trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1999-06-01:
Fremskrittspartiet støtter Regjeringens forslag om omdanning av Postbanken til aksjeselskap, og finner mange grunner til å gjøre en slik omdanning. Men der omtrent slutter vel også enigheten. Fremskrittspartiet ser ingen god grunn til at staten skal sitte som eier av den omdannede Postbanken, og mener at staten bør selge sine aksjer i banken uavhengig av om fusjonen med DnB, som omtales i innstillingen, blir en realitet eller ikke. Vi mener det vil være en fordel både for banken og for samfunnet for øvrig om staten overlater sitt eierskap til private aktører. At det blir konkurranse om postnettet, mener vi er til beste for kundene. Tilbudet av grunnleggende banktjenester over hele landet gjennom Postens filialnett kan sikres, uavhengig om det er konkurranse om tilgang på dette nettet. En slik konkurranse vil være riktig for å sikre best mulig tilbud til kundene. Jeg vil ta opp det mindretallsforslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre som er gjengitt i innstillingen.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-06-01:
President! Jeg beklager – det kan gå ut over min egen identitet – jeg stemte feil i forrige sak. Jeg skulle ha stemt for, men stemte imot.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 1999-06-01:
Jeg stemmer hele tiden ja. Jeg har ikke vært borti dette apparatet i det hele tatt – det stemmer selv, og det har gått bra til nå!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 1999-12-03:
Jeg skal bare ganske kort nevne to problemstillinger i tilknytning til dette dokumentet. For det første har komiteen valgt å fokusere på forskrifter fastsatt i statsråd, ved sin gjennomgåelse av statsrådets protokoller. Det sier seg selv at det er umulig for komiteen å gå gjennom alle forskriftene og sjekke om de har hjemmel i lov til å kunne få den utforming de har fått. Men vi har selvsagt muligheten til å foreta stikkprøver, og derfor vil kontrollkomiteens arbeid foregå på et nivå som går på å kontrollere enkelte forskrifter, og dersom man ikke finner feil ved de enkelte, i og for seg gjøre regning med at resten er greit. Slik må det være når Stortinget skal utøve sin kontrollvirksomhet på dette området. Det er imidlertid grunn til å understreke at vi føler oss ganske trygge på at forvaltningen ikke misbruker instituttet med å kunne gi forskrifter i henhold til de lovvedtak som Stortinget gjør. En annen ting som vi ønsker å gjøre oppmerksom på i forbindelse med innstillingen, og som jeg i og for seg ber statsråden merke seg, er at vi har lagt merke til at det fremkommer flere saker vedrørende nektelse av innsyn i ulike offentlige dokumenter. Jeg ser at statsråden ikke har noe særlig lyst til å følge med, men vi får håpe at det skriftlige referatet gir ham de opplysningene han trenger for å viderebringe dette til kollegaene sine Statsråden var i ivrig samtale med en av representantene.. Men komiteen har understreket kravet til meroffentlighet i forvaltningen, og det synes ikke som om de ulike regjeringsmedlemmene tar dette på alvor. Det er liten vits i å prate stort og breit i offentligheten om at man ønsker offentlighet om de dokumentene som behandles i offentlige etater, hvis man ikke er villig til å gjøre noe med det. Offentlighetsloven har ut fra et politisk ønske et prinsipp om meroffentlighet, og jeg tror den beste måten vi i og for seg kommer i møte ambisjonene om offentlighet, er at de enkelte statsråder instruerer sitt byråkrati om at man skal legge til grunn for behandlingen prinsippet om mer offentlighet. Med dette vil jeg anbefale komiteens innstilling.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Det siste som Odd Holten fra et av regjeringspartiene sa, er ganske viktig og ganske avgjørende. Men jeg må ha en presisering, og derfor må jeg spørre Odd Holten: Hvordan har han tenkt seg at de kommunene som har hatt merkostnader utover de pengene de har fått – i hvert fall mener de det selv – når det gjelder gjennomføringen av reformen, nå kan få den økonomiske kompensasjonen som de etter vedtaket som Stortinget har fattet, har krav på? Jeg vil også gjerne at representanten sier noe om hvor lenge kommunene skal vente. Hva med en tidsavklaring her? Og på hvilken måte skal Stortinget igjen få seg forelagt denne saken slik at en kan gjøre rett overfor de kommunene som har brukt mer penger på gjennomføringen av reformen av egen kasse, fordi staten ikke har gjort opp for seg?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Den «suppen» som Ludvigsen fra Høyre snakker om, hadde i hvert fall blitt litt kraftigere hadde Fremskrittspartiet fått være med og koke den. Da hadde det vært litt kjøttboller i den i hvert fall, i motsetning til det Høyre har i. Men så til alvoret i saken. Alvoret i saken er nemlig at det er ikke under den behandlingen vi har av Riksrevisjonens rapport, vi bevilger. Det er ikke vårt ansvar heller å ha den økonomiske oppfølgingen av dette, og det trodde jeg med respekt å melde at hr. Ludvigsen var klar over. Han har jo erfaring som tidligere komiteleder, han sitter også i Presidentskapet. Men jeg vil vise til at Fremskrittspartiet årlig over Kirke-, undervisnings- og forskningsdepartementets budsjett har lagt inn midler og ressurser til dette. Når vi vet at det er uenighet mellom kommunene, departementet og staten, er det klart at vi kan ikke gå inn i behandlingen av denne rapporten og gi nøyaktige tall i kroner og øre på hvor mye det skal være. Nei, vi har faktisk tiltro til at departementet i en dialog med kommunene etter at man har gjennomgått de reelle kostnadene som den enkelte kommune kan vise til, skal finne fram til den nøkkel og den løsning som skal gi uttelling og kompensasjon til de kommunene som har betalt altfor mye av egen kasse til gjennomføringen av reformen. Da blir det litt hult og litt rart når representanten Ludvigsen prøver å bortforklare merknaden på åtte linjer fra Fremskrittspartiet. Men hvis det er slik å forstå – og da skal jeg gi representanten Ludvigsen rett – at flertallet nå vil love fra denne talerstol, og det har flere gjort, at en skal komme tilbake til denne saken når det gjelder økonomien overfor de kommunene som føler at de ikke har fått det de har krav på, ja da er faktisk Fremskrittspartiet med og setter dette i fokus og bidrar til det vi er opptatt av, nemlig at ikke bare Fremskrittspartiet er kommunenes beste venn, men at vårt syn kan utgjøre et flertall i denne sal.