Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-05-29:
Her kommer forslag nr. 3 som statsråden bør lytte nærmere til – hvis han er til stede – og som han kan adoptere. Jeg må først innledningsvis snakke litt om flertallsarrogansen i finanskomiteen når Fremskrittspartiet fremmer to separate forslag knyttet opp mot formuesskatten, ett mot arbeidende kapital og ett mot formuesskatten i sin helhet. Hadde vi ventet én uke lenger med å fremme det ene forslaget, hadde man vært nødt til å sette opp to debatter i stortingssalen. Nå har vi lært det til neste gang – at vi lar det gå lengre tid mellom forslagene vi fremmer. Jeg synes dette er urimelig, når hele begrunnelsen for å sette frem to forslag er å luke ut de forskjellene som er i stortingssalen blant de ulike partiene når det gjelder arbeidende kapital. Ikke minst representanten Lundteigen har ved flere anledninger sagt at han er imot formuesskatt på arbeidende kapital, og man la merke til at saksordfører Storberget brukte all sin tid på å snakke om fire prinsipper som kun gjelder formuesskatten i sin helhet. Nok om det. Dagens formuesskatt diskriminerer investering i norsk næringsvirksomhet. Det er en særskatt på norsk eierskap i alle former for næringsaktivitet, og må betales uavhengig av inntekt og likviditet. Størst skadevirkning har formuesskatt på arbeidende kapital. Dagens formuesskatt treffer skjevt, virker gründerfiendtlig og fører til samfunnsøkonomisk uheldige disposisjoner. Formuesskatt på arbeidende kapital undergraver ønsket om styrket nasjonalt eierskap og en aktiv næringspolitikk. Et samlet norsk næringsliv tok i 2008 initiativet til å få fjernet formuesskatten på arbeidende kapital. Enigheten på næringslivshold om at det er nødvendig å fjerne formuesskatten på arbeidende kapital, har ført til etableringen av Alliansen for norsk privat eierskap. Alliansen består av Bedriftsforbundet, Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon, Norges Autoriserte Regnskapsføreres Forening, Norges Bondelag, Norges Fiskarlag, Norges Lastebileier-Forbund, Norges Skogeierforbund, Norges Rederiforbund, Norskog og Næringslivets Hovedorganisasjon – så det gjelder noen. Flertallet sier i en merknad at når det gjelder begrepet «arbeidende kapital», er det betydelige avgrensingsproblemer. Saksordføreren sa at det nesten var umulig å finne ut av det. Slik skriver man når man ikke har ambisjoner om å finne en løsning. Alliansen, som jeg nevnte tidligere, har nemlig utarbeidet et konkret opplegg for avvikling av formuesskatten på arbeidende kapital og definert arbeidende kapital som eiendeler som arbeider i virksomheten, som driftsmidler, varebeholdning, kundefordringer, driftslikviditet. Overskuddslikviditet mv. og eiendeler som ivaretar eiernes private behov, f.eks. bolig, skal ikke være inkludert. Det var én måte å definere det på. Sverige innførte fritak for arbeidende kapital i 1991. Dette systemet sto uforandret, uavhengig av vekslende regjeringer i Sverige, inntil formuesskatten ble avviklet i sin helhet 1. januar 2007. Etter at Sverige har fjernet formuesskatten, er det i OECD kun Frankrike, Spania og Sveits, ved siden av Norge, som fortsatt har formuesskatt. Ingen andre land har en formuesskatt som slår inn på så lavt nivå og har så lite skjerming for næringskapital som Norge. Stadig flere land har de senere år kommet til at formuesskatt er en skatteform med uheldige virkninger, og har derfor fjernet den. Fjerning av formuesskatt på arbeidende kapital vil øke lønnsomheten ved investering i næringsvirksomhet på arbeidsplasser sammenliknet med private eiendomsinvesteringer. Fritak for arbeidende kapital bør gjelde uansett hvordan virksomheten er organisert. Alliansen for norsk privat eierskap har som nevnt utarbeidet et omfattende forslag til hvordan man kan definere arbeidende kapital, og de har tatt utgangspunkt i den svenske modellen. Den innebærer at aksjer i børsnoterte selskaper regnes som arbeidende kapital, og at det er netto formue som er gjenstand for beskatning. Gjeld forutsettes fordelt forholdsmessig mellom skattbar formue og arbeidende kapital. Overskytende likviditet beskattes. Formue knyttet til personlig forbruk og personlig sparing, som ikke er en del av næringsvirksomheten, skal regnes som skattbar formue. Igjen en måte å gjøre det på. Så det er mulig å få det til. Det er viljen det skorter på – og selvfølgelig prinsippet om at man later som at man får såkalt rettferdig fordeling. Når man har et statsbudsjett på 1 006 mrd. kr og går med noen hundre milliarder kroner i overskudd, er det klart at de 6 mrd. kr jo er helt avgjørende for den velferden vi har i dette landet. Så til slutt noen ord om formuesskatten i sin helhet. Formuesskatten er egentlig en skatt på sparing. Det er skatt fordi man ikke har brukt opp pengene sine. Det er en dobbeltbeskatning. Jeg har lyst til å ta et eksempel. Jeg nevnte for representanten Lundteigen at jeg skulle bruke ham og meg som et eksempel. Jeg kaller representanten Lundteigen og meg med fornavn – Per Olaf og Christian. Begge tjener ca. 750 000 kr. Per Olaf lever nøkternt og sparer store deler av sin inntekt, mens Christian lever livets glade dager og bruker opp hele sin inntekt hvert eneste år. Etter noen år med sparsommelighet har Per Olaf så stor bankkonto at staten mener at han har spart for mye og vil ha noen av pengene. Christian derimot lever glade dager med forbruk, og har ingen sparte penger å skatte av. Rettferdig? Neppe. Så et avsluttende paradoks. Regjeringen er svært opptatt av å spare til fremtidige, kommende generasjoner. Men det er bare i offentlig regi. For hvis private folk ønsker å spare til kommende generasjoner – altså til familiens kommende generasjoner – nei, da skal staten komme og ta det. Det er bare staten som skal spare for fremtiden, og ikke hver enkelt familie.