trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Flåtten (Høyre), 2007-03-09:
Under den forrige regjering ble norsk økonomi gjenreist og arbeidsledigheten brakt nedover. Norsk næringsliv fikk et sterkt oppsving, som fortsatt varer. Den fremste utfordringen vår nå er mangelen på arbeidskraft, i motsetning til situasjonen i 2001, da Stoltenberg I-regjeringen gikk av. Da var arbeidsledigheten høy. Veksten og temperaturen i norsk økonomi har foreløpig vært beskyttet av et kinesisk slør over kostnadene, og av hjelp fra øst når det gjelder situasjonen på arbeidskraftsiden. Men vi har et stort arbeidskraftproblem. Da er det paradoksalt at mens finansministeren sier at hun ligger våken om nettene og tenker på arbeidskrafts- og rekrutteringsproblemene til norsk næringsliv, sover tydeligvis næringsministeren atskillig bedre – kanskje for godt. Situasjonen på arbeidsmarkedet i norsk skipsfart, fiskerier, norsk virksomhet på sokkelen og i annen industri er anstrengt på arbeidskraftsiden. Knappheten i mange næringer er påtrengende. Det er flere ledige stillinger enn arbeidssøkere, og det fører til produksjonsbegrensninger og lønnspress. Ja, det meldes faktisk om mangel på byggematerialer. Dette Dokument nr. 8-forslaget tar opp viktige spørsmål om rekrutteringsproblematikk. Det besvarer næringsministeren med hensvisning til hva arbeidstakerorganisasjonene mener om dette spørsmålet. Visjonene hans for løsninger er ytterligere utvidelse av nettolønnsordninger, subsidiering og ellers restriksjoner. Da Stortinget behandlet skipsfartsmeldingen i forrige periode, mente et stort flertall, Arbeiderpartiet inklusiv, at NIS-registerets fartsområde burde utvides. Flertallet pekte spesielt på at NIS er det eneste registeret i verden som har en avgrensning mot ikke å kunne delta i innenriksfart. Det var naturlig at flertallet den gangen var positivt, og spesielt pekte på en åpning mot norsk sokkel. Hva har endret seg siden den gang? Ikke annet enn at arbeidsmarkedet nå er enda strammere. Da blir det utforståelig at et forsøk på å bedre arbeidskraftsituasjonen i Norge – ikke bare innenfor skipsfarten, for sjøfolk kan jobbe mange steder – møtes med henvisninger til at det er subsidiene som er viktige. Dette er sikkert et godt svar til sjømannsorganisasjonene, men det er ikke noe godt svar på den arbeidskraftsituasjonen vårt land nå står oppe i – verken totalt eller innenfor de forskjellige områder av skipsfart og fiskerier. Det er nærmest blitt slik at ethvert spørsmål til næringsministeren og til posisjonens representanter om maritime strategier besvares med svaret «nettolønnsordninger». Det minner meg stort sett om folkeeventyret «God dag, mann! – Økseskaft».
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2007-03-09:
President! Vi stemte feil!
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
På vegne av representantene Ulf Leirstein, Gjermund Hagesæter, Per-Willy Amundsen og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om opphevelse av lov om eiendomsskatt.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Sakens ordfører har redegjort grundig for hva denne lovendringen består i. På vegne av Arbeiderpartiet vil jeg hilse denne lovendringen velkommen. Passasjerenes rettigheter har ofte vært et aktuelt tema når det har vært problemer med avviklingen av flytrafikken, og samferdselsministeren har stått fremst i rekken blant dem som har hevdet passasjerenes rettigheter. Nå vil Regjeringen styrke rettighetene, og klageordningen gjøres enklere og lettere tilgjengelig for den som vil klage. Utgangspunktet er endringer og planlagte endringer i EØS-avtalen. Men Regjeringen velger også å gå lenger enn forpliktelsene, og det er jeg svært glad for. Lovendringen vi nå ønsker å gi vår tilslutning til, vil gi passasjerene like rettigheter, uavhengig av hvilket flyselskap de reiser med. Ingen selskap kan reservere seg. Dermed blir også konkurransevilkårene for flyselskapene mer rettferdige. Så dette er en fordel både for passasjerene og for flyselskapene. Forslaget innebærer at passasjerer som ikke får det de har krav på fra flyselskapet, kan klage til et uavhengig organ. I tillegg klargjøres Luftfartstilsynets rolle, med utvidet mulighet for å undersøke saker og sette i verk sanksjoner dersom rettigheter ikke innfris. Jeg vil også framheve en annen interessant del av denne saken. Det legges opp til at klageorganet skal kunne utvides til en generell transportklagenemnd, slik at også passasjerer som reiser med tog, buss og båt, får et klageorgan. Det er viktig og vil bidra til å skjerpe transportselskapene. Jeg håper arbeidet med å ta buss og tog og andre transportmidler inn i ordningen går raskt. Jeg er glad for at Regjeringen er offensiv og engasjert når det gjelder passasjerenes rettigheter, og Arbeiderpartiet støtter helhjertet forslagene.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Jeg er svært glad for at justisministeren har engasjert seg i forbindelse med denne loven som vil gi barn et sterkere vern mot seksuelle overgrep. Jeg mener en slik bestemmelse vil gi et viktig signal til samfunnet, til potensielle overgripere og til barn selv om at barns rett til beskyttelse mot seksuelle overgrep tas på alvor. Jeg ønsker likevel å understreke at en bestemmelse mot grooming alene ikke vil løse problemet med at barn lures, lokkes, manipuleres og bearbeides av voksne som planlegger overgrep mot dem. Groominglovgivningen er kun ett av flere virkemidler. Forebyggende arbeid i form av informasjon om seksuelle overgrep til barn, deres foreldre, lærere og andre voksne, som f.eks. oss besteforeldre, er vesentlig, fordi det i dag er svært få barn som forteller om overgrep. Dette har sin bakgrunn i opplevelsen av skyld og skam som ofte knytter seg til det å ha blitt utsatt for overgrep. Jeg synes advokat John Christian Elden har sagt det så riktig: «Mannen med godtepose som så lett kunne oppdages og fryses ut, er byttet ut med den dresskledde herremann med masseutsendelser på nettet der kanskje 10 av 1000 biter på agnet. Det er 10 barn, det. 10 uskyldsrene potensielle ofre. Godteposen hadde nok ikke gitt slik gevinst.» Mange barn med nettilgang kontaktes av voksne, gjerne