trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Det er tydelig at Venstre har veldig såre tær i dag i denne saken. Jeg vil bare minne representanten Grimstad om at de også har vært med på dette famøse innstrammingsforliket i Stortinget, der det står i punkt nr. 18: «Internasjonale konvensjoner er mindre tilpasset dagens situasjon enn den tid da de ble skrevet. For at både det internasjonale samfunnet og Norge skal være best mulig rustet til å håndtere store migrasjonsbølger, ber Stortinget regjeringen om å ta et internasjonalt initiativ til en gjennomgang av internasjonale konvensjoner, for at disse i bedre grad kan tilpasses vår tids flyktningsituasjon.» Når det gjelder innstramming: Dette har Venstre vært med på. Derfor er det grunn til å spørre, når vi får informasjon om at slike forhandlinger foregår, på tross av at Venstre har vært nær venn av regjeringen de siste fire og et halvt årene og medlem av regjeringen de siste månedene. For det har ikke vært klart at Norge har hatt dette standpunktet. Tvert imot har vi hatt en statsråd og en regjering som har forfektet et syn, at menneskerettighetene og dets institusjoner står i veien for den politikken Norge har ønsket å føre. Det er grunnen til dette. Jeg synes at Venstre heller skulle være glad for et engasjement også fra andre på dette området, for den hjelpen tror jeg Venstre trenger i denne regjeringen for å nå fram med dette. Jeg er glad for at statsråden i dag sier at dette ikke vil bli ført videre. Men jeg ber statsråden merke seg for framtida at når slike tekster diskuteres og det er endringer, er det klokt å konsultere Stortinget. Det er også klokt å ta inn over seg at hvis man lar være å kommentere store prinsipielle endringer i slike konvensjoner, underliggende tekster eller føringer som skal gis, midt i en meget opphetet politisk diskusjon som pågår i hele Europa og hele verden, nemlig asylpolitikken, og man ikke har merknader til det, blir det tolket som en støtte. Slik er det. Man kan mene noe annet, men slik er det. Hvis man i en slik situasjon velger ikke å kommentere, har man tatt et foreløpig standpunkt som vil bli tolket som støtte. Det har ikke vært bra i denne saken. Jeg er glad for at det nå er lagt til side, og at statsråden forsikrer om at Norge ikke har noe ønske om å svekke domstolen på dette eller andre områder.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Saken handler om et verdispørsmål. Mener vi virkelig at de som jobber i eldreomsorg, barnevern, renhold og renovasjon, har for god pensjon? Og tjener de for mye? Høyre på Elverum, i mitt fylke, Hedmark, foreslo en gang å konkurranseutsette sykehjemmet. Da inviterte jeg ordføreren fra Høyre – Erik Hanstad, som han heter – og sa at det er greit, du kan ta meg i handa, så kan vi gå bort på det sykehjemmet, og så kan du få lov til å se de helsefagarbeiderne rett inn i øynene og si at du tjener for mye og du har for god pensjon. Det er det dette går ut på. Det ble ikke noe av den konkurranseutsettingen i den kommunen. Men i mange kommuner er det blitt det; både i eldreomsorg, i barnevern, i renovasjon og i renhold er det massivt. Der har vi også sett at en del av denne konkurransen har resultert i en så usunn konkurranse på lønns- og arbeidsvilkår at folk blir syke og uføre, og også at kontraktene brytes, og at det offentlige i ettertid må ta over. Dette handler om at det som er vårt felles ansvar, skal vi ta ansvar for at foregår på en ansvarlig måte, og at de som gjør jobben for oss, har trygge lønns-, pensjons- og arbeidsvilkår. Det finnes ikke én hjelpepleier eller renholder i dette landet som tjener for mye eller har for god pensjon. De har lite, de gjør viktige jobber, og forskjellene mellom dem og andre, med gode pensjoner, burde minskes. Hvis man konkurranseutsetter, er det disse utgiftene det ofte konkurreres på. Jeg hører at statsråden og flere sier at det finnes private ordninger som er minst like gode. Ja, men hva er da problemet? Når statsråden i sitt siste svar nå kommer tilbake, er det jo kostnadene som er problemet. Ja, det kommer til å koste mye. Ja, det er verdt det. Ja, disse menneskene fortjener den pensjonen de vil få, hvis de er ansatt slik som dem som er ansatt i offentlig sektor. Det er hele saken. SV mener det, og det skal vi sikre. Finnes det noen private pensjoner som er like gode, kan det jo ikke være noe problem verken for staten eller for de kommunene det gjelder. Så hvis det forholder seg slik, burde alle være enig i det. Dette handler om å sikre disse arbeidstakerne. De er viktige – de er faktisk folk flest. Mens denne salen, regjeringen og dens samarbeidspartnere har hatt ganske mange milliarder til utdeling til folk med store inntekter, er de altså ikke villig til å være med på å sikre pensjonen til velferdens helter.
