Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-10-06:
Energispørsmål er særdeles viktig for vår felles framtid, både fordi sikker tilgang til rimelig energi er en forutsetning for økonomisk vekst og utvikling av vår og andres velstand, og fordi energispørsmål er så tett knyttet til mange miljøutfordringer som må løses. Med den befolkningsvekst verden opplever, og de krav til rent vann, nok mat og materiell velstand som følger, kan man forvente at verdens energiforbruk firedobles de neste 100 år. Dette innebærer betydelige utfordringer, men også enorme muligheter - utfordringer fordi kampen om sikker energitilgang kan bli både hard og ufin. Konflikter og usikkerhet rundt Russlands gassforsyning til Europa illustrerer dette. Men det er også muligheter, fordi Norge har nesten alle forutsetninger på plass for å være en viktig energinasjon i framtiden. Vi har store mengder olje og gass, vannkraft, vind og bioenergi. Vi har kompetente energi- og næringsklynger med historisk ballast og vilje til nytenkning i energisektoren. Det bobler over av gode kraftprosjekter, både store og små, og det tenkes spennende tanker hver dag. Det som mangler, er politisk lederskap og tilrettelegging. Trontalen bekrefter dette ved fullstendig fravær av både visjoner og varsling av tiltak for olje- og energibransjen. Kanskje ikke så rart, når denne regjeringens energipolitikk er preget av årlig skifte av energiminister samt vedvarende strid om i hvilken petroleums- og energipolitisk retning man egentlig skal gå. Det er ikke tillitvekkende for bransjen når rød-grønne politikere reiser til Lofoten for å demonstrere mot vedtak de selv har stemt for. Det skaper ikke forutsigbarhet når energiministeren jubler over flere kraftlinjer til utlandet, mens hans egne stortingsrepresentanter går ut i media og vil kutte dem. Det er åpenbart strid når de rød-grønne energipolitikerne vil ha mer vannkraft, mens rød-grønne miljøpolitikere bastant avviser dette. Det hjelper ikke bransjen når Senterpartiets Magnhild Meltveit Kleppa i media i 2005 innrømmet at Soria Moria-erklæringen var selvmotsigende rundt grønne sertifikat, uten at noen av de tre energiministrene har ryddet opp. Det er heller ikke særlig troverdig når SV på denne talerstol sier at Norge skal redusere satsingen på petroleumspolitikk, mens statsministeren i forrige uke var i Brasil og ville øke norsk aktivitet på petroleum der. I de siste tre årene har de rød-grønne holdt en mengde festtaler om energi, men bransjen forblir sittende på gjerdet. Man venter med å investere, og mange av prosjektplanene forblir planer. Og jeg forstår dem. Vindkraftbransjen har opplevd at rammevilkårene endrer seg årlig. Under den rød-grønne regjeringen har vindkraftbransjen på tre år hatt tre ulike støttesystem, mens småkraft og biobransjen, som ble lovet et støttesystem i 2006, ikke har noe å forholde seg til. Pionerene som satser på umodne teknologier, flytter utenlands. Forrige torsdag var jeg på Scan-REF-konferansen på Lillestrøm - årets store fornybarkonferanse. Der holdt den norske energiministeren en festtale om fornybar energi - full av honnørord, men blottet for virkemidler og dybde. Deretter raste han ut av salen, mens Tysklands viseminister for miljø inntok podiet. Vår energiminister burde ha blitt sittende, for han ville hatt mye å lære både om virkelighetsforståelse, utfordringer og en realistisk tilnærming til bransjen. Det var mer enn én industriaktør som høyt sa etterpå at han skulle ønske han opererte i Tyskland. Det overrasker meg ikke at det er sånn, for hele solenergisatsingen i Norge er en realitet som følge av tysk energipolitikk, ikke norsk. Trontalen burde signalisert at norsk handlingslammelse nå var over, men den vedvarer, dessverre. Fremskrittspartiet har fremmet 25 forslag i energi- og miljøkomiteen i denne perioden. Mange av dem handler om energipolitikk, og hvordan vi kan gjøre Norge til en foregangsnasjon. Vi ønsker en dynamisk og verdiskapende energinasjon. Vi vil stimulere energibransjen til å bygge ut ny produksjon gjennom forutsigbare og robuste rammebetingelser. Vi vil stimulere bransjen til å satse på nye energiteknologier, både for å dekke vårt nasjonale energibehov og for å kunne bli en aktør på verdensmarkedet. Og vi vil stimulere næringslivet til å bruke energien på hjemmebane, slik at vi i større grad kan eksportere energirike produkter framfor bare å eksportere råvarer i form av gass og strøm. Dette vil kreve en del endringer av den politiske kursen som nå føres. Vi vil sikre at kraftbransjen får delta i et system med grønne sertifikat der også småkraft får lov til å delta. Alle partier var for grønne sertifikat, men det er ingen som har vært villige til å konkretisere rammebetingelsene. Det har gjort at Norge ikke får være med i det svenske markedet. Vi vil satse på vannkraft. Det er et stort potensial både innen ny og eksisterende vannkraft som kan realiseres uten at det krever nye, store demninger eller inngrep i vernede områder. Men rammebetingelsene kom ikke. Vi vil involvere lokalbefolkningen i større grad, slik at småkraft og vindkraftprosjekter kan realiseres kjappere, men også slik at dårlige prosjekter kan skrinlegges raskere. Syv års ventetid i NVE er ikke holdbart, og det norske samfunnet taper millioner og milliarder av kroner på denne forsinkelsen. Vi har store muligheter som energinasjon, men det krever politisk handling og tilrettelegging. Når energimeldingen som er varslet, først legges fram på nyåret, er det for sent til at det vil bety noe for denne satsingen. Vi har nok et år foran oss med venting, dessverre.