under falskt navn, falskt kjønn og falsk alder, med det formål å møte barna for å oppnå sin egen seksuelle nytelse. Det har ved flere anledninger blitt dokumentert omfanget og skadevirkninger av seksuelle overgrep, i særlig grad for de misbrukte barna, men også for samfunnet generelt. Vold og overgrep mot barn kan få store konsekvenser. Dette må tas på alvor. Barn er i en særlig sårbar situasjon fordi de er i en utviklings- og læringsfase. I en komplisert virkelighet har barn et klart behov for veiledning og beskyttelse, spesielt der voksne i stedet for å ivareta går over grensen. Denne loven vil gi politiet mulighet til å gå inn i saker på et tidlig tidspunkt, tidligere enn i dag, og gi et signal om at bekjempelse av denne form for kriminalitet mot barn vil gis prioritet. Jeg vil gi honnør til Redd Barna for et utrettelig arbeid for å ha bidratt til at grooming er satt på den politiske dagsordenen. Jeg vil også gi statsråden ros for at han tar barns rettigheter på alvor. Ingenting må være uprøvd. Faremo-utvalget har pekt på en del tiltak som kan iverksettes. Jeg lyttet til statsrådens ord om at det vil han sørge for. Alt må gjøres for å sikre barn en trygg hverdag.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2007-03-20:
Jeg vil komme med noen korte merknader fra Fremskrittspartiet i en sak hvor det egentlig er bred enighet. Men først en liten visitt til foregående taler, som altså kan tenke seg en samlet klagenemnd for transportsektoren, men ikke kan tenke seg et tilsyn for transportsektoren. Forstå det den som kan! Fremskrittspartiet mener det er riktig og viktig at passasjerenes rettigheter i luftfarten styrkes. Fremskrittspartiet mener det er viktig at passasjerenes rettigheter styrkes innenfor alle transportsektorer. Derfor er tiltaket viktig, uavhengig av at det kommer gjennom EU-direktiv. Fremskrittspartiet støtter forslaget. Det legges til rette for nasjonal håndhevelse av flypassasjerers rettigheter som går lenger enn internasjonale forpliktelser. Også det støtter Fremskrittspartiet. Gode forbrukerrettigheter og gode kunderettigheter er viktig for å sikre god balanse mellom leverandører og kunder i velfungerende marked av alle typer. Derfor er det også viktig at det etableres velfungerende tilsynsordninger med virksomme sanksjonsmuligheter. Saken omhandler også lufttrafikktjenester, som etter tidligere vedtak i Stortinget er innlemmet i EØS-avtalen, slik at eneleverandør for lufttrafikktjenester og eneleverandør for flyværtjenester kan utpekes. De er utpekt. EU-direktivet fastsetter likevel at tjenestene skal være kostnadsbasert. Da er det viktig at «noen» fører tilsyn med kostnadene, slik at det opprettholdes kostnadseffektive løsninger. Fremskrittspartiet støtter forslaget om at Luftfartstilsynet får oppgaven med å føre tilsyn med begge forholdene – passasjerrettigheter og avgiftsregler. Gjennom forskrifter til luftfartsloven skal det også etableres et klageorgan for flypassasjerer. Fremskrittspartiet støtter dette. Fremskrittspartiet ønsker et samlet klageorgan for transportsektoren, med henvisning til at Fremskrittspartiet vil bygge ut passasjerrettigheter innenfor hele transportsektoren. Vi fremmer forslag om dette sammen med forslag om en gjennomgående organisering innenfor samferdsel, med et transportdepartement, et transportdirektorat og et transporttilsyn. Endelig har vi merket oss departementets egen påpekning av at det bør gjennomføres en større gjennomgang av hele luftfartsloven. Luftfarten har vært i rivende utvikling i mange år, trafikkøkningen er stor, og produktutviklingen og nyskapingen innenfor næringen er også stor. Skal lovverket holde tritt med denne utviklingen, bør det revideres, ikke bare lappes på. Fremskrittspartiet forutsetter at arbeidet med en oppdatering og ajourføring av luftfartsloven igangsettes. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i saken.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2007-03-20:
I samband med fjorårets aksjonar, som førte til store forseinkingar for flypassasjerane, sette Samferdselsdepartementet straks i gang det lovarbeidet som er grunnlaget for denne saka. Dette viser handlekraft frå Regjeringa i ei sak som er viktig for forbrukarane av flytransport. I tillegg til at det no i samsvar med EU-direktiv m.a. blir gjennomført reglar om normalerstatning, vil Regjeringa opprette ei klagenemnd som alle flyselskap må slutte seg til. Vi i Senterpartiet er glad for den styrkinga av passasjerrettane som denne lovendringa legg opp til.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
En skulle kanskje bare ha forbigått i stillhet den disputten som har vært nå til slutt. Det er litt pussig at Barnas hus blir diskutert. Hvis en tenker seg om, er Barnas hus, hvis loven skal fungere etter intensjonen, egentlig litt unødvendig. Det skal på en måte stoppe det overgrepet som Barnas hus skal bidra til å reparere. Vi vet alle at slik blir det ikke, men det er alle de andre tiltakene i lovverket som er det viktige her. Til det Aspaker sa, at det må gå an å tenke videre: Hva nå? 30. januar, før vi hadde sluttbehandlet loven i komiteen, lå det allerede 18 konkrete punkter fra Faremo-utvalget. De er sendt ut på høring. Jeg synes at i forhold til det lovverket vi nå diskuterer, er det arbeidet som handler om forebygging, det viktige. Barnas hus handler altså i stor grad om repareringsarbeid. Det er viktig, men kanskje ikke det viktigste akkurat i denne saken. Jeg prøvde i mitt første innlegg å gi den forrige regjeringen honnør for dette med filtre. Jeg ønsker for så vidt at slike viktige prinsipielle debatter skal handle mest mulig om å dra lasset sammen. Så kan vi være enig eller uenig i prioriteringen når vi senere kommer til budsjettarbeidet. Den debatten kan vi ta da, mener jeg.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-03-20:
Det er ingen tvil om at vi i dag kan markere en slags milepæl innenfor norsk justisvesen, og at vi på denne måten skal kunne gi barna våre en helt annen trygghet og en helt annen oppfølging. Jeg blir litt forundret når det i denne debatten fra enkelte representanter, bl.a. Olav Gunnar Ballo, nærmest legges ned et forbud mot å tenke det neste skrittet, altså å løfte blikket utover loven. Til og med statsråden var jo inne på at loven er viktig, men så er det alle de andre tingene rundt som må supplere for at vi skal få det systemet som i sum skal bringe oss dit vi ønsker. Når jeg har tatt opp dette med Barnas hus, kan man selvfølgelig si at det er noe Høyre maser om. Men vi hørte i hele fjor at den nåværende regjeringen skulle etablere dette huset. Da justiskomiteen nylig var på reise i Bergen og stilte spørsmål til domstolen i Bergen, hadde de ikke hørt om det arbeidet som skal være så godt i gang, og som domstolen også skal være en sentral bit av, for at vi skal få Barnas hus til å fungere. Så jeg er oppriktig engstelig og bekymret for at dette skal trekke ytterligere ut i tid. Så har jeg lyst til å si i forbindelse med dette med politistasjon på nett – og representanten Dørum var også inne på det – at skal loven komme til anvendelse, må vi ha stor politiaktivitet på nettet som faktisk er der og overvåker de chattekanalene og de virkemidlene som barna betjener seg av når de er i den virtuelle verden. Da er det faktisk ikke likegyldig om politiet har de ressursene som skal til, om de har det tekniske utstyret som skal til for faktisk å kunne gjøre denne loven til noe mer enn et stykke papir, at den faktisk skal kunne testes ut i virkeligheten. Jeg har tillatt meg i dag å se loven i den sammenheng og den verden den faktisk skal fungere i. Og da er det viktig på bakgrunn av Faremo-utvalgets innstilling og de mange gode forslagene som ligger her, at statsråden faktisk får et budsjett til høsten, kanskje allerede i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, som gjør det mulig å sette mange av disse tiltakene ut i livet så raskt som mulig. Det var min beveggrunn for å sette fokus på det i denne sammenheng. Jeg vil til slutt si at jeg er svært glad for at statsråden nå signaliserer at det i forbindelse med gjennomgangen av den spesielle delen av straffeloven, også er på sin plass å se på om det for en del av den kriminalitet som begås mot barn, faktisk er nødvendig å skjerpe straffen.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Medias fokusering når det gjelder Stortinget, går veldig ofte på uenighet – på der man kan skape polarisering i saker, og der det framstår som om man har høyst divergerende syn og ikke kan samles om ett standpunkt. Det som er den store styrken med den saken vi behandler her, er at det forholder seg akkurat motsatt. Alle partiene står samlet om innstillingen. Det er ikke ett avvikende lovforslag. Det er altså slik at man har tatt seg den tiden som har vært nødvendig. Justiskomiteen var i London våren 2006, har høstet erfaringer fra Storbritannia og fått eksempler på bordet. Det har vært en god dialog mellom justiskomiteen og statsråden, og den rosen som statsråden har fått, synes jeg i aller høyeste grad er på sin plass. Men da er jeg også litt overasket over at Høyre velger å flytte søkelyset fra den saken vi skal diskutere i dag, til helt andre spørsmål. Det må jo være mulig å ta det i en debatt for seg, nettopp fordi det skaper en uryddighet i en sak der det er full enighet. Jeg må for min del si at besøket i London på New Scotland Yard og presentasjonen vi fikk fra ulike faginstanser i Storbritannia, gjorde et sterkt inntrykk. Det er ingenting som gjør et sterkere inntrykk på meg, både som barnefar, som politiker og som lege, enn å høre historier om overgrep mot barn. Så kan man i utgangspunktet være usikker på om man går for langt i en lovendring som dreier seg om både å kunne anholde voksne og dømme voksne fordi det ligger en intensjon til en straffbar handling, hvis man ikke kan være sikker på at det faktisk er det. Men sånn som Regjeringen her har formet lovteksten, som vi gir tilslutning til i Stortinget i dag, skal man jo sikre at det kan dokumenteres et forsett. For SV er det en sikkerhet som gjør at vi uten videre kan støtte at her ivaretas barnets interesser, for går man for langt i å skulle skape en type rettssikkerhet for voksne ved å kreve en dokumentert handling, altså at det faktisk må være et fullbyrdet seksuelt overgrep mot et barn, betyr jo det også at man aksepterer at en rekke barn skal ha vært utsatt for overgrep før man får tatt gjerningsmannen. I mange tilfeller vil det føre til at den samme gjerningspersonen gang på gang forgriper seg før man endelig får tatt vedkommende. Det som er viktig å understreke for SV, er at vi, alle partiene i Stortinget, i fellesskap klarer å resonnere oss fram til den samme løsningen, samles om de samme betraktningene og stemme for den samme lovendringen. Det er en stor styrke. La nå det være i fokus i debatten i dag omkring den lovendringen vi faktisk gjør.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Jeg syns det er entydig positivt at Høyre er så opptatt av Barnas hus og realiseringen av det. Det er bare det at noen ganger kan man få inntrykk av at hvis man hadde realisert tre i år, så ville Høyre ha sagt fem, og var det realisert fem, så ville Høyre ha sagt sju. Det jeg noen ganger lurer på, er om det ikke er bra å kunne se at man går skritt i riktig retning, og så kunne diskutere hvilke skritt vi skal ta videre – så det er litt som å forbanne mørket i stedet for å prise lyset. Her er det jo ting som er i ferd med å skje. Jeg må si at jeg håper inderlig at man innen utgangen av stortingsperioden har på plass Barnas hus i alle helseregioner. Det bør være en ambisjon som Regjeringen klarer å oppfylle. Det som statsråden sier, er jo riktig – det er jo en intensjon som den forrige regjeringen ikke har klart å oppfylle. Men at man da også har opposisjonen på lag i forhold til å realisere, det er jo bra. For den opposisjonen som er nå, klarte altså i regjeringsposisjon ikke å gjøre det.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-03-20:
