trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-03-06:
Ja, det er flott at Kristelig Folkeparti har et samlet storting med seg, som saksordføreren sa. Det gleder ikke først og fremst Kristelig Folkepartis hjerte, men det det er bra for, er de klimautfordringene vi står overfor, at vi kan være enige om at dette kan være noen av de løsningene vi trenger å bruke for å nå de forpliktelsene vi har satt oss. Så ser vi i denne debatten at synspunktene til regjeringsfraksjonen og medlemmer fra Regjeringen spriker. For Kristelig Folkeparti er egentlig det flott. Vi er villig til å dra Regjeringen lengst mulig i en miljøvennlig retning, også innenfor trafikksektoren. Representanten Holmås kalte dette for «råpopulistisk». Jeg synes det er nokså edruelige forslag. Hvis vi ser på disse fem forslagene vi fremmet i oktober–november måned: en nasjonal målsetting for økt bruk av biodrivstoff – ja det er nokså edruelig. Å utarbeide rammevilkår for å gjøre det lønnsomt å legge om – nokså edruelig. En pakke med støtteordninger for bilister som går over til biodrivstoff – mange byer har det allerede. Hva kan vi gjøre fra nasjonalt hold? Å innføre pålegg om omsetning av drivstoff – det er ikke så veldig mye annet enn et godt konkret forslag. Det er kanskje også forslaget om anskaffelse av kjøretøy til bruk i offentlig sektor, der 75 pst. av kjøretøyene bør benytte miljøvennlig drivstoff. Jeg skjønner, også ut fra egne erfaringer, at det er forskjell på å sitte i opposisjon og i posisjon. Men vi i Kristelig Folkeparti ønsker å bruke vårt engasjement også i opposisjon til å være med og ta de nødvendige steg for at vi skal kunne gi denne kloden til neste generasjon – ikke i en forverret tilstand i alle fall. Det er målet vårt, og da betyr det ikke så mye, i alle fall ikke for meg som representant, om jeg sitter på den eller den siden av bordet, for engasjementet er der – samme hva.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-03-06:
Statsrådens innlegg var velvillig, men svært lite konkret, så det er behov for litt oppklaring i denne runden. Kan statsråden bekrefte Soria Moria-målet om at 5,75 pst. av drivstofforbruket skal være biodrivstoff i 2010, eller står vi overfor nok et område i miljøpolitikken der måltallene fravikes, som f.eks. når det gjelder støy og utbygging på Kårstø? Det andre konkrete spørsmålet er i forbindelse med at en nå sier at en skal «vurdere» et mulig omsetningspåbud: Kan statsråden bekrefte – slik enkelte fra regjeringspartiene utlegger det – at det vil komme et omsetningspåbud?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-03-06:
Representanter for regjeringspartiene har forsøkt å skape et inntrykk av at etter lang tids stillstand på dette området skal det nå settes full fart i miljøvennlig retning. Jeg har en snikende følelse av, etter å ha hørt debatten i dag, at det en gjør, er ikke å gi full fart framover, men forberede rygging på noen områder hvor en tidligere har vært klar. Statsråden vil ikke bekrefte at Soria Moria-måltallet på 5,75 pst. står fast. Hun er heller ikke klar på om det skal være et omsetningspåbud, slik flere fra regjeringspartiene har tatt til orde for. Nå er det ikke mulig å få statsråden til å bekrefte det som burde ha vært åpenbart, nemlig at Soria Moria-tallene står fast. Jeg har lyst til å utfordre representanter for de tre regjeringspartiene, som har gått sammen om Soria Moria-erklæringen, til å bekrefte at det Regjeringen kommer med i løpet av våren, er et opplegg som innebærer at 5,75 pst. av drivstoffet innen 2010 skal være biodrivstoff, og at en dermed har like store ambisjoner som EU på dette området. Nå har vi relativt ferske erfaringer med at Regjeringen har problemer med å matche SVs, nei unnskyld – jo for så vidt det også – EUs ambisjonsnivå i miljøpolitikken. Det ville være synd om det også var tilfellet på dette området. Her har representanter for Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet en unik mulighet til å bekrefte at dette måltallet fra Soria Moria-erklæringen står fast, selv om statsråden ikke i dag er i stand til å gjøre det.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-03-06:
Etter Venstres mening har energiloven i det store og hele fungert bra. Den har gitt en god ressursutnyttelse, og et av resultatene av det er at en har hatt vedvarende lave priser – så lave priser over tid at det ikke har resultert i synderlig ny utbygging, ny produksjon, og det har heller ikke vært lønnsomt nok å spare. Venstre er enig i at det er viktig å få ny energiproduksjon. Det er i hovedsak to muligheter for å utløse det. Den ene er å bruke prismekanismen, avgiftspolitikken. Det har det ikke vært noe stort trykk for i denne forsamlingen. Den andre muligheten er støtteordninger som kan utløse fornybar energiproduksjon. Der er det sagt mye fint, men vi sitter igjen med et forslag fra Regjeringen som parkerer flere fornybarprosjekter enn det setter ut i livet. På dette området er det ikke behov for å utrede noe i forhold til energiloven, det er bare å få på plass et støtteregime som gjør det attraktivt å bygge ut fornybar energi. Venstre er enig i at i et normalår bør Norge være eksportør av energi, ikke importør. Det er også en annen faktor som jeg er opptatt av å vektlegge i forbindelse med en diskusjon om forsyningssikkerhet, og det er det store potensialet for sparing som foreligger. I EU har en nå satt seg ambisiøse mål for sparing med hensyn til energibruk. Det burde f.eks. ikke være noe stort problem i Norge, hvis en ville det nok, å låse forbruket på dagens nivå i fem år framover. Det, kombinert med økt ny produksjon av fornybar energi, ville gitt et mye større handlingsrom enn det en har i dag. Her er det som sagt ikke noen vanskelig løsning som er utredet i forbindelse med energiloven. Det er å legge til rette for et støtteregime, et politisk opplegg, som gjør det mer attraktivt å spare, mer attraktivt å utløse ny fornybar energiproduksjon. De problemstillingene knyttet til forsyningssikkerhet som forslagsstillerne er opptatt av, kan det være grunnlag for å se på i forbindelse med gjennomgangen av energiloven. Jeg forventer ingen store endringer ut fra den gjennomgangen som Regjeringen nå har på gang, selv om mange peker på problemstillinger og synes å skape en forventning om at de skal bli imøtekommet i forbindelse med denne gjennomgangen. Men på en del områder kan det være vel verdt å reflektere nærmere over om det kan være behov for justeringer. Ett av disse områdene kan være det en så i forbindelse med strømbruddet i Steigen kommune, en problemstilling som også Ivar Kristiansen var inne på, hvor de var uten strøm i mange døgn. Det kan være grunnlag for å gå igjennom erfaringene etter episoder som disse for å se om det er behov for å gjøre endringer som sikrer driften, og som sikrer vedlikehold og stabilitet i nettet. For det er en stor utfordring at det er behov for stor utskifting av forsyningsnettet til norske nettselskap de kommende årene.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-06:
Regjeringen er bekymret for virkningene av klimagassutslippene, både globalt og nasjonalt. Veitrafikken står, som flere har nevnt, for ca. 20 pst. av Norges CO2-utslipp. Det er derfor viktig å ta tak i mulighetene for å få ned klimagassutslippene fra biler og tyngre kjøretøy. Jeg er veldig glad for at det er bred enighet i Stortinget og i opinionen om at dette er viktig og nødvendig. Biodrivstoff er regnet som klimanøytralt drivstoff, siden CO2-utslippene fra biologisk baserte brensler går inn i det naturlige karbonkretsløpet og dermed ikke bidrar til økning av samlet karbonmengde, slik forbrenning av fossilt drivstoff gjør. Vi er opptatt av å få ned utslippene fra veitrafikken og vil derfor bidra til å få mer bruk av biodrivstoff. I tillegg er det viktig å få ned drivstofforbruket og forurensende utslipp generelt. Satsing på kollektivtransport og f.eks. på utbygging av gang- og sykkelveier er også en viktig del i den totale pakken. I Soria Moria-erklæringen stadfestet Regjeringen at vi vil satse på økt bruk av biodrivstoff og på å motivere til valg av lavutslippsbiler. Vi har allerede satt i gang den største miljøomlegging av bilavgifter i nyere tid, som en del av arbeidet vårt med å få ned klimagassutslippene i Norge. Vi har bl.a. fått på plass en omlegging av engangsavgiften, slik at CO2-utslipp nå teller med. Og vi har fått på plass fritak for CO2-avgiften på andelen bioetanol som blandes inn i vanlig bensin. Vi vil også vurdere videre de samlede rammebetingelsene for veitrafikken, inkludert avgiftene på kjøretøy og drivstoff. En omlegging til klimanøytralt drivstoff kan også gi muligheter for framtidig næringsutvikling i form av produksjon av 2. generasjons biodrivstoff. Dette vil også gjøre tiltaket til et enda bedre miljøtiltak. Som varslet i budsjettet for 2007, vurderer Regjeringen nå et mulig krav om omsetning av biodrivstoff. Selv om vi allerede har innført flere tiltak for å øke bruken av biodrivstoff, ser vi behovet for ytterligere innsats. Regjeringen er midt inne i disse vurderingene nå, og jeg kan altså derfor ikke forskuttere de endelige beslutningene her i dag. Jeg kan imidlertid love at Regjeringen er opptatt av å få på plass gode tiltak for å få ned utslippene fra veitrafikken.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-06:
Vi har allerede fritatt bioetanol for CO2-avgift. Vi er også selvfølgelig klar over at det i dag er ulik avgiftsbehandling for innblanding av bioetanol i vanlig bensin og biodiesel i vanlig diesel. Dette er noe som vi vil se nærmere på når det gjelder de samlede rammebetingelsene for veitrafikken. Derfor vil det også bli en totalvurdering av disse avgiftene i forbindelse med en gjennomgang av det.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-06:
Vi er midt i arbeidet med de sektorvise klimahandlingsplanene. Det vi har sagt, og som jeg også tidligere har sagt, er at vi i forbindelse med arbeidet med de sektorvise klimahandlingsplanene skal sette oss nasjonale mål for utslippsreduksjon for både 2008–2012 og fram mot 2020. Så har vi sagt at vi i forbindelse med behandlingen av Lavutslippsutvalgets innstilling skal sette oss generasjonsmål. Når det gjelder den konkrete utformingen, hvordan det skal se ut når vi bryter opp hver enkelt sektor, fordelingen mellom de ulike måltallene innunder de sektorvise klimahandlingsplanene, har vi ennå ikke konkludert. Det må jeg få komme tilbake til Stortinget med når stortingsmeldingen blir levert.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-06:
Som jeg har nevnt, er Regjeringen nå midt inne i en vurdering av et mulig omsetningspåbud for biodrivstoff. Hvis – og når – et slikt omsetningspåbud blir fastsatt, vil jeg komme tilbake til når vi har bestemt det. Derfor er det altså ikke grunnlag i dag for å forskuttere Regjeringens endelige beslutning. Jeg vil bare henvise til Soria Moria-erklæringen, og til at Regjeringen, som jeg også har sagt, har dette feltet sterkt i fokus.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-03-06:
Det er brei vitskapleg einigheit om at det no skjer klimaendringar som er påverka av menneskeleg aktivitet. Konsekvensane av klimaendringane er alvorlege. Me vil merka dei tydeleg, ikkje minst her nord hos oss – alt frå kortare vintrar og meir nedbør til fleire barkebiller osv. Det kan verta ei stor utfordring for oss å tilpassa oss desse endringane i klimaet. Ei praktisk og funksjonell tilpassing er meir bruk av biodrivstoff i transportsektoren. Det vil redusera klimautsleppa, og det er ein realistisk strategi. Derfor er biodrivstoff hovudgrepet i EU når dei skal redusera klimautsleppa i transportsektoren. I Kristeleg Folkeparti meiner me det no er rett å setja eit mål for bruken av biodrivstoff og innføra eit påbod om omsetnad på bensinstasjonane. Her kan marknadskreftene nyttast på ein god måte. Avgiftene kan brukast til å fremja miljøvenleg åtferd, og derfor må me ha eit avgiftsfritak for etanol innblanda i bensin. Me må gje biodrivstoff auka merksemd og motivera bilbrukarane til å nytta det. Potensialet er her allereie, men det må verta lettare tilgang på biodrivstoff. Derfor må me ha eit påbod til oljeselskapa om omsetnad. Det er peika på at biodrivstoff kan fortrengja matproduksjon. Me skal ikkje oversjå denne problemstillinga, men Kristeleg Folkeparti trur ikkje at biodrivstoff heilt vil erstatta fossilt brensel. Innblandingsstrategien vil langt på veg gje oss dei utsleppsreduksjonane me treng. Dette vil neppe gje svolt og mindre matproduksjon, for fordelinga av mat er som kjent òg ei global utfordring. Biodrivstoff gjev anledning til auka uttak frå skogane våre og vil gje betre forhold for ein god skogkultur. Me må derfor sjå nærare på korleis skogbruket kan møta behova, f.eks. gjennom fleire skogsvegar, frakt av tømmer, hogstmetodar og skogplanting. Lat meg til slutt minna om kor viktig det er å stimulera til utvikling og produksjon av 2. generasjons biodrivstoff, der me nyttar heile planten, ikkje berre frø og blomster. Her trengst det forskings- og utviklingsmidlar. Ei slik satsing vil vera eit nødvendig steg på vegen mot hydrogenbilen og hydrogensamfunnet. Dette er ein teknologi som ligg lenger fram i tid, men som vil byggja på erfaringane frå bruken av biodrivstoff. Derfor vil ein politikk for meir bruk av biodrivstoff både krevja endå meir innsats for ny teknologi, og det vil kunna gje ny næringsverksemd. Derfor er dette ein vinn-vinn-vinn-situasjon!
