Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-05-12:
Universitetsmuseene ved de fem universitetene våre i Oslo, Bergen, Trondheim, Tromsø og Stavanger har et bredt samfunnsoppdrag: De som er ansatt der, skal være helter for barn. De skal vise frem norsk kulturarv og naturarv til turister, og de skal formidle det til barn og unge. De skal ha et mangfold av utstillinger og et mangfold av formidlingsformer. Så er det noe som skiller universitetsmuseene fra andre museer, som interpellanten også var inne på, nemlig at universitetsmuseene er vitenskapelige institusjoner. Det er forskning som ligger til grunn for den systematiske utviklingen av de vitenskapelige samlingene, for museenes rolle som kunnskapsprodusenter i kulturminne- og naturforvaltningen og for den allmennrettede formidlingen. Samlingene er et resultat av organisert kunnskapsbygging over lang tid og er i hovedsak den eldste og ofte den eneste dokumentasjonen vi har på en rekke natur- og kulturhistoriske områder. Det gjør disse museene helt unike. Som interpellanten var inne på, ligger finanseringen av universitetsmuseene inne i rammefinansieringen til universitetene. Det er basiskomponenten som utgjør hovedfinansieringen av universitetenes oppgaver, bl.a. universitetsmuseene. Det er naturlig nok også en av årsakene til at det er forskjellig finansiering og forskjellig basis til forskjellige institusjoner. Som vi skrev i Meld. St. 18 for 2014–2015, som nå ligger til behandling i Stortinget, Konsentrasjon for kvalitet, kommer ikke Kunnskapsdepartementet til å foreslå vesentlig store endringer i basiskomponenten. Det er faktisk en ganske viktig diskusjon også for universitetsmuseene, for hvis man skal holde fast ved det overordnede prinsippet for styringen av universitets- og høyskolesektoren i Norge, nemlig at de naturligvis har noen krav til seg, at det er noe de skal levere, men at institusjonene i stor grad har intern frihet og intern autonomi, også på økonomiområdet, er nettopp diskusjonen om det overordnede finansieringssystemet og basisdelen ganske avgjørende også for universitetsmuseene. Finansieringssystemet har helt siden starten vært et system for å fordele ressurser mellom institusjoner, og ikke innad på den enkelte institusjon. Vi har ikke hatt et system som er et slags betalingssystem, hvor vi nærmest finansierer etter en slags stykkpris de mange oppgavene som universiteter og høyskoler har ansvar for. Det er opp til styrene å vedta internbudsjetter som ivaretar de oppgavene institusjonene er pålagt etter loven, herunder universitetsmuseene, og for å følge opp egne strategier og satsinger. Og så er det vår oppgave som departement å være tydelig på at det er et ansvar institusjonene har, både overfor styrene og i alle andre ledd av styringsdialogen. Universitetsmuseene driver forskning på samme måte som fakultetene, noe som genererer både publikasjonspoeng og resultatbasert finansiering til institusjonene. Men museene skiller seg fra universitetenes øvrige virksomhet ved at de har veldig lite undervisning. Til gjengjeld har de desto mer formidling og samlingsforvaltning. Disse oppgavene må da i hovedsak finansieres over universitetenes grunnbevilgning. I tillegg har universitetsmuseene omfattende forvaltningsoppgaver i henhold til kulturminneloven. Som representanten Skei Grande er kjent med, forvaltes kulturminneloven av Klima- og miljødepartementet, utgifter til forvaltningsgraving samt deler av for- og etterarbeidet dekkes av utbygger, men forvaltningsoppgavene genererer også utgifter som museene ikke får dekket. Jeg er derfor i dialog med min kollega i KLD for å vurdere hvordan vi kan løse den utfordringen. Ekspertutvalget som fremmet forslag om et nytt finansieringssystem for universiteter og høyskoler, hadde som et sentralt punkt i sitt mandat at finansieringssystemet skulle styrke produktivitet og kvalitet ved institusjonene og samtidig gi dem strategisk handlingsrom. Dette strategiske handlingsrommet er, for å si det veldig enkelt, alt det en institusjon bruker for å lage profil, bygge kvalitet og formidle – alle de oppgavene som en institusjon har. Det var bred støtte i etterkant for å videreføre hovedelementene