trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-05-26:
Det er helt riktig at de offentlige sykehusene – vår felles helsetjeneste – gjør en veldig god jobb. Det er jeg helt enig i, og i den grad vi får ned ventetidene, er det de som gjør jobben. Helseministeren må begynne å fortelle historia som den er. Jeg har aldri sagt at vi kan trekke de statistikkene som var på vår vakt, etter håret. Nei, jeg har hele tida sagt at statistikker og tabeller må vi se de lange linjene i. Skal vi se de lange linjene, er det sånn at helseministerens parti innførte tak på behandling i 2004 fordi økonomien var ute av kontroll. Det var den også da vi overtok – det var store underskudd i helseforetakene. Det vet helseministeren – jeg behøver ikke å fortelle ham det. Vi gjorde et arbeid og fikk orden i økonomien rundt 2009–2010. Det er målbart. Så må vi ta all statistikk derfra og til i dag, kun ut fra de lange linjene, og det er det jeg anklager helseministeren for, ikke for at statistikken er sånn eller slik, men for at han bruker statistikken som han gjør, og står og forteller solskinnshistorier om egen politikk som plutselig har vendt i 2013. Nei, det er ikke sånn. Det var gjort et arbeid med å omlegge statistikken i 2013, og da må man jo se på omlegginga før og etter – det har vært gjort tidligere. All statistikk må brukes med edruelighet og brukes på en ordentlig og skikkelig måte. Det presset helseministeren nå har lagt på helseforetakene med å hele tida hver dag stå og snakke om at «nå går ventetida ned, nå går ventetida ned», har ført til, slik Dagens Medisin nå har avdekket, at sykehusene har sett seg nødt til å lage interne ventelister – interne ventelister, jeg siterer Dagens Medisin. Det må helseministeren ta på alvor, og så må han slutte å lage glansbilde av egen politikk og være edruelig i måten han bruker resultatene man kan lese ut av statistikk, på. Og så må du ta alle de svakhetene som også ligger i statistikken, og så må du legge inn de forbeholdene hvis du skal være seriøs og anstendig, og ikke føre folk i Norge bak lyset. Det er folk i Norge jeg er opptatt av, ikke hva du forteller Arbeiderpartiet.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-05-26:
Jeg skal prøve å ikke være lang nå. Til siste representant, Hoksrud: Jeg skryter av regjeringa når jeg synes den gjør noe bra. Jeg synes det er fint hvis det reelt er slik at vi får mer aktivitet i helsetjenesten. Det synes jeg er veldig bra. Og nei, det er ikke rett som representanten Hoksrud sier. Vi samarbeider gjerne med de beste private og ideelle der det ligger til rette for det, men da skal det være i samarbeid med det offentlige helsevesenet. Nå har vi snakket opp og ned stolper og vegger om at vi trenger mye mer samhandling og samarbeid mellom de private og ideelle som skal gi helsetjenester, og det offentlige. Problemet med fritt behandlingsvalg er at det ikke er et slikt samarbeid fordi de er etablert gjennom Helsedirektoratet. Dermed har man ikke implementert det samarbeidet som man har når man har avtale mellom et helseforetak og de private og ideelle. 10 pst. av det som ble brukt til sykehus på vår vakt, var i samarbeid med private og ideelle. Det er vi for, men da skal det være slik at man får et reelt samarbeid, slik det er når man får det gjennom avtale. Så har jeg bare lyst til å si til representanten Ketil Kjenseth at det var den borgerlige regjeringa som innførte tak på antall behandlinger i 2004. Det har helseministeren også sagt. Det taket måtte vi leve med fordi det var en måte å håndtere underskuddene på. I realiteten var taket utfaset i 2011 etter at man hadde jobbet med balanse i sykehusene i nesten to år. Det er sannheten om taket. Vi kunne egentlig formelt sett ha fjernet det også. Det gjorde helseminister Bent Høie, helt fint. Men det var altså et borgerlig innført tak for å styre økonomien som var kommet ut av kontroll, og vi fjernet det i realiteten i 2011.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-05-26:
Jeg vil bare si helt til slutt at jeg er veldig glad for at det nå signaliseres både fra Stortinget og fra statsråden at man skal komme tilbake til denne saken, for den er på ingen måte belyst. Men i og med at statsråden startet med å anklage undertegnede for ikke å ville at pasientene skulle få velge, og kom inn på dette med ventetider og ventelister, fant jeg å måtte ta opp den hansken. Jeg er veldig glad for det, for det er en fersk sak, som kom i dag, og jeg tror mange er veldig opptatt av den. Jeg ser fram til at vi får en skikkelig og grundig redegjørelse og en debatt om dette senere, for dette er en veldig viktig og alvorlig sak. Så er det bare å si til representanten Sveinung Stensland hva vi er for: Vi er for å styrke det offentlige helsevesenet, vi er for de forslagene som ligger inne i dagens proposisjon. Den slutter vi oss helt og fullt til, og den ble forberedt på vår vakt. Der ga jeg representanten Sveinung Stensland det svaret han forhåpentligvis ville ha.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2016-05-26:
Jeg håper jeg ikke tar munnen for full når jeg sier det slik at alle partier her på Stortinget nok er enige om at offentlig sektor bør moderniseres og effektiviseres. Fremskrittspartiet er for modernisering og effektivisering av offentlig sektor. En kan nesten si at det er det vi er grunnlagt på, men vi er også klinkende klare på at effektiviseringen bør gjennomføres på en hensiktsmessig og kostnadseffektiv måte, ellers er det liten vits – eller så er det en vits. Regjeringen har som uttalt mål i Sundvolden-erklæringen: «mindre byråkrati, regulering og lavere skatter». Det er et mål jeg støtter, og mindre byråkrati er nettopp et av de målene vi når med IKT-moderniseringen i Arbeids- og velferdsetaten. Modernisering handler om å kunne tilby gode velferdstjenester innenfor kjerneområdene. Modernisering handler om at når det er enkle og uproblematiske saker, skal man slippe å bruke unødvendig tid på dette. Modernisering handler om å la saksbehandlerne bruke tiden på å hjelpe dem som virkelig trenger det. Modernisering handler også om å bruke mindre offentlige penger på ting som kan og bør gjøres enklere. Fremskrittspartiet mener at modernisering av IKT er det som skal gjøre den offentlige sektoren til et serviceorgan for brukerne. Når man forenkler og avbyråkratiserer dialogen mellom etaten og brukerne, vil flere få den hjelpen de har krav på, og de vil få den raskere. Vi kan vel være enige om at store offentlige prosjekter må styres på en god og målrettet måte, og da må vi sikre at vi får valuta igjen for pengene vi investerer. Mange store IKT-prosjekter har kostet langt mer enn de smakte, så vi må kvalitetssikre det vi gjør. Derfor er det bra at komiteen har vært så unison i sine merknader til saken. Det er bra for framdriften i prosjektet at det gis et klart mandat herfra. Så blir det opp til departementet og etaten selv å levere en mer effektiv og modernisert brukeropplevelse.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2016-05-26:
Nav har vært gjenstand for mye kritikk og debatt. Saken vi behandler i dag, er jo også en konsekvens av denne kritikken. Derfor vil jeg gjerne starte med å presisere at selv om kritikken er berettiget, og at styringen av moderniseringen av IKT i Nav har vært kritikkverdig, er det ikke sånn at alt er galt med Nav. Ansatte i Nav gjør hver dag en viktig og god jobb for å hjelpe mennesker med ulike behov, og mange av disse menneskene er i sårbare situasjoner og er helt avhengig av hjelpen de får gjennom Nav. I tillegg til å møte disse menneskene forvalter Nav omkring en tredjedel av statsbudsjettet. Det er derfor viktig å sikre at etaten fungerer etter sin hensikt, og at de sidene som ikke fungerer, blir avdekket. Et velfungerende Nav er avhengig av gode IKT-løsninger som forenkler arbeidet for ansatte og for brukere. Det er viktig for å sikre at Nav er i stand til å iverksette politiske vedtak og sikre høy kvalitet på tjenestene for sine brukere. Et stort og omfattende moderniseringsarbeid av IKT-systemene i Nav ble i 2013 stanset da prosjektet ikke var gjennomførbart. Det ble avdekket manglende styring av samarbeidet mellom viktige parter i moderniseringsarbeidet. Dette ble behørig behandlet i forbindelse med Stortingets behandling av Riksrevisjonens årlige rapport for budsjettåret 2013. Kristelig Folkeparti vil stille seg bak komiteens understreking av alvoret i dette og at dette ikke må gjenta seg. Vi har merket oss at det fortsatt er knyttet risiko til gjennomføringen av Prosjekt 2, men at regjeringa anser denne som akseptabel. Vi legger her til grunn, slik også komiteen gjør, at Arbeids- og sosialdepartementet og Nav vil anstrenge seg for å gjennomføre Prosjekt 2 innenfor anbefalt kostnadsramme. Kristelig Folkeparti forventer dermed at det ikke blir nødvendig med ytterligere oppfølging fra Stortinget, slik som med Prosjekt 1, og at regjeringa vil holde Stortinget orientert om framdriften i ordinære dokumenter. Kristelig Folkeparti støtter videre komiteens merknad om at Stortinget skal forelegges forslag til tilslutning til Prosjekt 3 i Moderniseringsprogrammet etter at det er kvalitetssikret, og etter at Prosjekt 2 er gjennomført.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-05-26:
Ja, absolutt. Det er jo det som er hele hensikten med IKT-moderniseringen, men også det som vi legger til grunn i den nylig framlagte Nav-meldingen om digitalisering og selvbetjente løsninger, er jo nettopp at man skal få til bedre løsninger for brukerne, at ansatte skal få frigjort viktig tid når de skal møte brukere som har mer sammensatte behov. Så ja, jeg kan bekrefte det.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-05-26:
Jeg tror det vil være ganske krevende på stående fot å skulle anskueliggjøre hvor mye tid per saksbehandler per kontor denne investeringen vil kunne medføre. Det vi legger til grunn i dokumentene våre, er at man får en samfunnsøkonomisk gevinst ved å realisere prosjektet. Det vi vet, er at jo bedre IKT-systemer og jo flere digitale løsninger vi har, jo mer tid vil bli frigjort for saksbehandlerne til å ha direkte brukerkontakt. Men så vidt meg bekjent har vi ikke foretatt noen beregninger av hvor lang tid per saksbehandler per kontor man vil spare. Det må man i så fall komme tilbake til, i den grad det er mulig å foreta den type beregninger.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-05-26:
Det er ingen tvil om at ansatte i Nav i dag bruker unødig tid på spørsmål, problemstillinger og oppgaver de ikke hadde behøvd å bruke tid på. Det er i dag ca. 7 millioner besøk på Nav-kontorene. Halvparten av dem er personer som har spørsmål knyttet til økonomisk stønad. Svært mange av dem trenger hjelp til å forstå informasjonen de har fått. Så i hele dette arbeidet handler det om å forenkle arbeidsoppgaver og prosedyrer gjennom tekniske løsninger, men også å forbedre den informasjonen man kan få, også digitalt, nettopp for å sørge for at folk får bedre informasjon, mer forståelig informasjon, at man får bedre selvbetjente løsninger for brukere og tekniske løsninger for ansatte – nettopp for å frigjøre viktig saksbehandlertid til brukere med sammensatte behov som trenger mer tid. Det er hele hensikten med dette arbeidet.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-02-08:
På vegne av representanten Trine Skei Grande og meg selv vil jeg overrekke to representantforslag – det ene om tilrettelegging av energiproduserende bygg i Norge, og det andre om intercitytog på Østlandet.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Jeg takker statsråden for en veldig god redegjørelse. Jeg må vedgå at også jeg er veldig stolt av den jobben som er gjort, i forhold til både den første og den andre handlingsplanen. Men vi må videre. Ett av de rådene som vi har fått i den gruppen jeg jobber i, er at vi må se på økonomien. Vi må følge pengene, for det er svære beløp vi snakker om. Det blir sendt ut kanskje 21 mill. kr i året som har sin bakgrunn i menneskehandel. Pengene er hovedårsaken til at folk handler med mennesker. I januar ble det beslaglagt valuta for 4,85 mill. kr. Det er en økning på 30 pst. fra i fjor. På tv2.no kunne vi lese om bikkja Ben, som snuser opp kontanter for Tollvesenet. Han er en av tre bikkjer som ble tatt i bruk i fjor, og han snuste seg fram til over 10 mill. kr i smuglervaluta fra ulike former for ulovlig virksomhet, og noe av det kom fra menneskehandel. Beslag av penger gjøres hovedsakelig ut av Norge. Tolldirektøren anslår at det kan dreie seg om unndragelser på 2–3 mrd. kr i året, så her snakker vi om masse penger. Harald Bøhler i Oslo-politiets STOP-gruppe hadde et godt innlegg for BSPC-gruppen da de var i Oslo. Han presiserte at dette er en internasjonal sak, og at vi bør vurdere ytterligere innstramminger i beløp som kan overføres fritt. Fly er billig, derfor må innsatsen også settes inn med sånne som Ben. Vi må sørge for at en rekke eksisterende kontrollorganer virker, som Tollvesenet, skattemyndighetene og grensekontrollene, og de må koordinere arbeidet for å spore opp illegale pengestrømmer ut av landet. Vi må ha lovgivning som gir beskyttelse, og som oppfattes som streng nok, som statsråden var inne på. Vi må ha holdninger i samfunnet som ikke aksepterer at vi handler med mennesker – en handel som skjer om og om igjen fordi det er resalgbart. Det er enten arbeidskraft eller kroppen vi snakker om, og vi må tørre å ta diskusjonen: Hva betaler du for en slave? Hva risikerer du? Hva tjener du på det? Vi har anbefalt en del tiltak i vår delrapport som jeg håper kan være av interesse videre, som f.eks. den enkle saken ikke å bruke hoteller der sexkjøp foregår, og kreve det som en forutsetning før en legger seg inn på det hotellet. Jeg er fornøyd med refleksjonsperioden og håper at den kan videreutvikles og bygges videre på, for den tror jeg er veldig bra. Og jeg ser fram til debatten her i salen, for jeg tror at et ytterligere fokus på saken er det eneste som kan bidra til å få slutt på vår tids slaveri.
