Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2006-09-11:
Det er lett å bli frustrert og oppgitt og føle avmakt over alle tilbakeslagene i fredsprosessen i Midtøsten. Likevel er det gledelig og grunn til optimisme over at våpenhvilen i Libanon nå er på plass gjennom FN-resolusjon 1701. Våpenhvilen er imidlertid skjør. Det er derfor viktig at det internasjonale samfunnet, og ikke minst partene selv, bidrar til å bringe ro i området. Jeg er derfor glad for at Regjeringen helt fra i sommer har sagt at Norge er positiv til å få på plass en internasjonal styrke i området, og tidlig gav signaler om mulige norske bidrag. Dette er helt i tråd med Soria Moria-erklæringen, som legger særlig vekt på å styrke FNs rolle i verdenssamfunnet, og at vi skal øke vår deltakelse i FN-ledede operasjoner. Norsk deltakelse i FN-operasjonen i Libanon er i tråd med dette. Gjennom vårt engasjement bidrar vi til fred og demonstrerer solidaritet med det internasjonale samfunn, samtidig som vi trygger vår egen sikkerhet. Flere har stilt spørsmålet om Norge har kapasitet til å delta i en FN-operasjon i Libanon, utover vårt langsiktige engasjement i Afghanistan og en eventuell deltakelse i Darfur. Arbeiderpartiet mener at vi som et rikt land har en plikt til å understøtte FN og Sikkerhetsrådets beslutning om en betydelig styrking av UNIFIL-styrken i Sør-Libanon og utplassering av libanesiske styrker i området. Dette bidrar til å understreke Libanons territorielle suverenitet, som vil være viktig for en varig fredsløsning. Arbeiderpartiet mener at Norges bidrag til FN-operasjonen i Libanon, med fire missiltorpedobåter av Hauk-klassen og et mannskap på om lag 100 personer, ikke vil komme i konflikt med Norges forpliktelser i Afghanistan eller et eventuelt styrkebidrag i Darfur. I løpet av de siste ukene har vi også fått tydeliggjort mandatet og selve konseptet for operasjonen som gir robuste og klare regler for maktanvendelse og selvforsvar, spesielt for den maritime siden. Forutsetningene er etter Arbeiderpartiets mening derfor på plass for at Norge skal kunne si ja til å sende styrker, selv om noe gjenstår. Når det gjelder vårt styrkebidrag, har det bl.a. i media blitt stilt spørsmål om sikkerhet og modenhet for våre soldater og om MTB-ene våre er moderne, gode og robuste nok for et slikt oppdrag. Til det siste må sies at Hauk-klassen nylig er oppgradert for en milliard norske kroner, og går nå under betegnelsen Super-Hauk. Båtene er derfor moderne, og det bør ikke være noen tvil om deres robusthet til å utføre oppdraget. Så til debatten om sikkerheten for de norske soldatene om bord på fartøyene. Flere har påpekt at man ikke må sende unge vernepliktige soldater til et slikt oppdrag. Til dette er å si at trenings- og øvingsnivået i MTB-våpenet ligger på et svært høyt nivå. Besetningene er samtrente og har de siste tolv månedene deltatt mer eller mindre kontinuerlig i øvelser i norske farvann og sammen med allierte. Jeg mener det viktigste derfor er at det er et samtrent mannskap vi nå sender til Libanon. Jeg vil hevde at det mannskapet Forsvaret sender til Libanon, er blant det best utdannede og trente vi har i det norske sjøforsvaret i dag. Det er også viktig å poengtere at for dem som pr. i dag er inne til førstegangstjeneste, skal det være frivillig om de vil delta eller ikke. Likeledes skal status endres fra utskre-ven vernepliktig til vervet på kontrakt for den perioden de er ute. Jeg forutsetter at Forsvaret nøye vurderer skikketheten og egnetheten til den enkelte. Det må ikke være noen tvil om at våre soldaters sikkerhet skal ha meget høy prioritet i alle vurderinger om deltakelse i internasjonale operasjoner. Det er derfor viktig at vi som storting støtter opp om våre soldater og bidrar med de nødvendige ressurser til FN-oppdraget. At dette oppdraget nå skjer ved tilleggsbevilgning, må være en selvfølge. Krigen i Libanon var det ingen som kunne forutsi så sent som i vår da revidert nasjonalbudsjett ble behandlet.