trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-21:
For 16 år siden kom jeg ganske skjelvende og livredd inn dørene her. I dag er det litt med takk og også litt med vemod jeg skal si farvel til denne salen. Men heldigvis er det ikke et farvel med politikken, for da tror jeg ikke at jeg hadde klart å stå her akkurat nå. Jeg kan få lov til å se tilbake på ganske rike og krevende år. Jeg har fått være saksordfører for en stor barnevernsmelding, jeg var med og jobbet med utformingen av våre internasjonale fredsoperasjoner og våre styrker, jeg har fått være med på å forhandle privatskoleforlik, og kanskje det største av alt var at jeg fikk være med på å sikre en kristen verdiforankring i Grunnloven gjennom det berømmelige stat–kirke-forliket, som også presidenten har nevnt ved mange anledninger det siste året. Revidert nasjonalbudsjett er en mulighet for en regjering og et storting til å gå tilbake med slike refleksjoner som jeg har gjort på mitt politiske liv, og justere kursen midt i året. Det er lurt, og det er ikke tvil om at man bør gjøre noen justeringer. Kristelig Folkeparti ønsker justeringer på mange flere områder enn det regjeringen har lagt opp til. Nå skal vi inn i et valg, og det er tid for at folket vårt skal revidere Stortinget. Da ønsker Kristelig Folkeparti at det skal gjøres revideringer på flere områder i politikken. Vi ønsker oss en revidering av familiepolitikken. Vi ønsker oss en revidering av hvordan vi ser på mennesker – menneskets verdi, menneskeverdet. Vi ønsker oss en revidering av frivilligheten og ideell sektor. Vi i Kristelig Folkeparti kommer til å gå ut i valget med et ganske klart budskap om at du og dine er viktige og betyr mye for det samfunnet som vi sammen skal bygge. Denne salen har så uendelig stor påvirkning på menneskers liv. Mange ganger gjør vi gode vedtak, mange ganger står vi sammen om vedtak og mange ganger er vi uenige. Men nå er det tid for at folket skal få gjøre sin revidering gjennom valget. Jeg ønsker det nye stortinget lykke til med arbeidet. Vi kommer til å følge med og kanskje også stå på plenen hvis de ikke gjør som vi ønsker.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-21:
Jeg vil også takke for mange morsomme debatter, som jeg tror har bidratt til at skolepolitikk har kommet høyere opp på dagsordenen. Sjøl om statsråden ikke stiller til valg, gjør undertegnede det – det skal mye til før man er kvitt meg her. Mitt spørsmål går på et område som jeg vet at jeg og statsråden har et felles engasjement for, og det gjelder de fattige barna, som ofte faller utenfor når det gjelder fritidsaktiviteter, men innenfor skolen. Jeg ser at statsråden har et engasjement i dag med tanke på SFO, eller aktivitetsskole, som det heter i Oslo, for å nå akkurat de gruppene som har god nytte av å delta på sånne tilbud som aktivitetsskole og SFO-er, og som syns at det er et bra initiativ. Men i Norge i dag ser vi at det er ca. ti kommuner, deriblant Venstre-styrte Oslo, som har inntektsdifferensiering for å sørge for at de familiene med dårligst råd får mulighet til å bruke aktivitetsskole. Hvorfor vil ikke statsråden støtte et sånt forslag?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-21:
Undersøkelser viser at hele 28 pst. av de funksjonshemmede som ikke er sysselsatt, ønsker intenst å få lov til å jobbe. Det er mer enn 80 000 personer som gjerne ville ha deltatt i arbeidslivet, men arbeidslivet er ikke tilrettelagt for dem. Det er ikke en ny problemstilling, men jeg er skuffet over at regjeringa ikke gjør mer for å få nettopp disse gruppene ut i arbeid. I dag, i vårt alternative reviderte budsjett, har Venstre lagt fram en rekke forslag om mer tilrettelagte arbeidsplasser som ville ha fått flere av disse 80 000 ut i arbeid . Det ville ha vært bra for den enkelte, men det er også bra for norsk økonomi. I går i salen her oppfordret helseminister Gahr Støre regjeringspartiene til å stemme for noen av Venstres forslag da vi behandlet folkehelsemeldinga. Kan vi forvente en like klarsynt arbeidsminister når det gjelder de forslagene vi har lagt inn på dette området?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-21:
Først skal jeg bare kort gjøre det Borghild Tenden varslet at jeg skulle gjøre, nemlig gi en kort begrunnelse for vårt forslag som er omdelt i salen i dag, om å ratifisere den siste delen av Barnekonvensjonen. Det var et felles forslag fra hele opposisjonen, og så valgte mange i opposisjonen å trekke seg, fordi det skulle utredes av regjeringa. Nå er det utredet av regjeringa, så nå er det ingen grunn til ikke å stemme for en ratifikasjon. Derfor har vi valgt å legge fram forslaget her. Jeg vil også varsle at Venstre kommer til å stemme for Kristelig Folkepartis forslag som er omdelt i salen, angående asylbarn. Så til skremmebildene. Regjeringspartiene har bestemt seg for at strategien ved dette valget er å skremme mot en Høyre–Fremskrittsparti-regjering, og skremme med 1980-tallet. Akkurat til det kan jeg berolige – vi i Venstre, sammen med Kristelig Folkeparti, går til valg for å få til en blå-grønn regjering. Det er det mest foretrukne regjeringsalternativet blant norske borgere. Jeg tror heller ikke at norske borgere er så dumme som regjeringspartiene påstår at de skal være. Jeg tror de kommer til å velge en blå-grønn regjering og ikke en mørkeblå regjering. En blå-grønn regjering har aldri tulla med de viktige økonomiske indikatorene i et samfunn, de har aldri tulla med bruken av oljepenger, det er ingen som har måttet rydde opp etter en blå-grønn regjering noen gang. Derimot har vi mange ganger fått jobben med å rydde opp etter andre. For Venstre er det å stå på handlingsregelen veldig viktig. For oss er det viktig å ha en langsiktighet i økonomien. Men vi står for hele handlingsregelen, ikke bare de første setningene i handlingsregelen. Vi står for en handlingsregel der man leser alle setningene, nemlig at man skal bruke de pengene man får av ekstra handlingsrom fra oljesektoren, på å investere i langsiktige ting som samferdsel – altså få et godt fungerende togsystem i Norge – og forskning, innovasjon og kunnskap, som skal skape de ideene som vi skal leve av i framtida. Vi ser at vi har en regjering som gjør oss mer og mer oljeavhengig, mer og mer avhengig av råvareprisen på olje, og jeg mener at en utfordring til en regjering med et så stort handlingsrom er å satse på forskning, kunnskap og alle de tingene som skal bringe oss videre og skape et nytt næringsliv. Det er det Venstre går til valg for. Vi går til valg for å ta de store miljøgrepene som gjør at vi kan skape et næringsliv som også er rustet for framtida, og som gjør at en liten svingning i olje- eller gasspris ikke skal dra vekk teppet under oss. Vi går til valg på at vi ønsker endringer innenfor miljø og innenfor kunnskap, som gjør at vi kan få til et alternativ. Da er det sånn at av og til er de rød-grønne veldig lik de blå-blå. Skal man ha et skille, må man sørge for at den neste regjeringa blir blå-grønn.