Geir Arild Espnes (Senterpartiet), 2018-04-10:
Vi har i dag hørt statsråden snakke om sammenslåingen av Finnmark og Troms som om det gjelder strukturer, styring og simpelthen forskyvning av grenser. I veldig liten grad tok statsråden for seg hvilke konsekvenser det ville få for innbyggerne som bor i fylket, og som viser at de er veldig sterkt imot dette – noe også de folkevalgte organene i fylket har vist. Jeg tror jeg kan sies å være en av dem som ivrer mest for en kunnskapsbasert politikk, ofte den som er på vakt og sier: Nå må vi ikke la følelsene ta overhånd og la dem bestemme. La tallene tale. La oss ta rasjonelle valg. I dag hørte jeg statsråden bruke frafall i videregående skole som et argument. Det må i beste fall kunne kalles et stråmannsargument. Frafall i videregående skole kan umulig løses med en slik sammenslåing. Det må skje med flere og bedre lærere, mer lærertetthet. Med den lærernormen som nå foreslås av regjeringen, vil det ikke løse frafallsproblematikken, men gjøre den større. Det vil altså være tvert imot. Kunnskap om følelser, avmakt og mistrivsel er også viktig kunnskap. Når vi snakker med folk i Finnmark, hører vi ofte slike begreper brukt om sammenslåingen som er på dagsordenen. Det stilles spørsmål som: Er ikke vi gode nok? Hva vil de gjøre med oss? Hvorfor skal dette gigantfylket formes? Hva er grunnen? Grunnen kan i hvert fall ikke være manglende verdiskaping. La meg ta et eksempel: I Hasvik kommune er verdiskapingen per innbygger på omtrent 1 mill. kr. Fra Senterpartiet har vi lagt til grunn at våre forslag til oppgaveoverføringer godt kan skje med dagens fylkeskommuner. Det trengs ingen sammenslåingsprosess for å gi nye og større oppgaver til fylkene. Det samme vil gjelde de forslagene som nå er fremmet av Hagen-utvalget. Som det har vært gjentatt flere ganger, holder Finnmark fylke folkeavstemning om sammenslåingen med Troms. Jeg tenker at det burde få følge av flere fylker. Flere fylker bør bruke denne ventilen som en folkeavstemning kan være. Og som helseperson er jeg faktisk alvorlig bekymret for hvilke konsekvenser det har for befolkningen i Finnmark det finnmarkingene nå opplever rent helsemessig – av de stadige bekymringene vi pålegger dem ved å sette folk i en slik skvis, med avmaktsfølelse og mistrivsel, at de ikke har noen påvirkning på det som skjer, at de ikke når inn der avgjørelsene tas. Det er viktig at vi har demokratiske prosesser, og at vi lytter til hele folket. Derfor: La folkeavstemningen den 14. mai være bestemmende, og la Stortinget fatte et vedtak i tråd med det.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-04-10:
Det handler om folk. Det handler om folks liv, tjenestene de har kvav på, og hverdagen de lever – i Finnmark. Jeg må spørre forsamlingen: Er vi et vellykket land, er vi verdens beste land å bo i? Livskvalitet handler også om nærhet til beslutningene som påvirker hverdagen vår. Historisk og før rikssamlingen på 800-tallet var det ca. 30 småriker i Norge. De siste 100 årene har Finnmark vært et stolt fylke. Parallellen mellom vikingtiden og dagens Norge er viktig å forstå fordi mye av makta lå i – og ligger i – ressursene, ansvaret følger ressursene. Ressursene handler både om areal og om hva areal rommer. Regjeringen må innse at finnmarkinger også er en resurs selv om de forblir i et eget fylke – et enormt stort fylke, et rikt fylke. Ressurser og verdier – og verdier av dem – handler også om hva man måler, og hvordan man veier. Signalene fra det Høyre-styrte departementet de siste årene har vært mange og tydelige: Vi må ta tak i utfordringene vi står overfor og se framover. Det er vi enig i. Statsråden peker på at fylkeskommunene vil få flere oppgaver, og at det skal være givende å være fylkespolitiker. Det vil jeg påpeke at Finnmark allerede jobber for. Det virker å være veldig givende å være fylkespolitiker i Finnmark. Offentlig forvaltning og organisering er viktig. Avstanden mellom folk, tjenester og administrasjon er av betydning. I ulike sektorer, innenfor ulike fagfelt og i ulike tjenester trenger vi nærhet nettopp for å ha kjennskap, eierskap og interesse. Det er forståelig at både folkevalgte, bedrifter og den gjengse finnmarking har det bedre dersom det er lokalkunnskap i forvaltningen og lokale forhold. Nå som regjeringen reformerer måten vi organiserer folkestyret på, må vi se problemer og løsninger i sammenheng. Dersom formålet er et løft for Finnmark, å ta grep for rekrutteringen og øke kompetansen, mener Senterpartiet at det er her diskusjonen må være, ikke hvorvidt Finnmark skal være et eget fylke eller ei. Én ting skal statsråden og regjeringen ha, de har definitivt satt liv i et opprør og et engasjement for Finnmark – vi som vil Finnmark, og vi som tror på Finnmark. Faktum er at Norge er over gjennomsnittet til OECD-land i indikator på livskvalitet. Livskvalitet handler nettopp om vår evne til å påvirke beslutningene som blir tatt, som påvirker vår hverdag – påvirke beslutninger som berører oss, beslutninger som bare er gode med et godt folkestyre og forankring i folket, forankring i innbyggerne. Dette avhenger av nærhet. Departementet har ikke anbefalt folkeavstemninger eller veiledet på dette. Senterpartiet ønsker forutsigbarhet for alle aktører – for folket – i Finnmark. Da er folkeavstemning et gode. Når de folkevalgte i fylket – de daglige forvalterne av nettopp makten, ansvaret og ressursene i Finnmark – ønsker folkeavstemning, er det bra. Så håper jeg inderlig at departement og storting vil lytte til folket i Finnmark. Norge er verdens beste land å bo i, og det håper jeg det vil fortsette å være.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-04-10:
Jeg vil også starte med å gi honnør til Kristelig Folkeparti for å ta opp saken og løfte problemstillingen. Dette er et tema det er viktig å diskutere når det gjelder digitaliseringen av samfunnet og den rollen digitaliseringen har i skolen. Jeg er glad for at vi har en samlet komité som vil ha på plass retningslinjer for nettopp dette. Jeg registrerer at statsråden mener at informasjon og holdningsskapende tiltak er en mer riktig vei å gå enn nødvendigvis lovregler, og at ulike typer filtre er viktige hjelpemidler, men at vi aldri helt vil kunne sikre oss mot at barn blir utsatt for alvorlig skadelig innhold. Intensjonen i representantforslaget var at skolene skal bruke filter. Da lurer jeg på hva statsrådens tanker er om hva som hindrer skolene i å bruke filter i dag, og hvordan eventuelt nasjonale retningslinjer kan hjelpe for å bedre situasjonen?
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2018-04-10:
Jeg takker for svaret. Jeg er definitivt enig i at lærerne er viktige, men også rammeverket. Jeg merker meg at begrep som «datadyr» får en ny mening i nyere tid, og at den digitale verdenen barn beveger seg i, definitivt er i stor endring. Da må vi forsøke å bygge forsvarlige rammer rundt denne skolehverdagen. Datatilsynet er viktig her – og Dataporten og Feide – og da lurer jeg på: Hvordan kan statsråden sørge for å samordne og koordinere arbeidet for at vi på en klok og nyttig måte kan bruke digitale læringsmidler i skolen og gjøre lærerne gode?
