trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-01-09:
Jeg skjønner at representanten engasjerer seg sterkt i enkeltsaker. Men jeg vil minne om det jeg sa i svaret. Jeg sa at det åpenbart har vært svakheter, at det er tatt initiativ for å utbedre disse svakhetene, som er bekreftet både fra politidirektørens side og fra riksadvokatens side, at det ble sendt ut retningslinjer for dette 1. juli i fjor og at disse skal evalueres. I det ligger det en erkjennelse av at det er klart at en kan forbedre seg i disse sakene. Det har jo vært debatt om det før. Det er ikke slik at det er i departementet man styrer praksis. I departementet skal man gjennom Politidirektoratet og i samarbeid med politidistriktene sørge for at man gjør en best mulig jobb. Når man da erkjenner at jobben kan gjøres bedre, så er det et utgangspunkt for at man kan gjøre en bedre jobb. Det er slik i politiet at når man erkjenner at man kan gjøre en bedre jobb, så prøver man å få det til. Når det så gjelder bl.a. søk etter omkomne, så har Stortinget medvirket aktivt til at vi har fått en egen finansieringsordning for dette, som jeg tror gir et utmerket utgangspunkt for at man ikke skal gjøre det slik som det ble nevnt. Jeg kjenner jo selv til fra forrige gang jeg var justisminister, bruk av KNM «Tyr», bl.a. etter Sleipner-ulykken, hvor jeg bl.a. sørget for at pårørende ikke skulle komme i den situasjonen som representanten Vaksdal tar opp.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-01-09:
Vi vil få en sjanse til å se på noen av de spørsmålene som representanten Vaksdal tar opp, bl.a. i forbindelse med sårbarhetsmeldingen, og også ved den påfølgende behandling av innstillingen fra det som heter Jorkjend-utvalget, som ser på bruken av redningsressursene i Norge. Det er en tradisjon for at politiet ikke bare har samarbeid med Forsvaret, men også ikke minst med ulike frivillige krefter lokalt. Mitt inntrykk er at det samarbeidet ofte fungerer bra. Kan det forbedres, er det et spørsmål jeg alltid vil se på. Jeg er også enig med representanten i at den ordningen vi har fått med søk etter omkomne, gir en bedre mulighet. Om det er sider ved ordningen som kan utbedres, er et spørsmål jeg vil ta med meg i mitt videre arbeid.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «En kvinne kjørte i 144 km/t i 90 km-sone på E6 gjennom Østfold. Borgarting lagmannsrett stadfester byrettens dom om betinget fengselsstraff selv om lovbruddet vanligvis kvalifiserer til ubetinget fengselsstraff. Begrunnelsen er at soning kan medføre at kvinnen blir utstøtt fra sin muslimske familie. Mener statsråden at religiøs tilhørighet kan virke formildende ved domsavsigelser?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har ikke selv lest kjennelsen. Mitt spørsmål bygger på en artikkel i Moss Avis fra lørdag 15. desember 2001. Det står der: «Dommerne henviste til rettsboken at råkjøreren er en ung muslimsk kvinne som bor hjemme hos sine foreldre, der faren er svært konservativ og lever etter de regler og normer han kjenner fra Pakistan. Kvinnen hadde ikke fortalt familien om hendelsen i Råde.» Det står videre at dette er bakgrunnen for at det ble gitt en betinget dom, selv om dette egentlig kvalifiserer til ubetinget fengselsstraff. Så antageligvis er dette noe som ligger helt utenfor saken. Jeg vet ikke hvor disse journalistene som har gått gjennom dette, har vært, men siden dette utledet mitt spørsmål, vil jeg likevel følge opp: Hvis det viser seg at det er noe hold i dette, er da statsråden enig i at seder, skikker, tradisjoner og familiejustis i et opprinnelsesland kan være et grunnlag for formildende omstendigheter?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Dette er meget gledelig. Da kan det ikke skapes en oppfatning i opinionen blant Kari og Ola nordmann om at det er en forskjellsbehandling avhengig av etnisk opprinnelse eller tradisjoner i andre land. Dommere i lignende saker senere må se bort fra denne spesielle saken, fordi det var andre omstendigheter som gjorde at det ble gitt betinget fengselsstraff.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg vil stille justisministeren følgende spørsmål: «Vi har de siste uker sett at flere ungdommer har forsvunnet på en uforklarlig måte. Politi og letemannskaper har fornuftig nok umiddelbart satt i gang leteaksjoner og etterforskning for å finne de savnede. Det viser seg imidlertid at reaksjonen fra myndighetenes side er svært forskjellig i slike saker. Hva vil statsråden gjøre for at man skal få en mest mulig lik behandling av slike saker over hele landet?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er åpenbart at det er forskjell på teori og praksis i departementet. Det har i Haugesund/Karmøy-distriktet i løpet av det siste halvannet år vært tre forsvinningssaker som har klare likhetstrekk med de saker som nå pågår. I den ene av disse sakene ble den savnede ved en tilfeldighet funnet omkommet. Jeg har vært i kontakt med de pårørende i to av disse sakene, og de er svært misfornøyde med politiets innsats både på grunn av sen reaksjon og på grunn av generelt liten velvilje. Jeg har også de siste dagene blitt kontaktet fra flere kanter av landet hvor erfaringene er de samme. I forsvinningssaken om den 17 år gamle Bjarne Eide, som forsvant natt til 18. juni 2000, gikk det lang tid før det ble igangsatt etterforsking og søk. Dette var ifølge foreldrene dessuten så mangelfullt at de selv måtte drive med pengeinnsamling for å søke etter sin kjære sønn. Syns statsråden det er riktig at man i et av verdens rikeste land skal drive med pengeinnsamling for å finne sine kjære? Og vil statsråden bidra til at man gjenopptar disse sakene, slik at de pårørende nå kan få fred?