Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-06-15:
Jeg er ikke med i kontrollkomiteen, og dermed føler jeg at jeg står helt fritt til å uttrykke tilfredshet med kontrollkomiteens innstilling. Når en til de grader makter å skrive seg sammen, som dagens innstilling bærer bud om, burde jo det i utgangspunktet avgrense polemikkens muligheter, men det er åpenbart bare delvis slik. Når så stor strid, som det har vært, fører fram til tilnærmet felles formuleringer, tyder det på at komiteen har gjort en god jobb. Merknadene bærer selvfølgelig preg av det en av og til ser i komiteinnstillinger, en viss parlamentarisk polonese, der flertall og mindretall vandrer ut og inn, men jeg synes ikke det er noen dekning for å si at det er uklarheter etter dagens innstilling. Tvert imot, jeg føler at det bringes klarhet. Det er to grunnleggende hensyn som skal ivaretas. Det er Stortingets krav til innsyn og kontroll gjennom sakens brede forhistorie, som mange har vært inne på, og det er hensynet særlig til den militære etterretningstjenestes funksjonsdyktighet, som også er nedfelt i Stortingets egen lovgivning. Det foreligger selvsagt ikke noen grunnleggende konflikt her. Men mulige konfliktfelt er gjerdet inn bl.a. gjennom den bestemmelse som er tatt inn på side 7 i innstillingen. La meg også si i en parentes, selv om det ikke har noe direkte med saken å gjøre: Det er selvsagt heller ikke slik at det EOS-utvalget vet, vet alle. Også EOS-utvalget har sine oppgaver i samsvar med Stortingets intensjoner, og er der selvsagt med den tillit som Stortinget har gitt dem. Skulle det oppstå konflikt mellom de to hovedhensyn som jeg har vist til, gir altså dagens innstilling en mal for hvordan det skal løses. Og det tror jeg under alle omstendigheter er klokt. Stortinget har altså gitt to oppdrag: det ene til Stortingets eget kontrollutvalg, og det andre til de hemmelige tjenester gjennom lovgivningen. Og da er det selvsagt naturlig at det er Stortinget som i siste instans har det avgjørende ord om hvordan bestemmelsene skal forstås, om konflikt oppstår. Nå er det ikke gitt at Stortinget vil håndtere det noe annerledes enn det forsvarsministre av forskjellige politiske avstøpninger kommer til å gjøre. Jeg vil tippe at forsvarsministre utgått av Venstre, Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet tilhører et noenlunde gjennomsnittlig gangsyn i dette spørsmålet, som det en vil finne i Stortinget. Jeg tror derfor ikke at de konflikter Kristin Halvorsen bl.a. uttrykte en viss redsel for, vil vise seg å være særlig problematiske i praksis. Jeg tror tvert imot at de fleste vil ha et syn på disse spørsmålene som gjør at en ikke kompromitterer Etterretningstjenestens mulighet til å fungere i samsvar med sine intensjoner. Det er selvsagt et generelt problem i forhold til disse poengene at en skal forsøke å begrense kretsen av mennesker som har innsyn på dette området. Men det gjelder helt generelt. Det er jo ikke uten videre gitt at Stortinget som kollektiv – om det skulle bli løsningen – er bedre egnet enn Stortingets kontrollorgan, ikke fordi det er noe galt med 165 stortingsrepresentanter, men fordi mengden som har innsyn, da blir mye større. Disse momentene forsvarer selvsagt sin plass i en drøfting av prosedyre for dette framover. Og jeg viser til det som står i innstillingen om muligheten for å komme tilbake til en håndtering av disse spørsmålene seinere, slik at en kan sikre de intensjoner som Stortinget har nedfelt i disse viktige spørsmålene.