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Det skal ikke all verden til for å glede representanten Kleppe når det går i riktig retning, og når vi i Fremskrittspartiet kan bidra til at kommunene ikke blir avspist med at denne rapporten blir lagt til side, men at det nå jobbes videre med å få den dialogen som kommunene trenger i denne saken. Men jeg har et konkret spørsmål til representanten Ludvigsen, og det gjelder det mandatet som Norges forskningsråd har fått. Mitt direkte spørsmål er: Oppfatter representanten Ludvigsen fra Høyre forskningsoppdragets mål og innhold på en slik måte at Norges forskningsråd som instans – som skal evaluere det pedagogiske og det økonomiske i denne reformen i et forskningsmessig lys – på bakgrunn av sin evaluering også kan komme inn på de eventuelle manglene i økonomien som kommunene har blitt skadelidende av, ved at staten ikke har bevilget det som er nødvendig?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Jeg konstaterer at Fremskrittspartiet har befestet sin rolle som skolens største og beste forsvarer og kommunenes beste venn. Det viser denne diskusjonen og debatten. For når Fremskrittspartiet har henvendt seg til departementet for å spørre om den jobben som Norges forskningsråd skulle gjøre på bakgrunn av de vedtak som er fattet, har vi fått den beskjeden tilbake, ut fra det mandatet som var gitt, at det ikke var naturlig at evalueringen av Norges forskningsråd skulle medføre at den enkelte kommune skulle få økonomisk kompensasjon, men at de pedagogiske sidene med reformen skulle forskningsmessig belyses. Det er noe annet. Derfor er jeg fornøyd. Det at vi har fokusert denne saken, gir håp for de mange kommunene som har brukt penger og investert i Reform 97, som har tatt opp lån, spinket og spart, kuttet ut andre lovpålagte tiltak for å dekke den reformen og gjennomføringen av den i tiltro til at staten skulle bevilge midler. På bakgrunn av den diskusjonen, den debatten vi har hatt i dag og presiseringen fra flertallets side, kan man nå, iallfall på sikt, regne med at siste ord ikke er sagt når det gjelder økonomisk kompensasjon. Ellers må jeg bare si at når det gjelder midler bevilget på de enkelte budsjett opp gjennom til denne reformen, har Fremskrittspartiet den beste samvittighet i så henseende. Vi har bevilget økonomisk kompensasjon på de enkelte budsjetter der det hører hjemme, i langt større grad enn både Høyre og skolepartiet SV har gjort. Vi har fulgt opp overfor kommunene, som vi alltid gjør når Stortinget vedtar nye reformer, enten det er innen helse- og sosialsektoren, skolesektoren eller andre sektorer. Så det er en stor seier i dag for Fremskrittspartiet i og med at kommunene nå kan få økonomisk kompensasjon når de påviser de reelle kostnadene ved gjennomføringen av reformen. Uten at man hadde fått satt dette i fokus, er jeg redd for at departementet, som også har hatt et syn på denne saken som ikke helt har vært i tråd med det stortingsflertallet har vedtatt, ville kunne skjermet seg ved å si at det man skulle gjøre i denne saken, var forskningsmessig å belyse den. Det hadde ikke gitt fem flate øre til kommunene. Men debatten i dag vitner om at i framtiden kan kommunene få penger, og det er vi fornøyd med.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Jeg skjønner at både fru Halvorsen og hr. Ludvigsen har dårlig samvittighet i denne saken. Det er et faktum ut fra de gitte forutsetningene. Jeg tror verken fru Halvorsen eller hr. Ludvigsen har sett forskningsoppdragets mål og innhold. Det er det vi har hatt som grunnlag. Når vi henvender oss til departementet og får som svar at det er en forskningsmessig belysning som skal gjøres når Norges forskningsråd gjennomgår reformen, er det klart at vi må bære dette til torgs. Da må vi ta på oss den jobben. Ut fra utgangspunktet, som var så ille som det var, at dette kunne bli lagt i en skuff, og at kommunene ikke hadde fått fem øre mer, er vi fornøyd med at det nå iallfall er blitt presisert fra flertallets side at det aldri har vært meningen. Det har selvsagt vært meningen at kommunene skal få dekket hver eneste krone som de har brukt på gjennomføringen av denne statlige reformen.
Kari Økland (Kristelig Folkeparti), 1999-12-03:
Utgiftene til investeringer og drift i Stortinget har økt betydelig i løpet av 1990-årene. Kjøp og rehabilitering av Nedre Vollgate 18, oppussing av kontorer, fornyelse av ventilasjonsanlegg og forbedring av internkommunikasjon er noe av det som har blitt gjort, og som også har vært med på å forbedre arbeidsforholdene for oss som jobber her. Regjeringens budsjettforslag for Stortinget, Sivilombudsmannen, EOS-utvalget og Riksrevisjonen er i samsvar med institusjonenes forslag. Stortinget har imidlertid gjort vedtak om å øke rammeområde 14 utover proposisjonen med 2 647 000 kr. 370 000 kr av dette foreslås til EOS-utvalget på grunn av flytting til nye lokaler og 2 277 000 kr som tilskudd til partigruppene. Prinsippet om å bevilge offentlig økonomisk støtte til partigruppenes virksomhet i Stortinget mener jeg det er all grunn til å holde fast ved. Både for at de praktiske og politiske forhold representantene jobber under, skal være best mulig, og for at ingen utenforstående interesser skal kunne gis innflytelse gjennom økonomiske bidrag. De store forandringer vi ser i samfunnet, preger også det daglige arbeid i Stortinget. Papirflommen er enorm. Mengden av saker og kompleksiteten i disse ser ut til bare å øke. Informasjons- og kommunikasjonsteknologien har gitt nye muligheter, men medfører også mange henvendelser å forholde seg til. Stortinget ønsker åpenhet og kontakt med publikum og velgere. Samtidig er det da viktig å sikre at den enkelte stortingsrepresentant har arbeidsvilkår som muliggjør dette, muliggjør å være tilgjengelig, holde kontakten med eget fylke, eget parti og å ta opp nye saker. Omstilling er in for tiden. Tiden er også inne til å sette søkelyset på hvordan Stortingets plass i fremtidens norske demokrati skal utvikles og sikres. Derfor støtter Kristelig Folkeparti forslaget om å nedsette et bredt sammensatt utvalg som får i oppdrag å vurdere disse utfordringene og fremme forslag om fremtidige tiltak knyttet til arbeidsordninger for stortingsrepresentantene. I så henseende er det også interessant å undersøke hvordan andre sammenlignbare parlamenter møter denne utfordringen.
Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 1999-12-03:
Innlegget fra statsråden syns jeg er ganske dekkende for det som i utgangspunktet en samlet komite også har ment, og jeg syns det er veldig avklarende at statsråden fra talerstolen også presiserer hva som ligger i mandatet for den evalueringen som Norges forskningsråd nå er i gang med. Jeg kan forsikre om på flertallets vegne at vi imøteser resultatet av denne evalueringen, og at det selvfølgelig også må virke avklarende. Jeg er helt enig i det som statsråden sier, at det selvfølgelig må være et klart utgangspunkt, også for Stortinget, å få full innsikt i hva evalueringen vil gjennomgå. Jeg vil også gjerne på tampen av denne debatten understreke på komiteflertallets vegne at Stortinget også tidligere har presisert ved en rekke anledninger, som også statsråden viste til, hva som faktisk er reformrelaterte kostnader, noe som også Riksrevisjonen gir sitt samtykke til. Det syns jeg er et ganske vesentlig punkt i denne debatten. Dermed kan man heller ikke nå, slik Fremskrittspartiet egentlig ønsker, overlate til den enkelte kommune selv å definere hva som er reformrelaterte kostnader. Som sagt, evalueringen som nå skjer, også på bakgrunn av det Stortinget tidligere en rekke ganger har gitt sitt samtykke til, regner vi med – iallfall fra flertallets side – vil bli forelagt Stortinget på en egnet måte.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 1999-12-03:
Saksordføreren har på en grundig måte belyst sakens innhold og forutsetninger i Reform 97. Vi er nå i ferd med å få oversikt over virkningene av Reform 97, og i denne omgang er det forhold knyttet til økonomien i selve utbyggingen det gjelder. I rapporten fra Riksrevisjonen er det bl.a. de økonomiske forhold som berøres. Investeringene på ca. 5,2 milliarder kr ble øremerket til reformen, en reform som Stortinget har hatt og har klare forutsetninger om å fullfinansiere. Det denne saken gjelder, er om Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet har iverksatt og fulgt opp tilskudd til kommunene, slik at Reform 97 blir gjennomført i samsvar med Stortingets forutsetninger, dog hele tiden ut fra forutsetningene om at bevilgningene skulle være reformrelaterte kostnader, dvs. kostnader knyttet direkte til reformens behov for å øke antall skoleplasser. Alle har vært klar over at det å skaffe alle 6-åringer plass innenfor skolesystemet, ville koste betydelige ressurser. Det som kommer fram i Riksrevisjonens undersøkelse, er at det er ulike oppfatninger i kommunesektoren om hva som kan føres som kostnader knyttet direkte til reformen, og hva som er kostnader knyttet mer eller mindre til oppgradering og kanskje til etterslep av vedlikehold av mer generell karakter i skolen. Kommunene opplever at forutsetningen om «full kompensasjon» ikke har blitt innfridd. Muligens har uttrykket skapt forventninger som Stortinget ikke har ment. Denne muligheten blir det også pekt på fra Riksrevisjonen. Tre fjerdedeler av kommunene har til nå gitt tilbakemelding om at de er fornøyd med ordningen – ja faktisk svært godt fornøyd. Når det gjelder departementets premisser for Reform 97, heter det bl.a. i skriv av 2. juli d.å.: «Departementet vil gjøre oppmerksom på at begrepet full kompensasjonen for reformrelaterte investeringskostnader kun omfatter kommunenes kostnader knyttet til å gi plass til et ekstra elevkull i grunnskolen.» Denne forståelsen av reformens økonomiske forutsetninger har Stortinget behandlet flere ganger og gitt sin tilslutning til. Det synes å fremgå at flere kommuner mener at reformens bygningsmessige kostnader ikke er dekket i sin helhet, noe flertallet i komiteen ikke har tatt stilling til nå. Flertallet har med andre ord ikke trukket noen konklusjon i saken, da departementet har gitt Norges forskningsråd i oppdrag å evaluere arbeidet med Reform 97, ikke minst de økonomiske spørsmål knyttet til reformen. Det er altså ikke slik som Fremskrittspartiet gir uttrykk for i sin merknad, at kommunene skal få dekket alle sine kostnader til skolesektoren. Det Stortinget har vedtatt, er kostnader relatert direkte til Reform 97.