Sandra Borch (Senterpartiet), 2018-04-10:
Dagnes regjering, Høyre, Fremskrittspartiet og noen til tror åpenbart at svaret på alt i samfunnet er sentralisering og tvangssammenslåing. Gjennom den ene reformen etter den andre, under dekke av å påstå at man endrer til det bedre – er realiteten sentralisering, byråkratisering og tvangssammenslåing. Dette er reformer ofte uten annet reelt innhold enn sentralisering og grensesetting. Dagens regjering har begått språklig misbruk av reformbegrepet, og steg for steg gir de ytterligere kraft til sentralisering og byråkratisering av Norge. Ressursene og verdiene finner man i hele landet, de vil regjeringen ha, men for regjeringen er det visst et problem at det bor folk her, for det er ingen tvil om at bl.a. regionreformen kommer til å gå ut over tjenestetilbudet til folk. Vi konstaterer at Stortingets vedtak om tvangssammenslåing av fylkeskommuner ble gjort uten at det forelå forslag til desentralisering av oppgaver og styrking av den regionale planleggingen. Fylkeskommunenes nyere og sterkere rolle som samfunnsutvikler er ikke utviklet, den er svekket. Jeg er fra Troms, som nå er vedtatt tvangssammenslått med Finnmark, og jeg vet ikke om alle er klar over hvor stort Nord-Norge er. Fra det nordøstligste punktet i Finnmark til det sørligste punktet i Troms er det 1 075 km. Det tar 16 timer å kjøre med bil. Det er faktisk én time kortere om en faktisk velger å kjøre gjennom Finland. Avstandene i nord er allerede store nok. Jeg er derfor glad for at Senterpartiet har stått støtt i denne saken, i begge de to fylkestingene og også på Stortinget. Vi trenger en reform. Den reformen vi faktisk trenger, er en tillitsreform der staten Norge igjen har tillit til at de som faktisk gjør jobben, vet hva de gjør, uten at man sentraliserer og byråkratiserer samfunnet i hjel – det være seg politibetjenten, læreren, bedriftseieren, lokalpolitikeren, rørleggeren, fiskeren, gårdbrukeren eller sykepleieren.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Det vil representanten.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
I dag veit me at IKT-kriminaliteten er sterkt aukande. Det er ein trussel mot folks tryggleik. Samtidig veit me at politidistrikta ikkje er godt nok rusta til å møte denne kriminaliteten per i dag, og at den krevjande ressurssituasjonen i distrikta vil gjere det krevjande å byggje gode miljø mot IKT-kriminalitet i heile landet. Derfor er mitt spørsmål til statsråden kvifor ikkje IKT-kriminalitet er ein meir sentral del av meldinga, og kva statsråden vil gjere for å setje politidistrikta i betre stand i kampen mot IKT-kriminalitet.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Eg takkar for svaret. Eit anna tema me tek opp i saka, er at enkeltindivid og små verksemder har avgrensa kapasitet til å sikre seg mot truslar på det digitale feltet. Me har òg sagt i merknadene at me er kritiske til at det ikkje er føreslege konkrete tiltak for å redusere sårbarheita til denne gruppa. Dette kom òg veldig tydeleg fram under høyringa me hadde om denne saka. Så spørsmålet mitt til statsråden blir: Korleis vil statsråden sørgje for at befolkninga får tilgang til kunnskap og dermed aukar bevisstheita om sårbarheita i dei digitale romma?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Under justiskomiteens høyring fekk me eit konkret innspel frå Abelia, der dei ønskte at Stortinget drøfta moglegheita for ein folkeopplysningskampanje. Det er eit forslag me fremjar i dag, og som regjeringspartia ikkje støttar. Kan statsråden svare på kvifor ein ikkje kan støtte eit slikt forslag?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Sjølv om det ikkje er slik at all kriminalitet i Noreg har flytta seg frå det fysiske rommet til det digitale, aukar det i omfang. Me ser det mot IKT-systema i seg sjølve, men me ser det òg når det gjeld seksuallovbrot, ID-tjuveri, bedragerisaker m.m. Kriminelle nettverk blir stadig meir sofistikerte i kommunikasjonen, og cyberangrep utgjer ein stadig større trussel mot både enkeltpersonar, bedrifter og staten. Det vil krevje ei styrking av politiet, totalt sett, for å møte desse endringane i kriminalitetsbiletet. I replikkordskiftet her i stad fekk eg nesten eit inntrykk av at politidistrikta ikkje skal drive med IKT-kriminalitet. Eg trur ikkje det var det statsråden meinte, men eg kunne godt tenkje meg å utfordre statsråden litt på å utdjupe kva han meiner med det. For sjølv om me får større politidistrikt og lensmannskontorstrukturen endrar seg, vil det vere heilt avgjerande at det blir arbeidd aktivt med kriminalitet både mot nettet og på nettet, og at ein får kompetanseheving og fleire tilsette rundt om i heile landet. Så det kunne eg godt tenkje meg ei utdjuping av. Det blir gjort veldig mykje godt arbeid i politiet. Me kjenner òg til fleire tiltak som er sette i verk, eller som i alle fall burde ha vore det. Me har fått fleire gode eksempel frå Oslo-politiet, der ein bl.a. seier at nettpatruljen som skal etablerast, vil krevje mannskap. Lagring av innhenta og beslaglagd informasjon er ei anna utfordring, då datamengda aukar og lagringskapasiteten er for liten. Både politi og sivilt mannskap med IKT-kompetanse er mangelvare over heile landet, og det kjem til å koste mykje pengar med tanke på fagutvikling, kursing og etterutdanning. Det er etter Arbeidarpartiets syn difor heilt nødvendig å gjenta det me har sagt i mange debattar det siste året, at me må få til ei reell styrking av politiet og politidistrikta. Me føreslår òg i saka at regjeringa må leggje fram ein plan som synleggjer politiets arbeid med IKT-kriminalitet og korleis dette skal finansierast. Så meiner fleirtalet i komiteen at det er bra med ei satsing på eit eige nasjonalt senter for å førebyggje og kjempe mot IKT-kriminalitet, men me understrekar at midlane til eit slikt senter ikkje kan takast frå politidistrikta.