trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-05-30:
Statsråden sa om institusjonene som syns de produserer for mange på marginalen, at vi har blitt enige. Da gikk jeg inn og hentet styrevedtaket fra Bergen da de fikk tildelingsbrevet fra statsråden. Styrevedtaket var slik: «1. Styret tar tildelingsbrevet til etterretning. 2. Styret tar til etterretning at universitetet får mindre handlingsrom til selv å vurdere studenttallet i forhold til finansieringsgrunnlaget.» Det var slik det ble oppfattet fra institusjonene. Jeg er veldig for kvalitetsreform, jeg er veldig for institusjonenes makt, jeg er veldig for at de skal ha mulighet til å styre sine opptak, og at de er sjølstendige institusjoner. Jeg er nok litt mindre for – faktisk imot – at vi skal ha en statsråd som skal instruere noen av institusjonene våre til å bli enige når de syns at de ikke får kvalitet nok fordi de har for mange av studieplassene på marginalen. Og det er vel litt av kjernen i uenigheten i denne salen. Modellen er i og for seg fin, men hvis man tar bort muligheten for institusjonene til sjøl å vurdere kvaliteten, tror jeg at vi kan miste veldig mye i forhold til den studentbølgen vi står foran. Så sier statsråden at jo da, hun har en plan. Hun må gjerne invitere oss inn i denne planen, for vi føler nok ikke at vi er en del av en plan. De gangene vi har foreslått at det skulle være en plan for oppbygging, har det blitt nedstemt i denne salen.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2011-05-30:
Jeg vil gjerne takke representanten Skei Grande for å sette studentenes situasjon og institusjonenes handlingsrom på dagsordenen. Jeg opplever at dette er en interpellasjon som synliggjør dilemmaene knyttet til det å finne den rette balansen mellom statlig styring av våre høyere utdanningsinstitusjoner, og det å sikre dem handlingsrom og tillit til å gjøre sine egne prioriteringer. Jeg vil gjerne starte med å berømme statsråden for å ha nedsatt arbeidsgruppen som vurderte universitets- og høyskolesektorens handlingsrom, og som delte sine vurderinger i februar i fjor. Jeg opplever at statsrådens initiativ tok konsekvensen av at institusjonene har fått mer selvstyre og mulighet til å innrette sin virksomhet best mulig for å nå sine mål. Man har forlatt tidligere tiders detaljstyring av sektoren, og jeg opplever at sektoren selv i stor grad har satt pris på det. Institusjonene står fritt til å opprette studietilbud og omstille kapasitet i tråd med studentenes og samfunnets etterspørsel. Det ser vi også er en mulighet som de har benyttet seg av. På en del områder har denne friheten som institusjonene har, gitt svært gode og positive resultater, som f.eks. når det gjelder samarbeid, arbeidsdeling og konsentrasjon, der mange institusjoner har satt i gang prosesser som har betydning for best mulig ressursutnyttelse både økonomisk og vitenskapelig. Men med økt frihet følger også økt ansvar både for sin egen situasjon og også utover sin situasjon med tanke på å følge opp samfunnets behov. Så er det helt legitimt å diskutere om man burde styre sektoren mer fra politisk hold, både med tanke på antall studenter og studiepoengproduksjon. Jeg opplever i hvert fall at representanten Skei Grande åpner for denne diskusjonen ved å utfordre statsråden på den måten som representanten gjør. Jeg har stor forståelse for dem som måtte mene at institusjoner som forvalter så store deler av fellesskapets midler, og som legger en så viktig del av grunnlaget for oss som kunnskapsnasjon, også kan styres og stilles til ansvar overfor de sittende representanter for fellesskapet som landets politiske ledelse. Imidlertid registrerer jeg at sektoren selv, så langt, ikke etterlyser sterkere styring av institusjonene, heller ikke hva angår opprettelsen av studieplasser. Det er et signal man ikke nødvendigvis trenger å være enig i, men det er i hvert fall greit å ta det med seg videre i diskusjonen, uansett. Vi står overfor en betydelig økning i antall studenter ved våre høyere utdanningsinstitusjoner. Da er det viktig at økt utdanningskapasitet ikke går på bekostning av den faglige kvaliteten. Det innebærer at det må være tilstrekkelig finansiering fra statlig hold for å kunne ivareta kvaliteten på studiene. Det har vi tatt konsekvensen av ved å øke bevilgningene til institusjonene og sørge for flere nye studieplasser – skrittvis – hvert år de siste årene. Jeg legger til grunn at statsråden vil fortsette å ha god kontakt med institusjonene og NSO om deres behov i tiden som vi går inn i. Studentbølgen er jo ikke en tsunami som skal skylle over institusjonene, men det er en surfebølge som vi som kunnskapsnasjon kan surfe videre på.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-05-30:
Norge har mye å være stolt av. En av tingene er norsk næringsliv, hvor sjømat er en viktig og god del. Det eksporteres sjømat verden rundt, og eksportverdien for 2010 var på nesten 54 mrd. kr. Dette vil si at mange har sitt yrke her, og det gjør også sitt til at de mange som har ringvirkninger fra denne næringen, også har mange gode dager. For distriktene – som ellers ville hatt problemer med arbeidsløshet etc. – gjør dette sitt til at distriktene består. Det at Norge har dyktige og framtidsrettede næringsutøvere, samt en tydelig og streng forvaltning, gjør at Norge framstår som verdens fremste sjømatnasjon. Rettssikkerheten til norske fiskere er viktig, og den skal være rettferdig og forståelig. Dermed skal også reaksjoner – hvis dette er nødvendig – være tilpasset alvorlighetsgraden. Det er derfor dette representantforslaget ble fremmet, slik jeg forstår det. Det kan synes merkelig at f.eks. små overskridelser av minstemålet kan medføre at hele fangsten inndras. Derfor må det bli bedre sammenheng mellom overtredelsens alvorlighetsgrad, f.eks. knyttet til volum, fangstverdi og grad av skyld, og størrelsen på sanksjonen. Derfor er det behov for en gjennomgang av loven m.m. og en helhetlig tilnærming til saken. Hermed vil jeg fremme forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-05-30:
Jeg har lyst til å lese opp det siste som statsråden skriver i brevet sitt: «Som jeg har redegjort for ovenfor jobber departementet på bred front med etterkontroll av og endringer i de viktigste lovene som regulerer fiskerinæringen. Stortinget vil bli forelagt alle lovendringsforslag, og jeg anser derfor at det på nåværende tidspunkt ikke er nødvendig med en egen gjennomgang av rettssikkerheten til norske fiskere.» Da blir mitt spørsmål til statsråden: Hvorfor vil ikke statsråden ha en gjennomgang som også Stortinget og alle Stortingets partier kan få være en del av? Tross alt er dette Norges nest største næring, og da burde vel alle partier få lov til å være med, slik som det skal fungere i et demokrati.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-05-30:
Representanten Irene Lange Nordahl ga oss en gjennomgang av maktfordelingen i sitt innlegg. Det er også noe som heter den fjerde statsmakt. Statsråden har vært opptatt av sjømatnæringens omdømme både innenlands og utenlands. Når man får en rekke reportasjer, artikler, en rekke oppslag der man ikke må være fisker for å lese at her blir det i alle fall sådd tvil om rettssikkerheten, ser statsråden det som et problem for sjømatnæringens omdømme at det i alle fall i den offentlige debatt hersker tvil om rettssikkerheten til næringsutøverne innenfor fiskeriene?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-05-30:
Jeg er ennå litt opptatt av det med omdømme. Det er jo også sånn at politikere bør ha det i bakhodet at man bør legge til rette for omdømmebygging i alle fall i den grad at oppdager man ting der man ser at lover og regelverk står i veien for et godt omdømme, så bør man kanskje kunne kikke på det. Jeg skjønner også at man ikke vil diskutere enkeltsaker her, men en del av de sakene har i utgangspunktet båret preg av det man kaller «bondefangeri». Det er sånn at det er veldig små avvik i forhold til lovverket som har gitt uforholdsmessig store utslag i verdi. Det er eksempler på at 300 kilo torsk i en fangst til over 1,1 mill. kr har gjort at hele fangsten har blitt inndratt. Hvis vi skal følge logikken til statsråden, om at inndragning ikke er straff, er det da grenser for hvor stor verdi en inndragning har uavhengig av hvor stor forseelsen er?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-30:
I fiskerinæringen snakker vi om store verdier. Fisk er vår nest viktigste eksportnæring – etter olje og gass. Verdien av fiskeeksporten utgjør i dag, som vi har hørt, i overkant av 50 mrd. kr. En tredjedel av denne fiskeeksporten er villfisk – det utgjør i alt 17 mrd. kr. Det er altså store verdier, og derfor er Kristelig Folkeparti opptatt av å sikre fiskerinæringen best mulige rammebetingelser. Disse rammebetingelsene kunne vært bedre, men det er ingen unnskyldning for å begå ulovligheter. Jeg vil også, som representanten Bakke-Jensen, vise til et oppslag i dagens Aftenposten, der det vises til en rapport om ulovlig fiske. I rapporten hevdes det at «jukset på sjø og land gjerne er organisert kriminalitet». Men et viktig signal – synes jeg – fra denne talerstol er at det må ikke danne seg et inntrykk av at alle norske fiskere er kriminelle. I mars i år gjennomførte Fiskeridirektoratet, i samarbeid med Skatteetaten, Statens vegvesen, Mattilsynet og tolletaten, en aksjon for å kontrollere utførsel og salg av uregistrert fisk. Det var ikke spor av uregistrert fisk. Fiskeridirektoratet var veldig tilfreds med resultatet av undersøkelsen. «Det kan tyde på at omfanget av uregistrert fisk er lavt», sier regiondirektør Janne Andersen i region Nordland. Denne kontrollen viste at omfanget av ulovlig fiske ikke er så stort som mange tror. Likevel vet vi at det finnes ulovlig fiske, og at det er et problem mange plasser. Dette må ikke føre til at en hel næring blir kriminalisert. Fiskerne arbeider mye og hardt med liten fortjeneste. 10 000 aktive fiskere legger ned 23 millioner arbeidstimer – det tilsvarer langt mer enn vanlige årsverk. Derfor må fiskernes store innsats anerkjennes, og ikke kriminaliseres. Den beste måten å hindre kriminalitet og mistenkeliggjøring på, er gode kontrollrutiner. Derfor ønsker Kristelig Folkeparti å styrke disse ordningene. Imidlertid må ikke kontrollene og sanksjonene gjennomføres på en måte som oppleves som uforutsigbare og urettferdige for dem som er involvert.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2011-05-30:
Jeg føler behov for bare en liten oppklaring fordi ministeren tydeligvis må ha misforstått det jeg sa i innlegget mitt, når hun påpekte at jeg mener at fiskerne er kriminelle og uærlige. Det var ikke det jeg mente, for det var det stikk motsatte av det jeg ønsket å formidle. Jeg viste til rapporten i Aftenposten, som viste til at det kan være en del juks, men jeg var opptatt av at her må man ikke kriminalisere en hel næring, og jeg påpekte at de var både hardt arbeidende og ærlige i sitt arbeid. Jeg hadde bare behov for å si det siden det ble referert fra denne talerstolen.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-30:
Som jeg skrev i mitt brev, og som jeg sa i mitt innlegg, jobber vi med en etterkontroll av de lovene og de forskriftene som følger de forskjellige lovene, der vi på normalt vis, når en lov har hatt virketid en periode, går gjennom og ser om ting fungerer sånn som det er planlagt. Det er en normal måte å jobbe på, og vi kommer selvsagt til den lovgivende forsamlingen med eventuelle forslag til endringer knyttet til de lovene som har hatt en bred gjennomgang og selvsagt er vedtatt i dette hus. Det opplever jeg og oppfatter jeg som en normal måte å gjennomføre etterkontroll av lovene på.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-30:
En nærings omdømme er det selvsagt næringen selv som har størst ansvar for blir så bra som overhodet mulig. Så skal vi som politikere selvsagt legge til rette sånn at det er, hva gjelder både loven og forskrifter og regler, mulig å orientere seg i det på en sånn måte at en ikke kommer opp i et uføre. Jeg kan selvsagt ikke gå inn og debattere enkeltsaker, men jeg kjenner jo en del av enkeltsakene. Bakgrunnen for at det blir så stor debatt knyttet til dem, er størrelsen på inndragningsbeløpene uavhengig av om vedkommende fisker har gjort seg skyld i lovbrudd eller ikke. Verdiene er store på enkelte fangster. Det er ikke en straff, men det er viktig at en da drar inn verdier sånn at en i hvert fall ikke kan tjene på, enten med vilje eller ikke med vilje, å bryte regelverket. Igjen: Næringen har hovedansvar for omdømmet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-30:
På spørsmål om det er grenser for størrelsen på en fangst: Ja, det er i prinsippet båten og det den til enhver tid har adgang til å ha i eventuelt ett kast. Det er helst i de pelagiske fiskeriene at man får denne typen store fangster. Da er det et lovbrudd om det er ulovlig bifangst. Er det det, er reglene klare, da skal det inndras. Alt annet ville ha vært urimelig. Men problemet er selvsagt, som jeg sier, at beløpene blir så store, og det er det som på en måte blir iøynefallende for oss politikere og vanlige folk, som synes dette høres forskrekkelig urimelig ut. Så må man se på hvor mange sånne fangster man har i løpet av året. Sånn sett er det ikke en grense for inndragning. Der skal verdiene av det som er ulovlig fangst, inndras.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-05-30:
Da må vi på nytt oppklare en misforståelse, for jeg sa meg tvert imot helt enig med representanten Andersen Eide i at de aller fleste fiskerne er ærlige, hardt arbeidende mennesker.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
Jeg har først gleden av å fremme et forslag på vegne av representantene Laila Marie Reiertsen, Vigdis Giltun og meg selv om å gjøre endringer i dagens regelverk i sosialhjelpen til mor eller far dersom de har barn som har egen biinntekt, samt gjøre den kommunale sosialhjelpen om til et statlig ansvar under Nav. Så har jeg gleden av å fremme et forslag på vegne av representantene Laila Marie Reiertsen, Vigdis Giltun og meg selv om å nedsette et offentlig utvalg for å utrede lovfestet minstelønn – tiltak mot uønsket arbeidsbetingelser i det norske arbeidsmarkedet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
Det er interessant å registrere at statsråden sier at hun ikke deler representanten Røe Isaksens antagelser. Men så er det sånn at mange kronisk syke og funksjonshemmede som har slåss seg inn i arbeidslivet, har sykdomsutgifter på over 100 000 kr. Mye av dette går til medisiner, og mye går til transport. Det å fjerne særfradraget vil bety at man får en skatteskjerpelse på over 28 000 kr når man har utfaset det særfradraget som regjeringen har foreslått. Det kan bety at dette er – som en funksjonshemmet selv sa til meg – tua som velter det store lasset, og man føler seg på mange måter kjeppjaget tilbake til uføretrygd fordi man ikke lenger har råd til å ta disse kostnadene. Det lønner seg ikke lenger å stå i arbeid, man vil ha mer igjen ved bare å ta uføretrygd. Så sier statsråden at dette ikke er vurdert godt nok. På hvilket grunnlag kan hun da avslå det som kommer fra representanten fra Høyre når det gjelder de vurderingene?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
Mitt spørsmål går til arbeidsministeren. Temaet har vært berørt i denne spørretimen tidligere i dag, men realiteten er at siden 2005 og frem til i dag er det 47 000 flere årsverk som har gått bort, fordi man har hatt en økning i helserelaterte utgifter på trygdebudsjettet. I dag tilsier det, med det statsbudsjettet som regjeringen legger opp til, at det er 550 000 årsverk som går tapt på grunn av helserelaterte ytelser. La meg slå klinkende klart fast at de som er for syke til å delta i arbeidslivet, skal selvfølgelig ikke presses inn i arbeidslivet. Det ønsker Fremskrittspartiet å være klar på. Samtidig møter jeg mange ganger i uken personlig, og får henvendelser fra, folk som ønsker seg inn i arbeidslivet, folk som er kronisk syke eller har en funksjonshemning og blir tilbudt uføretrygd, som sier: Jeg ønsker ikke uføretrygd, jeg ønsker meg inn i arbeidslivet. Så ser vi at regjeringen i 2010 reduserte antallet tiltaksplasser med over 7 000. I budsjettet for 2012 velger man å fortsette den lave andelen og holder nedtrekket nede på samme nivå som man hadde i fjor. Vi vet at folk venter i over 900 dager på å komme inn på en tiltaksplass, og sjansen er da veldig stor for at man aldri får den tiltaksplassen, men heller blir ført over på uføretrygd. Det bekymrer Fremskrittspartiet, og det håper jeg også bekymrer statsråden. Mine spørsmål til statsråden blir da: Har dagens regjering gitt opp kampen for å få de svake tilbake til arbeidslivet? Og mener man at arbeidsmarkedstiltak ikke er et riktig og godt nok virkemiddel for å lykkes?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
Det er liten tvil om at antall tiltaksplasser er redusert fra 2010 til 2011, og at det er tatt videre ned. Vi hadde over 78 000 tiltaksplasser i 2010, i det opprinnelige budsjettet, og nå legges det opp til 71 200. 71 200 er et lavere tall enn 78 000 – vi trenger ikke å diskutere om tallet er lavere eller høyere, det er blitt trukket ned. Samtidig er jeg enig i at man må utfordre arbeidslivet til å ta imot arbeidskraft. Men det viktigste vi kan gjøre, er å kvalifisere den arbeidskraften, sånn at man har den nødvendige kompetansen som etterspørres av næringslivet. Der er arbeidsmarkedstiltakene og arbeidsmarkedsbedriftene et viktig redskap for å kvalifisere arbeidskraften til å komme tilbake til arbeidslivet. Frykter ikke statsråden at det lave nivået man har på tiltaksplasser, fører til økt uføretrygd, slik Attføringsbedriftene har påpekt vil skje?
