Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-08:
Den rød-grønne regjeringen har levert et historisk godt miljøbudsjett som har brutt mange års stillstand eller til dels nedgang i miljøbudsjettet og gitt det en betydelig oppgang. Jeg er glad for at Stortinget erkjenner det. Selv om det sitter noe lenger inne hos noen representanter å erkjenne det enn hos andre, er mitt inntrykk at dette er en bred erkjennelse i Stortinget, hos noen at dette budsjettet skulle de gjerne ha levert selv, hos andre at de i hvert fall har en viss respekt for at Regjeringen faktisk har levert. Venstre og Kristelig Folkeparti plusser på på en del i og for seg stort sett fornuftige punkter som er gode kandidater til økninger i senere års budsjetter, men de klarer ikke helt å overbevise om at de ville ha vært i stand til å levere dette budsjettet hvis de hadde vært i regjering. Høyre og Fremskrittspartiet kutter en del på dette budsjettet, men ikke på langt nær ned til det nivået som budsjettet var på da de selv satt i regjering eller hadde reell innflytelse på regjeringens politikk. Med andre ord: På dette området eksisterer det ett alternativ, og det er de som nå sitter i regjering. De andre partiene går i alle mulige retninger, noen mer fornuftige enn andre, men det eksisterer intet alternativ til Regjeringens politikk. Hvis jeg skal peke på ett enkelt punkt hvor jeg er litt forundret over det som er framlagt, er det Høyres idé om at man kan ta fra drift på miljøvernbudsjettet til så å si ekte miljøvern. Det er en idé av samme typen som at man mener at man kan ha et forsvarsbudsjett om man ikke har soldater, men bare har utstyr. Det er faktisk ansatte som driver miljøovervåking, som setter standarder for miljøregulering, og som driver forhandlinger i Poznan – som er mye av det miljøvernet består i. Bare for å nevne noen av de viktigste fine tingene i dette budsjettet: Det er langt mer penger til vern av skog og til nasjonalparker. Trillemarka er nå kommet i mål, og i samtlige tre kommuner var det enstemmige vedtak om det endelige vernet – hvilken ære for ordførerne og de som har fått dette igjennom, og de mange som har bidratt til å forhandle gjennom en så god prosess. Artsprosjektet som mange av oss i mange år drømte om å få penger til, er det nå penger til. Miljøsatsing i byene har ikke store beløp, men det har en god start. Kulturminneåret får vesentlig mer penger, også til dagliglivets kulturminner. Innen forskning får vi mer penger til kompetansesenteret for is og snø, og globalt er skogprosjektet noe det er stor interesse for. La meg så komme med to andre kommentarer. Når man reiser internasjonalt, trekker man den konklusjonen at Norge på ett område er i en særstilling. Vi er det eneste land jeg kjenner til som har et stort parti med 20–30 pst. oppslutning, som bruker hver dag og time til å så tvil rundt FNs klimapanel, istedenfor å mobilisere bak det. Det eksisterer ikke noe lignende i noe nordisk land, ikke i Tyskland, i England eller i USA. Det er særnorsk å ha et slikt parti. Det spørsmålet man stiller er: Vil de som tenker seg å samarbeide med dette partiet i regjering, eller basere en regjering på støtte fra et slikt parti, være villige til å gi det partiet innflytelse på noe så avgjørende for klodens framtid som klimapolitikken? Erna Solberg laget i sin tid en oversikt over alle de punktene som Fremskrittspartiet ikke kunne tillates å få innflytelse på i en borgerlig samlingsregjering. Men klima- og miljøpolitikken stod ikke på den listen, så vidt jeg kunne registrere. Det spørsmålet Høyre – for den del også Kristelig Folkeparti og Venstre – må svare på, er: Er klima- og miljøpolitikken et område hvor det er utelukket at Fremskrittspartiet kan få innflytelse, eller kan det tenkes at Fremskrittspartiet kan få innflytelse på dette viktige området, som jo vil ha meget alvorlige konsekvenser for Norges anseelse i verden. La meg til slutt si at den virkelig store utfordringen vi alle står overfor, som ikke minst Line Henriette Holten Hjemdal var inne på, er sammenkoblingen av finanskrise og klimakrise. Klimakrisen er den største, den mest langsiktige og vanskelig å løse, men finanskrisen stiller oss nå overfor enorme utfordringer. Nobelprisvinner Krugman var i Oslo på fredag. Han sa at han så ingen lyspunkter med hensyn til hvordan man skulle komme seg ut av finanskrisen. Vi er nå i en situasjon hvor vi er nødt til å koble de to sammen, se på hvilke kortsiktige tiltak innenfor løsning av finanskrisen som også langsiktig kan bringe oss ut av klimakrisen. Heldigvis tenkes det slik nå både fra EUs president Sarkozy, fra Kinas statsminister Wen og fra Obamas side, men vi må bringe den tankegangen hjem til Norge, og jeg vil utfordre Stortinget og alle partier til å være med på en dugnad for å tenke på hvordan vi intellektuelt, politisk og praktisk kan koble sammen disse to helt avgjørende utfordringene som vi står overfor i samtiden.