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 1999-12-03:
Jeg forutsetter at det arbeidet som nå skal gjennomføres av Forskningsrådet, vil danne grunnlag for en objektiv bedømmelse av hva som er de faktiske kostnadene direkte relatert til denne reformen. Her er det to parter: kommunesektoren på den ene siden og departementet på den andre siden. Når rådet har gjennomført sitt arbeid, forutsetter jeg at rapporten på naturlig måte kommer til departementet og deretter også selvfølgelig hit til Stortinget, dersom den er av en slik karakter at det er divergerende oppfatninger som gjør at det er behov for å behandle saken ytterligere.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-12-03:
Jeg er fullstendig klar over hva som bør være, og hva som ikke bør være, i en slik innstilling. Men når representanten Kleppe på Fremskrittspartiets vegne forsøker å fremstille det slik at flertallet skulle være negativ til å kompensere for reformrelaterte utgifter, og at Fremskrittspartiet skulle være mer positiv, er det at jeg reagerer. Fremskrittspartiet skriver altså en merknad som nærmest er en blankofullmakt, kritiserer andre partier for at vi ikke har annonsert klarere enn det vi har gjort, og krever av andre partier at vi skal gi en tidsramme for det – og så gjør Fremskrittspartiet ingen av delene selv. Da er det jeg blir betenkt, og da er det jeg sier at man vanskelig kan ta Fremskrittspartiet helt på alvor, desto mer når representanten Kleppe i sitt innlegg sier: Jo, nå er han fornøyd – som om flertallet skulle ha åpenbart en nyhet her. Nei, vi står på det vi har stått på hele tiden, og som vi har gjentatt i komiteinnstillinger, utsagn og vedtak i Stortinget, om at man skal kompensere for de reformrelaterte investeringer. Det står Høyre fast ved, og det har jeg oppfattet at hele komiteen står fast på. Vi har ikke reist tvil om det. Den som har forsøkt å reise tvil om det, er Fremskrittspartiet. Men en samlet komite, konstaterer jeg nå, står bak det. Så den smule uro og usikkerhet som representanten Kleppe måtte ha klart å skape, er i hvert fall ryddet bort, men det er ikke fordi vi har endret standpunkt. Vi har stått på – og vi står på – at reformrelaterte investeringer skal kompenseres for. Det forventer vi, og det regner vi med kommer til Stortinget når saken er vel forberedt, og da må vi ha et annet grunnlag enn det vi har i dag.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-12-03:
Først vil jeg reservere meg mot representanten Kleppes fremstilling – at fra nå av skulle saken gå i riktig retning. Vi – og da inkluderer jeg hele flertallet i komiteen – har gått i samme retning hele tiden, og vi går i det samme tempoet som vi har gått hele tiden når det gjelder å få denne saken fram. Kommunene fortjener at det gjøres et grundig arbeid. Da er Forskningsrådets rapport et nyttig verktøy, NOU 1998:5, som tar opp Reform 97-investeringen, er et nyttig verktøy, likeså den kontakten som skal være mellom Regjeringen og kommunene når det gjelder denne saken. Summen av dette føler jeg meg ganske trygg på vil være en innstilling i Stortinget der flertallet følger opp i tråd med det vi har sagt, nemlig at utgifter relatert til denne reformen skal kompenseres. For meg er det viktig å få fram at kommunene kan være trygg på at stortingsflertallet gjennom de flertallsmerknader som ligger til behandling i dag, står fast på at kommunene skal få kompensasjon. Jeg har, som jeg sa i sted, forventninger til at statsråden bekrefter at det er Regjeringens innstilling også.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-12-03:
Jeg bare følte behov for å knytte noen korte merknader til det som jeg oppfattet som to åpenbare misforståelser fra representanten Kleppe. For det første sier han at Fremskrittspartiet er skolens og kommunenes beste venn. Da minner jeg om at vennskap krever to parter. Det andre er at han sier at det er en stor seier for Fremskrittspartiet det vi har drøftet her i dag. Hvis noen har seiret, så må det være folkeopplysningen, siden Fremskrittspartiet nå har skjønt det vi har ment hele tiden, og det vi har skrevet inn i merknadene. Så folkeopplysningen er seierherren, ingen andre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-03:
Jeg syns at de kommunene som nå har spesiell interesse av å følge med i denne debatten, skal merke seg følgende – for så vidt en ganske tuslete snuoperasjon fra representanten Vidar Kleppe på slutten: fra i brede ordelag å mene at komiteflertallet har gjort et «knefall» for departementet, til å oppsummere at Fremskrittspartiet er godt fornøyd med å ha fått satt denne saken i fokus. Det eneste kommunene er tjent med i denne saken, er det som flertallet sier om at «kommunene skal ha full dekning for de merutgiftene som reformen medfører». Det er det eneste som kan hjelpe kommunene på sikt i denne saken. Selv om ikke representanten Kleppe sier det rett ut, er det egentlig det han gjør i det siste innlegget sitt, sier at den slags språkbruk som knefall og alt mulig sånt, som kommunene ikke har noe hjelp i, har han trukket tilbake. Han er godt fornøyd med ikke å fremme noe annet forslag i saken. Det er viktig for kommunene å merke seg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-12-03:
Både sakens ordfører og siste taler har fokusert det som er sakens kjerne, nemlig at kompensasjonen handler om de ekstrakostnader som fulgte av Reform 97, altså det å ta inn et ekstra klassekull, når det gjelder investeringer. Det framgår også av saken at et samlet storting, så vidt jeg kan se, og departementet har hatt en fullstendig samlet oppfatning av hvordan man skal gå fram for å utøve målstyring innenfor et styringssystem som ellers baserer seg på økonomiske rammer. Det er helt klart beskrevet. Det er også klart beskrevet at man har prøvd å få innsikt og identifisere kostnadene, bl.a. i en NOU som kom i 1998. Så viser komiteen til noe som jeg kan utdype noe nærmere, nemlig oppdraget til Norges forskningsråd, hvor Forskningsrådet primært skal se på effekten av reformen pedagogisk. Men det er jo slik at skal man se på effekten av en slik reform pedagogisk, vil man også få innsikt i de elementer som handler om økonomi. Man kan ikke gå inn i en pedagogisk evaluering uten, for å si det bokstavelig, å gå inn i de enkelte klasserom. Man er nødt til å ha den type innsikt. Jeg skal sitere fra det oppdragsbrevet som Forskningsrådet fikk: «I forbindelse med Reform 97 har sentralnivået, Stortinget og regjeringen, tatt i bruk en rekke styringsvirkemidler rettet mot grunnskolen. Særlig interessante virkemidler i denne sammenheng er: økonomiske virkemidler I den forskningsmessige evalueringen bør virkemidlenes betydning og konsekvenser for iverksettingen og gjennomføringen av reformen være med. Det bør også belyses hvilken rolle og betydning de ulike forvaltningsnivåene og den enkelte skole har hatt for gjennomføringen av reformen.» Det lyder videre: «Eksempler på aktuelle problemstillinger i forlengelsen av dette kan være: Hvordan har opplegget for finansiering påvirket kommunenes forberedelse og gjennomføring av reformen?I hvilken grad har virkemiddelbruken bidratt til effektiv ressursbruk og tilpasning i kommunene?» Det betyr altså at Forskningsrådets oppdrag vil være med på å gi ytterligere fakta for å identifisere de størrelser som er debattens kjerne, nemlig hvor god man har vært til å identifisere de sidene som er knyttet til Reform 97, og prøve å skille dem ut fra de sidene som senest representanten Halvorsen snakket om, og som handler om andre forhold, det man av ulike grunner kan mene skolen burde gjort, det det har vært debatt om i Stortinget, osv. Jeg kan forsikre om at departementet selvfølgelig vil vurdere den kunnskap som følger av denne evaluering, og sørge for at Stortinget blir kjent med resultatet av vurderingen på en egnet måte og så snart som mulig. Det er det som har vært prosedyren i denne sak, og det er det som må fortsette å være prosedyren i saken. Ingen er tjent med noe annet enn å få best mulig innsikt og så handle ut fra den innsikten. Jeg oppfatter ingen motsetning, for min del, mellom det som er uttrykt fra komiteflertallets side, og det som har vært departementets holdning på dette punkt. Det er det jeg har tenkt å si i denne debatten på vegne av statsråd Lilletun.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-12-03:
Jeg kan orientere Stortinget om at senest i går ble det i regi av Justisdepartementet holdt et møte med representanter for Politiet, Riksadvokaten og andre for å diskutere grenseoverskridende organisert kriminalitet. Ett av temaene var den praktiske oppfølgingen av det som står i budsjettproposisjonen, om å jobbe sammen i Økokrim, KRIPOS, Oslo politidistrikt og alle andre deler av Politiet for å bekjempe slik kriminalitet på en praktisk måte, noe jeg skal komme tilbake til Stortinget med senere. Jeg bare understreker det, slik at det er trykk på det. 1. desember gikk høringsfristen ut for alt som går på økte straffebud mot de som truer vitner, folk i rettsapparatet og politiet, samt anonyme vitner og kildevern. Jeg legger stor vekt på det. Jeg vil også understreke at vi legger vekt på å bekjempe alle former for organisert kriminalitet. Den odelstingsproposisjonen som ble behandlet her om etterforskningsmetoder, trer delvis i kraft 1. januar – dvs. viktige deler av den skal raskt kunne være tilgjengelig for politiet. Når det gjelder de ulike delene av kriminalitetsbildet som representanten Bjørnstad beskrev, og som knytter seg til høyreekstreme grupper – og vi kan tilføye MC-kriminelle, vi kan tilføye kriminelle som driver med organisert narkotikavirksomhet – er det gitt ulike operative oppdrag i Politiet om at de ulike deler av Politiet skal både systematisere etterretningsinformasjonen og se på alle operative tiltak. Jeg legger stor trykk på dette, og er veldig opptatt av det, men jeg ønsker ikke å gå i detaljer. Jeg vil si det på den måten at vi føler selv at vi ikke bagatelliserer det, men at vi tar det med det største alvor. Og jeg oppfatter det prinsipielt slik at enhver trussel som retter seg mot en person, f.eks. slik som representanten Simonsen skildret det, er uakseptabel. Det er ikke kvantiteten som er avgjørende her, det er kvalitativt en grense som krysses, og den grensen aksepterer vi ikke blir krysset.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-12-03:
Jeg må ta med meg representanten Krohn Devolds refleksjoner og spørsmål. Men det er helt rett at ved nysalderingen gjør vi det som er nødvendig. Vi må dekke kostnader som politiet hadde ved president Clintons besøk – jeg går ut fra at det skjønner alle. Vi bebudet i budsjettet at vi ville komme tilbake til bevilgninger med hensyn til GSM-avlytting, og det gjør vi. Vi bebudet at vi ville dekke ekstraordinære kostnader ved Kosovo-innsatsen, og det gjør vi. Vi bebudet i budsjettet at vi ville gjøre noe med de ekstraordinært store asylkøene, og det gjør vi. Jeg er helt enig i at i sum er dette et betydelig beløp, men det er varslet i budsjettet. Det alminnelige spørsmål som representanten stiller, skal jeg ta med meg. Jeg ser at det på mange måter etterlater seg refleksjoner som jeg som regjeringsmedlem ikke bare skal høre her, men også bringe videre i andre sammenhenger. Og jeg kan love at jeg skal gjøre det.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-12-03:
Takk for spørsmålene. Først til politibudsjettet. Ja, det er riktig at Høyre og Fremskrittspartiet fikk til en styrking av politibudsjettet i fjor. Vi trodde det skulle være nok til å gi økninger på den variable driften til politiet, den de kan bruke når de skal ut og aksjonere på konkrete kriminelle handlinger. Det viste seg, når man fikk regnet over og bl.a. justert for utgifter til Schengen-avtalen, at politiet manglet 50 mill. kr i driftsmidler for å opprettholde det variable driftsbudsjett fra året før. Det viste tall fra politiet. Det gjorde at både Høyre og Fremskrittspartiet i fjor var villig til å etterbevilge 50 nye millioner, som vi foreslo i mai, og som vi ble nedstemt på fra de andre partiene. Det budsjettet som er lagt fram i år, viderefører det som lå inne i fjor. Det vil si, det ligger ikke inne noen oppjustering av de variable driftsinntektene i politiet, slik vi hadde ønsket, og det ligger inne en betydelig post som handler om Schengen – en avtale alle har vært enige om at vi skal ha, men som altså ikke innebærer en ekstrapott på driftsinntektene, eller det politiet kan bruke til å utøve aktivt politiarbeid. Jeg kan ikke forstå at det skal være noen stor uenighet om det faktum, som selv justisministeren har understreket flere ganger, at politiets driftsbudsjetter er presset. Det har justisministeren innrømmet. Nettopp fordi komiteen satser så aktivt på effektivitet i hele straffesakskjeden, vil vi også gi 100 mill. kr for at de kan ta ut effekten av det gjennom å kunne ha et variabelt driftsbudsjett som gir mulighet for aktivitet. Til det andre spørsmålet som går på velferdstilbud, vil jeg bare si at de viktigste forebyggende tiltakene ligger i familien og i skolen. På begge de områdene har Høyre alternative budsjett som innebærer en meget, meget bred satsing og stort sett påplussing i forhold til det som ligger fra Regjeringens side.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-12-03:
Takk for påminnelsen. Selvfølgelig benytter jeg anledningen til å ta opp forslagene fra Høyre og fra Høyre og Fremskrittspartiet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-12-03:
Jeg vil benytte anledningen til å gi representanten Jan Simonsen ros. Jeg synes han holdt et meget godt innlegg. Han pekte konkret på noe som er riktig, nemlig hvordan årets budsjettbevilgning til politiet fremkommer, ganske enkelt ved at man har inkludert de tilleggsstillingene som Høyre og Fremskrittspartiet fremforhandlet i budsjettavtalen fjor. Dernest påpekte Simonsen noe viktig som alle partier bør lytte til, også Arbeiderpartiet. Han pekte på den økende tendens til bruk av trusler mot alminnelige, lovlydige borgere. Vi vet fra før at det er en økende tendens til bruk av grove trusler, også mot politifolk og deres barn. Da vil jeg ikke anbefale at man går i strupen på en representant fordi han tilfeldigvis kommer fra Fremskrittspartiet, men da skal vi lytte til beskrivelsen av problemet, og så skal vi konsentrere oss om å finne løsninger. Justiskomiteen bad i fjor, også som en konsekvens av budsjettforliket Regjeringen hadde med Høyre og Fremskrittspartiet, om at det ble lagt fram en egen sak om anonyme vitner, om økt beskyttelse av vitner og ofre. Den vet vi kommer. Og mitt spørsmål til representanten Simonsen i den sammenheng er: Kan representanten Simonsen love at Fremskrittspartiet da vil ha en like edruelig linje som den Jan Simonsen hadde i sitt innlegg i dag, slik at vi kan få konsentrert oss om å få samlende gode flertallsløsninger om å gjøre noe, istedenfor det alternativet som Fremskrittspartiet av og til har valgt, nemlig demonstrasjonsløsninger som ikke fører noe sted hen?
Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-12-03:
Justiskomiteen bruker hvert år mye tid på behandling av det fremlagte budsjettet. Vi tar til i begynnelsen av oktober, og vi har budsjettdebatt i begynnelsen av desember. Vi går inn på hver eneste budsjettpost, og vi gjør et grundig arbeid, slik at vi innestår for helheten. Det regnes som en merkbar kursendring politisk hvis man klarer å flytte på beløp i størrelsesorden 150 mill. kr – det var vel omtrent det man ved budsjettforliket i fjor flyttet om på i justissektoren. I år har rammene blitt fastsatt med et annet flertall. Men vi får rammene to uker før avgivelse av innstillingen, så vi legger også da mye arbeid i å slåss om de smulene som vi får til fordeling. I sterk kontrast til dette står den praksisen som har utviklet seg med at det blir fremlagt et salderingsbudsjett for det inneværende år helt på tampen av stortingssesjonen. Dette er ikke et spesielt problem for justiskomiteen, det er et problem for alle Stortingets komiteer. I år sies det at det for de ulike departementer nå foreligger omdisponeringer i størrelsesorden et par milliarder kroner for inneværende år. Når vi ser det i lys av de budsjettendringene som man ved budsjettforlikene klarer å få til, så reiser det et grunnleggende spørsmål omkring demokratiet. Vi foretar da på tampen av hvert budsjettår flytting av store beløp nesten uten debatt, nesten uten tidsbruk. Og mitt spørsmål til justisministeren er: Kan vi f.eks. neste år forsøke å få til at salderingsproposisjonen for inneværende år på justissektoren kommer to uker tidligere, slik at vi med hensyn til de 200 mill. kr til økte utgifter som ligger inne i nysalderingen i år, kan foreta en litt grundigere behandling – fordi dette er i en slik størrelsesorden at det kan omtales som en politisk kursendring, hvis vi ønsker å se på det?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-12-03:
Jeg er glad for at komiteens leder tok for seg alle de feltene det er enighet om i komiteen når det gjelder bekjempelse av kriminalitet, det være seg voldsproblematikk eller gjengangerproblematikk. Jeg la også merke til at hun la an en helt annen tone i dag enn hun gjorde sist uke under finansdebatten, som hun selv nevnte avslutningsvis. Jeg vil gripe litt fatt i det som ble sagt sist uke. Når det gjelder politiet, innebærer det forslaget som nå ligger inne fra Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, en styrking og en reell økning i forhold til det vi vedtok i fjor høst, og det som skjedde under revidert nasjonalbudsjett i fjor vår. Arbeiderpartiet ønsker et sterkt politi. Det har vi også gjort klart med flertallsmerknaden i innstillingen, som går på at vi også vil sikre det store studentkullet som kommer ut neste år fra Politihøgskolen, arbeid i etaten. Høyre syntes å være godt fornøyd i fjor. Men under finansdebatten gav Kristin Krohn Devold uttrykk for stor bekymring over svekkelsen av budsjettet for politiet. Betyr den styrking som faktisk skjer nå i år, at en allikevel ikke var så fornøyd i fjor? Et annet punkt gjelder det primære opplegget Høyre har til budsjett, der det også er en tendens til å svekke en del velferdstilbud i samfunnet ellers. Det bekymrer meg i forhold til helheten. Derfor blir neste spørsmål til Kristin Krohn Devold om hun ikke ser forbindelsen mellom velferdsordninger og fellesskapstilbud og et trygt samfunn når det gjelder å legge et grunnlag for å forebygge kriminalitet. Ser ikke Kristin Krohn Devold denne sammenhengen?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-12-03:
Dette kunne ha vært grunnlag for en hel dags debatt, og jeg vil ikke rekke å svare på det i et replikksvar. Vi vet at det er store forskjeller mellom flertallet på Stortinget og Fremskrittspartiet når det gjelder å ta ansvar for flyktninger, asylsøkere og de som er på flukt fra forfølgelse med fare for eget liv. Det er ingen uenighet mellom oss og Regjeringen og myndighetene når det gjelder hvordan man tar ansvar for dem som kommer som flyktninger og asylsøkere til Norge, og hvordan vi behandler dem som faktisk er reelle asylsøkere med sikte på eventuelt opphold på grunn av forfølgelse, eller det kan dreie seg om tilfeller av opphold på humanitært grunnlag på grunn av barn. Når det gjelder antallet, er det noe vi aldri kan fastslå på forhånd, fordi vi vet at situasjonen forandrer seg. I vår mottok vi bl.a. en god del kosovoalbanere på grunn av krigssituasjonen i landet deres. Vi mener det var riktig, men det er klart at det setter vårt forvaltningsapparat på en sterk prøve. Og vi har hatt kritiske merknader til hvordan Regjeringen håndterer og samordner innsatsen i forhold til å behandle asylsøknader og sikre at en får til en effektiv integrering ute i lokalsamfunnet. Når det gjelder spørsmålet om klagenemnd, mener vi at den blir opprettet først og fremst for å styrke rettssikkerheten og unngå at en får politisk behandling av enkeltsøknader.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-12-03:
Jeg nevnte i mitt hovedinnlegg at organisert kriminalitet også hadde fått fotfeste her i Norge, og at vi har behandlet en del virkemidler knyttet til å bekjempe organisert kriminalitet, økt mulighet for økonomisk inndragning, mer effektive metoder for politiet og økt internasjonalt samarbeid. Situasjonen i Sverige er tydeligvis en helt annen. Der beskrives det alvorlig, omfattende kriminalitet blant personer knyttet til det nynazistiske miljøet og MC-miljøet. De kommer med trusler og begår kriminelle handlinger i et forsøk på å lamme deler av rettssystemet, noe som direkte truer demokratiet, slik det ble sagt direkte i et program i svensk TV i går. Det skjer altså i vårt naboland. Jeg vet vi venter på en sak knyttet til sikkerhet for polititjenestemenn og anonyme vitner, men kunne statsråden komme med noen refleksjoner om slik aktivitet som vi nå får beskrevet som svært alvorlig i Sverige, knyttet opp mot norske forhold. Har vi en god nok beredskap? Har vi en god oversikt over tilsvarende aktiviteter her, slik at vi ikke plutselig vil stå i den situasjon at vi ser en økning i kriminelle handlinger à la det som vi nå observerer i Sverige, og som er svært alvorlig?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Arbeiderpartiet går som kjent inn i budsjettforlik for å skape trygghet for folk flest. Jeg hengte meg opp i uttrykket til Bjørnstad: «folk flest». Nå er det slik at Arbeiderpartiet sammen med sentrumspartiene innfører ordninger som ikke er for folk flest. De er med på å opprette særskilte organer som skal ivareta asylsøkere og utlendinger som søker opphold i landet på(Stang) såkalt humanitært grunnlag. Partiene oppretter en klagenemnd for utlendinger med en foreløpig kostnadsramme på 30 mill. kr i år 2000. Regjeringspartiene og Arbeiderpartiet vil tvinge norske kommuner til å ta imot 8 000 flyktninger neste år, og det er en økning på 1 000 fra i år. Kan Bjørnstad fortelle det norske folk – og spesielt Arbeiderpartiets velgere – hvor langt man ønsker å gå i sine prioriteringer på disse områder? Og hva skal det gå på bekostning av? Sannsynligvis blir det de eldre, syke og pleietrengende i landet som må betale. (Stang)
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Det er mer og mer tydelig at sentrumsregjeringen i dette budsjettet for justissektoren markerer sin iver etter økte avgifter og gebyrer også på dette området. Min påstand er at sentrumsregjeringen ikke eier magemål. Fra nyttår foreslår Regjeringen å øke rettsgebyrene med hele 13,2 pst. – fra 530 kr til 600 kr. Dette innebærer at man må ut med 70 kr mer når man eksempelvis skal fornye passet. Når man kjøper bolig, vil tinglysing av skjøte og pantobligasjon koste 245 kr mer bare i gebyrer. Alle søksmål ved herreds- eller byrettene, f.eks. om en tvist i forbindelse med kjøp og salg av bolig, blir 420 kr dyrere. Dersom et dødsbo havner i skifteretten, vil gebyret til retten øke med 1 750 kr. Disse gebyrøkningene vil gi rettsvesenet 145 mill. kr i økte inntekter neste år. Det virkelig graverende ved forslaget er at de økte gebyrinntektene i hovedsak skal dekke økte dommerlønninger og økt advokatsalær. Konsekvensene vil være at enda flere nordmenn vil kvie seg for å gå rettens vei når de føler seg urettmessig behandlet. Økte gebyrer til rettsapparatet er derfor et av de mest umoralske vedtak sentrumsregjeringen har foretatt i denne sammenheng, men jeg går ut fra at Kristelig Folkeparti ikke er enig i dette, selv om det er umoral det her er snakk om.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Det ligger inne en økning på 7,7 pst. for justissektoren i forhold til inneværende år, med en totalramme på nærmere 10,8 milliarder kr for år 2000. Selv om politiet, domstolene og rettsvesenet styrkes, styrkes også deler av byråkratiet vesentlig med flere mennesker engasjert i den offentlige justissektor. Fremskrittspartiet har med stor skepsis gått inn på de enkelte kapitler som styrker byråkratiet, og omprioritert midler til funksjonelle områder for å styrke påtalemyndigheten, den utøvende myndighet og den dømmende myndighet. Fremskrittspartiet mener at Kosovo-krisen ikke kan være et delargument for å øke utgiftene i Justisdepartementet med 10 mill. kr. Isteden ønsker vi at midlene skal gå til samfunnsnyttige organisasjoner, som Norsk Narkotikapolitiforening, som har som hovedmål å bekjempe narkotikamisbruket, spesielt blant den yngre del av befolkningen. Vi vil også styrke budsjettet for lagmannsrettene og herreds- og byrettene, mer enn Regjeringens forslag. Det vil føre til kortere saksbehandlingstid og dermed bedre kontinuitet i domstolenes dømmende virksomhet. Vi ønsker videre en raskere utbyggingstakt når det gjelder nye fengsler i Fengselsvesenet. Jeg vil minne om at Stortinget har vedtatt at det skal bygges et nytt fengsel i østlandsområdet, i Østfold. Dessverre går denne prosessen meget tregt. Og vi beklager departementets begrunnelse, at man følger normal byggesaksgang. Etter Fremskrittspartiets mening haster det med en rask igangsettelse av byggeprosjektet for å få dette fengselet ferdig. Det er en vesentlig forskjell mellom prioriteringene til regjeringspartiene og deres nye budsjettvenner fra Arbeiderpartiet kontra Fremskrittspartiet. Det norske folk bør merke seg at disse fra år 2000 vil opprette en utlendingsnemnd til en foreløpig kostnad på 30 mill. kr årlig. Nemnden er tenkt opprettet som en klageinstans for asylsøkere og øvrige utlendinger og gir dermed disse et særlig rettsvern i Kongeriket Norge, som norske statsborgere ikke har. Denne nemnden blir svært ressurskrevende når det skal opprettes en direktørstilling, 16 nemndmedlemmer og et sekretariat. Videre blir advokater, tolker og nemndmedlemmer engasjert med uante kostnader på sikt. Utlendingsnemnda vil faktisk bestå av 101 årsverk samt hele 600 nemndmedlemmer, som skal oppnevnes for fire år av gangen, altså en permanent ordning. En slik ordning, sammen med øvrige spesialordninger, fører til at det blir grobunn for rasisme når man innfører spesielle rettigheter for utlendinger og fremmedkulturelle.