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Jeg vil takke for en utrolig flott debatt. Den har belyst hvor vanskelig, svært og omfattende dette området er. Den viser også at det er en sak som vi må jobbe mye, mye mer med. Jeg hører at min bekymring for barn og barns rettigheter og muligheter også deles av mine medrepresentanter. Det er jo sånn at en nesten ikke kan orke å tenke på hva disse barna må utholde. Det er det vårt ansvar som parlamentarikere å ta på alvor, og derfor må vi se videre på det. Det håper jeg statsråden tar med seg. Hva kan så vi som parlamentarikere gjøre? Jo, vi kan lage og endre lovverk, vi kan stramme inn, vi kan lage gode handlingsplaner, slik vi har gjort her i Norge, men ikke minst kan vi sette temaet på dagsordenen og vise at vi ikke aksepterer – i OSSE, i BSPC, i Europarådet, i FN og på alle de arenaer vi har. Vi kan også underskrive alle relevante internasjonale konvensjoner og beslutninger og tilpasse lovverket vårt, for vi må bekjempe menneskehandel lokalt og internasjonalt, og målrettet, slik jeg oppfatter at vi i Norge gjør. Norge er et rikt land. Vi er attraktive for menneskehandel. Vi har økonomi til det, og derfor har vi et spesielt ansvar for å ta den jobben. Vi må også fokusere mer på forskning om hva som virker, og hva som kan gjøres for å koordinere den datainnsamlingen vi har om menneskehandel, for å få til nye mottiltak og yte enda bedre støtte og vern til ofrene. Menneskerettighetene må være ledestjernen i alle tiltakene vi setter inn, for, som det er sagt her flere ganger fra talerstolen, menneskehandel er en sak som angår oss alle, uavhengig av politisk syn. Det har debatten her vist, og jeg ser at vi er tverrpolitisk enige om at her har vi en jobb å gjøre. Vi har plikt til å handle som private individer, men vi har også plikt på det politiske nivå. Vi må kreve at utnyttelsen av kvinner, menn og barn som er blitt solgt til slaveri, ikke skal være en del av vår hverdag. Vi vil ikke ha en «livets bakgård», som Akhtar Chaudhry så veldig godt sa det. Jeg synes ikke vi skal ha en «livets bakgård» i Norge. Vi må jobbe hver dag for å unngå det. Vi må jobbe med holdningene våre. Vi må jobbe med holdningene internasjonalt også, som også representanten Ropstad var inne på. Jeg har igjen lyst til å takke for en veldig god debatt. Jobben mot menneskehandel og vår tids slaveri kommer til å fortsette, men det viser også at vi bryr oss, for vi har lyst til å gjøre noe med saken.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Jeg tror interpellanten peker på noe som er avgjørende viktig når hun peker på behovet for å følge pengestrømmene. Analyser av hvem som tjener på denne skitne trafikken, vil alltid kunne bidra til at myndigheter kan målrette sine tiltak mot regelsiden, internasjonalt samarbeid og holdningsskapende arbeid. Handlingsplanen viser jo også en bred tilnærming på dette området og understreker behovet for ikke bare internasjonalt politisamarbeid, men også samarbeid på andre områder, fra finansiell lovgivning til samarbeid mellom organisasjoner som jobber sammen over landegrensene. Her handler det om å bidra til økt bevissthet og gode holdninger, å sette riktige rettslige rammer og å sikre god kompetanse. Handlingsplanen har en rekke tiltak som vi nå skal følge opp, i tett samarbeid også med andre involverte departementer og organisasjoner. Dette er et arbeid som vil kreve kontinuerlig oppmerksomhet. Vi skal videre, for målet er, som jeg også understreket i mitt innlegg, at vi ikke skal tåle menneskehandel i Norge. Vi må også vite å evaluere de tiltakene som nå løper, om de virker godt nok, og ikke minst om refleksjonsperioden har et riktig innhold – for å vite at vi hele tiden forbedrer vår innsats på dette området.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Jeg vil også gjerne takke for den gode debatten og igjen interpellanten for å ha tatt opp dette viktige spørsmålet. Jeg er også glad for den brede støtten planen har fått. Det er en god handlingsplan, som har en rekke tiltak som viser hvor viktig det er med et godt samarbeid både mellom offentlige etater og med organisasjoner som er opptatt av spørsmålene, og også at vi jobber godt med dette internasjonalt. Jeg er glad for de forslag som er kommet for å forbedre planen. Jeg har likevel lyst til å si at når det gjelder våre internasjonale konvensjonsforpliktelser, er vi heldigvis i den situasjonen at det norske lovverket allerede er godt balansert mot konvensjonsforpliktelsene. Men vi kan selvsagt ikke slå oss til ro med at vi ikke har formalitetene på plass. Jeg kan bare vise til det svaret som justisministeren tidligere har gitt om dette, at det er til vurdering om nødvendig å gjøre endringer i någjeldende straffelov om det ellers skulle trekke for langt ut med tanke på å først ratifisere etter at loven av 2005 er trådt i kraft. Menneskehandel viser også det paradokset at vedtak som vi fant det riktig å gjøre i dette stortinget knyttet til f.eks. tigging, har vi måttet ta opp til ny vurdering. Vi tok bestemmelsen ut av løsgjengerloven, men har senere fått inn bestemmelser om dette i menneskehandelsbestemmelsen for å kunne gå målrettet mot bakmennene ikke minst, som tjener på dette, og det er krevende saker. Ellers kan jeg bare understreke at vi selvsagt jobber med sikte på å sikre god omsorg for barn som er i en vanskelig situasjon, og hvor det er mistanke om at de er i en situasjon knyttet til menneskehandel. Det kan ikke være riktig å overføre ansvaret for omsorgen til barnevernet i en situasjon hvor vi vet at de både er i en krevende omstilling, og hvor vi diskuterer behovet for økte ressurser til barnevernet. Ellers takker jeg for debatten igjen. Vi følger opp arbeidet med planen videre.