Michael Tetzschner (Høyre), 2019-11-05:
Opptakten til denne debatten har minnet oss om at EU- og EØS-spørsmål så langt fra bare er et anliggende for Utenriksdepartementet, eller at betydningen består i at vi kan selge varer, at eksportnæringene trives, og at det har betydning for sysselsettingen. Vi må i større grad være oss bevisst at EU-retten og vår kobling til denne gjennom EØS-avtalen også gjør at vi deltar i en forpliktende internasjonal rettsdannelse. Storting og styringsverk må i større grad være bevisst dette samspillet. Dette setter også nye premisser for våre domstolers og klageorganers arbeid. Det er rettsanvenderne og dommerne som skal ta stilling til enkeltkrav og enkeltskjebner uten politisk innblanding, men samtidig også harmonisere rettsnormene i et sammenhengende, rettssikkert system som forener internasjonal rettsdannelse – som vi da er en del av – med nasjonal lovgivning og prioriteringer. Jeg vil takke utenriksministeren for at debatten i dag kan berikes av klima- og miljøstatsråden. Det understreker nettopp poenget med hvor mye innenrikspolitikk som ligger i vårt forhold til EØS. Vi ser stadig at EØS-borgere får direkte og individuelle rettigheter i de tilknyttede staten. Der folkeretten ellers bygger på at statene er rettssubjektene, og der den praktiske effekten for borgerne i større grad er avhengig av statenes vilje til etterlevelse, er det en ganske stor forskjell når det gjelder borgernes rettigheter direkte under EØS-avtalen. Den britiske prosessen mot utmeldelse av EU har illustrert hvor mye mer et EU-medlemskap er enn et avtaleforhold mellom stater. De samme standarder og regelverk legger grunnlaget for sivilsamfunnets, de nasjonale institusjonenes og bedriftenes horisontale samarbeid i Europa. Basert på borgernes frie bevegelighet har det også skapt utjevning og materiell forbedring av levevilkårene i vår verdensdel. Jeg mener det er grunn til å stoppe opp når vi nå hvert øyeblikk runder 30-årsdagen for murens fall og den tidligere østblokkens integrasjon i det europeiske fellesskapet. Tsjekkoslovakia, Polen og Ungarn ble medlemmer for 15 år siden. Deretter har det på fredelig vis oppstått to stater av Tsjekkoslovakia, nemlig Slovakia og Tsjekkia. Øst-Tyskland er blitt en del av et samlet Tyskland. Velstanden i disse landene er mangedoblet etter statssosialismens sammenbrudd. En tsjekker har nå 73 pst. av tysk levestandard, Slovakia har 63 pst., og både Polen og Ungarn har 57 pst, og den er stigende. Østtyske borgere har nådd 95 pst. av levestandarden sammenlignet med det tidligere Vest-Tyskland. Når det gjelder en så viktig parameter som levealder, har altså forskjellen mellom de to delene av Tyskland for mannlige arbeidere gått ned fra syv år – som østtyske arbeidere levde kortere enn sine kolleger i vest. Dette er tall som teller. Dette skyldes selvfølgelig også en overgang til velstand gjennom mer handel, en rasjonell og effektiv markedsøkonomi, men også et demokratisk system som slår ned på urettferdigheter og korrigerer feil. Det skyldes også utreise for en del av arbeidstakerne som har sendt penger hjem til sine familier og lokalsamfunn, et fenomen som vil være forbigående etter hvert som de når vår levestandard. For dem som husker vår venstresides mantra under diskusjonen om norsk medlemskap før 1994-avstemmingen: Påstanden var at vi ikke skulle være med fordi EU var og ville forbli en rikmannsklubb med brodd mot fattigere land. Det skulle altså være en handelsblokk som holdt andre ute og slo ring om egne privilegier. Så ble de nye selvstendige, spirende demokratiene integrert og gikk fra stagnasjon til sterk forbedring av levestandarden for vanlige mennesker – selv om dette ikke skjedde uten overgangsproblemer og fortsatt ikke skjer uten overgangsproblemer. Men så kan man også si: De politiske tendensene som vi har hørt bekymring for, motvirkes og bekjempes jo også gjennom det internasjonale fellesskapet som de tidligere østblokklandene er med i, og som forrige taler var inne på, er det tegn som tyder på at dette verdifellesskapet etter hvert smitter over. I disse tider, da vi ser at de mest rotfestede demokratier i verden også kan gjennomgå ubehagelige trender, skal vi ikke ta vår egen rettsstat og vårt demokrati for gitt. Dette må også vedlikeholdes på det hjemlige plan, og det er selvfølgelig anledning til mange debatter om det.