Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2014-12-01:
Finanskomiteens leder, Hans Olav Syversen, hadde funnet inspirasjon i gårsdagens salmesang på NRK. Da kan det selvfølgelig være fristende å sitere fra en av de gamle salmeslagerne: «Hver gledesstund du fikk på jord, betales må med sorg.» Så håper jeg selvfølgelig ikke at det er representativt for tilnærmingen til budsjettene fremover. Jeg er glad for enigheten mellom samarbeidspartiene. Sammen har vi funnet løsninger som ivaretar verdier og prioriteringer til alle de fire partiene. Regjeringens budsjettforslag inneholdt klare satsinger på kunnskap, samferdsel, justissektoren og helse og omsorg. Dette er opprettholdt og til dels forsterket i budsjettenigheten. Det gir en historisk satsing på vei og bane. For første gang på flere tiår reduseres etterslepet i vedlikeholdet av riksveinettet. Vi får mer synlig politi, vi bygger nye fengselsplasser, og vi leier soningsplasser i andre land. Og vi skaper pasientenes helsetjeneste. Vi øker pasientbehandlingen, vi løfter rus og psykiatri, og ikke minst fornyer vi helsetjenesten både ved å ta i bruk mer av den ledige kapasiteten i offentlig og privat helsevesen og ved å innføre fritt behandlingsvalg. Samarbeidspartiene fikk igjennom mange av sine krav i avtalen de inngikk med regjeringen. Samtidig har stortingsbehandlingen gitt Stortinget reell mulighet til å sette sitt preg på det endelige budsjettet. Det har ikke vært tilfellet de siste åtte rød-grønne årene, da budsjettene i realiteten var bestemt ved fremleggelse i Stortinget. Behandlingen i Stortinget har også vist oss klare alternativer: regjeringens forslag om lavere skatter og avgifter for å legge til rette for omstilling av næringslivet eller Arbeiderpartiets budsjett, med en kraftig økning i skatte- og avgiftsnivået i en situasjon med økende usikkerhet i norsk økonomi. Det er nå flertall for et godt budsjett for 2015. Det trenger vi i en situasjon der norsk økonomi igjen møter utfordringer. Mange land i euroområdet sliter fortsatt med lav økonomisk aktivitet og høy ledighet etter finanskrisen. Det berører også oss. Det har likevel gått ganske bra i norsk økonomi. Sysselsettingen vokser, og arbeidsledigheten er lav. Veksten i fastlandsøkonomien fortsatte i tredje kvartal i år, og i et litt høyere tempo enn vi la til grunn i nasjonalbudsjettet for 2015. Samtidig blir utfordringene tydeligere. Vi har lenge visst at medvinden fra oljesektoren etter hvert ville snu. Nå er vi der. I budsjettet anslår vi en klar nedgang i oljeinvesteringene allerede neste år. Nivået kan likevel bli høyere enn i 2012 og kanskje gå litt opp igjen de påfølgende årene. Usikkerheten har imidlertid økt de siste månedene. Oljeprisen har falt, nedgangen har fortsatt, og prisen er etter møtet i OPEC på torsdag nå under 70 dollar per fat. Fallet i oljeprisen til dagens nivå reduserer Norges inntekter med over 70 mrd. kr neste år. Mye av tapet bæres av staten. Lavere oljepris kan imidlertid også føre til at etterspørselen fra petroleumsnæringen avtar raskere enn anslått. Vi vet at det vil kreve omstillinger. Selv om kronen har svekket seg de siste to årene, er kostnadsnivået i Norge fortsatt høyt. Det vil gjøre det vanskeligere for oss å hevde oss i nye markeder med tøffere konkurranse. Vårt svar på denne utfordringen er å støtte opp under arbeidstilbud og produktivitet. Budsjettet vi diskuterer i dag, gjør nettopp det. Regjeringen satser på å styrke arbeidslinjen og på investeringer i kunnskap og samferdsel. Det er med på å legge til rette for vekst i økonomien. Budsjettet stimulerer etterspørselen etter varer, tjenester og arbeidskraft også på kort sikt. Derfor er jeg tilfreds med at det er flertall for store deler av regjeringens forslag til skatte- og avgiftslettelser. Situasjonen i økonomien tilsier at nye, store skatteregninger for bedrifter og enkeltpersoner er feil medisin. I tillegg til et godt budsjett har vi andre buffere hvis utviklingen på kort sikt blir svakere. Pensjonsfondet skjermer budsjettet fra svingninger i bl.a. oljeprisen. Pengepolitikken kan