Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2002-12-10:
Budsjettinnstillingen fra utenrikskomiteen bygger på den ramme som Stortinget vedtok den 2. desember i år, og den totale utgiftsrammen på Utenriksdepartementets budsjett er da på 16,9 milliarder kr. Dette er 155 mill. kr lavere enn det som var det opprinnelige forslaget fra Regjeringen. Den reduserte rammen er en konsekvens av den budsjettavtalen som ble inngått mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Arbeiderpartiets alternative opplegg i finansinnstillingen ville gitt 28 mill. kr mer i bevilgning på Utenriksdepartementets budsjett enn det som Regjeringen opprinnelig foreslo, og det ville gitt hele 83 mill. kr mer enn det som nå er den fastlagte rammen. Arbeiderpartiet må likevel konstatere at det ikke var flertall for en økning i budsjettet, slik vi forslo. Vi har derfor sluttet oss til den reduserte rammen. Det er bred enighet om viktige deler av norsk utenrikspolitikk. Det viser også denne innstillingen. Arbeiderpartiet er fornøyd med at bistandsbudsjettet øker med 856 mill. kr. Denne regjeringen viderefører dermed Arbeiderpartiets økninger av bistandsbudsjettet de siste årene. Det er gledelig at Høyre nå for andre år på rad er med på å øke bistandsbudsjettet i regjeringsposisjon. Det viser at det nå er enda bredere flertall for utviklingspolitikken. Bare Fremskrittspartiet har fortsatt et eget budsjettopplegg som avviker dramatisk fra resten av stortingsflertallet. Når det gjelder prioriteringene innenfor bistandsbudsjettet, er det stort sett enighet om innsatsområdene som Regjeringen har angitt. Jeg vil her vise til komiteens felles merknad i innstillingen hvor man ber departementet arbeide videre med hvordan bistandsbudsjettet kan settes opp på en måte som gjør at en kan få best mulig innsyn i prioriteringene som gjøres, og resultater av innsatsen. Når det gjelder utenriksstasjonene, legger Regjeringen opp til relativt mange omlegginger av norsk utenriksrepresentasjon i budsjettet for neste år. I noen av områdene som blir berørt, er det klare norske politiske og økonomiske interesser. Arbeiderpartiet er derfor fornøyd med at en enstemmig komite i innstillingen mener det er viktig å opprettholde en omfattende norsk representasjon i utlandet. Komiteen mener også at det på dette området er nødvendig med en løpende vurdering av omlegginger. Det har vært lang praksis at denne type spørsmål overlates til Regjeringen. På grunn av relativt store omlegginger ber likevel komiteen i innstillingen departementet på en egnet måte å komme tilbake med en ny gjennomgang av disse spørsmålene. Regjeringen får da mulighet til å vurdere de innvendinger som er kommet. Slik Arbeiderpartiet ser det, er innvendingene særlig tunge når det gjelder forslaget om nedleggelse av ambassaden i Abu Dhabi i De forente arabiske emirater, på grunn av det store antall norske bedrifter som driver virksomhet i landet, men også på grunn av at den generelle politiske situasjonen i regionen i dag er usikker. Vi er derfor glade for at en enstemmig komite ber om at departementet kommer tilbake med en ny gjennomgang av disse spørsmålene. Selv om det som sagt er bred enighet om viktige deler av norsk utenrikspolitikk, vil jeg likevel gå litt nærmere inn på noen områder hvor Arbeiderpartiet i sitt alternative budsjett la opp til større bevilgninger enn det som ble resultatet av budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Regionbevilgningen til Midtøsten reduseres med ca. 15 mill. kr. Arbeiderpartiet mener den uklare situasjonen i Midtøsten tilsier at bevilgningen i det minste burde vært videreført på dagens nivå. I vårt alternative budsjett økte vi derfor denne posten med 16 mill. kr. Jeg er glad for at et flertall i komiteen mener at man i lys av den fastlåste og uoversiktlige situasjonen i regionen må se bevilgningen til dette formål i sammenheng med bevilgingen til humanitær bistand og menneskerettigheter. Det gir en fleksibilitet i forhold til å kunne øke bevilgningen til Midtøsten dersom det skulle være behov for det. Jeg vil også dvele litt ved bevilgningen til våre nærområder. Høyre har i mange år i opposisjon foreslått en lavere bevilgning til bistand til verdens fattigste utviklingsland, den