Bent Høie (Høyre), 2011-10-12:
På vegne av representantene Erna Solberg, Sonja Irene Sjøli og meg selv vil jeg fremme forslag om bedre kvalitet og pasientsikkerhet i helsetjenesten.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
På vegne av stortingsrepresentantene Solveig Horne, Ib Thomsen, Mette Hanekamhaug og meg selv framsetter jeg representantforslag om å endre lovverket i Norge for å bli tilpasset internasjonale retningslinjer for amatør- og proffboksing.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
Mitt spørsmål går til statsråd Erik Solheim. Denne uken var det mange bileiere som med rette følte seg lurt av den rød-grønne regjeringens miljøpolitikk. Etter omleggingen av bilavgiftene fra og med statsbudsjettet 2007 var signalet til alle landets bilister at dieselbilen var et miljøriktig valg. Alt fokus var da på CO2. Daværende finansminister Kristin Halvorsen kalte det til og med en «omlegging av bilavgiftene for et bedre miljø». Lydige som vi er i dette landet, var det mange av oss som lyttet til regjeringen. Salget av dieselbiler økte dramatisk – ja faktisk i så stor grad at tre av fire nysolgte biler viste seg å være biler med dieselmotor. Så sent som i juni i år var 77,5 pst. av nybilsalget dieselbiler. Men så skulle det vise seg at det var ikke så helt enkelt. Alle de advarslene Fremskrittspartiet kom med allerede i 2006, og Norges Astma- og Allergiforbund ytret det samme om dette, skulle vise seg å være riktige, nemlig at den ensidige fokuseringen på CO2 i motsetning til på NOx,og da særlig nitrogendioksid, faktisk har bidratt til å forverre vårt nærmiljø, særlig i de store byene. Resultatet er at den samme dieselbilen som for kort tid siden var definert som en miljøvennlig flott bil, har blitt stemplet som en miljøversting – ja det så til de grader at man nå risikerer at man får kjøreforbud for dieselbiler. Det er krevende å følge med i svingene på regjeringens miljøbilpolitikk – kall det det. For hva er egentlig regjeringens syn på en miljøvennlig bil denne uken? Dette varierer jo veldig mye over tid. Og hvordan kan regjeringen forvente at folk flest skal ha tillit til regjeringens anbefalinger på bilsiden, når man opplever at den samme bilen som for noen få år siden var en miljøvennlig bil, nå er blitt en miljøversting, og man faktisk risikerer kjøreforbud?
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
Det er riktig som statsråden sier, at det er Oslo kommune som i denne situasjonen har luftet muligheten for kjøreforbud. Men det er regjeringens ansvar at dieselbilsalget har økt så til de grader at man faktisk opplever det luftkvalitetsproblemet i storbyene som man har i dag. Det å kjøpe seg en bil er faktisk en stor investering for mange familier. Men når man opplever fra en dag til en annen at det som var en miljøriktig flott bil, blir en miljøversting, så har det betydning for verdisettingen av den bilen. Det får betydning for den enkeltes økonomi, når man skal gå til ny anskaffelse av bil, med tanke på andrehåndsverdi. Det jeg lurer på, er rett og slett: Er det slik at man gikk litt for raskt frem, at man ikke var opptatt av å kvalitetssikre de anbefalinger man kom med gjennom avgiftssystemet, og at man kanskje heller burde gått litt saktere frem for å sikre at man, da man ga en type signaler om hva som var en miljøvennlig bil, faktisk også ga riktige signaler?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
La meg først få gratulere Per-Willy Amundsen med opprykk – jeg vet ikke om jeg kan kalle det det – til miljøpolitisk talsmann for Fremskrittspartiet. Iallfall: Velkommen til klubben! Jeg ser fram til mange friske diskusjoner om miljøspørsmål og energispørsmål i de to årene som er igjen av denne perioden – kanskje lenger også. La meg også si at de spørsmålene som representanten stiller, ligger ikke under mitt ansvarsområde formelt sett, men hvis presidenten tillater, vil jeg allikevel prøve å svare på spørsmålene. Det er ofte slik at ulike miljøhensyn står opp mot hverandre og ikke lett forenes samtidig, og det er riktig, som Amundsen sier, at man når det gjelder klimagassutslipp, er best tjent med at folk går over fra bensinbiler til dieselbiler, samtidig som dieselbiler gir lokale miljøproblemer, ikke minst for astmatikere, som følge av NOx, og spesielt NO2, som er en slags undergruppe av NOx. Dette dilemmaet har vært klart hele tiden, det var klart da regjeringen la fram sine avgifter for en del år tilbake, og det er klart i dag. Det nye som har skjedd i mellomtiden, er at det viser seg at de testmetodene som EU har utviklet, og som Norge har basert sin politikk på, klart har undervurdert NO2-utslippene. EUs testmetoder er rett og slett ikke riktige, testene gir mindre utslag enn de reelle utslagene når bilene finnes der ute i virkeligheten. Jeg skal ikke si hvorfor, det kan være at testene ikke tar nok hensyn til kulde, til den reelle driften av motorene eller mange andre faktorer, men iallfall var beslutningene basert på testutslag som i dag har vist seg – i den tunge tingen som heter virkeligheten – ikke å stemme. Det er bakgrunnen for den forsiktige omleggingen i retning av å få til mindre NO2-utslipp. La meg også legge til at det som Amundsen tok opp, er forslag fra kommuner, sågar forslag fra en kommune hvor Fremskrittspartiet har sittet med regjeringsmakt inntil helt nylig. Det er Oslo kommune, ikke regjeringen, som har foreslått det som her blir trukket fram.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
La meg først si igjen at jeg har ingen problemer med å forstå den frustrasjonen mange der ute føler. Man investerer ikke i en ny bil hver uke, man investerer i en ny bil hvert 10. eller 15. år, og man gjør det på basis av de signalene som kommer fra det politiske miljø, også gjennom prismekanismene. Så jeg har ingen problemer med å forstå den frustrasjonen. Samtidig må vi erkjenne at vitenskap er ikke en eksakt størrelse. Det å avveie ulike miljøhensyn er faktisk heller ikke politisk alltid lett. Her har altså vi basert oss på EUs tester, og tanken om at Norge som et lite land skulle overprøve EUs beste vitenskapelige råd på det området, er iallfall ambisiøs – la meg si det på den måten! Så må jeg legge til at Oslo kommune og Fremskrittspartiet, som som sagt har sittet med makten inntil helt nylig, har lagt fram forslag om par-/oddetallskjøring, om forbud mot én person i bilen, eller forbud mot privat bruk av dieselbiler i en krisesituasjon. Dette kan være nødvendige tiltak, men dette er det altså kommunene, hvor Fremskrittspartiet også har innflytelse, som bestemmer om man vil sette i verk.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
