trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Hva som er forståelsen av paragrafen, hersker det ingen tvil om, og det er bare å vise til tidligere helseminister Jonas Gahr Støres veldig tydelige svar på det spørsmålet til tidligere representant Holten Hjemdal i Stortinget. Det er ingen tvil om at i § 2c i dag vil downs være et selvstendig grunnlag for abort. Det å skape forståelse for at noe oppleves som diskriminerende, er av og til krevende. Da tror jeg også at mange av oss som tilhører en minoritet, egentlig flere ganger bør stå opp og vise forståelse for andre grupper, rett og slett fordi vår kamp, homofile og lesbiskes rettigheter i Norge, er en kamp som har lyktes på veldig mange fronter. Det er en kamp som også etter hvert har fått veldig bred tilslutning i befolkningen, og jeg mener at det derfor er riktig å bruke den typen sammenligninger for å få fram poenget om diskriminering, som er kjernen her.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
For det første aksepterer jeg ikke at representanten Trettebergstuen setter seg over mine opplevelser og mine vurderinger knyttet til opplevelse av diskriminering og sier at det er noe som vi ikke ønsker å trekke fram i debatten. Tvert imot, jeg kommer til å bruke denne sammenligningen i debatter om diskriminering framover. Det må bare representanten være forberedt på, fordi jeg mener at alle vi som har opplevd diskriminering, har et solidarisk ansvar for å stå opp for andre som opplever det samme.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Når det gjelder den konkrete saken om Sykehuset Innlandet, har Helse Sør-Øst opplyst at de følger en ønsket og faglig utvikling mot mer poliklinisk og ambulant behandling. Dette innebærer bl.a. at de vil opprette et samhandlingsteam med kommuner for å oppnå bedre sammenheng i tjenestetilbudet – og dermed mindre avstand mellom helsetilbud i kommuner og sykehus. Helse Sør-Øst viser videre til at de vil redusere de elektive døgninnleggelsene, altså de planlagte døgninnleggelsene, i distriktspsykiatriske sentre. Dette er en riktig faglig utvikling og i tråd med praksis i andre helseforetak i Helse Sør-Øst. I dag har Sykehuset Innlandet DPS-døgndrift ved syv ulike lokalisasjoner. At døgndrift er spredt på mange sentre, fører til at driften er svært sårbar – enkelte steder er det bare én spesialist som bærer hele døgntilbudet. Det er de regionale helseforetakene som har ansvaret for å planlegge og drifte denne helsetjenesten, og som skal sørge for å iverksette den nasjonale helsepolitikken i sin region. Omstilling av spesialisthelsetjenester som berører kommuner, skal ikke gjennomføres før kommunene er i stand til å håndtere f.eks. nye oppgaver. Det er en forutsetning at omstillingen gir brukerne et kontinuerlig og like godt tjenestetilbud som – eller bedre enn – før endringen. Dette innebærer at helseforetakene må ha dialog med kommunene som ledd i planprosessen, før de fatter vedtak. Kommuner og helseregioner har lovpålagt plikt til å inngå samarbeidsavtaler om oppgave- og ansvarsfordeling mellom kommunen og helseforetaket. Pasient- og brukerorganisasjoner skal involveres i arbeidet. Formålet med avtalene er å etablere gode samarbeidsrutiner på sentrale samhandlingsområder og bidra til at pasienter og brukere mottar helhetlige tilbud om helse- og omsorgstjenester. Helse Sør-Øst RHF mener at Sykehuset Innlandet følger en ønsket og faglig utvikling som skal gi innbyggerne i Oppland et enda bedre helsetilbud. Jeg legger til grunn at Helse Sør-Øst og Sykehuset Innlandet forholder seg til de føringene som jeg har redegjort for, og at det legges opp til prosesser som ivaretar samarbeidet med brukerorganisasjonene og kommunene i de eventuelle endringene som vi skal gjennomføre.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
For det første: Når det gjelder spørsmålet om faglig forsvarlig, legger jeg til grunn at alt og alle endringer som gjøres i helseforetakene våre, selvfølgelig skal tilfredsstille kravet om faglig forsvarlighet. Hvis et tilbud ikke er faglig forsvarlig, skal det stenges. Det er ikke akseptabelt, og hvis noen opplever at det er et tilbud som ikke er faglig forsvarlig, har de også plikt til å melde fra til fylkeslegen og Helsetilsynet. Når det gjelder diskusjonen om hvordan tilbudene våre skal utvikle seg, legger jeg selvfølgelig til grunn at både Sykehuset Innlandet og Helse Sør-Øst forholder seg til det avtaleverket og regelverket vi har for samarbeid med de tillitsvalgte. I tillegg til det har helsetjenesten også krav til involvering av kommunene, involvering av brukere og pasientorganisasjoner i den type diskusjoner. Det betyr ikke at en alltid blir enige, det ville vært veldig overraskende, men alle skal bli hørt. Og det er klart at til grunn for eventuelle endringer skal de nasjonale føringene ligge.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Når det gjelder de konkrete tilbudene som representanten tar opp, f.eks. BUP på Gjøvik, så er det jo, som det ble kjent før helgen, ikke aktuelt å legge ned det tilbudet. Dette er et arbeid som det er prosess på, og det betyr at det ikke er trukket konklusjoner. Når det gjelder det som jeg opplever ligger som en bakenforliggende premiss for representanten, nemlig at dette handler om at sykehusene får for lite penger, må jeg da vise til at vi har lagt til rette for en høyere vekst i pasientbehandlingen under denne regjeringen, i snitt, enn det som var under de åtte foregående årene. Det har bl.a. ført til at flere pasienter får hjelp, ikke minst innen rus og psykisk helse, at ventetidene har gått betydelig ned, og at det er rekordhøye investeringer i sykehusene våre når det gjelder både bygg og utstyr. Men jeg er fullstendig klar over at Sykehuset Innlandet har store økonomiske utfordringer, som de nå jobber med å løse, og det er et ansvar som de må løse sammen med Helse Sør-Øst.