Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2007-05-10:
Det har vært knyttet store forventninger til den meldingen vi nå diskuterer. Demokratiutvikling engasjerer mange, fordi det angår alle. Vi lever i en tid da kapitalen har fått en fantastisk vitalitet, drevet fram av kunnskap, ny teknologi, internasjonalisering og åpne markeder. Det følger mye godt i kjølvannet av denne utviklingen, men det er også åpenbare problematiske sider ved dette knyttet til styring, fordeling og demokrati. De demokratiske prosessene har endret seg lite og sakte, og det skjer en forskyvning av makt i retning av marked og kapitaleiere. Vi må møte denne utviklingen med å arbeide for å styrke demokratiet, og dermed folks innflytelse. Men vi gjør ikke disse grepene bare fordi det er viktig for vårt demokrati. Vi fra Arbeiderpartiet mener at vettet er likt fordelt utover landet. Vi mener at verktøy vi nå fører over til regionene, vil bli bedre håndtert enn om storting eller byråkrati skulle styre dem. I et glimt av selvinnsikt bør vi vel innrømme at det kjente sitatet «all makt i denne sal» ikke betyr «alt vett i denne sal». På våre reiser rundt i landet ser vi mange viktige partnerskap, der fylker er navet og motoren i det regionale samarbeidet. Gjennomgangstonen fra dem vi møter, er ikke at fylkene i dag har for mye makt, snarere at de har for lite innflytelse. Både kommunepolitikere og fylkespolitikere er stort sett samstemte om at våre regioner burde hatt større mulighet og flere verktøy til å skape gode og tilpassede løsninger i ulike deler av landet. Mange kommuner er i seg selv for små til å nå opp imot sentrale myndigheter, og ofte blir utviklingsarbeid en konkurranse mellom de ulike kommunene. Kommunene trenger en venn – nå gir vi dem en enda bedre venn. Meldingen er ikke et fullgodt svar på de store utfordringene vi står overfor, selvsagt. Ingen enkeltsak vil gi et fullgodt svar. Det er de mange endringene, de tusen skritt, som bringer oss nærmere målet. Vi er glad for at Venstre støtter oss fullt ut, og setter pris på at Kristelig Folkeparti støtter oss også på det som er hovedsporet, nemlig styrking av det regionale folkevalgte nivået. Venstre og Kristelig Folkeparti skiller seg her fra høyrepartiene på en avgjørende måte. Høyre og Fremskrittspartiet vil derimot ha en annen utvikling. De vil legge ned det regionale folkevalgte nivået. At Fremskrittspartiet, som et ytterliggående høyreparti, vil svekke folkestyret til fordel for mer markedsstyring, er ikke overraskende. At Høyre vil ha mer styring fra embetsverk i Oslo, er heller ikke overraskende. Det er likevel et paradoks at partier som hevder at de er for folk flest, vil at folk flest skal ha mindre mulighet til å påvirke sin egen hverdag, og at mer skal overlates til byråkratiet. Høyresidens modell vil tvinge fram store endringer i dagens kommunestruktur. Men det snakkes det ikke høyt om, verken fra Høyre eller fra Fremskrittspartiet. Hvorfor det? Jo, antakeligvis fordi begge partiene vet at det ikke finnes noe folkelig støtte for en massiv kommunesammenslåing, slik det legges opp til fra høyrepartiene. Folk flest er ikke tilhengere av Høyres og Fremskrittspartiets politikk, heller ikke på dette området. Her har jeg en rykende fersk utgave av Kommunal Rapport, hvor fremskrittspartiordførere er ute og advarer partifellene mot tvang nå i forkant av landsmøtet – ikke fordi de er enige med regjeringspartiene i at det ikke går an på den ene siden å snakke om lokaldemokrati, og så på den andre siden å tvangssammenslå kommuner, nei da, det er fordi flere frykter at ja til tvang vil skade partiet i valgkampen. Ja vel, det er slik et populistisk parti styrer sin politikk. Når vi ser hva Høyre gjorde med kommunene i løpet av de fire årene de satt med kommunalministeren og finansministeren, tror jeg de færreste blir imponert over at de nå mener at noen av oppgavene som i dag ligger på regionalt nivå, skal overføres til kommunene. Denne innstillingen vil styrke folkestyret. Det føres oppgaver fra embetsverk til folkevalgte organer. De demokratiske organene får mer makt, og gjennom det øker vi innbyggernes innflytelse over egen hverdag. Høyre og Fremskrittspartiet går i stikk motsatt retning. De vil styrke markedsmakt og embetsstyring. I denne saken følger altså begge hovedalternativene i norsk politikk opp sine grunnleggende ideer og tradisjoner.