Svein Harberg (Høyre), 2012-06-08:
Dette er en sak jeg skulle ønske ikke var et nødvendig eller aktuelt tema i Stortinget. Dessverre er det ikke slik. Takk til Linda Hofstad Helleland som setter dette på dagsordenen. Det er en viktig sak. Det er ganske grusomt å tenke på at hver gang vi ser en flokk barn fra en barnehage som leker eller er på tur, barn som oppleves som fulle av glede og liv, så sier statistikken at flere i den flokken har vært utsatt for eller har vært vitne til vold. Ja, det er til og med sannsynlig at noen i den flokken har vært utsatt for seksuelle overgrep. Det er ganske ubegripelig for de fleste av oss at dette kan ha et slikt omfang, men nettopp det ubegripelige er antagelig en av de største utfordringene. Det ubegripelige er ofte vanskelig å se eller i det hele tatt å se etter. Det er slike utfordringer det er vårt ansvar som politikere å gripe fatt i. Å håndtere en samtale med barn, kolleger eller foreldre omkring disse forholdene er krevende. Det krever først av alt god kunnskap. Denne kunnskapen er i de fleste barnehager i dag mangelfull, og det kommer selvsagt av at dette ikke har vært sentralt i utdanningen av personalet i barnehagene. Det har heller ikke vært systematisk kunnskapsoppdatering av dem som er i arbeid i barnehagene. Her trenger vi innsats fort! Det er forresten ikke helt sant at det ikke finnes oppfølging av dem som arbeider i barnehagene med tanke på å lære dem om vold og overgrep, men det skjer ikke i regi av det offentlige. Det systematiske arbeidet skjer i regi av, og etter initiativ fra, Stine Sofies Stiftelse, en organisasjon som ble opprettet nettopp på bakgrunn av en tragisk sak der små barn ble utsatt for seksuelt misbruk og drept. Det er ganske underlig at en slik stiftelse må samle inn penger og kjempe år for år for å beholde støtten fra det offentlige, for å gjennomføre noe av den opplæringen av ansatte i barnehage og skole som burde være en soleklar oppgave for det offentlige selv. Stine Sofies Stiftelse har gjort en kjempeinnsats, laget et flott materiell, og gode ledere i barnehager og skoler rundt om i landet har tatt dem inn og brukt materiellet deres for å synliggjøre og lære oss alle hva vi skal se etter, og hvordan vi skal håndtere slike saker. Stiftelsen tar på seg oppgaven og utfører den på en god måte. Det er flott, men det kan på ingen måte frita oss for ansvaret. Vi har ansvaret for å dekke behovet for pedagogisk personale som kan se faresignalene, som på bakgrunn av god opplæring på en pedagogisk god måte kan gripe fatt i og ikke minst være med på å forebygge vold og overgrep mot barn. Høyre vil ha dette på plass som en sentral del av utdanningen, og det er med det engasjementet som bakgrunn at Hofstad Helleland har tatt saken opp i Stortinget i dag. Jeg kjenner til mange ansatte i barnehage og skole som i møte med slike saker blir utrygge og føler seg som svømmeudyktige som er blitt kastet ut på dypt vann uten badering. Den utryggheten må vi hjelpe dem ut av. Riktig håndtering er avgjørende for resten av livet for dem det gjelder. De tallene vi har hørt i dag, er tragiske, og hvert enkelt tilfelle, hver enkelt hendelse, er tragisk. Dette må vel være den plassen, som andre har vært inne på, i det politiske arbeidet hvor en nullvisjon absolutt må være på sin plass – uten uenighet. Det kan vi bare oppnå ved å sette inn ressurser. Det kan vi bare oppnå ved å la temaet være en sentral del av barnehagelærer- og lærerutdanningen. Det kan vi bare oppnå ved å ta kunnskapen og engasjementet fra ildsjeler som Ada Sofie Austegard og Stine Sofies Stiftelse på alvor og gi dem den naturlige plass og den nødvendige støtte, slik at de nesten 90 000 som arbeider i barnehagen i dag, får den kunnskap og kompetanse de trenger for å se de utsatte barna. Det kan vi bare oppnå ved å omgjøre festtalene om barnas beste til virkelig politikk. Statsråden har et helhetlig ansvar for den oppfølging barna får, fra de starter i barnehagen, og til de har fullført utdannelsen. Gjennom dette løpet må også kampen mot vold og overgrep intensiveres, bare slik kan vi sikre gode resultater og nye, bedre holdninger hos framtidige generasjoner.