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Først må jeg igjen vise til de premissene som statsministeren ga for svar på denne typen spørsmål i denne spørretimen. Da jeg ble statsråd i Helse- og omsorgsdepartementet, lå det flere uavklarte og vanskelige spørsmål og ventet på meg. Et av dem var om retten til selvbestemt abort gjelder når kvinnen er gravid med flere friske fostre og ikke ønsker å beholde alle. Sykehusene var usikre på hvordan de skulle forholde seg til dette. Helsedirektoratet hadde i 2010 bedt departementet om en avklaring av hvordan loven skulle forstås. Saken ble liggende i flere år på vent under den forrige regjeringen. Jeg ba Justisdepartementets lovavdeling vurdere spørsmålet. Svaret jeg fikk, var at selvbestemt abort innebærer at kvinnen innen tolvte uke har rett til å bestemme hvor mange fostre hun vil bære fram. Om hun ønsker abort etter tolvte uke, må hun søke en abortnemnd om senabort. Som representanten Myrseth er klar over, er det Lovavdelingen i Justisdepartementet som er vårt fremste organ for å foreta lovtolkning i de tilfellene der slike saker ikke blir vurdert av domstolene. Jeg svarte Stortingets helse- og omsorgskomité den 9. september 2016 slik: «Som det fremkommer i denne redegjørelsen har ikke Helse- og omsorgsdepartementet eller Regjeringen Solberg gjort noen endringer i retningslinjer eller forskrifter som fører til at en åpner for fosterreduksjon innenfor grensen for selvbestemt abort. Dette er en ren lovtolkning som er utført av lovavdelingen i Justisdepartementet etter at behovet for å avklare spørsmålet juridisk ble fremmet fra helsetjenesten allerede i 2010. Regjeringen har ikke planer om å fremme forslag om endring i abortloven og innstramminger i reglene for selvbestemt abort. Ønsker representanter i Stortinget å foreslå en slik lovendring, kan en be om lovteknisk bistand til et slik forslag på vanlig måte.» Ingen partier ba om en slik lovteknisk bistand. I etterkant har mange, også fra det medisinske fagmiljøet, ytret at fosterreduksjon av tvillinger er en vanskelig etisk sak. Det synes jeg også – og det har jeg alltid vært åpen om. Men så lenge abortloven ikke er endret, er min holdning at da er det selvfølgelig loven som gjelder. Det betyr at innenfor grensen for selvbestemt abort er det kvinnen selv som skal ta avgjørelsen. Jeg er likevel villig til å vurdere nærmere om abortloven bør endres slik at det ikke lenger skal være tillatt med fosterreduksjon av friske tvillinger, men det er som sagt et spørsmål i de eventuelt kommende regjeringsforhandlingene. Regjeringen nå har ikke et arbeid i gang på det området.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Det er selvfølgelig ingen som vil bli tvunget til å ta abort før tolvte uke. Det er selvfølgelig slik at før tolvte uke er dette ene og alene kvinnens egen beslutning. Det som er spørsmålet, er om en skal ha en diskusjon også i Norge knyttet til om det skal være mulig å kunne velge å abortere ett av f.eks. to friske fostre før grensen for selvbestemt abort. Som representanten sikkert er kjent med, er det slik at i de fleste landene rundt oss er ikke det lov, uten at det har ført til store diskusjoner om at disse landene ikke har – i all hovedsak – f.eks. selvbestemt abort, som i Danmark. Så jeg tror det er grunn til å gå inn i denne diskusjonen med kanskje litt flere nyanser. Jeg mener at det er argumenter på begge sider i denne saken. De argumentene som man kommer med for dagens lov, har representanten også framført. Jeg mener at det også finnes argumenter for å gjøre endringer i dette, som er gjort i våre naboland.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Regjeringen som jeg sitter i nå, med det regjeringsgrunnlaget vi har i Jeløya-plattformen, gir ikke grunnlag for endringer i abortloven. Så er representanten vel kjent med at vi kanskje går inn i nye regjeringsforhandlinger med et nytt parti. I den sammenhengen har Høyre åpnet opp for å kunne forhandle om disse to temaene. Jeg opplever at når det gjelder spørsmålet om det som i media omtales som tvillingabort, fosterreduksjon, er det veldig mange som reagerer på resultatet av den lovtolkningen som Justisdepartementet kom fram til. Ikke minst fra fagmiljøet selv, som er satt til å utføre denne oppgaven, er det kommet et ønske om at det politiske miljøet må rydde opp i dette. Jeg synes det er verdt å lytte til også de argumentene. Og vi har fra Høyres side sagt at vi er åpne for å diskutere dette.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Dette er et spørsmål der jeg ikke trenger å ta de samme forbeholdene som i de andre spørsmålene. Tvillingtransfusjonssyndrom er en tilstand som kan oppstå i tvillinggraviditeter der eneggede tvillinger deler morkake. Dette er en sjelden, men alvorlig svangerskapskomplikasjon. Den kan kreve høyspesialisert behandling som ikke er tilgjengelig i Norge. I 2017 fikk elleve tvillingpar utført denne behandlingen i utlandet. Ifølge rapport fra Kunnskapssenteret for helsetjenesten i 2012 kan man ved tidlig ultralyd oppdage de fleste svangerskap hvor det er tvillinger med felles morkake. Disse kan deretter følges opp tettere enn andre svangerskap for å unngå komplikasjoner. Symptomer på tvillingtransfusjon opptrer imidlertid sjelden før den ordinære ultralydundersøkelsen, som foretas rundt uke 18. Kunnskapssenteret konkluderte i 2012 med at de ikke fant dokumentasjon på helsemessig gevinst av rutinemessig tidlig ultralyd. Norsk gynekologisk forening konkluderte i mai 2013 med at tidlig ultralyd har svært begrenset medisinsk nytteverdi. Det er flere etiske grunner til at regjeringen i sin politiske plattform sier at vi ikke vil innføre et offentlig tilbud om tidlig ultralyd. Rutinemessig tidlig ultralyd henger ikke godt sammen med formålet i bioteknologiloven om at bioteknologi skal utnyttes til beste for mennesker i et samfunn der det er «plass til alle». Tidlig oppdagelse av tvillinger med felles morkake har imidlertid vært framholdt som et medisinsk argument for tidlig ultralyd. Dette er vurdert i Kunnskapssenterets rapport fra 2012, hvor det heter: «Vi fant imidlertid ingen studier som bekreftet en direkte sammenheng mellom et tilbud om tidlig ultralyd og utfall av tvillingsvangerskap.»
