Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2008-02-12:
Vedtakene som gjøres av Odelstinget i dag, innebærer at vi nærmer oss slutten på et 30 år langt arbeid med å få på plass en ny og mer moderne straffelov. Initiativet ble tatt i kriminalmeldingen som daværende justisminister Inger Louise Valle la fram i 1978. Den alminnelige delen av ny straffelov ble vedtatt av Stortinget i 2005, og dette er den første av to delproposisjoner om spesiell del av straffeloven. Straffeloven speiler på mange måter samfunnsutviklingen. Det ser vi tydeligst gjennom de to nye kapitlene i den nye straffeloven som Odelstinget vedtar i dag, om folkemord og terror. Der straffeloven av 1902 var preget av sin tidsalder, med kald krig og tradisjonelle militære trusler, har trusselbildet endret seg og er mer knyttet til faren for terror og brutale overgrep mot sivilbefolkningen fra ulike grupperinger. Etter jødeforfølgelsene under annen verdenskrig vedtok FN en folkemordkonvensjon der folkemord erklæres å være en forbrytelse etter folkeretten, enten den er begått i fredstid eller i krigstid. Norge ratifiserte denne i 1949 og har siden sluttet seg til en rekke traktater og konvensjoner som omfatter folkemord. Også disse internasjonale forpliktelsene gjør det påkrevd å fornye straffeloven. Det er derfor svært viktige vedtak som gjøres i dag. De nye straffelovbestemmelsene beskytter grunnleggende verdier, som vern mot forbrytelser mot menneskeheten, vern om Norge som en fri og selvstendig nasjon og vern mot terrorhandlinger. Derfor er jeg også glad for at komiteen i så stor grad slutter opp om lovforslaget fra Regjeringen. På noen punkter er det divergerende syn, men i det store og hele er det konsensus om de nye straffelovbestemmelsene og om at Norge nå skal få på plass regler som oppfyller våre internasjonale forpliktelser på viktige områder. Hanna Arendt advarte etter holocaust om at hvis folkemord er en aktuell mulighet i framtiden, vil ikke noe folk på jorden kunne vite seg sikker på sin fortsatte eksistens uten hjelp og beskyttelse av en internasjonal lov. Kapittel 16 om krigsforbrytelser, folkemord og forbrytelser mot menneskeheten bygger et vern om grunnleggende humane verdier, på tvers av kulturer, landegrenser, religion eller etnisitet. Det 20. århundre har vært vitne til historiens groveste folkemord. Jødeforfølgelsen har jeg nevnt. I Kambodsja ble 2-3 millioner mennesker drept av Røde Khmer-regimet. Bødlene var gjerne unger ned i 11-12 årsalderen. I Rwanda ble om lag en million tutsier og moderate hutuer drept - de fleste i løpet av 100 dager i 1994. Massakren av 8 000 gutter og menn i Srebrenica under krigen i Bosnia i 1995 er det første rettslig anerkjente folkemordet på europeisk jord siden annen verdenskrig. Dette er så grove forbrytelser at verdenssamfunnet har gjort det til en fellesoppgave å sørge for at gjerningsmenn blir forfulgt dersom ikke den enkelte stat selv gjør det. Den direkte foranledningen til de nye straffebestemmelsene vi skal vedta i dag, er Norges ratifisering av Romatraktaten, som førte til opprettelsen av den internasjonale straffedomstolen. I vedtektene slås det fast at det i utgangspunktet er statene selv som skal straffeforfølge disse alvorlige forbrytelsene. Bare der den aktuelle staten ikke kan eller vil, skal den internasjonale straffedomstolen behandle saken. Komiteen er derfor klar på at norsk straffelovgivning bør gjøre det mulig for norske domstoler å straffedømme for de samme forbrytelsene som den internasjonale straffedomstolen kan pådømme. På denne måten hindrer vi at Norge blir en fristat for krigsforbrytelser, folkemord og forbrytelser mot menneskeheten. Disse forbrytelsenes alvorlighetsgrad avspeiles ikke minst ved at de groveste av dem skal kunne straffes med fengsel i inntil 30 år. Komiteen gir også sin støtte til at de nye bestemmelsene skal kunne benyttes på allerede foretatte handlinger, med de avgrensningene og kravene til vilkår som må være oppfylt, og som er lagt til grunn i Regjeringens innstilling til Stortinget. Komiteen anser dermed at utformingen av lovbudene ikke er i strid med Grunnloven § 97. Forslaget om tilbakevirkende kraft har også en bred støtte blant høringsinstansene. Både Røde Kors og Helsingforskomiteen var blant dem som mente at de nye straffebestemmelsene burde få tilbakevirkende kraft, og jeg er glad for at Regjeringen har fulgt opp dette. Flertallet i komiteen støtter også Regjeringen i at bestemmelsene i § 91 og § 96 utformes slik at handlinger som anses som folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og krigsforbrytelser, ikke foreldes dersom de har en strafferamme på 15 år eller mer. Til slutt gir vi vår tilslutning til at det haster å få disse bestemmelsene på plass snarest mulig, og at de derfor skal tre i kraft straks. I boka «En bedre dag i morgen » beskriver den tidligere barnesoldaten Ishmael Beah livet som barnesoldat i Sierra Leone. 