Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-12-19:
Når det gjelder sakene nr. 3 og 5, som jeg er ordfører for, har det vært veldig liten aktivitet fra de øvrige representantene i komiteen med hensyn til å gi kommentarer til de to innstillingene. De har ikke skapt den store debatten i komiteen, så jeg går ut fra at de vil bli håndtert veldig greit her i Stortinget. Vi debatterer i dag en viktig sak. Kredittmeldingen er etter min oppfatning en av de viktigste sakene for framtiden til Finans-Norge og Distrikts-Norge. Vi har en stor oljerikdom som vokser for hver eneste dag, og mesteparten av den plasseres i fond i utlandet. Det sies at det er et resultat av globalisering – vi må ut med pengene, vi kan ikke bruke dem i Norge, de må plasseres i utlandet, vi har ikke plass for dem her. Når det gjelder banknæringen, slås forretningsbankene sammen, de fusjoneres, de selges til utlandet og pengene sendes etter. De kan heller ikke være her i Norge, vi har ikke plass for pengene. Det snakkes om finansielle klynger, og at det skal bli så bra, for vi må ha store enheter som skal være i stand til å betjene kundene. Allerede nå er det en rekke postnummer som det er uaktuelt for Kreditkassen/MeritaNordbanken å behandle lånesøknader fra. Det er skremmende og for så vidt ingen uventet utvikling at det er enkelte områder i dette landet som er uinteressante som investeringsobjekt. Vi diskuterer videre forsikringsselskapenes adgang til å bli aksjeselskap. Bakgrunnen for vår restriktive finanspolitikk og for så vidt i forhold til forsikringsselskap og kredittinstitusjoner, har vært erfaringer vi hadde på 1930-tallet. Nå skal det altså åpnes for at også forsikringsselskap skal kunne omdannes til aksjeselskap. Neste skudd på stammen er sparebankene, sparebankene må bli aksjeselskap, fordi det skal skaffes til veie kapital. Hvem er det som har fordeler at alle disse finansielle krumspringene, som jeg vil kalle det? Når folk i sparebankvesenet er fornøyd med grunnfondsbevis og klarer å betjene sine kunder, spesielt ute i distriktene, hvem er da misfornøyd? Det blir mitt spørsmål. Hvis sparebankene generelt i Norge blir omgjort til aksjeselskap, vil vi oppleve den største oppkjøpsfesten i norsk historie, en bonanza som vi aldri har sett maken til i norsk finansliv. Til fordel for hvem? Er det til fordel for de kundene som bruker disse bankene, eller er det for å gjøre enda flere folk i Aker Brygge-området til mangemillionærer? Jeg frykter for at det er det siste som er det mest interessante. Det er min overbevisning at hvis jeg skal bygge meg et hus på Røst eller på Værøy, i Hammerfest, Mehamn eller Brønnøysund, må jeg ha en bank i nærheten for å få lånt meg noen kroner til å sette opp dette huset. Nå har jeg nettopp skissert hvordan forretningsbankene som er solgt til utlandet, allerede opererer med ikke å behandle lånesøknader fra visse distrikter. Hvis det samme skjer med privatbankene, hva er det da vi holder på med? Jo, vi strukturerer for å strukturere bort, både bankvesen og folk. Vi har fått belæringer om hvor mye verdiskaping som skal skje i fiskerinæringen. Det er nå engang sånn at fiskerinæringen befinner seg ute i distriktene, den befinner seg ikke i Oslo, heller ikke på Aker Brygge, selv om mange her skulle ønske det, slik at de fikk opp statistikken for verdiskapingen som kommer fra produksjon av fisk. Men sånn er det nå engang ikke. Hvem skal bo ute i distriktene og betjene disse bedriftene, skape de verdiene som andre kan høste finansielle inntekter av inne i byene, når bankene er borte, og man ikke får finansiert huset sitt? Det er en plan i globaliseringens ånd at her skal det flys inn billig arbeidskraft fra lavkostland, som skal bo i ghettoer eller store boenheter, for på samme måte å fly inn forsyninger når matforsyningen er distribuert av og konsentrert til noen få selskap som styres fra utlandet. Skal det være billig arbeidskraft som skal betjene dette, mens befolkningen, de som ennå er igjen, sitter på kaikanten og dingler med føttene? Jeg tror finansministeren og Finansdepartementet må tenke seg om før de kommer med flere forslag om aksjeselskap og mulige oppkjøpsrunder. Jeg trekker sammenligningen med konjunkturavgiften på næringsbygg som ble presentert i dette statsbudsjettet. En rekke bygg og utbygginger rundt om i Kyst-Norge er lagt på is. Man akter ikke å sette i gang noe som helst. Man har sprengt tomter, men kan ikke begynne å bygge – man tør ikke. 10 pst. påslag på et bygg som koster 10 mill. kr, er 1 mill. kr ekstra. Hvor skal man hente pengene fra? Men det verste av alt er at når bygget er ferdig, får man ikke skrevet av på vanlig måte, man får ikke trukket fra på selvangivelsen engang. Da er begeret fullt. Jeg synes hele planleggingen og rammebetingelsene som er skissert, vitner om lite forstand. Til slutt må jeg knytte noen ord til taksering av bolig. Bolig har vært et diskusjonstema år etter år, og man klarer ikke på noen måte å bli enige om hva som skal være rett, og hva som skal være galt. Forslaget som ligger på bordet om en 30 pst. grense, burde være enkelt å vedta i påvente av et bedre system. Jeg står sammen med Høyre om det forslaget, og jeg er stolt av det.