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Det var to spørsmål. Jeg skal svare på det første først, som handler om de døvblinde. Som jeg sa i Stortinget for noen dager siden, er ikke disse pengene øremerket. Nå har vi en dialog med de døves organisasjoner og de døvblindes organisasjoner, og i referatet fra det siste møtet står det at vi skal gi en del av disse pengene til de døvblinde. De har også prioritert – veldig mange av dem – de korte oppdragene som handler om dagliglivet deres, det å få følge til brylluper, familiebegivenheter, og det å få delta og leve et aktivt liv. Den konkrete bruken av penger, vil vi komme tilbake til etter en dialog med organisasjonene. Vi har bidratt til å øke disse budsjettene de seneste årene. I 2009 var det 102 mill. kr til døvetolking og tolking for døvblinde, nå er det 140 mill. kr. Mesteparten av økningen har vært til de døvblinde, som lever et mer aktivt liv – det er bra – derfor trenger de mer hjelp til tolking i hverdagen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Det viktigste vi kan gjøre for fattige barn, er å få foreldrene til å delta i arbeidslivet. Hvis en av foreldrene er ute av arbeidslivet, er det stor sannsynlighet for at man havner på statistikken over fattige barn. Arbeid er det viktigste. Vi må gjøre mer for å få aktiv deltagelse fra barn og unge. Derfor har jeg vært opptatt av en gratis kulturskoletime, for det er også en del av Kulturløftet at alle skal kunne delta på fritidsaktiviteter uavhengig av økonomi. Derfor legger vi dette inn i skolen. Det har Høyre hele tiden vært imot. Jeg mener at fattigdom i vår tid i mindre grad handler om at man ikke har smør på brødskiva eller at man ikke har klær som er varme, men det handler om at man ikke deltar på felles arenaer. Ferie- og fritidstilbud mener jeg er noe av det viktigste vi kan gjøre noe med for at barn som lever i lavinntektsfamilier, kan få et bedre tilbud.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
En del av de døvblinde får ikke de tolketjenestene de trenger, og heller ikke når det gjelder fritidsaktiviteter. Slik var det også før, og derfor har vi de siste årene bidratt til å styrke tilbudet gjennom økte budsjetter. Det er innført noen nye retningslinjer, men det ble ikke gjort på en god måte. Det har jeg beklaget overfor de døvblindes organisasjoner. Jeg mener at den type endringer må gjøres i et samarbeid med organisasjonene. Vi har en dialog med de døvblindes organisasjoner, og vi vil sørge for at nye retningslinjer praktiseres lempelig inntil man har fått til retningslinjer det er mer forståelse for blant de døvblinde. Vi ønsker å styrke budsjettene i årene som kommer, slik at døvblinde og døve kan leve et mer aktivt liv.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Når det gjelder avtalen om inkluderende arbeidsliv, har vi kommet langt når det gjelder sykefravær og seinere pensjonsalder, men vi har ikke kommet særlig langt når det gjelder funksjonshemmede i arbeidslivet. I går var jeg på en bedrift på Sola og møtte representanter for arbeidsgiver- og arbeidstakerorganisasjonene, som ga meg et veldig klart råd. Når det gjelder ulike ordninger for å få flere funksjonshemmede i arbeidslivet, så måtte vi ikke finne på veldig mye nytt. For her er det lagt fram en plan med mange nye virkemidler, og bedriftene har problemer med å sette seg inn i alle de nye ordningene som vi har innført. Vi vil fortsette med lønnstilskudd, for det tror jeg vil hjelpe, men vi vil først og fremst gjøre de virkemidlene vi har, mer tilgjengelige. Nå skal vi starte avtale om et inkluderende arbeidsliv og forhandlinger med partene om det til høsten. Da vil selvsagt dette være et av temaene. Jeg ser ikke bort fra at Venstres forslag er gode, men jeg vil lytte til partene – arbeidsgivere og arbeidstakere – og se om vi kan få flere og gode tiltak, men som ikke fører til mer byråkrati.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2013-06-21:
Jeg merket meg at statsråden kommenterte situasjonen for de døvblinde i sitt innlegg, og at man nå har foreslått 8,3 mill. kr mer til tolketjeneste. Et av de store problemene, og utfordringene, er jo ledsagelse for å kunne ha et aktivt, deltagende liv. Spørsmålet til statsråden er: Hvor mye av de 8,3 millionene er øremerket konkret til ledsagelse? Det neste spørsmålet jeg har, går på – som statsråden var inne på – at vi har høy sysselsetting og lav ledighet i Norge. Vi står fortsatt i en situasjon der 700 000 i yrkesaktiv alder står utenfor arbeidslivet. Bare 16 pst. av dem som går i kvalifiseringsprogrammet, klarer seg etter 12 måneder i jobb og har jobb og inntekt uten noen form for ytelser. 26 pst. av de 24 pst. som har jobb, har også ytelser fra Nav. Er statsråden fornøyd med kvalifiseringsprogrammets resultater med hensyn til å få innvandrere og andre inn i arbeidslivet?
Sylvi Graham (Høyre), 2013-06-21:
Jeg ble veldig glad da jeg så at statsråd Huitfeldt skulle komme her i dag, fordi jeg håpet at jeg da ville få høre at hun hadde med seg en «juli-presang», enten til døvblinde eller til fattige barn. Jeg er vel egentlig skuffet. Det var iallfall ingenting til barna, og det var det samme som vi har hørt før, til de døvblinde. Jeg forstår at regjeringen allikevel vil stemme ned opposisjonens tiltakspakke for presise og korte tiltak for å avhjelpe situasjonen for fattige barn. Da blir mitt spørsmål: Hva vil regjeringen på kort sikt alternativt gjøre for sosial integrasjon av fattige barn?