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-03-06:
Ja, så skulle vi få oppleve å delta i en debatt i stortingssalen om hvordan Kristelig Folkeparti mener at man skal bruke mer alkohol i Norge – og attpåtil med et avgiftsnivå på linje med Sverige. Det er flere av dem som har talt i dag, som har snakket om de utslippsnøytrale drivstoffene. Man snakker altså her om biodrivstoff som utslippsnøytrale drivstoff. Hva baserer flertallet dette på? Er det ikke slik at produksjon av biodrivstoff forårsaker omdisponering av landarealer i Indonesia og i Brasil, avhogging og skogfjerning? Er det ikke slik at man i denne prosessen bruker kunstgjødsel produsert med kullkraft, og at etanolen brennes? At Kristelig Folkeparti ikke kjenner mye til produksjonen av etanol, tar jeg for så vidt med knusende ro, men det er jo slik at man også bruker en betydelig mengde kraft når man produserer etanol. Det gjør man også i Brasil og i Indonesia ved hjelp av kullkraft. Blir ikke bioetanolen så transportert over halve Stillehavet og Atlanterhavet til Vest-Europa med tankfartøy som helt åpenbart drives av fossil bunkersolje? Det er et paradoks når det kun er Fremskrittspartiet som ønsker å få kartlagt det reelle energi- og miljøregnskapet for bruk av bioetanol i Vest-Europa. Min påstand er at hvis dette skal være bærekraftig på sikt, handler det om at vi må hente en stor del av den bioetanolen vi bruker, fra nasjonal produksjon. Da er det slik at uansett hvor mange lykkeønskninger vi sender i denne salen, har vi bare 20 millioner kubikkmeter skog å bruke. Diskusjonen i dag burde ha vært: Hva skal vi bruke de 20 millioner kubikkmeter til? Min tilnærming til det – særlig med tanke på at tiltakskostnaden for CO2-reduksjonen ved bruk av bioetanol ligger i overkant av 1 500 kr, kanskje opp mot 3 000 kr pr. tonn – er at med en viss grad av edruelighet burde vi heller fokusert mer på at skogen i Norge skal brukes til biovarme, og kanskje i noen grad til bioelektrisitet, med langt lavere tiltakskostnader. Skal vi satse på biodrivstoff, må vi bruke mest mulig av norsk skog, og vi må også satse på forskning og utvikling av mest mulig effektiv framstilling av bioetanol i Norge. Når det er sagt: Hvis Regjeringen når sitt mål om 5,75 pst. bioetanolinnblanding – og hvis jeg tar regnestykket fra Regjeringen for god fisk – reduserer man CO2-utslippene med 5,75 pst. En hybridisering av den norske bilparken vil uten bruk av tvang kunne redusere utslippene fra bilparken med 40 pst.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-03-06:
Jeg er veldig glad for å høre fra Terje Aasland at vi ikke har noe forsyningsproblem i Norge, at kraftkrisen er avlyst, at dette går så det suser, og at Regjeringen har full kontroll. Jeg er glad for å høre dette. Jeg håper at Terje Aasland også sender den meldingen opp til arbeiderpartistyrte Møre og Romsdal, Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag. Fylkespolitikerne til Aasland er ikke like trygge som han er, så de trenger å få beskjeden. Industrien i de samme fylkene trenger også å få beskjed om at kraftkrisen er avlyst, og at forsyningssituasjonen er helt grei. Terje Aasland viser også til en rekke forbehold som gjør at man ikke har bygd gasskraftverk. Disse forbeholdene viste ikke Stoltenberg til da han i sin 1. mai-tale i Nord-Trøndelag fortalte innbyggerne der at nå var det bare å stikken spaden i jorda, nå skulle man begynne å bygge gasskraftverk. Det hadde kunnet gjort noe med forsyningssikkerheten i Midt-Norge. Men i dag er det mange forbehold fra Aasland. Jeg regner med at han vil forklare hvorfor han har så mange forbehold, forbehold som Stoltenberg ikke tok 1. mai sist år. Regjeringens eneste handling i denne saken foreløpig er altså å tvinge en liten kommune i Hordaland, Austevoll kommune, til å akseptere utbygging av en vindmøllepark. Det er det Regjeringen gjør for å løse kraftsituasjonen og avhjelpe kraftunderskuddet i Midt-Norge og på Vestlandet, og det er ikke en politikk Fremskrittspartiet stiller seg bak.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-06:
Biodrivstoff er jo «hype» for tiden, og jeg er for at det er det. Men jeg synes det er en god grunn for å si noe om transportsektoren når vi først diskuterer hvilke utfordringer vi står overfor, for transportsektoren i Norge står for omtrent 20 pst. av CO2-utslippene. Hvis vi tar med internasjonal skipsfart, blir det enda høyere. Men det ligger ikke inne i våre Kyoto-forpliktelser. Det er tre store utfordringer i transportsektoren: Den ene er å få folk til å reise mindre, fordi vi reiser for mye. Vi bruker altfor ofte energikrevende hjelpemidler til å forflytte oss fra et sted til et annet. Vi burde sykle mer, gå mer og vurdere nøye om alle de reisene vi foretar, er riktige å foreta. Det andre er å sørge for å få folk til å reise sammen istedenfor hver for seg. Da