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Det jeg sa i mitt svar, er at symptomene på tvillingtransfusjon imidlertid sjelden opptrer før den ordinære ultralydundersøkelsen foretas rundt uke 18. Det var bl.a. bakgrunnen for at Kunnskapssenteret konkluderte med at de ikke fant en helsemessig gevinst av rutinemessig ultralyd. Det er mange ulike forhold som skal vurderes opp mot hverandre før en til slutt kommer fram til en slik konklusjon, men jeg opplever at når bl.a. Arbeiderpartiet har argumentert kraftig for rutinemessig tidlig ultralyd, i tillegg til den ordinære i uke 18, er det med bakgrunn i dette spørsmålet. Som sagt er konklusjonene fra Kunnskapssenteret at det er det ikke grunnlag for – selv om det i slike saker selvfølgelig alltid vil være argumenter som taler for, og argumenter som taler mot.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Det er jo disse forholdene som er vurdert av Kunnskapssenteret, som har kommet til den konklusjonen jeg redegjorde for. I tillegg til disse momentene er det selvfølgelig også diskusjonen om bioteknologilovens formål og de konsekvensene rutinemessig tidlig ultralyd ville hatt, f.eks. knyttet til spørsmålet om sorteringssamfunnet. Fra mitt ståsted er det veldig tydelig, både ut fra de rent faglige vurderingene som Kunnskapssenteret har konkludert med, og ut fra politisk-etiske vurderinger, at det ikke er aktuelt å innføre rutinemessig tidlig ultralyd som et offentlig tilbud.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg hadde i utgangspunktet tenkt å svare på dette spørsmålet uten å referere til de forbeholdene som statsministeren tok, for det skriftlige spørsmålet som er levert inn, omhandler ikke § 2c, men mitt syn på nemndene som behandler abortsøknader. Det er noe vi har i dag. Abortloven balanserer to viktige hensyn, nemlig hensynet til kvinners rett til selv å bestemme over egen kropp og hensynet til fosterets rettsvern. Derfor øker fosterets rettsvern i takt med svangerskapets lengde, og kvinnens rett til å bestemme reduseres tilsvarende. Spørsmålet om hvem som tar avgjørelsen om et svangerskap skal gjennomføres, avhenger derfor etter dagens abortlov av hvor langt svangerskapet er kommet. Abortloven gir kvinner rett til selv å bestemme om svangerskapet skal avbrytes før utgangen av tolvte svangerskapsuke. Etter utgangen av tolvte svangerskapsuke avgjør imidlertid en abortnemnd om kvinnen skal få innvilget abort. Abortnemndene skal legge vesentlig vekt på hvordan kvinnen selv bedømmer sin situasjon, bl.a. når det gjelder hennes mulighet til å ta tilfredsstillende omsorg for barnet. Grunnene for å avbryte svangerskapet skal øke i takt med svangerskapets lengde. Etter utgangen av 18. svangerskapsuke må det foreligge særlig tungtveiende grunner for at nemndene skal kunne innvilge abort. Er svangerskapet kommet så langt at det er grunn til å anta at fosteret vil kunne overleve utenfor mors liv, kan abort som hovedregel ikke innvilges. I 2012 ble Helsedirektoratet bedt om å sette ned en uavhengig ekspertgruppe som skulle vurdere saksbehandlingen i abortnemndene. Gruppen påpekte store forskjeller i praksis, bl.a. i hvordan nemndene la opp samtalen med kvinnene. I noen tilfeller ble kvinnen ikke innkalt til et felles møte med de to legene i nemnda, men måtte snakke med én lege om gangen. Det var også eksempler på manglende tolking. Vi skal ikke ha det slik at kvinner som søker om abort, og som ofte er i en vanskelig situasjon, blir møtt på forskjellige måter. Vi må sikre kvinners rettssikkerhet og sørge for at vi får en lik behandling, uavhengig av hvilken nemnd som behandler søknaden. I 2017 åpnet vi derfor for en reduksjon i antall nemnder ved en endring i abortforskriften, og helseregionene er nå i gang med å følge opp dette arbeidet nettopp for å sikre at kvinnene blir behandlet på en likere måte, uavhengig av hvor de bor i Norge.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg opplever ikke i realiteten at det er en diskusjon om vi skal ha nemndbehandling eller ikke. Jeg forstår at det i Arbeiderpartiet nå er en diskusjon om det etter AUFs landsmøtevedtak, men jeg opplever ikke at det er temaet. Det som er temaet, er hvilke kriterier nemndene skal legge vekt på. Der har Høyre sagt at vi er åpne for å forhandle om dette temaet, men da under noen veldig klare forutsetninger, bl.a. at da må vektleggingen av kvinnens vurdering av egen situasjon styrkes. Det er en vesentlig forutsetning for oss. Men disse abortene vil uansett bli behandlet i nemnd, slik som i dag.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Allerede i dag er det slik at nemndene vurderer andre spørsmål enn medisinske spørsmål. Jeg må ta forbehold om at tallene er riktige, men jeg tror at om lag halvparten av de abortene som nemndene innvilger i dag, er på bakgrunn av § 2c. Det betyr også at det er en del andre forhold som nemndene vurderer, bl.a. kvinnens livssituasjon. Jeg vil veldig sterkt fraråde at vi framstiller nemndene ut fra en beskrivelse som kanskje var mer sentral på 1960- og 1970-tallet. I dag opplever jeg i veldig stor grad at nemndene har et sterkt ønske om å støtte opp om kvinnens valg, gi god veiledning, i tillegg til å ta konklusjonen, men jeg er bekymret for den variasjonen som har vært i nemndenes behandling, og variasjonen som det f.eks. har vært i måten en har møtt kvinnene på. At kvinnene skal måtte forklare seg for to leger hver for seg, istedenfor å gjøre det én gang, mener jeg ikke er akseptabelt, og det er derfor vi har satt i gang arbeid med å redusere antall nemnder.