Sylvi Graham (Høyre), 2013-06-21:
Ifølge EUs målemetode for fattigdom var det i 2011 106 000 personer i alderen 0–17 år som kunne betegnes som fattige, i Norge. Antall og andel fattige barn har altså vokst. Dette er regnskapet etter åtte år med en regjering som sa de kunne fjerne fattigdommen med et pennestrøk, og at det bare handlet om politisk vilje. Høyre har aldri trodd at dette er en enkel problemstilling. Det viktigste tiltaket for å bekjempe fattigdom blant barn er at mammaer og pappaer har en jobb og en inntekt til å leve av. Så kommer en god, sosialt utjevnende skole, at folk får behandling i helsevesenet – f.eks. hvis de har psykiske lidelser – og at folk får hjelp til å mestre rusproblemer og å sørge for at folk ikke opplever sosial marginalisering. Det vil likevel alltid være noen som faller utenfor, permanent eller midlertidig, og barn blir uforskyldt berørt. Samfunnet bør derfor ta et ekstra ansvar for å sikre at denne gruppen blir inkludert på så mange arenaer som mulig på en likeverdig måte. Derfor er det helt uforståelig for meg at ikke regjeringspartiene kan støtte disse tiltakene som Høyre og hele opposisjonen i dag foreslår. De ville ikke én gang for alle løse fattigdomsproblematikken, men de ville være et viktig skritt på veien mot en bedre fattigdomspolitikk. Ikke minst nå i sommer ville de være en slags juli-presang, som jeg utfordret statsråden på nå nettopp. Vi plusser altså på årets budsjett med 70 mill. kr, så forslagene er mer enn bare fine ord. Det gjelder de små, enkle tiltakene, som ikke har de voldsomt store ambisjonene, men som har et veldig enkelt siktemål, nemlig å sikre at de som er i den situasjonen at de vokser opp i en fattig familie, får en litt enklere hverdag. Det er de små, viktige skrittene som kan lindre effektene av fattigdommen for noen på kort sikt, mens vi i storsamfunnet arbeider videre langs de lange linjene for å få folk ut i jobb, ruste folk for arbeidsmarkedet, få på plass en bedre integreringspolitikk og bedre psykiatritilbudet – for bare å nevne noe. Men det tar tid! Og mitt spørsmål til statsråden nå nettopp var hva hun ville gjøre på kort sikt. Og så svarte hun igjen med lang sikt-politikken. Nettopp derfor er disse forslagene som vi fremmer i dag, så viktige. Det man kan gjøre med en gang, er å sikre at alle barn i Norge – uavhengig av hvilken kommune de bor i – har et minstemål av meningsfull fritid. Jeg mener at opposisjonens forslag til fattigdomstiltak som vi fremmer i dag, ville ha umiddelbare og helt reelle konsekvenser for livene til utsatte barn og unge. Det er synd at regjeringen stemmer det ned! Og det er synd at jeg i spørrerunden fikk det svaret jeg fryktet, fra statsråden: Arbeid til alle er svar nr. én. Ja, det er jeg enig i. Men det hjelper ikke de over 1 000 barna som ikke har råd til å reise på ferie i sommer, og som gruer seg til ikke å kunne svare på spørsmålet når de kommer tilbake på skolen: Hva gjorde du i sommer, da?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-21:
Statsråden sier at de døve og døvblinde har fått mer penger til tolking. Det stemmer. Men endringene av 2012 gjør at brukere som trenger døvetolk til fritidsaktivitet, har mistet tilbudet sitt. Statsråden sa fra denne talerstolen på tirsdag at ingen som hadde tilbud før 2012, skulle miste det etterpå. Da er mitt spørsmål følgende: Det er mer penger, og ingen skal miste det. Vil statsråden nå snart reversere de endringene som kom i 2012 når det gjelder fritidsaktivitet for døvblinde, en gruppe på 350 mennesker, som virkelig trenger noen som ledsager dem for at de kan være en del av det samfunnet vi andre tar som en selvfølge også å være en del av på vår fritid?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-21:
Det er ca. 70 000 mennesker i dag som har demens. Vi vet at i 2040 kan det bli en dobling av dette, og vi vet noe om hva vi kan gjøre. Vi vet at det er viktig med dagtilbud for den enkelte som har blitt rammet av demens. Vi vet at dagtilbud er viktig for de pårørende. Og vi vet at det er viktig å ha et dagtilbud fem dager i uken og ikke to–tre, for det gir utfordringer for de andre dagene. Så vet vi at det er viktig med heldøgnspleie for dem som trenger det. Da vi hadde høring i helse- og omsorgskomiteen om «Morgendagens omsorg», sa en av nestorene, vil jeg si, innenfor hele sykehjemssektoren at vår største utfordring totalt sett er at vi må løse demensgåten av hensyn til dem som har denne sykdommen. Derfor har Kristelig Folkeparti gjennom revidert budsjett, slik som vi fremmer det i dag, satset på forskning, ved at vi øker bevilgningene til demensforskning. Det er en start, men det er en start der vi ønsker å vise en retning, for vi ønsker at vi innen noen år virkelig kan bevilge de store pengene for å løse en stor utfordring for vårt samfunn, for familier og ikke minst for den enkelte. Men før vi klarer å forske, må vi – nå – gi det gode tilbudet. Da er et dagtilbud avgjørende viktig. Det er viktig med heldøgnsplass til dem som trenger det. Det er viktig at de ansatte i helse- og omsorgssektoren får mer kompetanse. Det er også viktig at de pårørende gjennom frivillige organisasjoner eller andre tiltak får den støtten og den hjelpen som de trenger i en krevende situasjon. Og vi vet at flere og flere yngre også blir rammet av demens. Da er det viktig å kunne ha pårørendetiltak for yngre enn dem vi tradisjonelt har hatt tiltak for på dette området. Så her må vi både tenke praktisk for dagen i morgen, og vi må tenke forskning og utvikling av gode tiltak med tanke på noen år framover i tid. Og det har Kristelig Folkeparti tatt til orde for gjennom den innstillingen vi har levert i dag.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Verdens rikeste land, er et utsagn vi hører stadig oftere. Det er et utsagn jeg er veldig skeptisk til, ikke fordi gehalten i det ikke er nær sannheten, men at det skal gjøre noe med oss – at vi skal lene oss tilbake og tro at vi er så rike at vi kan oppføre oss annerledes, annerledes enn alle andre. Det kan vi ikke, og det må vi ikke gjøre. Sammenlignet med situasjonen i de fleste andre land er både situasjonen i de offentlige finansene og utsiktene for de nærmeste årene svært gode i Norge. Handlingsrommet er likevel ikke større enn at vi må prioritere. Det økte handlingsrommet i statsbudsjettet som vi nå reviderer, har ikke kommet av seg selv. Oljeinntektene har gitt oss store muligheter, men det er først og fremst skatter fra fastlandsøkonomien som har finansiert de økte utgiftene eller bygging av Velferds-Norge. Siden 2005 har bruken av oljeinntekter økt med 56 mrd. 2013-kroner. Over tid handler handlingsrommet i budsjettpolitikken om ansvarlig økonomisk politikk eller trygg økonomisk styring. Vi har prioritert arbeid, verdiskaping