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. Vi ser at budsjettposten til søk etter savnede til sjøs ble økt dramatisk på fjorårets budsjett, og at man også gjennom politimestrene i Bodø og Stavanger kan få midler til søk dersom lokale politimyndigheter godkjenner dette. I forsvinningssaker er det imidlertid vanskelig å fastslå om de savnede befinner seg til lands eller til vanns. Jeg vil derfor spørre statsråden om han vil se på kriteriene for tildeling av slike midler, og om han også kunne tenke seg å gi kompensasjon til de etterlatte som har hatt store økonomiske utgifter. Videre ser man at i noen saker har Forsvaret bidratt med eksempelvis dykkere og søkefartøy, mens i andre saker har dette vært umulig å få til. Vil statsråden se nærmere på samarbeidet mellom politiet og Forsvaret i slike saker, slik at vi også her kan få en mest mulig lik behandling over hele landet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg stiller følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Det har lenge vært et problem at fylkeskommunene ikke har hatt nok behandlingsplasser for rusbehandling, mens private behandlingsinstitusjoner har hatt betydelig ledig behandlingskapasitet. Hva vil statsråden gjøre med dette når nå staten overtar de fylkeskommunale spesialinstitusjonene for rusbehandling?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden for svaret, som virker lovende for fremtiden. Det har dessverre vært svært mange eksempler på at fylkeskommunene etter enkeltvedtak som er gjort i fylkesnemndene, på grunn av manglende kapasitet og dårlig økonomi ikke har oppfylt sine forpliktelser i henhold til loven når det gjelder behandling, og særlig tvangsbehandling, av rusmiddelmisbrukere. Spørsmålets utgangspunkt var å få bekreftet fra helseministeren at man med de nye foretakene, som nå har overtatt ansvaret for de fylkeskommunale institusjonene, kan være sikker på at pasientene får den behandling som de etter gjeldende lovverk har krav på, at disse tjenestene blir skaffet til veie for pasientene selv om man ikke har egnede institusjoner i egen region. Mitt første tilleggsspørsmål er: Kan helseministeren her og nå garantere at denne praksis vil bli fulgt av de regionale helseforetakene?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker igjen statsråden for svaret og ser med forventning frem til den praksis som nå vil bli lagt for dagen i tiden fremover. Jeg håper også inderlig at rusomsorgen totalt sett i større grad enn tidligere vil bli en oppgave for det norske helsevesen. Mitt siste tilleggsspørsmål gjelder praksis ved inntak til behandling. Det kravet som i dag stilles fra offentlige behandlingsinstitusjoner, er at pasientene skal være rusfrie – de skal faktisk være edrue – før de tas inn til behandling. Vil helseministeren gjøre noe med denne praksisen, slik at man kan få pasientene inn til behandling når de er motivert for å prøve å bli edrue, og ikke tre uker etterpå?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-09:
Jeg har allerede i det oppdraget de nye regionale helseforetakene har fått for 2002, presisert at de må ivareta en videre utvikling og tilretteleggelse av tiltak for personer med omfattende rusmiddelmisbruk. Den høringsrunden som vi nå setter i gang, skal bidra til å klargjøre hvilke av de fylkeskommunale institusjonene som hører innunder helselovgivningen, og dermed er spesialisthelsetjeneste, og hvilke som ikke hører innunder helselovgivningen, og dermed hører innunder sosiallovgivningen. Samtidig arbeider vi med et opplegg for at helseforetakene i større grad skal kunne gjøre bruk av samarbeid med private institusjoner gjennom avtaler. Jeg regner med at det vil bli et helhetlig opplegg, som bedre enn i dag kan ivareta de hensyn som representanten Alvheim etterspør.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-09:
Jeg vil i forbindelse med at jeg overtar et tydeligere ansvar for helsetjenestene for rusmiddelmisbrukere, gjennomgå alle sider ved måten disse tjenestene skal gis på, inklusiv spørsmålet om tilgjengelighet og tilgang til tjenestene, som representanten Alvheim nå spør om.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-09:
La meg først understreke at det er en prioritert oppgave for Regjeringen og kommunalministeren å redusere saksbehandlingstiden og sikre raskere bosetting for dem som får bli i landet, samtidig som vi må legge til rette for raskere retur for asylsøkere som får avslag på sin søknad om asyl. Som representanten May Hansen påpeker, har mange flyktninger og asylsøkere alvorlige fysiske og psykiske helseplager som følge av de belastningene de har vært utsatt for. Det er derfor viktig at helsetjenesten greier å fange opp og gi et godt tjenestetilbud også til denne gruppen. I Norge har flyktninger og asylsøkere den samme retten til helse- og sosialtjenester som den øvrige befolkningen. Det innebærer bl.a. at de er omfattet at fastlegeordningen – jeg vil her vise til forskrift om fastlegeordning i kommunene, § 3. For flyktninger og asylsøkere og andre grupper med spesielle og sammensatte behov er det særlig viktig å ha en fast legekontakt, også fordi fastlegen er ansvarlig for å koordinere ulike typer tjenester for sine pasienter. Statens helsetilsyn har nå etter oppdrag fra Helsedepartementet utarbeidet forslag til nye retningslinjer for helsetjenestetilbudet til innvandrere og asylsøkere. Retningslinjene skal gi informasjon om hvordan helsetjenestetilbudet til asylsøkere og flyktninger bør være, både når det gjelder innhold, omfang og organisering. De nye retningslinjene er forventet å skulle bidra til å gi et faglig forsvarlig helsetjenestetilbud til asylsøkere og flyktninger, bl.a. gjennom å klargjøre ansvarsforholdet mellom de ulike nivåene i tjenesten. Jeg regner med at disse retningslinjene vil tre i kraft i løpet av dette året. Alle helseregioner har i dag egne psykososiale team for flyktninger, som har ansvaret for å heve kompetansen innenfor første- og andrelinjetjenesten når det gjelder arbeid med flyktningers psykiske helse. De psykososiale teamene gir i tillegg polikliniske undersøkelser og behandling av traumatiserte flyktninger. I tråd med forslaget i St.meld. nr. 17 for 2000-2001 har vi i budsjettet for i år styrket de regionale psykososiale teamene for flyktninger og asylsøkere med midler tilsvarende én ny stilling i hvert team, slik at de skal kunne styrke sin rådgivningsvirksomhet overfor kommunene. For å styrke kompetansen i helsetjenesten på det som gjelder flyktningers helse, har Stortinget vedtatt å opprette en kompetanseenhet for somatisk og psykisk helse og omsorg blant personer med innvandrerbakgrunn. Enheten er nå under oppstart ved Ullevål sykehus i Oslo.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-09:
Svaret på det første spørsmålet, om en styrking av kompetansen, ligger i stor grad i at vi faktisk i inneværende års budsjett, altså i budsjettet for 2002, styrker alle de regionale kompetansesentrene for flyktninger og asylsøkere med midler tilsvarende én ny stilling, slik at de skal kunne styrke sin rådgivningsvirksomhet overfor kommunene, og at vi er i gang med å opprette denne kompetanseenheten ved Ullevål sykehus. Jeg er imidlertid generelt opptatt av det samme som representanten May Hansen, at alle mennesker i dette landet som har krav på helsetjenester, skal møtes med den samme respekt, og med utgangspunkt i den samme respekt for menneskeverdet. Det må ikke være slik at pasienter med kompliserte problemer blir avvist fordi det er vanskelig å gi dem et tilbud som står i forhold til deres problemer. Det må også gjelde denne gruppen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-09:
Det aller viktigste svaret på det spørsmålet er det arbeidet Regjeringen og Kommunaldepartementet er i gang med når det gjelder å effektivisere saksbehandlingstiden i asylsaker. Den lange oppholdstiden i mottak har sammenheng med den altfor lange, den uholdbart lange, saksbehandlingstiden. Der er UDI i ferd med å iverksette flere organisatoriske tiltak med sikte på å få kortere behandlingstid. Det er for 2002 også innført en ny ordning for bosetting av flyktninger som skal bidra til å nå dette målet. I tillegg er det klart at vi må ha oppmerksomhet knyttet til forholdene ved asylmottakene, slik representanten May Hansen pekte på. Det er spørsmål som jeg vil drøfte med kommunalministeren.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Redd Barna avholdt 12. november 2001 en konferanse om barns oppvekst i isolerte trossamfunn. Konferansen avdekket problemer barn og unge har fått etter å ha brutt ut av slike samfunn. Utdannelse, helse og trygdeytelser er rettigheter disse barna i liten utstrekning får del i. Hva vil statsråden gjøre med dette?»
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
: Jeg vil takke statsråden for et svar som jeg føler gir stor forståelse for den problemstillingen som er tatt opp. Det er riktig som statsråden sier, at den konferansen som det vises til, har fått prosjektstøtte fra Kirke- og undervisningsdepartementet og er blitt fulgt opp både fra Lilletuns side og fra tidligere statsråd Giskes side. Denne konferansen konkluderte med at de barna og ungdommene som brøt ut, i ettertid får en for liten del av alminnelige samfunnsrettigheter, bl.a. på grunn av den manglende erfaring de har i forhold til den type instanser. Det er således avdekket et behov for å få en instans som kan gi praktisk hjelp til barn og unge voksne som har brutt ut av disse samfunnene. Jeg er kjent med at Redd Barna og Go-On-prosjektet har planer om et prøveprosjekt for etablering av en slik instans parallelt med at de skal innarbeide ytterligere informasjon og forskning på dette feltet. Men Redd Barna er jo avhengig av å få økonomisk støtte til det, så jeg vil spørre statsråden om hun vil stille seg positiv til et slikt prosjekt og eventuelt også til behandlingen av en slik søknad.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål: «EØS-avtalen innebærer at EU-regelverket for det indre marked også gjelder i Norge. Norske lover og forskrifter som tar hensyn til EØS-direktiver, angir overordnede funksjonelle krav. Av totalt ca. 14 000 gyldige standarder og normer foreligger pr. dato ca. 2 600 på norsk, hvorav ca. 750 er oversatte europeiske standarder. Vil statsråden ta initiativ til at vi også i Norge kan få oversatt flere standarder til norsk, spesielt på områder hvor standardene utfyller det norske lovverket?»
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg trur vi har ei felles interesse av å få dette betre til, spesielt i forhold til språket. Det er klart at eg òg ser at den økonomiske situasjonen gjer at ein ikkje kan prioritera alt innanfor 24,3 mill. kr, men det er eigentleg småpengar vi snakkar om her, så problema rundt dette burde ein kunna løysa. Eg har fått opplyst at dei nasjonale standardiseringsorganisasjonene i land i EU som brukar andre språk enn engelsk, tysk og fransk, tek imot ei støtte frå kommisjonen pr. side til oversetjing. Dette finst det sjølvsagt ikkje tilsvarande ordningar for i Noreg. Det betyr at norske bedrifter svært ofte må beherska engelsk for å kunna tilpassa seg desse krava som er gjevne i norske lover og forskrifter. Sidan desse forskriftene skal sikra det som statsråden seier, helse, tryggleik og miljø, seier det seg sjølv at manglande kunnskap i engelsk kan få alvorlege konsekvensar. I tillegg er det viktig for språket vårt.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Eg kan vera einig med statsråden i at problema kanskje vert mindre etter kvart, men i dag er det ein del problem rundt det. Den summen som her er løyvd, er jo ikkje så stor. Her bør det ikkje vera snakk om økonomi. Eg synest at statsråden må ta det nødvendige ansvaret. Ein kan ikkje overlata alt til tilfeldigheitene, men må peika på dette overfor dei ulike departementa og gjera det som er heilt nødvendig, slik at ein ikkje kjem i den situasjonen som eg her har peika på, at det kan få alvorlege konsekvensar dersom ein ikkje har klart å få oversett forskriftene til norsk. Eg håpar at det vert gjort, og dersom det er økonomi som ligg til grunn for at ein ikkje klarer å gjera det, ber eg om at ein i alle fall aukar denne summen. Eg vil ikkje seia at det er småpengar når det er millionar det dreiar seg om, men det er i alle fall småpengar i forhold til kor viktig det er å få oversett dette til norsk.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-01-09:
Som representanten Frøiland opplyser i sitt spørsmål, innebærer norsk deltakelse i det indre marked at Norge må implementere EU-direktiver. Dagens direktiver inneholder ofte kun grunnleggende krav til helse, miljø og sikkerhet, og viser til standarder når det gjelder de tekniske krav. I Norge er det flere departementer og underliggende etater som ivaretar forbruker- og arbeidstakerhensyn, i tillegg til myndighetenes krav til helse, miljø og sikkerhet. Nærings- og handelsdepartementet har ansvar for å opprettholde en infrastruktur for utarbeidelse av standarder, og over departementets budsjett for 2002 bevilger vi 24,3 mill. kr til standardiseringsarbeidet. Andre departementer har ansvar for å sikre sine interesser ved utarbeidelse av standarder på egne fagområder. For at særnorske forhold skal være ivaretatt i standardene, kreves aktiv innsats fra bl.a. forskrifts- og fagmyndigheter i Norge. Nærings- og handelsdepartementets bevilgning til standardisering skal konsentreres om opprettholdelse av infrastrukturen og om prosjekter og tiltak som naturlig støtter opp om denne målsettingen. I den grad det er midler innenfor denne rammen som kan brukes til oversettelse, er det opp til standardiseringsorganene selv å vurdere. Vi øremerker i utgangspunktet ingen midler spesielt til oversettelse av standarder. De fleste land opererer med fremmedspråklige standarder, det er ikke et særnorsk fenomen. Problemet er, slik jeg ser det, de tilfeller hvor standarder som er gitt i henhold til EU-direktiver, ikke blir oversatt til norsk, men at de kun finnes på engelsk, tysk eller fransk. Dermed vil en del av vårt tekniske regelverk foreligge på et fremmed språk. Fagmyndighetene har i slike tilfeller et ansvar for å vurdere om en standard bør oversettes til norsk. Jeg vil skriftlig gjøre mine regjeringskolleger oppmerksom på dette. I tillegg vil jeg gjøre Norges Standardiseringsforbund oppmerksom på den problemstillingen som representanten Frøiland har reist i dette spørsmålet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-01-09:
Jeg regner med at de underliggendene etatene som har ansvaret for dette, foretar en konkret vurdering av kost-nytte-effekten, og at de mest aktuelle standarder og direktiver blir oversatt. Men som det fremgår av spørsmålet, er det et betydelig antall som ikke blir det. Jeg registrerer også antydningen om at hvis vi hadde vært EU-medlemmer, ville nasjonale standardiseringsorganisasjoner fått tilskudd fra kommisjonen til å gjøre dette. Det er muligens et synspunkt som er riktig, og som har mye for seg. Jeg tror ikke det står på manglende vilje til å gjøre det som er fornuftig her. Og som jeg sa, vil jeg både overfor de fagdepartementene som har ansvaret for dette, og overfor Norges Standardiseringsforbund gjøre oppmerksom på problemstillingen, for hvis det er slik at det er viktige direktiver med underliggende forskriftsverk og standarder som ikke forefinnes på norsk, er det klart at vi ikke kan leve med en slik risiko for feil på viktige områder. Etter all sannsynlighet er det relativt små beløp det er snakk om, men jeg tror at de aller viktigste tingene er vel ivaretatt. Og la meg si at når jeg ser på mindreårige som sitter ved dataskjermen og spiller spill med engelsk tekst og lykkes i veldig stor grad med det, tror jeg vel kanskje også at kompetansenivået generelt i næringslivet etter hvert er hevet, og at man i stor grad behersker i hvert fall engelsk. Så noe stort problem tror jeg vel ikke det er, men muligens i enkelte bransjer.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-01-09:
Jeg kan love representanten Frøiland at jeg skal ta dette alvorlig. Vi vet jo hvor kompliserte mange tekniske standarder er, og vi vet også at man i mange mindre firmaer ikke har den tekniske engelskkompetansen som kreves i mange av disse tilfellene, så jeg skal ta dette alvorlig. Jeg skal definitivt følge utviklingen. Jeg kunne for så vidt også tenke meg å ta opp problemstillingen med relevante organisasjoner i de forskjellige bransjene for å analysere og se hvor stort problemet egentlig er. Og er det et stort problem, er det definitivt noe jeg har ansvaret for å ta fatt i. Det ansvaret skal jeg også ta.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-09:
Som det framgår av spørsmålet, er hovedregelen at passasjerer og kollektivtrafikken ikke skal betale bompenger. Spørsmålsstillingen dreier seg kun om unntakene. Dersom det er nødvendig av hensyn til prosjektets økonomi og det foreligger lokalpolitisk enighet om det, har Stortinget godkjent at det kan tas betaling av passasjerer og kollektivtrafikken i ferjeavløsningssamband. Dette stilte også Senterpartiet seg bak da saken var oppe til behandling. Både passasjerer og kollektivtrafikken betaler på ferjene. Det vil etter mitt syn virke urimelig om et ferjeavløsningsprosjekt ikke lot seg realisere fordi staten frasier seg mulighetene til å la disse trafikantgruppene være med på delfinansieringen av prosjektet i en avgrenset periode dersom det er lokalpolitisk tilslutning til dette. Jeg vil forholde meg til den tilslutning Stortinget, inkludert representanten Øveraas" eget parti, har gitt til at et slikt unntak skal kunne gis.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-09:
Når slike prosjekter skal vurderes, er det vanskelig å si hvordan økonomien i praksis vil bli etter hvert. Derfor må vi legge prinsippene til grunn før man starter opp prosjektet. I den forbindelse vil jeg legge vekt på hva man lokalpolitisk har lagt til grunn. Og når man har denne type unntak og man ønsker det lokalpolitisk, er det det jeg vil legge til grunn når sakene kommer på mitt bord.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-09:
Jeg vil ikke her og nå endre de retningslinjene som tidligere er lagt fra Vegdirektoratets side. Det vil være elementer som man må se på i hvert enkelt tilfelle, og retningslinjene ligger uansett til grunn framover.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-09:
Ved behandlingen av Nasjonal transportplan 2002-2011 sluttet Stortinget seg til å vurdere lufthavnstrukturen, bl.a. med henvisning til at nye samferdselsprosjekter og tilbud de senere år har redusert reisetiden mellom flere lufthavner betydelig. Luftfartsverket har etter oppdrag fra departementet, i regjeringen Stoltenbergs tid, utredet og lagt fram ulike sider ved sitt tilbud av tjenester i det regionale flyplassnettet. Videre drift og investeringer er vurdert ut fra ulike krav til standard i rutetilbudet og de teknisk-økonomiske utviklingsmuligheter som foreligger for den enkelte flyplass. Hensynet til de myndighetskrav som stilles til utforming og utstyr på flyplassene, vil stå sentralt. Jeg arbeider med sikte på å legge fram for Stortinget i vårsesjonen 2002 en sak om framtidig lufthavnstruktur, for å holde tidsskjemaet i forhold til prosessen med ny anbudsperiode for regionale flyruter fra 1. april 2003. Jeg har derfor foreløpig ikke noen bestemt oppfatning om den status navngitte flyplasser vil få, verken med hensyn til investeringer eller videre drift. Flyrutenettet er en meget viktig del av samferdselstilbudet i distriktene, og jeg ønsker å gi fylkeskommuner og andre myndigheter mulighet til å uttale seg før saken legges fram for Stortinget. Jeg har merket meg at det er stort lokalt engasjement både for Namsos Lufthavn og for andre lufthavner. Departementet har allerede hatt møte med representanter fra Namsos.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-09:
Jeg er litt usikker på hva som ikke var bra – om det var det at vi ønsket å berge Namsos Lufthavn, eller om det var at vi gikk ut med det. Jeg har merket meg at hele Venstres stortingsgruppe har kommet med et utspill i denne saken. Jeg setter selvfølgelig pris på at representanten Hanssen er kjent med måten man legger fram slike saker på. Det var jo, slik jeg nevnte i stad, den forrige regjeringen som bad om at denne utredningen måtte foretas, og jeg tror det var riktig å be om en slik utredning. Mitt mål er da, som jeg har sagt, å legge fram en samlet vurdering av dette for Stortinget, slik at alle representantene på Stortinget får anledning til å forholde seg til saken.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-01-09:
Nå er det slik at Venstre er et parti som er veldig opptatt av åpenhet og debatt, så jeg tar det som et engasjert innlegg i denne debatten at det er et uttalt ønske om å beholde Namsos Lufthavn. Vi i vårt parti har nok ikke tenkt å legge lokk på denne type debatter, og jeg er som statsråd på dette området selvfølgelig veldig opptatt av at alle meningsytringer skal få komme fram i denne saken. Når saken legges fram for Stortinget, skal både Venstre og de andre partiene på Stortinget få lov til å forholde seg konkret til den.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Venstres parlamentariske leder, Trine Skei Grande, sier til Namdals-Avisa 22. desember 2001: «Det er uaktuelt å legge ned flyplassen i Namsos.» Hun sier videre: «Det er ei klar holdning i Venstres stortingsgruppe at flyplassen i Namsos ikke skal legges ned og vi forventer at regjeringen som kollegium følger opp vår klare melding.» Kan statsråden bekrefte at det er uaktuelt å legge ned Namsos Lufthavn?»
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Jeg takker for svaret, som jeg i og for seg synes er et ryddig svar. Jeg har full forståelse for at statsråden vil gjøre en grundig jobb og komme til Stortinget med en grundig utarbeidet sak. Det som ikke er bra i denne saken, er at Venstres parlamentariske leder går så hardt ut i lokalavisen og nærmest garanterer for én lufthavns framtid. Hun sier det også slik at av de fem flyplassene som vurderes nedlagt, gjelder Venstres «garanti» bare for Namsos og ikke for de andre. Det er etter min mening en oppsiktsvekkende uttalelse fra en parlamentarisk leder. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir da: Har statsråden forståelse for at når den parlamentariske lederen uttaler seg slik, er det ikke så rart om folk i Namsos og Namdalen, som er glad i og opptatt av flyplassen sin, oppfatter det som at Regjeringen nå har bestemt seg?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
For å være mer tydelig overfor statsråden: Det som ikke er bra, er at Venstres parlamentariske leder går ut og trekker en konklusjon i en sak som Venstres statsråd ennå ikke har behandlet. Det er etter min mening en merkelig parlamentarisk skikk at den parlamentariske lederen har konkludert i et spørsmål som statsråden her i salen nå sier at hun overhodet ikke har tatt stilling til. Og da må man jo spørre seg: Er det da den parlamentariske lederen for Venstre som gir uttrykk for det som vil bli konklusjonen, eller er det statsråden fra Venstre som gir uttrykk for det som vil bli konklusjonen? Det jeg nå mener å kunne konstatere, er at man ikke kan si at det var flott at Trine Skei Grande nå har fått berget Namsos Lufthavn, men at det hun kom med av uttalelser, var en flopp. Og det synes jeg statsråden nå har bekreftet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg ønsker å stille forsvarsministeren følgende spørsmål: «Forsvaret skal kvitte seg med ca. 2 000 bandvogner av type BV 202, og dette skjer ved at disse blir hogd opp til skrapjern. Hadde det ikke vært bedre om disse hadde blitt solgt, enten hele eller eventuelt som deler, til de som kunne ha behov for denne type kjøretøy, enten i sitt arbeid eller i sin fritid?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden for svaret, som noe på vei var det svaret jeg ønsket. Cirka 2 000 BV 202 representerer en betydelig verdi for mange lag, organisasjoner m.fl. Jeg har fått svært mange henvendelser fra disse etter mitt spørsmål, og det kan det også være fra privatpersoner, bønder og skogeiere, fra alpinbakker, andre næringsdrivende, Røde Kors, bl.a. Eidskog Røde Kors, idrettslag, Volvo-klubber, veteranbilklubber, bilopphuggere, samlere etc., etc. I tillegg skulle man også kunne vurdere å gi noen av disse vognene som en form for u-hjelp eller i forbindelse med naturkatastrofer. Kan statsråden svare noe mer konkret på hvor mange vogner som kan reddes fra «stålsaksen» og bli til nytte og glede for andre?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden nok en gang for et svar som var enda litt nærmere det jeg ønsket. Det er klart at når Forsvaret hugger opp gode vogner som i dette tilfellet, i noen tilfeller vogner som kunne ha kjørt 27 mil, som har jeg fått bekreftet, og hvor plasten fortsatt sitter på setene, er dette vogner som har mye bruksverdi igjen. Det er klart at når Forsvaret ikke ser muligheten for inntekter, og samtidig som de roper på penger, så gir dette feil signaler til store deler av Norges befolkning. Jeg håper Forsvaret fortsatt kan være like flinke som de har vært, med å selge ting som man ikke har behov for. Disse motorene, som er Volvo B18 og Volvo B20 sport, er det stor etterspørsel etter og vil gi en god pris. Det står mange bilopphuggingsfirmaer i kø for å skaffe seg disse. Man betaler et opphuggingsfirma et sted mellom 1 000-4 000 kr, har jeg hørt, la oss si 2 000 kr i snitt. Hvis man ganger dette med 2 000 vogner, får man en anseelig utgiftspost istedenfor å få inntekter.