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Jeg tror vi alle er opptatt av om det nye innsatsforsvaret er bygd riktig sammen både når det gjelder – som det ble sagt her – antall høvdinger og forholdet mellom høvdinger og indianere. Jeg tror det er helt sentralt at vi går gjennom om vi har gode nok karriereveier, og om vi bør foreta endringer. Det er det som er mitt budskap i innlegget her i dag. Dersom det blir gjort endringer, vil disse endringene bli forelagt Stortinget for diskusjon, og det vil bli gjort på et grundig utredet grunnlag. Vi har god kontakt og samarbeid med tjenestemannsorganisasjonene. Befalsorganisasjonene er sentralt inne i prosessen både med Forsvaret og med departementet. Jeg tror det er helt avgjørende at dialogen om dette løper godt og grundig med organisasjonene.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Det er riktig at handlingsplanen nå kommer 8. mai. At vi likevel har lansert en rekke tiltak underveis, håper jeg representanten både har merket seg og er tilfreds med. Det har vært viktig å ta tak i støttetiltak og anerkjennende tiltak i rask oppfølging av meldingen som ble behandlet her i Stortinget for to år siden. Handlingsplanen skal sette disse tiltakene inn i en helhet, og vi lanserer nye tiltak. Når det gjelder kompensasjonsordningen og den nye erstatningsordningen, har jeg tidligere sagt at det ikke er enkelt å kompensere for flere tiår med unnlatelsessynder og sørge for en rettferdig behandling i saker som har kunnet referere seg til ulike deler av det norske lovverket. Derfor følger vi så tett opp disse ordningene, for å se om det er mulighet for å bedre løsningene.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Det er flere spørsmål som selvsagt vil måtte følges løpende. I det oppfølgingsansvaret som Forsvaret har formelt på ett år, har vi likevel lagt inn at det ikke er noen som vil bli avvist om de ber Forsvaret om hjelp etter at ett år har gått. Når det i vårt land – med de utfordringene vi totalt sett har på helseområdet – er slik at vi ønsker å anvende ressursene på en så effektiv måte som mulig, og at vi i dag ser problemer med å splitte ressurser mellom det ordinære helsevesenet og Forsvaret og derfor ønsker at veteranene skal få sitt helsebehov løst i det alminnelige helsevesenet, synes jeg det er riktig å peke på at vi må ta oss tid til å se om det likevel er noe i den løsningen vi har valgt, som det er nødvendig å korrigere.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Meg bekjent har vi ikke saker avgjort etter den nye erstatningsordningen. Men når vi ser at det endelig kommer saker til behandling under den nye kompensasjonsordningen, illustrerer det for meg to ting: at vi har veteraner som har måttet vente altfor lenge på et riktig oppgjør fra den norske stat, og at de har måttet slite med ulike deler av lovverket og heller ikke har blitt hørt med sine psykiske belastningsskader. Om vi også må komme opp med nye tiltak for å sikre at løsningene blir gode nok for våre veteraner i lys av hva vi etter hvert vil erfare med den nye erstatningsordningen, vil vi måtte komme tilbake til. Men det jeg synes har vært viktig nå, er å sørge for fortgang i de sakene som har vært til behandling under den nye kompensasjonsordningen som kom på plass i 2010.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Når jeg må ta ordet, er det fordi kompensasjonsordningen som vi diskuterer, er en ordning som kun dekker de psykiske belastningsskadene. Når jeg hører representanten Eriksen Søreide referere til et eksempel med fysiske skader, er jeg usikker på hvordan det eksempelet er tenkt anvendt som en illustrasjon på ulikheten i de to ordningene.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Ved å utvide den kompensasjonsordningen for psykiske belastningsskader som vi har i dag, tar man også opp diskusjonen om å begrense utmålt erstatning for fysiske skader til 35 G. I eksisterende lovgivning vil det være ulikt juridisk grunnlag som kan anvendes for utmåling av erstatning. Jeg er slett ikke sikker på at våre veteraner er tjent med diskusjonen om å inkludere fysiske skader i den kompensasjonsordningen som ble etablert med sikte på å fange opp de psykiske belastningsskadene som det ikke var mulig å få erstatning for, slik vårt øvrige lovverk var og er utformet. Det var noe av bakgrunnen for den nye erstatningsordningen som kom på plass 1. januar 2010, som innrømmer erstatningsplikt uansett skadetype – på objektivt grunnlag.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-08:
Dette er et viktig tema. Jeg vil takke interpellanten for at vi får anledning til å snakke om det i Stortinget. Det er dessverre altfor mange mennesker som blir ofre for menneskehandel og blir utnyttet av kyniske kriminelle bakmenn. Som mange før meg har vært innom, kan dette gjelde mange, uavhengig av kjønn og alder. Det er uansett en helt forferdelig situasjon og en grov krenkelse å havne i hendene på brutale bakmenn som kun er opptatt av å tjene penger. Menn og kvinner som havner i denne livets bakgård, forblir her lenge, noen for alltid – særlig kvinner. De må faktisk betale for å ha havnet i denne situasjonen, og mange opparbeider seg en uoverkommelig gjeld. Jeg er glad for at regjeringen har et skarpt og kontinuerlig fokus på dette. Jeg viser til flere tiltak som statsråden nevnte i sitt innlegg. Disse må vi fortsette med og forsterke. Det vil være absurd å rangere når vi snakker om ofre for trafficking og menneskehandel. Jeg ser likevel at vi er nødt til å se barn i dette bildet litt mer enn vi gjør i dag. Det er dessverre altfor mange barn som blir ofre for kriminelle. Når barn ikke finner trygghet og stabilitet i sin hverdag, blir de et lett bytte for kriminelle som bruker dem for å selge narkotika, rane andre barn og voksne, utsetter dem for pedofili, tigging og andre grusomheter. Vi liker å tro at det ikke er forskjell på barn i Norge. Det er det dessverre. Dersom mitt barn, min datter, blir borte i noen timer uten av vi