og velferd. Det må vi også gjøre i årene framover. Da kan ikke alle gode formål tilgodeses. Da må vi føre en økonomisk politikk som ikke slår bena under våre konkurranseutsatte bedrifter. Da må vi tenke langsiktig og holde orden i eget hus. Da må vi forberede oss på at også norsk økonomi vil kunne møte vanskelige tider. Det er ikke gitt at den gode utviklingen i norsk økonomi vil vare ved i det uendelige. Jeg har lyst til å se tilbake på noen store saker som har betydd mye for mange. Vi har full barnehagedekning, og ikke minst har vi holdt prisen lav. I den sammenheng er det verdt å minne om at Høyre gang på gang – også nå i revidert – foreslår å øke prisen for plass i barnehagen. Vi fikk stoppet Høyres privatisering av skolen. Takk og pris – når vi ser hva som skjer i den private skolen i Sverige. Der ser vi konkurser og elever som mister skolene sine. Vi har nå gratis videregående skole, og hvis vi spør elevene om dette, tror de at det alltid har vært sånn. Nei, det har ikke alltid vært sånn. Den rød-grønne regjeringen har innført det. Vi har bygget over 1 000 studentboliger per år. Vi har en mye bedre kommuneøkonomi i dag enn da jeg var ordfører i 2005. Det kan jeg love, at da var det et knallhardt kjør. På den politiske agendaen den gang sto kutt, kutt, kutt, og ikke hvor det var viktig å satse. Det var en ganske vanlig diskusjon i kommunen hvordan man skulle unngå å komme på ROBEK-listen. I dag er antallet ROBEK-kommuner mer enn halvert. I nasjonalbudsjettet legges det fram beregninger av inntektsveksten i kommunesektoren, og siden 2005 har kommunesektorens samlede inntekter økt med 68 mrd. 2013-kroner. Industrien har, som jeg har nevnt, vært veldig opptatt av å få til et industrikraftregime, og det er nå på plass. Det de ønsker mest av alt nå, er trygg økonomisk styring. Den rød-grønne regjeringen har vist – og vil vise framover – at dette er viktig for å få til alt det andre som bygger et rettferdig Norge.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Over 25 millioner arbeidsledige opplever konsekvensene av Europas verste økonomiske krise i etterkrigstiden. Kontrastene er sterke. Norge kom ut av finanskrisen med Europas laveste ledighet. Vi har god økonomisk vekst, høy sysselsetting og lav ledighet. Norge er heldig. Vi er rike på ressurser. Men vi har også gjort mye rett. Vi sparte i gode tider, slik at vi hadde noe å bruke under finanskrisen. Nå er vi tilbake godt under fireprosentbanen for oljepengebruk. Men krisen i Europa påvirker også oss. Hensynet til rentenivå og kronekurs må være grunnleggende for finanspolitikken framover. Det er nødvendig med en ansvarlig økonomisk politikk, der vi følger handlingsregelen for bruk av oljepenger. Vekstpakken til næringslivet blir et bidrag til konkurranseutsatt sektor. Rettferdig økonomisk fordeling er viktig både fordi det er moralsk riktig, og fordi det er god økonomisk politikk. Gjennom åtte år i Oslo har jeg fått arbeide for tilleggsbevilgninger til helseforetakene, en ny helseforskningslov, rettferdig økonomisk fordeling mellom helseregionene, kreftscreening, endring av bilavgiftene i mer miljøvennlig retning og tollfrihet for industrivarer for flere utviklingsland. Også i dag behandler vi en god innstilling. I en merknad om EØS-midlene omtaler komiteen behovet for økt innsats for romfolket. Det er enighet om at Kongshaug musikkgymnas får beholde tilskuddet skolen har hatt i en årrekke. Hva er det viktigste regjeringen har gjort gjennom åtte år? Endringen som har gitt størst positiv forandring i flest menneskers liv, er den økte støtten til vaksiner som reduserer barnedødelighet og redder liv. Flere får vokse opp, troen på framtiden forbedres, og nye drømmer blir virkelighet. Å fjerne fattigdom, fordele rettferdig og ta vare på miljøet er det viktigste vi kan gjøre. Jeg ble født i Norge i en fantastisk familie. Alle er ikke like heldige. Politikk handler om dem: Å bidra til at flere får det like godt som noen har det.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2013-06-21:
Norske veier er blant de dårligst vedlikeholdte i Europa, og det store vedlikeholdsetterslepet betyr redusert trafikksikkerhet, flere og dyrere skader på bilene og redusert framkommelighet. Statens vegvesens egen rapport nr. 75 fra februar 2012 dokumenterer et vedlikeholdsetterslep på rundt 100 mrd. kr. På bakgrunn av at det nå er avdekket et større behov for vedlikeholdsmidler enn tidligere antatt, er det nødvendig å gi tilleggsbevilgninger i revidert. Regjeringen bevilger dessverre ikke ekstra midler til å starte innhentingen av forfallet på veinettet og aksepterer med dette at veistandarden blir dårligere, og at drift- og vedlikeholdskostnader vil få en betydelig økning også i årene som kommer. Jeg synes det er skuffende at regjeringen ikke ser nytten av å vedlikeholde dyre investeringer. Det er dårlig samfunnsøkonomi, og det er dårlig forvaltning av offentlige midler. Å unnlate fornuftig vedlikehold av eksisterende veinett betyr at forfall vil eskalere, behov for investeringsmidler vil øke raskere enn nødvendig, oppetiden på veinettet vil gå ned og trafikantene må framover forvente å stå i lengre køer. Fremskrittspartiet foreslår derfor å øke bevilgningen til drift og vedlikehold på riksvei med 350 mill. kr, og vi fremmer også forslag om hele 400 mill. kr til å starte innhentingen av vedlikeholdsetterslepet på fylkesveiene. Dette vil gi bedre sikkerhet for trafikantene, bedre framkommelighet, og det vil komme alle som kjører på norske veier, til gode. Det har i 2012 og i 2013 vært noen naturkatastrofer som jeg ønsker å belyse litt nærmere. Mange skred, ras og flomhendelser har ødelagt infrastruktur når det gjelder både vei og jernbanenettet. Jeg vil peke på den siste tidens hendelser på E16 Bergen–Voss, hvor stamveien var stengt i elleve dager, og hvor det etter åpningen igjen gikk et nytt ras på en strekning som var rassikret tidligere. Fremskrittspartiet ønsker å øremerke 200 mill. kr til rassikring, hvor E16 Bergen–Voss blir prioritert. Pengene skal være overførbare, så man sikrer at pengene vil bli brukt. I mai 2013 oppsto det en flomkatastrofe på Østlandet som forårsaket store ødeleggelser. I pinsen 2011 oppsto det en tilsvarende katastrofe, og i valgkampen gikk Jens Stoltenberg ut og lovet å betale regningen. Det ble et løftebrudd. Regjeringen betalte ikke hele regningen. Berørte kommuner og fylkeskommuner måtte dekke betydelige deler av kostnadene selv, og dette går naturligvis på bekostning av andre viktige samfunnsoppgaver kommunen og fylkeskommunen har. Fremskrittspartiet ønsker derfor en egen øremerket pengepott på 250 mill. kr knyttet til de ødeleggelser av landbasert infrastruktur som oppsto under flomkatastrofen i mai. Jeg forventer at Stortinget støtter dette forslaget.
