Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2008-06-17:
Migrasjon er kanskje den faktoren som i dag forandrer verden mest. Folk reiser mye mer enn før. Gjennom flytrafikken er hvert land i praksis hverandres naboland. En person som er født i land a, studerer i land b, treffer der en kjæreste fra land c, og sammen bosetter de seg i land d. Både den frivillige migrasjonen og den migrasjonen som kommer som resultat av konflikter og ustabile forhold, øker. Vi kan enten velge å delta i denne nye verden, eller vi kan velge å lukke øynene for endringene og stå utenfor. Med denne meldingen velger vi det første, og det er særlig to forhold som gjør dette viktig. For det første trenger vi flere folk. Når vi spør næringslivet hva som begrenser deres utviklingspotensial, er den faktoren som begrenser dem mest, mangelen på arbeidskraft. Videre ser vi også at i en globalisert verden og i en globalisert økonomi er vi også avhengige av den kompetansen arbeidsinnvandringen gir oss for å møte de utfordringene som næringslivet står overfor. Vi har mottatt mange innspill i denne prosessen - fra næringsliv, arbeidstakerorganisasjoner, kommuner osv., som ønsker mer fleksible og smidige ordninger. Dette svarer vi på med denne innstillingen. Det vil bli enklere å starte arbeidet før arbeidstillatelse foreligger. I nordområdene åpnes det for flerreisevisum med gyldighet i inntil fem år. Saksbehandlingstiden skal ned i fire uker. Det planlegges servicekontorer for å lette prosessen både for arbeidssøker og for arbeidsgiver. Representanten Holmberg prøver her å oppkonstruere en konflikt. Tvert imot sier flertallet i sin merknad at Rogaland er en naturlig region å etablere et slikt servicesenter i. Men det er positivt at opposisjonen er så glad for at vi har begynt prosessen med å etablere servicekontor, at de nå springer føttene av seg for å foreslå hvor det skal ligge. Familiemedlemmene til studenter får mulighet til heltidsarbeid, og ansatte i internasjonale selskaper skal enklere kunne flytte seg mellom land. Dette er kun noen eksempler på den politikken som nå er staket ut. Det har vært en ganske stor enighet i komiteen om hovedmålsettingene for denne politikken. I så måte har jeg stor tro på at denne meldingen vil være et godt grunnlag for å møte utfordringene i framtidens internasjonale arbeidsmarked. Men Norge er ikke alene om dette behovet. Det er stor konkurranse om de beste hodene. Vi må gjøre det vi kan for å sørge for at folk faktisk velger Norge. Da er spennende jobbmuligheter viktig. Men noen ganger trenger man mer for å overbevise. Jeg er glad for at Regjeringen i meldingen signaliserer at de vil utrede muligheten for å innføre norskopplæring for arbeidsinnvandrere. Samtidig sender vi også et viktig signal når vi lanserer ideen om eventuelt å innføre en individrettet tiltakspakke for medfølgende familier. Dersom barn og ektefeller også kommer til Norge, har vi alt å vinne på at disse blir fanget opp, slik at de kan delta i det norske samfunnet. Jobbmuligheter og velferdstilbud for medfølgende familie vil være viktig i markedsføringen, og kanskje det lille ekstra som skal til, for å velge Norge framfor f.eks. Canada. Vi får også rapporter fra større bedrifter, kanskje særlig i Distrikts-Norge, som sier at det er én ting å få inn folk, men at de også mister folk etter ganske kort tid i jobben, ofte på grunn av manglende fritidstilbud. Her har også kommunene et ansvar for å legge til rette for å beholde arbeidstakere over lengre tid. Migrasjon, og gjennom det arbeidsinnvandring, representerer fantastiske muligheter. Men da må også samfunnet foreta noen strategiske investeringer. Mange av dem som kommer til Norge for å jobbe, velger å bli i landet. De henter sin familie hit og vil bygge seg en framtid her. Det gir oss også et ansvar for å sørge for at integreringen av medfølgende familie blir så god som mulig. Vi kan ikke, som Fremskrittspartiet tar til orde for i innstillingen, skyve ansvaret fullt ut over på næringslivet eller den enkelte. Det blir dyrt og tidkrevende for næringslivet, noe som er dårlig næringspolitikk, og i alle fall en forferdelig dårlig integreringspolitikk.