Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2011-02-08:
Jeg vil også få lov å slutte meg til innlegget fra både saksordføreren og representanten Pedersen og til den honnør som helt riktig er gitt til regjeringen og de mange som har jobbet for å få avtalen på plass. Når det gjelder grensespørsmålet, er det nok ingen annen enkeltsak der jeg gjennom flere år har opplevd å få spørsmålet: Når kan vi forvente en avtale med russerne? Jeg har alltid vært like uvitende, helt til nyheten brast. Det var for så vidt godt. Det var også godt håndverk fra regjeringens side. Det var godt å se at det var jobbet gjennom mange år, og at vi kom frem. Nå vil jeg si at grenseavklaring – den bevisstheten har nok ligget under hos mange også – handler om mer enn bare muligheten til å operere innenfor en gitt fysisk grense. Nå er denne avtalen et uttrykk for at naboskapet – også med Russland – normaliseres, slik det er med våre øvrige naboer. Vi beveger oss vekk fra lukkede grenser, mistro og mer eller mindre fornuftsbasert skepsis over til mer åpenhet, viktige partnerskap – det norsk-russiske fiskerisamarbeidet har vært nevnt – og fremfor alt tillit. Det har vært interessant, etter at det ble kjent at vi hadde en avtale, å registrere at det blant øvrige arktiske stater og flere andre land har vært vist interesse for og knyttet spørsmål til det forhold at Norge og Russland etter såpass mange år kom frem til enighet om et betent grensespørsmål. Det er positivt at vi kan trekke frem for omverdenen at Norge og Russland har et så godt samarbeid om viktige forhold, og at vi når det gjelder f.eks. grenser, har løst problemer som Danmark/Grønland overfor Canada og USA ikke har løst. Med hensyn til å løse opp i Arktis, sitter Norge og Russland i førersetet. Grensestriden som vi nå legger bak oss, muliggjør et nytt kapittel i det norsk-russiske samarbeidet. Nå blir utfordringen å realisere mulighetene i området. Det har blitt pekt på av de to som har hatt ordet før meg. For det er jo naturlig å anta at vår nabo i øst ønsker aktivitet. Da er det viktig at vi ikke kommer på etterskudd, at vi ikke bare agerer og reagerer på det som der skjer, og at premissene for f.eks. petroleumsaktivitet, standarder, legges av andre enn oss. Vi bør i aller høyeste grad ta initiativ, være til stede, drive utviklingen frem sammen med Russland. Det er kjent at vi er med i viktige partnerskap på russisk side, men det bør også være aktivitet parallelt på norsk side som viser at vi tar området i bruk, og at vi kan være med og føre an i utviklingen – ikke minst med tanke på den infrastruktur som etter hvert må på plass for forhåpentligvis å kunne hente hjem eller selge ut noen av de ressursene som vi må forvente finnes i området. Da må vi ta politiske beslutninger som setter Norge i førersetet, ikke minst til glede for den landsdelen som ligger nærmest dette grenseområdet, men også for Norge som helhet. Når det gjelder andre samarbeidsområder, vil jeg mene at det nå er brukt mye energi på dette grensespørsmålet, som nå kan legges til side, og at energien kan kanaliseres inn på annen aktivitet. Samtalene som utenrikskomiteen, utenriksministeren og andre statsråder har med sine russiske kolleger, kan handle om et mye bredere felt. Vi vet at vi allerede er på vei. Det er mye som skjer. Men det er et uutnyttet potensial som jeg bare vil oppfordre regjeringen til å jobbe videre med og sørge for at vi får et så tett og normalisert naboskap med Russland som overhodet mulig, til glede for innbyggerne i nord og det øvrige kongeriket.