Olov Grøtting (Senterpartiet), 2013-06-21:
Europa er i krise. Her hjemme er skognæringen i krise. Dette er alvorlig. Skognæringen har om lag 25 000 sysselsatte i Norge, og det utgjorde 5,8 pst. av omsetningen i industrien i Norge i 2010. Samtidig har vi en fornybar ressurs i skogen, der potensialet langt fra er utnyttet, verken i næringssammenheng eller når det gjelder å bidra til å løse klimautfordringene våre. Som representant for skogfylket Hedmark er jeg selvsagt svært bekymret for hva skogkrisen vil gjøre med næringslivet og sysselsettingen. Det gjelder mange viktige arbeidsplasser i skogen og i videreforedlingen, der en trenger hjelp ut av denne krisen, både i mitt fylke og i landet for øvrig. Jeg er derfor veldig glad for at regjeringen i revidert nasjonalbudsjett har kommet med en tiltakspakke for skogsektoren, der tre departementer får dele 250 mill. kr. Det betyr penger til Innovasjon Norge til Trebasert innovasjonsprogram til tømmerkaier og skogsbilveier og til bedre framkommelighet for tømmertransport. I tillegg får Investinor 500 mill. kr ekstra som øremerkes skog- og trenæringene. Jeg hørte i debatten i dag en viss raljering når det gjelder skogsbilveier. Nå registrerer jeg at Venstre er helt imot å bruke penger på det. Når jeg snakker med representanter for næringen, er bedre veier og infrastruktur det tiltaket de framhever. Det gjelder også for at skogeierne skal finne det lønnsomt å ta ut tømmer i den situasjonen næringen befinner seg. Derfor er disse omdiskuterte skogsbilveiene også viktige. Mange har forsøkt å snakke disse tiltakene ned – sist representanten Bakke-Jensen, som vi hørte. Jeg har lyst til å referere hva næringen selv sier: «Det gir grunn til optimisme når vi vet at det aldri tidligere har vært nedlagt så store forskningsressurser i nye treanvendelser som nettopp nå. Det blir en viktig oppgave for oss å følge denne utviklingen for å se om dette kan gi muligheter for oss.» Jeg har også en annen sak på hjertet. Skogfinnene er én av fem nasjonale minoriteter hvis kultur vi gjennom ratifikasjon til Europarådets rammekonvensjon har forpliktet oss til å ivareta. Skogfinnene har utbredelse i 40 kommuner og sju fylker – helt til Buskerud. Jeg er veldig glad for at Norsk Skogfinsk Museum i revidert nasjonalbudsjett får 2 mill. kr. Den bevilgningen gjør at de nå kan komme videre med forprosjekt og planlegging av et nytt museum på Finnetunet i Svullrya. Dette har skogfinnene jobbet med lenge, og det er viktig at de nå kommer videre i sin planlegging. De er en nasjonal minoritet som virkelig har behov for et sted der de som minoritet på en god måte kan bevare, synliggjøre og formidle sin kultur, slik at kommende generasjoner får økt stolthet med tanke på sin bakgrunn.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2013-06-21:
Så langt ute i debatten er det mange ting en kunne ha lyst til å ta opp. Jeg hadde egentlig tenkt å snakke om skog og skogindustrien, men det har representanten Grøtting snakket om på en utmerket måte, så jeg tror jeg må snakke om litt andre ting. Det ganske framtredende spriket som vi har opplevd på den blå-gul-grønne siden, ikke minst i løpet av de siste dagenes store og ganske vesentlige debatter. Det er naturlig at posisjonen er uenig med opposisjonen, men det er mer paradoksalt hvor uenig opposisjonen er med seg sjøl. Jeg skal bare komme med noen få eksempler på noen av debattene som jeg har fulgt med på i det siste. Når det f.eks. gjelder forskningsmeldinga, melder Høyre seg helt ut. De deler ikke engang overordnede strategiske mål, ikke langtidsplanen, med sine framtidige samarbeidspartnere. Når det gjelder Kunnskapsløftet: Høyre og Fremskrittspartiet vil gjerne ha karakterer for 9-åringer, mens Kristelig Folkeparti og Venstre ikke vil ha det. Kristelig Folkeparti vil ha en skole som er mer praktisk og tar hele eleven på alvor, mens Høyre kun snakker om lærerne. Når det gjelder Nasjonal transportplan: Fremskrittspartiet bruker dobbelt så mye penger som alle de andre og skaper stor usikkerhet rundt prosjekter som nå er delfinansiert med bompenger – siden de vil fjerne alle bompengeprosjektene. Høyre vil bruke OPS og sende regninga til neste generasjon. Når det gjelder jordbruksoppgjøret: Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre vil fjerne forhandlingsinstituttet. Fremskrittspartiet og Høyre vil kutte i allerede framforhandlede avtaler. Framtidig samarbeidspartner Kristelig Folkeparti mener de er bøndenes beste venn og kritiserer regjeringa, men sier ikke ett negativt ord om landbrukspolitikken til dem de har tenkt å samarbeide med. Så vet vi at disse partiene ikke er enige om handlingsregelen. De er heller ikke enige om hvor mye eller hva som skal finansieres av fellesskapet eller av den enkelte sjøl. De er ikke enige om hva som skal prioriteres opp, eller hva som skal prioriteres ned. Dette er bare noen få av de sakene som har vært diskutert i salen de siste dagene, og noen enkle betraktninger fra meg, men det er nok til at flere enn meg burde være litt urolige. Opposisjonen ønsker å framstå som enige, men som det er sagt før, gjør de et stort nummer ut av at de er enige om en bane ut til Fornebu. Hva med vei og bane i distriktene? De ønsker å framstå som en ny regjering som bare vil gjøre små endringer av den kursen regjeringa har, men når en ser på alle forslagene som er fremmet i løpet av denne fireårsperioden, vil det ikke bare bli små endringer i kurs, men store endringer i en helt annen retning. Husk bare på de 22 000 privatskolesøknadene som lå klare da vi tok over i 2005! – Kanskje uproblematisk i tett befolkede områder, ikke uproblematisk i distriktene. Fjerning av tollvernet for landbruket vil ikke bety en liten forandring for noen få bønder, men det vil ha store konsekvenser – ikke bare for bøndene, men for landskapet, reiselivsnæringa og næringsmiddelindustrien.