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Regjeringen har ikke et arbeid på gang med å endre dagens abortlov. Jeg viser til de premissene som statsministeren trakk fram innledningsvis for denne typen spørsmål i dagens spørretime. Jeg har aldri sagt at jeg vil stramme inn mulighetene til abort etter § 2c. Det jeg har vært opptatt av, er at § 2c i dag kan oppleves som en diskriminerende del av abortloven fordi den gir en ubetinget rett til abort dersom fosteret f.eks. har Downs syndrom. Jeg forstår ut fra spørsmålet at representanten Kjerkol mener at lovteksten er helt nøytral. Jeg regner også med at representanten har fått med seg at noen av dem dette angår, i dag opplever loven som diskriminerende. Jeg mener det er mulig gjennom forhandlinger å finne løsninger som fjerner det diskriminerende elementet i loven. Da må abortnemndene legge større vekt på kvinnens vurdering av egen livssituasjon hvis hun får ansvar for et barn med ekstra utfordringer, og kvinnen skal selvsagt også få ta abort i de tilfellene fosteret har en tilstand som er uforenlig med liv. Derfor vil dette, som også Erna Solberg sa i Debatten 1. november, i praksis bety at kvinner som søker abort etter tolvte uke, i like stor grad som i dag får innvilget det i framtiden med de premissene som Høyre har satt for å kunne være med på eventuelle endringer. Representanten har rett i at abortraten går ned. De siste fem årene har det vært historisk lave aborttall. Det vil si at det ikke har vært en lavere andel aborter siden registreringen startet i 1980. I både 2017 og 2018 ble det registrert historisk lave aborttall, også i antall aborter. Det er innført en rekke gode abortforebyggende tiltak, spesielt rettet mot unge kvinner – det er også der vi ser den største nedgangen. For perioden 2017 til 2022 er forebygging av uønskede svangerskap en del av oppfølgingen av «Snakk om det! Strategi for seksuell helse». Vi ser at en rekke av tiltakene regjeringen har satt i gang de siste årene, også i samarbeid med Kristelig Folkeparti, har gitt betydelige effekter, og de siste årene har det vært en markant nedgang i antall aborter. Det synes jeg er veldig gledelig.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Det vil vi oppnå gjennom å gjøre det jeg har sagt, og som også Høyres leder har sagt, og som er en viktig premiss fra Høyres side: å styrke vektleggingen av kvinnens vurdering av sin egen situasjon. Hvis dette blir resultatet av forhandlinger, vil lovarbeidet måtte gjennomgå det samme arbeid som alt annet lovarbeid i Norge før Stortinget eventuelt får rikelig anledning til å diskutere det. Men det er i alle fall viktige premisser fra Høyres side. Representanten viste til et representantforslag fra Kristelig Folkeparti som ble fremmet og behandlet i 2014. Alle de ti forslagene som Kristelig Folkeparti da fremmet, er enten gjennomført eller under gjennomføring. Det er selvfølgelig gledelig, men det som er ekstra gledelig, er at effekten av dette også er i tråd med det som var Kristelig Folkepartis målsetting den gangen, nemlig at en skulle jobbe for en tredjedels reduksjon i antall aborter i løpet av ti år. Der er vi forhåpentligvis i rute.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Det som vil være viktig, er at nemndene nettopp vil være der for å ivareta det som også er prinsippene i dagens abortlov, nemlig et gradvis større rettsvern for fosteret. Det er derfor økt verdivektlegging også etter grensen for selvbestemt abort. Problemstillingen vi ønsker å løse ved eventuelle endringer, er å ta vekk det som i dag oppleves som et diskriminerende element. Men i sum, med de premissene Høyre har lagt inn, sier vi at dette ikke er et tiltak for å redusere antall aborter gjennom avslag. En reduksjon av antall aborter skal vi jobbe for gjennom andre virkemidler, bl.a. de virkemidlene vi allerede har iverksatt eller er i gang med, og som vi også ser gledelige resultater av.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Det er viktig for regjeringen at grunnleggende rettigheter for personer med utviklingshemning er ivaretatt på en trygg og god måte. NOU 2016: 17 På lik linje, også kalt rettighetsutvalget, foreslo åtte løft for å sikre at personer med utviklingshemning får oppfylt grunnleggende rettigheter på linje med den øvrige befolkningen. Regjeringen har satt i gang flere større arbeider som helt eller delvis er en oppfølging av rettighetsutvalget. Her kan nevnes at vi arbeider med retningslinjer og veiledningsmateriell som tydelig formulerer hva som er forsvarlige tjenester til personer med utviklingshemning. Vi ser også på hva som skal til for at tjenestene blir mer individuelt tilrettelagt. Parallelt med denne oppfølgingen arbeider regjeringen med en kombinert strategi og handlingsplan for likestilling av mennesker med nedsatt funksjonsevne. I strategien inngår bl.a. en oppfølging av forslagene til rettighetsutvalget i løft 8, «målrettet styring». Temaet for strategien og handlingsplanen er politikken for personer med funksjonsnedsettelser generelt. Politikk og tiltak som ivaretar personer med utviklingshemning, er en viktig del av dette arbeidet. Før sommeren fattet Stortinget en rekke anmodningsvedtak om arbeidet med utviklingshemmedes menneskerettigheter og likeverd. Stortinget har bl.a. bedt regjeringen om å legge fram en stortingsmelding med forslag til tiltak for at utviklingshemmede skal få oppfylt sine menneskerettigheter på lik linje med andre. Regjeringen har satt i gang et arbeid med å lage stortingsmeldingen som skal omhandle rettigheter til personer med utviklingshemning. Meldingen vil gi Stortinget mulighet til å diskutere situasjonen for utviklingshemmede mer helhetlig, bl.a. på bakgrunn av rettighetsutvalgets vurderinger. Det større arbeidet som nå er satt i gang, viser etter min mening at regjeringen tar utviklingshemmedes situasjon på største alvor, og at vi arbeider for et likestilt samfunn for alle. Stortingsmeldingen vil også legge til rette for det som representanten antyder i sitt spørsmål, at en gjerne også tverrpolitisk kan bli enige om viktige spørsmål knyttet til denne gruppen.