Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2017-04-25:
Det virker nesten som om det ikke er mulig å komme ut av den gamle debatten om medlemskap. Det blir nesten noe rituelt over dette når Senterpartiet forfekter at vi ikke trenger EØS-avtalen. Jeg føler at Senterpartiet diskuterer mot noe som ingen hevder. Selvsagt vil vi få solgt olje og gass, og sikkert fisk og varer, til våre europeiske naboland uten en EØS-avtale, men når man sier at vi kan falle tilbake på frihandelsavtalen fra 1972, tror jeg man må oppdatere seg lite grann. Den dekker varer, og siden 1972 er tjenesteeksport blitt viktigere og viktigere. Det er nå omtrent 40 pst. av norsk eksport fra fastlandet, og man har en utvikling hvor tjenester og varer veves sammen i pakker, slik at det å ha en handelsavtale i dag som bare dekker varer, er ganske utdatert. Om 14 dager skal jeg og kollega Gunnar Gundersen sammen med EFTA-kolleger reise til Canada og Mexico, nettopp fordi vi der er i ferd med å starte forhandlinger om oppdatering av handelsavtalene, og de er ikke fra 1972, de er mye nyere, men er allerede i ferd med å bli utdatert. Kristelig Folkeparti er den fremste forsvareren av EØS-avtalen. Det er deres baby, men det burde vært Senterpartiets baby også, for det er jo den avtalen som sikrer det økonomiske båndet til det viktigste markedet, det europeiske markedet, men som gjør at vi kan føre den landbrukspolitikken vi vil. Det er underlig at Senterpartiet ikke ser at hvis de skulle lykkes med dette korstoget mot EØS-avtalen, så kommer presset på medlemskap, og da vil landbrukspolitikken bli med inn i dette. Når representanten Navarsete etterlyser den bedriften som ville gått over ende hvis vi ikke hadde hatt EØS-avtalen, tror jeg ikke den blir lett å finne. Bare tenk på at norske bedrifter kan være med på å konkurrere på alle offentlige anbud som legges ut i alle europeiske land over en viss terskelverdi. Det må gi noen større muligheter enn bare å holde på med offentlige tjenester eller offentlige anbud hjemme. Vi må ikke tro at vi kan få beholde alle de fordelene, og ikke måtte innpasse oss eller følge regelverket. Det er det økonomiske, men den andre biten ved dette er den tryggheten det gir for deg og meg når vi farter ut i Europa. Når vi er turister, har vi med oss det blå trygdekortet som gir oss rett til behandling der vi er. Jeg synes det er en fordel, og det gir en trygghet, men det gir først og fremst en mulighet for alle som er vokst opp etter 1992, til å se Europa som et mulighetens marked som studenter, som arbeidstakere osv. Dette har vi levd med i Norden siden 1955. Jeg tror det er helt utenkelig at vi skulle ta bort det i Norden, men det vil skje hvis vi går ut av EØS-avtalen. Da vil det nordiske samarbeidet falle sammen. Det er jo underlig at Nordisk råd med jevne mellomrom setter ned arbeidsgruppe på arbeidsgruppe på arbeidsgruppe for å kartlegge grensehindre, alt som gjør det vanskeligere å handle og å leve på tvers. Altså: Hvis man er norsk kvinne, gift med en danske, bosatt i Malmö og skal føde barn, rammes man av litt ulike regler. Disse vil vi gjerne harmonisere for at det skal bli lettere å leve på tvers. Men så fort man kommer sør for Danmark, er dette oppskriften på store problemer. Jeg har til slutt lyst til å si at når det gjelder trygdeeksport, tror jeg det er en grunn til at det har vært snakket om dette. Det begynte under vår regjering også, så det er ikke noe denne nye regjeringen har funnet på, eller som Christian Tybring-Gjedde har mast om. Det er mange som har snakket om det. Og det går sikkert an å levekårsjustere det, men da gjelder det også nordmenn. Det er poenget – man kan ikke forskjellsbehandle. Jeg vet ikke om norske diplomater eller ansatte i norske bedrifter som reiser ut i Europa, ville synes det er greit å få kutt i barnetrygden.