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Det forundrer meg noen ganger at Høyre sier at de skal snakke om egen politikk, når de bruker innlegg etter innlegg på å rakke ned på regjeringen – eksempelvis der de i debatten hevdet at Norge satser mindre på forskning enn våre naboland. Til det er det to ting å si. Det har vært en realøkning i forskningsbudsjettet på 32 pst. siden 2005. Dette har vi all grunn til å være stolte av. Norge er med dette blant de OECD-landene som har høyest offentlig finansiert forskning per innbygger. Under den rød-grønne regjeringen har innsatsen økt fra 0,8 pst. av BNP i 2005 til 0,92 pst. av BNP i 2013. Vi er på vei til å nå de målene vi har satt oss. Det andre er: Det som er utfordringen, er næringslivets forskningsinnsats. Den er for lav. Det skyldes både at innsatsen reelt sett er for lav, men også fordi en i statistikken ikke teller med betydelig forskningsinnsats som gjøres i viktige sektorer, som petroleumssektoren. Det skyldes at vi har mange små og mellomstore bedrifter i dette landet som har mindre mulighet for forskningsintensivitet. For å utløse mer næringslivsforskning må incentiver settes i verk, og det gjøres. Det er bevilget 100 mill. kr til SkatteFUNN i revidert statsbudsjett, for å nevne ett tiltak. Stortinget har nettopp behandlet en forskningsmelding. Det som er spesielt med denne, er alt Høyre står alene om. Det er manglende samarbeid om viktige forskningspolitiske prioriteringer. De sår tvil om betydningen av langtidsplanen for forskning. De har laget sine egne målformuleringer for forskningspolitikken. De støtter ikke arbeidet med samarbeid og arbeidsdeling i sektoren for å skape universitets- og høyskolemiljøer i verdensklasse. Høyre står alene om alle strategiske mål og prosesser. Vi vet altså ikke hva som blir framtidig forskningspolitikk med Høyre i regjering. Alenegangen skaper sterk tvil om hva som er høyresidens forskningspolitikk. Denne reelle tvilen bør forskningsmiljøene merke seg.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Hvis velgerne setter inn en høyrepartiregjering ved valget 9. september, vil statsansatte med lån i Statens Pensjonskasse måtte regne med at lånerenten vil øke kraftig. En statsansatt med et boliglån på 1,5 mill. kr med 20 års løpetid i Statens Pensjonskasse risikerer i så fall årlige merutgifter i størrelsesorden 22 800 kr. Boligrenten i Statens Pensjonskasse er i dag 2,23 pst. Markedsrenten er, ifølge DNBs rentekalkulator, 4,1 pst. for samme lån. Fremskrittspartiet og Venstre er forbilledlig klare når de sier at dagens gunstige lånevilkår i Pensjonskassen verken er nødvendige eller rettferdige. Høyrepartiene har lenge ønsket seg markedsrente, og siden de statsansatte heller ikke har særlig å tjene på høyrepartienes skattepolitikk, vil et regjeringsskifte for deres vedkommende bli rent tap. En renteregulering i Statens Pensjonskasse blir selvfølgelig bare en parentes i forhold til den risiko arbeidstakerne løper i det øyeblikk Fremskrittspartiet får handa på rattet i norsk økonomistyring. Jeg forstår at Fremskrittspartiets leder allerede har kastet lange blikk etter finansministerposten. Desto større grunn er det til å advare mot en mer løssluppen økonomisk politikk med sterkt økende pengebruk. Den resepten er nemlig forsøkt før. Noen av oss husker ennå Willoch-regjeringens frislepp midt på 1980-tallet, da kredittrestiksjonene ble opphevet. Det førte oss inn i en særnorsk finanskrise, med kollaps i boligmarkedet og en sterkt økende arbeidsledighet. Ved hjelp av en solidaritetsavtale med partene i arbeidslivet tok det oss likevel ti år å gjenvinne balansen i norsk økonomi. Ja, dette er et skremmebilde – et opplevd skremmebilde for mange av oss. Vi har sett hvor fort norsk økonomi kan settes over styr. I dag hører vi Siv Jensen snakke om alt som går galt, og har gått galt, i samfunnet i åtte år – i verdens rikeste land, med Europas høyeste sysselsetting og laveste arbeidsledighet. Siv Jensen vil sette ny kurs, bort fra handlingsregelen og begrenset pengebruk, til skattelettelser i hundremilliardersklassen og mer penger til alle gode formål. Jeg gjentar: Dette er virkelig et skremmebilde.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2013-06-21:
Rehabilitering er avgjørende for mange menneskers livskvalitet. Det handler om en mulighet for å mestre hverdagen og klare seg av egen kraft. For samfunnet er rehabilitering en god investering, men den aller viktigste verdien i rehabilitering er mulighetene det gir hver enkelt pasient til å gjenvinne eller lære på nytt tapte funksjoner på grunn av sykdom eller skade. Derfor er rehabilitering et av de aller viktigste tilbudene i helsetjenesten, men dessverre et område som har vært forsømt. Fagorganisasjonene og pasientorganisasjonene, 45 i tallet, sier at dette er det «klareste løftebrudd» fra den rød-grønne regjeringen. Det er positivt at fagmiljøene er pådrivere i utviklingen av dette tilbudet, men vi som politikere må sikre at området blir virkelig prioritert, og det vil Høyre bidra til. Høyre har i sine alternative budsjetter fra 2007 og fram til nå øremerket 400–500 mill. kr til rehabiliteringsfeltet hvert år, til flere behandlingstilbud, til kvalitetsutvikling, til forskning og til kjøp av private tjenester. Nå i revidert har vi økt med nærmere 100 mill. kr. Vi har fremmet forslag om en opptrappingsplan for rehabilitering og habilitering hvert år siden 2007, og har fått støtte fra de andre borgerlige partiene, men er gang på gang blitt nedstemt av regjeringspartiene. Høyre stemte imot endringene i finansieringsordningene for poliklinisk fysioterapi fordi det har fått de konsekvensene vi fryktet, nemlig redusert kapasitet og lengre ventetider. Sammen med de andre opposisjonspartiene fremmet Høyre forslag om en sterk satsing på habilitering og rehabilitering