Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2002-10-24:
Jeg kan berolige representanten Bastesen med at det allerede er tatt initiativ til et mye tettere samarbeid med Vestnordisk Råd. Det er faktisk behandlet i Presidentskapet nylig, så jeg tror Bastesens uro herved kan gå over til lettelse og kanskje også til forventning om hva dette samarbeidet kan bringe videre. Jeg er veldig enig med alle som har hatt ordet så langt i debatten, og jeg må også si at jeg synes det var et godt og reflektert innlegg som representanten Inge Lønning holdt. I forhold til det SVs representant tok opp, at vi må konsentrere arbeidet mer i Nordisk Råd, har jeg lyst til å si at det tror jeg faktisk alle partiene er enige i. Men jeg har bare lyst til å anskueliggjøre hva vi står overfor. Budsjettet til Nordisk Råd er på 780 mill. danske kr. Av dette budsjettet er 40 pst. bundet opp til at man gir penger til de nordiske institusjonene som vi har. I tillegg til det er det 800 prosjekter som får sin bevilgning av disse 780 mill. danske kr. For det første har vi liten oversikt over hva disse 800 prosjektene faktisk er – og det er vi nødt til å få for å kunne konsentrere arbeidet mer, noe jeg er enig i. For det andre er vi nødt til også å ta høyde for at Nordisk Råd budsjett kanskje bør utvides noe. Men når fem land samarbeider seg imellom, er det slik at det er den som vil minst, som alltid vinner. Og selv om Norge flere ganger har hatt intensjoner om at det nordiske budsjettet skulle økes, har vi et par svenske kollegaer og også noen danske, som ikke har vært fullt så enige i det. Men jeg tror det er viktig å være klar over at det finnes mye i nordisk samarbeid som vi ikke tenker over. Næringslivet, f.eks., samarbeider hver eneste dag over landegrensene. Idrettslivet gjør det, kulturlivet gjør det, og det er veldig mange av de frivillige organisasjonene som har et tett samarbeid over landegrensene. Og når vi nå fyller 50 år, er det all grunn til å understreke at dette har vært et unikt samarbeid. Det er faktisk 24 millioner mennesker som har samarbeidet godt i så mange år. Det er ingen andre områder i verden som kan vise til maken. Så er det flere som har vært inne på det grenseløse Norden. Da har jeg bare lyst til å komme med noen eksempler – for folk flest og kanskje særlig vi politikere tror at det er helt problemfritt å forflytte seg mellom de nordiske land, på grunn av at det er et fritt arbeidsmarked, et fritt studiemarked, og at man i grunnen kan bosette seg hvor som helst. Men her er noen eksempler: 40 000 personer flytter eller pendler mellom de nordiske landene hvert år, og 250 000 personer med nordisk statsborgerskap har vært bosatt i et annet nordisk land i 2000, som er det siste året vi har oversikt over. Men listen over hverdagsproblemer, altså det jeg kaller hvermannsens problemer, er ganske omfattende. Den omfatter f.eks. nordboere som bor i Sverige og jobber i Danmark. Her gjør begge land krav på skatten. Et annet problem er frakt av medisiner over landegrensene. En ambulanse kan ikke passere en landegrense med morfin i bilen. Videre er det slik at en finne som har gjennomgått kranførerkurs og har fått papirer på det i Sverige, ikke får jobb i Finland. En svenske, som det ble nevnt her i stad, med kokkeutdannelse fra Sverige og 26 års yrkeserfaring får ikke godkjent dette i Norge. Og en svenske som er bosatt i Sverige, men arbeider i Danmark, skal etter dansk lov betale skatt til den danske kommunen der han arbeider, men etter svensk lov skal han betale skatt til den kommunen han er bosatt i. Det sier seg selv at det kan bli ganske betydelig. Dette er bare noen eksempler – listen når det gjelder grensehindre mellom våre nordiske land, er veldig lang. Hvis vi ikke greier å ta tak i hvermannsens problemer, tror jeg det nordiske samarbeidet får en litt uheldig slagside. Det andre sporet som jeg tror vi er nødt til å jobbe enda tettere med, er å se det nordiske samarbeidet som del av et større samarbeid i vår del av verden. Europa ser jo helt annerledes ut nå enn for 50 år siden. Rådet ble etablert i 1952. Det var faktisk det samme året som Det europeiske kull- og stålfellesskapet – med seks land – trådte i kraft. Det var starten på det omfattende samarbeidet vi i dag ser i EU. Nå står EU foran sin største utvidelse noensinne – med ti nye land. Det kan altså bli 25 land. Da tror jeg det er på tide at Nordisk Råd prøver å finne sin plass i det som jeg kaller det regionaliserte Europa. Det er en hovedutfordring som vi må ta, i tillegg til å løse hvermannsens problemer. Jeg tror at det nordiske samarbeidet kan få en mye tyngre regionalpolitisk rolle, men det forutsetter at vi fungerer mye tydeligere som plattform for initiativ og opptreden i spørsmål der de nordiske landene i fellesskap ønsker å påvirke den europeiske og internasjonale dagsordenen. Nå har riktignok Göran Persson, statsministeren i Sverige, for en stund siden sagt at Norden bør forsøke å opptre med én røst. Erfaringer fra det som har skjedd i EU-systemet, viser at det ikke er tilfellet bestandig, men jeg synes det er en utfordring Nordisk Råd skal ta: å se om ikke vi fra Norden kan opptre med én røst. Det er mye å si om det nordiske samarbeidet. Det meste er jo sagt av tidligere talere, så jeg vil bare avslutte med å si at vi nå forhåpentligvis går løs på 50 nye år med nordisk samarbeid. Da er det viktig at vi tar et tilbakeblikk på det vi har oppnådd, og også er litt stolte av det. Men enda viktigere er det å se framover og satse enda mer på de områdene der vi ikke har kommet i mål. Bare på den måten sikrer vi legitimitet til det nordiske samarbeidet. Dette samarbeidet favner også langt bredere enn bare det parlamentariske samarbeidet og samarbeidet mellom de nordiske lands regjeringer. Det foregår en utstrakt kulturutveksling over landegrensene, og ikke minst spiller de frivillige organisasjonene en særdeles viktig rolle. Disse organisasjonene er gjennom sitt arbeid bærere av vår felles kulturarv og vår felles nordiske identitet. For å bevare det nordiske samarbeidet også i framtiden vil disse organisasjonene kunne spille en enda viktigere rolle enn det de har gjort til nå. Neste uke skal vi altså feire 50-årsjubileum, men det er satt av to hele dager til politisk debatt, hvor 50 saker skal behandles, smått og stort riktignok, men viktige saker for Nordens innbyggere.