trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-04:
Dette er egentlig kun en stemmeforklaring fra SV. SV kommer til å stemme imot dette forslaget. Vi mener at det ikke er statens eller Stortingets oppgave å drive fram lønnsulikhet i samfunnet. De siste årene har det vært en betydelig lønnsulikhet, som har hatt veldig mange uheldige effekter som vi har tatt opp og diskutert på Stortinget før. Som Stortinget er kjent med, har SV tatt opp et forslag om at vi ønsker et lønnstak for ledere i staten som skal være tilsvarende statsministerens lønn. På den bakgrunn kommer SV til å stemme imot forslaget.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Store deler av innlegget til Svein Harberg kunne jeg holdt. Det sitter jo et utvalg sammen som skal vurdere Stortingets kontrollvirksomhet, og jeg tror nok denne erfaringen kommer til å bidra til den diskusjonen, for å si det sånn, og muligens en enda tydeligere nedtegning av det vi oppfatter som praksis. Men jeg har et spørsmål til Harberg om konklusjonen, som jeg jo er uenig i. I forbindelse med diskusjonen om Frøiland-utvalget sa representanten Carl I. Hagen, som sitter i vårt felles utvalg: «Vi har jo hatt denne debatten tre ganger, og et klart mindretall har slått fast en helt prinsipiell selvfølgelighet for meg, at dersom det oppstår tvil i forhold til kontrolløren og den kontrollerte, må det være kontrolløren som bestemmer hva man trenger innsyn i.» Er Harberg enig i den gode uttalelsen fra tidligere representant Carl I. Hagen?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Jeg ble veldig overrasket over statsrådens innlegg og legger til grunn at han, som ganske ny statsråd, har blitt forledet til å holde det innlegget, for her ble mange av de samme feilene som ble sagt av den tidligere arbeidsministeren og statsministeren i høringen, gjentatt. Statsråden legger stor vekt på å argumentere mot mindretallsrettigheter, men det er fra kontroll- og konstitusjonskomiteens side ikke hevdet mindretallsrettigheter i denne saken. Det kan statsråden legge bort – det er totalt irrelevant. I forbindelse med Frøiland-utvalgets rapport var det en drøfting om regjeringsinterne dokumenter, særlig r-notater. Dette er ikke i nærheten av det. Dette er et viktig dokument i forholdet mellom departementet og Nav-direktøren – et møte de hadde – som går til selve kjernen av saken, og som statsråden bruker som begrunnelse for hvorfor vi fikk innsyn i SSB-saken. Vil statsråden nå – jeg holdt på å si – sette seg inn i fakta i saken og forholde seg til dem?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Jeg registrerer at statsråden fortsetter å argumentere med utgangspunkt i en diskusjon fra 2003 om mindretallsrettigheter, som ikke er relevant for denne saken i det hele tatt. Når statsråden sier at det ikke er noe mer informasjon i det dokumentet, som han var inne på i sitt innlegg – at vi har fått all informasjon: Bør det ikke være den som kontrollerer, som vurderer det, ikke den som blir kontrollert?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
For ordens skyld: Vi har bedt statsråden om innsyn, og vi er klar over at Stortinget kjenner bare statsråden. Men mye tyder nå på at statsråden ikke har tenkt å bruke muligheten til å følge opp det som er vanlig praksis, at den typen dokumenter som er relevante for en kontrollsak, utleveres uten at en må bruke plenum og Grunnloven § 75 f. Jeg vil avslutte med et spørsmål: Jeg går ut fra at statsråden, som god Høyre-mann og tidligere næringsminister, startet dagen med å lese Aftenposten. Kunne statsråden tenke seg å reflektere over dagens lederartikkel i Aftenposten, som peker på det prinsipielle forholdet mellom storting og regjering og Stortingets mulighet til å utøve kontroll? Kunne statsråden i ettertid, når han innser bl.a. at mindretallsrettigheter ikke har noe med saken å gjøre, tenke seg å følge rådet i dagens lederartikkel i Aftenposten og la Stortinget få innsyn i et dokument som er midt i kjernen av den saken vi har til behandling?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Jeg må si at jeg lyttet med interesse til innlegget fra representanten Tetzschner. Jeg syntes det var en god linje i resonnementene – helt fram til jeg hørte konklusjonen, som jeg ikke akkurat syntes passet noe særlig med den linja. Men jeg vil understreke særlig det representanten Tetzschner sa om å unngå amerikanske tilstander. Som jeg sa i mitt åpningsinnlegg, er det at vi havner i en situasjon der det å skulle utføre kontrolloppgaven blir vanskeliggjort fordi en regjering har flertall i Stortinget, en veldig alvorlig situasjon. Jeg vil også svare representanten Horne, som spurte hvorfor vi som forslagsstillere brukte så mye energi på denne saken, at det er veldig uvanlig å behandle forslag som har sin hjemmel i Grunnloven § 75 f. Men så er det da også en veldig uvanlig sak. Jeg vil si det slik. Når vi har brukt litt energi på den, er det på vegne av Stortinget – og inntil vi kommer hit i salen, er det på vegne av en samlet komité, som altså har ment at dette dokumentet er sentralt for den vurderingen vi nå skal gjøre, bl.a. av tilliten til statsråden. Derfor er dokumentet viktig. Jeg er veldig enig med representanten Tetzschner i at vi absolutt ikke må havne i en situasjon der det er den som sitter med informasjon, som skal vurdere om den er relevant for dem som skal kontrollere. Det ville være en farlig situasjon for oss å havne i. Jeg har sagt – og statsråden har sagt – at vi kjenner bare statsråden. Ja, poenget med det er at det er statsråden vi kan stille til ansvar, og det er vi fullstendig klar over i denne saken. Jeg har ikke hørt noen andre eksempler på at en regjering har sagt nei til å utlevere dokumenter, annet enn at det er vist til ett eksempel, knyttet til Mongstad-saken, som vel var bl.a. en kommunikasjon mellom to departementer. Men dette er ikke den type sak; dette er en sak som går til kjernen av selve saken vi har til behandling, nemlig dialogen mellom departementet og Nav. Derfor håper jeg statsråden kikker på lederartikkelen i Aftenposten en gang til og tenker seg om. Jeg må si jeg synes det blir en trist dag, med tanke på de stemmegivningene som er varslet. Hvis jeg forutsetter at de partiene som sogner til regjeringa, men ikke har sagt noe, også stemmer for det regjeringspartienes representanter har sagt, betyr det at Stortinget aksepterer at regjeringa skal bestemme hva som er relevant for Stortinget å få innsyn i, i en situasjon der vi utøver kontroll. Jeg advarer mot å gjøre et slikt vedtak. Her burde det være enstemmighet for å ivareta Stortingets kontrollfunksjon på en ordentlig måte.
