Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-04-23:
Dagens debatt er en oppfølging av Stortingets behandling av kapittel 5 i meldingen om et velfungerende arbeidsmarked. Utvidelsen av EU og EØS-området 1. mai ble behørig diskutert av Stortinget den 22. mars. I så måte er mye alt sagt. Verken Stoltenberg-regjeringen eller vår egen regjering la i utgangspunktet opp til å innføre overgangsordninger i forbindelse med utvidelsen. I løpet av de siste månedene har imidlertid alle EU-land signalisert vilje til å innføre ulike overgangsordninger. Derfor har det også her i Norge utviklet seg en tverrpolitisk enighet om dette. Særlig muligheten for et press på velferdsordningene har vært utslagsgivende. Høyre har som utgangspunkt at Norge etter hvert trenger utenlandsk arbeidskraft. Vi ser det derfor som positivt at utvidelsen av EU og EØS gjør det mulig å fylle dette behovet. Vi frykter ikke at det blir en overveldende tilstrømming av arbeidstakere umiddelbart etter 1. mai. I den forbindelse kan jeg vise til en studie fra EU-kommisjonen fra mars i år som peker på at mindre enn 1 pst. av menneskene i de nye EU-landene har planer om å emigrere. Også den internasjonale migrasjonsorganisasjonen IOM avviser at en bølge av innvandrere vil skylle inn over Vest-Europa etter utvidelsen. Det er verdt å merke seg at selv med de overgangsreglene som vedtas her i dag, vil det bli mye enklere for borgere fra de nye medlemslandene å komme inn på det norske arbeidsmarkedet etter 1. mai. Praksis vil bli at den enkelte borger fritt kan være i landet som arbeidssøker i seks måneder. Men når vedkommende har fått arbeid, må melding sendes senest innen en uke etter at arbeidet er tiltrådt. En slik meldeplikt som vi vedtar i § 56 a, er ingen overgangsordning. Det er en permanent ordning som vil gjelde utlendinger som skal arbeide her i landet. Dette er det enighet om i komiteen. Vi er likeledes helt enige om at det som vilkår for oppholdstillatelse skal stilles krav om tilnærmet heltidsarbeid og vanlige lønnsforhold. Uten kravet til heltidsarbeid vil ti timers arbeid pr. uke gi arbeidstaker rett til fulle velferdsordninger. Når vi setter krav om heltidsarbeid og vanlige lønnsvilkår, kan arbeidstakerne forsørge seg og sine familier. Dermed reduseres presset på velferdsordningene. Flere EU-land legger vekt på nettopp dette momentet i sine vurderinger. Det mulige presset på velferdsordningene er bekymringsfullt. Vi må bare innse at det er store forskjeller i velferdsnivået mellom de gamle og de nye landene i EU og EØS-området. Å stille boligkrav, slik venstreopposisjonen gjør, er likevel å gå for langt. Boligkrav er etter vår mening både unødvendig, urettferdig, byråkratiserende og lite gjennomførbart. Det får heller ikke støtte fra Fremskrittspartiet og blir heldigvis nedstemt. Den første tiden etter utvidelsen vil velferdsgapet muligens kunne føre til et økt antall arbeidssøkende. Med overgangsordninger i en periode på maksimalt sju år har vi bedre muligheter for å følge utviklingen. I bladet Gemini blir det sagt at når det gjelder overgangsordninger, er det i første rekke snakk om å kjøpe seg tid til å forberede seg praktisk og mentalt på en situasjon hvor vi vil få et langt større multikulturelt arbeidsfellesskap. Vi trenger kanskje de årene! For de 75 millioner innbyggerne i de nye medlemslandene betyr utvidelsen av EU og EØS-området den 1. mai nye muligheter for økonomisk og sosial framgang. Et av de største framskrittene for innbyggerne i de nye medlemslandene vil være den personlige friheten til å kunne reise og søke arbeid, studere og ta opphold i hele området. At det nå innføres overgangsordninger i de fleste gamle EU- og EØS-land, har ført til både skuffelse og irritasjon i de nye medlemsstatene. Visedirektøren ved det polske arbeidsdepartementets avdeling for europeiske forhold sier at ingen studier rettferdiggjør påstandene om en massiv strøm av arbeidere. Det er ingen tvil om at vårt lands utvikling er avhengig av en god balanse mellom tilbud og etterspørsel etter arbeidskraft. Vi