Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2012-06-07:
Vi behandler nå to viktige saker, to saker som det har vært knyttet mye oppmerksomhet til. Sakene gjelder implementeringen av vikarbyrådirektivet og tiltak for å følge opp dette. Først vil jeg få lov til å takke mine kollegaer i komiteen for en ryddig og god prosess for å komme fram til innstillingene. Jeg vil starte med noen kommentarer knyttet til vikarbyrådirektivet. Direktivet ble vedtatt i EU allerede høsten 2008. Fristen for å gjennomføre direktivet i EU var egentlig 5. desember 2011. For å hindre at Norge forsinker ikrafttredelsen av beslutningen om innlemmelse av direktivet i EØS-avtalen, fremmes det forslag om at Stortinget gir sitt samtykke før EØS-komiteen treffer sin beslutning. Da vil det ikke være nødvendig for Norge å ta forbehold om konstitusjonelle prosedyrer ved beslutning i EØS-komiteen. Dersom den endelige beslutningen i EØS-komiteen skulle avvike vesentlig fra det utkastet som er lagt fram i proposisjonen, vil saken bli fremmet for Stortinget på nytt. Formålet med direktivet er å øke beskyttelsen av ansatte i bemanningsbyråer og anerkjenne bemanningsbyråenes plass i arbeidsmarkedet. Direktivet er blitt kjempet fram av fagbevegelsen i Europa, nettopp fordi det styrker de ansatte i bemanningsbyråene gjennom likebehandlingsprinsippet. Likebehandlingen betyr at innleide arbeidstakere skal få de samme arbeids- og ansettelsesvilkår som de arbeidstakerne som er ansatt direkte av innleier. Direktivet anses også som EØS-relevant, da dette dreier seg om en av de fire frihetene. For mange av oss er dette også et viktig argument for å gå inn for direktivet, da EØS-avtalen er viktig for å unngå et eventuelt EU-medlemskap. Komiteens flertall – Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti – støtter at Norge implementerer direktivet, mens SV og Senterpartiet ønsker å bruke reservasjonsretten. De argumenterer også for at man kan sikre likebehandling uten å måtte implementere direktivet. Jeg regner med at de kommer til å utbrodere sitt syn. Det er altså et stort flertall i Stortinget som i dag gir sin tilslutning til implementeringen. Det gjøres på bakgrunn av at vi ønsker likebehandlingen, og at vi er opptatt av å anerkjenne bemanningsbyråenes plass i arbeidsmarkedet. Samtidig har det vært viktig for komiteen å understreke at vi legger til grunn at dagens regler om innleie og midlertidige ansettelser kan beholdes slik de er i arbeidsmiljøloven i dag. Hovedregelen i norsk arbeidsliv skal være faste ansettelser. Det er etter komitéflertallets syn og utallige juridiske utredningers syn ingen grunn til å måtte endre lovverket på bakgrunn av vikarbyrådirektivet. Gjennomføringen av direktivet nødvendiggjør noen lovendringer. De kommer i den andre saken vi nå diskuterer, og den blir gjerne kalt tiltakspakken. Her kommer regjeringen med forslag som gjelder likebehandling av arbeidstakere som er utleid fra bemanningsforetak, samt en rekke tiltak for å sikre etterlevelse av dette. En samlet komité støtter innføring av likebehandlingsprinsippet. Etter komiteens høring oppsto det en uenighet om hvorvidt lønnsbegrepet er presisert godt nok i proposisjonen. Her mener flertallet, med regjeringspartiene, at det er godt nok presisert, mens opposisjonen ønsker en presisering for å sikre at lønnsbegrepet er enkelt å forstå for ansatte, utleier og innleier, slik at vi unngår at det blir konflikter. Men komiteen står også sammen om en anerkjennelse av bemanningsbransjen, og vi peker på at likebehandlingen vil sikre at man unngår konkurranse på lønns- og arbeidsvilkår. Da sikrer vi at useriøse aktører blir presset ut, og vi kan unngå sosial dumping. Fremskrittspartiet har gått mot de fleste andre tiltakene, og jeg regner med at deres medlemmer vil redegjøre for det. Kristelig Folkeparti og Høyre har valgt å støtte de tiltakene vi mener er gode, samtidig som vi også går imot flere, fordi vi mener det er tiltak som det ikke foreligger dokumentasjon på er nødvendige for å ivareta likebehandlingsprinsippet. Her er det vel på tide å presisere at jeg har tatt av saksordførerhatten. Kristelig Folkeparti opplever at flere av tiltakene bærer vel så mye preg av markeringsbehov, som