette er virkeligheten i Norge samtidig som EU innfører nye regler med skjerpet krav til omfattende opplæring bl.a. innen helse, miljø og sikkerhet, herunder trafikksikkerhet. I Norge skal åpenbart trafikksikkerhet og sikring av last læres i det praktiske liv ute på veiene. Prisen for denne filosofien har vi måttet betale med for mange ulykker og nestenulykker. Et tiår med store kutt i bevilgningene til transportbransjen og anbud på busstrafikken har resultert i et mye hardere arbeidsmiljø. Dette er en arbeidsintensiv bransje, hvor mer enn 60 pst. av utgiftene er lønnsutgifter. Det innebærer at systemet med anbudskonkurranse først og fremst går ut på å konkurrere om å ha billigst mulig arbeidskraft, altså ulike tariffavtaler, pensjon, forsikring og sosiale ordninger. Vi ser at kjøretid og pauser krymper. I sum dreier dette seg om sosial dumping. Noen betrakter kanskje dette som en sunn utvikling, men personlig oppfatter jeg det som uverdig i velferdssamfunnet Norge. Dersom dette får utvikle seg, er det en fare for sikkerheten, og først og fremst en fare for passasjerene. Kollektivtrafikken er samtidig i ferd med å tape kampen om arbeidskraften. «Turnoveren» er formidabel. Et av de store hovedstadsselskapene med ca. 650 sjåfører ansatte 100 nye sjåfører for å erstatte 100 som sluttet i løpet av ett år. Og situasjonen er lik i alle de store selskapene. Dette går ut over kvaliteten på kollektivtrafikken, og dette går ut over sikkerheten. I andre bransjer satser man på de ansatte som en menneskelig ressurs. Dette gjøres i for liten grad i transportnæringen. Sjåførene presses i stedet av dårlige kjøretider og stress. Svært få busselskaper har egen sikkerhetsopplæring av noe format, og dette er et problem. Utfordringen vi står overfor, innebærer at vi må sette nye grenser for anbudssystemet. Vi må garantere de ansatte lønns- og arbeidsforhold ved virksomhetsoverdragelse. Vi må sikre at anbudssystemet ikke bidrar til svekket helse, miljø og sikkerhet på veiene.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2002-02-01:
Det er et viktig spørsmål som tas opp i dag. Trygghet, sikkerhet, på veiene er viktig for oss alle. Yrkessjåførene er en viktig yrkesgruppe, og for vår del er det viktig at de får en god opplæring, en utdanning, slik at de også kan ferdes trygt på våre veier. Men jeg må si jeg ser med en viss undring på at dette kommer fra Arbeiderpartiet, for i budsjettet for 2002 reduserte Arbeiderpartiet bl.a. bevilgningen til landslinjene med 30 mill. kr. Det gikk ut over VK II-tilbudet til yrkessjåfører. Det ble en halvering. Det gikk ut over de videregående skolene Blakstad, Sauda, Melbu og Alta, som fikk en reduksjon fra 120 til 60 plasser. Det ble en fullstendig avvikling av tilbud på glattkjøringskurs for yrkessjåfører på VK II. Utstyret til skolene ble helt kuttet, med 12 mill. kr. Hvis vi skal få godt utdannede yrkessjåfører, er det viktig at grunnmuren er på plass, og de som ønsker å gå inn for å halvere tilbudene til yrkessjåfører, gir et dårlig signal. Jeg ønsker at vi skal få gode sjåfører, og at vi selv kan føle at vi er trygge på deres arbeidssituasjon. En gjør ikke det ved å redusere tilbudet på skolene, redusere tilbudet på glattkjøring og redusere tilbudet på utstyr til skolene. Men det var noe i det representanten Eng sa, som tyder på at de vil støtte alle forslag om sikkerhetstiltak som vil komme fra Regjeringens side. Da håper jeg at de ved behandlingen av neste års budsjett også gjør det tydelig og klart at de støtter opp om å få flere inn i denne yrkesgruppen, og at de vil støtte tilbudet til utdanningen.
