Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2000-12-11:
På vegne av forsvarskomiteen legger jeg fram Budsjett-innst. S. nr. 7 for 2000-2001. Med en brutto ramme på 27,506 milliarder kr og en netto ramme på 26,773 milliarder kr er dette i utgangspunktet et stort og voksende budsjett. Når man imidlertid går inn og bryter ned ulike deler av budsjettet, tar bort budsjettet for ombudsmannen, for sivilt beredskap og for skipsfartsberedskap, er rammen allikevel av en slik karakter at rammens innhold på investeringssiden vil være mindre enn det man kunne forutsette, men rammen bedres gjennom en styrking av fregattinvesteringene på 1 057 mill. kr. Det er det som gjør at budsjettet på investeringssiden får et pluss i rammen, men fra Stortingets side var det forutsatt at dette skulle komme som et tillegg til de ordinære budsjettrammer for Forsvaret. Dermed blir altså bildet noe annerledes. I tillegg inneholder budsjettet et bevilgningsforslag til internasjonale operasjoner på 1 850 mill. kr, og i tillegg er det til den type operasjoner 72 mill. kr som er foreslått tatt innenfor den ordinære budsjettrammen. Det er slik at det er fremmet to alternative forslag til disponeringen av ramme 8. Det ene forslaget står Fremskrittspartiet og Høyre alene om, og det andre forslaget er det koalisjonspartnerne og Regjeringen som står for. Det er slik at når det gjelder budsjettet, fikk det i utgangspunktet en form som ikke gjorde det til det mest spenstige budsjett som Stortinget har behandlet når det gjelder forsvar, og det ble altså ikke særlig bedre av at forliket innebar en ytterligere reduksjon, med 100 mill. kr ned for Luftforsvaret og 5,8 mill. kr ned for det sivile beredskap. Det siste er ganske uforståelig. Det første, nedtrekket på 100 mill. kr for Luftforsvaret, blir aldeles uforståelig i en situasjon hvor Luftforsvaret har mer enn nok problemer med å være operativt og kunne fylle de forutsetninger som Stortinget har gitt. Jeg skal få lov å komme tilbake til dette senere. Det som imidlertid er verdt å merke seg, er komiteens merknader knyttet til den sikkerhetspolitiske situasjonen, og de er enstemmige hele veien igjennom. Det synes jeg det er viktig å merke seg. Det er ikke noen grunn til å legge skjul på at det er bekymring for en del av det som foregår hos vår nabo i øst, med uforutsigbarhet, usikkerhet, og vi ser etter hvert også at vår nabo i øst har kapasiteter på de områder man ønsker å vise at man har evne til kapasiteter. I den situasjonen vi nå står overfor, knyttet til utviklingen i den europeiske forsvars- og sikkerhetsidentitet, er Norge nødt til – og det slår også komiteen fast – å ta hensyn til å ha egne styrker, såkalte «in place»-styrker, som er av ren nasjonal karakter, mens vi samtidig er nødt til å ta hensyn til vårt bidrag på den internasjonale arena. Jeg har lyst til spesielt å henlede oppmerksomheten på innstillingens sider 15 og 16, hvor komiteen nettopp drøfter vår deltakelse i internasjonale styrker. Det er altså en samlet komite som slår fast at Norge og andre som ikke er EU-medlemmer, «må ha full adgang til militær og politisk informasjon som leder opp mot en eventuell aktivering av styrker.» Med andre ord: Skal vi delta innenfor EU-segmentet med styrker, må vi ha adgang til informasjon på samme måte som EU-medlemmer. Så har man nødvendigvis måttet akseptere det faktum at EU treffer sin beslutning i sitt rom, mens andre som ønsker å bidra, treffer sin beslutning i sitt rom. Men så, hvis Norge da velger å delta i en styrke, sier også komiteen klart at da får man både være på plass i det militære ledelsesapparat og være på plass for å få den samme informasjon som øvrige deltakere. Det er også uomtvistelig nødvendig å slå fast at Stortinget skal bifalle deltakelse i en fremtidig EU-ledet styrke. Det må være en forutsetning. Så sier man også: «Komiteen vil også understreke at når Norge eventuelt deltar i EU ledete operasjoner der NATOs felles infrastruktur benyttes må det være klarlagt på hvilken måte en eventuell overgang skal møtes der såkalte Petersberg-operasjoner