Svein Flåtten (Høyre), 2008-01-28:
Det er gledelig å kunne konstatere at alle er enige om at en velfungerende og for så vidt også liberalisert markedsøkonomi er avgjørende for vårt velferdssamfunn. Men at den er velfungerende og virker som den skal, er ikke noe som kommer som manna fra himmelen. Det må, som alt annet, dyrkes frem gjennom videreutvikling og stadige forbedringer, ikke minst av de institusjonelle rammebetingelser. Derfor er det viktig at Stortinget, som lovgiver, fører diskusjoner om hvordan markedsøkonomien i en globalisert tidsalder kan implementeres, utvikles og videreføres i vårt samfunn - ikke først og fremst, og bare, gjennom lovreguleringer, kanskje like mye på sikt gjennom avreguleringer - og hvordan vi setter kontrollinstitusjonene i stand til å forebygge brudd på de reglene vi allerede har, og vurdere hvordan de virker. Grunnen til det er åpenbar: Hele dagens velferdssamfunn, og enda mer den fremtidige velferdsutvikling, hviler på at markedsøkonomien må fungere. Derfor må kontrollmekanismene også fungere og skape en bevissthet og trygghet for alle aktører og for enkeltmennesker når vi tar våre egne valg. Derfor trengs det kjøreregler som viser at storsamfunnet er villig til å sanksjonere mot dem som ikke holder seg innenfor reglene. Det er fullt mulig å kjøre i 250 km i timen på moderne motorveier, til og med i dette landet, men det er nesten ingen som gjør det, fordi skadevirkningene er åpenbare, risikoen for å bli avslørt stor og sanksjonene meget strenge. Slik må det nok også være på de finansielle motorveier som etter hvert avtegner seg, og kanskje aller mest på snarveiene. Så vil jeg gjerne bringe inn i debatten konkurranseelementet i den moderne markedsøkonomien. Det er selvsagt at en friest mulig konkurranse er en forutsetning for markedsøkonomien. Men det er også slik at en mest mulig åpen konkurranse, hvor flest mulig kan delta, og uten unødvendige hindringer fra myndighetene, gir et viktig bidrag til den indre kontroll mellom markedsaktørene og til selvjustis. Derfor er det viktig ved enhver anledning å sørge for at konkurransemulighetene blir utvidet og bedre, ikke innskrenket og dårligere, som det må være tillatt å si at vi har sett eksempler på under denne regjering. Det er slik at dominerende markedsmakt, kanskje i dagens samfunn dominerende kunnskapsmakt og monopoler, typisk vil kunne utnyttes på bekostning av forbrukerne. Da snakker jeg ikke bare om Kredittilsynet, men også om Konkurransetilsynet, som er en viktig aktør. Konkurranse og åpenhet i markedsøkonomien sikrer forbrukernes valgfrihet, det sikrer optimale prisnivåer og har muligheten i seg til å gi sikkerhet for at produkter og tjenester, i dette tilfellet økonomiske tjenester, er trygge og til å stole på uten altfor inngående forkunnskaper. Derfor er de politiske signaler også på konkurransesiden viktige for aktørenes holdning til de reglene samfunnet stiller opp. De politiske signaler om hvordan Konkurransetilsynet skal fungere i gitte situasjoner, har med respekt å melde vært noe vinglete. Så kan man si: Hva har dette å gjøre i finanskomiteens diskusjon om dette? Jeg tror man må se litt bredere på det. Det er jo også slik at det er finansministeren og en statsråd fra det samme partiet som bekler ledelsen i begge de departementer som skal stå i bresjen for å forsvare vårt markedsøkonomiske system og sørge for at det skal fungere videre framover. Det er utfordrende uansett, og jeg tror at med finansministerens partis historiske tilnærming til liberalisert, globalisert markedsøkonomi, er det nyttig at alle krefter skyver på, slik som vi gjør i denne debatten i dag. Jeg tror også at Stortinget selv, som lovgiver, bør pleie en god kontakt med tilsynene gjennom komiteene. Det gjøres, men min erfaring fra dette huset er at det kanskje ikke gjøres i tilstrekkelig grad. Med den raske utviklingen vi ser, tror jeg det er nyttig for lovgiverne å ha en tett og god kontakt på den måten.