Vidar Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-02-01:
Skal vi gjøre transportnæringen i Norge i stand til å konkurrere på lik linje med den utenlandske, er vel egentlig det underliggende spørsmålet i interpellasjonen, slik Fremskrittspartier tolker det. De pålagte restriksjoner og det særnorske konkurransenivået gjør det vanskelig for næringen å få til en reell konkurranse, som er den eneste veien å gå, slik Fremskrittspartiet vurderer det. Et redusert kostnadsnivå for norske transportører vil sette dem bedre i stand til å beholde sin arbeidskraft. Lønnsmidlene er tross alt en viktig del for å få dette til. Vi har historisk sett hatt en yrkessjåførgruppe i Norge som har hatt yrkesstolthet, som har vært stolt av jobben de har gjort. Dessverre er de nå i ferd med å bli utkonkurrert av utenlandske transportører som helt klart har fått forholdene lagt bedre til rette for seg, for å kunne ta oppdrag i Norge. Når det gjelder sikkerhetskrav til utenlandske vogntog, er det også noe Fremskrittspartiet er opptatt av. Slik jeg tolker statsråden i hennes svar, vil det ikke bare stilles strengere krav til kontroll ved våre grenser, men vi vil også bruke de kanaler vi har innen EU/EØS-området, til å fokusere mer på å stille større krav til utenlandske transportører, også når det gjelder hva slags utstyr de kommer med inn på norske veier.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-02-01:
Jeg må innrømme at dette er et tema som jeg ikke har jobbet mye med, og som jeg ikke kan mye om, men i likhet med de aller fleste registrerer vi at dette er et problem når vi ferdes på veien, ikke minst i den årstid som vi er inne i nå, hvor problemet kanskje synliggjøres på en annen måte enn ellers i året. Jeg synes det er prisverdig at interpellanten tar opp dette spørsmålet, for det er svært viktig, både for yrkessjåførene som yrkesgruppe, som representanten Eng beskrev situasjonen for på en grei måte, og også med hensyn til sikkerheten for medtrafikanter og passasjerer innen kollektivtrafikken. Vi har å gjøre med en yrkesgruppe som er hardt presset. Hvis vi skal snakke om et tidspress i samfunnet vårt i dag, er det vel få yrkesgrupper som så direkte merker tidspresset som de som er innenfor tungtransporten, hvor hele tiden det å skulle leve opp til tanken om at tid er penger, i stadig større grad har slått inn. Det merker denne yrkesgruppen. Det som det er viktig å få fram også i denne debatten, er at når det skjer noe, har sjåførene veldig lett for å få et negativt blikk på seg, som de som egentlig er de ansvarlige. Sigrun Eng var inne på betegnelsen bøllete oppførsel i trafikken. Mange sitter med et slikt inntrykk, og så plasserer man ansvaret hos sjåførene. Det føler jeg på en måte er uheldig, og det er urettferdig, for dette er en hardt arbeidende yrkesgruppe som i mye større grad bør få satt de arbeidsforhold som de tross alt jobber under, i fokus. Jeg tror vi er enige om at her kan vi gjøre mye, både på lønnssiden, når det gjelder pensjonsordninger, når det gjelder sosiale rettigheter osv., for å sikre en bedre rekruttering og ikke minst for å bidra til en bedre opplæring. Her må også arbeidsgivere inn i bildet i mye sterkere grad enn tilfellet har vært fram til i dag. Jeg synes statsråden viser vilje til å gå inn i denne dialogen på en offensiv måte. Hun har varslet at det vil komme et forslag om nye opplæringstiltak for yrkessjåfører, som vil bli sendt ut på høring med det aller første. Jeg tror det vil være mulig å samle et bredt flertall i Stortinget for nye tiltak med sterkere fokusering på sikkerhet, på utdanning og på opplæring. I så måte tror jeg Sigrun Engs initiativ har vært viktig som et incitament for å få reist dette problemet. Det er riktig, som det ble sagt, at det er vel ingen i dette huset som kan slå seg på brystet og si at vi er tilfredse med det vi har gjort. Det vil jeg slutte meg til. Det betyr også at det bør være grunnlag for å finne fram til en bred politisk konstellasjon i dette huset som kan sikre en bedre opplæring og tryggere og bedre arbeidsforhold for yrkessjåførene, og dermed også en bedre trygghet for deres medtrafikanter.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-02-01:
Interpellanten har lagt opp til ei stor breidd i interpellasjonen når ho viser både til NSB, til bussnæringa og til lastebilnæringa. Det er fleire sider ved dette spørsmålet. Den eine, som eg oppfatta at interpellasjonsteksten handla mest om, er kva vi kan gjere for å skaffe norske kvalifiserte førarar. Den andre sida er kva som kan gjerast for å hindre uhell når det kjem utanlandske transportørar til landet. Eg trur det er mange faktorar som spelar inn når det gjeld å få kvalifiserte førarar til kollektive transportmiddel og større køyretøy. Nokre av faktorane gjeld for alle køyretøy, mens andre er spesifikke for enkelte grupper. Ei side er å rekruttere førarar til desse køyretøya. Ei anna viktig side er å halde på desse som har starta i yrka. Eg trur at når ungdom skal velje eit yrke, er løn eit viktig tema, men svært mange fokuserer like mykje på andre faktorar når det gjeld arbeidssituasjonen. Utdanning har vore nemnt av mange her, og det er klart at vi må stille krav til utdanninga, både innhaldet i og òg omfanget av den utdanninga som vi skal ha. Eg trur det er viktig at vi ikkje no diskuterer kven som