Dei representantane som har delteke i debatten så langt, har på ein god måte gjort greie for mange av sidene i denne saka. Lat meg berre kort få lov til å understreke at Senterpartiet støttar fleirtalsmerknaden i komiteinnstillinga, og vi har håp om at dette skal vere eit effektivt tiltak for å hindre overgrep mot born. Ein skal alltid vere forsiktig når ein vedtek lover som rettar seg mot ein intensjon snarare enn sjølve brotsverket. Det er likevel sånn at samfunnet ikkje berre har som oppgåve å straffe brotsverk, men òg å førebyggje brotsverk. Konsekvensen av overgrep mot eit barn er så alvorleg at det er avgjerande viktig å prøve å hindre så mange overgrep som mogleg, og det er hovudgrunnen til å ta i bruk dette lovverket. Ny kommunikasjonsteknologi og auka bruk av denne har aktualisert behovet for slik lovgjeving. Senterpartiet trur at arbeidet med å sikre born auka vern mot overgrep må skje ved ei rekkje tiltak og ikkje gjennom dette åleine. Det regjeringsnedsette Faremo-utvalet peikar på mange interessante forslag i så måte. Eg har òg lyst til å gje ros til statsråden for det engasjementet han har hatt på dette området. Merksemda omkring overgrep mot born er noko som ein må fokusere sterkt på òg i tida som kjem, i skulen, i samtale med foreldre og i det politiske miljøet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-03-20:
Dette er egentlig et innlegg som jeg burde sluppet å holde. Nå er det holdt to innlegg her som forteller hvilken hensikt jeg i min tidligere rolle egentlig hadde. Det kjenner jeg veldig godt til selv. Jeg husker debatten om Barnas hus i Stortinget. Jeg husker hvilket tverrpolitisk engasjement og hvilken iver det var fra alle partier, ikke minst fra dem som nå sitter i regjeringsposisjon, og jeg vet hvilket trykk det ble lagt i arbeidet. Jeg vet at utredningsrapporten skulle foreligge høsten 2005. Jeg har ikke valgt på noe tidspunkt etter det å prøve å bore i hvorfor det gikk tid fra da til nå. Jeg har valgt å konsentrere meg om at man får det til. Derfor må jeg bare tørt konstatere at det var min hensikt å få det til. Jeg vet, med den tillitsforvaltererfaringen jeg har hatt, at det er ikke alltid en statsråd i Justisdepartementet får det til hvis man ikke får dratt i gang – skal vi kalle det et tverrdepartementalt samarbeid. Man er faktisk helt avhengig av at andre bidrar. Det var hovedgrunnen til at jeg i mitt tidligere innlegg la slik vekt på at det var engasjement i salen, for det er nettopp den type trykk som gjør at der man er avhengig av at andre departementer skal medvirke, spesielt når man har praktisk kjennskap til hvordan man ofte krangler om kronene på budsjettkonferanser, må man skape en konsensus og en stemning for at det løftes. Jeg skal ikke gå videre i å fortelle hvordan man gjør det, bortsett fra å si at i en debatt som den i dag, hvor folk har energi, bidrar til det. Jeg ønsker selvfølgelig at det skal lykkes. Men jeg kan nok ikke sitte igjen med en historieskrivning om at det ikke var hensikten å få til noe – selvfølgelig ikke. Den historien får komme i helt andre sammenhenger enn i denne debatten, for her tar jeg ordet bare for å ta den lille fotnoten – men så bruke fotnoten til det som er det viktigste, nemlig at enhver statsråd i Justisdepartementet trenger faktisk Stortingets brede backing dersom man skal komme fram til den tverrdepartementale innsatsen som gjør at man får til både det huset som statsråden har nevnt i Bergen, og gjerne for den saks skyld det som nå representanten Ballo tok til orde for. Det trenger man faktisk støtte til. Og nettopp i en sak som denne er det en gyllen anledning til å bygge opp den støtten på en slik måte at man kan ha med seg argumentene. Det hender at slikt gjør inntrykk, det vet jeg av erfaring, og det er faktisk min hensikt både med mitt forrige innlegg og dette å bidra til at det inntrykket forsterkes.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Jeg har også lyst til å si et par ord om Barnas hus. For det representanten Dørum nå var inne på, er jo et essensielt punkt når det gjelder etableringen av Barnas hus. Jeg har bare lyst å si til Odelstinget og aktive justispolitikere: Det første budsjettet som inneholdt Barnas hus, var jo det budsjettet som vi nå styrer etter, og som hadde budsjettpost og dekning for Barnas hus, slik at man legger grunnen for å kunne etablere det fordi det er midler der. Samtidig er det poenget som representanten Dørum peker på, om å sikre oss at alle profesjoner er med i dette samarbeidet og gjør sitt til at barnet kan møte i huset og få den hjelpen det trenger der, avgjørende viktig. Det er klart at det har gitt grunn til mye av den prosessen som har vært mot det som nå skjer i Bergen, og det er også grunnen til det arbeidet som nå går framover i Bergen. Samtidig er jeg veldig opptatt av at vi ikke må komme i den situasjonen som man er i på Island, hvor man faktisk har etablert et hus som store deler av strafferettspleien faktisk ikke bruker. Vi må sikre oss at dette huset blir effektivt. Det er jeg veldig opptatt av. Derfor følger jeg ikke representanten Aspaker fullt ut i at det er om å gjøre å etablere flest mulig hus raskest mulig. Og at Høyre liksom nå gjør dette til sin sak, må jeg si jeg reagerer litt på, særlig i forhold til dem som opprinnelig foreslo dette, nemlig Inga Marte Thorkildsen og May Hansen fra SV – jeg tror det opprinnelig var et Dokument nr. 8-forslag i forrige periode – og som brant for det hver gang. Og var det ett sted man ikke fikk drahjelp fra, så var det fra de aktørene som nå sier at de vil ha fem, sju eller ni hus. Jeg konstaterer: Vi har bevilget penger til dette. Vi skal etablere dette, men vi skal samtidig gjøre det på en måte som gjør at husene ikke bare blir symbol for politikere som ønsker å smykke seg med at man har gjort noe, men at det faktisk blir et effektfullt virkemiddel for de barna som opplever de alvorligste krenkelser som man kan utsettes for. Jeg er overbevist om at får vi til det nå i Bergen – og jeg tror vi skal få det til – så vil det som representanten Ballo skisserer om å etablere dette i hver helseregion, komme raskt på plass. Jeg er også overbevist om at Regjeringa, med flere departementer involvert, vil komme til å måtte prioritere det i årene som kommer.