Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-12-09:
Jeg registrerer at regjeringspartiene og SV heller ikke ved denne budsjettbehandlingen tar innover seg hva som holder på å skje med Norge som skipsfartsnasjon, og hva som i denne forbindelse står på spill i forhold til norske arbeidsplasser. Det er også underlig at det er inngått en budsjettavtale mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet hvor skipsfart overhodet ikke har vært tema. I alle fall står det ikke ett ord i budsjettavtalen om denne viktige saken. Det er bemerkelsesverdig at en sak som er flagget så høyt av Fremskrittspartiet, og som gjelder så mange arbeidsplasser på hav og land, ikke er en del av den foreliggende budsjettavtalen. I budsjettavtalen i fjor, mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, sørget Arbeiderpartiet for at denne viktige saken fikk en sentral plass. Jeg lurer på når det skal gå opp for stortingsflertallet at maritim sektor betyr en virksomhet som innebærer minst 75 000 arbeidsplasser og har betydning for hver eneste kommune i dette landet. Da vi gikk inn i dette kalenderåret, var Norge den tredje største skipsfartsnasjon i verden. I dag innehar vi en femteplass, og dersom ikke noe positivt skjer, vil vi stadig krype nedover på denne listen. Jeg vil understreke at jeg ikke tar til orde for å gjøre rederne enda rikere, men jeg snakker om å beholde norske sjøfolk på norske skip og fortsatt å ha leveranser til skipsfarten fra leverandører i Norge. Min påstand er at rederne bare vil bli enda rikere ved en utflagging, mens norske sjøfolk settes på land og leverandører i Norge taper både leveranser og arbeidsplasser. Regjeringen i samarbeid med Fremskrittspartiet er i gang med en grunnleggende omlegging innenfor fiskeriene. De vil ha butikk og ikke politikk i fiskerinæringen, og det skjer nå i fullt monn. Markedet skal ta over styringen av det aller meste. Dette har vi. f.eks. sett ved at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet med et pennestrøk la ned den viktige hovedavtalen for fiskerinæringen. I tillegg ser vi at Regjeringens engasjement i forhold til fiskeriavhengige kystsamfunn er temmelig fraværende. Her skal tydeligvis markedskreftene igjen få styre. Et eksempel på dette kan vi se på det manglende engasjementet i forhold til situasjonen i Vardø. Det burde være unødvendig at kystsamfunn med noen av verdens rikeste fiskefelt rett utenfor kaia skal oppleve kriser med stor ledighet og fraflytting. Det er imidlertid av avgjørende betydning at staten bidrar på flere måter dersom denne store ressursen skal komme til nytte, og dersom det skal skapes virksomhet i slike kystsamfunn. Dette kan ikke overlates til markedet alene. Hadde den dramatiske situasjonen som nå rammer Vardø, rammet en mer urbanisert by, ville nok Regjeringen ha grepet kraftfullt inn, men siden det er et fiskeriavhengig lite kystsamfunn i Finnmark, skjer det ikke så mye. I budsjettet foreslås det å opprette landsdekkende såkornfond, slik det har vært snakket om i dag. Regjeringen sier i budsjettdokumentet at målgruppen for de nye såkornfondene vil være innovative prosjekter, herunder prosjekter fra universiteter og høyskoler. Dette synes jeg er positivt. Regjeringen foreslår å etablere landsdekkende såkornfond i universitetsbyene Trondheim, Oslo og Bergen, og i budsjettforliket er også den nye universitetsbyen fra 1. januar, Stavanger, kommet med. Vi er mange som undrer oss over at Tromsø som eneste universitetsby er holdt utenfor i en slik sammenheng. Tromsø har status både som universitetsby og som storby. Hva er det da som gjør at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet holder Tromsø utenfor i en slik sammenheng? Vi registrerer at dette føyer seg inn i rekken av negative svar fra Regjeringen når det gjelder den nordlige landsdel. Jeg nevner bare noen ferske eksempler i stikkords form: nasjonal radiokanal, OL 2014 og Mandela-konserten. Men listen kan gjøres lengre.