Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Jeg vil takke for en bred gjennomgang av aktuelle saker i vårt forhold til Europa og det europeiske samarbeidet. I debatten i november sa jeg at det utenrikspolitiske bildet nå preges av større usikkerhet. Usikkerheten er ikke blitt mindre siden den gang, snarere tvert imot. I denne situasjonen er vår viktigste oppgave i europapolitikken å slå ring om EØS-avtalen og å ivareta avtalens integritet. Når vi ser hvilken usikkerhet brexit har utløst i Storbritannia, burde det være en advarsel til alle som lefler med tanken om at vi skal slå følge med britene og ta norsk næringsliv ut av det indre marked. Fantasien om en såkalt bedre avtale er bare kampanjeord. De som bruker dem, må fortelle oss: Bedre for hva, og for hvem? For eksportindustri og tjenestenæringer finnes det ingen bedre avtale enn å være en del av det indre marked hvor de kan konkurrere ved et felles regelverk – med et konkurransetilsyn i ESA og en tvisteløsningsmekanisme i domstolen. Norske lakseeksportører har kjent på hva det kan innebære å stå utenfor beskyttelsen det felles regelverket skaper i det indre marked. For nordmenn finnes det ingen bedre avtale enn en EØS-avtale som gir muligheter til å ta arbeid, studere eller bosette seg i 30 av våre naboland, og bli behandlet som landets egne innbyggere. Det gir rettigheter og trygghet. En så tett integrering mellom land som EU- og EØS-samarbeidet innebærer, er selvsagt ikke uten utfordringer. Mulighetene til å leve på tvers av landegrenser skaper både muligheter og utfordringer som må håndteres gjennom politikk. Utnyttelse av billigere arbeidskraft fra land med lave lønnsnivåer er kanskje det alvorligste. Vi har møtt det med omfattende tiltak for å sikre at også utenlandske arbeidere skal ha de samme lønns- og arbeidsbetingelsene som norske. Det er en kamp for et anstendig arbeidsliv og mot sosial dumping. Det er viktig at regjeringen holder fast ved at utstasjoneringsdirektivet ikke må innskrenke det nasjonale handlingsrommet til å definere lønn og godtgjørelse, slik statsråden sa i sin redegjørelse. De nordiske arbeidsministrenes felles erklæring om den sosiale pilaren EU nå arbeider med, sikrer respekt for landenes ulike arbeidsmarkedsmodeller. Vi må slå ring om den nordiske arbeidslivsmodellen. Statsråden sier i redegjørelsen at regjeringen vil være så tett på forhandlingene mellom EU og Storbritannia om brexit som mulig, og skal ha fått en forståelse for at Norge og de andre EØS-landene ikke er vanlige tredjeland. Det er bra regjeringen også har erkjent dette. Jeg føler det tok litt tid før man overvant redselen for formalitetene. Regjeringen har møtt mange, både i Brussel og i London. Men det statsråden ikke sier noe om, er hvilke synspunkter regjeringen bringer til torgs. Hva er regjeringens holdning til de mange spørsmål brexit reiser, og som også berører Norge? Hva mener regjeringen om situasjonen for de rundt 20 000 nordmenn i Storbritannia og 10 000–15 000 britene i Norge etter brexit? Skal britene få bli her hos oss? På hvilket grunnlag? Med hvilke rettigheter? Skal de fortsatt få sykehusbehandling, som om de beholdt det blå helsetrygdekortet? Europaparlamentets president, Antonio Tajani, sa ifølge The Guardian under sitt besøk i London nylig at de EU-borgerne som nå lever og arbeider i Storbritannia, ikke bare skal få bli etter brexit, men beholde de rettighetene de har som EU-borgere. Hva er regjeringens syn på det? Det er 10 000–15 000 nordmenn i Storbritannia som nå lever i stor usikkerhet om sin framtid. Støtter regjeringen EU-parlamentets president? Det andre spørsmålet er jo: Hvordan vil regjeringen involvere Stortinget i disse vurderingene? Så går jeg ut fra at det er bred enighet i Stortinget om at vi må få på plass en så god handelsavtale med Storbritannia som mulig. Den forrige europaministeren