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Forsvaret står foran sin største omstilling i nyere tid. Omstillingen medfører store endringer i forsvarsstrukturen, også for det materiellet som Forsvarets avdelinger benytter. Som følge av at avdelinger legges ned samtidig som nye opprettes, opplever man at det blir behov for å anskaffe nytt materiell, men også at det blir behov for å avhende materiell som det er overskudd på. En type materiell i overskudd er beltevogner av typen BV 202. Det skal derfor være avhendet ca. 2 000 beltevogner av denne typen innen utgangen av året. Før avhendingen ble iverksatt i fjor, rundt april/mai, ble flere avhendingsmetoder vurdert. Som eksempel kan jeg nevne salg til NATO og PFP-land, tilbud om vogner til hjelpeorganisasjoner og offentlige etater, salg på auksjon til privatpersoner og salg til oppkjøpsfirmaer for destruksjon. Konklusjonen basert på disse vurderingene var at tilbud om vogner til hjelpekorps, organisasjoner, offentlige etater osv., i kombinasjon med salg til firmaer for påfølgende opphugging, var å foretrekke. Fra Forsvarets side ble det tidlig i 2001, rundt januar/februar, inngått kontrakter med ulike opphuggingsfirmaer for destruksjon av beltevogner for året 2001. For inneværende år skal det inngås nye kontrakter. I fjorårets kontrakter for opphugging var det ikke gitt anledning til å ta ut komponenter for videresalg. Dette er imidlertid et forhold som vil bli vurdert på nytt når det nå skal inngås nye kontrakter for opphugging. Parallelt med opphuggingen har Forsvaret mottatt flere søknader om overtakelse av beltevogner fra privatpersoner og forskjellige organisasjoner og offentlige etater. Det bør derfor bemerkes at beltevognene er laget for å ta seg fram i vanskelig terreng sommer som vinter. Det kan antas at eventuelle private kjøpere vil benytte vognene utenfor vei, noe som kunne medføre forventning om assistanse fra Forsvaret til eventuell fjerning av havarerte vogner. Videre har departementet lagt vesentlig vekt på miljøhensyn og ønsket om å verne naturen for uønsket ferdsel med motorkjøretøyer. Blant annet av den grunn har det vært vurdert som lite ønskelig at privatpersoner blir gitt anledning til å anskaffe beltevogner fra Forsvaret. Jeg har derimot ingenting imot at organisasjoner, museer, hjelpekorps, turistforeninger, offentlige etater og andre som har de nødvendige tillatelser til motorferdsel i utmark, kan få overta vognene til en nærmere avtalt pris.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Det er klart at sittende statsråd må forholde seg til forpliktende, inngåtte kontrakter, og derfor nevnte jeg også ganske konkret når disse kontraktene var blitt inngått i fjor. De kontraktene som var inngått for opphugging av beltevogner i 2001, tillot ikke at komponenter ble tatt ut for videresalg. Forsvaret har betalt de opphuggingsfirmaene man har kontrakt med, et beløp for hver vogn som ble destruert. Dersom disse firmaene skulle ta ut komponenter for videresalg, ville dette ha medført en høyere huggepris på grunn av merarbeid. Dette ble derfor den gang ikke vurdert som interessant. Departement har nå fått henvendelser der man anmodes om å endre dette forholdet. Det vil derfor bli gjort en fornyet vurdering av muligheten for å ta ut komponenter for videresalg for de opphuggingskontrakter man skal inngå for 2002. Jeg tenker da på komponenter til veteranbiler og biler som benyttes i motorsport, f.eks. motorer og girkasser. Videre har Forsvaret reservedeler og komponenter på lager som skal selges for å oppnå et best mulig totalresultat. Jeg oppfatter derfor at deler av de gruppene som representanten Bredvold ønsker å ta hensyn til, kan hensyntas innenfor det svaret som jeg nå har gitt.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Jeg kan bekrefte at representanten Bredvold og jeg har den samme motivasjon når det gjelder å gi Forsvaret høyest mulig inntekter av de komponenter vi må selge som en følge av omstruktureringsprosessen. Det vil derfor for de kontraktene man skal inngå framover, bli foretatt en slik helhetsvurdering som Bredvold etterlyser. Men vi må også, slik som vi vurderte det i fjor, få lov til å ta tilstrekkelig hensyn til miljøpolitiske vurderinger når vi skal konkludere for helheten. Det vil altså bli anledning til å komme tilbake til spørsmålet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Jeg vil innledningsvis få si at jeg setter stor pris på spørsmålet. Som representanten Leif Lund peker på, er Forsvaret i gang med den største omstillingsprosessen i nyere tid, og da setter jeg pris på den omtanke for usikkerhet og slitasje som ligger bak spørsmålet. Det er bred politisk enighet om at betydelige reduksjoner i personellkorpset er en forutsetning for å lykkes med omstillingen. Hittil har om lag 2 100 ansatte fått innvilget søknader om frivillig avgang, og så langt har ingen blitt sagt opp som følge av omstillingsprosessen. Behovet for trygghet står sentralt. De personellpolitiske virkemidlene som er stilt til disposisjon for Forsvaret for å stimulere til frivillig avgang, gir meg tro på at vi vil kunne nå målsettingen om 5 000 færre årsverk i Forsvaret i løpet av inneværende planperiode uten å bruke oppsigelser. Svært mange av de som forlater Forsvaret, har kompetanse og ferdigheter som etterspørres i arbeidsmarkedet for øvrig. Både samfunnsøkonomisk og ut fra et personellpolitisk perspektiv er det svært viktig at en størst mulig andel av det personellet som forlater Forsvaret, fortsetter i produktiv virksomhet, i eller utenfor staten. I omstillingsprosessen er organisasjonenes positive medvirkning og innsats avgjørende for de resultater som nås. Jeg er derfor opptatt av å lage gode møteplasser mellom arbeidsgiver og ansatte på alle nivåer. Det er viktig at omstillingsarbeidet ikke først og fremst oppfattes som en belastning, men bidrar til å utløse ny kreativitet og til å gi den enkelte medarbeider nye muligheter og nye utfordringer. Forsvaret har etablert gode rutiner for kontakt og kommunikasjon med personellorganisasjonene