Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-11-13:
Det formelle regelverket og begrunnelsen fra regjeringen for å gjøre det som nå er foreslått, å gå fra kronetall til prosenttall, er glimrende redegjort for. Det ligger godt innenfor regelverket, og det ligger godt i sameksistens med det EU selv gjør på tilsvarende produkter. Jeg vil anbefale Høyres representanter kanskje spesielt å lese dette referatet – kanskje flere ganger – for å få forståelsen for det. EU er verdens største eksportør. Hver dag eksporterer de for over 100 mill. euro. I det bildet er det vi nå snakker om, særdeles beskjedent, for å si det mildt. Når det gjelder Norge, som er EUs sjette største enkeltmarked – vi importerer landbruksvarer for totalt sett 40 mrd., 27 mrd. kommer fra EU – blir betydningen av sjømateksporten vår trukket opp. Ja, den utgjør til EU 30,5 mrd. kr. Sånn sett kan en si at vi egentlig har tilnærmet handelsbalanse med den importen av landbruksvarer vi har fra EU, og den sjømaten vi eksporterer til EU. Det er ganske interessante tall ut fra den debatten og den realiteten som ligger her. Forholdet mellom import og eksport Norge/EU var én til fire i 1995. Det var én til ni i 2011. Denne debatten og denne interpellasjonen har selvfølgelig en annen begrunnelse enn vårt forhold til handel. Det er jo opplagt. Vi er levende opptatt av gode handelsordninger. Vi har gjennom finanskrise og en europeisk krise nå på ingen måte inntatt noen som helst proteksjonistisk holdning. Tvert om: Vi har sørget for å understreke betydningen av hva handel gjør. Men når det kommer til kjernen av det Høyre egentlig sier – det er det de på en måte prøver å romantisere den norske landsbygda med – er de for importvern når det gjelder landbruksprodukter. Men de er ikke mer for det enn at de faktisk vil senke det. Det er realiteten. Sånn sett tror jeg nok Høyres skuffelse i denne saken først og fremst handler om at det ikke er mer støy i EU, nettopp mot den politikken regjeringen har valgt for norsk landbruk. For det handler først og fremst om å sørge for at de marginale gårdsbrukene rundt omkring i landet kan opprettholde matproduksjonen. Det er det det handler om. Det er jo derfor en nå justerer opp mulighetene for å beskytte seg når det gjelder melk og osteprodukter – nettopp fordi osten er en form for batteri for norsk melkeproduksjon, og norsk melkeproduksjon opprettholder norsk landbruk i distriktene. Det er jo limet i det. Jeg skjønner veldig godt, med Høyres inngang til norsk landbrukspolitikk, at de ser det som en fordel at importvernet svekkes, nettopp for å sikre at de slipper å begrunne opprettholdelse av distriktslandbruket gjennom overføringer fra staten. Det er jo det de fjerner gjennom sine budsjetter hvert eneste år – inngangen til å opprettholde et landbruk over hele landet. Denne debatten har helt klart det som utgangspunkt, tror jeg. Selv om reaksjonene selvfølgelig og naturlig nok også kommer fra EU – de vil beskytte sine interesser – er det nok sånn at om ikke reaksjonene er sterkere her, har vi i hvert fall en veldig tendens til å opprettholde den debatten. Dette er en interpellasjon om en sak som ligger til behandling i Stortinget. Hvis ikke motivasjonen er å holde liv i denne debatten, så skjønner jeg ingenting. Det er helt opplagt at den bakenforliggende hovedårsaken til denne interpellasjonen, er at en ønsker å svekke importvernet for norske landbruksprodukter, og dermed igjen marginalisere et ytterligere marginalisert landbruk i Distrikts-Norge – nettopp for å kunne stå igjen og si at det vi ønsker å forsvare, er de store mulighetene rundt industrialisert landbruk i det sentrale østlandsområdet.