Morten Lund (Senterpartiet), 1999-04-27:
Det er overraskende og skuffende at forslag om å grunnlovfeste det lokale selvstyret har blitt enstemmig avvist i komiteen. Jeg har deltatt i mange debatter i Stortinget om behovet for å styrke det lokale selvstyret. Enigheten har blitt større og større for hver debatt. Partiene har kappes om å foreslå tiltak og også lovendringer for å lykkes med dette. Samtidig opplever man på lokalplanet at handlingsrommet for å bestemme selv blir mindre og mindre i saker der Stortinget har pålagt kommunesektoren å utføre oppgavene. Jeg mener at en grunnlovfesting vil kunne bidra til et sterkere gjennomslag for lokaldemokrati i norsk praktisk politikk. En grunnlovfesting vil understreke Stortingets respekt for den innsats som legges ned i lokale folkevalgte organer. Jeg er enig i at en grunnlovfesting ikke er en forutsetning for å utvikle et levende og sterkt lokalt folkestyre, men jeg vil minne om at Stortinget har funnet det rett å ta inn i Grunnloven bestemmelser om den enkelte persons rett til ren natur og en bærekraftig utvikling i landet samt om menneskerettighetene – begge bestemmelsene inntatt i § 110 i de senere år. Disse bestemmelsene er av samme grunnleggende karakter som forslag nr. 11, fra Eva Lian, Terje Riis-Johansen og meg selv, og som forslaget som er fremmet, med samme ordlyd, av Lars Sponheim. Slike bestemmelser er ikke unødvendige, og vil ikke føre til uklarheter slik det antydes i innstillingen. Og komiteens øvrige innvendinger i denne innstillingen mot vårt forslag ville ha forhindret innføring av bestemmelser om rett til ren natur og bærekraftig utvikling og menneskerettigheter i Grunnloven – nøyaktig den samme argumentasjon som er brukt nå, kunne ha vært brukt til å hindre at de bestemmelsene kom inn. Og jeg må si at når jeg hører fra saksordføreren at en grunnlovfesting av det lokale folkestyret skal være en svekkelse av eller en trussel mot nasjonal fordelingspolitikk, undrer det meg mer enn det går an å få sagt. Vår forfatning bygger på folkesuverenitetsprinsippet – at folket styrer gjennom valgte representanter. Det kommunale folkestyret er en forsterking av dette prinsippet. Det representerer en styrking av den enkelte innbyggers rettslige stilling å ha størst mulig innflytelse på de offentlige beslutninger som angår den enkelte. Vår holdning er da at Grunnloven bør inneholde de grunnleggende trekk i styringssystemet i et land. Stortinget har samtykket i at Norge undertegnet Europarådskonvensjonen om lokalt selvstyre. Artikkel 1 lyder: «Prinsippet om lokalt selvstyre skal anerkjennes i nasjonal lovgivning og i Grunnlov hvor dette lar seg gjennomføre». Da den nye kommuneloven ble vedtatt i 1992, lovfestet man det lokale folkestyret i formålsparagrafen til loven. Kommunelovutvalget var tilhenger av å grunnlovfeste det lokale selvstyret. Men saken ble ikke fulgt opp av Regjeringen og Stortinget den gang. Jeg mener det er fastslått i en rettsavgjørelse i Oslo Byrett som er nevnt i vårt dokumentforslag, at Norge ikke har oppfylt konvensjonens krav. Alle de nordiske land har tiltrådt denne konvensjonen. I Sverige ble bestemmelser om lokalt selvstyre tatt inn i Grunnloven i 1974, i Danmark allerede i 1953. Jeg vil få ta opp det framlagte forslag fra Harald Hove og meg selv, som vil gjøre kommunenes selvstyre til et konstitusjonelt prinsipp hvis det vedtas.