og den enkelte i omstillingen. Jeg nevner spesielt Ressursorganisasjonen for Forsvaret, som skal bistå linjeorganisasjonen i forbindelse med nedbemanningen med rådgivning, kurs og støtte både til den enkelte og til ledere på alle nivåer. Statistikken over sykefravær i Forsvaret viser at den i gjennomsnitt for alle personellkategorier ligger vesentlig lavere enn i samfunnet for øvrig. Tallmaterialet viser en økning på 1 pst. fra 1999 til 2000, mens statistikken for første kvartal 2000 og første kvartal 2001 indikerer en nedgang. Tallmaterialet er mangelfullt. Vi har imidlertid så langt ikke indikasjoner på at omstillingen har påvirket sykefraværsstatistikken. Omstilling skaper usikkerhet, både hos ansatte og i berørte lokalsamfunn. Denne usikkerheten kan neppe elimineres, men vi må redusere den ved differensierte tiltak. For å skaffe et best mulig beslutningsgrunnlag for å vurdere hvordan Forsvaret kan ivareta personellet i en omstillingsfase, gjennomfører vi nå undersøkelsen «Arbeidsplassen som helsefremmende arena» i samarbeid mellom Forsvarets sanitet og Universitetet i Oslo. Formålet med denne undersøkelsen er å kartlegge hvilke kjennetegn ved den enkelte ansatte og ved arbeidsplassen som kan være risikoskapende eller beskyttende i forhold til psykisk helse, velvære og trivsel under omstillingen.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Jo, jeg gleder meg sammen med representanten Leif Lund over at vi har lavt sykefravær i Forsvaret. En av grunnene til det er at Forsvarets ansatte har en betydelig grad av idealisme knyttet til det arbeidet de utfører. Og mitt mål er at Forsvaret fortsatt skal være en attraktiv, meningsfull og utfordrende arbeidsplass for mange tusen ansatte. Disse vil oppleve betydelige endringer i sin tjeneste når Forsvarets personellkorps skal reduseres med om lag 25 pst. Det betyr at vi må bli flinkere til å prioritere, men også flinkere til å fjerne unødige gjøremål. Men det betyr også at vi må være flinkere til å sørge for at vi har et rett tallgrunnlag, og jeg skal gjøre mitt for at de manglene vi har i dag, i størst mulig grad kan rettes opp i tiden framover.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Det kan jeg ikke svare på på stående fot, men det jeg kan si, er at vi nå har sagt at helse, miljø og sikkerhet, herunder arbeidsmiljøspørsmål relatert til omstilling og sykefravær, skal være et ansvar tillagt ledelsen på alle nivåer i Forsvaret. Vi har også sagt at de lokale arbeidsmiljøutvalg med deltakelse fra arbeidsgiver og ansatte skal ha som oppdrag å bistå med at lovens forutsetninger om et fullt forsvarlig arbeidsmiljø ivaretas. På sentralt nivå har Forsvarets hovedarbeidsmiljøutvalg omstillingen i fokus, og utvalget har bl.a. vedtatt at Forsvaret skal fremstå som en foregangsbedrift når det gjelder helse, miljø og sikkerhet i omstillingsprosessen. Det burde også gi føringer på hvordan Forsvaret opptrer i det spørsmålet som representanten reiste.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Gjennom behandlingen av St.prp. nr. 45 for 2000-2001 vedtok Stortinget at ni artillerifort og seks undervannsanlegg skal «legges i møllpose», eller langtidslagres. I Innst. S. nr. 342 for 2000-2001 anførte forsvarskomiteen følgende: «Komiteen forutsetter at dagens stasjonære kystartilleri videreføres foreløpig til 2010, basert på langtidslagring i «møllpose» for mobiliseringsforsvaret. Dette omfatter 6 stk. 75 mm artillerifort, 3 stk. 120 mm artillerifort, 3 kontrollerbare minefelt og 3 torpedobatterier. Styrkeproduksjonen opphører.» Forsvarsdepartementet har ledet en arbeidsgruppe for å utrede praktiske løsninger for langtidslagring, i tråd med Stortingets vedtak. Basert på anbefalingene fra arbeidsgruppen har jeg bedt Forsvarets militære organisasjon og Forsvarsbygg om å iverksette langtidslagring av stasjonære kystartillerianlegg ut fra to hovedkrav. For det første skal det være mulig å regenerere anleggenes hovedvåpen, og for det andre skal det være mulig å regenerere Sjøforsvarets kompetanse ved behov. Hovedvåpnene skal lagres uten varig forringelse fram til 2010, og det skal føres tilsyn med disse. Personell av alle kategorier med kompetanse på hovedvåpnene skal kunne identifiseres og innkalles ved behov. Dette innebærer at avdelingene ikke lenger vil representere ordinære mobiliseringsavdelinger, og at all styrkeproduksjon skal opphøre straks.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Det vil antakeligvis variere over tid hvor lang tid det tar å innkalle det personellet som har kompetanse til å betjene det aktuelle fortet – hvis det var det spørsmålet dreide seg om. Det er mulig jeg har misforstått – da kan vi rette opp i det. Men for alle praktiske formål må det, slik arbeidsgruppen nå har tolket det og bedt Forsvarets militære organisasjon og Forsvarsbygg iverksette tiltak basert på det, være opp til forsvarssjefen å vurdere hvor stort behov han har for personell når det gjelder oppsyn med anleggene og herunder også den tid det skal ta i praksis å innkalle det relevante personell som skal betjene disse fortene.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-01-09:
Det har jeg ikke noen konkret tidsangivelse på. Det som har vært Forvarsdepartementets oppdrag til Forsvarets ledelse, har vært å stille oss i stand til å kunne regenerere anleggenes hovedvåpen og at det skal være mulig å regenerere Sjøforsvarets kompetanse ved behov, og at dette skal være mulig fram til år 2010. Når det gjelder det helt konkrete spørsmålet om hvor lang tid det vil ta å mobilisere anleggene, har jeg ikke et svar på det på stående fot. Men det kan jeg kan bringe videre til forsvarssjefen, for å kunne komme med en ytterligere konkretisering ved en senere anledning.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til forsvarsministeren: «Omstillingsprosesser på arbeidsplasser medfører ofte usikkerhet og følgelig slitasje blant de ansatte. Dette fører i sin tur ofte til økt sykefravær. Forsvaret er en stor arbeidsplass som nå befinner seg i den største omstillingsprosessen noensinne. Kan statsråden redegjøre for utviklingen blant de ansatte i Forsvaret med tanke på sykefraværet og hvilke tiltak som er iverksatt for å gjøre prosessen best mulig?»