at de har en reell begrunnelse. Kristelig Folkeparti støtter nemlig bruk av allmenngjøring, herunder solidaransvar, innsynsrett og opplysningsplikt når dette er tilstrekkelig begrunnet. Vi er for tiltak som går på reelle problem. En forutsetning for allmenngjøring av tariffavtaler er at det foreligger særlig tungtveiende allmenne hensyn og at det er klart dokumenterte behov. Allmenngjorte tariffavtaler får direkte anvendelse på bemanningsbedrifter, som betyr at solidaransvar allerede er innført på områder der dette skulle være nødvendig. Vi har heller ikke fått dokumentert at bemanningsbedriftene er vesentlig forskjellig fra andre virksomheter når det gjelder ryddighet rundt lønnsutbetaling, og kan dermed heller ikke se at det er dokumentert tilstrekkelig behov for innføring av solidaransvar knyttet til likebehandlingsprinsippet. Kristelig Folkeparti har også ønsket at det skal være rom for unntak fra likebehandlingsprinsippet når det blir inngått sentrale tariffavtaler mellom arbeidstakernes og arbeidsgivernes organisasjoner, noe direktivet åpner for. Dette ble foreslått av regjeringen i høringsrunden høsten 2010, men jeg registrerer at denne muligheten til unntak ble tatt ut – det på tross av at Unio, YS, Akademikerne og NHO i ulik grad støttet unntak fra likebehandlingsprinsippet i høringsrunden. De eneste som gikk klart imot, var LO. Jeg skal ikke drive for mye polemikk på akkurat det, men det kan virke som at den knipen regjeringen kom i da LO snudde i sin støtte til vikarbyrådirektivet, førte til at flere tiltak måtte innføres. Det underlige er at forslagene ble begrunnet av regjeringen i høringen med at en adgang til å gjøre unntak fra likebehandlingsprinsippet ville medføre reell fleksibilitet for arbeidslivets parter, samtidig som bransjevise unntak ikke fører til ulike lønns- og arbeidsvilkår i samme bransje for utleide arbeidstakere. Videre ble det pekt på at dette er et område som egner seg for avtale mellom partene. Vi mener at Norge, dersom man ikke velger å ta inn en unntaksregel, frasier seg selvråderett i arbeidslivsspørsmål. Dette er å undergrave den norske modellen som vi diskuterte i stad, med samarbeid mellom fagforeningene og arbeidsgiverforeningene for å utvikle arbeidslivet. Det er ingen grunn til å frykte at sentrale tariffavtaler skulle undergrave arbeidstakernes rettigheter. I stedet ville det gitt flere ansatte i bemanningsbransjen muligheten til lønn mellom oppdragene, og det ville gitt rom for praktiske tilpasninger som sikrer bedre kontroll og etterlevelse. Kristelig Folkeparti er opptatt av et arbeidsliv som er preget av gode arbeidsforhold, fast ansettelse, ordnet arbeidstid, fleksibilitet og et godt arbeidsmiljø. Vi ønsker kamp mot sosial dumping og useriøsitet, og vi vil hindre at lovverket uthules eller unngås gjennom f.eks. underentrepriser. Men bemanningsbransjen vil fortsatt spille en viktig rolle for å ha et velfungerende arbeidsmarked. Innleie gjør det mulig å tilpasse seg svingninger i behovet for arbeidskraft, og til å dekke opp midlertidig fravær blant de ansatte. Derfor er Kristelig Folkeparti, i likhet med bransjen, opptatt av at bemanningsbransjen er seriøs. Bemanningsbyrå er også en viktig vei inn i arbeidslivet for noen arbeidstakere, og kan gi arbeidssøkende som ellers har vanskelig for å få en fot inn i arbeidsmarkedet, en sjanse til å få prøve seg. Ifølge NHO Services medlemsundersøkelse fra 2011–2012 oppgir de ansatte at de fleste var arbeidsledige eller studenter før de begynte i et bemanningsbyrå. Den viktigste begrunnelsen for å arbeide i bransjen er nettopp at det er en god inngangsport til arbeidslivet. Jeg registrerte også at 72 pst. av de ansatte sier de er godt fornøyd med arbeidet i bemanningsbransjen, at de jobber heltid og har jobbet mindre enn ett år i bransjen. Jeg opplever dessverre at denne saken har blitt mer en symbolsak for regjeringspartiene. Kristelig Folkeparti er konstruktiv, og vi stemmer derfor for de gode tiltakene som ligger her i dag, og vi er villig til å ta i bruk flere tiltak, men de skal da være skikkelig begrunnet. Til slutt vil jeg ta opp igjen det forslaget som Kristelig Folkeparti står sammen med Fremskrittspartiet og Høyre om i innstillingen.