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg mener at vi i dag har utfordringer med å gi denne pasientgruppen et godt nok tilbud, spesielt innenfor psykisk helse. Vi jobber nå med en nasjonal helse- og sykehusplan der vi har valgt ut psykisk helse som faglig hovedtema. Tilbudet til denne gruppen kommer til å være en del av det arbeidet, for det er ingen tvil om at her er det behov for forbedringer. Det er også behov for forbedringer i det en kan kalle det generelle folkehelsearbeidet. Vi ser at psykisk utviklingshemmede som bor i kommunale boliger, ofte legger på seg, har for lite fysisk aktivitet, for lite innhold og aktivitet i løpet av dagene. Så det er et stort arbeid som må gjøres for at vi faktisk oppnår målsettingen om et likeverdig helsetilbud og å utjevne de sosiale helseforskjellene som er på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Jeg opplever at denne gruppen også er en del av dugnaden. Vi ønsker at mennesker som av ulike grunner har blitt stående utenfor arbeidslivet, i større grad skal få muligheten. Vi står nå i en situasjon der arbeidsledigheten går ned og sysselsettingen går opp. Vi har vært i den type situasjoner tidligere, uten at vi har klart å lykkes MED å løfte inn dem som har stått utenfor arbeidslivet lenge. Vi håper jo at den inkluderingsdugnaden som det nå jobbes veldig systematisk med, skal bidra til at når vi nå går inn i en sånn periode igjen, skal vi nettopp lykkes med det som vi ikke har klart før: å gi flere som ønsker å jobbe, en mulighet til det.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Igjen må jeg understreke at regjeringen ikke har et arbeid på gang med å endre dagens abortlov, og at de premissene statsministeren la for denne spørretimen knyttet til denne typen spørsmål, også gjelder for dette svaret. Mange opplever § 2c som en diskriminerende del av abortloven fordi den gir en ubetinget rett til abort dersom fosteret f.eks. har Downs syndrom. Å fjerne § 2c er ikke Høyres politikk, selv om det er ulike meninger om dette i partiet. Det vi derimot er åpne for, er å forhandle om det under noen klare forutsetninger. Jeg mener at det er mulig gjennom forhandlinger å finne løsninger som fjerner det diskriminerende elementet i loven. Abortnemndene må da legge mer vekt på kvinnens vurdering av egen livssituasjon, f.eks. hvis man får ansvar for et barn som har ekstra utfordringer, og kvinner skal selvsagt fortsatt få ta abort i de tilfellene fosteret har en tilstand som er uforenlig med liv. Derfor vil dette i sum, slik også Erna Solberg sa i Debatten 1. november, bety at i praksis vil kvinnene som søker abort etter tolvte uke, i like stor grad som i dag kunne få innvilget abort også i framtiden.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Abortloven – også i dag – bygger på at fosterets rettsvern øker i takt med svangerskapets lengde. Fram til tolvte uke er det kvinnens selvstendige beslutning å velge å ta abort. Etter tolvte uke er det nemnden som tar beslutningen. Etter 18. uke skal det særlige grunner til, og på et tidspunkt vil en ikke få innvilget abort hvis fosteret er levedyktig utenfor mors liv. Denne vektleggingen og graderingen er det prinsippet som loven bygger på. Når loven f.eks. gir uttrykk for at det er selvbestemt abort til tolvte uke, er det ikke fordi man ikke mener at fosteret har en egenverdi, men man mener at kvinnen selv er best egnet til å gjøre disse vurderinger fram til det tidspunktet.
Bent Høie (Høyre), 2018-11-14:
Denne typen debatter er alltid vanskelig, rett og slett også fordi de som har vært i den situasjonen, har hatt en vanskelig opplevelse. Det er det ingen som ikke forstår. Men det må allikevel være mulig å diskutere abortloven i Norge. Det må være mulig å anerkjenne at noen opplever dagens lov som diskriminerende, at man kan være søkende i å prøve å finne muligheter for å fjerne det som oppleves som diskriminerende, samtidig som en legger som premiss at på det punktet skal heller ikke kvinnens rettigheter svekkes. Hvis dette blir et resultat av forhandlingene, vil det jo foregå gjennom et ordinært lovarbeid, som så vil kunne gi grunnlag for diskusjoner og justeringer for å ivareta de politiske hensynene som en forhandling eventuelt legger opp.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til statsråd Bent Høie: «Statsministeren har åpnet for å svekke abortloven. Helseministeren har i flere intervjuer sammenlignet skeive og mennesker med Downs syndrom for å støtte sitt konservative syn på kvinners rett til selvbestemt abort, med bakgrunn i et hypotetisk «homogen». Mener statsråden at det å være homofil gir ham mulighet til å forstå hvordan det er å ha Downs syndrom, og mener han det er sammenlignbare grupper og et argument for å innskrenke kvinners selvbestemmelsesrett i abortspørsmålet?»
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Som skeiv selv reagerte jeg veldig på at helseministeren bruker skeive som gruppe i denne debatten. Jeg er helt enig i mange av de fine ordene som helseministeren kommer med nå, men i abortloven § 2c står det følgende som grunnlag for abort etter tolvte uke: «stor fare for at barnet kan få alvorlig sykdom, som følge av arvelige anlegg, sykdom eller skadelige påvirkninger under svangerskapet». Mener statsråden at det å være homofil kan forstås som en alvorlig sykdom, som følge av arvelige anlegg, sykdom eller skadelige påvirkninger under svangerskapet? Hvis ikke, for jeg regner med at han ikke gjør det: Hvordan er da homofili relevant for denne debatten om denne paragrafen?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Likevel ender vi opp i en situasjon hvor helseministeren sammenlikner homofili og det å ha Downs syndrom. Downs syndrom defineres av helsemyndighetene som en utviklingshemning på grunn av en genfeil. Jeg regner med at statsråden ikke mener at homofili er en utviklingshemning eller en genfeil, men hvis nei, som jeg håper og tror han vil svare: Hvordan mener statsråden da at vi som homofile kan forstå hvordan det er å ha Downs syndrom, som en erfaring?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
«En endring i abortloven, der alvorlig sykdom hos fosteret fjernes som selvstendig grunnlag i abortloven § 2 tredje ledd bokstav c, vil kunne bidra til ulikheter i helsetjenestene. Dette fordi kvinner som har råd til det, kan få utført aborten i utlandet, mens kvinner som ikke har råd istedenfor vil måtte stå i nemnda og argumentere sin sak, i en allerede svært krevende livssituasjon. Ser statsråden at en endring i abortloven § 2 tredje ledd bokstav c kan bidra til sosial ulikhet på dette feltet?»