må vi satse på buss, tog og trikk istedenfor fly og all den privatbilkjøringen vi har i dag. Den tredje utfordringen vår, det tredje vi er nødt til å gjøre, er å sørge for at hvert enkelt transportmiddel bruker mindre drivstoff. Alle disse tingene er viktig. Men det som er bra i forhold til biodebatten, er at her har vi helt konkrete løsninger. Vi har helt konkrete tiltak som vi kan sette i verk nå, og så kan vi få resultater ganske fort. Hvis vi klarer å nå de målene som EU har satt, og som vi har sluttet oss til, og som vi i SV i hvert fall mener er klokkeklare – på 75 pst. – i Soria Moria-erklæringen, betyr det omtrent 1 pst. reduksjon av utslippene i Norge. Men det er ikke mer enn 1 pst. reduksjon, og det er litt viktig å huske når vi diskuterer dette. Vi har vært klokkeklare i budsjettet vårt på to ting: Det ene er at vi skal vurdere hvor mye avgiftsletten på E85-biler skal være, og det kommer vi tilbake til i revidert nasjonalbudsjett. Det andre er at vi skal vurdere avgiftslette og omsetningsforbud fram til revidert. Dette jobber vi med. Vi jobber internt i Regjeringen. Vi jobber med miljøorganisasjonene. Vi jobber med bilforhandlere og bilprodusenter, og vi jobber med de folkene som arbeider innenfor nedstrøms petroleumsvirksomhet. Alle disse er med i debatten, slik at vi kan klare å komme opp med tiltak som er best mulig. Når vi nå har en flertallsregjering, vi har flertall i Stortinget, er måten opposisjonen fremmer saker på, å få debatter som dette i forkant av at vi legger fram våre forslag. Da vi satt og diskuterte budsjettet i høst, var det ingen av partiene som fremmet forslag om å fjerne avgiftene fullstendig på bioetanol. Det var fordi det kostet et par hundre millioner kroner. Derfor er det litt råpopulistisk å komme rett etter at budsjettet er behandlet, og si at nå skal vi fremme forslaget om å fjerne denne avgiften, for hvis man virkelig mente det, kunne man brukt pengene. Men det er mange gode forslag som ligger i dette dokumentet, som vi vil vurdere når vi fremmer vår bilpakke i løpet av våren.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-06:
Jeg vet ikke om det er Ivar Kristiansen som er spesielt hårsår, eller om han bare har en litt selektiv hørsel, men det var det ene punktet som gikk på å frita andelen bioetanol innblandet i bensin for bensinavgift, som jeg oppfattet som råpopulistisk. Jeg står gjerne ved det. Det er helt greit. Poenget er at da vi før jul behandlet dette i finanskomiteen, sluttet alle partier, bortsett fra Fremskrittspartiet, seg til Regjeringens forslag i denne saken. Det betyr at man ikke hadde 200 mill. kr som det koster å fjerne avgiften, hvis man kombinerer avgiftslette med påbud om innblanding av bioetanol, noe som en del av partiene her tar til orde for, og da er det på en måte greit. Men vi sa veldig klart at dette kommer vi tilbake til i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Jeg skjønner at partiene i opposisjon ikke kan si at de skal komme tilbake med dette i revidert nasjonalbudsjett. Men de kunne i hvert fall sagt at de skal komme tilbake med pengene i revidert nasjonalbudsjett, hvis man ikke har dem nå, eller hvis man ikke hadde dem før jul. Men det var det heller ingen som gjorde. Derfor sier jeg at akkurat dette forslaget er det greit å komme med. Med én gang vi er ferdig med budsjettbehandlingen, kommer man med forslagene som koster penger, og som man ikke fikk plass til i sine alternative budsjetter. Det er en del av sånn det er. Bortsett fra det synes jeg at det er mange gode forslag her, som det er klart at Regjeringen tar som innspill, og det sa jeg også i sted. Jeg vil gjerne ta fatt i to ting som jeg synes er litt trøblete, og hvor jeg gjerne skulle hatt noen råd fra opposisjonen. Det ene er spørsmålet om innblandingspåbud. Det er greit å si at vi må ha innblandingspåbud, men det fins jo veldig mange måter å innføre et innblandingspåbud på. Er det noen spesiell måte opposisjonen tenker seg et slikt innblandingspåbud utformet på? Det er klart at vi kan diskutere veldig mange måter det går an å gjøre dette på. Fremskrittspartiet tok opp en ting. Fremskrittspartiets politikk bærer litt preg av – og det er jo det Fremskrittspartiets politikk gjør i klimapolitikken – at man sier, ja, vi skal legge om dette og dette, og så skal vi se hvor langt det kommer, men vi vil ikke sette noen klare ambisjoner. De vil ikke ha noen ambisjoner for hvor stor innblandingen skal være, men de vil altså gjerne sette i gang med en senkning av avgiften, som man mener er en forutsetning for å gjøre dette. Jeg synes som sagt det er mye bra i forslaget. Nå har vi hatt en debatt. Det er en del problemer og utfordringer som står igjen, som regjeringspartiene må løse, både på bakgrunn av denne debatten og i tiden fram til vi lander dette i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett.