i finansieringssystemet, samtidig som det er en diskusjon om nettopp basiskomponenten, som jeg nevnte tidligere. Men høringsinstansene sa at det er viktig med et enkelt og oversiktlig system med få indikatorer. Så peker representanten Skei Grande på at det i tidligere politiske dokumenter har vært forespeilet et system hvor man både kunne belønne, eller honorere, formidling og forvaltning av gjenstandene. Det er gjort flere forsøk på å utvikle slike indikatorer. Det som har vært vanskelig – ja, egentlig umulig – er å lage et målesystem som kan forene alle de forskjellige aktivitetene som hører inn under formidling, og samtidig være noenlunde rettferdig. Derfor fant Kunnskapsdepartementet det heller ikke hensiktsmessig å utvikle økonomiske incentiver for formidlingsvirksomheten ved universitetsmuseene, slik St. Meld. nr. 15 for 2007–2008, Tingenes tale, varslet i 2008. Ekspertgruppen for finansiering har heller ikke anbefalt å innføre indikatorer for formidling. Igjen er vurderingen overordnet, altså at det for hele sektorens del ikke vil være mulig å fange kompleksiteten i indikatorer som er egnet, i et formelbasert finansieringssystem. Og jeg kan vel si, uten å forskuttere de endringene som vi kommer til å foreslå i statsbudsjettet, at jeg er enig i den vurderingen: at vi kan ikke ha et system som fanger opp alle sider ved virksomheten. Så kommer problemstillingen som representanten Skei Grande tar opp, nemlig: Hvordan skal vi da ivareta universitetsmuseene? Det er jo en ekstra stor problemstilling, for den store ressursøkningen til universitets- og høyskolesektoren har primært vært knyttet til studentveksten. Museene har jo ikke egne studenter. Derfor må vi forvente at institusjonene, altså universitetene, også bruker andre studenttall når de skal fordele ressursene videre internt. Og selv om universitetsmuseene kanskje ikke mener å ha en tilfredsstillende situasjon i dag, vet vi at institusjonene som har museer, er svært opptatt av dem. Departementet fulgte opp tiltak i stortingsmeldingen Tingenes tale når det gjaldt å etablere en strategisk forskningssatsing for museene gjennom Forskningsrådet. Den satsingen har utløst mye samarbeid og aktivitet, og prosjektperioden gikk ut i 2014. Vi valgte å videreføre midlene til de to forskerskolene i biosystematikk og arkeologi, som ble etablert gjennom satsingen. Departementet har også bevilget ekstra ressurser til bevaring og sikring i museene i en årrekke for å avhjelpe situasjonen for de vitenskapelige samlingene. Universitetene har også prioritert egne midler til sikring og bevaring av museenes samlinger, f.eks. gjennom å leie eksterne lokaler for vitenskapelige samlinger. Alle universitetsmuseene har utfordringer med gamle og uhensiktsmessige bygg, og alle har byggeprosjekter under planlegging i Statsbygg. Når det gjelder byggsituasjonen, viser jeg til svaret jeg ga representanten Skei Grande på hennes spørsmål til skriftlig besvarelse i januar i år. Departementet har også fulgt opp tiltak om egne styringsmøter mellom departementet, universitetsledelsene og museene, og i disse møtene diskuterer vi hvordan universitetene ivaretar museene i sin totale virksomhet, bl.a. hvilken plass de har i strategi og styring. Styringsmøtene ble gjennomført hvert år de første tre årene etter at meldingen ble lagt frem, og i løpet av denne treårsperioden registrerte departementet at museene ble integrert i universitetenes strategier og planer i langt større grad enn tidligere. Vi har varslet universitetene om at det blir en ny runde med styringsmøter om og med universitetsmuseene til høsten. Der vil også finansieringen av museene bli drøftet med universitetsledelsene. Universitetsmuseene forvalter en skatt på vegne av fellesskapet. De må ha gode vilkår for fortsatt å kunne forvalte den kunnskapen om vår felles natur- og kulturarv og drive forskning og formidling av høy kvalitet. Jeg vil fortsette å gjøre dette gjennom departementets styring av universitetene og museene og gjennom å gi universitetene handlingsrom til å ivareta det betydelige samfunnsoppdraget de har fått. Universitetsmuseene har vært, er og forblir en sentral del av dette samfunnsoppdraget.