Svein Harberg (Høyre), 2020-02-04:
Jeg er enig i at Stortinget aktivt skal søke å få den informasjonen som må til for at en skal være trygg på at en vet hva som har skjedd i de sakene vi behandler. Det er det ingen tvil om. Det som blir balansen for oss i denne saken, er om vi på noen måte kan se for oss – når statsråden har presisert at her er det ikke relevant informasjon om det vi trenger å vite – at vi skal gå til det skritt å bruke Grunnloven for å få ut et sånt dokument. Det er det som er balansen vår i denne saken. Som jeg sa, og som er kjent, var vi med og spurte etter dokumentet, men vi aksepterer statsrådens svar. Det prinsipielle synes jeg at vi absolutt skal ta opp i en annen sammenheng.
Svein Harberg (Høyre), 2020-02-04:
Jeg tror ikke jeg har behov for å gjenta hovedmomentene i mitt første innlegg, men et par ting må kommenteres. Freddy André Øvstegård sier at dette er et helt kritisk dokument og tidspunkt. Da har ikke vi lest samme tidsplan i denne saken – det må jeg bare si. Alt var avklart før dette tidspunktet, så at dette plutselig er det avgjørende tidspunktet, synes jeg er veldig rart. Så er jeg jo enig i, som også representanten Tetzschner sa, at det med hvem som skal vurdere hva som er relevant, er vanskelig og krevende, men det er altså slik at komiteen har bedt statsråden sende over alle relevante dokumenter i våre spørsmål til statsråden. Det betyr at vi har lagt den vurderingen til statsråden – å skaffe fram all relevant informasjon. Jeg må si at tidligere statsråd Hauglie har vært offensiv, åpen og ærlig og gitt alle relevante opplysninger – ja, det var vel til og med en stund hun syntes det var i overkant mye vi fikk, men det var vel fordi vi skulle gå gjennom det i vår komité. Så refereres det til – jeg tror det ble sagt ordrett, men det skal jeg gi meg på hvis det er feil –at Sivilombudsmannen har etablert ny praksis. Ja, det kan altså ikke Sivilombudsmannen gjøre overfor Stortinget, det er det Stortinget selv som bestemmer. Sivilombudsmannen ga i den konkrete saken om SSB-ledelse rett i at det dokumentet burde utleveres, men i det samme dokumentet hadde Sivilombudsmannen mange betenkninger rundt det og sa også at det kunne være anledninger der dette ikke var relevant. Så jeg tror vi skal være forsiktige med å gi Sivilombudsmannen makt i denne sal, slik som det var referert til her.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2020-02-04:
Det er vel ingen tvil om at dette er en av de mest alvorlige sakene som Stortinget har til behandling, og som også komiteen jobber med. Jeg har brukt de siste dagene til og hatt min fulle hyre med å klare å sette meg inn i all dokumentasjonen som er i denne saken, og det er ganske krevende. Likevel er det vel heller ingen sak som det har vært så mye dokumentasjon på som Stortinget har fått fra en statsråd. Jeg stusser lite grann når representanten Dag Terje Andersen her sier at det er viktig å få alle fakta på bordet, og at dette kan hindre at sannheten kommer fram. Jeg tror vi må være tydelige og ærlige med oss selv: Dette svaret er ikke avgjørende for hvorvidt sannheten kommer fram, eller for at vi skal få alle fakta på bordet. Det er så mye fakta på dette bordet at vi alle er klar over at dette er den mest alvorlige saken som er til behandling, og som også har kommet fram i den senere tid. Derfor er jeg glad for at komiteen er så grundig i sitt arbeid med denne saken. Jeg ser fram til det granskningsutvalget, som også vil se på selve saken, kommer fram til. Fremskrittspartiet var også med i posisjon og var enig i at det ble sendt et brev i desember, to ganger, og viser til svaret som ble gitt fra tidligere statsråd Hauglie den 6. januar. Vi må ikke glemme at etter svarbrevene fra statsråden har det vært to dager med høring. Der har det vært full mulighet til å stille spørsmål, og relevant informasjon har kommet fram på høringen. Det er litt spesielt at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV bruker så mye energi på at det er dette svaret de ønsker, som liksom er avgjørende for saken, at de må vise til Grunnloven og en sak knyttet til Quisling fra 1932 og en sak fra 1959, som gjaldt utlån av ammunisjon fra Forsvaret til Raufoss Ammunisjonsfabrikker. Det viser bare at dette er en paragraf som brukes veldig, veldig sjelden og i veldig spesielle situasjoner. Det er en praksis som også har blitt brukt fra andre regjeringer. Jeg mener at med svaret som den tidligere statsråden ga i svarbrevet sitt den 6. januar, og med det som har kommet fram på høring, er komiteen i god stand til å kunne ta en god avgjørelse og komme med sin konklusjon i merknadene i saken og de vedtakene vi skal gjøre. Derfor kommer ikke Fremskrittspartiet til å støtte dette representantforslaget og mener det ikke er nødvendig for at denne saken skal bli godt nok opplyst.
