Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2005-12-14:
Først en visitt til replikkvekslingen mellom representanten Eriksen og representanten Huitfeldt, hvor sistnevnte brukte direktørsønnen og arbeiderdatteren som eksempel. Utfordringen med den nye regjeringens politikk er jo at direktørsønnens foreldre fortsatt kan kjøpe privatundervisning til sitt barn, men det spørs om arbeiderdatteren får den samme muligheten. Det er derfor denne friskoleloven har vært så viktig – for å skape like muligheter for dem som går i norsk skole. Jeg er lei for at Regjeringen ikke følger opp det. Det er skjedd en merkbar endring i norsk utdanningspolitikk siden valget. Vi har vært vitne til en utdanningsstatsråd som har ment at de yngste barna har det best i barnehagen og ikke hos foreldrene sine. Han har villet forby bordbønn i norsk skole. Han vil fjerne obligatorisk 2. fremmedspråk fra grunnopplæringen, og han vil gi alle med videregående opplæring rett til plass på universitetene. Noen vil sikkert hevde at dette er skritt i riktig retning. Det kan det godt være, forutsatt at riktig retning er mer offentlig styring og kontroll, lavere faglig kompetanse i grunnopplæringen og vesentlig nivåreduksjon i kompetansekrav på universitets- og høyskolenivå. Jeg ser med forventning fram til at kunnskapsministeren skal bli opptatt av de tiltakene i norsk skole som fremmer kunnskap. Så langt har statsrådens innsats stått til betegnelsen kunnskapsreduksjonsminister. Jeg våger ikke å gi statsråden karakter, for han vil fjerne dem også. Norge kjemper mot resten av verden om å bli en ledende kunnskapsnasjon i verden. Sammenlignet med de beste sørøstasiatiske landene ligger åttendeklassinger i Norge tre år bak i kunnskap i matematikk og naturfag. Jeg gleder meg til å høre om de konkrete tiltakene statsråden ønsker å iverksette for å møte denne utfordringen. Fremskrittspartiets utdanningspolitikk fokuserer på kunnskap, valgfrihet og individuell opplæring. Vi ønsker en direkte finansiering av grunnopplæringen gjennom en stykkprisfinansieringsordning, slik at kommunepolitikerne ikke kan redusere bruken av midler til skolen. På den måten vil vi sikre at elevene gis reell valgfrihet, og at elever, uavhengig av bostedskommune, får et like godt skoletilbud. Vi erkjenner imidlertid at vi ikke har flertall for det i denne sal ennå. Det er en av årsakene til at vi gjør noe annet. Vi er blitt det eneste partiet som følger opp lovnaden i valgkampen. Mens alle de andre partiene snakker varmt om skolesatsing, er Fremskrittspartiet det eneste partiet som bevilger penger direkte til skolene. Samtlige av de andre bevilger penger til kommunene, og så får det være opp til hver enkelt kommune å avgjøre hvorvidt det er viktigst at barna får en god opplæring eller om kulturhuset skal påbygges eller renoveres. Begrunnelsen fra Regjeringens side er at de tror at vettet er rimelig likt fordelt, som statsråder har sagt, mellom denne sal og kommunestyrene. Det kan være riktig det. Men erfaringen viser at kommunepolitikernes avveininger og prioriteringer er annerledes i veldig mange kommuner enn det de har vært i denne sal. Derfor ønsker Fremskrittspartiet å øremerke 600 mill. kr direkte til grunnskolene og 200 mill. kr til videregående opplæring i kommunalkomiteens budsjett. Dette er helt nødvendig for at satsingen på skolen skal bli reell og ikke bare snakk i en valgkamp. Jeg tillater meg derfor å utfordre Regjeringen på dette. Jeg forutsetter at Regjeringen nå går nøye igjennom bruken av den 5,7 milliarder kr som kommunesektoren får, for å sikre at de pengene og tilsvarende kroner i framtiden brukes i kommunene på de viktigste oppgavene, nemlig skole og pleie og omsorg. Fremskrittspartiet er opptatt av at tilpasset opplæring skal være noe reelt og ikke bare en talemåte. Derfor foreslår Fremskrittspartiet å øke den statlige innsatsen for tilrettelegging for elever med tilpasningsproblemer og særlige utfordringer, eksempelvis tilrettelegging for døve og synshemmede elever, med 30 mill. kr. Det er viktig for et vellykket utdanningssystem at vi har engasjerte