Gorm Kjernli (Arbeiderpartiet), 2007-03-06:
Vi kommer ikke unna at både mennesker og varer må transporteres. Slik har det vært, og det vil i økende grad bli slik. Derfor er det viktig at vi legger opp til en mest mulig miljøvennlig transport og reduserer transporten der det er mulig. En stor del av våre klimautslipp kommer fra transportsektoren, som de fleste talerne har vært inne på, og der må det settes inn tiltak. Jeg er glad for at Regjeringa er i gang med en omlegging av bilavgiftene i mer miljøvennlig retning. Jeg er glad for at Regjeringa arbeider med de helhetlige rammevilkårene for biodrivstoff, og ser fram til at disse tiltakene blir satt ut i live. En overgang fra bruk av rent fossilt brensel til mer miljøvennlige fornybare drivstofftyper er helt avgjørende. Men som representanten Holmås også var inne på i det foregående innlegget, kommer man ikke unna den grunnleggende utfordringen som er vegtrafikken. Derfor er det en annen viktig ting som Regjeringa er i ferd med å gjøre, og som er vel så viktig for å få en mer miljøvennlig transport, og det er satsingen på jernbane. Noe av det viktigste vi kan gjøre for å redusere utslippene i transportsektoren, er å få mer trafikk, både godstrafikk og persontrafikk, over på bane. La meg ta et eksempel. Regjeringa er i gang med å finansiere nytt dobbeltspor mellom Ski og Oslo. Vi får flere avganger, plass til flere og redusert reisetid. Man vil bruke kortere tid med tog fra Ski til Oslo enn med trikken fra Grefsen og ned til sentrum. Når folk kan få et enda bedre kollektivtilbud, vil flere heller velge dette enn å stange i bilkø inn til Oslo. Det er miljøvennlig transport. Når man snakker om framtidas transport, må det overordnede målet være å redusere den transporten som forurenser, nemlig vegtrafikken. Skal man løse problemene med utslipp fra transportsektoren, må vi ikke bare endre vilkårene for biodrivstoff, som Regjeringa nå driver med. Vi må også sørge for at mer transport, av både personer og gods, kommer over fra veg til bane. Regjeringa har lagt opp til en storstilt satsing på jernbane, samtidig som vi gjør det mer gunstig med miljøvennlig drivstoff. Det er satsing på miljøvennlig transport.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2007-03-06:
Aller først må jeg si at min hensikt ikke var å skape fiender der fiender ikke finnes. Tvert om var min hensikt å understreke at i denne salen er det nå et samstemt stortingsflertall som faktisk ser viktigheten av den evalueringen som skal gjøres av energiloven, nettopp med sikte på å prøve å få den analysert og eventuelt gjøre korrigeringer i forbindelse med at en har hatt mangel på utløst investeringsvilje fra 1990 og fram til i dag. Den erkjennelsen ligger i denne sal, og det er egentlig en ny erkjennelse, slik jeg registrerer det. Det synes jeg er et godt signal til det videre arbeidet og til de videre vurderingene som skal gjøres. Den evalueringen som statsråden har varslet om, skal gjennomføres, og endringer skal eventuelt skje i løpet av denne perioden. Så får vi komme tilbake til hva som må gjøres. Det er ingen tvil om at vi har noen utfordringer. Det meste fungerer bra, men vi har noen utfordringer på dette området. Jeg synes debatten her har vært bra, men jeg synes det faktisk er litt beklagelig at Fremskrittspartiet prøver å skape en konfrontasjon i denne debatten. Jeg erkjenner at Fremskrittspartiet bruker sterke ord i debatten her. De framstiller det – som vanlig – som at vi årlig balanserer på randen av en energikrise. Faktum er at i 2005 eksporterte vi 12 TWh, og i 2006 balanserte vi med 0,7 TWh. Hvis dét pr. definisjon er en energikrise, tror jeg den energikrisen faktisk eksisterer i sterkere monn i Fremskrittspartiet enn i det norske samfunnet. Men så blir det skapt det bildet, og vi er åpenbart sårbare, og dette må vi gjøre noe med. Det er det debatten har dreid seg om, og der tror jeg evalueringen vil være et godt redskap. Det er faktisk slik at det ikke er noen politisk udugelighet i denne sal. Det er fremmet mange, og gitt mange, konsesjoner, både til vannkraftutbygginger og til nye gasskraftverk. Problemet er bare at investeringsviljen ikke har vært til stede. En har ikke hatt et prisnivå som har gjort at en har utløst investeringer. Det er hovedproblemet knyttet til den situasjonen vi står oppe i. Å kalle det for politisk udugelighet må jo være i en erkjennelse av at politisk dugelighet faktisk framstår ved å sette alle krav til miljø, naturinngrep, lagringsproblematikk osv. til side. Det er etter Fremskrittspartiets definisjon og vurderinger nå politisk dugelighet når det gjelder energispørsmål. Den holdningen beklager jeg, og den trodde jeg faktisk ikke var til stede heller.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2007-03-06:
Jeg har ikke avblåst noen energikrise. Jeg har bare prøvd å fokusere på det faktiske forhold at i 2005 eksporterte vi 12 TWh, i 2006 gikk vi omtrent i balanse, og at kanskje energikrisen skapes mer fra denne talerstolen enn ute i det virkelige livet. Men jeg har også understreket at vi har en anstrengt energisituasjon, og at vi må se på mulighetene. Vi har også gjort en del ting. Det er bl.a. gitt en del gasskraftverkkonsesjoner som ikke har utløst investeringer, med unntak av på Kårstø. Så er man i gang nå på Mongstad, takket være denne regjeringen. Det er også, som nevnt, gitt andre konsesjoner som ikke er fulgt opp med investeringstiltak. Det har først og fremst med prisnivået å gjøre. Så synes jeg det er en drøy påstand å si at flertallet ikke har fulgt opp intensjonene med energiloven. Det er jo faktisk det vi har gjort. Hovedintensjonen med energiloven var at man skulle ha et marked som fungerte, og at man skulle utnytte de investeringene som allerede lå der. Det var hovedintensjonen. Hovedintensjonen med energiloven er ikke det som Fremskrittspartiet og Torbjørn Andersen står og sier fra denne talerstolen. Motivet for energiloven var jo ikke å sette til side enhver form for regulering når det gjelder vern eller miljøhensyn e.l. Nei, det var tvert om et system som i utgangspunktet skulle utnytte allerede foretatte investeringer, og sørge for at markedet skulle utløse nye investeringer. Så viser det seg nå at det ikke fungerer på noen tilfredsstillende måte med tanke på forsyningssikkerheten. Og da er jeg glad for at vi er samstemte om veien som skal gås videre, og om at det er ting som eventuelt bør gjøres.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2007-03-06:
Jeg velger å starte med å si at jeg synes interpellanten reiser et interessant spørsmål. Det er utvilsomt slik at Regjeringen gjennom sin CO2-ambisjon nå har fokusert på og konkretiserer viktige prosjekter knyttet til CO2-rensing. Det gjelder både Kårstø, Mongstad, Tjeldbergodden, Hustad Marmor, som er nevnt allerede. Det er utslippsreduksjonene og forbedringene i vårt eget klimaregnskap som er det viktige. Men hele prosjektet har en tilleggsdimensjon som ikke er uten betydning, for vi har sagt og står ved at den norske satsingen skal bidra til teknologiutvikling og industrielle muligheter i Norge. Det er ingen tvil om at det skjer mye på det feltet, og at det nå er blitt iverksatt en rekke spennende prosjekter for å få til CO2-rensing. Det er viktig, og det er bra. Det er nødvendig at alle krefter settes inn for å løse klimautfordringene. Det har vært omtalt mange ganger tidligere i dag. Mye er på gang. Mongstad-prosjektet kan gjøre at Norge går helt i front når det gjelder å få på plass teknologi som kan gjøre rensing lønnsomt på et anlegg i stor skala. Det er ambisjonen. Det er først når det blir billigere å rense CO2-utslipp enn å kjøpe kvoter at vi vil få det gjennombruddet som trengs for å få ned utslippene av klimagasser globalt. Det er her utfordringen faktisk ligger. Regjeringen har en visjon om at Mongstad-anlegget skal være et viktig bidrag for nettopp å nå slike mål og for å få til et gjennombrudd. Planen om CO2-håndtering ved norske gasskraftverk er blant de mest ambisiøse prosjektene i verden. I tidsperspektiv ligger vi godt an, og vi har en god mulighet for å vinne også teknologikappløpet som går parallelt med miljøkappløpet. Avtalen mellom staten og Statoil om CO2-håndtering på Mongstad danner grunnlag for en målrettet organisert utvikling av teknologiske og kommersielle løsninger for håndtering av CO2. Det tror jeg vi kan slå fast. Men skal vi ligge i front, er det helt nødvendig at vi lykkes også med teknologiutvikling. Nå er det kommet en sak til Stortinget om Mongstad, og Mongstad vil utvilsomt bli det store teknologiløpet. Å se teknologiløpet i et utvidet perspektiv fra Mongstads side i sammenheng med Kårstø, synes jeg er relevant, men det er under den soleklare forutsetning at klimaregnskapet blir ivaretatt på en positiv og god måte, og at vi samlet sett får et bedre løp for norsk teknologiutvikling, hvor vi kan se for oss konturene av at vi faktisk løser både teknologispørsmålet og kostnadsspørsmålet på en slik måte at det kan bli lønnsomt å innfase CO2-rensing også i et globalt perspektiv. Det er ikke sikkert at et slikt løp vil bidra negativt i vårt eget klimaregnskap. Til det er det for tidlig å konkludere. Jeg synes det er viktig å vurdere det videre i et helhetlig perspektiv. Mulighetene for bedring både når det gjelder klimaregnskapet og miljøregnskapet, bør settes i fokus. Jeg føler at det er det statsråden og Regjeringen underbygger gjennom denne interpellasjonsdebatten og gjennom den håndteringen de har lagt opp til tidligere.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2007-03-06:
Regjeringens politikk er basert på at vi skal være selvforsynt med elektrisk kraft i et normalår. Derfor er det et mål å øke produksjonen, redusere forbruket og få til energiomlegging. Som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, er en viktig del av strategien å diversifisere energiforsyningen, slik at vi blir mindre avhengig av nedbør enn det vi har vært, ved å ta i bruk også andre energikilder, som bioenergi til varmesatsing og gasskraft med CO2-håndtering til bunnlast, og på den måten sikre at energiforsyningen blir mindre sårbar enn det den har vært.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2007-03-06:
Den første og viktigste forutsetningen for å kunne ha industriell anvendelse av CO2, som vi har fått flere eksempler på, er at man faktisk har tilgjengelig CO2. Det å rense CO2 fra gasskraftverk vil innebære industrielle muligheter som vi selvsagt vil se på og forhåpentligvis kunne ta i bruk. Det er for tidlig å si hva slags anvendelsesmuligheter som der fins. Prosjektet til f.eks. Industrikraft Møre i tilknytning til Hustad Marmor er nettopp et slikt industrielt prosjekt hvor man tar sikte på å anvende CO2 til industrielle formål. Men det er altså ikke mulig uten at man først er villig til å ta kostnadene ved å utvikle CO2-håndteringsanlegg, og så få tak i CO2, som i neste omgang kan anvendes til slike formål. Kårstø vil ikke bli en konkurrent til Mongstad. Som jeg har sagt, i Regjeringens arbeid legges det opp til at disse to anleggene skal supplere hverandre, ha overføringsverdi, og hvor transport/deponering skal kunne ses i sammenheng. Vi inkluderer også dette i samme organisasjon for å kunne få spin-off så langt som det overhodet er mulig, og for å kunne få kostnadsreduserende tiltak begge steder så langt som det lar seg gjøre. Vi vurderer fra Regjeringens side hvordan vi best kan bidra til å få utviklet norsk teknologi. Det er leverandører som i mange år har bygd renseanlegg for CO2, i en langt mindre skala enn det er snakk om på Kårstø, på Mongstad og på Tjeldbergodden. Men norske selskaper har ikke kvalifisert teknologi. Aker Kværner er kommet ganske langt i sitt Just Catch-prosjekt. Det er selvsagt en målsetting for Regjeringen å bidra til at norsk teknologi skal være