Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2007-12-11:
Dagen i dag vil bli stående som en merkedag for en helt spesiell form for økonomisk samrøre, der staten betaler en av Norges rikeste menn nesten 5 milliarder kr for å kunne sitte på alle sider av bordet i ti år, uten å gjøre noe nevneverdig fra eller til. Det kan i og for seg bli et ganske så interessant skue for oss som sitter på utsiden, men for norsk næringsliv og norsk økonomi er det alt annet enn bra. De vedtak som gjøres i dag, sender ut feil signaler på en rekke viktige områder: Statens rolle som lovgiver og overvåker av lik konkurranse mellom økonomiske aktører blir i realiteten umulig ved at Aker Kværners viktigste kunde er en annen statsdominert gigant, StatoilHydro. I realiteten lar staten seg, gjennom den sittende regjering og heiet fram av LO, presse til å gå inn på eiersiden på bakgrunn av trusler om utflagging. Det åpner en dør som inviterer norske private eiere til å bruke sine ressurser på storstilt lobbyvirksomhet, og vi får en utvikling der enda flere viktige beslutninger blir fattet på bakrommene og ikke i en åpen og demokratisk prosess. Dagens vedtak bryter også med sentrale økonomiske prinsipper. I de siste årene har vi gjennomført betydelige reformer. Felles for alle er at det er noen fastsatte størrelser som er viktigere enn kortsiktig politisk tenkning, som inflasjonsmål for pengepolitikken og handlingsregelen for finanspolitikken. Her har vi en regjering som uten ekstern profesjonell hjelp bruker nesten 5 milliarder kr på en minoritetspost i et veldrevet selskap, noe flere økonomieksperter mener er flere hundre millioner for mye. Professor Guttorm Schjelderup har en meget god og nyansert artikkel i Dagens Næringsliv 4. juli i år om denne saken. Blant annet peker han på at hensynet til en balansert portefølje burde tilsi at staten reduserte sin eksponering i olje og gass snarere enn å øke den ved å kjøpe aksjer i Aker. Og så stiller han noen meget relevante spørsmål: Hvorfor var disse aksjene mer attraktive enn andre aksjer? Og ivaretar ikke pensjonsfondet investeringsrollen i norsk næringsliv? Hva slags analyse og erfaring er det som tilsier at staten er bedre i stand til å utøve langsiktig eierskap enn private investorer? Hvorfor er det viktig med langsiktighet generelt, og spesielt i Aker? Er det for å sikre arbeidsplasser, og i så fall hvorfor akkurat disse? Ingen av disse spørsmålene er besvart i den innstilling vi behandler i dag. Logikken til Regjeringen og regjeringspartiene er at langsiktig eierskap er det aller viktigste, og at det kun er staten som kan garantere en slik langsiktighet. Med en slik tankegang nærmer vi oss regimer som jeg faktisk trodde at selv regjeringspartiene nå tok avstand fra. Regjeringens eneste reelle begrunnelse er å trygge arbeidsplassene. Det gjøres etter mitt og Venstres syn mye bedre ved å bruke 5 milliarder kr til forskning og utdanning, forutsigbare rammebetingelser, et skattesystem som stimulerer til investering i norsk næringsliv og norske arbeidsplasser, og nedbygging av unødvendig byråkrati og skjemavelde heller enn en gavepakke til Kjell Inge Røkke. Ved sin investering i Aker Holding har staten fortsatt nesten ingen råderett over viktige beslutninger i Aker Kværner. Kjell Inge Røkke kan fortsatt selge deler av virksomheten til dem Kjell Bjørndalen var så redd for: noen ukjente enten norske eller utenlandske investorer. Så kommer alle de sakene som regjeringspartienes representanter, ikke minst i næringskomiteen, har vært så opptatt av de siste to årene: den såkalte aktive næringspolitikken ved å blande seg opp i styresammensetning, utbyttestørrelse og lederlønninger i selskaper der staten er en betydelig eier. Ingen av disse forholdene har staten i realiteten noen som helst innvirkning over gjennom eierskapet i Aker Holding. Som jeg sa i tidligere i dag, er jeg alvorlig bekymret for helheten i Regjeringens politikk når det gjelder eierskap i norsk næringsliv. Det spredte private eierskapet erstattes med en betydelig maktkonsentrasjon på statens hånd, uten at det har vært en prinsipiell debatt rundt det i det hele tatt. Dette bekymrer meg og Venstre. Derfor stemmer vi mot forslaget om erverv av 30 pst. av aksjene i Aker Holding.