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Det er flott at ein samla komite og eit samla storting her gjev Regjeringa full støtte til ein ny straffeføresegn som kan hindra seksuelle overgrep mot dei svakaste i samfunnet vårt, nemleg barna. Det aller viktigaste vi kan gjera, er nemleg å hindra at overgrep skjer. Saksordføraren har på ein god måte gjort greie for innhaldet i lovendringa, der barn sitt behov for vern mot seksuelle overgrep var i fokus. Internett har vorte dei kriminelle sin nye fristad, vert det sagt. Slik kan vi faktisk ikkje ha det. Barn sitt vern mot overgrep skal ikkje variera etter kva slags metodar overgriparen nyttar seg av for å oppnå kontakt. Auka bruk av Internett og mobiltelefon har gjort at enkelte vaksne bevisst brukar slik kontakt for å koma i posisjon til å gjera seksuelle overgrep. Då må vi gje politiet eigna verkemiddel til å oppdaga og oppklara denne typen lovbrot, også før overgrepet har skjedd. Både lovgivinga og politiet sine verkemiddel må vera oppdaterte og tilpassa den teknologiske utviklinga. Det prinsipielle ved å gripa inn i planleggingsfasen av eit lovbrot har vi diskutert mykje. Det vert det same som ved planlagde terrorangrep. Der òg kan vi gripa inn før angrepet er sett i verk. Det er òg viktig å presisera at informasjon om Internett til både foreldre og barn bør få ein viktigare plass i skulen og i opplæringa. Å jobba førebyggjande er alltid det beste. Justisministeren nemnde Faremo-utvalet sin rapport, som inneheld mange førebyggjande tiltak, og som no er på høyring. Også tiltak når overgrep faktisk har skjedd, er viktig. Han nemnde her Barnas hus som er eit eksempel på eit godt tiltak, som om kort tid er oppe og går i Bergen. Eg vil seia det slik at i denne saka ser vi nok eit eksempel på at denne regjeringa leverer, og det er veldig bra.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2007-03-20:
Saksordføraren gjorde greie for lovendringa på ein veldig god måte. Eg vil berre presisera nokre få punkt. Det at fleirtalet i komiteen er samde om at det å ikkje ha noko å utsetja på vandelen til ein person, ikkje betyr plettfri vandel, synest eg er eit veldig viktig signal å gi. Tidlegare straffedømde kan vera eigna til å jobba også innanfor kriminalomsorga. WayBack er eit godt døme på at tidlegare straffedømde gjennom sine erfaringar kan tilføra kriminalomsorga ei innsikt som kan vera verdfull ved rehabiliteringa av den straffedømde. Kravet om vandelsattest skal vera til hjelp for å sikra at tilsette innan kriminalomsorga ikkje misbrukar stillinga si til å hjelpa innsette med kriminelle handlingar. Kven som kan jobba innanfor kriminalomsorga, må såleis vurderast i eit heilskapsbilete, der m.a. eit spørsmål må vera: Kor tett skal den tilsette jobba opp mot dei andre innsette? Det er likevel stor avstand på eitt punkt. Det gjeld eit framlegg frå Framstegspartiet om offera og deira pårørande skal få ein klagerett og såleis kunna gripa inn i kriminalomsorga sine vurderingar, f.eks. ved endring i straffegjennomføringa, som frigang eller ved permisjon. Det vil i tilfelle vera noko nytt i norsk rett at offera også skal opptre som ein slags dommarar og måtta halda seg løpande orientert om progresjonen i soninga. Det norske rettssystemet er slik bygt opp at det er Stortinget som lagar lovene, og dommarane som dømmer. Dei pårørande og offera vert høyrde før domen vert sagt, men at dei skal ha ei rolle når soninga er i gang, vil etter mitt skjønn vera heilt urimeleg og slå svært ulikt ut. Informasjonsplikt om permisjon er noko heilt anna. Samfunnet og offera har krav på beskyttelse, og det skal kriminalomsorga ta seg av. I Noreg er det òg slik at ein skal attende til samfunnet etter endt soning, og soning skal ikkje berre vera straff, men også rehabilitering. Eg er derfor glad for at denne regjeringa har auka satsinga på innhaldet i soninga. Eg vil trekkja fram skuletilbodet. Høvet til å få ei utdanning er viktig for at ein seinare skal få seg ein jobb, som igjen er viktig for å halda seg unna kriminalitet. Auka programverksemd, som m.a. valds- og sinnemeistring, er også viktige tiltak. Og sist, men ikkje minst, vil eg nemna at vi må få til fleire rusbehandlingsplassar. Til slutt: Eg ser verkeleg fram til den kriminalomsorgsmeldinga som kjem, slik at vi kan få diskutert alle desse tiltaka.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-03-20:
Jeg synes det er en positiv konkurranse akkurat nå, ut fra det som alle egentlig er enige om. Men det må være grunnlag for å si følgende: Det ble sendt ut en pressemelding i fjor: Nå er Barnas hus på plass. Redd Barna lurer på hvor det er blitt av. Stine Sofies Stiftelse lurer på hvor det er blitt av. Dommerne er ikke spurt. Så sies det her fra statsrådens side at det er viktig å inkludere all tilgjengelig kompetanse, alle fagprofesjoner. Det er vi jo enige om. Vi har sett hva som har skjedd på Island, men da må man jo begynne å lure, for nesten et år etter at man sa at Barnas hus var på plass, er dommerne, som en av de viktigste yrkesgruppene, overhodet ikke inkludert i arbeidet med å få til en modell som skal fungere. Navnet på huset er ikke engang på plass. Da må det være lov for et opposisjonsparti som er enig i at man skal etablere Barnas hus, å begynne å lure på – når man har reist til Sverige og sett at der etableres det snart sju Barnas hus, og at den nye flertallsregjeringen der vurderer å etablere Barnas hus i hvert län – hvorfor det er slik at dommerne i mars 2007 ikke engang er spurt om hvordan de ser det for seg, og omtrent ikke aner hva et Barnas hus er. Da må det være grunnlag for å si at kanskje kan man bruke flertallet sitt bitte lite grann mer aktivt enn det man gjorde i opposisjonstilværelsen. All honnør til SV og Inga Marte Thorkildsen, som tok dette opp den gangen og fikk resten av Stortinget med seg. Den aktiviteten er ikke like tydelig når det gjelder Barnas hus nå. Så jeg håper at man kan presisere at det kommer på plass, og at de første barna tas imot i løpet av høsten. Siden representanter for SV mener at det ikke er noe problem å etablere regionale Barnas hus, og at man har kommet såpass langt i Bergen, har jeg lyst til å få svar fra statsråden på om det er slik at man tar sikte på å etablere regionale Barnas hus parallelt med etableringen av det prosjektet i Bergen som man da mener er kommet så langt. Jeg har også lyst til å stille spørsmål om hvorvidt man nå har inkludert dommerne konkret, og har