konkurransedyktig, skal kunne ha en plass internasjonalt i framtidige renseprosjekter. Så spurte Ketil Solvik-Olsen om hvordan Regjeringen vil håndtere andre prosjekter som måtte komme opp, både når det gjelder gasskraft og kullkraft. Svaret på det ligger først og fremst i Soria Moria-erklæringen. Det vi har sagt i Soria Moria-erklæringen, er at for de konsesjoner som allerede er gitt, vil vi ikke endre forutsetningen. Det gjelder faktisk også Skogn, i motsetning til det man forsøkte å gi inntrykk av i forrige debatt. Konsesjonen på Skogn står fast. Vi vil bidra til CO2-håndtering også der. Når det gjelder nye konsesjoner, skal de basere seg på CO2-håndtering. Hvilken økonomisk støtte som eventuelt vil bli gitt til nye prosjekter, får vi ta fra prosjekt til prosjekt, og så får vi se hva som kan være mulig innenfor et statsstøtteregelverk. Det får vi komme tilbake til når de konkrete prosjektene dukker opp.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2007-03-06:
I 1985 kjøpte jeg min første PC. Den var treg, den var lite energieffektiv og den bråkte noe grusomt. Den hadde dårlig skjerm, og den hadde nesten ikke lagringsplass. Skulle jeg ha ventet på å få den perfekte PC, hadde jeg fremdeles i dag ikke vært PC-bruker. Og hadde alle andre gjort det samme, ventet på den perfekte PC, hadde verden fremdeles måttet klart seg med skrivemaskin. Det er faktisk slik at noen må tørre å ta det første skrittet. Det koster, det innebærer risiko, men noen må faktisk gjøre det. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet står alene i denne saken. Jeg har faktisk lyst til å takke Høyre for et særdeles konstruktivt innlegg. Derimot må jeg si at jeg slutter aldri å forundre meg over Venstre og Kristelig Folkeparti i denne saken. Begge disse partiene hadde alle muligheter til å gjøre noe i fire år i regjering. Ja, det er riktig at det var regjeringen Stoltenberg som gav konsesjon til Kårstø, Kollsnes og Skogn, men det var altså regjeringen Bondevik II som fire år etterpå hadde mulighet til å sette i gang et arbeid for å identifisere verdikjeden for å få til rensing på disse anleggene. Det var den samme regjeringen som hadde mulighet til å stille krav til CO2-håndtering på Melkøya da man innvilget gasskraftkonsesjon i forbindelse med Snøhvit. Ingenting ble gjort. Og når disse to partiene oppfører seg slik de gjør i dag, må jeg si at jeg aldri slutter å la meg forundre over holdningene til disse to partiene. Det er definitivt ikke slik at Kårstø er skutt ut i det blå. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, er vi for det første i ferd med å inngå kontrakt med prosjektleder for etablering av fangstanlegget. Det innebærer at arbeidet skal gå. Planleggingen av arbeidet for transport er altså gjort ut fra følgende, som jeg sa: Det skal kunne håndteres 100 000 tonn CO2 fra Mongstad i oktober 2010, og CO2-volum fra Kårstø skal kunne transporteres fra årsskiftet 2011/2012. Planleggingen går altså ut fra det som ligger til grunn i NVE-rapporten på alle disse områdene. Line Henriette Holten Hjemdal sa at renseanlegg av dette format er hyllevare rundt omkring i verden. Det er definitivt ikke tilfellet. Det er aldri bygd renseanlegg av den størrelse vi her snakker om. Det er bygd renseanlegg som har en tiendedel av denne størrelsen, men det er altså det som skal til for å kvalifisere et prosjekt som det vi her snakker om. Så ble jeg også spurt om hvorvidt en utsettelse fra 2009 til 2011/2012 – som ikke er gjort ut fra at Regjeringen ønsker å utsette dette, men fordi det ikke er mulig å få det tidligere – vil føre til høyere utslipp. Nei, Regjeringen har til hensikt å kjøpe kvoter for et tilsvarende utslipp som gasskraftverket har i denne perioden. Det vil ikke føre til økte utslipp, nettopp fordi vi også har til hensikt å bruke Kyoto-mekanismene for å holde utslippene på et lavt nivå og innfri de løfter vi har gitt.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2007-03-06:
Energipolitikk engasjerer. Når sola og tørken setter inn, når kulden biter seg fast, når vannmagasinene tørker ut, når kraftledningen til utlandet svikter, når atomkraftanleggene i utlandet stenges ned, da spekuleres det i for lite strøm, og prisene fyker i været. Da får vi som politikere telefoner fra bekymrede folk som er redd for strømkrise og høye strømregninger. Og vi møter kravet: Nå må dere gjøre strømmen billigere, eller nå må dere produsere mer. Jeg oppdager at jeg må gi de samme svarene som energiministeren nå, og vi begge framstår kanskje som litt handlingslammet og litt rådville. For Stortinget kan ikke med det systemet vi har i dag, øke strømproduksjonen eller styre strømprisene. Og det siste – for å gjøre det helt klart – mener jeg heller ikke at vi skal gjøre. Men mine velgere krever at jeg som stortingsrepresentant må ha en løsning. I Norge er vi vant til å ha nok billig elektrisk strøm. Vi bruker strøm til oppvarming i husene. Det er et felles og et personlig ansvar ikke å bruke unødvendig energi, men mange har ikke andre muligheter til oppvarming. De sitter i strømfella. Jeg mener at det også er et politisk ansvar, at det er et fellesskapsansvar å sikre forsyningen og tilstrekkelig produksjon av strøm. I offentlig debatt er det så mange enkle løsninger, og det brukes en retorikk som ikke alltid holder. Det viktigste verktøyet vi kan ha, er en god energilov. På mange måter fungerer energiloven bra. Men i Kristelig Folkeparti har vi kommet fram til at dagens energilov passiviserer statsmakten fra å gripe inn tidlig nok for å unngå tvil rundt forsyningssikkerhet. Loven plasserer ikke i dag ansvaret tydelig nok på Regjeringen for å sørge for ny kraftproduksjon. Dagens energilov har ikke god nok balanse mellom politisk styring og markedsbaserte løsninger for å møte de behovene vårt samfunn i dag stiller til kraftsystemet. Det er denne erkjennelse som ligger bak forslaget fra Kristelig Folkeparti. Kristelig Folkeparti vil tydeliggjøre ansvaret for forsyningssikkerheten og gi staten rett og plikt til å sikre at ny kraftproduksjon kommer i stand i tilfeller der markedet ikke skaper tilstrekkelig kraftproduksjon. Jeg er glad for at en samlet komite anmoder Regjeringen om å vurdere dette forslaget i forbindelse med evalueringen av energiloven. Forhåpentligvis vil denne evalueringen gi oss politikere noen bedre svar når våre velgere etterspør vår handlekraft.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-06:
Jeg er imponert over hvor galant energiministeren klarer å omtale 2011/2012 som målsetting for Kårstø – til tross for det som står i Soria Moria-erklæringen. Kamelspising er tydeligvis blitt vanlig i regjeringskvartalet. Det er en grei historisk gjennomgang statsråden gir. Det er mange målsettinger som nevnes som på ingen måte er blitt forsøkt bestridt av undertegnede – heller ikke av andre. Spørsmålet som jeg prøvde å reise, er om Regjeringens forslag til gjennomføring er fornuftig. Statsråden nevner veldig mye som gjelder Mongstad, men spørsmålet er: Vil en fortsatt legge opp til at et fullskalaanlegg til 5 milliarder kr, pluss/minus – med driftskostnader på 370 mill. kr i året – skal komme på plass, uavhengig av om Kårstø blir et grunnlastanlegg eller ikke? Jeg håper statsråden kan bekrefte det veldig tydelig, slik at også Hallgeir Langeland forstår svaret. Energiministeren viser til at mye har skjedd med hensyn til CO2 siden Soria Moria-erklæringen ble skrevet. Det er det ingen tvil om. Og det er flott hvis energiministeren justerer kursen deretter – og får hele regjeringen med på det. Spørsmålet som gjelder Kårstø, er: Vil en gjennomføre fullskalaanlegg i 2011/2012 – dersom det var det statsråden egentlig sa – selv om det betyr at ingen norske selskaper vil kunne levere et fullskalaanlegg? Ergo, skal en drive med subsidiering av utenlandske leverandører? Det vil bety en konkurrent til Mongstad-teknologien hvis den blir realisert i 2014 – en konkurrent som altså har vært minst to år på verdensmarkedet før Mongstad kommer på plass. Og hvordan vil andre gass- og kullprosjekter bli behandlet? Vil de få de samme rammebetingelsene som Mongstad, og den samme støtten fra staten? Eller har Regjeringen lagt opp til at Kårstø og Mongstad skal realiseres nærmest for enhver pris, mens alle andre som kommer med prosjekt, vil få krav om CO2-rensing fra dag én, men ikke én krone i støtte? Statsråden sa at det utvetydig på Regjeringens samråd ble slått fast at Kårstø vil ha en læringseffekt. For guds skyld – jeg håper at en lærer litt når en bruker 5 milliarder kr på et anlegg. Men Kjell Bendiksen i Institutt for energiteknikk slår tydelig fast at et fullskala renseanlegg på Kårstø basert på dagens teknologi ikke vil gi noen signifikant innovasjonsgevinst, at teknologien er meget energikrevende og medfører en betydelig reduksjon av kraftverkets virkningsgrad. Det var hans innspill ifølge et notat han delte ut. Da er det ikke utvetydig, som statsråden sa. Når man snakker om en helhet her, er det ikke bare for å se Mongstad og Kårstø i sammenheng, og også Tjeldbergodden, men det er for å vise alle de andre gode CO2-prosjektene som fins. Jeg nevnte IFEs satsing på olivin og ilmenitt, men jeg vil også nevne EnPro, som jobber med å gjøre sjøvann om til landbruksvann. Oljeselskapet Shell var nylig ute i media og sa at de forsket på å få CO2-gass inn i murstein. Slike ting kan være minst like interessante som CO2-rensing på Kårstø til 5 milliarder kr.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-03-06:
Representantforslaget fra representantene Harald T. Nesvik, Bård Hoksrud, Vigdis Giltun og Jan-Henrik Fredriksen handler om å opprette en egen ombudsordning for psykisk utviklingshemmede, og at ombudsordningen skal ha reell innflytelse og nødvendige sanksjonsmuligheter overfor tjenesteyteren. Det er altså et todelt forslag: å opprette et ombud, og at dette ombudet skal ha en myndighet utover det andre ombud har i dag. Komiteen har delt seg i et flertall og et mindretall – flertallet består av Arbeiderpartiet, Høyre, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Venstre, mens mindretallet består av Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti. En samlet komite understreker at det er uakseptabelt dersom mennesker med psykisk utviklingshemning ikke får et kommunalt tjenestetilbud som ivaretar den enkeltes behov på en god og tilfredsstillende måte. Ansvarsreformen fra 1991, for mennesker med psykisk utviklingshemning, gav kommunene det hele og fulle ansvaret for tjenester til mennesker med utviklingshemning, i samsvar med gjeldende oppgavefordeling mellom kommune, fylkeskommune og stat, og en nødvendig kvalitetsheving for denne gruppe mennesker startet. Det var en helt nødvendig kvalitetsheving på tjenestene. Flertallet går imot at det skal opprettes et eget ombud for psykisk utviklingshemmede. Vi understreker at tjenestene som gis etter enkeltvedtak, gjøres ut fra bistandsbehov og ikke etter spesielle diagnoser. Derfor mener vi at Regjeringens forslag i St.meld. nr. 25 for 2005-2006 om å utvide pasientombudsordningen til også å gjelde brukere av kommunale helse- og omsorgstjenester, vil sikre at mennesker med psykisk utvikingshemning vil få en talsperson som kan ivareta den enkeltes interesser. Samtidig ber vi departementet i arbeidet med utvidelse av pasientombudsordningen til også å gjelde brukere av kommunale helse- og omsorgstjenester, om å ha oppmerksomheten særlig rettet mot grupper av mennesker som ikke er i stand til å gi uttrykk for sine egne tjenestebehov. Samtidig ber vi Regjeringen evaluere ordningen etter tre år. Samtidig går flertallet imot at en ombudsordning skal ha sanksjonsmuligheter, for det mener vi ligger utenfor ombudstanken, nemlig det å være en talsperson, en som kan føre en sak for en annen. Flertallet foreslår at tilrådingen vedlegges protokollen.