Inge Lønning (Høyre), 2008-12-18:
Det er et ordtak som sier at når enden er god, er allting godt. Det er i de fleste tilfeller en betydelig overdrivelse. I denne saken er det enighet om at enden er god, dvs. at den løsningen som er i ferd med å realiseres, er til glede for fremtidige brukere. Men fremfor alt er det enighet om at det er en umåtelig mye bedre løsning enn den alternative løsning, nemlig at de investeringer som var gjort og det byggeprosjekt som var påbegynt, hadde blitt nullstilt. Det ville ha vært en helt usedvanlig dårlig løsning. Det som gjenstår, er det kontrollkomiteen har gått igjennom, nemlig kvaliteten på selve beslutningsprosessen. Der er det vel grunn til å understreke det som er sagt i merknaden fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, at det er ganske solide lærdommer å trekke for departementet av den måten prosessen denne gang foregikk på. Saksordføreren pekte på det svært spesielle i at en fagminister og statsministeren på samme dag i Stortinget kategorisk avviser en løsning som etter kort tid blir løsningen. Det som var spesielt bemerkelsesverdig i denne sak, var jo at statsministeren gikk så langt at han tre ganger i spørsmålsrunden her i Stortinget sa at det ville undergrave hele systemet for hvorledes vi styrer helsebudsjettene i dette land, dersom man skulle omgjøre det vedtaket som da forelå fra styret i Helse Sør-Øst. Da må man i ettertid kunne spørre: Er systemet ødelagt? Etter mine begreper er svaret på det helt klart: Nei, systemet er ikke ødelagt. Det er påpekt i rapporten at det var gjort helt klare feil i beslutningsprosessen fra de underliggende organer, altså ledelsen ved Rikshospitalet-Radiumhospitalet og det derværende styret. Det er også påpekt at det ble gjort mange litt paniske tiltak da tingene så ble satt på spissen ved at det fremstod som et entydig krav fra opinionen – velgerne – at dette skulle løses på en annen måte. Det ble gjort en hel rekke ting som ikke holder mål i forhold til en normal saksbehandling. Det er grunn til å minne om det som ble sagt i Innst. S. nr. 265 for 2007–2008, fra flertallet i helse- og omsorgskomiteen: «Komiteens flertall, medlemmene fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, vil bemerke at det ville ha vært en fordel om det hadde foreligget en begrunnelse for den finansierings- og samarbeidsmodell som er valgt. God forvaltningsskikk tilsier også etter flertallets oppfatning at det ville ha vært naturlig om de som er blitt invitert til å fremsette tilbud, får en tilbakemelding med en begrunnelse for hvorfor man har funnet det riktig å takke nei til tilbudet.» Det er vel også riktig å minne om at da vi i helse- og omsorgskomiteen gjennomførte åpne høringer i saken – dette var i mai måned i år – var verken statsråden, styrelederen, eller daglig leder i Kreftforeningen i stand til å gi noen opplysninger om innholdet i den avtale som da var inngått med Kreftforeningen. Det innholdet fremkom først på et langt, langt senere tidspunkt, dvs. det har ikke i prosessen på noe tidspunkt vært en reell vurdering av ulike alternativ, simpelthen fordi man av politiske grunner valgte å kortslutte hele den prosessen som man selv hadde invitert til, ved at private tilbydere ble oppfordret om å sende inn sine forslag. De forslagene ble aldri gjenstand for noen reell vurdering. Det var ingen reell sammenlikning mellom fordeler og ulemper ved de enkelte forslag. Det fremgår klart av kontrollkomiteens innstilling at opposisjonen fremdeles er meget kritisk til deler av beslutningsprosessen, og ikke minst til at faktorenes orden ble så ulogisk som den faktisk ble, ved at man i en panikkartet situasjon satte i gang en prosess som man deretter avbrøt før den var kommet i mål, og ved at man inngikk en avtale som man ikke kjente innholdet av før på et langt senere tidspunkt. La meg også peke på den merknaden som Høyre og Kristelig Folkeparti er sammen om i innstillingen fra kontrollkomiteen, hvor det slås fast at det helt klart er et offentlig ansvar å sørge for at det finnes tilstrekkelig kapasitet i sykehusvesenet, og at det også er tilstrekkelig tilbud om de tjenester som et pasienthotell skal tilby. Men det er på ingen måte til hinder for at dette kan skje i form av offentlig-privat samarbeid. Vi mener fra Høyres og Kristelig Folkepartis side at det ikke bare er mulig, men det er ønskelig at man legger opp til og inviterer til slikt samarbeid. Det kan vel være grunn til å understreke det ekstra sterkt i en situasjon hvor det kan se ut som om det kan bli større aktivitet i det året som kommer, enn det man har vært vant til de seneste år, på grunn av finanskrisen. Da kan det være grunn til å minne om at man bør tilstrebe ordninger som er så effektive og økonomisk gunstige for staten som overhodet mulig. Spørsmålet om det skal være offentlig eller privat, bør ikke være et ideologisk spørsmål. Det bør være et ganske enkelt, praktisk/pragmatisk spørsmål: Hva leder raskest til målet, med minst utgifter for det offentlige?