har gjort kva, men at vi ser på korleis vi kan gjere det beste ut av situasjonen i framtida. Statsråden var i sitt innlegg inne på at dei ulike transportørane òg har eit ansvar, og det er klart. Når vi f.eks. over lengre tid har høyrt at NSB har mangla lokførarar, trur eg vi må leite litt innanfor NSB for å finne forklaringa på det. NSB har sjølv hatt hand om lokførarutdanninga, og dei har vore i den unike situasjonen at dei har hatt hand om både produksjonen og utdanninga. Då kan ein jo stille spørsmål om kva det er som har gått galt der. Har dei ikkje sett samanhengen mellom lokførarmangel og produksjon? Frå bussnæringa og lastebilnæringa har eg fått mange innspel om faktorar som er viktige for rekrutteringa. Der blir det nemnt alt frå negativ medieomtale – og eg trur vi skal vere veldig forsiktige med å gjere ei uheldig hending til generell for heile næringa – til standarden på det norske vegnettet. Vi har òg det med fasilitetar langs vegnetta for langtransportsjåførane. Det er eit problem at vi manglar fasilitetar langs vegane, oppstillingsplassar, for at sjåførane skal kunne få den nødvendige kviletid. Dette omtalar jo òg Stortinget i Nasjonal transportplan, der vi strekar under verdien av dette. Så har eg heilt til slutt lyst til å nemne eit punkt som ein del sjåførar no har nemnt, og det er spørsmålet om dei store vogntoga. Eg har lyst til å utfordre statsråden, fordi det ligg ei veldig uro i lastebilnæringa spesielt når det gjeld den dårlege standarden vi har på store delar av vegnettet og faren for at vi no skal auke lastebillengda endå meir.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-01:
Jeg vil også begynne med å takke interpellanten for å ta opp dette spørsmålet. Jeg syns det er viktig at vi husker at vi har hatt en situasjon når det gjelder lokførere, som har gjort at vi har innstilt ruter fordi vi ikke har hatt nok kvalifiserte folk til å kjøre tog. Dette er et spørsmål som blir viktig i forkant av kollektivmeldingen. Regjeringen har lagt fram en ambisiøs målsetting om økt satsning på tog, buss og trikk. Skal dette bli en realitet, er vi også avhengig av at vi har gode nok arbeidsforhold som gjør at vi får nok folk til å kjøre T-bane i Oslo og nok folk til å kjøre tog over hele landet. Jeg har et spørsmål til statsråden, men først vil jeg si at jeg er enig i det som ble sagt fra Senterpartiet om at vi er nødt til å gå inn og se på NSB når det gjelder det som har med lokførere å gjøre. Vi kan ikke bare skyve problemet foran oss og si at NSB må ordne opp i det, vi må også sørge for at det skjer. Jeg vil spørre statsråden om hva hun har tenkt om dette i forkant av kollektivmeldingen. Når det gjelder sikkerhet, vil jeg fortsette der Jorunn Ringstad slapp. Hun nevnte trusselen om å få trailere så lange som 25,25 meter på veien. Jeg er veldig glad for at flere her har sagt at man skal støtte alle forslag som vil bedre sikkerheten på veiene. Da er jeg nesten sikker på at forslag som vil svekke sikkerheten på veiene, ikke får støtte i denne salen. Jeg vil gjøre oppmerksom på at i hele EU-området er det bare Sverige og Finland som tillater disse gigantlastebilene som både vil svekke trafikksikkerheten og også føre til økt overgang av transport av gods fra bane til vei. Jeg vil gjerne også spørre statsråden om hun når hun får dette forslaget fra Vegdirektoratet på bordet, vil legge til grunn det som er den overordnede politikken, at vi i større grad skal få gods over på bane, når hun skal vurdere det forslaget. Jeg er også enig med dem som sier at hvis Regjeringen nå kommer med en offensiv kollektivmelding og forslag om en offensiv satsing på det som går på trafikksikkerhet, skal det være brede flertall i Stortinget for dette.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-02-01:
Eg er glad for at representanten Eng har teke opp denne interpellasjonen, og eg vonar me får ein innsats på alle nivå for å auka tryggleiken på vegen, bl.a. ved at me sikrar oss meir kompetente yrkessjåførar. Statsråden er positiv. Me har i mange år teke fatt i mange moment som kan gjera det tryggare på vegane: lys i tunnelar, rassikring og utbetring av vegane, skilje mellom vegbanar osv. Eg kan ikkje seia eg så langt har merka meg tilsvarande innsats for å sikra at sjåførane kan sin jobb. Det kan sjå ut som ein framleis trur at alle kan verta sjåførar. Kan dei ikkje verta noko anna i livet, kan dei alltids verta sjåførar. Det tvilar eg på er sant, kanskje har det heller aldri vore det. På denne sektoren, som på dei fleste andre, er det slik at det menneskelege elementet er det viktigaste, og menneskeleg svikt er årsak til mange ulukker. Slik svikt skjer oftare om ein ikkje har tilstrekkeleg kunnskap og erfaring i det å køyra spesielt desse store køyretøya, og ikkje minst òg erfaring i å takla vanskelege situasjonar, f.eks. på denne årstida. Ein god yrkessjåfør vil i tillegg ha peiling på kva slags dekk han kan nytta på vanskeleg føre, korleis bremsene fungerer osb. Slik kan han eller ho førebyggja at dei køyrer på eller over andre som er på vegen. Difor må me altså sikra god køyreopplæring, som fleire har sagt. Eg har køyrt bil i 35 år. Likevel har eg veldig stor respekt for desse store køyretøya. Eg ville sjå på det som eit stort ansvar å køyra buss med born eller for den saks skuld vaksne i. Eg har vore inne i store