foreldre som vil og kan delta i skolesammenheng og ivareta sine barns interesser. Derfor har Fremskrittspartiet også i dette budsjettet støttet opp om Foreldreutvalget for grunnskolen med ekstra budsjettmidler. Vi har også merket oss at det er kommet en ganske ny interesseorganisasjon for foreldre med barn i barnehage og i grunnskole. Aktive Foreldre er en frivillig organisasjon som bidrar til å informere foreldre om rettigheter og muligheter innenfor utdanningssystemet. Da er det litt underlig at vår merknad om at Regjeringen bør vurdere om det kan være aktuelt – jeg gjentar det, for det er en ganske vag formulering: at Regjeringen bør vurdere om det kan være aktuelt – å gi direkte statlig økonomisk støtte til Aktive Foreldre, ikke har fått noen tilslutning i komiteen. Det er underlig, for samtlige partier har understreket verdien av å ha nettopp aktive foreldre. I går fikk noen av oss hilse på Regjeringens nye gjestfrihet og respekt for opposisjonen. Ikke bare lanserte statsråd Djupedal tidenes snarvei hva gjelder omgåelse av en skikkelig lovprosess, men han stengte to opposisjonspolitikere ute fra pressekonferansen hvor snarveien skulle presenteres. Det skaper en viss tvil om hvor alvorlig vi skal ta statsminister Jens Stoltenbergs gjentatte forsikringer i denne sal om at hans regjering ikke skal bli maktarrogant. Jeg nevner dette fordi loven statsråd Djupedal så elegant vil sette til side, er friskoleloven. I budsjettet legger Regjeringen til grunn at de ikke forutsetter noen lovendring for å redusere overføringen til friskolene med 380 mill. kr totalt. Man kan komme i tvil av mindre. Regjeringens kamp mot et skolesystem som gir den enkelte elev valgfrihet og mulighet til selv å bestemme over sin egen skolehverdag, også gjennom valg av skoletype, er svært tydelig også i budsjettframlegget. Fremskrittspartiet mener det er viktig med et mangfold av skoler, og vil likebehandle offentlig eide skoler med friskoler. For oss er kvaliteten det viktigste, ikke hvem som eier og driver skolene. Derfor øker vi bevilgningen til friskolene i vårt alternative budsjett med 535 mill. kr samtidig som vi foreslår at Regjeringen kommer tilbake med en sak, hvor tilskuddet til friskolene foreslås økt til 100 pst. Vi ønsker også å gjeninnføre den av Bondevik II-regjeringen foreslåtte kapitaltilskuddsordning. Dessverre blir nok ingen av disse forslagene vedtatt i dag, men kanskje om noen år. Regjeringens budsjett vil forsterke forskjellsbehandlingen mellom offentlige og private høyskoler. Fremskrittspartiet vil arbeide for at denne forskjellsbehandlingen fjernes på sikt og legger inn budsjettmidler i vårt alternative budsjett for å få det til. Forskningspolitikken gjenspeiler samfunnets vilje til å utvikle og ta i bruk ny kunnskap. Forskningen og forskningsbasert kunnskap preger utviklingen og vil bli stadig viktigere i årene som kommer. «Så vel næringsliv som offentlig sektor har behov for økt kunnskap. Derfor må vi ha ambisiøse mål for norsk forskningsinnsats i årene som kommer.» Noen i salen drar kanskje kjensel på ordene? Det er direkte sitat fra eventyrerklæringen fra Soria Moria. Jeg nevner dette, for det var mange som var gledelig overrasket da regjeringen Bondevik II la opp til å øke den stabile fondsfinansierte forskningsinnsatsen fra 2007 ved å bygge opp Forskningsfondet. Til tross for mange velmenende ord, både i valgkampen og i eventyrerklæringen fra Soria Moria, kutter Stoltenberg-regjeringen så det virkelig monner i Forskningsfondet i forhold til Bondevik II-regjeringens forslag. 25 milliarder kr reduserer Regjeringen fondet med i forhold til foregående regjerings forslag. Det betyr redusert forskningsbevilgning fra 2007 på nærmere 900 mill. kr årlig, litt avhengig av hva slags rentesats man legger til grunn. Hvor ble det egentlig av de ambisiøse målsettingene datert og høytidelig underskrevet for noen måneder siden? Det er kanskje det som vil bli denne regjeringens endelikt, at den lover så meget, men oppfyller så beskjedent. Jeg tillater meg også å ta opp Fremskrittspartiets mindretallsforslag i innstillingen.