trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-01:
Kristeleg Folkeparti har og har hatt eit engasjement for organisasjonsfridom. Organisasjonsfridom er viktig. Det er etter mi vurdering ein menneskerett. I dette biletet er det rett å understreka kor mykje organisasjonane har og har hatt å seia for framveksten av generelle rettar for folk og for utviklinga av velferdssamfunnet. I store trekk er altså den historia organisasjonane har i norsk samfunnsliv, positiv. Kristeleg Folkeparti fremma for to-tre år sidan eit eige forslag for å sikra den negative organisasjonsfridomen. Me vil ikkje at det skal vera tvang når det gjeld organisasjonsforhold. Me meiner at denne fridomen er sikra i Ot. prp. nr. 3 for 1998-1999. Den positive og negative organisasjonsfridomen er omfatta av dei tre menneskerettskonvensjonane som er gjorde til norsk lov. Dette er skilnaden på situasjonen og statusen i forhold til då Kristeleg Folkeparti tok opp og støtta eit forslag om å klargjera dette i norsk lov, i og med at det har kome fram tilfelle som har synt at den negative organisasjonsretten ikkje var krystallklar. I vår korrespondanse med departementet har me fått eit brev der det blir slått fast at den positive og negative organisasjonsretten er sikra i norsk lov etter inkorporeringa av dei tre konvensjonane. Kristeleg Folkeparti har tillit til departementet si vurdering, og vil framover fylgja opp og sjå til at dette blir ført vidare i praksis og i norsk rettssystem. Me ser for oss at det blir ein del rettslege oppgjer i dette spørsmålet, og i utfallet av desse rettssakene vil me fylgja nøye med for å sjå om rettstryggleiken er reell. Skulle organisasjonsfridomen verta utfordra eller ikkje få fotfeste i praksis i norsk samfunnsliv og i rettssystemet, vil Kristeleg Folkeparti ikkje nøla med å ta opp att dette spørsmålet. Men på bakgrunn av rettssituasjonen i dag vil me velja å slå fast at den positive og den negative organisasjonsretten er sikra. Etter lovnader frå departementet og etter inkorporeringa av dei tre menneskerettskonvensjonane skulle dette vera tilstrekkeleg sikra i norsk samfunnsliv. På denne bakgrunn stør Kristeleg Folkeparti fleirtalsmerknaden i innstillinga om at ei slik ny presisering i norsk lovverk er unødvendig. Men bodskapen frå Stortinget til det norske folk i dag er at den positive og den negative organisasjonsretten er sikra.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-01:
Kristeleg Folkeparti meiner at ei ytterlegare fastslåing av den negative organisasjonsretten er unødvendig. På den bakgrunn er det òg vår klare oppfatning at organisasjonsklausular er ulovlege. Med den inkorporeringa som har skjedd av desse menneskerettskonvensjonane, meiner me at det skulle vera tilstrekkeleg lovgrunnlag for å hevda at organisasjonsfridomen i Noreg er reell. Eg sa også i mitt fyrste innlegg at dersom ting skulle skje i norsk samfunnsliv eller i rettssystemet, vil Kristeleg Folkeparti ta opp att denne saka – om det likevel ikkje skulle stemma eller bli tolka slik i samfunnet.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-01:
Eg står fast ved at Kristeleg Folkeparti har hatt og også har eit engasjement for menneskerettane, og at me klart vurderer denne fridomen som ein viktig del – i alle fall som ein vesentleg del – av menneskerettane også i Noreg. Me har medverka til større merksemd rundt desse spørsmåla ved å utnemna ein eigen statsråd for menneskerettane, og har fremja eit forslag som vart vedtatt her i Stortinget Derfor meiner eg å ha belegg for at me har hatt eit slikt engasjement, og det står me sjølvsagt ved også i dagens situasjon. Ut frå det eg sa i siste replikken, vil eg berre gjenta at eg meiner at det med den nye situasjonen me har i norsk rett i dag, skulle vera tilstrekkeleg. Dersom dette likevel ikkje skulle gje rettar i begge retningar, vil Kristeleg Folkeparti fylgja dette opp, og eg vil tru at det gjeld Regjeringa generelt ut frå det brevet komiteen har fått om at ein vil syta for å fylgja opp at ein slik rettssituasjon vil bli realitet i Noreg.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-01:
Eg kan berre kort svara på den siste replikken med at Kristeleg Folkeparti meiner at det ikkje er høve til å diskriminera arbeidstakarar eller andre på grunn av organisasjonstilknyting.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-01:
Eg vil vel vurdera det slik at eg har rimeleg god kjennskap til norsk arbeidsliv, og eg er vel ein av dei i salen her som har nokså langt fartstid innanfor dette feltet, så eg trur eg skulle ha ein tilstrekkeleg og grei nok kjennskap til korleis det fungerer. At ein skulle sikra denne organisasjonsfridomen, og at ein ikkje kunne støtta denne forma for press som har vore i samfunnslivet, er jo bl.a. bakgrunnen for at Kristeleg Folkeparti som parti har kome ut med denne haldninga. Eg tykkjer det er rett for diskusjonen sin del – det blir jo fokusert veldig på den negative organisasjonsretten her – å understreka at det er svært mykje ved organisasjonane sitt arbeid som er svært nyttig og godt for samfunnet si utvikling, men me meiner det er ein menneskerett å ha fridom til å velja, og at organisasjonslivet i Noreg bør utvikla seg slik at det blir ein reell fridom for arbeidstakarar og andre til å velja si tilknytingsform. Når det gjeld forholdet mellom LO og Arbeidarpartiet, er det eit eksempel, men det bør ikkje overfokuserast her. Men Kristeleg Folkeparti har ved gjentatte høve sagt at ein har sett det som lite tenleg med det tette forholdet mellom Landsorganisasjonen og Arbeidarpartiet, og at me helst såg at det vart utvikla andre samarbeidsformer mellom to viktige medspelarar i det politiske liv som me alle møter. Det er nok noko av bakgrunnen for at Kristeleg Folkeparti har dette klare synet på organisasjonsfridom.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-06-01:
Ja, Kristeleg Folkeparti meiner det ærleg det som står i innstillinga. Me meiner det ikkje er grunnlag for å fremja dette lovforslaget fordi det alt er dekt i eksisterande norsk lov. Me vil også fylgja med i rettsutviklinga på dette området. Me har den tillita til departementet, på bakgrunn av det skrivet som er sendt til komiteen, at departementet også vil fylgja med i rettsutviklinga når det gjeld dette spørsmålet. Det er klart at det vil bli ein del prøving av dette prinsippet framover, og eg har også fått ei stevning her som er på veg inn i rettssystemet. Dersom rettsutviklinga ikkje skulle vera i samsvar med det me føreset i denne innstillinga, går me ut frå at departementet kjem med eit føremålstenleg initiativ for å sikra at denne haldninga blir presisert tilstrekkeleg i norsk rettssystem.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-06-01:
Representanten fra Kristelig Folkeparti har lagt fram sitt syn på det med organisasjonsfrihet og hvordan det virker her i landet. Jeg må si at det virker på meg som om man har vært lite ute i arbeidslivet og sett hvordan praksisen er. Det er ingen tvil om de nære bånd mellom LO og Arbeiderpartiet. Tidligere var det også enkelte i arbeidslivet som hadde tvangsinnmeldelse i Arbeiderpartiet. Da jeg søkte ansettelse i et samvirkelag, fikk jeg vite at det var medlemsplikt, og uten å bli medlem av LO var det ingen mulighet for å få arbeid. Ved å være medlem der, støtter man også Arbeiderpartiet økonomisk. Det synes som om enkelte her i denne sal synes det er greit, og det beklager jeg. På meg virker det som at man ved ansettelse i samvirkelag er tvangsinnmeldt i Arbeiderpartiet, selv om man er medlem av et annet parti, og man betaler da en del av sin lønn til Arbeiderpartiet. At ikke dette bekymrer Kristelig Folkeparti, beklager jeg.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-01:
På bakgrunn av debatten vil jeg først gi uttrykk for på vegne av Venstre at dersom dette er en diskusjon om fagbevegelsens positive rolle i norsk samfunnsutvikling, så er det slik at denne positive rollen i høyeste grad verdsettes av Venstre. Men det er ikke det dette er en debatt om. Spørsmålet her er om denne positive rollen skal være avhengig av at man eventuelt har mulighet til å pålegge folk medlemskap i en bestemt fagorganisasjon. Det er den ene siden. Det andre er det som har sammenheng, som jeg sa, retten til å kunne organisere seg. Det er helt klart Venstres oppfatning at folk skal ha rett til å være uorganisert og allikevel kunne få det arbeid de måtte ønske å ha – dersom arbeidsgiver mener man er kvalifisert for dette og ønsker vedkommende. Spørsmålet om organisasjonstilknytning skal ikke ha betydning for om man ønsker en arbeidstaker eller ikke. Venstre stod bak det vedtaket som ble truffet 29. mai 1997, om å få utredet spørsmålet om reell organisasjonsfrihet. Jeg viser for så vidt også til justisministerens svar i Spørretimen den 1. april 1998. Det som etter vår oppfatning forslagsstillerne ikke tar innover seg, er at etter at dette var behandlet i 1997, har det skjedd en endring i norsk lovgivning ved at menneskerettighetskonvensjonene er inkorporert i norsk rett, og at det legges til grunn at dette også sikrer den negative organisasjonsfriheten. Det er en forutsetning for Venstres standpunkt om ikke å stemme for det foreliggende forslag, at dette er en riktig oppfatning av disse konvensjonene. Jeg vil gjerne understreke at så vesentlig som retten til arbeid oppfattes i Norge, må dette også innebære at en arbeidstaker kan bli tilsatt uavhengig av om en er organisert eller ikke, eller vil organisere seg og selv velge organisasjon. Jeg viser for øvrig også til bestemmelsen i arbeidsmiljøloven § 55 A, som faktisk sier at man ikke skal kunne spørres om tilknytning til lønnstakerorganisasjon. Og det er jo noe underlig med den regelen hvis man samtidig skulle tillate organisasjonspliktklausuler. I alle fall er det en regel som også må forstås i lys av de konvensjonsforpliktelser som Norge har påtatt seg, og på den bakgrunn føler jeg meg relativt trygg på at også den negative organisasjonsrett i vid forstand er sikret i dagens rettstilstand. Skulle det mot formodning vise seg ikke å stemme, vil Venstre være med på å gå inn i spørsmålet på nytt.
Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-01:
Når representanten Karin Andersen utfordret meg til å komme med en replikk, var det knyttet til at hun sa at denne saken på den ene siden gjaldt en del prinsipper, hvor bl.a. spørsmålet om menneskerettigheter hørte hjemme. Så gav hun etterpå uttrykk for at saken også hadde en side som handlet om politikk, og at dette hadde et forhold til fagorganisasjonene. Jeg må vedgå at representanten Karin Andersen da gav foranledning til en problemstilling knyttet til distinksjonen mellom prinsipper på den ene side og politikk på den annen side, fordi det for en liberaler, iallfall, i høyeste grad blir et politisk spørsmål å stå på en del prinsipper som er knyttet til menneskerettigheter. Jeg vil derfor gjerne utfordre henne til å redegjøre for forholdet mellom prinsipper, bl.a. menneskerettigheter, på den ene side, og politikk på den annen side. Når det gjelder spørsmålet om historieløshet, var ikke det rettet til verken Venstre eller mellompartiene, så jeg skal vel kanskje ikke la meg provosere av det – og jeg kan vel delvis være enig med tanke på dit det var rettet. Men jeg vil klart understreke at når vi her snakker organisasjonsfrihet, har en historisk viktig kamp knyttet til organisasjonsfrihet vært kampen for retten til å organisere seg. Og det må være helt klart at i et historisk perspektiv har det kanskje vært en viktigere kamp enn den som er knyttet til den negative organisasjonsfriheten. Men det betyr ikke at vi skal overse den når den kommer. Og endelig, når det gjelder organisasjonspliktklausuler: Denne representanten har altså fått det for seg at det blir veldig vanskelig med organisasjonspliktklausuler når arbeidsmiljøloven § 55 A stiller forbud mot å spørre om tilknytning til lønnstakerorganisasjoner. Da må det være et problem.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-01:
Det har på mange måtar vore ein interessant og avklårande debatt, iallfall etter dei siste innlegga, spesielt med tanke på Kristeleg Folkeparti og Venstre. Det som er litt merkeleg i denne saka, er saksordføraren sitt hovudinnlegg, der han på mange måtar refererte lover som eg fekk inntrykk av at han kanskje ikkje fullt ut forstod sjølv. Han fekk òg fem replikkar, og skulle forklåre kva Arbeidarpartiet – og han sjølv – meinte om negativ organisasjonsfridom. Eg er jo som pedagog van med å prøve å tolke svar i beste meining. Det er ei av mine oppgåver som lærar å gjere det fordi eg synest elevar har rett til å bli tolka slik – iallfall at det blir gjort eit forsøk på det. Men eg kan etter saksordføraren sitt innlegg slett ikkje sjå at han i det heile har svara på spørsmål han fekk om korleis Arbeidarpartiet ser på dette med negativ organisasjonsfridom. Det einaste eg kom fram til, dersom ein skal tolke det, er at det på ein måte måtte vere for å skjule at Arbeidarpartiet eigentleg ikkje ønskte nokon negativ organisasjonsfridom. Dei ønskjer tvangsorganisering, spesielt til LO, for på den måten å fylle opp partikassa i Arbeidarpartiet. Når då Leif Lund – etter det han sjølv sa – heldt på å grine på talarstolen, må eg seie at så langt er det vel fleire som har grine av Leif Lund enn dei han i så måte har grine av. Det ville ha vore morosamt å ha høyrt representanten Leif Lund dersom det vart tvangsorganisering i t.d YS, og at ein del av organisasjonskontingenten skulle gå til – la oss seie – Framstegspartiet. Då tenkjer eg nok hr. Lund og Arbeidarpartiet hadde kravd fri organisasjonsrett heilt tvert og kravd å gjere parti og organisasjonar uavhengig av kvarandre. Det er også gledeleg å registrere det som no er skjedd frå Kristeleg Folkeparti og Venstre si side. Eg går ut frå at Senterpartiet deler det synet, for representanten Morten Lund sa faktisk i haust at menneskerettskonvensjonane kanskje ikkje var nok til å sikre den negative organisasjonsretten, men han måtte sjå på det. Eg vil også vise til Norsk Bedriftsforbunds landsmøte i Ålesund for ca. 14 dagar sidan – det var 14. mai, trur eg. Der var det ein debatt der parlamentarisk leiar i Kristeleg Folkeparti, Einar Steensnæs, og parlamentarisk leiar i Venstre, Gunnar Kvassheim, deltok, og Morten Lund frå Senterpartiet var Senterpartiets representant. Alle tre bakka opp dette Dokument nr. 8-forslaget i den debatten. Gunnar Kvassheim gjekk så langt at han sa at denne saka no skal lovfestast gjennom handsaming i Stortinget; han viste til Dokument nr. 8:36. Men vi har iallfall fått ei avklåring, og det tek eg positivt. Så dersom det no skulle oppstå tvil, vil Kristeleg Folkeparti og Venstre – eg går ut frå at også Senterpartiet er med –vere med på å rette opp dei skeive forholda som dette forslaget peikar på. Vi ser fram til å få den oppryddinga som det då måtte vere behov for.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-01:
Når det gjeld gratispassasjerar, fungerer det jo sånn i dag at veldig mange LO-medlemer er gratispassasjerar til partikassa i Arbeidarpartiet. Vi må vere klar over det. Og når representanten Andersen no prøver å late som om vi ikkje er for at folk skal ha høve til å organisere seg, og at vi ikkje innser verdien av organisasjonane i samfunnet, i næringslivet, og den måten dei har vore med på å byggje dette samfunnet på, peikar jo historieløysa tilbake på henne sjølv. Eg brukte alltid å ha eit godt råd til mine elevar då eg var lærar, og det var: Ikkje peik på folk, for hugs at tre fingrar peikar alltid tilbake på deg sjølv! Og i dette tilfellet synest eg det må vere riktig. Så prøver Karin Andersen å samanhalde dette med at enkelte ikkje vil vere