vogntog, og det må vera veldig vanskeleg og ei krevjande oppgåve å manøvrera slike doningar på ein god måte. I tillegg er store trailerar no nærmast ein IT-arbeidsplass. No skal ein sjåfør meistra dette i tillegg til mykje anna. Når det gjeld landsliner, har vi nokre svin på skogen nokon kvar, og eg vonar me heller kan sjå framover enn å taka ein diskusjon no om kven si skuld det er. I Arbeidarpartiet trur me ikkje at manglande tryggleik på arbeidsplassen for å halda på arbeidet er ein god måte å sikra god kompetanse på, slik ein kunne få inntrykk av at ein kollega til statsråden meinte tidlegare denne veka. Tvert imot trur me at gode løns- og arbeidsvilkår er heilt avgjerande for å sikra godt kompetente folk. Difor er me urolege over den sosiale dumpinga som skjer på mange av desse arbeidsplassane. Dette handlar om tingingar om løns- og arbeidsvilkår som korkje eg eller statsråden har ansvaret for. Men det styresmaktene har ansvaret for, er utdannings- og opplæringstilbod, krav til kompetanse og tekniske krav til bilen. Vidare har me ansvar for at me ikkje tillèt eit tilbodsystem der sosial dumping med dei tilsette som innsats er lov. Det trengst i tillegg eit kontrollsystem på mange område. Skal det vera bøter for f.eks. brot på køyre- og kvileføresegnene, må dei vera så store at ikkje bedriftene berre skriv det inn i budsjettet og betalar desse bøtene i staden for å halda seg til føresegnene. Å sikra gode sjåførar er avgjerande for å auka tryggleiken på vegane, og eg vonar at statsråden set i gang tiltak straks. Me vil følgja opp.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2002-02-01:
Interpellanten Sigrun Eng tar opp et tema som er veldig viktig, og som jeg har fått litt nærmere kjennskap til gjennom min tidligere klasseforstander, som nå er rektor ved en yrkesfagskole. Det er selvfølgelig en blanding av flere faktorer som må til for å bedre trafikksikkerheten spesielt. Jeg syns samferdselsministeren tok opp et veldig viktig poeng ved å nevne tilgangen på arbeidskraft fra arbeidstakere utenfor EØS-området, og da er det noe underlig at interpellantens parti, Arbeiderpartiet, hele tiden har stått i spissen, sammen med bl.a. LO og andre fagforeninger, for å hindre at utenlandske arbeidstakere skal få plass på det norske arbeidsmarkedet. Samtidig uttrykker interpellanten at ingen partier har grunn til å slå seg på brystet i denne saken, og det er nok muligens riktig. Men samtidig er det vel enkelte partier som har mindre grunn enn andre til å slå seg på brystet, når Arbeiderpartiet gikk sammen med SV, Fremskrittspartiet og Senterpartiet for å kutte 30 mill. kr til landslinjene i årets budsjett. Arbeiderpartiet har hatt et ønske om å kutte landslinjene i mange år. Det har ligget inne i budsjettene i veldig mange år. For en stund siden fikk jeg altså en ganske grundig e-post fra min tidligere klasseforstander som pekte på bekymring for kutt i landslinjetilbudet, nettopp ut fra en betraktning om trafikksikkerhet. Det er vel og bra at man nå viser bekymring for dette, men det må bero på en liten glipp når representanten Eng sier at EU står litt i veien for at vi kan gjennomføre tiltak nasjonalt, når det faktisk viser seg at det er Arbeiderpartiet som har stått litt i veien for å gjennomføre tiltak nasjonalt. Summen av kutt i landslinjetilbud til yrkessjåfører, kutt i glattkjøringsopplæring og kutt i utstyrsbevilgningene gjør at situasjonen er ganske alvorlig. Representanten Froyn fra samme parti sa også at staten har fjernet bevilgningene til landslinjene for yrkessjåførene. Med all mulig respekt for politiske motstandere, så er det altså Bjørgulv Froyn og hans partifeller som har stilt seg i spissen for at 60 elever nå står uten tilbud på VK II for yrkessjåfører.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-02-01:
Jeg er glad for at Stortinget i dag diskuterer noen av de problemer som finnes innenfor transportnæringen, men dette er dessverre ikke noen nye problemer. Dette er dessuten sammensatte problemer, men flertallet av politikerne har mye av skylden for de problemer som preger næringen i dag, bl.a. ved å innføre avgifter som rammer næringen. Når det koster nesten en årslønn å omregistrere et nyere vogntog i Norge mot en brøkdel i våre naboland, tilsier dette at Norges lastebilpark forblir gammel. Når norske drivstoffavgifter og andre avgifter er mye høyere her i landet enn i våre naboland, styrker ikke dette konkurranseevnen og bidrar heller ikke til rekruttering. Dette tilsier at lønningene blir deretter, og denne yrkesgruppen ønsker også bedre forhold og selvfølgelig mer fritid. Når alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, ikke ønsker å styrke veisektoren nok når det gjelder utbygging og vedlikehold, slik at det virkelig monner, får vi som resultat en rekke ulykker – med døden til følge i de verste tilfeller. De siste ukene har vært preget av mange ulykker og nestenulykker, hvor mange utenlandske vogntog har vært involvert. Dette er ofte vogntog fra Øst-Europa, ofte biler som tidligere har vært norske, men som er blitt solgt til eksport da de ikke lenger tilfredsstiller norske krav. Dette er biler som kanskje ikke har mer enn en tredjedel av minste lovpålagte bremseeffekt, bilratt som er reparert med tape, utslitte dekk, ikke kjettinger samt mange andre mangler. Dette er ting vi kan