fått tilbakemelding fra dem om hvorledes de ser dette for seg, slik at man ikke skal få en slik situasjon som den man har på Island, som vi er enig med statsråden i er veldig bekymringsfull. Jeg synes det er spesielt at man blir så opprørt over at en opposisjon stiller spørsmål. Et år etter at det ble sendt ut pressemeldinger om at nå var ting på plass, ser man at det faktisk ikke er på plass. I nabolandet vårt har man et flertall som på en langt mer aktiv måte greier å få etablert Barnas hus i hele landet. Det må det være grunnlag for en opposisjon å stille spørsmål om. Til slutt har jeg lyst til å si noe annet enn å være slem med statsråd og regjering. Jeg synes det er utrolig bra at statsråden har fått «grooming» igjennom i Stortinget, og at vi har fått den enigheten vi har fått. Det er en styrke, som flere har vært inne på, og som også gir grobunn for at vi forhåpentligvis får noen domfellelser etter hvert, når vi får på plass de andre tiltakene og virkemidlene som trengs for å kunne håndheve et effektivt straffebud.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-03-20:
Jeg viser for det første til saksordføreren og foregående taler. Jeg skal være forholdsvis kort. Det er veldig viktig at vi styrker ofrenes stilling. Strafferett og straffeprosess er et forhold mellom staten og den tiltalte, kanskje i en del tilfeller i for stor grad, fordi ofrene ikke tas på alvor eller ikke føler at de hører hjemme i prosessen. Samtidig må jeg benytte anledningen til å advare noe mot å utvide en uttalerett og en informasjonsrett, eller muligheten for informasjon, til en form for klagerett. Det er en utvikling som kanskje kan virke veldig enkel å gå inn på fordi vi skal styrke ofrenes stilling, men den har en del sider som jeg antar at statsråden vil komme inn på i sitt innlegg. Vi mener det er viktig at fornærmede skal ha uttalerett – ikke klagerett, men uttalerett – i forbindelse med vurdering av permisjon og frigang. Det er viktig, og vi mener at Regjeringen bør vurdere det i forbindelse med den varslede oppfølgingen av NOU 2006:10 Fornærmede i strafferettsprosessen – nytt perspektiv og nye rettigheter. I tillegg ber vi om at man fremlegger lovforslag som sikrer at fornærmede også varsles ved permisjoner, frigang og utskrivelse av dem som etter strafferettslige regler er dømt til overføring til tvungen psykiatrisk behandling. Jeg har sett en del episoder, ikke bare den senere tid, men gjennom flere år som gir grunn til å varsle om at vi har behov for den type regler. Ellers er jeg enig med foregående taler når det gjelder en innskjerping av sikkerhetsrutiner i fengsel. Jeg har fått en del indikasjoner på at det ikke bare er kriminelle elementer som får med seg narkotika inn i fengselet. Det er også de man skulle tro var mer ukriminelle elementer, i form av advokater, som man kan anta eller mistenke har tatt med seg narkotika inn. Det er faktisk en grunn til å presisere dette og få et regelverk som er mer i pakt med regelverket i land vi helst vil sammenlikne oss med. Til slutt vil jeg ta opp mindretallsforslagene fra Høyre, som står i innstillingen.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-08:
Jeg har gleden av å foreslå Ågot Valle.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
På vegne av representantene Øyvind Korsberg, Torbjørn Andersen, Tord Lien og meg selv har jeg gleden av å fremsette et forslag om å lage en nasjonal plan for vindkraftanlegg i Norge.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Først til innspillet knyttet til Ålesund. Ålesund skal behandle sitt budsjett på torsdag, og jeg kan berolige representanten Teigen med at en der bl.a. sørger for at personer med trygghetsalarm med inntekt under 3 G slipper egenandeler. Det er i den retningen det går i Ålesund, og Teigen er hjertelig velkommen til Ålesund for å se på budsjettet. Men la oss forholde oss til der vi er nå, altså i stortingssalen. Fremskrittspartiet fremmet et budsjett i år som faktisk ligger innenfor det som tidligere har vært omtalt som handlingsregelen. Fremskrittspartiet følger altså opp den biten. Når det gjelder om man skal ha tiltro til Fremskrittspartiet: Ja, hvis man ser på de budsjettavtalene som Fremskrittspartiet inngikk med de forrige regjeringspartiene, kontra den budsjettavtalen som Arbeiderpartiet inngikk med Bondevik-regjeringen, viser det etter alle solemerker at Fremskrittspartiet nettopp prioriterer helse.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Fremskrittspartiet har, som jeg sa i mitt innlegg, overført en del penger knyttet til tiltaket «Raskere tilbake» fra de regionale helseforetakene og over til NAV-systemet nettopp fordi man skal kunne kjøpe tjenester også av private. For det som er tilfellet i dag, er at over 400 mill. kr av disse midlene er kjørt inn mot de regionale helseforetakene, slik at styringen skjer der. Ved å overføre dem til NAV-systemet vil man i mye større grad kunne kjøpe også ved de private, der det faktisk er ledig kapasitet. Undertegnede har selv vært i kontakt med en rekke private sykehus som kan melde at de i løpet av ikke veldig mange måneder bl.a. vil kunne ta unna alle de 20 000 ekstra som er kommet i helsekø under denne regjeringen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Jeg synes det er hyggelig at representanten Bøhler på slutten av sitt innlegg ramset opp forskjellige forslag i det såkalte eldreforliket man har inngått. Der åpner man for det som har med statistikk i kommunene å gjøre, og jeg synes det var svært hyggelig, for det var noe som jeg i en tidlig fase spilte inn i de forhandlingene. Så det var svært hyggelig. I sitt innlegg påpekte Bøhler det som har med sosiale helseforskjeller i Norge å gjøre. Norsk institutt for by- og regionforskning konkluderte i notat 2007:117 på følgende måte: «Konklusjonen blir dermed(…) at ordningen med individuell refusjon fører til økte sosiale skjevheter i det medisinske behandlingstilbudet.» (…) Videre har vi også sett av undersøkelser når det gjelder salg av livmorhalskreftvaksine, at det er enorme forskjeller mellom Oslo vest og Oslo øst, at bl.a. borgerne i Oslo øst ikke har råd og mulighet til å kjøpe denne vaksinen. Spørsmålet mitt til Bøhler er: Hvordan ser Bøhler på det faktum knyttet til bl.a. medisiner at man overfører flere medisiner fra generell til individuell refusjon enn man gjør motsatt?