vet hvor hun er, regner jeg med at vi vil sette himmel og jord i bevegelse. Politiet vil bruke alle tilgjengelige og nødvendige ressurser for å finne henne. Det gjør vi dessverre ikke når asylsøkende barn blir sporløst borte. Asylsøkende enslige barn skal ha de samme rettigheter som andre barn i Norge. Når et barn blir borte, fordufter det ikke. Barnet finnes, men har da gjerne kommet i gale hender. Barnet blir utnyttet og kan bli utsatt for grove krenkelser. Et helt liv går tapt. Vi må vie mer oppmerksomhet til barn som forsvinner fra asylmottakene. Det må bli en langt større bevissthet i politiet, Utlendingsdirektoratet, barnevernet og resten av apparatet når asylsøkende barn forsvinner. Derfor er jeg veldig glad for at arbeidet for å bekjempe menneskehandel med barn har fått et helt kapittel i den nye handlingsplanen mot menneskehandel. I denne planen skriver regjeringen dette om hva vi vet om barn og menneskehandel: «Mindreårige fra Somalia, Eritrea, Romania, Etiopia og Afghanistan utgjør de fem største landgruppene i statistikken. Hva gjelder formål var 49 prosent utnyttet i tvangsarbeid og ca 14 prosent utnyttet i seksuelle tjenester. Tvangsarbeid, herunder narkotikasalg, tigging, tyveri og husarbeid var den dominerende utnyttingsformen blant mindreårige som er under oppfølging som mulige ofre for menneskehandel i Norge.» Vi vet med andre ord mye om hva som foregår. Denne kunnskapen krever at vi fortsetter kampen for barnas rettigheter. Jeg vil derfor slutte meg til samtlige foregående talere og statsråden i deres understreking av og ønske om å fortsette å forsterke innsatsen. Det dreier seg om sårbare mennesker.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2011-02-08:
Interpellanten tek opp eit alvorleg tema som det er nødvendig å gjennomføre målretta tiltak mot. Eg er einig med representanten Sonja Mandt i at ei ytterlegare fokusering vil kunne bidra til å få bukt med menneskehandel og grov utnytting av menneske. Ein må samtidig erkjenne at dette ikkje er enkelt. Problema er omfattande i internasjonal samanheng og blir stadig større også her til lands. Som eit døme kan eg nemne den store aukinga i talet på tiggarar dei siste åra, der unge og gamle sit i 15 minusgrader og ristar på koppen sin. Sjølv om det ikkje er enkelt å vite når slikt er såkalla frivillig eller ledd i organisert kriminalitet og menneskehandel, er det eit signal om eit aukande problem. Denne utviklinga har ein sett særleg etter at Stortinget oppheva forbodet mot tigging i 2005. Om ein skal innføre eit nytt forbod eller ikkje, er noko ein igjen kan diskutere. Uansett om ein gjer det eller ikkje, må ein innsjå at menneskehandel ikkje berre er utført av kyniske framande folk i store kriminelle nettverk. Menneskehandel kan i høgaste grad også bli utførd av familiemedlemmer og klanar, og det blir ikkje betre av den grunn. Norsk politi gjer kvar dag ein viktig jobb opp mot menneskehandel. Dei må bli sette i stand til å gjennomføre denne jobben. Regjeringa har auka politibudsjetta mykje dei siste åra, nettopp for m.a. å styrkje moglegheita politiet har til å kjempe mot menneskehandel. Menneskehandel er eit alvorleg brot på grunnleggjande menneskerettar, og vi i den raud-grøne regjeringa har sett temaet menneskehandel på dagsordenen ved å fremje målretta handlingsplanar. I tillegg er vi opptekne av at Noreg skal vere pådrivar for å styrkje, samordne og gjennomføre det internasjonale regelverket mot menneskehandel. Midlar frå Noreg kan bidra godt til prosjekt for å fremje menneskeverd i andre land også.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2011-02-08:
Jeg vil også takke interpellanten for å sette dette viktige temaet på dagsordenen. Barn må beskyttes og ikke bli utnyttet av kyniske voksne. Høyre tok opp dette spørsmålet i en spørretime våren 2010. Det var på bakgrunn av at det i flere år har forsvunnet barn fra asylmottaket i Asker for mindreårige asylsøkere. Hele kommunen, naboer og mottaksledelsen er veldig bekymret for hva som skjer med disse barna. Man mistenker at de kan være utsatt for nettopp menneskehandel og kyniske bakmenn. Jeg synes nok at svaret jeg da fikk fra statsråden, var noe unnfallende. Det har ikke blitt gjort så mye, og barn forsvinner fortsatt. Det er et viktig tema. Derfor bør det nå handles, slik at vi får slutt på slike forsvinninger av de aller svakeste som kommer til Norge. Det burde vi stille opp for.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2011-02-08:
Forsvaret har vært gjennom en vesentlig omstilling de siste ti årene. Vi har gått fra et mobiliseringsforsvar til et innsatsforsvar. Spørsmålet er om vi har en befalsordning som er tilpasset vårt nye innsatsforsvar. Mitt umiddelbare svar på dette er nei, og det er vel særlig avdelingsbefalsordningen som fremstår som å ha et klart forbedringspotensial. Det er derfor positivt at Forsvarsdepartementet nå har tatt initiativ til å samle alle bestemmelsene om befalsordningen i et nytt direktiv for deretter å kunne komme tilbake igjen til Stortinget når den tid kommer. I så måte er jo også forslagsstillernes intensjon i representantforslaget ivaretatt. La meg videre komme med en bemerkning om gårsdagens medieoppslag om gradsstrukturen i Forsvaret. Der kunne en få et galt inntrykk, nemlig at nå skal befalet ribbes for stjerner, striper, kroner osv. Jeg kan derfor ikke nok understreke viktigheten av et godt samarbeid med tjenestemannsorganisasjonene når Forsvaret og departementet skal inn og vurdere befalssystemet. Hvis jeg skal tillate meg å reflektere litt rundt en fremtidig befalsordning, fremgår det klart at lønn må frakobles gradsnivået. En annen refleksjon er at avdelingsbefalet, eller hva en i fremtiden skal kalle gruppen, ikke må kastes ut av Forsvaret når de er 35 år og i sin beste alder. Det er jo erfarent befal på operativt og midlere nivå innsatsforsvaret anno 