lese om daglig, og som også rammer ryet til de norske seriøse lastebileiere og sjåfører som etter beste evne tar sitt yrke seriøst, og som er stolte over den jobben de gjør – en jobb som er svært viktig i vårt langstrakte land. Norge er avhengig av denne servicen for at Norge skal kunne utvikle seg, og for at vi skal kunne ha bosetting i distriktene. I Norge har vi en ordning med løyve for å kunne transportere enten personer eller gods. For å få dette løyvet må man skoleres, gå opp til en prøve med eksamen samt stille en bankgaranti. I tillegg er det tariffer for lønn og transport. Dette er ting som er en selvfølge i Norge, men som mangler i mange andre land. Dermed får vi en usunn konkurranse fra utenlandske sjåfører, som rammer den norske næringen. Derfor må de utenlandske vogntogene kontrolleres før de får kjøre inn i Norge. Hvis ikke Stortinget gjør noe med alle disse problemene, blir det, slik det ser ut, dessverre bare en fortsettelse av det vi opplever i dag. Derfor må Stortinget, slik Fremskrittspartiet ønsker, styrke veivedlikeholdet og gjøre næringen sterkere.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Jeg vil på vegne av Heidi Grande Røys, Geir-Ketil Hansen, Sigbjørn Molvik og meg selv sette fram et forslag om rekruttering i arbeidslivet.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Modernisering av offentlig sektor er ett av de sentrale punktene i trontalen. Denne moderniseringen er det mange som har kastet seg over med både iver og interesse, ikke minst mange kommuner. I mange år har kommunene tatt signalene fra ulike regjeringer, og ikke minst fra nåværende regjering, om at man vil modernisere offentlig sektor, man vil gjøre det enklere for innbyggerne å forholde seg til de ulike aktørene. Derfor har man opprettet offentlige servicekontor i en rekke kommuner. Men hva opplever man? Man opplever fortsatt en stat som ikke bare er lunken og forsiktig, men som til dels trenerer og saboterer mulighetene til å få til gode løsninger for innbyggerne. Statsråd Norman har tidligere sagt at staten aktivt skal være med på den type tiltak. Men det skjer altså ikke. Og hvorfor skjer det ikke? Er det fordi man her lever på en livsløgn, der man tror at alt er bra når det overhodet ikke er bra? Er det fordi denne regjeringa vil bygge ned statlig virksomhet ute i kommunene? Eller er det slik at statsråden ikke rår med oppgaven sin, at det er for krevende å få orden på de statlige etatene slik at de gjør det som Stortinget har bedt om, at de gjør det som statsråden ønsker at de skal gjøre? Hva er årsaken til at det ikke skjer noe på dette området? Vi møter frustrerte ordførere som sier at dette går ikke, fordi de statlige etatene trenerer alle forsøk på å få til gode ordninger for våre innbyggere.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
På vegne av Lodve Solholm og meg selv vil jeg fremsette et forslag om å oppheve reguleringene av skogeiendommer i lov om erverv av fast eiendom(konsesjonsloven) (konsesjonsloven)
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
Stoltenberg synes det er uforståelig at vi har valgt en annen kurs enn den som har ledet vårt velferdssamfunn hit vi er i dag. Som jeg sa i mitt innlegg: Vi har på en del områder valgt en annen kurs for å forbedre ytterligere det velferdssamfunnet vi har i dag. Derfor vil vi øke valgfriheten. Derfor vil vi øke miljøinnsatsen mer enn det Stoltenbergs regjering gjorde. Derfor vil vi skape et enklere Norge og bedre kvalitet i velferdsordningene. Så mener Stoltenberg at et samarbeid med SV vil skape større forutsigbarhet. SV vil altså gjeninnføre investeringsavgiften som vi nettopp har opphevet, for å finansiere sine økte utgifter. Det er litt av en forutsigbarhet for våre bedrifter, som sliter tungt! Jeg antar at SV og kanskje også Arbeiderpartiet fortsatt vil ta kontantstøtten fra småbarnsfamilier, som har basert seg på den, og gir dem mulighet til mer tid med barna. Det er litt av en forutsigbarhet! I hvert fall må vi få avklart slike spørsmål for å få vite om det er så forutsigbart. 12 milliarder kr i skattelette, sier Stoltenberg. I dette budsjettet betaler vi for 10 milliarder kr i skattelette som ble vedtatt i fjor. 8,7 milliarder kr av dette har Arbeiderpartiet stemt for – altså det aller, aller meste. Det som er av ytterligere skattelettelser, er denne gangen beskjedent, knapt 1 milliard kr. Det går til vanlige folk og til bedrifter. Vil Arbeiderpartiet øke skatte- og avgiftslettelsene? Det kan de svare på senere i debatten. Hvis vi skal finansiere økte utgifter ved det, øker man den underliggende utgiftsveksten og gjør i realiteten budsjettet mindre stramt. Uføretrygden ble nevnt. Jeg er litt forundret over at den kommer nå. Dette ble lagt fram i juni på bakgrunn av et enstemmig Sandman-utvalg, som nesten alle høringsinstanser sluttet opp om, og som Arbeiderpartiets sosialpolitiske talsmann, Bjarne Håkon Hanssen, sa i hovedsak var helt i samsvar med Arbeiderpartiets politikk fordi man heller tar sikte på å bringe folk i arbeid enn å ha dem på trygd.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
