Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-22:
Dette er en viktig debatt. Interaksjonen mellom skole og hjem, masterprogrammer, leksehjelp og andre tiltak, er viktige tiltak. Hjemmet og den stimulans det gir til den enkelte elev, er uhyre avgjørende for læringsresultatet. Jeg står her med et oppslag fra Tønsbergs Blad, der kunnskapsministeren også varsler den meldingen han har omtalt, og det har som overskrift: «Det er alarmerende at elevenes familiebakgrunn betyr så mye» – det er et sitat fra Djupedal. Jeg vil nesten si at det er alarmerende hvis ikke kunnskapsministeren har hatt med seg dette hele tiden. Familie, oppvekst og den sosiale bakgrunnen er helt sentral for læringen i skolen. Jeg snakker her av egen erfaring. Det er en stor variasjon med hensyn til hvordan lærerne selv takler rollen. Det at de får mer ballast, er veldig viktig. Jeg tror det er viktig ikke å skyte på lærerne. Det som også slår en når en har vært forelder til en del elever som har gått igjennom den norske skolen, er å se hvor stor variasjon det er i foreldreengasjementet, akkurat som representanten Huitfeldt var inne på. Det man stort sett ser, er at de foreldrene som er aktive, de blir enda mer aktive, og at de foreldre som faller utenfor fra begynnelsen av, de faller enda mer utenfor. Det er en kjempeutfordring for skolen å få tak i de foreldrene det faktisk gjelder, for man har jo ingen tvangsmidler overfor hjemmet. Den norske skolen reproduserer sosiale forskjeller, det har vi hørt mye om. Evalueringen av Reform 97 bekrefter det. Enhetsskolen har ikke klart å utjevne forskjellene. Representanten Jensen sa at her hadde den forrige regjeringen gjort lite. Det vil jeg protestere sterkt på. Jeg oppfatter at det er dette i og for seg Kunnskapsløftet på mange måter dreier seg om. Det dreier seg om å legge sterkere vekt på grunnleggende ferdigheter, om å få fokus på tilpasset opplæring og tydelige læreplaner, og det for å få vite mer om læringsutbyttet i skolen, og gjennom det forhåpentligvis å utjamne forskjellene og gi elevene like muligheter. Det er jo nettopp derfor man trenger nasjonale prøver ned på enkeltelevnivå. Dette måler man ikke på gjennomsnittselevnivå. Man gir heller ikke hjemmene og de som er rundt eleven, innsikt ved å ha nasjonale prøver på gjennomsnittsnivå. Her må man ned på enkeltelevnivå. Det er nettopp det som er poenget. Det er også grunnen til at man er nødt til å sette klare krav i skolen, tror jeg. Det slår igjennom bl.a. i krav til studiekompetanse. Her gjorde den forrige regjeringen ganske mye. Vi håper ikke svekkelsen av signalene fra den nåværende regjering slår altfor mye igjennom. Klare krav til elevene signaliserer hva skolen forventer av dem. Det er å ta eleven på alvor. Når man kan begynne å måle i hvilken grad elevene når opp til kravene, gir man skolen et middel for å ta tak i de elevene som blir hengende etter og ikke klarer å følge med, på et tidlig stadium. Det gir den beste muligheten til å få tak i de svake elevene og de som kommer fra hjem som ikke følger opp. Her tror jeg tilbakemeldingene til de enkelte elevene må være veldig konkrete, om man skal ha håp om å få tak i de foreldrene det også gjelder. Det at man får virkemidler som gjør at man kan gi konkrete tilbakemeldinger, vil forhåpentligvis kunne føre til at noen foreldre våkner, og det vil også forhåpentligvis føre til at de elever som ikke har foreldre som våkner, selv klarer å ta tak i sine utfordringer gjennom samarbeid med skolen. For hver elev man klarer å dra opp, i forhold til det løpet kanskje hjemmeforholdene legger opp til, har man vunnet en ganske stor seier. Her er det store oppgaver foran oss. Vi ser fram til meldingen som statsråden har varslet, og fram til en aktiv debatt rundt dette framover også.