sier derfor ja til arbeidsinnvandring, men velger enkelte overgangsordninger for å være føre var. Skulle erfaringene vise at overgangsordningene er unødvendige, er det en enkel sak å oppheve dem. I dag vedtar vi også muligheten for å iverksette særlige beskyttelsestiltak. Disse vil tre i kraft hvis det viser seg å bli alvorlig ubalanse innenfor enkelte yrker eller områder etter utvidelsen. Det er en god sikkerhetsventil å ha. Som det i stor grad har blitt presisert fra Arbeiderpartiet, gjelder overgangsordningene kun for enkeltpersoner som søker arbeid hos norske arbeidsgivere. De gjelder altså ikke for utsendte arbeidstakere ved tjenesteleveranser. EU- og EØS-regelverket innebærer at utenlandske leverandører av tjenester til norske kunder kan medbringe egen arbeidskraft for å utføre oppdraget. Med mindre vertslandet har lovgivning som pålegger tjenesteleverandører å følge nasjonal minstelønn eller allmenngjort tariffavtale, kan slike utsendte arbeidere avlønnes etter hjemlandets vilkår. For å være helt konkret: Lønns- og arbeidsforhold for en som er ansatt i et selskap i Latvia, reguleres av latviske regler. Arbeiderne kan kun utføre den jobben de er kommet hit til Norge for å gjøre. De kan kun være her så lenge jobben varer. De har heller ikke rett til norske velferdsgoder som sykelønn, dagpenger, barnetrygd, etc. Det er slik et felles marked skal fungere. Det er ikke et smutthull, slik Aftenposten har framstilt det. Høyre erkjenner at utvidelsen er en utfordring for det norske arbeidsmarkedet. Det må likevel være et utgangspunkt at det for arbeidsgivere er både tillatt og sunt å konkurrere på pris innen arbeidsmiljølovens grenser. Sosial dumping skal motarbeides. Vi vet at det allerede i dag finnes sosial dumping. Det finnes svart arbeid. Det finnes skatteunndragelser, og det er brudd på lov- og avtaleverket i Norge. Det er ikke ukjent for oss. Det jobbes det i forhold til. Det har vi regler i forhold til. Vi vet også at samordningen mellom ulike offentlige instanser i Norge ikke alltid er optimal. Det jobber Regjeringen også med. Nødvendige tiltak drøftes i nært samarbeid med partene i arbeidslivet. Når det gjelder innlegget fra Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, har jeg lyst til å understreke at det er unødvendig å foreslå nye endringer, lovreguleringer, når vi har regler som kan fungere bedre. På definerte områder har vi regelverk, og ulike instanser har et ansvar. Men alt kan selvfølgelig gjøres bedre, og både regjeringspartiene og Regjeringen følger dette med argusøyne. Vi erkjenner at det kan oppstå situasjoner i forbindelse med EØS-utvidelsen som gjør at ytterligere virkemidler må vurderes. Men tiltak mot sosial dumping som krever lovendring, trenger, som jeg sa, heller ikke være iverksatt før utvidelsen. 1. mai går på overgangsordningene. Jeg synes vi skal følge situasjonen og ta den på alvor, men vi skal ikke svartmale den. Det synes jeg Arbeiderpartiet i vesentlig grad gjør. Jeg har lyst til å framheve at hele komiteen ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse i statsbudsjettet for 2005 om foreløpige erfaringer knyttet til sosial dumping som følge av EU-utvidelsen. Vi ber også Regjeringen i samme dokument om å redegjøre for erfaringer knyttet til lov om allmenngjøring av tariffavtaler som er basert på de innmeldte saker til Tariffnemnda. Denne loven, som har eksistert i om lag ti år, har vi ingen erfaringer med. Nå vil vi få se hvordan den virker. Regjeringspartiene vil så absolutt ta utviklingen i arbeidsmarkedet på alvor, og med det alvor som til enhver tid er påkrevd. Jeg må imidlertid få si at jeg synes venstreopposisjonen både overdramatiserer og skaper en unødvendig frykt i forhold til virkningene på arbeidsmarkedet. Det er lett å se at det går en ubrutt linje fra Fellesforbundet til LO og så til Arbeiderpartiet. Det er for så vidt ikke noe nytt. Nytt er det likevel at både SV og Senterpartiet ukritisk støtter fagbevegelsen. Politisk er det flere hensyn å ta. Mange av forslagene vil da heller ikke få flertall.