Når vi gradvis bygger opp Petroleumsfondet og for så vidt, som det riktig ble nevnt, legger nye milliarder til, er det fordi det trengs for kommende generasjoner. Fortsatt er Petroleumsfondet langt mindre enn framtidige pensjonsforpliktelser. Det kommer en dag da petroleumsinntektene begynner å synke, og da de blir helt borte. Jeg antar at vi ønsker at våre etterkommere skal kunne holde oppe omtrent det velferdsnivået vi har i dag. Hvis vi ikke setter av såpass som vi nå gjør til Petroleumsfondet, kan de kanskje ikke det, og jeg ønsker ikke å føre en politikk som tar fra kommende generasjoner. Dette er et spørsmål om generasjonssolidaritet. I tillegg vil komme at hvis vi f.eks. skulle sende 10 milliarder til ut i norsk økonomi, som jeg skjønte Hagen vil legge oppe til, er det ganske bred enighet blant økonomer og i fagmiljøer om at det vil bety et press på lønninger, fordi vi i mange sektorer har mangel på arbeidskraft, og dermed et press på prisene, så et press på renten og så på kronekursen oppover. Og for å gjøre det helt klart: Jeg vil ikke være med på å sende folk en slik renteregning. De økte utgiftene folk får da, overgår langt det vi snakker om når det gjelder f.eks. egenandeler og SFO, som noen har trukket fram. Det vil jeg ikke være med på. Og jeg vil ikke være med på å sende bedrifter ut av landet ved at de konkurreres ut. Så dette er jeg redd for er en oppskrift på renteøkning og tapte arbeidsplasser. Regjeringen ser sitt ansvar for å hindre det, for vi vil ta ansvar for folks økonomi og for trygge arbeidsplasser.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
En presset statsminister er enhver statsminister for en mindretallsregjering, og presset av opposisjonen fra ulike kanter. Det er jeg vant med, det er ikke noe nytt. Men med stor frimodighet leder jeg denne regjering, som fører en politikk som selvsagt ikke er Høyre-dominert. At SV og Arbeiderpartiet ville si det, var jo forutsigbart – det visste vi før budsjettet kom, at de kom til å si. Så kommer det altså et budsjett som er sterkt preget av kampen mot fattigdom i utviklingsland, som SV ikke nevner og ikke gir honnør for i det hele tatt, sterkt preget av kampen mot fattigdom i Norge, et løft for kollektivtrafikken. Og så får de seg til å si at dette er et rent Høyre-dominert budsjett. Påstanden faller på sin egen urimelighet, og det skjønner de aller fleste. Gode og dårlige galluper har jeg vært vant til gjennom 30 år som heltidspolitiker. Jeg tror jeg der vil henvise til representanten Jaglands innlegg i går, som var meget godt. En skulle av og til tro at det i Norge var valg seks ganger i måneden – vi har seks gallupinstitutt her. Og så hiver mediene seg på og forsøker å skape politiske situasjoner ut av det. Vi kan ikke styre landet etter gallupdemokratiske prinsipper. Vi må styre landet ut fra hva vi tror er rett, og jeg er innstilt på å stå oppreist for det og om nødvendig sette foten ned for det. Det har jeg gjort før. Jeg håper jo at noen i Stortinget vil gå inn i et konstruktivt samarbeid og vise ansvar. Det kunne høres ut på Kristin Halvorsen som at kanskje hun kunne føle seg kallet til det, vi får se. Og så har hun denne forunderlige vrien at hun vil ha Fremskrittspartiet inn i regjering. SV, som jeg trodde var imot det meste av det Fremskrittspartiet står for, skal ha dem inn i regjering for at de skal få større innflytelse, for det må de selvsagt ha hvis de skal inn i regjering. Dette er et spill! Vi driver ikke og danner regjeringer i Norge ut fra at noen har sagt at nå må vi få avslørt et parti ved å sende det inn i regjering. Regjeringsdannelse er altfor alvorlig til det. En regjering danner vi hvis vi tror det er det beste for landet ut fra en parlamentarisk situasjon, ikke med slike motiv Kristin Halvorsen nå frambringer.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
Det var mye å ta fatt i, men jeg skal prøve å svare, også på de to spørsmål. Det er ikke skattelette først og fremst til dem som tjener mest fra før. Innslaget i toppskatten heves til et punkt hvor det faktisk fortsatt ligger litt under gjennomsnittet for dem som har heltidsjobb i Norge, ca. 340 000 kr. Vi øker minstefradraget. Vi øker fagforeningsfradraget noe. Og vi øker fradraget for gaver til frivillige organisasjoner, og det er ganske mange småkårsfolk i Norge som gir til ideelle organisasjoner. Det er ofte de som har lite, som gir mest. Jeg må når jeg hører Enoksen og andre, få lov til å sitere fra Dagsavisens lederartikkel på tirsdag, tidligere Arbeiderbladet: «Men en del av kritikken fra enkelte partier og miljøer er ren svartmaling uten dekning i virkeligheten. Med unntak av Frp ba alle regjeringen legge fram et stramt statsbudsjett for å få renta ned. Det har man fått. Skulle budsjettet føre til rentenedgang, vil kommunene og folk flest få mer å rutte med.Statsbudsjettet er ikke så stramt at det tar kvelertak på velferdsstaten, skattebetalere og næringslivet. Verdens rikeste land vil også neste år oppleve velstandsøkning.» Det er godt sagt, og noe helt annet enn det vi hørte fra talerstolen nå. Det var også litt underlig at representanten Enoksen, leder av Senterpartiet, ikke nevnte distriktspolitikken med ett ord. Her fikk vi mye kritikk i fjor. I år foreslår vi et nytt distriktsfond, i samarbeid med SV for øvrig, som kan gi god hjelp til bedrifter i distriktene. Vi gjeninnfører kommunale næringsfond. Og det er andre gode distriktspolitiske tiltak. Det er ikke riktig at vi øker egenandelene for dem som har de store utgiftene. Det er de som har relativt beskjedne utgifter, som kan få noe økning, maks. vel 40 kr måneden, mens de som har store utgifter til f.eks. fysioterapi, opptrening, klimareiser og refusjonsberettiget tannbehandling, nå vil få reduserte utgifter ved at vi for første gang foreslår et tak 2. Det er Regjeringens og Stortingets samlede ansvar å få vedtatt et statsbudsjett. Og når det gjelder kaos: Ja, slik som partiene så langt har opptrådt, hvor Arbeiderpartiet på en måte fraskriver seg ansvaret ved en odiøs framstilling, og Fremskrittspartiet vil bruke mer penger og tjene mindre, kan det bli en kaotisk situasjon. Men jeg håper at det ikke skjer innen vi vedtar budsjettet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