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Statsråden sa i sitt innlegg, knyttet til de private ideelle sykehusene, at man ville komme tilbake også for deres del senest i revidert nasjonalbudsjett for 2008, med en løsning på pensjonssituasjonen man har kommet opp i. De private, ideelle sykehusene er organisert som AS og må forholde seg til et regelverk knyttet til både regnskapsloven og aksjeloven. Det vil si at hvis ikke disse selskapene på et eller annet vis får tilført penger før nyttår, vil de være insolvente og faktisk ha krav på seg til å varsle sine eiere om det, og eventuelt også legge ned virksomheten. Vil statsråden sørge for at det kommer på plass også en kortsiktig løsning for disse, slik at de ikke faktisk risikerer å måtte legge ned virksomheten? Det er det første spørsmålet. Spørsmål 2: Man har vært veldig oppmerksom på at man ikke skal bruke penger fra regjeringens side utover et visst beløp angitt i statsbudsjettet, i St.prp. nr. 1. Likevel ser vi nå at man for neste år får en økning på 2,2 milliarder kr bare i pensjonsutgifter for helseforetakene. Spørsmålet mitt til statsråden er: Hvordan gir dette seg utslag i renter og i statsfinansene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Det forebyggende perspektivet er viktig, men også behandlingsperspektivet i helsevesenet er av avgjørende betydning. Vi vet at vi i Norge, i likhet med mange andre vestlige land, er i ferd med å få et enormt fedmeproblem i befolkningen, knyttet til inaktivitet, feil kosthold etc. Derfor er det viktig at man har på plass et bredt spekter av tilbud i Norge knyttet til dette. Den 24. oktober i år stilte jeg et spørsmål til statsråden vedrørende en slik klinikk i Tingvoll kommune i Møre og Romsdal. Statsråden svarte da til slutt: «Det siste innspillet fra initiativtakerne og kommunen er nå i en siste, avsluttene runde, og vi vil fra vår side komme med en endelig beslutning i den saken i løpet av kort tid.» Dette var i spørretimen 24. oktober. Spørsmålet mitt til statsråden er: Det foreligger ennå ikke et svar til disse initiativtakerne, og da lurer jeg på om statsråden kan fortelle meg hva hun mener med at man skal komme tilbake «i løpet av kort tid», når vi nå nærmer oss to måneder etterpå.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Det meste har vært sagt i denne debatten, så jeg skal bare prøve å svare på et par invitter som har kommet i diverse innlegg. Til statsråden vil jeg bare si med én gang: Fremskrittspartiet ønsker selvfølgelig også endringer, og vi vil se på andre måter å bruke penger på. Jeg var selv i mitt innlegg inne på viktigheten av å bruke innsatsen bl.a. i sykehjemmene for å kunne redusere unødige innleggelser i sykehus. Vi bør se på måten avdelingene er organisert på, på sykehusene. Her er svært mye å gripe fatt i. Det ser Fremskrittspartiet fram til å være en bidragsyter til. Det er grunnen til at jeg hospiterte på tre sykehus bare i høst, og jeg har hospitert på ett til nå i sluttfasen, slik at det blir fire. Representanten Asphjell utfordret meg knyttet til St. Olavs Hospital. Det er riktig det han sier om overskriftene i 2005, men den store debatten i 2005 dreide seg bl.a. om når en får på plass psykiatrisenteret ved St. Olavs Hospital, som opptil flere representanter fra Sør-Trøndelag som nå er medlemmer av Regjeringen, tok til orde for. Det er foreløpig tatt ut av planene for St. Olavs Hospital. Det ligger ikke inne i de bevilgningene som foreligger. Dermed blir det spesielt å følge den saken. Det har også vært noen invitter knyttet til det såkalte eldreforliket. Noen kaller det et eldreforlik, noen har omtalt det som en avtale. Det som er det spesielle, er at samtlige partier faktisk har sagt at man er enige i innholdet. Så her har statsråden virkelig backing nok til å kunne dra i gang dette. Man apropos hvorfor Fremskrittspartiet ikke var med på å skrive under på forslaget: Det er nettopp den såkalte gimmicken man brukte der, at man tok det som er selve innholdet, helt ut av perspektiv. Kristelig Folkeparti har til og med nedtonet sitt eget Dokument nr. 8-forslag knyttet til verdighetsgarantien, for man går fra å be om i forslaget at det skal «innføres» en verdighetsgaranti, til å si i avtalen at man «hensyntar». Fremskrittspartiet er for øvrig det eneste partiet som faktisk støtter forslaget til Kristelig Folkeparti om en verdighetsgaranti, som skal behandles senere. Videre går det også på kompetansenivået. Det er også tonet ned i denne avtalen. Enkelte ganger er det slik at man kan få inntrykk av – og får bekreftet – at tomme tønner ramler mest. Det er dette et tydelig eksempel på. Jeg er svært glad for at både Høyre og Kristelig Folkeparti nå har varslet at de også støtter en søknad fra Tingvoll senter knyttet til det som har med oppfølging å gjøre. Jeg håper statsråden vil gi en positiv innstilling til den saken, for det eneste alternative senteret som har vært i den regionen, i det fylket, er nettopp blitt lagt ned som følge av at man ikke fikk avtale med det regionale helseforetaket. Innbyggerne i det området har derfor et stort behov for å få dette på plass.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Denne debatten blir mer og mer merkverdig etter hvert som flere og flere talere snakker om denne såkalte avtalen som er inntatt i innstillingen. Det blir jo merkverdig når man til og med ikke ønsker å ha det inn som komitemerknad, for her skal man vise at noen var innenfor og noen var utenfor. Det må da være innholdet man er opptatt av i denne sal. Det må ikke være slik at vi oppfører oss som guttunger som sitter på hver vår mur og kaster snøballer på hverandre. Det viktigste er vel å være konstruktiv, sørge for at det vi faktisk står for, blir gjennomført, og sørge for at virkelighetsoppfatningen i denne sal er den samme som utenfor denne salen. Da må vi også sørge for at vi leser den avtalen som vi faktisk har gått inn i. Fremskrittspartiet har hele tiden sagt at vi er enige i veldig mye av det som står der. Men vi har sagt at det blir å overspille fundamentalt, ved at man tar ut det som normalt sett ville vært en komitemerknad, som alle ville sluttet seg til, og har en seanse der man skal skrive under på det. Representanten Bøhler har til og med snakket om at enkelte burde stille seg i skammekroken. Denne debatten har til fulle vist hvem som burde gjøre nettopp det.