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Det er ikke noen tvil om at dette er vanskelige spørsmål. Det skal selvsagt heller ikke være sånn at bare fordi noe er tillatt i utlandet, skal det tillates i Norge. Men tar en bort et nøytralt og objektivt kriterium i § 2c og erstatter det med en skjønnsbasert vurdering av kvinnenes situasjon, risikerer en at ressurssterke kvinner vil velge å dra til utlandet, mens kvinner med mindre ressurser må brette ut sin livssituasjon i en nemnd og i betydelig større grad enn i dag være prisgitt nemndmedlemmenes vurderinger. Til Fædrelandsvennen 6. november sier sentralstyremedlem i Høyre Janne Fardal Kristoffersen at hun ikke vil mene noe bastant om § 2c, men sier imidlertid videre: «Men gjør vi endringer i lovverket, risikerer vi at kvinner drar utenlandsk for senabort, noe vi jo heller ikke ønsker.» Er det sånn, når statsråden sier at han ikke godtar premisset om økt ulikhet, at han er uenig med sitt eget sentralstyremedlem på dette punktet, om at man risikerer at flere av de kvinnene som har ressurser til det, vil ende opp med å reise utenlands?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Det er interessant at statsråd Høie mener at hennes premiss da ikke er riktig. Hvis man f.eks. leste VG 5. november, var en overskrift: «Høie vil ha færre aborter.» Det er kanskje ikke så underlig at det har blitt en stor diskusjon i denne saken, og mitt avslutningsspørsmål er derfor: Angrer statsråden på noe av det han har sagt i løpet av den abortdebatten som har gått den siste måneden?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
«Statsråden har i flere medier trukket sammenligningen mellom diskriminering av homofile og fargede og dagens abortlov. Hvorfor mener statsråden «alvorlig sykdom, som følge av arvelige anlegg, sykdom eller skadelige påvirkninger under svangerskapet» er sammenlignbart med homofili?»
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Det er jo, om jeg får si det, typisk at medlemmer fra denne regjeringen mener at det er folket som har misforstått når folk reagerer på utsagn og på politikken. Men det er faktisk slik at svært mange homofile har opplevd statsrådens sammenligning mellom homofili og alvorlig sykdom som belastende, da vi, for å være helt ærlig, trodde at den debatten var over for lenge siden. Vi har ført en årelang kamp for å få avskaffet homofili som diagnose. Det er heller ikke slik, som statsråden har uttalt, at vi homofile i utgangspunktet vet noe om hvordan det er å leve med Downs syndrom. Tvert imot, når statsråden gjør denne sammenligningen på den måten han har gjort, oppnår han det motsatte av det han nå sier var meningen. Han lager mer stigma, han hindrer det ikke. Og hvis målet med debatten fra Høies side er å fjerne stigmatisering av folk med Downs syndrom, hvorfor trekker da statsråden, statsministeren og regjeringen Downs syndrom inn i debatten ved å kalle § 2c for downs-paragrafen, når det ikke står nevnt i paragrafen i det hele tatt?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg tror vi alle kan ha forståelse for at mennesker med psykisk utviklingshemning kan oppleve abortdebatten som vanskelig. Men det statsråden gjør med sin sammenligning, er å gjøre det enda vanskeligere. Han snur debatten på hodet og støter mange mennesker. Dersom statsråden virkelig mente at flere må få slippe stigmatisering, er dette feil vei å gå. Dessuten er det ikke gravide kvinner i en vanskelig og sårbar situasjon som skal ta ansvaret for at samfunnet vårt ikke er mangfoldig nok eller gjør at grupper føler seg stigmatisert. Det er et samfunnsansvar. Mener virkelig statsråden at det å innskrenke abortloven er løsningen for å bygge et samfunn med plass til flere?
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
«Statsministeren skriver 8. november at hun ønsker «endringer i abortloven slik at vi ikke tillater fosterreduksjon av friske fostre». Dette innebærer at hun går imot lovfortolkningen som regjeringen gjorde i 2016, og som helseministeren forsvarte i et innlegg i Aftenposten 26. oktober 2016, der han skriver at fosterreduksjon ikke er sortering, men selvbestemt abort. Hvordan kan statsråden forklare at Høyre nå ønsker en innstramming i abortloven som han med egne ord har definert som et angrep på retten til selvbestemmelse?»
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg takker for svaret. Man vet jo også at innfører man et forbud mot fosterreduksjon, kan det bl.a. lede til flere aborter, man kan måtte ta begge fostrene istedenfor bare ett. Statsråd Høie har bl.a. uttalt at en løsning der kvinner må stå foran et valg mellom begge barna eller ingen, er en uholdbar situasjon. Ut fra det som helseministeren nå sier, at man er villig til å gjøre nye vurderinger av dette, hadde det vært interessant å høre om han nå går tilbake på det – at situasjonen ikke er så uholdbar likevel. Men jeg skal heller spørre om statsråden mener det er større eller mindre risiko for å miste begge fostrene om man tvinges til å ta abort før tolvte uke.