300 000 barnesoldater deltar nå aktivt i mer enn 50 konflikter verden over. Ishmael beskriver hvordan han og noen venner er på vei hjem fra en talentkonkurranse da han finner landsbyen sin ødelagt av opprørere og familien drevet på flukt. 12 år gammel begynner han å drive rundt i landet, 13 år gammel tas han opp i hæren. Barnesoldatene er hele tiden dopet ned med forskjellige narkotiske stoffer. Mat og forsyninger skaffes til veie ved å angripe landsbyer og slakte ned sivile med en usedvanlig brutalitet. Som Ishmael selv skriver: «Jeg skjøt dem i føttene og så dem lide en hel dag før jeg endelig skjøt dem i hodet så de skulle slutte å gråte. Før jeg skjøt hver enkelt, så jeg på ham og så hvordan øynene hans gav opp håpet og stivnet før jeg trakk av. De triste øynene irriterte meg. » Men i motsetning til for mange andre barnesoldater tar livet til Ishmael en ny vending: Som femtenåring blir han plukket opp av UNICEF, som sender han til rehabilitering. Slik blir vi kjent med en virkelighet som for oss er brutal og uvirkelig, men som understreker viktigheten av at Norge går foran i kampen mot bruk av barnesoldater. Etter Roma-vedtektene og folkerettslig sedvane er det i dag en aldersgrense på 15 år for å kunne rekruttere og bruke barnesoldater. Norge har imidlertid tatt til orde for at grensen burde være 18 år. Når vi i dag gjør det til en krigsforbrytelse å rekruttere og bruke barn under 18 år til væpnede styrker, vil Norge være blant de aller første landene i verden som vedtar en slik aldersgrense. Med dette vil Norge ytterligere bidra til å utvikle folkeretten på dette området. Da tvillingtårnene falt i New York 11. september 2001, markerte det starten på det som senere har blitt kalt «krigen mot terror ». Mitt besøk hos FN tidligere i høst tydeliggjorde i hvor stor grad dette preger den internasjonale agendaen, og Norge har påtatt seg en rekke internasjonale forpliktelser. Det nye kapitlet i straffeloven inneholder strengere og mer spesialiserte straffebestemmelser mot terrorvirksomhet enn i dag. I likhet med det økende internasjonale fokuset på det nye trusselbildet har også rettsutviklingen i Norge gått i retning av en mer utvidet metodebruk, en mer omfattende kriminalisering og mot strengere strafferamme. Samtidig er det viktig at denne rettsutviklingen ikke begrenser de rettighetene den har til hensikt å beskytte - som ytringsfriheten. Derfor er jeg glad for at justisministeren signaliserer at han nå vil nedsette Metodeutvalget for å etterprøve bruken av metoder og for å sikre at rettssikkerheten er godt nok ivaretatt med dagens regelverk. Norsk straffelovgivning inneholder i dag ikke alminnelige bestemmelser om hvilke forhold det skal legges vekt på ved utmåling av straff. Komiteen ønsker å lovfeste skjerpende og formildende omstendigheter i straffeutmålingen og slik gjøre straffeloven mer informativ og tilgjengelig. Jeg er glad for at et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, SV og Høyre, løfter fram hatkriminalitet som en skjerpende omstendighet. Hatkriminaliteten kjennetegnes ved at en straffbar handling ikke er motivert av noe situasjonsbestemt, men derimot angriper menneskets rett til å bli behandlet likt, uavhengig av overbevisning, utseende, opprinnelse eller seksuelle preferanser. Volden skaper frykt og ikke minst begrensninger i livsutfoldelsen, ikke bare hos dem som er rammet, men hos alle som tilhører den samme gruppen. Det er disse straffbare handlingene flertallet i komiteen her klart sier at det må reageres strengt mot. Historien er full av eksempler på hvor alvorlige utfall hendelser som har sin opprinnelse i hatkriminalitet, kan få. Jødeforfølgelsen, Ku Klux Klans virksomhet eller etnisk rensing er noen eksempler på folkemord og krigsforbrytelser som opprinnelig var hatmotivert. Derfor er jeg sterkt uenig med Fremskrittspartiet når de i sin særmerknad uttaler at hatmotiv ikke skal være skjerpende. Fremskrittspartiets påstand om at de fleste demokratiske rettsstater finner slike forhold irrelevant, er heller ikke riktig. Tvert imot foreligger det flere folkerettslige instrumenter som pålegger statene å gi utsatte minoriteter et vern, og hatmotivasjonen er ansett som straffeskjerpende i de fleste land i den vestlige verden, inkludert USA og Canada. Jeg har lyst til å takke komiteen for godt samarbeid i denne viktige saken. Komiteen har arbeidet grundig og ikke minst hurtig, slik at bestemmelsene om folkemord skal kunne tre i kraft så raskt som mulig. Stadig flere av konfliktene i verden blir utkjempet mellom opprørsgrupper. Vold og overgrep mot kvinner og barn blir satt i system og stadig oftere brukt som våpen. Slike overgrep er ikke bare et anliggende for hver enkelt stat. Som et lite land har vi selv behov for en sterk internasjonal rettsorden - men kanskje aller viktigst: Vi har et betydelig ansvar for å bruke vår kompetanse og våre ressurser til å styrke rettssikkerheten til sivile i konfliktområder og å styrke folkerettens stilling i verdenssamfunnet. Saken vi behandler i dag, må ses som en liten, men like fullt viktig del av dette store bildet.