Jeg tror det sikreste grunnlag for tillit er at regjeringen og det politiske miljø til enhver tid baserer sine beslutninger på det til enhver tid best tilgjengelige vitenskapelige grunnlag. Jeg tror ikke vi som politikere kan overprøve hva våre beste forskere sier om de ulike utslippene. Her er det altså slik at de testmetodene som har vært utviklet av EU, har vist seg ikke å være holdbare. De har vært riktige i testkjøring på baner, kanskje i laboratorier og mange andre – la oss kalle det litt teoretiske steder, men de har ikke vært riktige der ute i virkeligheten. Så viser det seg at utslippene i virkeligheten blir større enn testene skulle tilsi, og det er grunnlaget for den omleggingen vi nå ser. Men jeg gjentar: Det er en vanskelig avveining mellom klimagassutslippene, som tilsier overgang til dieselbiler, og de lokale utslagene i byene, ikke minst for astmatikerne, som tilsier at man ikke vektlegger dieselbiler så mye. At dette skaper forvirring for forbrukerne, er lett å forstå. Vi må bruke prissignal og informasjon for å opplyse best mulig.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
Erkjennelsen av at det i miljøpolitikken ikke bare er svart-hvitt, men finnes dilemmaer, gjelder også biodrivstoff, og Kristelig Folkeparti har jo vært de som best har illustrert det, ved den ene dagen å være for det og den andre dagen å advare mot det. Men jeg skal ikke bruke tiden på polemikk. Det er et reelt problem, og problemet består i at de bærekraftskriteriene som EU har utviklet på området, er altfor slappe. Det betyr at det kommer mye biodrivstoff inn som ikke holder de målene som jeg er helt sikker på at Syversen og jeg er enige om, f.eks. at produksjon av biodrivstoff ikke skal føre til en arealødeleggelse i utviklingsland og mange andre negative effekter for verdens fattige. Det er grunnen til at vi har nølt med å gå videre på denne veien.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
Siden det nå framstår som veldig negativt, det hele, la oss da feire at Norge er elbilparadiset. Det er det altså ikke bare jeg som sier i selvskryt, men Mitsubishi, som er de som har kommet lengst i å innføre elbiler, vil veldig snart selge sin tusende familieelbil på det norske markedet. De ønsker å ha meg med rundt i resten av verden for å fortelle f.eks. den russiske dumaen hvor godt vi legger til rette for elbiler i Norge, i håp om at russerne kan gjøre noe av det samme, altså fortrinnsrett i kollektivfelt osv. Så dette er virkelig en norsk suksess – en norsk suksess som til og med er en eksportartikkel. Så kommer det selvsagt til et punkt at i det øyeblikk alle har elbiler, kan de ikke ha fortrinnsrett i kollektivfelt; det skjønner alle. Hvor det punktet ligger, er det ingen som med sikkerhet kan si. Men det jeg er opptatt av, er at det skal være absolutt forutsigbarhet for når det kommer. Det vil si at folk vet dette i god tid på forhånd, f.eks. at når det er solgt 100 000 elbiler på det norske markedet, gjør man endringer – eller andre lignende forutsigbare måter å regulere det på.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
Jeg erkjenner at dette skaper store problemer for enkeltmennesker der ute. Jeg erkjenner også at dette skaper forvirring og lett kan bringe miljøpolitikk i vanry, men jeg erkjenner ikke at det er galt å bygge på den best tilgjengelige vitenskapelige kunnskap på ethvert tidspunkt. Det skulle jeg inderlig ønske at Fremskrittspartiet også gjorde litt oftere, f.eks. i klimapolitikken. Det er en anbefalelsesverdig måte å drive politikk på som jeg tror vil gjøre at Norge blir et bedre land. Nå skal ikke jeg drive polemikk på dette området, men det er atskillige av opposisjonspartiene som har hoppet og sprettet vel så mye som regjeringen på dette området. Det får ikke de samme konsekvensene for folk der ute, det erkjenner jeg. Men det er vanskelig når det vitenskapelige grunnlaget endrer seg, og det er vanskelig når man skal avveie ulike miljøhensyn opp mot hverandre, som f.eks. de globale klimagassutslippene mot de lokale NOx- og NO2-utslippene, som astmatikere plages av i en by.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
Jeg tror det er viktig at vi starter med å ha hovedbildet klart i dette veldig sentrale spørsmålet. Hovedbildet er at klimagassutslippene i Norge har vært omtrent det samme i hele perioden 1990–2011. Det har gått opp og ned med konjunkturene, f.eks. drastisk ned med finanskrisen, og så har det tatt seg opp igjen, om enn ikke helt til samme nivå etter finanskrisen. Det positive med dette er at vi har lyktes med en total frakobling av økonomisk vekst fra klimagassutslipp, for i samme periode har vi langt på vei fordoblet det norske bruttonasjonalproduktet. Så det er en fundamental frakobling mellom økonomisk vekst og klimagassutslipp. Målet er jo ikke å frakoble, men drastisk å redusere klimagassutslippene. En serie tiltak har vært satt i verk. Den debatten vi akkurat hadde om drivstoffavgiftene, dreier seg jo om akkurat det. Vi har i vesentlig grad fått ned utslippene fra nye biler i Norge. Da regjeringen som Venstre var med i, overtok, var grensen satt til ca. 170 gram per bil, nå er det 130 gram. Så det er en drastisk reduksjon av CO2-utslipp fra nye biler. Det har også vært en svær økning i budsjettene til Enova, til kollektivtrafikksatsing og til jernbanen. Så mye har skjedd. Det er samtidig klart at det meste gjenstår. Det meste vil komme i forbindelse med klimameldingen som vi legger fram tidlig i 2012. Da skal vi gå gjennom virkemidlene på alle områder. Det vanskeligste og største kommer til å gjelde olje og gass, for det er der vi har den største økningen. Så har vi en nedgang innen samferdsel og industri. Den nedgangen må bare bli mye, mye større. Jeg inviterer Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre – gjerne også Fremskrittspartiet – til en dugnad for å se på hvordan vi i fellesskap kan nå det nasjonale målet som altså er 20 pst. hjemlige reduksjoner, 30 pst. totale reduksjoner, i 2020.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