sa endog at ambisjonen er «like god adgang til det britiske markedet for norsk næringsliv» som EØS-avtalen. Det har den nye statsråden nok innsett kanskje var å sette forventningene noe høyt siden det ikke er gjentatt nå – med mindre man tenkte på å foreslå at vi skulle bli en del av United Kingdom. Men statsråden sier: «Vårt mål er å forhandle fram en dyptgripende og omfattende form for bilateralt avtaleverk med britene» – alene eller sammen med våre EFTA-partnere. Det er vi enig i. Nå kan ikke forhandlingene med britene starte før de er ute av EU, men vi kan forberede oss. Og igjen holder statsråden seg på overskriftsnivå. Hva legger regjeringen i «dyptgripende og omfattende» avtaleverk? Handelsavtaler handler ikke lenger så mye om tolltariffer, men om tjenester, en viss fri bevegelse av personer, investeringer – investeringsbeskyttelsesmekanismer. EU og Canada har nettopp inngått en bred og omfattende handelsavtale. Er dette modellen regjeringen tenker seg? Og hva ligger i uttrykket «avtaleverk»? Er det forhold utenfor det handelsmessige man tenker på? Er det forskningssamarbeid, studentutveksling eller andre ting? Og igjen er spørsmålet: Hvordan har regjeringen tenkt å involvere Stortinget i disse forberedelsene? Klimapolitikken: Paris-avtalen har trådt i kraft og er rettslig bindende. Stortinget har gitt sin tilslutning til at Norge skal gjennomføre forpliktelsene i samarbeid med EU – 40 pst. kutt i utslippene i ikke-kvotepliktige sektorer. Europaministeren sier at regjeringen har åpnet for at avtalen forankres i protokoll 31 i EØS-avtalen. Men er det nå avklart at EU er enig i det, eller ønsker EU dette inn som er del av EØS-avtalen? Det hadde vært fint om statsråden kunne avklare dette i dag. I debatten i november sa jeg at det som også er uklart, er på hvilken måte Norges overholdelse av forpliktelsene skal overvåkes, og av hvem, hvis avtalen ikke blir en del av EØS-avtalen? Er det ESA og EFTA-domstolen, eller er det kommisjonen? Vil det være ankemekanismer, slik vi kjenner det fra EØS-avtalen? Og vil det være ulike mekanismer for de to avtalealternativene? Dette har ikke regjeringen avklart. Det hadde vært fint om det kunne gjøres i dag, hvis det er mulig. Et annet og viktig spørsmål gjelder analysene av fordelen ved å gjøre dette sammen med EU, som vi gjentatte ganger har etterspurt regjeringens vurdering av. Vi er spesielt interessert i regjeringens syn på hva som er forskjellene mellom en bilateral avtale, en protokoll 31-løsning og ordinær innlemmelse i EØS-avtalen innenfor de ulike sektorene. Dette er spørsmål som blir mer og mer aktuelle etter hvert som EU nå utvikler sine tiltak og mekanismer. Statsråden berørte også i redegjørelsen såkalt eksport av velferdsytelser, som har vært en annen omdiskutert side ved mulighetene til å leve og arbeide på tvers av landegrensene. Statsråden varslet i redegjørelsen en stortingsmelding om dette i inneværende periode. Den kom ikke på fredag, så det begynner å haste. Dette er et spørsmål som diskuteres i flere land. Det har også over tid vært diskutert her hjemme. Kan statsråden være noe mer spesifikk, i påvente av stortingsmeldingen? Hvilke ytelser tenkes det på, bortsett fra det som tradisjonelt har vært framme – barnetrygd og kontantstøtte? Jeg går ut fra at man ikke tenker på ytelser som er opptjent gjennom eget arbeid, som pensjon og ledighetstrygd. Hvis man beveger seg inn på denne type ytelser, rokker man etter mitt skjønn ved hele grunnlaget for fri bevegelse. Fjernes muligheten for å ta med seg opparbeidede rettigheter fra jobb til jobb, slik vi gjør i eget land, blir hindrene for å ta jobb ute langt høyere. Til slutt: Redegjørelsen favnet bredt. Men det er for mange saker statsråden ikke går dypt nok inn i. Vi har derfor behov for at regjeringens standpunkter må avklares, helst i løpet av denne debatten.