Cecilie Myrseth (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg registrerer at da må vi kunne legge til grunn at statsråden er villig til å vurdere å stramme inn den loven som vi har i dag, og stramme inn på kvinnens rett til å bestemme over egen kropp når det kommer til abort før tolvte uke. Men ut fra de spørsmålene som nå er stilt, lurer jeg på om helseministeren på noen som helst måte er villig til – mens han sitter som helseminister i denne regjeringen – å bidra til å gjøre innstramminger i dagens abortlov.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
I dag har spørretimen handlet mye om abort, men det handler også om fostermedisin og at dette ofte kan være snakk om svært gledelige begivenheter. Selv fikk jeg tvillinger i 2014 og er veldig glad for at jeg i den sammenhengen fikk tidlig ultralyd, slik at man kunne vurdere hvor risikabelt svangerskapet var. For min egen del ble det noen måneder liggende for at dette skulle gå bra. Tvillinger som deler morkake, har en svært høy risiko for både lidelse og død ved at den ene tvillingen tar all næringen og den andre ikke får noen ting. Mitt spørsmål til statsråden er derfor: «Er statsråden enig i at tidlig ultralyd kan bidra til å redusere lidelse og død ved at man kan oppdage og kurere tvillingtransfusjonssyndrom, som rammer over 40 tvillingpar årlig?» Nå har jeg funnet andre tall som tilsier at det muligens er 30, men problemstillingen er uansett like relevant.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Nå skal kanskje denne representanten og statsråden på noen av de samme reisene, som det ble oppfordret til tidligere, men den tilbakemeldingen vi har fått fra fagmiljøet, er jo at det er viktig å oppdage det tidlig, nettopp fordi den behandlingen som kvinnen sendes til i utlandet, må gjøres før uke 18, og det er vanskeligere å gjøre det på et så sent tidspunkt i svangerskapet. Så det stiller jeg meg litt undrende til. Da vil jeg egentlig bare spørre statsråden om han vil være med meg og kvalitetssikre at det faktisk er slik, at det først er etter uke 18 man bør gi denne behandlingen til kvinner som vi må sende til utlandet.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Da ble det litt klarere for meg. For i og med at symptomene muligens oppstår først i uke 18, er jo risikoen at dette kan være for sent, at den ene tvillingen da stjeler næring fra den andre. Hele poenget med den tidlige ultralyden er jo at man skal kunne avdekke dette tidlig og få sendt kvinnene til riktig behandling. Slik jeg har forstått det, er dette en behandling som bør skje mellom uke 12 og uke 18 for at det skal fungere best mulig. Etter det jeg har forstått, sendes disse kvinnene i hovedsak til Tyskland fordi det er et så spesialisert fagfelt at vi ikke gjør det i Norge. Hvis det er slik at den beste behandlingen faktisk skjer før uke 18, er helseministeren da enig i at det hadde vært positivt med tidlig ultralyd?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Mitt spørsmål dreier seg om § 2c og statsministerens usikkerhetsspredning om den: «Hvorfor mener statsråden en nemnd av fremmede mennesker er bedre rustet til å beslutte en kvinnes skjebne enn henne selv og en medisinsk vurdering, og i hvilke tilfeller mener statsråden nemndens syn kan overstyre kvinnens ønske og/eller den medisinske vurderingen?»
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg er klar over hvordan ordningen er nå. Det jeg er bekymret for, er hvordan den vil bli, og derfor må jeg spørre igjen, litt mer konkret: Er det slik å forstå at så lenge helseministeren er helseminister, står vi ikke i fare for å få en nemndordning der det medisinske grunnlaget tas bort og erstattes med et skjønnsmessig grunnlag?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg må spørre en gang til: Betyr det at det ikke er grunn til bekymring over at nemndene skal erstattes – eller nærmest bli et slags tilsyn for høy moral, slik som det virker i samfunnsdebatten nå. Det som er bekymringen, er at denne forhandlingen som Høyre nå har åpnet for, kan resultere i at nemndene ikke lenger skal konsentrere seg om et medisinsk grunnlag, men om sitt eget skjønn – altså om hvorvidt de synes det er riktig å innvilge abort eller ikke.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål: «Mange som blir født med psykisk utviklingshemming, er fortvilet over den diskrimineringen de opplever. Gjennom et helt liv må de streve for å oppnå selvfølgelige rettigheter. Burde vi ikke sette inn all politisk makt på å få til en dugnad for dem?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg er glad for svaret. Imidlertid sier NFU rett ut at regjeringens forslag til budsjett er retningsløst, og at det er vanskelig å se noen form for satsing overfor denne gruppen. Tilbakemeldinger vi får, er utfordringer knyttet til f.eks. psykisk utviklingshemmede som har behov for spesialisthelsetjenesten innenfor psykiatri. Jeg benytter derfor anledningen, i og med at det er helseministeren som svarer på mine spørsmål i dag: Kjenner statsråden til om psykiatrien har nok kunnskap om psykisk utviklingshemmede og deres psykiske lidelser?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg takker for et godt svar. Stiftelsen SOR sier også at regjeringens forslag til statsbudsjett er et dårlig budsjett for personer med utviklingshemning. De mener at gruppen er blitt helt glemt. Regjeringen har snakket mye om inkluderingsdugnad innenfor andre områder. Mitt siste spørsmål er: Ville det ikke vært naturlig å inkludere nettopp denne gruppen i denne dugnaden?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
«Statsministeren har åpnet for å svekke abortloven. Likestillingsministeren har så langt ikke villet uttale seg om dette spørsmålet som verserer i media nå, og som i stor grad vil påvirke kvinners rett til å bestemme over egen kropp. I et likestillingsperspektiv, hvordan stiller statsråden seg til forslaget om å fjerne abortloven § 2 tredje ledd bokstav c, og hvilke utslag ser statsråden for seg at dette vil ha for kvinners rett til å bestemme over egen kropp?»