Representanten vet veldig godt at hun stiller spørsmål som gjelder en annen statsråds ansvarsområde. La meg bare si om dette: Det er naturlig at man ser Enova og grønne sertifikater i sammenheng, i og med at de skal dekke noen av de samme behovene. For eksempel er det slik at Enova bevilger penger til vindkraft, mens vindkraft skal dekkes av grønne sertifikater, så det må ses i en sammenheng, men det er behov for en samlet større innsats. Den suverent billigste og mest miljøvennlige måten å utvinne ny energi på er energisparing. Det er jo miljøkonsekvenser også ved vannkraft og vindkraft, som er de to energiformene vi vil få med grønne sertifikater. Jeg er bekymret også for noen av de miljøkonsekvensene. Ved energiøkonomisering og energisparing er det meg bekjent ingen negative miljøkonsekvenser. Det er i tillegg også ofte veldig god økonomi. Men på grunn av konservatisme og mange andre ting får vi ikke tatt ut det potensialet. Der har Enova en fantastisk viktig rolle å spille.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
Det vil neppe overraske representanten når jeg sier at det er både energiminister Ola Borten Moe og miljøvernminister Erik Solheim. Vi er også enige om forbausende mye, men på noen punkter er det uenighet mellom Olje- og energidepartementet og Miljøverndepartementet. La meg si at jeg tror det bare er en forsmak på den uenigheten som representanten Skei Grande vil måtte oppleve når hun skal samarbeide med Fremskrittspartiet om en avansert og framtidsrettet klimapolitikk i Norge. Men at det er spenninger på noen av disse punktene, er institusjonalisert mellom Miljøverndepartementet og Olje- og energidepartementet fordi vi ivaretar ulike interesser. Ellers gleder jeg meg veldig over at Skei Grande nå sier at Norge er internasjonal verdensmester på miljøområdet. Det er ikke noen dårlig karakteristikk. De reduksjonene vi får til gjennom vårt samarbeid med Brasil, er f.eks. ti ganger alle norske utslipp til sammen per år. Så la oss ikke i Stortinget snakke ned hva Norge gjør internasjonalt. Vi får til mye, mye mer internasjonalt enn vi noensinne kan drømme om å få til i Norge. Så må vi i tillegg – bl.a. for vår internasjonale troverdighet – gjøre mye i Norge.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
Tallene som oppgis her, er ikke riktige, men jeg bruker ikke tid på å korrigere dem. Dette er under enhver omstendighet en svær satsing, og det er en satsing i samarbeid med to regjeringer som gjør sitt ytterste for å lykkes. De reduksjonene Brasil har fått til på dette området, er altså den suverent viktigste innsats noe enkeltland noe sted i verden har gjort for å redusere klimagassuslippene. 70 pst. reduksjon i avskogingen på sju år er formidabelt, helt enestående, og vi kan være kjempestolte av å ha bidratt til det. Indonesias president sier nå at de vil rette seg mot samme kurs. Han sa på et møte jeg var på for en uke siden, at han hadde lovet sin datterdatter at han skulle bruke de siste tre årene av sin presidentkarriere til å verne Indonesias regnskoger. Det er selvsagt ingen garanti mot at framtidige – la oss si – fremskrittspartipolitikere i Indonesia eller Brasil kommer på den tanken at man vil ødelegge regnskogen. Men det er altså nasjonale regjeringer som har satt disse landene på en helt ny kurs. Det er flott for Norge å få være med på det, og vi samarbeider veldig godt med disse to regjeringene.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-12:
I det første svaret til Borghild Tenden redegjorde jeg for en serie tiltak som regjeringen har satt i verk. Det vil komme mange flere i klimameldingen, og la oss ha en felles dugnad for å løse den. En veldig viktig ting å gjøre i mellomtiden er – for å følge et internasjonalt prinsipp, på engelsk – «Do no harm», gjør ikke skade i mellomtiden. Den skaden man f.eks. kan gjøre, er å avvise køprisordninger i mellomtiden, eller bygge ut gasskraftverk i Fræna eller i Finnmark uten rensing – en del slike forslag som vi faktisk har fått ganske mange av i Stortinget de siste årene. Så la oss i mellomtiden, mens vi venter på klimameldingen, ikke gjøre skade. La meg så til slutt si: La oss ikke snakke ned internasjonale tiltak. Internasjonale tiltak er det suverent viktigste på dette området. Men de må suppleres med nasjonale tiltak, for hvis ikke en liten, avansert, rik økonomi som Norge kan demonstrere at det er mulig å få ned klimagassutslippene også hos oss, har vi ingen sjanse til å være med på å overbevise resten av verden. Men det må ikke bety at vi snakker som om det Norge gjør ute i verden, er av mindre betydning. Det er av fundamental betydning og av større betydning enn noe vi kan gjøre i Norge.
Siri A. Meling (Høyre), 2011-10-12:
Det var kjent kunnskap også på det tidspunktet avgiftene kom, at dieselbiler slipper ut mer NOx enn bensinbiler. Men fra Høyres side ønsker vi et skatte- og avgiftssystem som i størst mulig grad oppfordrer den enkelte forbruker til en miljøvennlig adferd. Vi er ikke imot en omlegging av avgift i forhold til miljøhensyn, men vi er opptatt av dette med forutsigbarhet. Så spørsmålet og utfordringen er: Hvordan gir vi den enkelte forbruker tillit til regjeringen og myndighetenes skatte- og avgiftspolitikk når det gjelder miljøhensyn? Vi har dessverre en historie på biodiesel, hvor en oppmuntret til forbruk, og så kom det plutselig en avgift, og nå har vi en omlegging av avgift på dieselbiler. Så hvordan skal vi sørge for at forbrukerne kan ha tillit til regjeringens skatte- og avgiftspolitikk med tanke på å oppmuntre til miljøvennlig adferd?