ved behandlingen av Samhandlingsreformen, og i 2012 fremmet vi forslag om fritt rehabiliteringsvalg og forbedret kvalitet og tilgjengelighet på rehabiliteringsfeltet. Høyre har programfestet at den neste store helsepolitiske reformen må komme innen rehabilitering, og det skal vi sørge for blir gjennomført, i samarbeid med de andre politiske partiene. Helt til slutt: Dette er mitt siste innlegg i Stortinget. Jeg takker av etter 16 år, og jeg vil benytte anledningen til å takke alle gode kollegaer for et fruktbart, konstruktivt og godt samarbeid, for vennskap og for fellesskap på tvers av partigrensene. Det har vært et privilegium å være en del av dette miljøet, og jeg ser tilbake på fantastiske år, krevende år og lærerike år. Nå venter nye oppgaver innen helse og kultur. Jeg ønsker alle mine gode kolleger en strålende sommer og lykke til med det viktige arbeidet videre med å bygge landet!
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
La meg aller først avlegge representanten Tybring-Gjedde en visitt, som med det lydnivået var umulig å unngå å få med seg. Han sa i sitt innlegg: «Kolberg er blitt handlingsregelens stalinist.» Det hadde vært interessant å få en avklaring fra Tybring-Gjedde på om han mener det utsagnet også er representativt for sine potensielle samarbeidspartnere i en regjeringskonstellasjon på borgerlig side. Så vidt vi vet, og som vi har hørt gjentatt i innlegg i løpet av denne debatten, er både Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre tilhengere av handlingsregelen, mens Tybring-Gjedde avslører for all verden hvor stort sprik det er. Jeg vil gjerne høre Tybring-Gjedde avkrefte eller bekrefte om han mener det utsagnet og den beskrivelsen også er representativ for f.eks. Erna Solberg og Jan Tore Sanner. På bistandsaktuelt.no den 27. august 2009 leste vi at stortingsrepresentant for Høyre Peter Skovholt Gitmark sa: «Vi ønsker ikke å opprettholde bindingen mellom én prosent av bruttonasjonalinntekt og bistandsbudsjettet. Vi er mer opptatt av å sikre at det vi gjør faktisk virker, enn å fokusere på et bestemt nivå.» Fortsatt er dette Høyres offisielle standpunkt. I partiprogrammet vil de ikke forplikte seg til å opprettholde 1 pst. av BNI til verdens fattigste. Høyre følger opp også her i dag ved behandlingen av revidert nasjonalbudsjett, hvor de nok en gang kutter i bevilgningene til bistand. Ved at Høyre gjør dette, sammen med Fremskrittspartiet som vil kutte 21,7 pst. av alt vi bruker på både bistand og utenrikspolitikk, ser vi en farlig strategi, i en verden der skillelinjene mellom utenrikspolitikk og innenrikspolitikk faktisk viskes ut. Det er store forskjeller på sentrale områder i utenrikspolitikken. Senest denne uken har utenriksminister Barth Eide fått kritikk for å tilrettelegge for samtaler i Afghanistan som inkluderer Taliban. Tidligere har også Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti avklart at de vil følge EUs terrorliste. På den listen står organisasjoner som Farc-geriljaen, de tamilske Tigrene og Hamas. Det er alle organisasjoner som Norge forhandler eller har forhandlet fred med, fordi partene i konfliktene ønsker at Norge skal bidra til en fredelig løsning. En blå-blå regjering ville aldri tatt initiativet til konvensjonen mot klasevåpen. En blå-blå regjering ville aldri gjort anstendig arbeid til en hovedsak i utenrikspolitikken og tredoblet støtten til ILO. En blå-blå regjering ville aldri tatt kampen mot de konservative familieverdiene: innskrenking av retten til abort og innskrenking av kvinners rettigheter. Den ville neppe tatt initiativ til å løfte arbeidet for en verden fri for atomvåpen, og da heller aldri sørget for 1 pst. av BNP til bistand. Det er store forskjeller i utenrikspolitikken. Det er også det valget til høsten handler om.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-06-21:
Eg synest på mange måtar at denne debatten har utvikla seg til å vere ein tradisjonell debatt. Det er kanskje litt meir bekymring enn elles. Det kjem nok av at det er valår. Bekymringa har kome frå dei raud-grøne, og det går sjølvsagt på handlingsregelen og Finansdepartementet. Finansministeren var inne på at handlingsregelen ikkje lenger er ein regel som er meisla i stein – den er også ei livsline. Skiljet går, ifølgje dei raud-grøne, mellom dei som følgjer handlingsregelen og Finansdepartementet sin bodskap, og dei uansvarlege, på den andre sida – dei nærmast fortapte. Når SSB er ueinig med Finansdepartementet og finansministeren, er dei også uansvarlege. Handlingsregelen og Finansdepartementet har nærmast blitt ein religion for dei raud-grøne, føler eg. Derfor synest eg kanskje at ein då skulle hatt ei truvedkjenning og framføre ein eid når det kjem nye stortingsgrupper frå Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet, som handlar om handlingsregelen og Finansdepartementet. Eg har derfor eit utkast til ei slik truvedkjenning, som ikkje Framstegspartiet har skrive, men Kjetil B. Alstadheim. Eg les den opp, men denne truvedkjenninga er ikkje noko som Framstegspartiet sluttar seg til, men det er eit forslag til dei raud-grøne partia: «Jeg tror på Finansdepartementet, det allmektige Himmelens og jordens vokter. Jeg tror på handlingsregelen, Finansavdelingens enbårne sønn, vår herre, Som ble unnfanget ved Jens Stoltenberg og Øystein Olsen Født av Karl Eirik Schjøtt-Pedersen Pint og strukket under Per-Kristian Foss Omfavnet av Kristin Halvorsen Praktisert av Sigbjørn Johnsen Sitter ved finansministerens høyre hånd Skal derfra dømme ansvarlige og uansvarlige Jeg tror på Statens pensjonsfond – utland På fire prosent forventet realavkastning På strukturelt, oljekorrigerte budsjettunderskudd På Finansdepartementets prognoser På inntektspolitisk samarbeid På den hellige norske modellen Overbudenes fordømmelse Keynes oppstandelse Og det evige inflasjonsmål Mammon»