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Jeg har lyst til å gripe tak i det som statsråden her sier om at man i større grad skal kunne vektlegge kvinnens vurdering av egen livssituasjon. Kvinnen har jo søkt om abort, og jeg tror vi kan anta at når en kvinne søker om abort, har hun gjort en vurdering av sin egen livssituasjon og hva hun selv ønsker. Ofte er dette egentlig ganske langt ute i et svangerskap, man har gått gravid en stund og kjent kroppen forandre seg. Man har kanskje begynt å glede seg, kanskje har man vært kvalm og trøtt, og man har begynt å tenke framover til man skal føde. Men så får man da den opplevelsen og den beskjeden om at man går og bærer på et alvorlig sykt foster. Da blir spørsmålet: Hvilke kriterier mener statsråden skal ligge grunn for å vurdere kvinnens livssituasjon? Vil f.eks. det at man har en fast og trygg jobb med stabil inntekt innebære at man ikke vil kunne få innvilget abort?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Jeg opplever vel ikke helt at jeg får klarhet i hvilke kriterier man da mener skal ligge til grunn. Da er det jo ikke så rart at kvinner i dag opplever at en rettighet som man har, er i ferd med å bli svekket. Vi har også sett ganske mange, vil jeg si, såre og personlige kronikker som har vært skrevet i media i det siste, som forteller om det som kvinner – men også familier – opplever når de finner ut at det fosteret man bærer på, det barnet man bærer på, har en alvorlig sykdom. Vi har lest om at kvinner er redde for at de skal tvinges til å måtte gjennomføre en graviditet og føde et barn som de vet er alvorlig sykt. Vi kunne lese en kronikk om foreldre som måtte spørre om barnet deres ville kunne føle den kjærligheten som de som foreldre ga til det barnet. Så mitt spørsmål er om statsråden forstår at disse kvinnene – og mennene – er redde for at de skal kunne miste en rett som de har i dag, til reelt sett å kunne bestemme over sin egen kropp og sitt eget liv.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
«Vi ser en internasjonal utvikling mot flere autoritære regimer, der såkalte «sterke menn» tar makten, båret frem av populistiske bevegelser. Disse «sterke mennenes» politikk går ofte utover rettighetene kjempet frem av sterke kvinner. Norge har lenge hatt kvinners rett til å bestemme over egen seksuell og reproduktiv helse som en viktig del av vårt internasjonale arbeid. Hvilket signal mener utenriksministeren det sender til land som USA, Polen og Brasil at norske regjeringsmedlemmer åpner for innstramming av abortloven?»
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Jeg vil gi anerkjennelse til utenriksministeren for å videreføre og stå opp for en god politikk på dette området internasjonalt, og jeg har med glede registrert mange av disse tiltakene. Her kan jeg bekrefte at det er stor enighet om at dette skal være en del av norsk utenrikspolitikk – det skal vi si her i Stortinget. Det som bekymrer meg, er at vi må ta inn over oss at trender internt i et land også kan smitte over på inntrykket av det landet ute. La oss bare huske tilbake til 1970-tallet, hvor veldig mange land – USA og vesteuropeiske land – beveget seg mot en mer liberal abortpolitikk og åpnet opp for kvinners selvbestemmelsesrett. Det skjedde jo ikke tilfeldigvis i mange land samtidig, det skjedde nettopp fordi man inspirerte hverandre, man lærte av hverandre. «Roe versus Wade»-dommen i USA i 1973, f.eks., var en inspirasjonskilde også til arbeidet som pågikk her hjemme i Norge. Norge har også inspirert land mange andre steder gjennom å være blant de moderne landene på dette feltet i mange år. Derfor er det fint å ha en god politikk i utlandet. Ser ikke utenriksministeren også at det er et problem hvis det blir skapt et inntrykk av at Norge er på vei i motsatt retning, og at det kan undergrave det internasjonale arbeidet?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2018-11-14:
Da har jeg lyst til å sitere sjefredaktøren i det som heter EUobserver, som utgis i Brussel, og som er et viktig organ for folk som er interessert i europeisk politikk. Der står det: «Norway’s conservative prime minister, Erna Solberg, has proposed tightening the country’s abortion laws, in a political gambit that goes against Europe’s liberal trend.» Dette er i hvert fall ett eksempel på noe det kanskje kan bli mer av, litt avhengig av hvordan disse forhandlingene som nå kommer, vil gå. Da vil jeg spørre utenriksministeren – om det blir flere slike oppslag: Vil hun se det som viktig å forsøke å korrigere inntrykket, at Norge nå ikke har hengt seg på en trend som vi ser i både Øst-Europa og Brasil, og til og med innad i USA, hvor vi nå har fått en sammensetning av høyesterett som kanskje kan utfordre selve «Roe versus Wade»-gjennombruddet fra 1970-tallet? For det ville bekymret meg sterkt om det inntrykket ble skapt, selv om man kan argumentere for at det ikke er riktig, og anser utenriksministeren at det er hennes jobb å bidra til at det inntrykket ikke sprer seg?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
«Noe av det aller viktigste for mange familier med alvorlig syke og funksjonshemmede barn er å få hjelp til å klare seg når hverdagen er som vanskeligst. Vil regjeringen støtte SVs forslag om å lovfeste en ordning med familievikar som skal hjelpe familiene når det er aller vanskeligst?»
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Takk for svaret, som til en viss grad kommer oss i møte. Når vi diskuterer dette i dag, er det også i en slags kontekst av en debatt om abort. Vi i SV er opptatt av at når vi diskuterer familier og barn, skal vi som ansvarlige politikere lage en politikk som sikrer gode og trygge rammer for familiene – altså en familiepolitikk som skal gi familiene trygghet. De skal vite at hvis de får et barn som har spesielle behov, er det et velferdssamfunn som står klart til å ivareta deres behov. Dette er også en naturlig utvidelse av velferdsstatens ordninger, slik vi ser det. Statsråden sier jo samtidig at ordningen i dag ikke er god nok, og at vi gjerne skulle hatt et bedre og bredere tilbud på dette området. Så mitt spørsmål går igjen til statsråden: Er det ikke til en viss grad urettferdig at denne gruppa ikke får tilstrekkelig hjelp, når ordningen i dag er så pass vilkårlig?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-11-14:
Takk for svaret. Vi er selvfølgelig kjent med at det finnes en slik plikt hos kommunene, og det er på både det gode og det dårlige. Det gode er selvfølgelig at kommunene står nærmere behovene til folk flest enn det andre instanser kan gjøre. Det som ikke er bra med det, er at kommunene opptrer ulikt, slik at familiene med behov vil få ulike tilbud alt etter hvor de bor. Det kan være kommuner med ulike ressurser, og det kan også være kommuner der ansatte gjør ulike og kanskje vilkårlige vurderinger. Derfor er vi opptatt av å lovfeste dette, slik at kommunene langt, langt tydeligere har en plikt, og også at personer med dette behovet har en veldig tydelig rettighet. Mitt spørsmål blir da: Hvorfor er regjeringen imot, eller uenig i, at man skal lovfeste denne retten og ikke la det være opp til hver enkelt kommune å ivareta den?