reagere raskt når utsiktene for økonomien endres. Vi har også erfaring for at valutakursen kan påvirkes av ny informasjon om de økonomiske utsiktene. Dette har vi også sett de siste par månedene, da kronen gjennomgående har svekket seg. Dette er et eksempel på at markedene kan dempe de støtene vi utsettes for. Bankene er blitt mer solide de siste årene. Da kan de også lettere møte uforutsette hendelser. De tilpasninger som bedrifter, husholdninger og arbeidstakere gjør i markedene, er de viktigste forsvarslinjene vi har. Vi kan likevel ikke utelukke at det kan bli riktig med aktive tiltak fra vår side senere. Regjeringen følger derfor utviklingen nøye. I budsjettet foreslår vi å øke bruken av oljepenger med 17 mrd. kr. Opposisjonen er bekymret for at regjeringen bruker for mye oljepenger. Arbeiderpartiet legger opp til å øke bruken av oljeinntekter med 15 mrd. kr, mot våre 17 mrd. kr. Denne forskjellen er med respekt å melde svært liten og har nok større retorisk enn reell økonomisk effekt. Forskjellen, derimot, handler om hvordan vi bruker pengene. La meg minne om intensjonen da handlingsregelen ble innført. Da skulle man primært bruke oljepenger i økonomien på vekstfremmende tiltak, på skattelettelser, på investeringer i infrastruktur, forskning og utdanning. Det gjør denne regjeringen. Utgiftsveksten sier noe om finansieringsbehovet fremover, og den er langt sterkere i Arbeiderpartiets budsjett, der det er forslag som vil kreve at mer arbeidskraft må flyttes fra konkurranseutsatt sektor til en enda større, oljefinansiert offentlig sektor. Det er ikke noe Norge trenger i dagens situasjon. I en tid hvor vi står foran store omstillinger, er det viktig å legge mer vekt på hvordan pengene brukes. Ikke minst har skattesystemet mye å si for hvordan folk flest og norsk næringsliv bruker sine krefter. Endringene som regjeringen foreslår i formuesskatten, vil stimulere til økt sparing. De vil vri norsk kapital fra eiendom mot arbeidsplasser og styrke norske gründeres og eieres mulighet til å satse. Til neste år vil også færre personer betale toppskatt, fordi innslagspunktet økes, og det vil gjøre arbeid mer lønnsomt. Vi er også opptatt av å redusere skatter og avgifter for den alminnelige mann og kvinne i gata, rett og slett fordi det er riktig å la folk få beholde mer av egne inntekter. Økt minstefradrag for lønn, trygd og pensjon vil bety at folk flest får mer å rutte med. Studenter og andre med lav arbeidsinntekt vil ha glede av at frikortgrensen økes til 50 000 kr. Lettelser i bilavgiftene er også noe vanlige folk vil nyte godt av, mens lavere avgifter på lastebiler vil være et viktig bidrag til transportnæringens konkurransekraft. I enigheten med Venstre og Kristelig Folkeparti tar vi et nytt skritt i retning av grønne skatter. Det blir bl.a. billigere å kjøpe miljøvennlig bil og fylle grønt på tanken neste år. Samtidig må vi erkjenne at anslagene for statens inntekter fra miljøavgifter er usikre, særlig fra helt nye avgifter, og kanskje særlig i innføringsåret. Som jeg tidligere har skrevet i svar på budsjettspørsmål fra Venstre og Kristelig Folkeparti, er det vanskelig å anslå hvor mye omsetningen av bæreposer vil reduseres som følge av at prisen øker. Jeg vil derfor legge vekt på å utforme avgiften enkelt, slik at den ikke skaper unødige vanskeligheter for næringen eller privatpersoner. Jeg vil orientere Stortinget om avgiften i revidert nasjonalbudsjett. Det er flertall for 5,2 mrd. kr i skatte- og avgiftslettelser. Med det blir de samlede lettelsene siden denne regjeringen overtok, på 12,5 mrd. kr. For oss er skatte- og avgiftspolitikken en viktig del av arbeidet med å øke konkurransekraften for norske arbeidsplasser. Vi har startet det arbeidet vi lovet velgerne. Vi dreier innsatsen mot tiltak som støtter opp under omstilling, vekst og effektiv ressursbruk. Vi senker skatter og avgifter, og vi styrker innsatsen overfor dem som trenger det mest, uavhengig av om de mottar trygd eller er i arbeid. Vi løfter frem samferdsel, helse, justis, utdanning og forskning. Slik ruster vi Norge for fremtiden.