Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2007-06-05:
Norsk fiskeripolitikk skiftet retning etter stortingsvalget i 2005. En ny og helhetlig kystpolitikk som skal gi grunnlag for bosetting og sysselsetting langs hele kysten, er nå under utforming. Det går et ideologisk skille mellom Bondevik II-regjeringen og dagens regjering i synet på eierskapet til fiskeressursene. Vel er det verbal enighet om at fiskeressursene tilhører oss alle, men i praksis lot den forrige regjeringen de mest kapitalsterke aktørene i fiskerinæringen kjøpe seg kvoterettigheter til odel og eie, til priser som bare overgås av det vi nå ser på Island. Denne formen for privatisering av fiskerettigheter tar nå slutt. Med støtte fra regjeringspartiene i Stortinget vender Regjeringen nå tilbake til tidsavgrensede strukturkvoter, men i ny utforming. Det betyr at fiskere som kjøper seg ekstra kvote i tillegg til grunnkvoten, får den til låns i 20 år, da den igjen leveres tilbake til fellesskapet. Strukturkvoteordningen fungerer altså som en privatfinansiert kondemneringsordning, der kvotene etter en forhåndsavtalt tidsperiode faller tilbake til fellesskapet og refordeles i den aktuelle fartøygruppen. For å få effekt av strukturordningen uten at tilgangen til kvotene reserveres de mest kapitalsterke aktørene i markedet, er det viktig at kvoteperioden er av en slik lengde at den gir rimelig sikkerhet for investeringene, samtidig som kvoteprisene holdes på et overkommelig nivå. Da er 20 år en tilstrekkelig lang periode. Det er en vanlig kredittperiode i næringslivet, og det er en rimelig nedskrivingsperiode. Og så, for at de som i dag har kjøpt seg «evigvarende strukturkvoter» under Bondevik-regjeringen, skal få en viss kompensasjon for overgangen til tidsavgrensede strukturkvoter, skjøtes det på ytterligere fem år. Jeg vil her bemerke at regjeringspartiene ber Regjeringen se til at man ved en framtidig refordeling søker å utlikne ulikheter i kvotegrunnlaget. Det gjelder ganske bestemt ringnotgruppen. Det er full enighet om at vi også i framtida skal ha en variert og lønnsom fiskeflåte som kan levere fersk fisk til hjemmemarkedet og de store markedene ute i Europa og verden for øvrig, og som kan sikre industrien tilgang på råstoff gjennom hele året. Ja, hele hensikten med strukturpolitikken er nettopp å bidra til økt lønnsomhet og god lønnsevne, ikke bare i fiskeflåten, men gjennomgående i alle deler av verdikjeden, fra fisken tas opp av havet til den selges på markedet. Det er dette som skal gi liv til våre kystsamfunn, og som skal sikre bosetting og sysselsetting langs kysten vår. Fiskerinæringen er en av våre viktigste framtidsnæringer. Med en bærekraftig forvaltning av fiskeressursene, med gode og forutsigbare rammebetingelser, vil fiskerinæringen gi kystbefolkningen trygge arbeidsplasser i overskuelig framtid. Eierskapet til fiskeflåten er derfor viktig. Lokalt forankrede selskap og eierskap har stor betydning for bosetting og sysselsetting og for foredlingsindustrien. Det er relativt bred enighet om at vi trenger eierskapsbegrensninger innenfor de ulike flåtegruppene for å hindre at eierskapet konsentreres på for få hender. Alle partier i komiteen ønsker eierskapsbegrensninger, om enn i noe ulikt omfang. I havfiskeflåten er det slike begrensninger, men ikke i kystfiskeflåten. Egentlig vet vi i dag litt for lite om hvordan eierskapet i fiskeflåten fordeler seg. Det er åpenbart behov for en kartlegging, som også må omfatte minoritetsandeler. Det bør imidlertid ikke herske noen tvil om, særlig etter komiteens tur til Island, at den kartleggingen som skal foretas, bør munne ut i generelle eierskapsbegrensninger, også i kystfiskeflåten. Det kan dessuten være aktuelt å legge begrensninger på såkalt krysseierskap mellom havfiskeflåten og kystflåten eller på industriens minoritetsandeler i kystfartøy. Jeg har spesielt merket meg at Norges Kystfiskarlag tar til orde for at en aktiv fisker ikke bør kunne eie og drive mer enn to fartøy. Jeg