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2013-06-21:
Selv om det er veldig fristende å replisere til noen av representanten Laila Gustavsens mer kreative og nokså usaklige utsagn, er det ikke det jeg tok ordet for. Jeg tok ordet for å gi en liten stemmeforklaring. Det er til forslag nr. 47 fra Venstre, som Høyre kommer til å støtte, der regjeringa bes legge fram «en sak om ratifikasjon av tilleggsprotokollen om individklagerett til FNs barnekonvensjon». Dette er jo basert på et felles forslag fra de fire borgerlige partiene litt tidligere. Den utredningen som vi da ba om, om fordeler og ulemper ved å ratifisere klagemekanismen, har nå kommet. Den ble overlevert til UD 3. juni i år. Det er en nokså bindsterk publikasjon. Den naturlige oppfølgingen da vil jo være at regjeringa legger fram en sak for Stortinget om samtykke til ratifikasjon av denne klagemekanismen, der disse fordelene, ulempene og vurderingene synliggjøres også for Stortinget.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2013-06-21:
Det akter jeg selvsagt å utnytte til det fulle. Dette er egentlig ikke for å ta ordet til selve innstillingen – der er komiteen enstemmig. Men jeg synes det er en fin anledning til å si til representanten Nordtun, på vegne av komiteen – som jeg for øvrig vil takke for en god og enstemmig innstilling – at jeg vil takke ham for et sterkt engasjement i denne saken og i alle andre saker vi har jobbet nært sammen om i fire år. Det var spesielt hyggelig at det var representanten Nordtun som fikk gleden og æren av å legge fram den siste saken på den siste dagen i det siste året av denne sesjonen. Takk fra komiteen.
Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Det gjelder forslag nr. 47, fra Venstre, om «ratifikasjon av tilleggsprotokollen om individklagerett til FNs barnekonvensjon», som er omdelt i salen. Med de samme forutsetningene som Kristelig Folkeparti har lagt til grunn, vil jeg anbefale at også de rød-grønne partiene – altså Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet – stemmer for dette forslaget.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2013-06-21:
Det er utenriks- og forsvarskomiteen som har denne innstillingen. Det er en enstemmig innstilling, og det er – bare kort – endring av WTO-avtalen om offentlige innkjøp og det å sikre en effektiv multilateral ramme for offentlige anskaffelser. De offentlige anskaffelsene er allerede en del av EØS-avtalen. Derfor er det også viktig at vi nevner den her. Målet har vært å forbedre og forenkle selve avtaleteksten, og vi har gjort den mer brukervennlig. Det er nå en ramme om større åpenhet, forutsigbarhet og prosedyreregler. Avtalen er nå også utvidet når det gjelder dekningsområdene. Det er også viktig å anmerke at det nå har kommet sterkere formuleringer om korrupsjon innen WTO, og det er selvfølgelig gledelig. Siden denne tilleggsprotokollen – som er en endring av GPA-avtalen – antas å være særlig viktig, er det at man må ha Stortingets samtykke til godkjenning, nødvendig i henhold til Grunnloven § 26 annet ledd. Det er med glede jeg den siste dagen av min periode og mitt opphold her i Stortinget, gjennom 20 år, kan legge fram en enstemmig innstilling for Stortinget. Det er det en stor glede for meg å gjøre. Jeg takker alle sammen for denne 20-årsperioden.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-04-04:
På vegne av stortingsrepresentantene Ketil Solvik-Olsen, Kenneth Svendsen, Ida Marie Holen, Robert Eriksson og meg selv vil jeg gjerne fremsette et representantforslag om inntektspolitisk samarbeid gjennom statlig deltakelse i lønnsoppgjøret.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-04-04:
På vegner av stortingsrepresentantane Ketil Solvik-Olsen, Henning Skumsvoll, Siri A. Meling, Kjell Ingolf Ropstad, Trine Skei Grande, Borghild Tenden og meg sjølv har eg gleda av å leggje fram eit representantforslag om å inkludere småkraftverk i ei overgangsordning for grøne sertifikat.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-04-04:
På vegne av stortingsrepresentantene Øyvind Håbrekke, Dagrun Eriksen, Geir Jørgen Bekkevold og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om tiltak for å bekjempe det moderne slaveriet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-04-04:
En av de mange bekymringer som har vært innenfor de arkivfaglige miljøene i forbindelse med denne meldingen dreier seg om posten i Norsk kulturråd som er tenkt som prosjektutviklingstiltak. Det står i meldingen: «I den samanhengen er det naturleg at Kulturrådet rettar støtteordninga for privatarkiv inn mot museumsfagleg relevante arkivprosjekt.» Jeg vil gjerne ha statsråden til å utdype det punktet litt. Betyr det, som jeg hadde inntrykk av fra innlegget, at dette dreier seg om prosjekter for museer, altså i museenes regi, eller dreier det seg om en bredere tilnærming? Det vil være av stor verdi å få avklart dette.
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-04-04:
Nå sier statsråden at en betydelig del av de private arkivene er tilknyttet et museum på en eller annen måte. Det er nå så. Men det er også ganske mye som ikke er det. Jeg vil forutsette at Norsk kulturråd gjør en faglig vurdering med tanke på hva som er historisk, og hva som er kulturelt. Det ligger uansett en vurdering der med hensyn til hva man vil gi støtte til, for man har jo ikke penger til alt – f.eks. en del av de kildene som representanten Skei Grande var innom. Lydarkivene eller en del av det kildematerialet som er knyttet til fylkesarkivene, der en del organisasjoner, klubber og foreninger, f.eks., i lokalmiljøene ville avhende sine arkiver, ville jo da falle utenom. Jeg synes det er rart at man legger inn en så tydelig grense som museumstilknytning, når en instans som Kulturrådet uansett vil gjøre et skjønn her. Er ikke det en litt firkantet tilnærming?