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Det er, som representanten Enger Mehl frå Senterpartiet nemnde, avdekt fleire alvorlege episodar knytt til informasjonstryggleik den siste tida. Både Helse Sør-Aust-saka og naudnettsaka ser ut som grelle eksempel på det. Difor er Arbeidarpartiet imot ideologisk driven outsourcing, og at ein ikkje lyttar til fagfolk i sin eigen verksemd som slår alarm, og me er for eit tydeleg regelverk. Difor står me saman med Senterpartiet og SV for at eit system som handterer data knytt til nasjonale tryggleiksinteresser, skal driftast frå Noreg, og informasjonen skal lagrast i Noreg. Me står saman for at det må vere klare krav til risiko- og sårbarheitsvurderingar ved ei eventuell lagring av data i andre land, og for at regjeringa burde ha fremja ei sak om å redusere nasjonal sårbarheit. Sjølv om me delar bekymringa for sensitive personopplysningar på avvegar, ser ein av innstillinga i saka at Arbeidarpartiet ikkje støttar dette eine forslaget som Senterpartiet og SV står bak. Sensitive personopplysningar blir i dag forvalta av både offentlege myndigheiter, organisasjonar, næringslivet og ikkje minst innanfor forsking. Forslaget frå Senterpartiet og SV er etter vårt syn veldig vidt formulert, og konsekvensane, f.eks. når det gjeld forsking, er noko uklare. Kva for opplysningar det gjeld, og kven det vil omfatte, går ikkje fram, og på det grunnlaget er det ikkje mogleg for oss å støtte akkurat det forslaget. Eg vil takke Kristeleg Folkeparti for at dei er med på å danne eit fleirtal bak fleire av dei gode forslaga som me har fremja i salen i dag. Til slutt: Eg er glad for oppklaringa frå justisministeren om politidistrikta, men det er der kjernen i min kritikk ligg, at me no er i ein situasjon der politidistrikta står i ei enorm omstilling og i ei reform samtidig som handlingsrommet er svært avgrensa. Enkelte politidistrikt seier at det ikkje er noko handlingsrom. Når det gjeld arbeidet med IKT-kompetanse, er me litt «på hæla». På dette området vil det vere behov for mange fleire debattar i denne salen, både når det gjeld politiutdanninga i framtida, og når det gjeld behovet for etterutdanning og kursing. Men det vil òg vere avgjerande at ein ute i distrikta har både kapasitet og moglegheit til å drive det viktige arbeidet innanfor dette feltet. Her kjem Arbeidarpartiet til å vere knallhard i sin kritikk heilt fram til regjeringa eventuelt legg fram eit forslag som kan stå i stil med det behovet som er der ute i politidistrikta i Noreg. På dette området føler eg dessverre at me får utfatteleg lite gehør, så dette blir ikkje siste gongen eg masar om dette frå denne talarstolen.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Det var eit innlegg som skilde seg ut frå dei innlegga som var her i stad. Det statsråden her seier, er i grunnen det same som den førre statsråden for så vidt sa i svarbrev til komiteen. Men den bevegelsen som har vore i saka, og det som kjem fram her i dag – at Høgre og Framstegspartiet i Stortinget kjem til å stemme for det forslaget frå Kristeleg Folkeparti som tydeleg forpliktar – står i sterk kontrast til det statsråden nettopp sa. Så då må eg spørje statsråden: Meiner statsråden at det me kjem til å få fleirtal for i dag, er feil? Eller meiner statsråden noko anna? Det treng me klarleik i, for det ser ut til at Stortinget iallfall i dag kjem til å vedta det forslaget frå Kristeleg Folkeparti som forpliktar til å fylgje opp denne saka i samband med denne NOU-en. Det må me ha eit klart svar på.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Det er ikkje eit svar som gjev tryggleik, for å seie det forsiktig. Men me har hatt denne saka i prosess ei stund no, og Framstegspartiets representantar har i møte med dei denne saka vedkjem, både sagt og lova at dette skal bli ordna opp i, og at lova skal endrast. Slike signal og slike ord betyr veldig mykje. Då er mitt spørsmål til statsråden: Meiner ikkje statsråden det? Er statsråden ueinig, eller kan ein vere trygg på at dette blir fylgt opp i samband med NOU-en – der det er heilt sentralt, det som ligg i forslaget vårt, når det gjeld domstidspunkt? Det blei òg understreka av Kristeleg Folkeparti i stad.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Eg føler at heile denne saka blir misforstått frå departementet og statsråden si side, og eigentleg har blitt det heile vegen. Me snakkar om saker som blir tekne opp att, der ein har fått ein dom som ikkje er til gunst for tiltalte. Det finst berre éi slik sak i Noreg. Kjenner statsråden til andre slike saker?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Dette er ei viktig sak for oss, og eg veit at dette er ei viktig sak for heile komiteen. Då er det viktig at me gjer det me kan for å få det beste resultatet. Kristeleg Folkeparti har fremja eit laust forslag, som Høgre og Framstegspartiet har varsla at dei kjem til å stemme for. Arbeidarpartiet kjem òg til å stemme for det. Det betyr at heile Stortinget kjem til å stemme for det forslaget, som forpliktar i oppfølginga av NOU-en. Det er eg glad for, for eg blei opprørt då eg høyrde innlegget frå justisministeren. For nokre få dagar sidan både håpa og trudde eg at den nye justisministeren ville sjå på denne saka med nye auge. Det ser ikkje slik ut. Men det er no eingong slik at det er Stortinget som bestemmer, og justisministeren har rett: Han og regjeringa må følgje opp dei vedtaka me gjer. Så vil eg kommentere innlegget frå Peter Frølich. For det er klart at når ein blir veldig oppteken av heilskapen – og det er det mange av oss som ofte er – og av at det blir usamanheng i systema, bør me kanskje spørje oss sjølve kva for usamanheng det får for dei som systema vedkjem. Er me villige til å sjå på at det er dei som me alle er einige om opplever at systemet er urimeleg, som skal vente på at systema blir einige med seg sjølve, eller at politikarane alltid skal sjå alt under eitt? Det er ikkje alltid me skal det. Det er òg difor eg i merknadene skriv noko som eg føler eg nesten sjeldan gjer, der eg meiner at ein har vanskar med å forstå saka. Me blandar gjenopptakingssaka – eit heilt særeige, unikt tilfelle i Noreg – med alle andre saker. Det hadde ikkje vore nødvendig. Men eg held meg til at det er slik det er. Og eg er veldig glad for at me er samla om det forslaget som Kristeleg Folkeparti fremjar i dag, slik at me i det minste frå Stortinget – og det er nødvendig, verkar det som – kan gje ein klar beskjed. Eg vil ikkje bruke så mykje tid på at Frølich og regjeringspartia er misfornøgde med opposisjonen. Det er deira fulle rett å vere det. Men viss ein synest det er plagsamt at for mange forslag blir stemte ned i Stortinget, er det ein måte å gjere noko med det på, og det er å vurdere å begynne å stemme for litt fleire. Eg håpar oppfølginga av saka blir god. Eg håpar og forventar at Høgres og Framstegspartiets representantar i justiskomiteen følgjer saka tett når ho no skal følgjast opp, for eg må seie eg er overraska over innlegget frå statsråden i dag, som samanliknar denne saka med andre gruvsame saker i Noreg, som eg meiner heller ikkje kan samanliknast. Eg oppmodar gjerne til å lese forslaget ein gong til, viss det er tid til det. Men vedtaket blir uansett betre enn det såg ut til å bli. Det er eg glad for.