Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Jeg vil begynne med å bruke ordet «uvirkelig», for det er jo bare gradvis at det har gått opp for oss alle at 77 mennesker mistet livet i det jeg vil kalle for et politisk attentat – for det var det det var. Det er selvfølgelig en særlig ekstra dimensjon for oss i Arbeiderpartiet når gjerningsmannen sier at det var oss han rettet angrepet mot. Han angrep vår svakeste flanke, våre ungdommer, på vår egen plass – på Utøya. Det er dette som er det litt uvirkelige og selvfølgelig tragiske bakteppet for hele denne behandlingen her i Stortinget i dag. Jeg tror ikke noen av oss, uansett hvem vi representerer, glemmer dette. Debatten bærer preg av det. Så vil jeg si – i likhet med det flere andre av oss har sagt, men jeg vil også si det – at det er en seier for demokratiet og for Stortingets styrke at vi har en så samstemt innstilling og en så samstemt debatt om disse spørsmålene. Det er også sagt av andre, men jeg vil også takke komiteens leder for det gode arbeidet han har gjort. Det har vært en viktig premiss for det resultatet som Stortinget i dag behandler. Så er det også sånn, og det tilhører dette på en rimelig måte, vil jeg si, at ikke alt gikk som det kanskje burde ha gått den 22. juli – nær sagt – selvfølgelig. Det henger sammen med at det er veldig vanskelig å tenke seg at en skal være forberedt på en slik type hendelse. Særlig gjelder jo det i et samfunn som det norske, hvor flere generasjoner har levd i en hverdagslig trygghet i så mange år at det er vanskelig å sette seg inn i at dette faktisk rammer oss. Derfor er det viktig å få sagt at jeg tror at summen av det hele er at veldig mye ble håndtert bra, til tross for dette. Jeg bruker ikke tid nå på å sitere hva komiteen sier om det, jeg viser til det. Men mange institusjoner og mange enkeltmennesker gjorde dette på en god måte. Det er ingen her som gir uttrykk for noe annet, men det er viktig å få understreket dette hovedbildet, som komiteen også tydelig gir uttrykk for i sine merknader. Dette gjelder selvfølgelig også de frivillige, alle dem som kastet seg i båtene på Utvika, og, som flere allerede har sagt, reddet mange mennesker. Det gjorde tragedien mindre. Det er ikke noe som vi kan vedta her at folk skal gjøre, men som de gjør som resultatet av en kultur i det norske samfunnet, som går ut på at vi skal hjelpe hverandre når vi trenger det. De skal berømmes på alle måter for det. Jeg vil også si at alt i alt er dette eksempler på at angrepet på vårt folkelige demokrati ble slått tilbake gjennom disse opptredenene og den måten vi opptrådte på etter attentatet. Så bare – fordi det er sagt så mye om det – noen korte merknader om noen realitetspunkter og forslagene. Nå vet vi, av det som er sagt av våre to statsråder, at regjeringen har satt i gang arbeidet med det som vi har kalt for en overordnet plan. Det er bra, fordi dette var et av komiteens viktigste punkter. Jeg tror det er viktig å si – og jeg sier det i hvert fall som min erkjennelse – at overordnet har vi noe å gå på, alt fungerte ikke som det skulle. Det skal vi ta inn over oss, og det er bra at regjeringen har håndtert det. Det andre som jeg kort vil nevne, er det som knytter seg til PST. Jeg vil bare gi uttrykk for at jeg for min del støtter de initiativ som PST har tatt når det gjelder behovet for gjennomgang av lovverket knyttet til singelterrorisme. Vi skal ikke gå rundt det. Det er veldig viktig at vi går inn i det og håndterer det på en god måte. Mine siste setninger er bare: Jeg føler meg veldig trygg på at de vedtak som Stortinget kommer til å gjøre i dag, står seg i et generasjonsperspektiv. Det vil styrke det norske demokratiet – og det vil på sikt bli det aller viktigste for oss.