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Fremskrittspartiet var selvfølgelig ikke fornøyd med fjorårets politibudsjett. Det var bl.a. derfor man senere på året kom med et forslag om tilleggsbevilgninger. Fremskrittspartiet hadde også i fjor vesentlige økninger i forhold til Regjeringens opprinnelige forslag på flere hundre millioner kroner til politiet og nye politistillinger. Vårt forslag ble nedstemt i finansdebatten. Vi måtte da selvfølgelig stemme på det nest beste forslaget, og det var det endrede forslaget fra de tre regjeringspartiene, som tross alt var 100 mill. kr bedre på politibudsjettet enn forslaget fra Arbeiderpartiet. Det var det som skjedde i fjor. Årets budsjett er for dårlig. Prosentvis ser det ut som det er en vesentlig økning, men mye av dette er øremerkede midler til gjennomføringen av Schengen-avtalen, som regjeringspartiene i utgangspunktet for øvrig var imot, og resten er til økt lønn til eksisterende politistillinger som ble vedtatt i revidert budsjett i fjor. Det er godt mulig at skolefritidsordninger er fornuftig for foreldre som ønsker å plassere barna et sted kl. 8 og hente dem når de drar hjem fra jobb kl. 16. Det er godt mulig at ungdomsklubber kan være trivelige oppholdssteder for ungdom. Men det er ingen tvil om at de mest målrettede virkemidlene for å forebygge kriminalitet, er de rent kriminalpolitiske virkemidlene. Når vi styrker politiet, er det ikke bare for at politiet skal ta kriminelle i ettertid. Det er også for å gjøre det vanskelig for ungdom å gli inn på en kriminell løpebane.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Jeg takker for den konstruktive replikken. Fremskrittspartiets forslag i Stortinget er selvfølgelig ikke på noen områder ment å være demonstrasjonsforslag. Vi setter fram forslag som vi er ganske sikre på vil redusere kriminaliteten dersom de blir vedtatt, og som vi derfor har et håp om at andre partier skal slutte seg til. Men selv om våre forslag ikke alltid blir vedtatt, hender det at komiteen samler seg om en eller annen løsning som ligger i den samme retningen, og som er en forbedring i forhold til dagens situasjon, og jeg vil selvfølgelig være svært glad om det skjer også ved senere anledninger. Når det gjelder den saken med disse truslene som jeg nevnte i mitt innlegg – jeg håper justisministeren la merke til mitt ønske om at han skal ta kontakt med Grimstad politikammer og hjelpe til slik at vi kan gi tilstrekkelig vakthold for denne familien – illustrerer den også en del andre ting hvor komiteen har vært samlet. Eksempelvis skriver Agderposten i dag at den ene personen som ble varetektsfengslet, fikk en dom i september for grov legemsbeskadigelse under særdeles skjerpende omstendigheter og forsøk på frihetsberøvelse. Men så opplyser avisen at til tross for at dommen er tre måneder gammel, har ikke Oslo-politiet klart å få den forkynt for mannen. Komiteen har en enstemmig merknad om at dommen skal begynne å gjelde fra det tidspunktet den avsies, slik at politiet slipper å løpe rundt og lete etter folk for å forkynne en dom. Jeg tror det vil være et meget viktig skritt i riktig retning om man får nødvendige lovendringer på dette området. Men rent personlig – også fordi Fremskrittspartiet går lenger, det er riktig – mener jeg jo at en person som får en dom, umiddelbart skal settes i varetekt, og deretter, når dommen er rettskraftig, overføres til alminnelig soning, slik at en ikke har anledning til å gjemme seg vekk på denne måten.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Ja, jeg husker utmerket godt spørsmålet fra representanten Hove i fjor. Jeg synes den formuleringen som ble brukt av flertallet, gikk noe langt i retning av å be om spesielle typer tiltak, og det er grunnen til at jeg under tvil ikke kunne godta den. Men mitt syn er det samme som jeg gav uttrykk for i fjor. Med så mye kriminalitet begått av personer med utenlandsk bakgrunn, er det nyttig for politiet å ha en del polititjenestemenn med spesielle kunnskaper om deres måte å tenke på og om den kulturen de kommer fra. Det kan man etter min mening oppnå på følgende måte: Politiet har jo en spesiell måte å oppta studenter på. Til syvende og sist blir det avgjort gjennom et intervju. Man vurderer så den enkelte søkers personlige kvalifikasjoner og kvaliteter og personlige bakgrunn og gjør seg opp en helhetsvurdering av søkeren. I en slik helhetsvurdering vil det etter min mening telle positivt at søkeren har en bakgrunn som gjør at han mestrer et språk som andre søkere ikke mestrer, og at han har spesiell innsikt i et miljø som andre søkere ikke har spesiell innsikt i. På den måten kan man få rekruttert flere med fjernkulturell bakgrunn uten å innføre noen form for kvoteringsordninger.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 1999-12-03:
Justisministeren sa i sitt innlegg at det viktigste for denne regjeringen er å sikre trygghet for liv og helse. Så langt kan man vel konstatere at Regjeringen har mislyktes. Når forretningsfolk gir etter for pengeutpressing fordi man ikke er sikre på at politiet kan gi den nødvendige beskyttelsen mot jugoslaviske torpedoer, føler ikke folk seg trygge. Når en forretningsmann i Grimstad må gå i dekning fordi det lokale politikammer sier at det ikke har ressurser til å garantere døgnkontinuerlig vakt, men må begrense vaktholdet rundt boligen til å kjøre runder på nattetid med politibilen, føler ikke folk seg trygge. Og hvordan kan vi føle oss trygge når Oslo-politiet sier at det er umulig å rykke ut på et oppdrag for å hjelpe en person som er i nød, å drive med aktivt spaningsarbeid, fordi 1 ½ time er for liten tid til forberedelser? Jeg har bare dette enkle spørsmålet til justisministeren, og han kan lett gi meg et svar som jeg blir svært fornøyd med: I denne ene store, men samtidig lille saken i den forstand at det er en enkeltsak, men den er stor og alvorlig for dem det angår, kan justisministeren garantere at Grimstad-politiet nå kan bruke alle de økonomiske midlene som er nødvendig for å sikre liv og helse til denne forretningsmannen, hans familie og hans arbeidskamerater, uten å få kritikk for budsjettoverskridelser? Jeg venter bare på et enkelt, lite ja.