Hans Inge Myrvold (Senterpartiet), 2020-02-04:
Som medforslagsstillar og konstituert medlem av kontroll- og konstitusjonskomiteen har eg behov for å dela nokre tankar om grunnlaget mitt for å retta eit slikt representantforslag til Stortinget. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har arbeidd intensivt med innhald og årsaker i saka om praktiseringa av EUs trygdeforordning 883/2004 artikkel 21, òg kjend som trygdeskandalen. Etter eit omfattande arbeid med å kartleggja fakta i heile november og desember er det framleis ein del uavklarte spørsmål frå medlemene i komiteen. Eitt av dei er innhaldet i eit dokument frå møtet mellom dåverande statsråd Anniken Hauglie og direktør i Arbeids- og velferdsdirektoratet, Sigrun Vågeng, den 25. oktober 2019, få dagar før saka vart offentleg. Ein samla komité bad om innsyn i dette dokumentet, attende til 3. desember 2019. Svaret frå departementet er tydeleg på mange måtar, men først og fremst gjev departementet eit svar som stadfestar at det er eit dokument som skjuler seg bak låste departementsdører. Departementet svarar kontroll- og konstitusjonskomiteen at saksdokumentet som er omfatta av innsynskravet, er unnateke offentlegheit. I den påfølgjande høyringa den 9. og 10. januar vart både tidlegare statsråd Hauglie og statsminister Solberg utfordra på å utlevera det nemnde dokumentet til komiteen. Som kjent for Stortinget har det ikkje vore eit einaste initiativ frå nokon medlem av regjeringa for å få dette gjort. Difor er eg glad for at Stortinget i dag får dette representantforslaget til handsaming i plenum, og at Stortinget samla kan støtta opp under og få svar på spørsmål som framleis ikkje er svara på i det som av mange, m.a. nyutnemnd arbeids- og sosialminister Røe Isaksen, vert omtala som ei av dei mest alvorlege sakene i norsk rettshistorie. Som avslutning vil eg koma med ei sterk oppmoding til Stortinget. I november i fjor, for berre nokre månader sidan, vart me kjende med undersøkinga til Direktoratet for forvaltning og IKT om tilliten mellom det norske folk og politikarane i denne forsamlinga. Dette var særs dyster lesnad – ein har nådd eit førebels botnnivå på skalaen for tillit. Berre 42 pst. av dei spurde uttrykkjer tillit til leiande politikarar. Ein situasjon som dette, der regjeringa syner fram ein manglande openheitskultur mot arbeidet på Stortinget, vert sjølvsagt lagd merke til av veljarane og folket. Skal ein gjenreisa tillit og eit godt organisert parlamentarisk arbeid, kan ikkje regjeringa gong etter gong syna ei slik forståing som ein har opplevd når det gjeld utlevering av dette dokumentet. Statsministeren og regjeringa har ved fleire høve uttalt at ein må snu kvar stein. I dette tilfellet har verken statsministeren eller regjeringa bidrege til det. Eg ber difor Stortinget ta grep, slik at kontroll- og konstitusjonskomiteen får gjort sitt naudsynte arbeid med kontrollmynde i denne saka. Difor vonar eg det vert brei støtte frå denne forsamlinga til innhaldet i representantforslaget her i dag.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-04:
Det er ganske skuffende å høre at de samme feilene blir gjentatt, også fra talerstolen, når det gjelder denne saken. Jeg reagerer spesielt på den delen av begrunnelsen fra statsråden som handler om at det ikke er noen relevant informasjon i dette møtedokumentet, at det ikke er sentralt for saken. Man kan gjøre en enkel sammenligning med tidligere praksis, fra SSB-saken, der det også var snakk om et etatsstyringsmøte, og den gang var det grunn til å gi innsyn til Stortingets kontrollfunksjon. Derfor vil jeg egentlig gjenta spørsmålet fra komitélederen som ikke ble besvart. Det spørsmålet er: Mener statsråden det er riktig at det er den kontrollerte som skal bestemme hva som er relevant i en sak, overfor den kontrollerende? Er det prinsipielt greit?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-04:
Prinsippet og presedensen er jo allerede etablert. Det ble tydeliggjort i saken om omorganiseringen av Statistisk sentralbyrå, og det er en rekke likheter, for da – som denne gangen – var det snakk om et møtedokument der man avslo offentlighet basert på offentlighetsloven § 14, og der man, fordi det var et så sentralt etatsstyringsmøte det var snakk om, mente det var relevant for Stortingets kontrollfunksjon å få innsyn i det dokumentet. Da vil jeg gjenta at det ikke er det samme som å offentliggjøre dokumentet. Derfor vil jeg spørre statsråden: Hva er det som prinsipielt skiller denne saken fra den etablerte praksisen vi da kom fram til?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-04:
Vi kommer ikke videre, de samme begrunnelsene blir gjentatt om igjen. Derfor vil jeg avslutte med en siste oppfordring og et siste spørsmål. Det dreier seg om saken dette springer ut fra, der vi alle – Stortinget, regjeringen, domstolene og påtalemakten – har vært enige om at i denne saken må vi få fram den hele og fulle sannheten. Det er viktig for å gjenopprette tillit til systemet. Mener ikke statsråden at regjeringen og hele folkestyret er tjent med at vi kan gi innsyn i denne saken, med tanke på det ofrene har opplevd, og med tanke på det vi alle har vært enige om: å snu hver stein?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-04:
Det er et par ting som blir sagt som jeg må imøtegå. Først til representanten Harberg: Vurderinger av hva som er kritisk og ikke kritisk, får vi jo alle ta, men det er i hvert fall slik at en enstemmig kontrollkomité mente at dette møtedokumentet var viktig. Og det er noen åpenbare grunner til det – for det første at det var det første møtet mellom statsråden og Nav-direktøren i denne mest alvorlige rettssikkerhetsskandalen i nyere norsk historie. Det burde være grunn nok til å si at dette er et kritisk viktig møte på et viktig tidspunkt i saken. Så viser representanten Harberg til dette med Sivilombudsmannen, og det tror jeg det er greit å bare få avklart: Undertegnede har i hvert fall ikke forsøkt å hevde at Sivilombudsmannen etablerer noen praksis for Stortinget. Sivilombudsmannen pekte på at et dokument som er avslått offentlighet etter den paragrafen i offentlighetsloven, per definisjon er et møtedokument. Det møtedokumentet fikk kontrollkomiteen innsyn i i forbindelse med SSB-saken. Sånn sett var det da Stortinget som presiserte hva som var praksis. Det er blitt vist til at det var et unntak, og da tenker jeg at denne saken og dens alvorlighet burde kunne være et godt argument for hvorfor man kommer til samme konklusjon når det gjelder dette møtedokumentet. Så må jeg bare føye meg inn i rekken av dem som sier at representanten Tetzschner hadde et godt innlegg – helt fram til konklusjonen. Jeg vil begrunne det. Ja, det er satt ned et granskingsutvalg – legg merke til ordforskjellen, representanten Tetzschner kalte det en granskingskommisjon, og det kunne jo tyde på at det er Stortinget som har bestilt den granskingen, men det er det altså ikke. Det er satt ned et granskingsutvalg av regjeringen, og det blir ansett som et norsk offentlig utvalg, vil jeg tro. Det er ikke noe Stortinget egentlig har noe med å gjøre. Strengt tatt – formelt vet vi ikke engang om det utvalget vil gi en sak til oss, om regjeringen vil levere en sak til Stortinget, fordi det er å anse som et norsk offentlig utvalg. Så formelt sett blir det en avsporing. Det handler igjen om prinsipielt ganske viktige saker, nemlig om forholdet mellom storting og regjering, der vi er nødt til å ta utgangspunkt i Stortingets kontrollfunksjon og ikke la regjeringsnedsatte utvalg påvirke hva vi beslutter å gjøre her i denne salen når vi skal komme til bunns i den mest alvorlige rettssikkerhetsskandalen i nyere norsk historie.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-04:
Vold mot kvinner er et strukturproblem i Norge, et omfattende samfunnsproblem. Én av ti norske kvinner har vært utsatt for voldtekt i løpet av livet, og vi vet at de fleste voldtekter, mesteparten av den seksuelle volden som foregår i Norge, skjer mellom folk som kjenner hverandre. Vi har heldigvis hatt en bevegelse som har opprettet krisesentre på frivillig basis rundt omkring i landet, og som har ført fram kampen mot vold mot kvinner. Det har etter hvert blitt tatt over av det offentlige. I 2011 fikk kommunene hele ansvaret for å finansiere krisesentertilbudet. Da hviler det et ansvar på oss for å se til hvordan det har gått. Vi vet at de økonomiske rammene for de ulike krisesentrene kan variere fra 1,4 mill. kr til nærmere 23 mill. kr. Vi vet at flere krisesentre har blitt lagt ned. Det meldes om at kommuner shopper krisesenterplasser langt vekk fra kommunen – noe som gir mange timers reisevei. Vi er etter Istanbul-konvensjonen forpliktet til å sørge for et skikkelig tilbud til dem som blir utsatt for vold og overgrep. Spørsmålet er om vi faktisk følger opp de forpliktelsene når vi ser hvor alvorlig situasjonen er på krisesentrene i dette landet. Det er ganske skremmende fortellinger – i hvert fall de jeg har hørt – fra krisesentre rundt omkring i landet, og det mener vi ikke holder, i hvert fall ikke vi i SV. Derfor mener vi det er på tide å lære av erfaringene og se at den omleggingen av finansieringen ikke har fungert. Det hviler kanskje et særlig ansvar på oss tre rød-grønne partier. Derfor er jeg også litt skuffet over at ikke flere enn SV støtter forslaget om å endre finansieringsmodellen, for det hadde tjent oss godt at vi, som i utgangspunktet innførte den endringen, var de første til å ta lærdom av det. Det vil jeg understreke fra talerstolen at i hvert fall SV har gjort. Vi tar vårt ansvar og foreslår en annen modell, som sikrer at krisesentrene skal være et lavterskeltilbud og et likeverdig tilbud i hele landet. Det er ikke lavterskel når det er flere timers reisevei til nærmeste krisesenter. Med det tar jeg opp SVs forslag.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-04:
Det er godt å høre at statsråden peker på mye av den samme problemstillingen og de erfaringene vi hittil har gjort oss, som tyder på at krisesentertilbudet dessverre har blitt dårligere de senere år. I loven om krisesentrene står det at krisesentertilbudet skal være et lavterskeltilbud, men vi vet at flere krisesentre har blitt lagt ned, og vi vet at det er mange timers reisevei enkelte steder. Det fins i hvert fall eksempler på et par steder med opptil fire timer og mer til nærmeste krisesenter. Mener statsråden at tilbud med så lang reisevei da er et lavterskeltilbud?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-04:
Takk for svaret. Det er i hvert fall godt å høre at statsråden er enig i at en så lang reisevei er problematisk, for det er jo da åpenbart at svaret på det spørsmålet som jeg stilte, er at det ikke er et lavterskeltilbud. Og det er ganske alvorlig, når det er så langt til den døra som det i utgangspunktet kanskje er vanskelig for mange å oppsøke, og når vi vet at mange dessverre reiser hjem til en voldelig partner. Det er ganske hjerteskjærende, egentlig. Så kan jeg også kort nevne at når i hvert fall jeg har vært ute og besøkt krisesentrene, sier de om den gang vi hadde den finansieringsmodellen som vi hadde før 2011, at det var den beste situasjonen de har hatt – da gikk det framover. Slik er det ikke nå. Vi ser også at det er store forskjeller mellom krisesentrene, og med et driftsbudsjett på fra 1,4 mill. kr til 23 mill. kr er det veldig ulik standard. Det neste spørsmålet: Når forskjellene er så store, mener statsråden da at vi har et likeverdig krisesentertilbud, som det også står i loven at vi skal ha?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-04:
Jeg tror man gjør klokt i – også som leder av kontroll- og konstitusjonskomiteen – å anta at ansvarlige statsråder som kommer til Stortinget, sier det de mener, og har satt seg inn i sakene. Det er mitt første poeng. Det andre er at når jeg refererer til komiteens diskusjoner med utgangspunkt i mindretallsforslaget som kom fra Fremskrittspartiet og SV, er det fordi det var en eksplisitt diskusjon også om prinsippet om man skulle ha en generell rett til å be om innsyn fra kontroll- og konstitusjonskomiteens side. Den diskusjonen vi har i dag, dreier seg om noe litt annet. Den dreier seg om Stortingets rett til å få dokumenter med utgangspunkt i Grunnloven § 75 f. Det er ingen som betviler at Stortinget har den retten. Det vil si at det som Stortinget i dag skal ta stilling til, ikke er om den retten eksisterer, men hvorvidt Stortinget ønsker å benytte seg av den. Det er et vedtak som Stortinget må fatte på vanlig måte. Til slutt: Regjeringen har gjort den vurderingen at dette er et internt dokument, ikke et møtereferat, men uansett er det et internt dokument. Det er ikke noe prinsipielt skille her fra regjeringens side mellom f.eks. et r-notat eller dette, som er et forberedende møtenotat.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-04:
Jeg tror det er klokt å ta utgangspunkt i det som er det vanlige forholdet mellom storting og statsråd. Det er at Stortinget kjenner bare statsråden. Hva betyr det? Det betyr at i alle tilfeller plikter alle statsråder å gi full, relevant informasjon om saker som fremlegges, og selvfølgelig svare på spørsmål fra kontroll- og konstitusjonskomiteen. Det har aldri innebåret at man har en plikt til å legge frem interne dokumenter fra departementet, og nettopp det prinsipielle skillet er det som regjeringen tar som utgangspunkt her. Det er et prinsipielt skille som ikke kom med denne regjeringen; det er et godt etablert prinsipp. Den viktigste grunnen til det er at hvis man hadde etablert et prinsipp om eller en presedens for at man har adgang til å be om å få utlevert interne dokumenter, ville det kunne forrykke prinsippet om at Stortinget kjenner bare statsråden.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-04:
Jeg har lest dagens lederartikkel i Aftenposten og kommer nok til å svare på den, men jeg kan godt si noe om tankene mine rundt det også her. Den lederartikkelen baserer seg på det samme resonnementet som representanten Dag Terje Andersen har, og som jeg mener er galt i dette tilfellet, fordi det er et internt dokument. Det er den prinsipielle grunnen til at regjeringen tar denne diskusjonen og står fast på det. Interne dokumenter er det ikke etablert noen praksis for at kontroll- og konstitusjonskomiteen – selv ikke med et flertall – har rett til å få utlevert. Man kan selvfølgelig be om det, og det er noen eksempler på at det unntaksvis har blitt utlevert, men det er også klart at det har vært unntak, ikke etablering av en ny presedens. Det betyr at på spørsmålet om kontroll- og konstitusjonskomiteen har en rett til å få utlevert interne dokumenter fra departementet, vil regjeringens svar være nei, og det er i tråd med Stortingets etablerte praksis.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-04:
Som jeg har sagt, og som er forutsetningen for hele dette resonnementet – som også Anniken Hauglie har redegjort for: All relevant informasjon er lagt frem i denne saken. Det er utgangspunktet. Så er det slik at det vi diskuterer i dag, ikke er hvorvidt Stortinget har en rett til å be om å få utlevert interne dokumenter etter Grunnloven § 75, men hvorvidt Stortinget bør bruke den. Hvis Stortinget skulle vedta det, vil selvfølgelig regjeringen rette seg etter det. Men det er ikke slik at kontroll- og konstitusjonskomiteen, selv i sin rolle som kontrollør, har en generell rett til å få utlevert interne dokumenter fra departementene. At det har skjedd unntaksvis, er på det rene. Men å gjøre det, som representanten også understreket i sitt innlegg, om til et prinsipp eller en presedens – er ikke riktig, og det er det regjeringen står på, også i denne saken.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-04:
Jeg er uenig i at det er en etablert praksis eller en presedens, og det er kanskje der noe av de ulike oppfatningene av denne saken ligger. At det ble gjort, er det ingen tvil om, men det var et unntak fra hovedregelen. Så kan det være en del spesifikke vurderinger av SSB-saken, og at det var møtereferater som sa noe om kjernen i det kontroll- og konstitusjonskomiteen diskuterte, men det er i og for seg ikke hovedpoenget. Hovedpoenget er at det ikke er etablert en slik presedens eller et slikt prinsipp. Det betyr at det er en vurdering, og da er det ikke slik at kontroll- og konstitusjonskomiteen har en generell rett til å få interne dokumenter. Hvorfor det? Jo, fordi det ikke er et skille mellom hva slags type interne dokumenter det er – det er interne dokumenter eller ikke, i det øyeblikket de klassifiseres som interne, eller er interne. Det er fordi Stortinget kjenner statsråden. Statsråden plikter å legge frem informasjon, men ikke alt som er av intern dokumentasjon fra eget departement.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-04:
Jeg har tre korte kommentarer. For det første er det en forutsetning for enhver statsråd at man gir det fulle og hele bildet av den relevante informasjonen til Stortinget. Det innebærer, som jeg har sagt, ikke en plikt til å utlevere interne dokumenter. Denne saken er heller ikke ferdig – på ingen måte. Det kommer til å være mye oppfølging, ikke bare for å rydde opp og gi erstatning til de berørte, men også en oppfølging der det offentlige skal lære. Det er satt ned et eget granskingsutvalg, og jeg har varslet at vi også må se på om vi trenger et lovutvalg for å se på lovteksten og formuleringene der. Det er punkt to. Mitt tredje poeng er at det er noen prinsipper for forholdet mellom storting og regjering som også har tjent Norge vel over lang tid. Et av de mest grunnfestede prinsippene er at Stortinget kjenner statsråden, og at det dermed ikke er noe prinsipp om eller presedens for at interne dokumenter fra departementene utleveres – selv om det har skjedd i unntakstilfeller.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2020-02-04:
Jeg vil gjerne komme med et par merknader helt til slutt. For det første: Dette er en sak med flere spor, og det er flere forskjellige diskusjoner. Som jeg var veldig klar på i mitt innlegg, er det ikke slik at jeg eller regjeringen blander det som er kontrollkomiteen, og det som er Stortinget. Slik jeg har oppfattet premisset i en del av spørsmålene fra opposisjonen, og det er mulig jeg da har misforstått, har det vært at kontrollkomiteen burde fått, eller nærmest har en rett til å få, disse dokumentene utlevert hvis man ber om det. Det har jeg da argumentert for at regjeringen mener ikke er tilfellet. Den diskusjonen vi har i dag, handler om noe annet, for den handler om Stortingets mulighet til å be om å få disse dokumentene utlevert med utgangspunkt i § 75 f i Grunnloven. Det er ingen som bestrider at Stortinget har rett til å be om det. Så kan det være en diskusjon om hvor ofte man har brukt den retten. Det skal jeg ikke gå inn på nå – men dette er det ingen som bestrider. Det betyr også at jeg antar at representanten Tetzschners poeng om at kun private brev er unntatt, gjelder nettopp den diskusjonen man har, med utgangspunkt i Stortingets rett til å be om å få utlevert dokumenter med utgangspunkt i Grunnloven § 75. Det er en vurdering jeg også deler, når det gjelder den diskusjonen vi har i salen i dag. Derfor er det også, som jeg sier, helt åpenbart at hvis Stortinget fatter et vedtak, vil selvfølgelig regjeringen rette seg etter det. Det er også greit igjen å understreke at dette ikke er kommunikasjon mellom departementet og den ytre etat. Som statsråd Hauglie også har redegjort for, har oppfølgingen av møtet med alle konklusjonene og nettopp kommunikasjonen mellom departementet og den ytre etat blitt sendt over til komiteen. Dette er et internt dokument, et møteforberedende dokument. Det er heller ikke, som jeg ser at komiteen også har registrert, et referat. Så er det én ting som er viktig å si helt til slutt, bare for å oppklare det – og det kan godt hende det er unødvendig å si det: Det er selvfølgelig ikke slik at det er statsråden selv som etter eget forgodtbefinnende setter grensen for hva som er relevant informasjon. Det er det veldig viktig å understreke. Det er et av de aller viktigste ansvarene man har som statsråd, ikke minst når det er saker i kontroll- og konstitusjonskomiteen, at når kontroll- og konstitusjonskomiteen ber om alle relevante dokumenter, skal de få alle relevante dokumenter. Det betyr at diskusjonen her etter min mening dreier seg om de prinsipper Stortinget selv har sluttet seg til, som tilsier at det ikke innebærer en plikt til å levere ut interne dokumenter. Det har blitt gjort unntaksvis. Men, som sagt: Stortinget kan be om å få det utlevert etter § 75.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2020-02-04:
Jeg vil begynne med å takke representanten Tetzschner, selv om han ikke er i salen, for hans rettsbelæring når det gjelder denne saken. Jeg følger langt på vei hans resonnement, men jeg støtter også hans konklusjon, for Venstre kommer til å følge flertallet i Stortinget i denne saken i dag, og forslaget vil da sannsynligvis bli nedstemt. Det behøver ikke å bety at vi ikke kan komme tilbake til saken senere, og jeg tror det er riktig at vi gjør det. Det er en svært viktig sak. Det er en sak som involverer alle tre statsmakter – for ikke å si fire – og «overgrep» i forbindelse med behandlingen i disse statsmaktene. Det har vært henvist til utvalget som vurderer Stortingets kontrollfunksjon i denne saken. Der sitter også jeg, og dette har vært et viktig spørsmål i dette utvalget, uten at jeg skal gå nærmere inn på hva som sies der. Det som ikke har vært fremmet som argument i denne saken, er at dette i dypeste grad dreier seg om kommunikasjonen mellom ytre og indre etat. Det bør nok sies i denne debatten at skulle det skapes presedens for at kommunikasjonen umiddelbart på forlangende – gjerne mindretallets – skulle bli utlevert, ville det umiddelbart opplagt føre til en mindre presis kommunikasjon mellom ytre og indre etat, dvs. at den legges om til å være muntlig. Det vil sannsynligvis bidra til å svekke presisjonsnivået i saksbehandlingen i enkelte saker. Jeg tror ikke at en utlevering av disse dokumentene umiddelbart vil skape presedens i denne saken, nettopp på grunn av dens alvorlighet. Jeg håper i hvert fall at en tilsvarende situasjon som den vi har opplevd i Nav-saken, aldri mer vil oppstå.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2020-02-04:
Jeg vil begynne med å takke forslagsstillerne for at de setter en viktig problemstilling i fokus. Det er kritisk at de som trenger krisesentertilbud, blir møtt på en god måte og med et godt nok tilbud. Vi må bare erkjenne at det er kanskje lite som er så belastende og traumatisk som å bli utsatt for vold fra en av sine nærmeste, gjerne en man er glad i. I mange tilfeller er dette noe som går over tid. Det er dessverre vanlig å føle seg fanget i forhold der man blir truet med eller utsatt for f.eks. fysisk og psykisk vold. Det å bryte ut av en situasjon der man blir utsatt for vold fra en av dem man er glad i, eller en som er veldig nær, er vanskelig nok i seg selv. Derfor er det viktig at det offentlige mottaksapparatet er godt nok til å minske belastningen for den enkelte når de søker hjelp. Dessverre er det slik at vold mot kvinner og vold i nære relasjoner er et omfattende og strukturelt samfunnsproblem. Dette belyses i saken, og det vises også til i merknader fra komiteen. Vi må også erkjenne at kvinner i større grad enn menn blir utsatt for grov vold, omfattende kontroll, trusler, seksuell vold og partnerdrap. Vold går også ut over barna, både direkte og indirekte, noe som gjør det enda mer avgjørende at man sikrer gode krisesentertilbud. Når vi ser på intensjonen i representantforslaget, er det ikke vanskelig å være enige om at krisesentertilbudet skal og må, og har potensial til å kunne, bli bedre. Samtidig ser vi at forslagsstillerne til dels slår inn noen åpne dører og også peker på ting som statsråden i sitt svarbrev til komiteen redegjør godt for – tiltak som allerede er igangsatt. Det er tydelig at kommunene er nærmest til å finne det tilbudet som passer best for brukerne. Samtidig foreslår man å drive en detaljstyring av tilbudet, hvordan man skal bemanne. Det er jeg og komiteens flertall veldig skeptiske til at skal besluttes på et politisk nivå. Jeg viser til statsrådens svarbrev og synes at han redegjør godt for de ulike tiltakene der. Det er ikke flertall for å gå for forslaget slik det nå foreligger.