Stoltenberg har jo prøvd å gi inntrykk av at denne regjeringen står i en helt annen stilling enn tidligere mindretallsregjeringer fordi vi ikke har en avtale, som han snakket om i går – eller såkalt fast følge i dag – med et annet parti. Det er jo ikke noe nytt. Arbeiderpartiet har selv vært i akkurat samme situasjon. Gro Harlem Brundtlands mindretallsregjering hadde ingen avtale med oss i opposisjon og samarbeidet faktisk med ulike partier fra sak til sak. Thorbjørn Jaglands regjering hadde ingen avtale med oss i opposisjon, og Stoltenbergs egen regjering hadde det heller ikke. Så dette er faktisk ikke spesielt nytt. Vi vedstår oss at Fremskrittspartiet da la grunnlaget for Samarbeidsregjeringen, og derfor vil vi søke å finne en forhandlingsløsning med dem, slik vi gjorde ved revidert nasjonalbudsjett i vår. Men jeg håper jo at ikke andre partier fraskriver seg ansvaret hvis det ikke skulle lykkes. Jeg har faktisk sittet i både flertalls- og mindretallsregjeringer – jeg tror jeg vet hva jeg snakker om. Den flertallsregjeringen jeg satt i, var en sentrum–høyre-regjering. Det gikk godt. I dag har vi ikke mulighet for en slik flertallsregjering. Hvis det i dag skal dannes en flertallsregjering, vil spennvidden mellom partiene bli meget stor med de tenkelige konstellasjoner som finnes, så stor at jeg tror det fort kan bli en handlingslammet regjering istedenfor en handlekraftig. Det er ikke noe bedre alternativ. Det jeg sa i forhold til at Stoltenberg vil samarbeide med SV, er ikke et forsøk på å «skremme med SV», som Kristin Halvorsen sa. Men jeg pekte på noen enkle fakta. Jeg hørte henne selv i TV-studio for et par dager siden, på spørsmål om hvordan de skulle finansiere sine utgifter, si: Jo, bl.a. ved å gjeninnføre investeringsavgiften. Det kunne være en idé – halvannen uke etter at den var opphevet. Det må jeg si er litt av en forutsigbarhet, som Stoltenberg skal ha som mål med sin regjering. Kanskje de skal gå til angrep på kontantstøtten og valgfriheten, og hva med sikkerhetspolitikken? Dette er ikke et forsøk på å skremme, dette er jo fakta i forholdet mellom de to partiene, og så får en avklare det hvis en skal danne et alternativ.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Jeg er helt enig med statsminister Bondevik i at det er veldig mye som er bra i Norge, at de aller fleste har det godt, og at svært mye har gått i riktig retning i landet vårt i de siste årene. Men nettopp derfor er det litt uforståelig for meg at det var så viktig for regjeringspartiene å gå inn for en annen kurs, en annen retning, for samfunnsutviklingen enn den som har brakt Norge dit landet er i dag, med de resultatene vi har oppnådd både nasjonalt og internasjonalt. Etter valget i fjor høst valgte Kristelig Folkeparti å danne regjering sammen med Høyre og basere seg på støtte fra Fremskrittspartiet. Det er et valg jeg respekterer, men som jeg beklager. Jeg mener at landet hadde vært bedre tjent med et sentrum–venstre-samarbeid enn et samarbeid der Kristelig Folkeparti og Høyre sitter i regjering og baserer seg på støtte fra Fremskrittspartiet. Jeg mener også at et sentrum–venstre-samarbeid kunne ha gitt landet et mer forutsigbart og stabilt styre, et flertallsstyre, enten slik man har i Tyskland, der det er et sentrum–venstre-flertall som danner regjering, eller slik man har i Sverige, der det er en mindretallsregjering som har et avklart flertall i Riksdagen. Norge er vel det eneste av de parlamentariske, vestlige demokratier som har et så uavklart styringsgrunnlag for Regjeringen, og det bidrar til den usikkerhet, den ustabilitet, som vi ser. Et sentrum–venstre-samarbeid kunne bidratt til å hindre det. I tillegg kunne det – og det er det viktigste – bidratt til større gjennomslag for viktige verdier om rettferdig fordeling og om fellesskap. Jeg er enig i at budsjettet bør ha ansvarlige rammer. Desto viktigere er det at vi gjør de riktige valgene innenfor de rammene. Denne regjeringen har lagt opp til over 12 milliarder kr i lavere skatt. Til gjengjeld kutter den i skolefritidsordningen, kutter til uføretrygdede, reduserer dagpengene for de arbeidsledige og gir mindre enn på mange år til eldreomsorg og skole i kommunene. Det er et valg jeg er uenig i, og som er i strid med det Kristelig Folkeparti vanligvis har stått for.