Siri A. Meling (Høyre), 2011-10-12:
Det er bra at Norge er aktiv i forhold til arbeid med klima utenlands, men fra Høyres side ønsker vi òg at vi skal ha en mer aktiv holdning nasjonalt. Det har vi forpliktet oss til i klimaforliket, og vi synes at det går sakte nasjonalt. Vi diskuterte bilavgifter tidligere i spørretimen. Vi har etterlyst en helhetlig gjennomgang av avgiftene og skattene i forhold til bil for å få en mer miljøvennlig omlegging. Vi venter fremdeles på en klimamelding nasjonalt. Den har blitt utsatt for tredje gang. Heller ikke de samfunnsøkonomisk lønnsomme klimatiltakene som Klimakur har avdekket, har regjeringen igangsatt. Vi har, sammen med andre opposisjonspartier, foreslått det. Så mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan forventer statsråden at unge mennesker i Norge skal ta klimautfordringen på alvor, når regjeringen er så unnfallen i sin nasjonale klimapolitikk?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-10-12:
Jeg synes i hvert fall det var befriende at statsråden sier at han har forståelse for den frustrasjonen som er der ute. Vi er ikke helt «champions of the world» akkurat nå, skjønner jeg. Så mitt spørsmål er en oppfølging av det som er nevnt tidligere. For at man skulle få litt mer «drive» på miljøpolitikken, også i forhold til drivstoffavgiftene, sørget regjeringen for – eller de sa – at vi skulle få et omsetningspåbud for biodrivstoff. I november i fjor sendte miljøvernministeren ut pressemelding om skjerping av omsetningspåbudet fra 1. juli i år, slik at 5 pst. av alt solgt drivstoff skulle være biodrivstoff. I dag er vi kommet til 12. oktober. Ingen har hørt noe mer om denne skjerpingen av omsetningspåbudet, og det er ikke omtalt i statsbudsjettet heller. Så mitt spørsmål er: Når skjer det noe – hvis regjeringen virkelig mener at noe skal skje på dette området?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-10-12:
Som flere har vært inne på, og som statsråden også har snakket om, dreier dette seg om forutsigbarhet. Når det gjelder avgift på biodiesel, som representanten Syversen var inne på, må jeg få lov å spørre: Hvilke langsiktige planer har regjeringen? Og når det gjelder satsing på hydrogen, vil jeg spørre miljøvernministeren, for mange der ute lurer: Hvordan går det med hydrogensatsingen? Kan alle de som nå har investert i elbiler, være sikre på at deres fortrinn vil fortsette?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-10-12:
Mitt spørsmål går til miljøvernministeren. I nasjonalbudsjettet for 2012 finner man en figur på side 95 som viser at CO2-utslippene gikk opp 2,5 millioner tonn, eller 4,8 pst., fra 2009 til 2010. Utslippene er i samme tabell beskrevet til å øke ytterligere 3,8 millioner tonn fram mot 2020. Jeg har ikke klart å identifisere noe forslag i nåværende statsbudsjett som vil redusere utslippene i Norge, faktisk tvert imot. Derfor blir spørsmålet mitt til miljøvernministeren veldig enkelt: Er miljøvernministeren stolt av og fornøyd med å legge fram et budsjett som vil øke klimagassutslippene i Norge med 7 pst. fram mot 2020?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-10-12:
Vi kan godt forholde oss til Enova, for det kan se ut som at årets statsbudsjett varsler kutt til Enova i revidert nasjonalbudsjett for neste år. Bakgrunnen er grønne sertifikater, som nå overtar støttemekanismene for utbygging av fornybar energi. Men vi vet at det er et enormt potensial der ute for nettopp energieffektivisering. Vi vet at det er et skrikende behov for midler for å støtte utviklingen av umodne fornybare teknologier. Så er miljøvernministeren enig med Venstre i at Enova bør få opprettholde sin støtte også etter revidert i 2012?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-10-12:
Spørsmålet lyder som følger: «På NRK Østlandssendingen kom det fram at Follobanen, Oslo–Ski, vil bli 2–3 år forsinket. Årsaken er tilsynelatende at Jernbaneverket skal utrede en ny trasé øst for Oslo S på grunn av historiske kvaliteter i bebyggelsen i området. Siden disse områdene har vært i området siden middelalderen, derav navnet Middelalderbyen/-parken, hvilke nye forhold er kommet fram som man ikke har hatt mulighet til å ta høyde for da man lagde den opprinnelige tidsplanen for denne togstrekningen?»
Borghild Tenden (Venstre), 2011-10-12:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er bra at statsråden her sier at det kanskje bare blir ett år forsinket. Det får vi følge nøye med på, for dette er en veldig viktig strekning. Det er jo sånn at flere statsråder har gått høyt på banen i valgkampen. Da blir det litt underlig at man kommer etter valget og varsler utsettelser, for man har jo hele tiden visst at dette er et veldig krevende område. Det samme gjelder de rød-grønnes varslede togrevolusjon i 2012, som også er utsatt på ubestemt tid. Det ble også varslet før valget, i 2009. Hvorfor er det sånn at man bombastisk går ut i valgkamper og lover ting, og så kommer man luskende etter valget med utsettelser? Hvor ligger feilen? Er det slik at Jernbaneverket gjør en for dårlig jobb og ikke informerer statsråden godt nok, slik at man får nye opplysninger på et senere tidspunkt?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-10-12:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. Jeg har lyst til å gå videre nettopp med intercitytrianglet, som denne banen er en del av. Flere politiske partier mener at intercitytrianglet bør være oppe å gå innen 2025. NHO har imidlertid regnet ut at med det tempoet vi har i dag, vil det ikke være oppe å gå før tidligst i 2046. Er statsråden komfortabel med dette, eller vil hun se på alternative finansieringer, som f.eks. et representantforslag som Venstre har fremmet i denne sal, eller «Gullsvilla», som Gudleiv Forr skrev om i en kommentar i Dagbladet på mandag?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