2011 og fremover vil ha et stort behov for. Jeg kan ikke skjønne annet enn at Forsvaret mister verdifull kompetanse som følge av dagens avdelingsbefalsordning. Uten å være uærbødig virker det også for meg som om det har gått gradsinflasjon i Forsvaret når en sammenlikner med våre allierte, eller sagt på en annen måte: Vi har for få indianere og for mange høvdinger totalt sett i Forsvaret. Derfor er det for meg åpenbart at vi trenger en gjennomgang av dagens befalsordning, men det er viktig at en slik kommende gjennomgang ikke blir en ren klassekampdiskusjon om underoffiserer og krigsskoleoffiserer. Det må heller ikke bli en kamp om kroner og øre. Jeg ser derfor fram til at regjeringen vil komme tilbake til Stortinget når det interne arbeidet i Forsvaret og departementet er ferdig, slik at vi kan få drøftet og etablert en fremtidsrettet befalsordning tilpasset vårt nye innsatsforsvar.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-02-08:
Det er en viktig debatt som reises av representantene fra Høyre når det gjelder befalsordningen i Norge. Når Fremskrittspartiet har valgt ikke å stemme for forslaget som Høyre har fremmet, er det ikke fordi vi ikke ser behovet for en ny befalsordning, men fordi det er vanskelig å identifisere noen reell uenighet mellom forslagsstilleren og regjeringen i denne saken. Det er altså ikke nødvendig å slå inn åpne dører. I svaret fra Forsvarsdepartementet ved statsråden anføres det at Forsvarsdepartementet har startet dette arbeidet, i 2009, videre, at dersom det avdekkes behov for endringer i befalsordningen, vil dette bli forelagt Stortinget på vanlig måte. Dessuten vil Stortinget bli invitert til å diskutere befalsordningen på et overordnet nivå i forbindelse med arbeidet med ny langtidsplan. Dermed må vi kunne si at det Høyre her foreslår, er å sette i gang et arbeid som allerede er igangsatt. Derfor vil Fremskrittspartiet anbefale komiteens flertallsinnstilling i denne saken.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-02-08:
Norge har store militære styrker i utlandet. Regjeringen er synlig på å understreke hvor viktig den jobben de gjør, er. De er ute for Norge og kjemper for fred, frihet, demokrati og menneskerettigheter. Så langt er regjeringen og Fremskrittspartiet enig. Men dette koster, og da snakker jeg ikke bare om budsjetter. Det dreier seg om enkeltskjebner som vi får melding om med litt for stor hyppighet, om enkeltmennesker som får psykiske skader som ofte ikke avdekkes før lang tid etter at soldatene er kommet hjem. Vi ønsker å fokusere på dette fordi vi forlanger så mye av våre soldater. De representerer oss med all sin innsats til menneskehetens beste. Slik loven er i dag, har Forsvaret ansvaret bare i ett år. Deretter skal soldatene over til det ordinære helsevesenet, med alle dets feil, mangler og endeløse ventelister. Dette kan vi ikke lenger finne oss i. Fremskrittspartiet mener derfor at Forsvaret skal ha ansvaret for psykiske skader i inntil fem år etter at skaden er oppdaget. Regjeringspartiene har en slags formell begrunnelse som etter min mening har karakter av ansvarsfraskrivelse, når de motsetter seg Fremskrittspartiets forslag. Det som er risikomomentet i denne saken, er når den dagen kommer da soldatene ikke lenger har tillit til at de får en tilstrekkelig oppfølging dersom de får problemer etter endt tjeneste. En slik mangel på tillit vil etter hvert gå ut over motivasjonen. Det vil etter hvert igjen gå ut over innsatsviljen, og til syvende og sist vil dette gå ut over Norges yteevne i internasjonale militære operasjoner. Bare noen ord når det gjelder regjeringspartienes begrunnelse for ikke å slutte seg til Fremskrittspartiets forslag. Det første argumentet som ble nevnt, er dette med tilbakevirkende kraft. Men dette har ingenting med tilbakevirkende kraft å gjøre. Vi ønsker at dersom noen soldater som er kommet hjem, i fremtiden får avdekket psykiske problemer, skal de få et tilbud fra Forsvaret. Det dreier seg ikke om å etablere noe slags dobbelt helsevesen. Det er Forsvaret som skal ha ansvaret for at de soldatene som opplever dette, skal få det tilbudet som er tilstrekkelig for dem. De skal altså ikke henvises til en venteliste, men ha Forsvarets ressurser til disposisjon når tiltak kreves for å reparere skader de er blitt påført i det som saksordføreren kaller for statens tjeneste. Om Forsvaret velger å ha sine egne folk til å gjennomføre de tiltakene det her er snakk om, eller om de sørger for at det blir gjort ved at de kjøper tjenester et annet sted, skal ikke vi blande oss opp i i denne saken. Men det vi ser som avgjørende nødvendig, er at Forsvaret tar et større ansvar når det gjelder psykiske langtidsskader hos personell, og at vi ikke bare henviser dem til det norske helsevesenet, som definitivt ikke har noe godt renommé når det gjelder denne typen tjenester.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-02-08:
Beklager, president. Jeg vil ta opp forslagene nr. 2–5, som Fremskrittspartiet har alene eller sammen med Kristelig Folkeparti, slik det er referert i innstillingen.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-02-08:
Først registrerer jeg at statsråden ikke besvarer representanten Eriksen Søreides spørsmål om hvorfor det skal være forskjellsbehandling i erstatning mellom folk som blir skadet før og skadet etter at regjeringen satte skjæringsdato. Statsråden får vurdere på nytt om hun vil besvare det. Mitt andre spørsmål er: I forbindelse med oppfølging til dagens sak har vi fått inn enkeltskjebner på representantenes bord. Statsråden var selv inne på begrepet «oppfølging». Det finnes enkelteksempler på folk som er så hardt skadet at de ikke er i stand til å ivareta sine egne interesser, som må slite med systemet – Nav-systemet og andre vesener. Vil statsråden sørge for å få på plass systemer som er så robuste at de verst skadde veteranene får sin egen form for oppfølging?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-02-08:
Jeg vil takke utenriksministeren for hans meget gode innlegg. Begrep som «historisk» og «merkedag» er jo dekkende, som mange har vært inne på, jf. også representanten Solhjells referanse til Google-søk, og de fortjener sin plass på en dag som i dag. Det er kanskje derfor det er så trangt på pressebenken i stortingssalen! Men det var ikke det jeg skulle spørre om. Det er store forventninger til de forhåpentligvis betydelige petroleumsforekomstene som er i området. Forventer utenriksministeren et slags kappløp, også tatt i betraktning Europas mangel på energi og et Midtøsten i brann? Er regjeringen klar til å iverksette de nødvendige undersøkelser som må til for å holde tritt med Russland på dette feltet?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-02-08:
Også jeg takker saksordføreren for god gjennomgang av og redegjørelse for saken. Jeg har bare noen tilleggsmerknader. Jeg vil understreke at Høyre anser norsk forsvarsindustri for å bidra til betydelig verdiskaping, og at det er en viktig industri, som betyr mye for det øvrige norske næringsliv, ikke minst teknologidelen. At norsk forsvarsindustri klarer å hevde seg internasjonalt, viser jo at vi har klart å bygge opp et kompetent, beærekraftig miljø, særlig rundt Kongsberg-miljøet. Men også andre bidrar i betydelig grad. Det er liten tvil om at det er en av verdens største industrier vi snakker om. Norge er en betydelig eksportør. Vi omsetter i 2011 sikkert for mellom 5 og 6 mrd. kr i avansert utstyr og våpen. Vi er også en betydelig innkjøper av materiell. Så mine merknader gjelder i første rekke ikke de ambisjonene som regjeringens representanter har om at norsk våpenindustri kanskje skal overta etter oljen når den en gang tar slutt som vårt flaggskip, som en statssekretær uttalte etter et besøk i Vestfold, men vi har et betydelig potensial på dette området, som må videreføres. Det å gi gjenkjøpsstatus og kanskje større departemental oppmerksomhet til de mange små og mellomstore selskapene rundt om i Norge, som kan bidra her, er nødvendig. Vi har sett hvor viktig det er å jobbe intenst på begrepet gjenkjøp. Vi har gjort store investeringer i kjøp til Norge, som har vært og er nødvendig – våpen og utstyr i denne sektoren er faktisk nødvendig også for Norge. Det kommer til å bli en betydelig større utfordring i årene som kommer, når vi skal ha overvåking og teknologibasert kontroll over de områdene der vi utøver myndighet. Derfor er det et ønske fra vår side om også å ha en åpen dør til nye foretak, selskaper og bedrifter som kan bidra på dette området. Saksordføreren har på en grundig måte vært inne på de strenge krav og regler som må gjelde i forbindelse med sluttbrukererklæring. Jeg tror at også i dette bildet er det viktig å harmonisere vår politikk med våre alliansepartnere, herunder også EUs åtte normative regler, som jeg har forstått er inntatt i norsk regelverk for håndtering av disse ganske kompliserte spørsmålene. Vi føler at saken er i gode hender. Dette er en stor og viktig industri. Det er riktig, som representanten Høglund var inne på, at det er veldig mange som fokuserer på og har interesse for disse spørsmålene. Industrien er i stor grad teknologidreven og betyr veldig mye for de enkeltbedriftene som ønsker å ha mulighet til å levere til gjenkjøp eller å være leverandør til de store innkjøpene vi står overfor.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-02-08:
Jeg takker for så vidt statsråden for svarene og det hun sier i sitt innlegg. Fra Høyres side har jo dette forslaget handlet om langt mer enn å samle alle bestemmelsene om befalet i ett dokument – det er en viktig del av det, fordi det er uoversiktlig i dag – det handler i vel så stor grad om å gå inn i den politiske substansen i dette. Er det sånn at vi har gode nok karriereveier i Forsvaret i dag? Burde vi ha mer fokus på horisontale karriereveier, ikke bare de vertikale? Burde det være sånn, som saksordføreren helt riktig i sitt innlegg påpeker, at vi egentlig dytter ut den beste kompetansen – når de er på høyden av sin kompetanse – fra Forsvaret? Sørger vi for at man kan velge livslange karrierer i Forsvaret, sånn som systemet er utformet i dag? Ikke minst handler dette om koblingen mellom grad og lønn. Det er jo det forslaget er ment å ivareta, ikke bare en ren fysisk samling av bestemmelser om befalet i ett dokument, men også substansen og innholdet i selve befalsordningen. Det er jo også sånn, med bakgrunn i det oppslaget som kom i går, at det tyder på, selv om det blir dementert og trukket tilbake, at det er dårlig kommunikasjon mellom befalsorganisasjonene. Er det sånn at befalsorganisasjonene nå blir tatt med, reelt sett, på råd i utformingen av en ny befalsordning?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-02-08:
Jeg er glad for å høre at det nå omsider kommer en handlingsplan etter at veteranmeldingen ble lagt fram, dvs. at den kommer to år etter at meldingen kom. Det er bra at den nå kommer. Det er ingenting i svarene til forsvarsministeren som tyder på at de to hovedtemaene som forslaget her tar opp, nemlig oppfølgingsansvaret og lik erstatning for lik skade, er en del av den handlingsplanen som nå kommer. Mye tyder på – ut fra de informasjonene vi har – at det lenge var meningen at alle skulle få lik erstatning for lik skade uavhengig av om skaden hadde skjedd før eller etter 1. januar 2010. Slik ble det ikke. Derfor lurer jeg på om statsråden kan være så snill å forklare for Stortinget hvorfor regjeringa mener det er riktig at en soldat som mister beinet 29. desember 2009, skal få halvparten av erstatningen til en soldat som mister beinet 1. januar 2010.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-02-08:
De forslagene som diskuteres her i dag, handler egentlig ikke om å behandle veteraner bedre enn andre. Det handler i bunn og grunn om å behandle dem minst like godt, en slags grense for verdighet som de skal oppleve i møte med et sivilt hjelpeapparat som kanskje ikke forstår – eller har forutsetninger for å forstå – hva de har vært utsatt for. Ett av de områdene som oppleves som en stor tilleggsbelastning for veteranene, er den ulike erstatningen for lik skade før og etter 1. januar 2010. Veldig mange, heldigvis, av de rundt 120 000 veteranene vi har i Norge, opplever aldri at de blir skadet når de er ute i operasjoner, eller at de får senskader. Det er veldig bra. Men for den delen av veteranene som faktisk opplever å få skader, oppleves det urimelig, urettferdig og som en tilleggsbelastning. Jeg må si at det overrasker meg at forsvarsministeren her i Stortinget på direkte spørsmål ikke er i stand til å gi svar på hvorfor regjeringa mener det er riktig at en soldat som 29. desember mister beinet fordi han kjører på en veibombe, skal behandles annerledes og få halvparten av erstatningen til den soldaten som 1. januar opplever akkurat det samme. For meg er det uforståelig. For soldater som tjenestegjør, er det uforståelig. For veteranene er det uforståelig, og det burde ikke være nødvendig for veteraner å oppleve den forskjellsbehandlingen. Så lenge det ikke går an fra regjeringas side å gi en begrunnelse for hvorfor den forskjellsbehandlingen er riktig og rimelig – det må man jo anta at regjeringa syns den er, siden den eksisterer – virker det også som om det er vanskelig å få gjort noe med det. Her ute 5. juli i fjor var det mange veteraner som demonstrerte – kanskje for første gang – mot den forskjellsbehandlingen. Da var flere av regjeringspartienes representanter ute og sa at dette skal vi se nærmere på. Siden har det ikke skjedd noen ting. Når handlingsplanen for veteraner nå kommer 8. mai, er det ingenting som tyder på at verken spørsmålet om oppfølgingsansvar eller lik erstatning for lik skade kommer til å være en del av handlingsplanen. Det er skuffende, men det er også ganske overraskende, for det betyr at alle aksjonene og alle diskusjonene vi har hatt her i salen med sikte på å få til en bedre ordning, nesten ser ut til å ha vært forgjeves. Hvis alle her i salen i dag kunne stemme etter sin samvittighet og overbevisning, er jeg helt sikker på at forslagene ville fått flertall. Jeg tror faktisk det er noe mange her inne brenner for, men som de av ulike partipolitiske årsaker ikke kan si ja til. Helt til slutt vil jeg bare gjøre oppmerksom på at Høyre naturlig nok støtter forslagene nr. 2–5.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-02-08:
Som forsvarsministeren vil ha sett, foreslår vi sammen med de andre partiene at denne ordningen også skal omfatte fysiske skader. Det vil si at når fysiske skader kommer inn, vil forskjellsbehandlingen være akkurat den samme fordi regjeringa ikke ønsker å gjøre om på ordningen. Men vi kan jo bruke et annet eksempel: En soldat som får posttraumatisk stressyndrom konstatert 29. desember, skal få halvparten så stor erstatning som en soldat som får konstatert akkurat den samme lidelsen 1. januar 2010. Jeg må bare nok en gang understreke at siden regjeringa og forsvarsministeren ikke kan gi noen begrunnelse for hvorfor denne ulikheten er riktig, må jeg også legge til grunn at de mener at den er rimelig, og at det er derfor de har innført den. Men det er ingen andre enn regjeringa som mener at denne forskjellsbehandlingen er rimelig. Det ser vi på demonstrasjonene fra veteraner. Vi ser det på organisasjonene. Vi ser det på pårørende – familier som opplever denne urettferdigheten på kroppen. Så uansett om det er en fysisk eller psykisk skade, er det akkurat like urimelig at det skal være forskjell på om du har pådratt deg den før eller etter 1. januar 2010.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-08:
Eg kom på noko då eg sat her. Eg las for kanskje eitt år sidan, eller i fjor, ein artikkel på nettet basert på bruken av det eg vil kalle vår tids mest anvende metodeverktøy i populærvitskapen, nemleg Google-søk, som viste at bruken av ordet «historisk» hadde gått kraftig opp dei siste åra, og at særleg mange politikarar tok det i bruk. Men eg føler at i dag i denne saka får vi tilgje kvarandre, og vi vil verte tilgjevne for bruken av det – sjølv om det kanskje har gått inflasjon i det elles. Dette er ei utruleg viktig og stor nasjonal sak som har funne ei god løysing. Det er òg viktig at komiteen står samrøysta bak innstillinga. Det trur eg er fordi ho peikar på vitale, nasjonale interesser vidare i dette, fordi ho på ein god og nyansert måte tek opp dei utfordringane som vi saman med Russland framleis vil ha i desse områda, og samtidig beskriv dei moglegheitene som ligg der. Til slutt vil eg nytte høvet til å takke utanriksministeren, statsministeren og andre som har gjort ein strålande jobb med dette, både noverande og tidlegare regjeringar – og med ei litt rask teljing her gjeld det minst ti utanriksministrar. Det er ei god gruppe menneske som har sete over lang tid og jobba med desse spørsmåla og vore ein viktig grunn til at det er funne ei god løysing, nemleg embetsverket i Utanriksdepartementet, i andre departement, i ytre etatar og i forskingsmiljøa vi har bygd opp i tid over dette. Denne saka trur eg på ein god måte illustrerer at for å kome vidare med den typen spørsmål, må ein byggje opp ein stor kompetanse på spørsmåla, vere særs uthaldande og ha ei evne til å produsere idear og vere kreativ undervegs. Det har vorte så populært det omgrepet eg stadig høyrer i jinglen på radio, om ansiktslause byråkratar. Vi har svært mange byråkratar i Noreg, og dei fleste av dei er veldig dyktige. Byråkratar er dei, men dei er definitivt ikkje ansiktslause. Tvert om har dei vore viktige for å finne ei løysing på eit viktig spørsmål som dette.