Trond Helleland (Høyre), 2015-11-16:
Jeg er glad for at et bredt flertall i Stortinget ønsker å behandle denne saken umiddelbart. Det er viktig. Vi står overfor en situasjon der stadig flere flyktninger og migranter krysser vår Schengen-grense i nord og søker asyl i Norge. Mange av dem som kommer fra Russland over Storskog, har ikke behov for beskyttelse og belaster det norske systemet unødig. Derfor har regjeringen fremmet forslag til lovendringer som vil bidra til både å få kontroll med situasjonen og å sikre de grunnleggende prinsippene i asylinstituttet. Endringene vi behandler i dag, og det faktum at vi nå gjennomfører en hastebehandling, markerer alvoret i situasjonen og utviklingen vi har sett i antall nye asylsøkere fra sommeren og fram til i dag. I dag ble det klart at det passerte 2 502 asylsøkere over grensen til Norge i forrige uke. Det var nok en ny rekord. Fra og med juli har vi hver måned sett nær en dobling av antall migranter til Norge. Dette får selvsagt direkte virkning for norsk politikk. I 2015 betyr det at vi totalt vil ta imot mer enn tre ganger så mange asylsøkere som vi anslo da statsbudsjettet ble vedtatt i fjor høst – dette ut fra en moderat prognose. Antallet kan komme til å stige ytterligere. For 2016 betyr det også en stor endring sammenlignet med alle planer regjeringen jobbet med da arbeidet med statsbudsjettet for 2016 ble sluttført. På grunn av den raske utviklingen har vi derfor fått til behandling et tilleggsnummer til statsbudsjettet med nødvendige omprioriteringer for neste år. Vi skal aldri glemme bakgrunnen for at mange mennesker er på flukt. Det er krig og ufred i mange land i verden. De som har krav på beskyttelse, skal få det, og de som etter grundig vurdering får komme til Norge, enten midlertidig eller permanent, skal vi behandle skikkelig. Men det er samtidig slik at ingen er tjent med et asylinstitutt som ikke fungerer. Når antall mennesker som kommer over grensen til Norge, over kort tid mangedobles, settes asylinstituttet i fare for kollaps. Vi vil raskt havne i en situasjon der vi ikke klarer å håndtere pågangen, med de følger dette har – for dem som kommer: ventetid og usikkerhet knyttet til hva som vil skje, for systemet: vanskeligheter med avklaring av beskyttelsesbehov og med å sikre god nok kapasitet i mottakssituasjonen, og for oss alle: tillit til at måten asylpolitikken er tilrettelagt på, svarer godt til både nasjonale mål og internasjonale forpliktelser. Særlig er situasjonen på Storskog i Finnmark krevende. Antall asylsøkere som ankommer, er stigende, og det er en kjensgjerning at mange av dem som krysser grensen, ikke trenger beskyttelse. Å bruke tid og ressurser på å behandle grunnløse søknader uthuler asylinstituttet og stjeler kapasitet. Endringene vi behandler i dag, er derfor særlig rettet inn mot utfordringene i Finnmark. Utviklingen på Storskog har skjedd raskt, og det er avgjørende å ta grep for å sikre at vi har de verktøy vi trenger for å få kontroll med situasjonen. I praksis innebærer dette at vi først og fremst vil styrke muligheten til ikke å realitetsbehandle asylsøknader fra personer som har hatt opphold i Russland, slik at vi raskt skal kunne returnere dem som kommer. Asylsøkere som kommer til Norge via Storskog, har ID-dokumenter, noe som kreves for å passere den russiske grensestasjonen. Alle har dessuten en eller annen form for oppholdsgrunnlag i Russland, f.eks. innreisevisum, turistvisum, midlertidig asyl, studentvisum eller varig oppholdstillatelse. En del har også dobbelt statsborgerskap, herunder russisk. Flertallet av dem som krysser grensen, flykter ikke fra borgerkrig og forfølgelse. Tidlig i høst utgjorde syrerne majoriteten. Nå ser vi at langt over halvparten av dem som kommer, er fra andre land, som Afghanistan og Pakistan. En stor andel er enslige unge menn. Det er grunn til å tro at en betydelig del av den siste gruppen ikke oppfyller krav til å få beskyttelse i Norge. Det krever imidlertid stor saksbehandlingskapasitet hos utlendingsmyndighetene å realitetsbehandle hver asylsøknad, selv om søkerne gjennomgående har kjent identitet. I tillegg kommer eventuelle klager til utlendingsnemnda, UNE – omgjøringsanmodninger og mulige rettssaker. Også dette beslaglegger store ressurser og gjør det krevende å få returnert søkerne. For å få full effekt av endringene som gjøres, vil vi instruere UDI om hvordan reglene skal praktiseres i Russland-sakene. Det vil imidlertid ha liten effekt hvis UNE utvikler en annen praksis i disse sakene. Tilsvarende utfordringer vil vi kunne få på andre områder etter hvert. Regjeringen har derfor vurdert det slik at vi nå må innføre samme instruksjonsadgang overfor UNE som overfor UDI. Dette er den andre lovendringen som ligger til behandling. Det foreslås flere endringer i utlendingslovens kapittel 12 om tvangsmidler for å sikre at utlendingen er tilgjengelig og ikke forsvinner før det er fattet en avgjørelse. Dette vil også legge til rette for rask retur dersom søknaden nektes realitetsbehandlet. Planen er at lovene skal tre i kraft allerede denne uken. Norge skal fortsatt være et land der mennesker som er forfulgt, utsatt for krig og vold eller som risikerer livet der de kommer fra, kan søke nødhavn. Men nettopp fordi det er så viktig å kunne ta vare på dem som virkelig trenger asyl her, er det avgjørende at vi sier klart fra om at vi ikke aksepterer misbruk av denne livsviktige ordningen. Norge og Europa er inne i en vanskelig tid. Vi føler i dag med våre franske søstre og brødre. Vi føler også med de mange millionene som er på flukt i Syria eller i andre deler av verden. Vi skal hjelpe dem som trenger det, i nærområdene, og dem som har et reelt beskyttelsesbehov. For å få til dette må vi være tydelige på én ting: Nå er det de som har flyktet fra krig og nød, vi skal hjelpe, ikke folk som har hatt opphold i trygge tredjeland i årevis, og som nå ønsker å søke lykken i Norge. Jeg håper Stortinget i dag kan samle seg bak disse lovendringene og sende et klart og tydelig signal: Vi skal hjelpe dem som har et beskyttelsesbehov, og returnere dem som ikke har det, raskt. Så vil jeg si at jeg er en smule forvirret over de endringsforslagene som ble presentert av representanten Gahr Støre, for det ligger et forslag i hvert fall på min plass der en snakker om en evaluering etter ett år, mens representanten Gahr Støre snakket om et forslag som – jeg vet heller ikke om det ble fremmet – skulle bety at vi skulle ha en midlertidighet i to år. Det hadde vært fint under debatten å få oppklart hva som egentlig var forslagene. Det var også nevnt seks andre forslag. Jeg vil gjerne at det blir brakt litt orden i hva som egentlig er forslagene, slik at vi kan vurdere dem fortløpende.