Henrik Asheim (Høyre), 2016-03-29:
Mobbetallene har, som forrige taler helt riktig påpekte, vært urovekkende stabile. Selv om de går noe ned i Elevundersøkelsen, kan vi på ingen måte si at det er et tegn på at problemet er i ferd med å løse seg, eller en ny og positiv trend. Det betyr igjen at altfor mange elever legger seg hver kveld med en klump i magen. De gruer seg til å gå på skolen neste dag. Altfor mange ser ned i gulvet når de går gjennom kantinen, istedenfor å se opp med rak rygg. Det er fordi de har latt seg bli fortalt at de er mindre verdt eller ikke har de samme rettighetene til å være stolte av seg selv som andre elever, og på et eller annet tidspunkt begynner man også å tro at det stemmer. Som representanten Tynning Bjørnø helt riktig påpekte, har denne debatten gått i mange år, og den kan bli fryktelig forutsigbar. Det har heller ikke manglet på tiltak. Veldig ofte har det handlet om å signere kontrakter i blitslys med bløtkake og annonsere at nå skal man lage en kontrakt mot mobbing – eller et annet tiltak. Det er ikke noe galt i det, for så vidt, men det har altså ikke redusert mobbingen. Derfor er det som er det nye, og som gjør denne debatten og denne håndteringen av mobbesaken mindre forutsigbar, at vi nå har en kunnskapsminister som har bestemt seg for å sette seg grundig inn i ikke bare problemet, men også hva som faktisk fungerer. Djupedal-utvalget, som ble nedsatt av den forrige regjeringen og videreført av denne, har lagt frem en stor og omfattende innstilling, med mange forslag som både møter støtte og motbør. Det forutsetter også en grundig og skikkelig behandling både fra departementet og fra oss som storting før det vedtas. I tillegg til Djupedal-utvalgets innstilling har man hatt fire lyttekonferanser, og man ser grundig på annen forskning som finnes, nettopp for å unngå å sette i gang tiltak for tiltakets skyld, men for faktisk å hjelpe elevene med klump i magen som gruer seg til å gå på skolen. Så skal den helhetlige oppfølgingen som nå kommer fra statsråden, også behandles i denne sal. Derfor mener jeg at det er noe problematisk hvis vi nå skulle vedta mange av disse forslagene, som det for så vidt kan være lett å være for, men som kan forskuttere behandlingen av en helhetlig oppfølging av Djupedal-utvalget, som er nedsatt av den forrige regjeringen og videreført av denne. Og så gjøres det allerede mye. Man har allerede satt i gang forsøk med mobbeombud i fire fylker. Det skal evalueres grundig. Kanskje har dette en effekt som gjør at det skal utvides. Man har hatt en kraftig økning i støtten til helsestasjonene. Det er viktig at det ikke bare er skolen som er arena for å bekjempe mobbing. Skolen kan være en viktig arena for å avdekke mobbing, men at elever også har arenaer utenfor klasserommet og samtaler med egen lærer til å ta opp problemer, er svært viktig. Vi vet at det særlig er guttene som sliter med å snakke om de problemene. Et prosjekt som har hatt stor suksess, er Asker-prosjektet, hvor man rett og slett har satt av en egen dag, hver onsdag, da kun gutter får lov til å besøke helsestasjonen. Først kom det noen gutter, og de snakket mest om fysiske plager osv. Etter hvert begynte de å ta opp psykiske problemer også, og til slutt kom guttene også på de andre dagene. På den måten har man klart å bygge ned en terskel for en gruppe i skolen som vi vet sliter, og som ikke er flinke nok til å snakke om problemer og ta opp f.eks. mobbing godt nok. Det kan være et kjempeviktig supplement til det arbeidet som gjøres i skolen. Så har man ikke minst sørget for en betydelig kompetanseheving både i skolen og i barnehagene. Førstelinjen i kunnskapssamfunnet er læreren i klasserommet eller barnehageassistenten som er ute og passer på at barna har det bra når de leker. Veldig mange fagmiljøer sier at mobbing kan avdekkes lenge før det blir mobbing. De kan påpeke at i en barnehage kan man tidlig se hvilke barn som blir holdt utenfor, og hvilke barn som holder andre barn utenfor – ikke nødvendigvis av vond vilje, men fordi det har blitt en kjemi som kan utvikle seg til å bli mobbing i skolen. Nå skal vi altså få et stort dokument til Stortinget, og vi skal diskutere denne saken grundig. Jeg er veldig fornøyd med at vi nå gjør dette på en skikkelig måte istedenfor å forhaste oss med tiltak som kanskje ikke har den effekten vi ønsker oss. Når representantene fra Arbeiderpartiet mener at dette går for sakte, er det verdt å minne dem om at det var den regjeringen som nå styrer, som fremskyndet Djupedal-utvalgets innstilling, og som har brukt tiden etter det grundig til nettopp å sette seg inn i hvilke tiltak som fungerer. Det må bli slutt på den forutsigbare debatten hvor det handler om å kaste flest mulig tiltak opp i luften for tiltakets skyld. Nå må vi gjøre det som hjelper ofrene for mobbing.