som EU kan lede kan gå over i en konflikt etter NATO artikkel 5 operasjoner med eventuelt bortfall av styrker fra ikke NATO-land.» Dette er også en ufravikelig regel. For Fremskrittspartiets del er det viktig å understreke at vårt budsjett, det primære budsjettet, ikke fikk tilstrekkelig oppslutning ved behandlingen av finansinnstillingen, men vi legger til grunn en helt nødvendig økning av forsvarsrammen for å fylle opp de svikt i forutsetninger som har skjedd, og som flertallet har bidratt til gjennom mange år, og det er en erkjennelse at 1,7 milliarder kr av budsjettene har blitt borte i forhold til det som var planlagt fram til det år vi nå er i. Det har Fremskrittspartiet forsøkt å ivareta, og det har bidratt til at vi har ønsket en økning på 1 477 mill. kr i vårt primære budsjettforslag. Hovedhensikten med vårt forslag har vært å styrke investeringssiden og å styrke den såkalte skarpe enden slik at mobiliseringsforsvaret blir ivaretatt, og på den måten tilnærme oss den modellen Stortinget har fastlagt for vår forsvarsstruktur, og som vi – og også Høyre – har bidratt til å skulle videreføre, mens flertallet altså har sviktet fundamentalt underveis. Det har ledet til noe som i budsjettet veldig klart understrekes av hele komiteen, nemlig at lagerbeholdningen, reservedelsbeholdningen og drivstoffbeholdningen over tid er beitet ned til et absolutt minimum. Og komiteen peker på at lagertæringen de senere år har redusert beholdningene så mye at det stort sett ikke lenger er mulig å foreta uttak uten tilsvarende gjenanskaffelser. Det er ganske sterkt når en samlet komite slår dette fast. Men da må det ikke bli slik, som jeg oppfatter at flertallet trøster seg med, at når vi nå har beitet ned lagerbeholdningene så mye, blir det ikke så veldig farlig allikevel, for da kan vi jo vedta en ny struktur som er mye lavere, og hvor lagerbeholdningene vil passe akkurat inn, eller i hvert fall være bedre tilpasset. Det blir å lure seg selv ganske ettertrykkelig. Det kan ikke være slik at en forsvarsstruktur skal bestemmes av hvor mye man har undergravd den forrige strukturen, for fortsetter man den tenkningen, er man nede på null i løpet av relativt kort tid. Det må være slik – og slik har jeg også tolket forsvarsministeren – at det ikke kan være konjunkturavhengighet som skal lede hen til hvilket forsvar vi skal ha. Da kan det heller ikke være svingende konjunkturer på reservedelsbeholdninger som kan virke inn i en slik sammenheng. Her har altså Fremskrittspartiet stått fast, og vi har følt det sterkt nødvendig å få frem nettopp denne svikten når det gjelder lagerbeholdninger/reservedeler. Og når komiteen også sier det den gjør, er det grunnlag for å si at dette er en situasjon man ikke kan leve med. Og vi vil selvsagt legge til grunn at det skal være den vedtatte strukturen som skal ha de nødvendige lagerforutsetninger, ellers blir dette aldeles galt. Komiteen har også vært nødt til å foreslå en endring i forslag til romertallsvedtak. Det var rimelig åpenbart at VIII i proposisjonen nettopp var et romertall der en på en måte hadde bedt Stortinget gjøre budsjettet ferdig for så å slenge budsjettet tilbake til departementet, der det for departementet var å hente ut penger hvis de mente man trengte det – fordi internasjonale operasjoner sannsynligvis er godt underbudsjettert. Nå har altså komiteen ryddet opp i dette, fordi vi mener at dette antakelig er i strid med bevilgningsreglementet. Jeg får si at det synes nærmest som om Finansdepartementet har pådyttet Forsvarsdepartementet dette romertallet, og det er komiteens glede å kunne befri Forsvarsdepartementet fra denne noe klamme omfavnelsen. Derfor ber komiteen om at man kommer tilbake til Stortinget hvis man har bevilgningsbehov, enten i revidert eller på annen måte. Det er en mengde ting man kunne ha kommentert. Den eneste budsjettvinner jeg kjenner til i denne sammenheng, er Heimevernet, som får 20 mill. kr fra flertallet. Det er ikke sikkert at det gleder alle. Jeg vil da tillate meg å ta opp mindretallsforslaget i innstillingen.