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Forslaget frå Arbeidarpartiet som er fremja i saka, instruerer på ingen måte på detaljnivå, og eg vil meine at forslaget vårt eigentleg er ganske i tråd med både innlegget frå statsråden me høyrde no, og fleire andre. Me påstår heller ingen ting som helst i denne saka. Me berre registrerer at det er skapt stor usikkerheit ved at Noreg ikkje tok til motmæle mot denne artikkelen. Me har brukt tiår på å byggje opp menneskerettane, og dei kan rivast ned ganske raskt. Eg meiner dette er ein sunn reaksjon frå parti på Stortinget. Spørsmålet til statsråden er: Er statsråden einig i at det er viktig at menneskerettane og Den europeiske menneskerettsdomstolen ikkje blir svekte, og ønskjer regjeringa å arbeide aktivt mot ei slik svekking?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Eg takkar for svaret. Det var eit godt svar. Vil statsråden seie noko om kvifor Noreg valde ikkje å ta til motmæle mot artikkelen, sidan så mange andre land reagerte?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Eg er einig med dei som seier at dette ikkje er ei optimal behandling frå komiteen. Det er me einige i, men samtidig er det heilt nødvendig. På ein måte føler eg at enkelte av innlegga ber preg av at ein kanskje ikkje tek alvoret nok inn over seg. Eg meiner det verkar noko rart å ikkje vilje ta til motmæle mot noko som ein til og med openbert er imot, slik det høyrest ut, sjølv om det er eit utkast. Det seier seg sjølv at om ein skulle vore imot det – lat oss seie at det faktisk blei føreslått – så ville det vore svært mykje vanskelegare å gjere det enn å ratifisere. Slik sett er det heilt riktig av SV, og av Stortinget, å ta denne debatten nå. Eg har lyst til å referere Arbeidarpartiets lause forslag, for eg meiner at alle partia burde kunne støtte det. Det er iallfall heilt i tråd med alt representanten frå Venstre sa, og for så vidt òg i tråd med det som er intensjonen til statsråden – ut frå det han svarte i replikkordskiftet med meg i stad – når eg legg godviljen til. Forslaget vårt lyder slik: «Stortinget ber regjeringen jobbe aktivt for at de internasjonale menneskerettighetene og Den europeiske menneskerettsdomstols(EMD) rolle for og i ivareta enkeltmenneskenes grunnleggende friheter og rettigheter ikke svekkes, herunder at EMDs rolle som overprøvingsmekanisme ikke begrenses.» (EMD) Det opplever eg at me er einige om. Då håpar eg at me kan samlast om det forslaget, slik at me slår det fast ein gong for alle. Når det blir skapt ei slik usikkerhet som det er blitt gjort i denne saka – veldig godt beskrive av representanten Petter Eide – må vi ta det på alvor, og det oppfordrar eg òg representanten frå Venstre om å oppfordre sine regjeringskollegaer om. Det burde vi trygt kunne stå bak i denne saka i dag.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-04-10:
Det kan eg oppklare. Me meiner det ikkje slik som representanten Frølich sa det. Eg sa det i innlegget mitt òg. Me sa at Den europeiske menneskerettsdomstolen ikkje er perfekt, at det trengst ei reform, at me sluttar opp om arbeidet som blir gjort for å reformere domstolen, at EMD ser ut til nærmast å drukne i saker, at det òg er retta kritikk mot saker og avgjerder, at nokre saker femner for vidt i tid, osv. Det meiner me må diskuterast og løysast. Me støttar det reformarbeidet. Det me slår fast i forslaget vårt, er at ein ikkje skal akseptere at reformarbeidet blir brukt som ei brekkstong for å svekkje menneskerettane og Den europeiske menneskerettsdomstolen. Eg meiner at Høgre og Framstegspartiet trygt kan støtte forslaget vårt med den tolkinga som ligg til grunn for det, for det er eg ganske sikker på at me er einige om.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Det har vært mye snakk om lagring av opplysninger på en god måte og tjenesteutsetting. Jeg vil derfor presisere at det er viktig å se IKT-meldingen i sammenheng med den nylig vedtatte sikkerhetsloven, hvor det i forarbeidene er gjort grundige vurderinger av hva som skal legges til grunn ved bl.a. sikkerhetsgraderte anskaffelser. Den vedtatte loven stiller krav til sikkerhetsavtaler, leverandørklarering, varslingsplikt, sikkerhetsgraderte anskaffelser, en rekke avtaler, osv., som må være på plass for at denne typen anskaffelse skal kunne skje. Det er viktig å se dette i sammenheng med den meldingen vi nå behandler, for å forstå helheten og de kriteriene som legges til grunn for å sørge for at ting gjøres på en ordentlig og trygg måte. Jeg nevnte også tidligere at innovasjon og teknologiutvikling ofte skjer i møtet mellom selskaper på tvers av landegrenser, og vi er avhengig av et tillitsbasert nasjonalt og internasjonalt samarbeid for å utvikle morgendagens teknologi og løsningene på de utfordringene vi har. IKT-sikkerhet er viktig uavhengig av om opplysninger lagres i Norge eller i utlandet. Ting kan også lagres på en bedre måte i utlandet. Mitt poeng er at vi må ha trygge måter å gjøre dette på, uavhengig av hvor opplysningene lagres, både av hensyn til tryggheten for våre innbyggere og for å kunne framstå som attraktive når vi ønsker å være et vertsland for datasentre og den typen virksomhet. Så det er viktig at vi har trygg IKT-lagring uavhengig av hvor det skjer. Det er også viktig at vi ikke ser oss blinde på kun IKT-meldingen, men at vi faktisk ser det i sammenheng med sikkerhetsloven og andre relevante regler som vi har vedtatt.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-10:
Vi har sett eksempler på store sikkerhetsskandaler i tilknytning til tjenesteutsetting og personopplysninger. I f.eks. Helse Sør-Øst-saken fikk utenlandske IT-arbeidere, uvedkommende, tilgang til pasientdata for 2,8 millioner av våre innbyggere – og det skjedde uten at foretaket var informert. Dette gjelder så mange av våre innbyggere, og Senterpartiet er helt tydelig på at svært sensitive personopplysninger må lagres og driftes i Norge, for folk må kunne stole på at deres opplysninger ikke kommer på avveier. Det er vårt ansvar som storting å gi føringer for det. Dessverre er ikke regjeringen enig, og derfor er mitt spørsmål til statsråden: Hvordan vil regjeringen egentlig sikre at sensitive personopplysninger som lagres og driftes fra utlandet, ikke kommer på avveier?
