Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-04:
St.meld. nr. 30 for 1998-99 om nordisk samarbeid gir et bilde av hva fem land med nære bånd til hverandre kan gjøre i fellesskap i sin region. Det er knapt noe område der de nordiske land ikke har et nært samarbeid, og la meg her nevne det samarbeid som skjer blant forskere, kulturarbeidere, i forvaltningen, på regjeringsplan og sjølsagt blant parlamentarikerne. Ikke minst er de frivillige organisasjonene en viktig del av det mellomfolkelige samarbeid i Norden. Det er viktig å slå fast dette, fordi disse nære forbindelsene eksisterer på tross av vår ulike tilknytning til de to viktigste internasjonale organisasjonene i vår del av verden, EU og NATO. Spådommene fra EU-kampen i 1994 om at det kun var innenfor EU at det nordiske samarbeid kunne utvikle seg, har ikke slått til. På samme måte som Island og Norge samarbeider nært med EU-landene gjennom EØS-avtalen, samarbeider Sverige og Finland med NATO. Det er kanskje først og fremst nærstående lands behov for å løfte i flokk og håndtere problemer og utfordringer i samarbeid med hverandre som gjør at det nordiske samarbeid vokser på alle områder, både innenfor og utenfor de formelle rammer som Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd setter. Når det gjelder det formelle nordiske samarbeidet, er kjerneområdene som før arbeid for barn og ungdom, og samarbeid om miljø, forskning og kultur. Av særlig betydning innenfor det tradisjonelle samarbeidet er kanskje arbeidet for å rydde av veien de siste gjenværende grensebarrierer for nordiske borgere som vil arbeide i et av nabolandene. Her gjenstår det ennå hindre på mange områder. Det nordiske samarbeidet er pragmatisk og endrer derfor karakter i takt med utviklingen av de samarbeidsbehov vi har. I tillegg til de tradisjonelle kjerneområdene er nå samarbeid om Europa-spørsmål og våre nærområder kommet til, slik det har vært nevnt tidligere i debatten. Når det gjelder Europa-spørsmål, er gjensidig informasjon og meningsutveksling på dagsordenen i alle møter, til stor nytte ikke minst for oss og Island, som står utenfor EU. Verdien av disse kontaktene bør man ikke undervurdere. Det er etter mitt syn tvilsomt om de hadde fått et slikt omfang hvis vi ikke hadde hatt det formelle nordiske samarbeid som en forpliktende ramme. Når det gjelder nærområdene, omfatter det nordiske samarbeid nå Nordvest-Russland, Baltikum og Kaliningrad. Dette arbeidet tar ca. 20 pst. av Nordisk Ministerråds budsjett, og representerer et viktig bidrag til å sikre norske interesser ved å bygge opp under en videre demokratisk samfunnsutvikling på en rekke sentrale områder. Ikke minst er miljøsamarbeidet i vår interesse for å bekjempe grenseoverskridende forurensing av hav og luft. Men det er ikke bare mot øst vi kan bruke det nordiske samarbeidet til å fremme våre interesser utover de tradisjonelle grenser for det nordiske samarbeid. Som kjent har det islandske formannskap for 1999 lagt fram et program – «Folk og Hav i Nord» – med tanker om hvordan forbindelsene kan utvikles til de spredt bebygde arktiske og vestnordiske områder. Mellom Norge, Island, Grønland og Færøyene er det klare felles interesser, slik representanten Hove gav uttrykk for. Jeg vil her særlig nevne samarbeid om miljø, havforskning og om ressursene i de vestnordiske områdene. Det vil være viktig fra norsk side å ha en bevisst holdning til hvordan samarbeidet om nærområdene skal utvikles videre. Norge har f.eks. foreslått å øke Nordisk Ministerråds budsjett for å ta høyde for de viktige oppgavene som nærområdene pålegger oss – uten å få full tilslutning til det fra alle de nordiske land. Det er vanskelig å se hvordan Nordisk Ministerråds arbeid i nærområdene kan utvikles videre uten mer penger. Etter mitt syn er det i våre nærområder at det nordiske samarbeid først og fremst vil utvikles videre i åra som kommer, både fordi de nordiske land har sterke interesser i en positiv og bærekraftig utvikling av samfunn, miljø og ressurser, og fordi vi har mulighetene til å yte viktige bidrag. Det gjelder ikke bare de østlige nærområder som tidligere lå under sovjetisk innflytelse. Ikke minst i Arktis er det viktig å utvikle nye samarbeidsmønstre for å redde miljøet i disse særlig sårbare områdene. For Norge, med våre fiskeri- og fangsttradisjoner i disse områdene, betyr bærekraftig utvikling også å kunne fortsette å høste overskuddet av de naturlige, fornybare ressursene. Som vi alle vet, forutsetter dette et effektivt samarbeid om forvaltningen av disse ressursene mellom de land som deltar. Innstillingen fra utenrikskomiteen er et klart uttrykk for den brede politiske enighet det er om å utvikle det nordiske samarbeid i takt med de utfordringer samarbeidet vil bli stilt overfor.