Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Det har blitt godkjent private skoler i Norge under denne regjeringen, og det ble godkjent private skoler i Norge under den forrige regjeringen, i de åtte rød-grønne årene. Så har ikke jeg tenkt å dra på harryhandel i Sverige etter privatskolelov. Det er derfor vi har lagt frem denne loven, som nå får et flertall, med Kristelig Folkeparti, Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet bak seg. Det er en lov som åpner for større mangfold i typen skoler, men som samtidig skjerper regelverket på flere områder. Det blir altså strengere regelverk bl.a. for å dokumentere at man ikke tar en for høy pris hvis man skal kjøpe tjenester fra et søsterselskap, og det blir strengere regler for å ta dem som misbruker dagens regelverk. Så er det riktig, som flere her har påpekt, at det er få i Norge som går i friskoler. Det er 3 pst. av grunnskoleelevene, 7 pst. av elevene på videregående skole. Det betyr at den store, viktige jobben vår er å gjøre kunnskapsskolen, den offentlige skolen, bedre. Det er jobb nr. én. Samtidig er det ikke noen motsetning mellom det og samtidig å sikre at den enkelte familie og den enkelte elev har en mulighet til å finne alternativer til den offentlige skolen. De private skolene som er i Norge i dag, har stort sett vært viktige supplementer til det offentlige. De har vært viktige for mange grupper og familier som tenker litt annerledes rundt utdannelse, selv om mange av dem, også de som i dag regnes som etablerte privatskolegrunnlag, har blitt motarbeidet gang på gang. Privatskoleloven som kom i 2007, har etter min mening gitt noen urimelige utslag. Det er f.eks. lov å starte private skoler spesielt tilrettelagt for talenter innenfor alpint eller fotball, men for talenter i matematikk, fysikk eller kjemi er det samme strengt forbudt, med mindre skolen driver på religiøst grunnlag eller på grunnlag av en anerkjent pedagogisk retning. Samtidig har regjeringen foretatt en grundig gjennomgang av lovverket på dette området, og vårt utgangspunkt har vært at arbeidet med ny friskolelov skal kunne bidra til mer mangfold, utvikling og læring mellom skoler. Det blir offentlig finansierte friskoler med klare begrensninger i hvor mye som kan kreves i elevbetaling. Det bidrar også til den enkeltes mulighet til å kunne velge en friskole. Samtidig er det ingen grunn til å legge skjul på at dette ikke var Høyre og Fremskrittspartiets opprinnelige forslag. Dette er et kompromiss, hvor vi også har strukket oss langt for å få et bredt flertall. Det mener jeg er en god ting, og jeg ser også at de forskjellige organisasjonene på området i stor grad slutter opp om den nye friskoleloven. Vi foreslår å kalle det friskoler fordi det i dag finnes helt private skoler som ikke får offentlig støtte, og mener at det er en grei opprydding. En av de tingene vi har kompromisset på, er at vi beholder dagens godkjenningsordning med krav til formål – grunnlag, som det egentlig er – for å kunne godkjennes. Det betyr at det fortsatt skal være en skjønnsmessig vurdering – det innføres ingen rett til godkjenning. Lovforslaget slår også tydelig fast at en skole ikke skal godkjennes hvis dette vil føre til negative konsekvenser for vertskommune eller vertsfylke – en videreføring av dagens praksis. Så foreslår vi å legge til to nye godkjenningsgrunnlag i loven. Det ene er yrkesfaglige utdanningsprogram, og det andre er særskilt profil, profilskoler. I den grad det innebærer et frislipp, er det et misbruk av ordet frislipp. I den grad det innebærer – og noen hevder det – at låvedøra nå står på vidt gap, er det streng inngangskontroll på vei inn til låven. Begge grunnlagene er avgrenset i loven og i forarbeidene, og på vanlig måte, som i dagens lov, skjer en ytterligere avgrensning gjennom godkjenningspraksis. Yrkesfagskoler skal gi en opplæring som er jevngod med opplæringen i offentlig skole, vertsfylket skal ha uttalerett, og gjennom yrkesopplæringsnemndas syn skal man også ivareta fylkets uttalelse. Det andre godkjenningsgrunnlaget, profilskoler, må representere noe som er vesentlig annerledes enn hva som er normal praksis i offentlige skoler og skoler godkjent etter andre grunnlag i friskoleloven. Det er i hovedsak to hovedkategorier. Det er skoler som ønsker å rette en spesiell oppmerksomhet mot et emne, f.eks. realfag, idrett, språk, kunst og kultur. Det andre er skoler med en annen pedagogikk enn det som brukes i offentlige skoler eller skoler godkjent på grunnlag av en anerkjent pedagogisk retning. For det førstnevnte, profilskolene, gjelder det at det krever mer enn bare glasur på kaken – man må ha spesiell faglig oppmerksomhet rettet mot et fag, og man må få godkjent egne læreplaner som synliggjør dette. Det holder altså ikke bare å bruke det som i dag er i læreplanene i Kunnskapsløftet.