Når det gjeld diesel, det vere seg miljødiesel, biodiesel eller vanleg diesel, kjem det i eit underleg lys i denne regjeringa. Biodieselsaka kjenner vi alle til, og ho er lite flatterande for regjeringa. No ser vi at folk flest føler seg førte bak lyset og lurte ved at det har skjedd ei endring frå at bruk av dieselbil skulle vere miljøvennleg til at det har blitt ein miljøversting. 100 000 bileigarar har tapt både miljømessig og økonomisk på å lytte til denne regjeringa, og spesielt til Sosialistisk Venstreparti. Eg skal ikkje spørje om kva råd miljøvernministeren ville gitt til dei som no har bomma så fullstendig, men erkjenner regjeringa at her har dei vore heilt på viddene og gitt anbefalingar som ein tapar på, både økonomisk og spesielt miljømessig – alle dei som har investert i nye dieselbilar, og det er 100 000 sidan 2007?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2011-10-12:
Som det blir nemnt av andre, er regjeringa svært sprikande i klimaspørsmål. Og vi har bak oss ein sommar som mange har lagt merke til. Når det gjeld klimatiltak, er det mange som er fornuftige. Enøktiltak er eit av dei, og det ligg også gjerne økonomiske incitament til å gjennømføre slike. Regjeringa har vore tydeleg på klimasatsing i forhold til dette med regnskog og regnskogkjøp. Satsinga er betydeleg, det er vel totalt 15 mrd. kr tenkt til Brasil og 6 mrd. kr til Indonesia. Vi veit for så vidt alle at skogen bind betydelege mengder CO2. Men spørsmålet er: Kva blir gjort for å sikre desse skogane for ettertida, slik at dette ikkje er eit kostbart kjøp som berre varar nokre få år framover, for så å bli hogde ut eller på annan måte tekne ut?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-10-12:
Som Høyre ofte påpeker, er det altfor mange mennesker som står utenfor arbeidslivet, men det er også veldig mange kronikere og funksjonshemmede som er i arbeid. Ulempen med det er at for mange som har en kronisk lidelse eller en funksjonshemning, koster det mer enn for oss andre f.eks. å komme seg fram og tilbake til jobb – være så frisk at man føler seg pigg nok til å dra på jobb hver eneste dag. Mange av dem har også opplevd at de nærmest har måttet kare seg inn i arbeidslivet. Men de er fornøyd med å være der, og de er fornøyd med å kunne bidra og gjøre en innsats. Fram til nå har man på skatten kunnet trekke fra utgifter bl.a. knyttet til transport fram og tilbake til jobb. Det blir det nå slutt på. Regjeringen sier at dette blir kompensert på andre måter. Men ved siden av at skattefradraget blir borte, vet vi også at det er egenandeler, f.eks. innenfor kommunal sektor, som man må betale hvis man er i jobb, men som man slipper når man ikke er i jobb. Mitt spørsmål til statsråden er derfor veldig konkret. Statsrådens departement har ansvar for arbeidsdeltakelsen i Norge. Har statsrådens departement konkret vurdert hvilken effekt det vil ha på arbeidsdeltakelsen for kronikere og funksjonshemmede å fjerne skattefradraget for sykdomsutgifter – ja eller nei?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-10-12:
Nå spurte ikke jeg om resten av budsjettet som regjeringen har lagt fram på Arbeidsdepartementets felt. Noe av det er bra, noe er mindre bra, og noe er veldig dårlig. Det jeg spurte om, var konkret dette fradraget for sykdomsutgifter, for det er forskjell på de ordningene som regjeringen styrker, og dette fradraget. Det er et spesielt gunstig fradrag for dem som er i jobb. Da er det i og for seg bra at regjeringen legger fram en plan for å få funksjonshemmede inn i arbeid, men man må også huske på at det er mange kronikere og funksjonshemmede som er i jobb i dag. Og hva er det de forteller? Jo, at hvis dette fradraget blir borte, mener de at de risikerer å måtte gå tilbake til «utenforskapet» – ut av arbeidslivet igjen. Så jeg vil igjen spørre statsråden: Er det ikke oppsiktsvekkende, eller merkelig, at et arbeidsdepartement ikke vurderer om et sånt forslag på statsbudsjettet påvirker arbeidslinja eller ikke?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-10-12:
For at færre går over på uførepensjon og uføretrygd, er det viktig at det lønner seg å jobbe. Da er førstebidraget selvfølgelig skattepolitikken. Regjeringens bidrag i dette budsjettet er at noen får en liten skattelettelse. Det er vi veldig for. Det er veldig bra. Derimot får andre – hvis man går fra 50 pst. til 100 pst. stilling – en skatteskjerpelse med denne regjeringens budsjett. Det er en dårlig politikk. Det andre er at vi i Norge har et sammensurium av forskjellige egenandelsordninger som til dels slår hverandre i hjel. Hvis man ser på sammenhengen mellom f.eks. kommunale egenandeler, bostøtteordningen og barnetillegg, er det slik at de forskjellige delene av politikken, samhandlingspolitikken, arbeidslinja m.m., ikke henger på greip. Med andre ord er det behov for en opprydding i egenandelssystemene i Norge – også systemene for oppmuntringen til at det skal lønne seg å jobbe. Jeg lurer på om statsråden, for å få færre på uføretrygd, vil være med på en opprydding i og gjennomgang av disse systemene.
Hanne Bjurstrøm (Arbeiderpartiet), 2011-10-12:
I likhet med det foregående spørsmålet til Solheim er også dette et spørsmål som i hovedsak ligger under finansministeren. Men det konkrete spørsmålet knyttet til effekten og hvor mange som kommer ut i arbeid, hører inn under meg. Jeg kan med en gang si at man ikke har gjort en konkret vurdering av hva det vil medføre. Det har sin bakgrunn i at jeg ikke deler representantens antakelser om at dette, med regjeringens opplegg, samlet sett vil bety at det blir vanskeligere å komme i jobb. Bakgrunnen er for det første at de endringene vi gjør når det gjelder fradraget for kronikere, innebærer en mer målrettet innsats. Det innebærer at vi i stedet for å ha et fradrag overfører de midlene til dem som trenger det mest. I dag er det faktisk slik at det gir fradrag, uavhengig av hvilken inntekt du har, og det kan da gi fradrag til folk med høy lønn. Nå målretter vi i første rekke det som er knyttet til tannhelsen, tilpassing av boliger, Diabetesforbundets arbeid og ikke minst bilstønaden for gruppe 2-bil. På samme måte øker vi nå tilskuddet til arbeids- og utdanningsreiser, sånn at det som ligger inne i budsjettet, skal dekke alle forutsatte kostnader for inneværende år. Så legger regjeringen ikke minst fram en jobbstrategi som er målrettet for å få folk med funksjonshemninger inn i arbeid, og uten å bruke tid på det: Vi har klare, målrettede tiltak for å få dem inn i arbeid. Blant annet øker vi – og har stor satsing på – tilretteleggingstilskudd til arbeidsgivere. Samlet sett er dette et budsjett som er bra for å øke deltakelsen for folk som står utenfor arbeid.