synes dette er et interessant forslag, og et bredt flertall i komiteen ber Regjeringen vurdere dette og/eller liknende ordninger som kan sikre et variert og desentralisert eierskap i kystfiskeflåten. Gjennomsnittsalderen for aktive fiskere er høy. Faktum er at fiskerinæringen er i ferd med å forgubbes. Samtidig merker næringen økt konkurranse om arbeidskraften fra andre næringer. Uten en lønnsom flåte som sikrer utøverne et godt utkomme, vil fiskerinæringen tape i konkurransen om framtidas arbeidskraft. En samlet komite understreker derfor at strukturpolitikken må skape rom for nyrekruttering. Det er viktig at nye utøvere bringes inn i næringen de nærmeste årene. Derfor ber vi Regjeringen prioritere rekrutteringsarbeidet. Først og fremst er det nå viktig at de skolene som har opplæringstilbud i fiskerifag, får tildelt tilstrekkelige opplæringskvoter til å kunne drive praktisk og variert opplæring for elever som søker seg til fiskeryrket. Skolesystemet har avgjørende betydning for rekruttering av mannskap til fiskeflåten. Her skal kompetanse bygges og elever motiveres for sitt yrkesvalg. Spørsmålet om egne kvoter for fartøy som tar inn lærlinger, må også vurderes. Og endelig ber vi om at en del av totalkvoten settes av til rekruttering. Komiteen forutsetter for øvrig at rekrutteringsarbeidet skjer i nært samarbeid med fiskernes organisasjoner. Både Regjeringen, regjeringspartiene og opposisjonspartiene understreker at kvotefordelingen mellom de ulike fartøygruppene ligger fast, altså at den ikke påvirkes av selve strukturmeldingen. Det har vært en forutsetning for komiteens arbeid, og jeg vil tro også for næringsorganisasjonene og alle andre som har deltatt i strukturdebatten. Og debatten har vært viktig i alle sine faser – før og etter at Strukturutvalget la fram sin innstilling, før og etter at Regjeringen la fram sin melding, og under komiteens behandling av strukturmeldingen. Jeg tror faktisk også at debatten har påvirket resultatet. I særlig grad gjelder dette kystflåten og flåtegruppen under 15 meter. Regjeringspartiene støtter som kjent Regjeringens forslag om at kondemneringsordningen videreføres for de minste fartøyene i kystflåten fram til 1. juli 2008, da ordningen skal evalueresat en justert strukturkvoteordning skal videreføres for de gruppene som nå har strukturkvoteordningat kvotetaket senkes for kystfiskeflåtenat også fartøy i kystfiskeflåten med hjemmelslengde mellom 11 og 15 meter skal kunne nytte strukturkvoteordningen, men da med et lavere kvotetak Særlig forslaget om strukturering i fartøygruppen mellom 11 og 15 meter har appellert til følelseslivet langs kysten. Det synes imidlertid som om gemyttene har roet seg noe etter at regjeringspartiene i komiteinstillingen bad Regjeringen vurdere Kystfiskarlagets forslag om å strukturere nedover i sjarkflåten. Det vil i realiteten bety at det etableres en brannmur ved 15 meter, der fartøy under denne lengdegrensen kan kjøpe kvoter fra større fartøy, men ikke omvendt. Jeg vil i den forbindelse minne om at Regjeringens forslag om en begrenset strukturering bidrar til økt lønnsomhet i denne gruppen, samtidig som den øker effektiviteten i sjarkflåten under 11 meter – en fartøygruppe som selv ikke med fritt fiske har greid å fiske sin del av totalkvoten. Sluttelig vil jeg nevne at Strukturutvalget foreslo at mulighetene for samfiske bør vurderes nærmere, spesielt for de minste fartøygruppene. Behovet for en slik ordning er ikke klarlagt, og innretningen på en eventuell samfiskeordning er heller ikke vurdert. Det bør gjøres før vi eventuelt innfører en slik ordning. Jeg finner imidlertid grunn til å understreke at samfiske ikke må ses på som en avløsning for driftsordningen. Samfiske kan derimot ha viktige sikkerhetsmessige aspekter som det kan være grunn til å vurdere. Derfor ber vi nå Regjeringen se nærmere på disse spørsmålene. Idet jeg går ut fra at opposisjonspartiene vil gjøre rede for sitt syn og sine forslag, anbefaler jeg komiteens innstilling.