Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-21:
Vi har gjennom revideringen av budsjettet fått enda en bekreftelse på det høyrestempel som ligger på politikken til den nåværende regjeringen. Vi har også fått sett tydelige eksempler på den polarisering i norsk politikk som Kristelig Folkepartis og Venstres tilslutning til høyresiden bidrar til. Ingen kan hevde at den politikken de fører, tjener alle interesser i samfunnet. Derfor må man velge hvem sine interesser man synes er viktigst. Det er f.eks. en motsetning mellom skattelette for de rikeste og utjevning av forskjeller og klasseskiller, og det er en motsetning mellom økte forsvarsutgifter og satsing på skole og kommuneøkonomi. Det er en motsetning mellom det å velge skattelette for bilister og det å få til billigere kollektivtrafikk. Den regjeringen vi har nå, har med all ønskelig tydelighet valgt side. Dens hovedprioritet er skattelette for dem som har mest, en politikk som vi vet fører til økte forskjeller, et mer urettferdig samfunn og at ressurser blir sløst vekk på luksusforbruk blant de rikeste. Den regjeringen vi har nå, er også den første som åpent innrømmer at dens politikk vil føre til et lavere aktivitetsnivå i kommunene, og lavere aktivitetsnivå er selvfølgelig en fin måte å si dårligere tjenestetilbud på. Det burde imidlertid ikke være slik at det var å gi overklassen her i landet enda mer penger mellom hendene eller gå til innkjøp av nye våpen som var dette stortingets hovedprioritet. Det dette stortingets fokus burde ha dreid seg om, og de som burde ha fått vår oppmerksomhet, var alle de som nå sitter med ansvar for skrantende kommunekasser rundt om i landet, alle de som må løpe fortere til jobb i landets kommuner fordi arbeidsplassene deres opplever budsjettkutt, og alle de som er avhengig av kommunale tjenester i hverdagen. Stortingets fokus burde vært hos alle de sliterne som blir drevet for tidlig ut av arbeidslivet fordi oppgavene blir flere og tempoet øker, og Stortingets fokus burde vært hos de mange unge mennesker i etableringsfasen, som i dag er blant dem som sliter tyngst med høye renter. SV har nettopp disse gruppene i sitt fokus. Vi har også valgt side. Vi vil prioritere å gi kommunene de økninger i overføringer som skal til for å gi lokaldemokratiet mening. Vi vil prioritere en mer fleksibel AFP-ordning enn det Regjeringen har gjort, og SV har fremmet forslag om at vi snarest må få avskaffet ordningen med markedsstyrt studielånsrente. Rundt om i landet sitter nå mange unge familier i etableringsfasen og lurer på hvordan de med et fastrentetilbud på 7,6 pst. fra 1. juli skal få økonomien til å gå rundt. Denne situasjonen viser at det er hevet over tvil at det ville vært mye mer fornuftig å ha en politisk styrt lav rente. SV har fremmet forslag om dette, og det er trist at den politiske prestisje som flertallet her i salen har knyttet til alle ordninger som på en eller annen måte benevnes med betegnelsen «marked», er viktigere enn hensynet til dem som må slite med det høye rentenivået. Jeg har lyst til å ta opp en litt annen ting helt til slutt: I et lite omtalt punkt i proposisjonen omtaler Regjeringen det kommende ABCDE-møtet til Verdensbanken her i Oslo. Det blir i den forbindelse varslet at det til høsten vil komme en regning hit til Stortinget for de sikkerhetsoperasjoner politiet setter i gang. SV har vært alene om å reservere seg mot dette. Jeg synes at det er svært bekymringsfullt at Stortinget ikke har mer å si om dette punktet, i lys av den debatten som har vært i samfunnet de siste dagene, i en situasjon der mange hevder at politiet er i gang med en stor overmobilisering, en overmobilisering som ikke bare har blitt et problem for dem som vil lage lovlige politiske markeringer, men som også kan komme til å koste svært mye penger. Og det er interessant å merke seg at den bekymring som vanligvis finnes i forhold til høy pengebruk i offentlige etater, ikke synes å være til stede her i salen i dette tilfellet.