Kari Mette Prestrud (Senterpartiet), 2008-10-24:
Hovedtyngden av høringsuttalelsene om tjenestedirektivet uttrykker sterk skepsis til dette, og mange konkluderer med at Norge bør bruke reservasjonsretten. Dette kommer i liten grad fram i Nærings- og handelsdepartementets oppsummering. I Senterpartiet deler vi syn med alle dem som uttrykte bekymring for hva tjenestedirektivet kunne få av konsekvenser for sosial dumping og for organisering av offentlige tjenester i framtida. Vi mener også det foreligger mye grundig dokumentasjon i høringsrundene som berettiger den frykten Regjeringen signaliserte allerede på Soria Moria. Et viktig bidrag til den økonomiske oppturen Norge har opplevd de siste årene, er bidragene fra utenlandske arbeidere. Vi har fortsatt behov for at ledige hender utenfra tar arbeid hos oss. Men det skal skje på norske lønns- og arbeidsvilkår. Det ligger også interessante muligheter for norsk næringsliv i utenlandsk tjenestesektor. Det er likevel ikke riktig når Høyre påstår at dette ville bli den største og viktigste konsekvensen av tjenestedirektivet. Rapporten som Nærings- og handelsdepartementet bestilte fra MENON Business Economics, konkluderer med at den direkte effekten av tjenestedirektivet er et økt underskudd på handelsbalansen for tjenester med andre land i EØS. Senterpartiet har registrert at enkelte mener at tjenestedirektivet vil innebære minimale endringer i forhold til dagens situasjon. Om så var tilfellet, var det grunn til å spørre hvorfor krefter i EU har brukt så mye tid og energi på å få dette vedtatt, og hvorfor noen i Norge – for så vidt de samme som hevder at direktivet nærmest er konsekvensløst – er så ivrige etter å få det innført. Direktivet er definitivt ikke konsekvensløst. Mange virkninger vil først tre tydelig fram etter hvert som EF-domstolen fortolker de uklarheter som politiske kompromisser har skapt. Noen effekter står likevel klart allerede. Mulighetene til å stille krav til arbeidsforhold for utenlandske tjenesteytere må være strengt begrunnet i hvorvidt grunnleggende samfunnsinteresser truer såkalt tvingende allmenne hensyn, altså orden, offentlig sikkerhet, folkehelse og miljøvern. Dette er det eneste hensynet som kan begrunne krav til utenlandske tjenesteytere, så sosiale hensyn og forbrukervern faller utenfor. Tilhengerne av direktivet vil si at dette er uproblematisk, fordi vi har utstasjoneringsdirektivet. Men vi har fått beskrevet før i dag at en rekke dommer i EF-domstolen viser at tolkningen av dette direktivet ikke forhindrer sosial dumping. Tjenestedirektivet utfordrer også offentlig sektor, ved at det ikke er en klar definisjon av hva som regnes som offentlige tjenester. Da direktivet ble vedtatt, ble en del tjenester tatt ut av det opprinnelige direktivforslaget, fordi det skapte for stor splid. Senere, i mai 2006, vedtok EUs ministerråd et tillegg til direktivet om at energi- og vannforsyning, post og utdannelse løpende skal vurderes opp mot reglene i tjenestedirektivet. Helse ble unntatt, men EU-kommisjonen er ikke kjent for å gi opp, og nå foreligger altså helsedirektivet også. Tjenestedirektivet er en dynamisk retts- og politikkutvikling i EU som går i stadig mer markedsliberal retning. Denne utviklingen bekymrer stadig flere i EU, også dem som tidligere har støttet lojalt opp om EU-samarbeidet. Det er viktig å legge forholdene til rette for handel, også når det gjelder tjenester over landegrensene. Men i Senterpartiet har vi en begrunnet frykt for at tjenestedirektivet vil ha omfattende konsekvenser i negativ retning, og det på en rekke områder.