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Dette er et bra forslag fra SV, og det er gode kommentarer og merknader komiteen har beskrevet i saken. Jeg vil også takke saksordføreren for en god gjennomgang og for å ha lost oss i komiteen igjennom. Arbeiderpartiet mener at det ikke er godt nok sånn som det er i dag når det gjelder krisesentre og praksis. Vi har derfor tidligere fremmet forslag om konkrete forbedringer, bl.a. i Dokument 8:73 S for 2014–2015. Der hadde vi 18 forslag, der vi bl.a. foreslo å forskriftsfeste kvalitetskrav, regler om kompetansekrav og tiltak for å ivareta barn på en bedre måte – for å nevne noe. I Dokument 8:99 S for 2018–2019 pekte vi på forslag vedrørende kvinner i aktiv rus. SV trekker opp andre og viktige forhold i sitt forslag i denne innstillinga. Regjeringa har bebudet at det skal komme en evaluering av krisesentertilbudet. Det er Arbeiderpartiet enig i, og vi ber regjeringa komme tilbake med en samlet gjennomgang av både evalueringen og de utfordringene som står igjen i krisesentertjenesten. Jeg forventer at den bebudede evalueringen og gjennomgangen også tar inn over seg det som fremdeles er kritikkverdig, som f.eks. tilbud til kvinner i aktiv rus, tilbud til funksjonshemmede, og menn, og at man også ser på hva som hindrer voldsutsatte i å søke hjelp. Enkelte har pekt på at kvinner er veldig økonomisk avhengige. Andre peker på at det mangler boliger som de voldsutsatte kan flytte til etter at de har vært på krisesenteropphold. Krisesentersekretariatet og krisesentrene har over år vært veldig opptatt av problematikken med henteekteskap. Det er en problematikk som er alvorlig, der kvinner som blir voldtatt og utsettes for vold over tid, er uten muligheter til å komme bort fra disse forholdene. Disse kvinnene må få bedre beskyttelse. Regjeringa lanserer også en handlingsplan for sameområdet. Det har vi ventet på en god stund, så det er bra. Men jeg vil bare si til statsråden – jeg håper han kan være konkret på det – at handlingsplanen må bli mer konkret. Det er en tendens til at handlingsplaner er for lite forpliktende, for diffuse når det gjelder ansvar, og inneholder for lite penger. Så der håper jeg at statsråden sammen med justisministeren er tydeligere. Jeg tar opp forslaget der Arbeiderpartiet er medforslagsstiller.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Statsråden var i sitt innlegg inne på det med forskjeller i Kommune-Norge når det gjelder krisesentertilbudet. Jeg kommer fra Agder-regionen, og jeg var faktisk en av de første frivillige som var med på å etablere et frivillig krisesenter hos oss. Da hadde vi en telefon i veggen og en sofa. Det var tilbudet den gangen, så det har bedret seg mye. Men det er store forskjeller, og vi ser en regjering som øker forskjellene gjennom kommuneøkonomien. Arbeiderpartiet har i sitt alternative statsbudsjett styrket både tiltak til krisesentrene og kommuneøkonomien med 3 mrd. kr. Når statsråden selv peker på de store utfordringene som han ser allerede nå, ser han da at det trengs økte bevilgninger til både krisesentre og kommunene, slik at alle kvinner i Norge kan få det samme tilbudet, og kan få et godt tjenestetilbud?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Da har statsråden en viktig oppgave med å sørge for at alle kommuner har dette på sin dagsorden og framme i sin bevissthet. Når statsråden nå i hvert fall gir inntrykk av at kommuneøkonomien er mindre viktig, lurer jeg på dette: Under denne regjeringa har vi sett at veldig mye overføres til kommunene, og vi har sett statsråder som i stor grad peker nedover når tjenestene ikke fungerer som de skal. Jeg opplever ut fra statsrådens svar nå at det er noe lignende som skjer også når det gjelder dette. Statsråden var inne på at det er flere tiltak som bør settes i gang, og da vil jeg gjerne utfordre statsråden på hvilke tiltak han mener det er nødvendig å sette i gang med straks, og som ikke behøver å vente på evalueringer.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Takk til statsråden for svar. Jeg har ingen bakgrunn for å si at statsråden ikke vil utvikle barnevernstjenesten til noe mye bedre enn den er i dag, det tror jeg virkelig statsråden har et hjerte for. Men det er kanskje litt underlig når vi får all den kritikken vi får, og vi nå har hørt i 10 minutter på alt det regjeringa gjør, og som de mener er bra, at vi allikevel står der vi står – i den situasjonen at vi har mange feil og store utfordringer. Det må være bra for statsråden i hvert fall å vite at han har full støtte i Stortinget for å gjøre mer. Opposisjonen ønsker virkelig å bidra til å utvikle barnevernstjenesten på en god måte, og der står vi helt stødig. Vi har også vist, som Kristelig Folkeparti var med på før de gikk i posisjon, at det er mulig å øke bevilgningene på enkelte områder. Det som er situasjonen, er at samtidig som vi har disse satsingene, spiser denne regjeringa av velferdsstaten på andre områder, noe som nettopp rammer disse barna. Jeg skal ikke lage lista så veldig lang, men det er brillestøtte, det er økt barnehagepris, det er å kutte velferdsordninger for kronisk syke osv., som nettopp vil ramme familiene med den laveste levekårsscoren. Vi er helt enig i mange av de tiltakene som statsråden har ramset opp, men jeg har en følelse av at det blir for mange tiltak, for mange prosjekter, som blir brukt som eksempler på gode løsninger og på ting som skal utvikles. Men det er for lite strukturelle endringer som gjør at disse forslagene skal gjelde for alle barn overalt i hele Norge, som f.eks. lavterskeltilbud. Det er veldig bra at mange kommuner får det til, men vi skal ha det i alle kommunene. Hva vil statsråden gjøre for å sørge for at den gode praksisen som skjer, blir tilgjengelig for alle barn i alle kommuner? Det samme gjelder virkemiddelapparatet. Som statsråden var inne på, er det behov for sammensatte tiltak. Da kan jeg spørre: Har statsråden tatt kontakt med arbeids- og sosialministeren for å finne mer smidige ordninger for virkemiddelapparatet, sånn at barn og ansatte i barnevernet slipper å gå gjennom byråkratiske systemer for å utløse hjelpetiltak til barna og familiene som trenger det, og sånn at de kan styrke tjenestene i den andre enden så vi slipper å få disse ekstrabevilgningene til kommersielle enetiltak? Vi ser nå at det er et resultat av at det kanskje ikke blir satt inn gode nok tiltak i førstelinjen og god nok forebygging.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-02-04:
