Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-05-11:
Til det siste, som jeg syns var en noe flåsete bemerkning, hvis jeg kan uttrykke det slik: Jeg vil anta at Halvdan Skard utøver det de besluttende organer i KS gir uttrykk for. Stadig flere i Norge har fått en langt høyere utdanning de siste 20-30 årene. I 1970 hadde nærmere tre av fire lav utdanning. Midt på 1990-tallet var det tre av fire som hadde videregående eller høyere utdanning. Og Norge er i dag på utdanningstoppen blant OECD-landene. Det er særlig kvinner som har tatt utdanning. Vi opplever nå at det er flere unge kvinner enn unge menn som har høyere utdanning. Også i arbeidslivet er utdanningsbildet snudd helt om i løpet av de siste par tiår. I 1980 var det dobbelt så mange arbeidstakere med lav som med høy utdanning. 15 år senere var andelen arbeidstakere med bare grunnskole nesten blitt halvert. Samtidig kom det flere hundre tusen nye arbeidstakere med høyere utdanning inn i arbeidslivet. Midt på 1990-tallet hadde 30 pst. av de ansatte universitets- eller høyskoleutdanning. Tendensen er altså klar: Eldre arbeidstakere med lav utdanning forlater arbeidslivet og blir erstattet av yngre med høyere utdanning. Derfor har det vært og er veldig viktig det Stortinget har foretatt i forhold til livslang læring. Arbeidstakere må derfor hele tiden etterfylles med ny kunnskap og utvikle og oppdatere sine kvalifikasjoner. Mye av den livslange læring vil skje på jobben, og bedriftene vil bli et stadig viktigere lærested. Behovet for etterutdanning vil også øke, for de som er i arbeid, vil bli stadig eldre de nærmeste 10-20 årene, samtidig som det vil bli mindre ungdomskull å rekruttere nye arbeidstakere fra. Derfor er det gledelig at det har vært så bred tilslutning til etter- og videreutdanningsreformen, som har blitt behandlet tidligere i år. Men det er en svært viktig faktor som står igjen – jeg håper at statsråden ser den, selv om han ikke har lagt så mye om det inn i redegjørelsen – nemlig motivasjonsfaktoren overfor eldre arbeidstakere. Det andre som har skjedd i det samme tidsrom, er kvinnenes inntog i arbeidslivet. Utover på 1970-tallet var det et stort antall kvinner som gikk inn i arbeidslivet, og yrkesdeltakelsen vokste sterkt. Det har faktisk aldri vært så mange i lønnet arbeid i Norge som nå. Mer enn sju av ti personer i yrkesaktiv alder er i arbeid i dag. Denne utviklingen har sammenheng med at utdanningsnivået har økt betydelig de siste 20-30 årene, og – som nevnt – spesielt for kvinner. Jeg skal ikke kritisere statsråden, men det er en ting jeg etterlyser i redegjørelsen. For 15-20 år siden hadde vi et sterkt kjønnsdelt arbeidsmarked, og arbeidsmarkedet er fortsatt kjønnsdelt. Men vi registrerer også det samme innenfor utdanningsløpet, at situasjonen innen utdanningsløpet i dag er at det er sterkt kjønnsdelt. Det er ingen tvil om at det må foretas nye, klare grep helt fra grunnskolen i forhold til hvilke virkemidler vi ønsker å ta i bruk for å snu det kjønnsdelte utdanningsmønsteret, som igjen vil påvirke arbeidslivet. For det er fortsatt slik at menn i større grad – og betydelig større grad – velger utdanning innen industri, naturvitenskap og teknikk, mens kvinner fortsatt i stort flertall velger yrker knyttet til helse og omsorg. Jeg hadde håpet at statsråden hadde tatt for seg noe av utviklingen når vi tenker på tusenårsskiftet, med hensyn til hvordan vi skal bryte ned det kjønnsdelte utdanningssamfunnet vi har i Norge i dag.