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Det vi i dag har opplevd fra statsministerens side, tror jeg man aldri har opplevd i noe annet lands nasjonalforsamling, og ikke i noe annet vestlig europeisk parlamentarisk system. Det er at statsministeren har invitert først Fremskrittspartiet til budsjettsamarbeid – det er det partiet som innsatte denne regjeringen – hvis det ikke går, henvender Regjeringen seg til Arbeiderpartiet, og hvis det ikke går, har han i replikkordvekslingen også nå invitert SV til mulig budsjettsamarbeid. Det står selvsagt Regjeringen fritt å henvende seg i alle mulige og umulige himmelretninger for å forsøke å få flertall for et budsjett, som er det viktigste styringsdokumentet for en regjering. Men det er samtidig et uttrykk for hvor forvirrende den parlamentariske situasjonen er, som et resultat av at Regjeringen ikke vedkjenner seg sin parlamentariske basis eller sitt grunnlag, og at grunnlaget har litt problemer med å vedkjenne seg farskapet. Dessuten tror jeg det er en fordel om statsministeren forstår at «fast følge» er et begrep som det også kanskje kunne vært greit å ha noe mer av i politikken. Jeg tror simpelthen at både demokratiet – folkestyret – respekt for at det er klare alternativer, ville bli styrket dersom det var klare flertallsalternativer. Da er vi også nødt til å samarbeide med partier vi er uenige med i enkeltsaker. Arbeiderpartiet og SV er to ulike partier med selvstendige standpunkter og uenighet på flere punkter, men vi har mye felles. Akkurat som Høyre og Kristelig Folkeparti er uenige – Høyre har hvert eneste år foreslått mange milliarder i kutt i bistand i denne sal, likevel vil Kristelig Folkeparti samarbeide med dem. Det er helt utmerket. Det forstår jeg. De har foreslått kutt i jernbane, de har foreslått kutt i distriktene, likevel vil Kristelig Folkeparti samarbeide. Slik må det også være for andre partier. Men da må vi altså finne ut: Hvilke partier tror vi over tid kan forvalte den samfunnsutviklingen og de verdiene vi tror er best for det norske samfunnet? Da tror jeg et sentrum– venstre-samarbeid er bedre og mer stabilt enn det vi nå ser, et mindretallsstyre av Høyre og Kristelig Folkeparti som baserer seg på et uforutsigbart fremskrittsparti.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
Statsministeren sammenlignet i realiteten staten med en lottomillionær, og jeg går da ut fra at det er oljeinntektene han regner for å være lottogevinsten. Det han glemte, er at vi har hatt en slik lottogevinst mange ganger tidligere. Lottogevinsten i år er 172 milliarder kr. Det er ikke slik at vi tærer på noe av det gamle Petroleumsfondet og lever av avkastning. Sannheten er at man øker fondet med 138 milliarder kr. Man bruker bare 34 av de 172 milliardene som kommer inn i år, mens fondet netto øker med 138 milliarder kr. Det er en helt annen situasjon. I tillegg vet denne lottomillionæren – staten – at man får en ganske formidabel lottogevinst, selv om man ikke vet hvor stor, også hvert år i årene fremover, i hvert fall for et visst antall år. I fjor, etter at Stoltenberg-regjeringen hadde lagt frem sitt statsbudsjett, beregnet økonomene i Finansdepartementet på nytt hva økonomien tålte. Man aktivitetskorrigerte – det er beregninger ingen kan kontrollere, for ingen vet hvordan det gjøres – og fant i fjor 800 nye mill. kr fra Stoltenberg-regjeringen og til Bondevik-regjeringens budsjett. I år er det en helt annen aktivitetsnedgang. Vil statsministeren sørge for at det blir en ny gjennomgang i Finansdepartementet på linje med i fjor for å se om det i den nåværende situasjon er mulig at man i stedet for å øke oljefondet med 138 milliarder kr kanskje bare øker oljefondet med 128 milliarder kr – det kan vi vel faktisk leve med – og derved frigjøre 10 milliarder kr til fornuftige tiltak for å få et godt budsjett i havn?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Det er en meget presset statsminister som må skremme med SV i en sak som ble høyt og tydelig oppklart fra denne talerstolen i går. Og det er jo ikke så rart, for det er ikke noe spesielt morsomt med dårlige meningsmålinger. Det vet vi alle av egen erfaring. Men målinger er jo ikke valg, og det gjelder å bite tennene sammen og slåss for det man tror på, legge en plan og jobbe systematisk for å komme seg ut av uføret. Det er imidlertid vanskelig å se hvordan statsministeren skal klare nettopp det. Rundt omkring i kommunene sitter hardt pressede og prøvede lokalpolitikere fra Kristelig Folkeparti og kjenner ikke igjen Kristelig Folkepartis egne valgløfter i det Regjeringen foreslår. Kristelig Folkeparti sitter med ansvaret for en Høyre-dominert mindretallsregjering med fødselshjelper Hagen i fri flyt. Hagen får være ungkar og spellemann, og hjemme sitter Bondevik med ansvaret for alt. Hagen kommer innom, innrømmer farskapet til det ene barnet, nekter for det neste og betaler ikke bidrag til noen. Tvert imot: Han stjeler av husholdningspengene for å være levemann på byen. Og dette kommer jo til å fortsette i tre år til hvis ikke Bondevik setter foten ned. Det må da være sånn at statsministeren på et eller annet tidspunkt enten setter foten ned, velger bort Høyre og velger et annet mulig flertall i denne stortingssalen eller sier til levemannen Hagen at du får komme innenfor dørstokken og ta ansvar, så ikke nabolaget tror hva som helst om oss. Jeg vil gjerne vite hvordan statsministeren har tenkt at de neste tre årene skal virke klargjørende for velgerne i forhold til hvem som har ansvar for de sakene som Regjeringen foreslår og får gjennomført, i en situasjon hvor man må være heltidsansatt og i tillegg jobbe overtid for å klare å følge med.