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden for svaret, og er glad for at hun er glad for spørsmålet. Bakgrunnen for spørsmålet mitt var først og fremst at det under budsjettbehandlingen og høringen kom fram fra de ansattes interesseorganisasjoner i Forsvaret at det var en mangelfull statistikkføring når det gjaldt sykefravær. Det vises jo også i svaret fra statsråden til at tallmaterialet er mangelfullt. Så jeg håper at statsråden følger dette nøye opp, for etter det hun sa i svaret sitt, er fraværet i Forsvaret atypisk – det er faktisk lavere enn i samfunnet ellers, og de har også mindre problemer enn vi ellers har i samfunnet når det gjelder omstilling og arbeidsplasser. Jeg håper at statsråden tar med seg mitt ønske om at vi i hvert fall når omstillingsprosessen er ferdig, får en måte å registrere sykefravær i Forsvaret på som er riktig.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2002-01-09:
Det er jeg glad for. Til slutt vil jeg bare spørre om Forsvarets ansatte vil delta på det som vi nå skal gjennomføre med hensyn til et inkluderende arbeidsliv og de prosesser som er der i forhold til egenmelding osv. Kan statsråden svare meg på om Forsvaret blir med på denne inkluderende arbeidslivsoperasjonen?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: «I forbindelse med behandlingen av St.prp. nr. 45 for 2000-2001 Omleggingen av Forsvaret i perioden 2002-2005 ble det vedtatt at 9 kystfort og 6 undervannsanlegg skulle legges i møllpose/langtidslagres for mobiliseringsforsvaret. Hvordan tolker statsråden begrepet møllpose/langtidslagring med hensyn til ivaretagelse av de 15 anleggene, herunder også vedlikeholdskompetansen?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er helt riktig, som statsråden har referert og som står i innstillingen. Jeg synes derfor det er interessant å se den måten Forsvarsdepartementet nå tolker Stortingets vedtak på, for her står det at man skal ha et mobiliseringsforsvar. Og da har jeg lyst til å stille statsråden et spørsmål om hvor lang tid man aksepterer for at anleggene kan settes i operativ drift fra den statusen de har nå med «møllpose» og langtidslagerstatus.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-01-09:
Spørsmålet mitt gikk ikke egentlig på personell. Det gikk mer på den tekniske biten, og da tenker jeg også på vedlikeholdskompetanse. For det Stortinget har sagt, er at det her er snakk om et mobiliseringsforsvar. Jeg er gjort kjent med at innenfor Forsvaret arbeider man nå med å utfase en del av disse anleggene som det her er snakk om, når det gjelder mobilisering. Jeg kan gjenta spørsmålet til forsvarsministeren: Hvor lang tid er akseptabel når det gjelder å få satt disse anleggene i drift fra den statusen de har i dag, til å være operative?
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-11-06:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
På vegne av representantene Karin S. Woldseth, Ulf Erik Knudsen, Per Sandberg, André Kvakkestad, Kenneth Svendsen og meg selv vil jeg fremsette et forslag om stans i planene om digitalt bakkenett og revurdering av Norges digitale infrastruktur.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Flere og flere i det norske samfunn hevder at Norge ikke har noen næringspolitikk og ikke har hatt det på mange år. Et eksempel på det var da vi i går fikk besøk i Fremskrittspartiets gruppe fra en hjørnesteinsfabrikk, en familieledet bedrift gjennom tre generasjoner – Mustad & Søn – som har en merkevare som er kjent over hele verden. De har etablert seg i sju forskjellige land, og det er kun 375 arbeidsplasser igjen i Norge. Nå skal de utfase ytterligere 100. Næringsministeren har vitterlig sagt ved flere anledninger at vi må harmonisere konkurransebetingelsene mellom Norge og EU-land. Er det ikke slik at vi har en formuesskatt som er annerledes og mer drepende i Norge enn i andre land der de ikke har denne skatten, eller en intro på høyere formuesnivåer og med lavere satser, og at saldoavskrivningsreglene i Norge er vanskelige osv.? Vil statsråden gå inn for å harmonisere disse betingelsene, slik han har lovet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg har følgende spørsmål til næringsministeren, som vil svare på vegne av barne- og familieministeren: «Operatører i reiselivet er forpliktet til å være tilsluttet Reisegarantifondet. Administrerende direktør i Star Tour sitter i Reisegarantifondets styre og har dermed innsyn i konkurrentenes budsjett, planer og omsetning. Vedkommende har dermed mulighet til å foreta disponeringer som gagner egen virksomhet. Vil statsråden foreslå endringer i reisegarantiforskriften, slik at reiselivsoperatørene kan gis like konkurransevilkår?»