med i ein organisasjon fordi ein då betaler inn til ei partikasse, med at skatt også går til partistøtte til Framstegspartiet. Det er to vidt forskjellige ting! Medlemskap i ein organisasjon skal jo vere ei frivillig sak. Kvar enkelt får høve til å vere medlem – eller ikkje vere medlem – i ein organisasjon og til å velje den organisasjonen som ein vil vere medlem i, og betale medlemskontingent. Det er altså frivillig. Skatt er noko vi i dette huset har pålagt det norske folk. Det har vore usemje om kor høg skatten skal vere til kvar tid, men vi er jo alle i dette huset samde om at noko må inn i fellesskapet fordi det er ein del fellesoppgåver som må løysast. Eg vil berre gjere merksam på at Framstegspartiet stemte mot partistøtta og foreslo å ta den vekk, men når andre vil gi oss milde gåver frå statskassa, skulle det berre mangle at vi ikkje tok imot dei. Dersom vi ikkje gjorde det, hadde staten sjølvsagt fordelt dei til seg sjølv.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-01:
Leif Lund var inne på dette med kven som skulle ivareta. Eg sa jo det. Staten skal ha det økonomiske ansvaret. Kven som driv sjukehuset, om det er ein stiftelse eller om det er staten sjølv som eig og driv det gjennom ei stykkprisfinansiering, det spelar inga rolle. Det er det same når det gjeld skulane. Det er det same når det gjeld omsorg. Då har vi ikkje nødvendigvis behov for nokon slags overkommune, for det er ingen ting igjen å ta vare på når ein del av dei fylkeskommunale vegane er lagde over på staten, og dei andre er lagde over på kommunane. Det er igjen ein liten bit som heiter kultur, på 1 pst., og den trur eg vi trygt og med godt samvit kan legge over på kommunane og til det private initiativet. Så seier Leif Lund at det er punkt II som er det essensielle i denne saka. Då har ikkje – og det er min vanvyrdslege påstand – Leif Lund lese saka, saksdokumenta, for det essensielle er å få lagt ned fylkeskommunen, ikkje nødvendigvis å avlyse fylkestingsvalet i 1999. Det essensielle er at vi no får ei vurdering av fylkeskommunens eksistens, ikkje noko anna. Så må hr. Lund ha tid, sa han. Arbeidarpartiet har hatt tid sidan 1990. Då fremma eg eit liknande forslag. Den gongen hadde vi ikkje med oss Høgre. Då var Framstegspartiet åleine i denne salen om å støtte forslaget. No har vi oppnådd at Høgre er med oss. Det er vi glade for. Som eg sa på slutten av det førre innlegget mitt: Kanskje Arbeidarpartiet ein dag i framtida også vil røyste for dette? Når det gjeld løn og det å kare til seg godt betalte fylkestingsjobbar, trur eg ikkje at folk frå Framstegspartiet er noko betre enn arbeidarpartifolk– langt derifrå! Men dess større er grunnen til å fjerne fylkeskommunen.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-01:
Signe Øye utfordra meg på ein del saker, m.a. dette med at det ikkje er stykkpris på ein del ting, som vi ønskjer. Nei, men vi skal ha det – vi skal få det gjennomført. Vi har klart å kome eit stykke på veg, og det er ingen grunn til at vi skal legge ned eit arbeid som er fornuftig, nemleg å få fjerna fylkeskommunen, fordi ein no ikkje har fått innført visse ting. Det kjem etter kvart. Så var Signe Øye ute og kommenterte dette med lønsadelen, at det galdt andre parti enn Arbeidarpartiet. Ja, men det er ikkje nokon grunn til å begynne å fordele skyld her. Dersom ein først skal begynne, var det vel Arbeidarpartiet i Akershus som toppa dei mesttenande, etter VG si liste. Så stilte ho også spørsmålet om eg var nøgd med VG i mars. Nei, som eg sa i innlegget mitt: Det er ikkje ofte eg er einig med VG, men eg var einig med dei den 26. mai. Men det kan hende den harseleringa som VG gjorde den gongen, fekk dei på nye tankar, for det var jo tydeleg at dei hadde jobba med saka i etterkant, då dei kom med ein lang serie om korleis fylkeskommunen fungerte. Derfor trur eg det er litt viktig å få fram også dette med byråkrati, når Karin Andersen og ein