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Av og til stiller jeg meg spørsmålet, som jeg også gjorde i forrige sak: Hvorfor er virkelighetsforståelsen i denne sal så annerledes enn hva den faktisk er utenfor denne steinbygningen? Hvorfor er det slik at man får rapporter nettopp om at køene er formidable innenfor rehabilitering, og at mange ikke får tjenesten? Ja, sågar LHLs institusjon for rehabilitering på Røros kjører nærmest for halv maskin. Man har også fått beskjed fra Helse Midt-Norge om at hjertepasienter ikke lenger skal være fire uker på rehabilitering, men tre uker på rehabilitering – for å spare penger. Jeg skal få lov til å henlede oppmerksomheten på en situasjon omtalt av NRK i dag. Det tidligere Kysthospitalet i Stavern, som nå er en del av Rikshospitalet, har fått beskjed om å kutte neste års budsjett med ca. 35 mill. kr. Spesialsykehuset har en årlig omsetning på rundt 200 mill. kr med avdelingene i Stavern, på Nordagutu i Telemark og ved tidligere Kongsgård sykehus i Kristiansand. Et kutt på over 35 mill. kr vil skape det rene jordskjelvet innenfor rehabiliteringsfeltet, som på nasjonalt plan er utpekt som satsingsområde. Da stiller jeg meg spørsmålet: Satser vi på rehabilitering? Hvorfor er vi så redde for å få på plass en opptrappingsplan, når man bl.a. i Soria Moria-erklæringen skriver «rehabilitering til alle som trenger det»? Hvis man virkelig mente det som står i den fortellingen, slik at man om noen år kan si at man faktisk har oppfylt deler av dette, at det nettopp ikke er bare en eventyrfortelling, men at det kommer realiteter ut av det, bør man i hvert fall kunne støtte forslaget om en opptrappingsplan innenfor et felt som man selv sier at man vil satse på. Alle partier i denne salen har sagt og skrevet at rehabilitering skal være det neste store satsingsområdet i Norge. Ja, vi har sågar nettopp mottatt 225 000 underskrifter, der man nettopp krever dette. Man krever rehabilitering. Og da blir det jo merkverdig at det som kommer fram i debatten i dag, er redselen for å kunne stemme for et forslag som man faktisk burde være for, hvis man ser på sin egen regjeringserklæring.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Jeg skal ikke begi meg ut på en tolkning av verken prester eller teologer eller andre og hva de mener i de forskjellige sakene. Jeg skal prøve å konsentrere meg litt om det saken som Fremskrittspartiet har fremmet forslag om i sitt Dokument nr. 8-forslag, dreier seg om, nemlig det som har med viktigheten av også å ha en variasjon i det tilbudet vi har i eldreomsorgen. For det er helt åpenbart at det er forskjellig behov der ute. Det er ingenting som skulle tilsi at fordi vi blir eldre, blir vi en mer sammensatt gruppe. Vi er fortsatt enkeltindivider som har behov for å bli tatt vare på nettopp som enkeltindivider. Derfor er det viktig at vi har mangfold. I helgen ble jeg stoppet av en dame, for øvrig en arbeiderpartipolitiker, i min hjemkommune. Hun er sykepleier, og hun kom bort til meg og sa: Nå har jeg det veldig bra. Jeg har nå sluttet i kommunen, i helsevesenet, og har begynt for meg selv, innenfor det samme området. Jeg ser at nå klarer jeg å få hverdagen min til å strekke til. Jeg kan legge det enda bedre til rette for dem som er mine brukere. – Hun var svært godt fornøyd med sin situasjon. Dette tror jeg det er viktig at vi legger til rette for også andre steder. For vi trenger alle de pleie- og omsorgsarbeidere som vi kan få tak i i dette landet. Men da er det også viktig at vi som politikere legger til rette for at den enkelte som skal jobbe innenfor denne sektoren, har en variasjon, har andre muligheter enn å bli kjørt inn i et visst system. Videre er det viktig at vi ikke bare fokuserer på det vi er uenige om. Det er klart at debatten i dag på mange måter har dreid seg om «en viss avtale», som noen kaller eldreforliket, og som undertegnede har døpt om til «tomme tønner ramler mest». Jeg tror nok etter å ha hørt debatten i dag, at jeg kanskje er den som er inne på det rette sporet, men det skal jeg ikke si så mye mer om. La oss i hvert fall i tiden framover prøve å dyrke enigheten og ikke uenigheten. Det blir ikke noe bedre om vi tar ut noen ord og setter navnene våre under, og så tror vi at vi har løst problemene i årene som kommer. Vi har faktisk ikke det. De eldre og pleietrengende i dette landet fortjener at vi prøver å gjøre noe konkret, at vi sørger for å opprettholde variasjonene, at vi sørger for å opprettholde mangfoldet, fordi vi er forskjellige. Vi har forskjellige behov. Enten vi bor i Lindesnes, i Hammerfest, i Ålesund eller på Hedmarken, har vi forskjellige behov, vi har forskjellige ønskemål. Det er det vi som politikere må sørge for å ivareta for den enkelte borger i dette land. Det er faktisk derfor vi er her.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2007-12-10:
Det er to uker til julaften, og i god fredsånd vil jeg begynne med å takke komitelederen for en ryddig prosess i forbindelse med komiteens budsjettinnstilling. Jeg er enig i betydningen av å holde egenandelene lave, men jeg minner om at Fremskrittspartiet også stemmer for prisjustering av egenandeler der de selv har makt, som i Ålesund bystyre, der Nesvik selv er bystyremedlem. Spørsmålet mitt går likevel på sykehusøkonomi. Fremskrittspartiet bruker totalt 15 milliarder kr mer i sitt alternative statsbudsjett. Samtidig vil de i regjering sammen med Høyre, som har sagt at de nekter å kompromisse på handlingsregelen. Realveksten til sykehusene i 2008 ser ut til å bli større enn noen realvekst Fremskrittspartiet selv oppnådde under sitt samarbeid med den forrige regjeringen. Hvorfor skal velgerne tro på at Fremskrittspartiet vil få til mer i forhold til sykehus i et eventuelt regjeringssamarbeid med Høyre enn hva de gjorde i samarbeid med den forrige regjeringen?