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-10:
Det er ikke sånn at vi ikke skal lagre noe data i utlandet. Regjeringen åpner jo for lagring av data i utlandet. Det jeg spør om, er: Hvordan vil man sikre, når slik lagring skjer, at opplysninger ikke kommer på avveier? Noe annet er at det vi snakker om nå, er at våre svært sensitive personopplysninger ikke skal til utlandet. Det betyr ikke at vi ikke kan lagre annen type data i Norge. Dette er to forskjellige saker.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-10:
Jeg blir litt bekymret når jeg stiller spørsmål til statsråden om hvordan han vil sikre at personopplysninger som er lagret i utlandet, ikke kommer på avveier, og han vrir det over til å handle om at vi ikke får arbeidsplasser i Norge, for det er ikke saken. Saken er den at når det skal settes ut lagring og drifting av sensitive personopplysninger til utlandet, er det noe Senterpartiet i utgangspunktet er svært skeptisk til, men regjeringen går likevel inn for å gjøre det. Da mener vi at det må stilles klare krav når det skal skje. Statsråden kunne ha vært for våre forslag om å kreve klarere regler for sårbarhetsvurderinger og for risikovurderinger ved utsetting av data til utlandet. Representanten Melvær sa i sitt innlegg at grunnen til at de ikke er med på våre forslag, er at vi slår inn åpne dører. Da stusser jeg litt over at statsråden ikke nevnte det i sitt svar til meg. Bestillerkompetanse og klare retningslinjer før man setter ut tjenester til utlandet som berører svært sensitive personopplysninger, er helt avgjørende for at folk i Norge skal kunne føle seg trygge på at deres opplysninger ikke kommer på avveier. Det handler ikke bare om personopplysninger alene. Det handler også om infrastruktur og opplysninger som berører nasjonale sikkerhetsinteresser. I stad nevnte jeg Helse Sør-Øst-skandalen fordi personopplysninger kom på avveier, men det som også skjedde i Helse Sør-Øst-skandalen, var at utenlandske IT-arbeidere fikk tilgang til oversikt over vår infrastruktur, som igjen gir muligheter for sabotasje og sikkerhetstrusler mot norske interesser. Vi har sett det også i andre saker. Vi har sett at utenlandske IT-arbeidere har fått tilgang til deler av vårt nødnettsystem. Det er utfordringer som jeg mener at statsråden burde ta på alvor. Jeg håper han kan komme på talerstolen igjen og gi meg bedre svar på hvordan regjeringen vil sikre våre sikkerhetsinteresser.
Emilie Mehl (Senterpartiet), 2018-04-10:
Den teknologiske utviklingen skjer raskt i alle deler av samfunnet, inkludert på plattformer og steder hvor barn og unge oppholder seg. Det er ingen tvil om at det er et sterkt behov for å ivareta barns personvern og digitale rettigheter, og Senterpartiet er veldig glad for at det er en samlet komité som er opptatt av dette. Barn og unge er sårbare når det gjelder innsamling og eksponering av opplysninger av privat karakter og innsamling av data om barns aktivitet. Barn er uten samtykkekompetanse og i mindre grad enn voksne i stand til å forholde seg til rekkevidden av trusler mot sitt eget personvern og betydningen av egen rett til privatliv. Det er behov for økt politisk bevissthet om barn og personvern og grensegangene mellom personvern og andre hensyn. Senterpartiet mener det er gode begrunnelser for forslaget om en personvernkommisjon for barn og unge, og støttet dette forslaget senest i 2016. Hovedargumentet til regjeringspartiene Høyre og Fremskrittspartiet for ikke å opprette en slik kommisjon er at det uansett skal opprettes en egen personvernkommisjon som også tar for seg andre områder, slik det er nedfelt i Jeløya-plattformen. Senterpartiet er enig i at barn og unges personvern kan være en del av en bredere kommisjon, og forventer derfor at en slik kommisjon settes ned raskt. Det er god grunn til at denne kommisjonen bør vurdere et forslag om å begrense kameraovervåking i skolen. Generell overvåking av barn og unge uten regler for lagring av opptak, slik det i dag foregår på noen skoler, er en sterk inngripen i barn og unges hverdag og privatliv. Det kan argumenteres for at overvåking kan ha en positiv effekt, f.eks. ved å virke preventivt mot mobbing eller hærverk, eller ved i en begrenset eller periodevis utstrekning kartlegge effekten av forskjellige pedagogiske tiltak. Kameraovervåking vil likevel kunne påvirke elevenes atferd og virke begrensende på en negativ måte, og kan misbrukes som et billig og lettvint alternativ til tilstedeværende personell som observerer, passer på og snakker med elevene. Senterpartiet mener at det må være en restriktiv praksis når det gjelder kameraovervåking i skolen. Vi ser fram til at det settes ned en personvernkommisjon snarest mulig, og forventer at regjeringen inkluderer et særlig oppdrag om å vurdere tiltak for å styrke barn og unges personvern i mandatet for denne kommisjonen.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Mye klokt er sagt i denne saken, og som alle som har vært på denne talerstolen før meg, har uttrykt, er vi i all hovedsak enige om dette. Vi er enige om at barn trenger et eget fokus når det gjelder personvern, både for å øke bevisstheten om barns egne behov, og også for å finne mulige reguleringer som gjør at vi kan styre dette på en bra måte. Vi kan også trenge en egen kommisjon for å se på personvern, hvor barn og ungdoms egne behov blir sett på helt spesielt. Alt dette er vi enige om, og alle vet hvilke utfordringer den nye digitale revolusjonen utsetter oss for. Den ene bitte lille dissensen vi har i denne saken, er hvorvidt vi skal ha en egen kommisjon for bare barn og ungdom, eller om disse skal inkluderes i et større kommisjonsarbeid. Det er da interessant at Venstre opprinnelig ønsket en egen kommisjon for bare barn og unge, men at dette forslaget nå har forsvunnet på et vis og blitt integrert i en helhetlig tenkning. Antageligvis skjedde det i forbindelse med at Venstre kom inn