Takk til alle som har hatt ordet. Jeg vil også rette en takk til Ørmen Johnsen for hennes engasjement for barnevernssaken. Hun peker på kompetanse, og vi er helt enig med regjeringspartiene i at det er viktig. Det var også en viktig del av Stoltenberg-regjeringas reform. Så til statsråden. Jeg sa ikke at det var for mange tiltak, og jeg kritiserte ikke det. Det jeg sa, var at til tross for alle disse enkelttiltakene ser vi at det er store, alvorlige mangler på mange områder, som rammer de barna som hver eneste dag våkner og tar på seg ryggsekken, full av fortvilelse, og lurer på: Hvordan blir min dag i dag? Det er barn vi ikke fanger opp, det er barn som får feil tiltak fordi fellesskapet svikter. I dag går det saker for Høyesterett på grunn av manglende rettssikkerhet. Det vi i opposisjonen har bedt om, er å få en grunnleggende debatt, som statsråden sier kommunepolitikere skal få. Men vi skal altså ikke få det tilbake til Stortinget, og den logikken kan ikke jeg forstå. Hvorfor skal ikke stortingspolitikere utfordres til å forstå barnevernet bedre, forstå hvilke store strukturelle grep som er nødvendige for at vi skal få minimalisert – så godt vi bare kan – de alvorlige bruddene som barn opplever hver eneste dag, f.eks. når det gjelder forebygging? Jeg opplever at vi nå har en barnevernssituasjon der vi løper etter barna med brannbøtter, sånn som vi gjorde i gamle dager. Det er fyr noen steder, og vi klarer ikke å forebygge godt nok. Ansatte sier: Gi oss flere ressurser, gi oss det gamle sosialfaglige håndverket, sånn at vi kan komme oss ut til familiene, jobbe med skolene, jobbe med helsetjenesten og jobbe med jordmødre og barnevernsansatte i lavterskeltiltak. Hvor er det strukturelle grepet for å sørge for at disse lavterskeltiltakene blir satt i verk i hele Norge? Der mener jeg vi har en vei å gå. Rettssikkerheten er også en stor utfordring. Ansatte i barnevernstjenesten er overlatt av oss lovgivere å utføre en stor myndighetsoppgave. Vi som fellesskap må sikre at de settes i stand til å ivareta den alvorlige myndighetsutøvelsen som det er. Der er det også utfordringer – store strukturelle utfordringer. Det handler ikke bare om å lage en modell og innføre den i noen kommuner.
Monica Carmen Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2020-02-04:
De første krisesentrene ble etablert av frivillige på 1980-tallet. 30 år senere ble det et offentlig ansvar å sørge for et krisesentertilbud til befolkningen. Loven pålegger kommunene å gi voldsutsatte kvinner, menn og barn et helhetlig tilbud og utgjør en milepæl i arbeidet med å bekjempe vold i nære relasjoner. Samtidig har kommunene stor frihet til å bestemme hvordan de i praksis vil organisere tilbudet sitt. Etter en sterk økning i antallet mannlige beboere og dagbrukere rett etter at loven ble innført, har antallet stabilisert seg de siste fem årene. Ferske tall fra 2017 og 2018 viser at det er 200 færre overnattinger totalt. Andelen menn er fortsatt svært lav sett i forhold til andelen kvinner. Jeg vil gå nærmere inn på to av punktene i representantforslaget. Det første går på 80 pst. statlig finansiering gjennom øremerking. Da loven ble vedtatt i 2010, bestemte Stoltenberg-regjeringen at den statlige delen av finansieringen skulle innlemmes i de kommunale rammene. Dette skulle være en reform helt i tråd med prinsippet om kommunalt selvstyre, hvilket står veldig sterkt i Norge. Utgangspunktet var at kommunene er nærmest til å finne det best tilpassede tilbudet for brukerne, og at de kan organisere tilbudet slik de selv mener er best, ut fra lokale forhold. Hva er det som har endret seg nå, ti år etter at loven trådte i kraft? Er det slik at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV mener at kommunene nå er mindre i stand til å foreta lokale prioriteringer? Er det slik at disse partiene heller vil legge opp til en sentralisering ved at de foreslår statlig øremerking av krisesentertilbudet? Så til det andre forslaget: Forslagsstillerne foreslår innføring av krav til tilstrekkelig nærhet. Krisesenterstatistikken for 2018 viser at de fleste sentrene betjener flere kommuner og dekker store geografiske områder. En fordel med dagens ordning er at de kan sørge for et tilbud der de selv ønsker. Nordlandsforskning viser i sin rapport fra 2019 at det er klare forskjeller når det gjelder størrelser på krisesentrene. Kommuner med de minste sentrene bruker mer penger per innbygger enn de som forvalter de mellomstore og store sentrene, uten å kunne slå fast at pengebruken gjenspeiler seg i kvaliteten på tilbudet. De store sentrene er i kommuner og kommunesamarbeid med mange innbyggere, og ifølge rapporten er det slik at «store tilbud kan ha stordriftsfordeler som mindre tilbud ikke har». De har også spesiell kompetanse når det gjelder æresrelatert vold, tvangsekteskap og vold i nære relasjoner blant minoriteter. Er det slik at geografisk avstand er viktigere for Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV enn kvalitet i tjenestene og kommunenes mulighet til selv å bestemme hva som er best, ut fra lokale forhold? Høyre er opptatt av at vi skal vurdere tiltak som sikrer et godt krisesentertilbud, og at krisesentrenes viktige rolle i den helhetlige innsatsen i kommunene framheves. Derfor støtter vi ikke de framlagte forslagene.