såkalte ODA-godkjente bistanden, enn det stortingsflertallet har gått inn for. Argumentet for dette har vært at man mener man har spredt midlene for mye, og at man har ønsket en konsentrasjon av bistandspengene. Underforstått: Norge har vært representert altfor mange plasser i verden. Samtidig som Høyre i alle år har anført denne kritikken mot bl.a. Arbeiderpartiet og sentrumspartiene, har de selv tatt til orde for økte bevilgninger til våre nærområder, særlig til Russland. Arbeiderpartiet mener at det må være rom for begge deler. Vi har vist i regjering at dette er mulig. I budsjettet for 2001 f.eks. økte vi bistandsbudsjettet med vel 1,5 milliarder kr, samtidig som vi økte støtten til Sentral- og Øst-Europa med 60 pst. Nå foreslår Regjeringen altså en kraftig reduksjon av bevilgningene til våre nærområder. Først legger Regjeringen fram et budsjettforslag som innebærer en reduksjon på 19 mill. kr i bevilgningen til prosjektsamarbeid med Russland og Øst- og Sentral-Europa i forhold til saldert budsjett for 2002. Deretter reduseres denne posten med ytterligere 30 mill. kr gjennom budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Dette betyr at bevilgningen som skal gå til prosjektsamarbeidet med bl.a. Russland på områder som atomsikkerhet og miljø og helse- og sosialsektoren, reduseres drastisk, med hele 49 mill. kr, i forhold til hva den er for inneværende år. Dette er en snuoperasjon fra Høyres og utenriksministerens side. Det er bra at Høyre har snudd når det gjelder bistand til de fattigste landene, og når det gjelder Norges freds- og forsoningsarbeid. Men det er ikke positivt at Høyre har snudd når det gjelder innsatsen i våre nærområder. Arbeiderpartiet er bekymret for konsekvensen av en så stor reduksjon. Vi mener at det er viktig at aktivitetsnivået på prosjektsamarbeidet holdes oppe på et høyt nivå. Særlig vil vi trekke fram prosjektsamarbeidet innenfor helse- og sosialsektoren som viktig. En enstemmig komite har også understreket at helsesamarbeidet og innsatsen overfor funksjonshemmede i Barentssamarbeidet bør vies spesiell oppmerksomhet. Budsjettavtalen mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet innebærer også at forslaget om 5 mill. kr til FNs arbeid for utbygging av den internasjonale strafferettspleien reverseres. Arbeiderpartiet mener at denne bevilgningen burde vært opprettholdt, i og med at det nå er viktig å vise vilje til å få på plass Den internasjonale straffedomstolen. Når disse punktene er markert fra Arbeiderpartiets side, vil jeg likevel trekke fram det gledelige i at det hersker stor grad av enighet om norsk utenrikspolitikk. Dette er en forutsetning for at lille Norge skal kunne gjøre seg gjeldende internasjonalt. Mange partier har bidratt til dette. Jeg håper at det vil fortsette også neste år. Siden denne debatten holdes på dagen for utdelingen av Nobels fredspris, kan det være passende å minne om at fredsarbeid innebærer å ta i bruk mange forskjellige virkemidler, ofte i kombinasjon. Noen ganger er det nødvendig å bruke makt for at det i det hele tatt skal være mulig å starte et gjenoppbyggingsarbeid etter en krig. Andre ganger er det nødvendig å true med å bruke makt. Det er vel liten tvil om at vi ikke hadde fått de betydelige innrømmelsene fra Saddam Husseins side uten trusler om bruk av makt. Men maktbruk må kombineres med diplomatiske og politiske virkemidler. Det må satses på humanitær bistand, langsiktig bistand, oppbygging av sivilt samfunn, rydding av landminer og ødeleggelse av håndvåpen, som ofte er nødvendig, og på skole, helse og bygging av fagforeninger og politiske partier. Alt dette er nedfelt i norsk utenrikspolitikk og er tallfestet i budsjettet som Stortinget behandler i dag. Det finnes penger til å støtte opp om alle disse elementene i det budsjettet som kommer til å bli vedtatt. Det er en stor styrke for Norge at denne politikken videreføres fra regjering til regjering. Dermed blir de som er avhengige av norsk støtte, eller de som setter sin lit til Norges vilje til å bidra, som f.eks. når det gjelder konflikten på Sri Lanka, ikke avhengige av politiske kastevinder i Norge. Det er kanskje det viktigste å få sagt i forbindelse med behandlingen av denne delen av statsbudsjettet.