i regjering. Det har forsvunnet i en større håndtering av en egen personvernkommisjon. SV ønsker å ta opp igjen Venstres forslag. Vi mener faktisk at det er behov for en egen kommisjon for barn og unge, og jeg kan illustrere det. Vi har nylig blitt presentert en proposisjon knyttet til lov om personopplysninger. Der er det 38 kapitler – ett handler om barn og ungdom, ett av 38. På ingen måte er dette synliggjort. Hvis vi nå får en kommisjon hvor Stortinget gir beskjed om at vi skal inkludere barn og ungdoms behov i denne kommisjonen, er jeg veldig redd for at barn og ungdoms spesielle behov vil drukne i den store personverndebatten. Jeg mener vi kan trenge en egen kommisjon for dette for å synliggjøre at barn og unge har helt egne behov, og for at vi skal få dratt opp en helt egen debatt om dette. En kommisjon for barn og unges personvernbehov, slik Venstre opprinnelig foreslo, støtter vi. Det vil på en helt annen måte enn å inkludere dette i det store reise en debatt om barn og unges helt spesielle personvernbehov, og det vil både virke folkeopplysende og øke vår bevissthet om dette på en positiv måte. Med det legger jeg fram SVs forslag.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Det er godt å høre på den nye justisministeren. Han virker klok og har bra oversikt over feltet etter få dager. Det synes jeg er veldig fint. Jeg vil gjerne spørre ham om forholdet mellom den nye personvernkommisjonen og den proposisjonen som vi nå har fått, lov om behandling av personopplysninger. Stortinget skal behandle denne loven i dette vårsemesteret. Etter det skal det settes ned en kommisjon for personvern. Hvordan ser justisministeren på rekkefølgen i dette?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Vi er nødt til å dvele lite grann til ved usikkerheten om hvorvidt Norge har støttet artikkel 26 – som nå riktignok er fjernet, men likevel – eller ikke. Flere andre land som har vært motstandere av artikkel 26, en artikkel som handler om å ta bort domstolens innvirkning på asylsaker, har skrevet det eksplisitt i sine forslag. Da Norge i februar i år leverte sine innspill til denne erklæringen, var det overhodet ikke kommentert noe rundt dette. Jeg går ut fra at regjeringen regnet med at det ville oppstå ulike tolkninger av hva den norske regjeringen mente. Mitt spørsmål er igjen: Hvis regjeringen ikke støtter artikkel 26, hvorfor ble ikke det uttrykt og skrevet eksplisitt?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Jeg må gjenta at jeg synes dette er uklart. Justisministeren er veldig godt kjent med hvordan internasjonale forhandlinger fungerer, og når Norge unnlater å kommentere et helt konkret saksfelt, blir det av andre land tolket på en bestemt måte. Det er klart at ved å unnlate å kommentere artikkel 26 har Norge ønsket å gi et signal om at de synes denne artikkelen er grei, og at Norge har ønsket å støtte Danmark. Det er veldig vanskelig å forstå dette på noen annen måte. Jeg oppfatter nå at regjeringen forsøker å hente seg inn. De har opplevd å møte stor motstand når de har støttet det å redusere domstolens autoritet på asylområdet, og de prøver nå i ettertid å omskrive historien.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Justisministeren sier nå at det å unnlate å kommentere denne artikkelen ikke kan tolkes som at vi har støttet den. Men der tar justisministeren grunnleggende feil, for det har jo blitt tolket slik. Uansett hva justisministeren sier, har det blitt tolket slik at Norge støtter artikkel 26. Det har blitt tolket slik av flere andre land, det har blitt tolket slik av en rekke organisasjoner i Europa, og det har også blitt tolket slik av Europarådets Standing Committee. Justisministeren sier nå at det ikke har blitt tolket slik, og det er mulig det ikke kan tolkes slik fra avsenderen, Justisdepartementet, men mottakere ute i det internasjonale samfunn har tolket det slik. I en rekke kronikker om dette i norsk offentlighet ser vi også at det har blitt tolket slik. Så her tar justisministeren feil. Det har blitt tolket slik.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Tusen takk for at presidenten gir anledning til nok en liten runde om dette. Den konstitusjonelle problemstillingen har vært tatt opp i salen. Jeg er ikke i tvil om at regjeringen har vært trygg på hvordan de har håndtert dette konstitusjonelt. Jeg tviler ikke på at de har sjekket med Lovavdelingen og andre om de kan føre disse forhandlingene, slik de har gjort. Jeg anklager heller ikke regjeringen for å bryte konstitusjonell praksis, jeg spør mer om det har vært politisk lurt å føre forhandlinger om noe så grunnleggende som vårt forhold til de internasjonale konvensjonssystemene rundt menneskerettigheter uten å konsultere Stortinget på forhånd og uten å konsultere norske fagmiljøer om dette og i tillegg, relativt påfallende, føre disse forhandlingene så pass i det stille. Har det vært politisk lurt? Jeg mener veldig tydelig at i et spørsmål av så stor alvorlighetsgrad skal man hente synspunkter fra Stortinget. Det er Stortinget som skal styre og dirigere hva slags relasjon Norge skal ha til Europarådet, til Den europeiske menneskerettsdomstolen og til de europeiske menneskerettighetskonvensjonene. Det skal Stortinget bestemme. Denne saken ses derfor heller ikke i et vakuum. Tidligere justisminister Sylvi Listhaug hadde flere uttalelser for et par år siden hvor hun aktivt sa at hun så på internasjonale konvensjoner som et hinder for Norge for å kunne forholde seg til flyktningstrømmer. I tillegg har denne regjeringen tatt initiativ til et beredskapsutvalg som skal se på hvordan man kan avvike fra lover og konvensjoner ved f.eks. en ny flyktningsituasjon. Det er flere saker som går i samme retning: at denne regjeringen har ønsket å svekke Norges tilknytning til internasjonale konvensjoner i asylsakene. Da må jeg få lov til å si til Venstre: Det er helt åpenbart at Venstre mener det samme som SV i denne saken og er like opptatt av å sikre det internasjonale konvensjonssystemet som det vi er. Det signalet Venstre kommer til å gi i dag, ved å stemme imot dette, er dessverre det motsatte.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-10:
Jeg registrerer at representanten Grimstad er litt frustrert over dette. Jeg anklager ham overhodet ikke for å støtte at Den europeiske menneskerettsdomstolen skal reduseres med tanke på asylsaker. Jeg tror representanten Grimstad er helt enig med SV i dette, men hans parti sitter i en regjering som faktisk har gått inn for det, hans parti sitter i en regjering som har ført en prosess rundt dette uten å ta til motmæle. Med det som utgangspunkt synes jeg det er påfallende at han på den ene siden støtter den politiske intensjonen som jeg her har framlagt, og samtidig raser mot det forslaget som vi legger fram til votering i dag. Han burde faktisk støtte forslaget i voteringen ut fra det han selv sier.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
IKT-kriminalitet er et prioritert område. Det er også derfor regjeringen har tatt initiativ til at Kripos får et nasjonalt cybersenter for bekjemping av kriminalitet. Men akkurat IKT- og cyberkriminalitet er eksempler på ting som ikke passer inn i den gamle politimodellen med lensmenn og lensmannskontorer, men hvor det er viktig å ha fagmiljøer som er sterke og gode, og noen ganger også nasjonale. Det viktigste her er at vi må ta utgangspunkt i de truslene som foreligger, og hvilken kompetanse vi trenger, og så må vi sørge for å ha det. Dette er et prioritert område, men det er ikke gitt at dette skal skje på alle tjenestesteder.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Denne stortingsmeldingen er ett av tiltakene som starter et lengre løp for å spre, advare og lære opp om IKT-sikkerhet i befolkningen. Det skal komme flere initiativ. Det kommer konferanser, og vi planlegger en handlingsplan. Det er helt opplagt sånn at vi kan ikke gjøre alt – vi må invitere næringslivet til å være med. Men vi har en plikt til å sørge for at næringslivet er engasjert i dette spørsmålet, også de små bedriftene.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Nå får vi denne stortingsmeldingen gjennom, og det er naturlig for oss å vurdere alle mulige tiltak som skal følge den. Men det blir kanskje vel detaljstyrt, eller spesielt, å bestemme seg for spesielle typer kampanjer. Det viktigste her nå er at vi må avdekke hvor det er det gjenstår behov og mangler, og hvordan vi når det. Det kan hende det er en kampanje, men det kan også hende det er skole, det kan også hende det er den ordinære utdanningen, og det kan også hende at det er andre kurs og konferanser som er viktig. Det viktigste er å nå målet og å begynne med det før man velger virkemidlene.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Jeg mener det har vært flere eksempler på beslutninger om tjenesteutsetting der risikovurderingene har vært mangelfulle og burde vært bedre. Men det viktigste er at vi stiller klare krav, har klare kriterier og er gode på det. Noe helt annet er et forslag som i prinsipp fastslår at dataene skal lagres i det landet som de kommer fra. Jeg vil minne om at det skal plasseres ut nærmere 200 datasentre innen 2020 i Europa. Norge har kastet seg på og invitert en rekke av bedriftene til å lagre i Norge. Lefdal i Sogn og Fjordane, Rennesøy i Rogaland, Vennesla, ja Svalbard, har alle sendt lokalpolitikere og satt i gang kampanjer for å få lagring til Norge. Dersom det blir et vedtak om at vi ikke skal lagre andre steder enn i Norge, må vi også ringe disse lokalpolitikerne og si at de kan stoppe kampanjen for å invitere arbeidsplasser til distriktene.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Det er vanskelig å invitere utenlandske selskaper og utlendinger til å komme til Norge og lagre sine data, samtidig som vi har som prinsipp at våre data ikke skal lagres utenfor landet. Jeg skjønner at det kan være et prinsipp – det er greit – men hvis det prinsippet får flertall, kan man fra Norge ikke lenger reise rundt og invitere utenlandske selskaper. Jeg vil minne om at Facebooks initiativ for å lagre data i Luleå kommune kan gi 4 500 arbeidsplasser i Nord-Sverige. Det er disse initiativene forslaget om et prinsipp som stadfester datalagring i Norge, vil kunne ødelegge.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Denne regjeringen mener at det skal være bedre bestillerkompetanse. Det er ingen tvil om, etter mitt syn, at dette har sviktet ved flere anledninger. Vi har ikke vært gode nok på dette. Vi må sørge for at man ved tjenesteutsetting har kompetanse og stiller de kravene som er nødvendige. Å forlange det er å slå inn åpne dører – noe helt annet er å fastsette et prinsipp om at all lagring av sensitive opplysninger skal skje i Norge. Til et spørsmål som ble reist: Selvfølgelig skal alle politidistrikt ta dette på alvor, men det er opp til distriktene å organisere hvordan man vil få mest mulig ut av dette, for dette er på mange måter en veldig kritisk kompetanse når det gjelder den alvorlige cyberkriminaliteten. Jeg er enig i at politiet over hele landet er nødt til å ta inn over seg den nye digitale hverdagen, og det har jeg forstått at man kommer til å gjøre. Jeg tror det blir like vanlig å få digitale politipatruljer på nettet som det er å se patruljer rundt omkring i gatene i dag. Men dette er et nybrottsarbeid, hvor man må utvikle nye metoder for å være der. Vi står overfor alvorlig kriminalitet, som vi må ha høy kunnskap om, og vi snakker om det å patruljere nettet for å fange opp ting, både gjennom forebyggende initiativ og ved å se hva som rører seg blant unge.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-10:
Personvernkommisjonen er ikke satt ned ennå, men det er et arbeid som jeg gleder meg til å ta fatt på. Jeg vil ikke tidfeste det, men det skal skje så fort som overhodet mulig.