Erik Lundeby (Venstre), 2016-02-09:
Riksrevisjonens undersøkelse av bistand til godt styresett og arbeidet mot korrupsjon er et viktig og samtidig foruroligende dokument. Det er viktig fordi et lands utvikling i stor grad påvirkes av hvordan de evner å omsette borgernes ønsker, drømmer og interesser i god, effektiv og demokratisk styring, sikre at det er gode kontrollrutiner og et rettssystem som evner å garantere rettigheter og plikter. Det er viktig fordi et lands utvikling effektivt kan bremses og ofte stoppe opp dersom makt og penger systematisk kommer på avveie, slik at ressursene ikke settes inn på å løse samfunnets utfordringer, men på å berike enkeltpersoner og deres kontakter. Det er viktig, men samtidig foruroligende, fordi Riksrevisjonen systematisk har avdekket at det har sviktet i mange av de bistandsprosjektene vi har igangsatt for å støtte utviklingen av godt styresett i våre samarbeidsland, og for å sette landene i stand til effektivt å begrense og bekjempe korrupsjon. Det har sviktet på tenkningen bak prosjektene. Det ligger i liten grad strategisk tenkning bak hva det satses på. Det mangler dekkende analyser av politiske maktforhold i landene det gjelder – analyser som ville være avgjørende for å oppnå reell forandring. Ikke minst er ressursene spredt utover en lang rekke land og prosjekter til tross for at det har vært et uttalt mål å konsentrere innsatsen. Det har også i altfor mange prosjekter manglet klare mål for arbeidet – mål som kunne bidratt til å styre ressursene og følge opp fremdriften. Det kan nesten virke som om målet har vært å gjøre noe, mens man i liten grad har sett for seg hva som skal komme ut av det, og om det fører til endringer som kan bestå utover prosjektperioden. Venstre stiller seg bak komiteens merknader til Riksrevisjonens undersøkelse og de anbefalinger revisjonen gir. Arbeidet må bli drevet av klare strategier og prioriteringer, og det må skaffes et bedre kunnskapsgrunnlag når det gjelder politiske, økonomiske og samfunnsmessige forhold i landene det gjelder. Det må settes klare og gode mål og sikres reell og effektiv løpende rapportering om målene som oppnås – ikke minst må det jobbes systematisk med å hente læring ut av prosjektene, både de som går bra, og de som ikke lykkes, slik at norsk bistand til godt styresett og antikorrupsjon fra dag til dag og fra år til år kan bidra bedre til utvikling i våre samarbeidsland. La meg til slutt knytte to refleksjoner til rapporten og saken vi i dag behandler i Stortinget. For det første, når et land som Norge, med et godt og utviklet styresett og i verdenssammenheng små utfordringer når det gjelder korrupsjon, påtar seg oppgaven med å bidra til utvikling av styresett og antikorrupsjonstiltak i land med betydelig større utfordringer, burde selve innretningen av prosjektene være eksemplariske, og alle aktører burde bestrebet seg på at gjennomføringen av prosjektene i seg selv satte et forbilde for våre samarbeidsland og var et synlig ideal som pekte ut hvor vi skal. Vi kan dessverre ikke være stolte av det Norge har oppnådd her, selv om det blant prosjektene som er undersøkt, heldigvis er klare unntak som viser at det nytter. For det andre, når komiteen i sine merknader ber om at det vurderes å dreie bistanden mot andre humanitære formål med større sjanse for effekt, må ikke dette oppfattes slik at godt styresett og kampen mot korrupsjon ikke er viktig. Det er imidlertid en klar marsjordre til alle som jobber med denne typen bistand, fra departementet og helt ned til gjennomføringen av det enkelte prosjekt, til å bli mer bevisst på hva som skal til, og til å ta de grep som er nødvendig. Skjer ikke dette, må ressursene få bedre anvendelse på andre områder.