del andre henger seg opp i at ein styrker byråkratiet med at ein får stykkprisfinansiering. Nei, ein gjer ikkje det. Prøv å tenke positivt og tenke annleis! Ei stykkprisfinansiering gir nemleg enkeltmennesket moglegheit til å velje sjukehus, til å velje behandling, til å velje eldreheim og sjukeheim der dei måtte ønskje det. Ein flyttar makta frå byråkrati og politikarar og ned til enkeltmennesket. Og det må jo vere det viktigaste vi kan gjere som politikarar, for så langt som mogleg bør enkeltmennesket kunne eksistere i dette samfunnet utan at det offentlege tek ansvaret for oss frå vogge til grav. Og så får vi lære oss til å halde oss innafor visse lover og reglar som dette huset måtte stemme for, slik at vi opptrer sømeleg.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-06-01:
Eg vil foreslå at rekkefølgja på voteringa blir forandra, slik at vi først voterer over forslag nr. 1, frå Framstegspartiet og Høgre. Dersom det ikkje skulle få fleirtal, vil eg trekke forslag nr. 2, for dei heng nøye i hop.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-01:
Sammenligningen med skatt var fristende fordi Fremskrittspartiet til stadighet spiller på folks uvilje til å være med og finansiere tiltak som kanskje ikke ligger dem mest på hjertet, og som det krever en viss medfølelse, innsikt og samfunnsforståelse for å skjønne at må være på plass. Det er veldig vanskelig, må jeg innrømme, å få tak i Fremskrittspartiets kamp for at det norske samfunn skal være organisert, eller partiets forståelse for at fagbevegelsen og arbeiderbevegelsen faktisk har æren for at dette samfunnet er et sivilisert samfunn. Tvert imot, jeg oppfatter det sånn at Fremskrittspartiets hovedargumenter stort sett går på at alt hadde vært bedre uten dette, at enhver klarer seg best sjøl, alene, og at det stort sett både er bortkastet tid og bortkastede penger å betale inn til slike organisasjoner. Hvis dette er feil, og hvis Fremskrittspartiet har forandret politikk på disse områdene, er det jo svært hyggelig. Men denne saken som er reist her, oppfatter jeg politisk ikke som en kamp for det enkelte mennesket, men som en kamp mot organisasjoner som driver viktig samfunnsbygging i Norge.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-01:
Til spørsmålet om prinsipper og politikk: Jeg oppfatter at prinsippet om retten til ikke å stå tilsluttet en organisasjon er ivaretatt gjennom de vedtak som er gjort ved å gjøre Den europeiske menneskerettskonvensjon til norsk lov. Jeg oppfatter det som står i Regjeringens utgreiing for hvordan dette skal oppfattes, slik at kjernen i foreningsfriheten er beskyttet, og at det går foran avtaler hvis det oppstår strid. Ergo er prinsippene beskyttet. Men politikken i det, som jeg oppfatter at forslagsstillerne har vært opptatt av og som jeg er dypt uenig i, går på at de er mest opptatt av dette for å beskytte gratispassasjerene. De ønsker å fokusere mest på det problematiske ved å være organisert, mens det for SV er viktig å fokusere på at det nettopp er organisasjonene og den måten å organisere et samfunn på som er samfunnsbyggende. Det er det vi ønsker å sette i fokus politisk. Så kunne jeg også ha lyst til å bemerke at det er en annen viktig prinsipiell side ved dette spørsmålet, og det dreier seg om retten til å velge hvilken organisasjon man vil være organisert i. Det er en viktig frihet og en viktig rett som SV ønsker å beskytte.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-01:
Jeg tror ikke det går an å gå inn i dette uten å se i hvilken sammenheng det er satt, og det er satt i sammenheng med spørsmålet om organisasjonspliktklausuler. Jeg får gjenta det jeg sa, at jeg oppfatter at det som blir slått fast, er at slike organisasjonspliktklausuler ikke er ulovlige eller i strid med menneskerettighetskonvensjonene. Det har vært gjort til et poeng i debatten i dag om hvorvidt man mener at de er lovlige eller ulovlige. Jeg mener at de er lovlige, men hvis man kommer i en konflikt der man berører kjernen, og kjernen er at man har rett til å velge eller rett til å la være, så ble det sagt ved inkorporeringen som Stortinget gjorde av de tre menneskerettighetskonvensjonene, at disse konvensjonene har rang foran norsk lov, og da også foran avtaler som er inngått. – Jeg håper at det var klargjørende.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-01:
Representanten Kleppe må klargjøre hva han mener. Mener han at det enkelte kommunestyre skal kunne si nei til å etablere et flyktningmottak, eller dreier dette seg om å få bedre informasjon, bli hørt og komme i dialog? Det har flertallet i komiteen sagt at man vil forsterke innsatsen for, og at det er viktig. Jeg har en følelse av at når Vidar Kleppe her snakker varmt om det lokale sjølstyret, dreier det seg om retten til å kunne si nei til å få etablert et flyktningmottak, og det har komiteen tatt et klart standpunkt til. I innlegget fra Kleppe nå ble både dette å bli hørt, få informasjon og komme i dialog grauta litt sammen, og det ble veldig uklart hva det var representanten Kleppe egentlig hadde på hjertet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-01:
Dette blir en svært omfattende debatt, men det er et par ting som jeg må kommentere. Det ene er at man har fokusert på det man kaller lønnsadelen, og i forbindelse med det også heltidspolitikere. Jeg vil si at det er ganske beklagelig å se noen av de eksemplene som har vært trukket fram når det gjelder hvordan dette forholder seg, men jeg vil advare mot at man blander dette sammen med at man f.eks. kan se seg tjent med å ha et system med parlamentarisme, eller at heldagspolitikere i seg sjøl er noe negativt som man skal forsøke å bekjempe. Grunnen til det er at samfunnet har blitt ganske komplisert etter hvert. Byråkratiet og lovverket er svært komplisert. Samfunnet er også komplisert. Det er ikke gjort i en håndvending på en kveldstime å sette seg inn i alt dette og hamle opp med et byråkrati og et regelverk når man skal være politiker, være med og ta avgjørelser og legge til rette for samfunnsutvikling. Derfor syns jeg det blir for lettvint når man sier at heltidspolitikere eller lønna politikere er en fare for demokratiet. Jeg trur at det kan være en fare for demokratiet hvis vi skal ha et lag av politikere som skal drive dette på rein amatørbasis på en kveldstime og hamle opp med et meget profesjonelt og heltidsansatt byråkrati. Her ønsker jeg å styrke politikken framfor byråkratiet, også på denne sektoren. Så går kritikken også på at alt blir så mye bedre i staten hvis vi flytter oppgavene dit, fordi der har man så god oversikt over alt man holder på med. Jeg vil si at jeg vet ingen ting som er så statlig styrt som fylkeskommunene i dag, både når det gjelder oppgaver, og når det gjelder penger og finansiering. Det er faktisk staten som legger alle rammene for fylkeskommunen i dag, og legger begrensningene som gjør at de ikke klarer å oppfylle sine oppgaver. Så det blir å skyte på pianisten når man ikke er villig til å ta innover seg at det faktisk er de rammene og de påleggene vi gir, som hindrer at fylkeskommunen kan utføre sin rolle på en måte som befolkningen ville føle seg enda bedre tjent med. Og så til påstanden om at fylkeskommunen vil forsvinne hvis sykehusene blir statlige. Jeg hører til dem som ønsker at sykehusene fortsatt skal være fylkeskommunale, men jeg ser overhodet ingen sammenheng i at fylkeskommunen skulle miste sin eksistensberettigelse hvis en slik flytting skulle skje. For det er helt andre oppgaver som er mye viktigere i den regionalpolitiske rollen som fylkeskommunen skal ha, og det dreier seg om utdanningspolitikk, om kompetanseutvikling, om næringsutvikling og om kultur. Det er det som vil få utvikling til å skje, og det er de sektorene som er de viktigste i fylkeskommunen.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-06-01:
Faglig organisasjonsrett er en selvfølge i et demokrati. For mange arbeidstakere har det likevel vært et problem at mange organisasjoner er koblet til spesielle politiske partifarger. De har derfor vegret seg for organisasjonene, og således har de kanskje ikke fått organisert seg. Likevel er det viktig å slå fast at retten er klar, både til å velge om man i det hele tatt vil være organisert, og hvilken fagforening man vil tilhøre. Dessverre har vi fått presentert noen dårlige eksempler, både gjennom denne debatten og i forarbeidet til denne saken, på folk som har vært presset ut av jobben, som kanskje har fått usaklig oppsigelse, og det er også eksempler på at folk er blitt mobbet fordi de ikke er organisert eller er organisert i «feil» forening. Slike eksempler gjør at jeg har full forståelse for forslaget som fremmes i dag. Jeg mener det må være klart at krav om tilhørighet til bestemte fagforeninger eller politiske partier ikke skal stilles eller ha betydning ved en ansettelse. Likevel har det rent mye vann i havet siden sist et slikt forslag ble fremmet. Da tenker jeg først og fremst på de to FN-konvensjonene og Den europeiske menneskerettskonvensjon som nå er tatt inn i norsk lov. Der mener jeg at både den positive og den negative organisasjonsfriheten er omfattet. Derfor er forslaget i dag unødvendig. Samtidig vil jeg slå fast at det ikke lenger skal være tvil om at vi har full organisasjonsfrihet. Hvor langt lovverket nå går, vil eventuell framtidig rettspraksis vise. Men jeg mener at vi står ganske sterkt når vi har fått både Den europeiske menneskerettskonvensjonen, FNs konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter og FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter inn i norsk lov. Da mener jeg det er helt riktig at vi gir det nye lovverket en sjanse til å virke slik vi mener det skal virke.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-06-01:
Forslagsstilleren mener at før det kan opprettes asylmottak i en kommune, skal de lokale myndighetene ha rett til å uttale seg, og ber Regjeringen utarbeide forskrifter for etablering av asylmottak, slik saksordfører orienterte om. Kommunestyret skal også ha rett til å behandle saken før en eventuell etablering av mottak skjer. I dag er det slik at det er Kommunal- og regionaldepartementet som har ansvaret for de overordnede prinsipper, rammer og føringer for dagens mottaksapparat for asylsøkere og flyktninger. Men det er UDI som har ansvaret for etablering og inngåelse av avtaler om drift og dermed kontakten med kommunene og driftsoperatøren. Arbeiderpartiet støtter flertallet i at forslaget bør avvises. Det har flere grunner. Den viktigste grunnen er behovet for mange plasser raskt, slik vi har opplevd den siste tiden under krigen i Kosovo. Bare de siste to månedene er det åpnet veldig mange nye mottak. Høsten 1997 hadde vi faktisk ikke mer enn 20 asylmottak her i landet, med til sammen 2 000 beboere. Ved utgangen av denne måneden vil vi ha 130 asylmottak og 14 000 beboere. Det sier noe om de store variasjonene vi kan oppleve. Hvor skulle vi ha plassert alle de flyktningene som er kommet fra Kosovo de to siste månedene, dersom vi ikke kunne ha en så rask saksbehandling som vi har i dag? Det er mange som skal ha ros for det arbeidet som her er gjort, også kommunene. Det er disse store variasjonene i behovet som er så vanskelig å takle. Derfor mener alle partiene, med unntak av Fremskrittspartiet, at det ikke kan være riktig å gi kommunene vetorett mot å etablere asylmottak i kommunen. Hadde vi gjort det, tror jeg vi ville stått overfor en enda større utfordring med de 14 000 menneskene som nå er i våre mottak, enn den vi allerede har. I går kom det en rapport som sier noe om hvordan flyktningene har det i mottakene våre. Det er mange ting å gripe fatt i, men det er en helt annen debatt som vi ikke skal ta her i dag. Det er svært viktig med et nært samarbeid mellom staten og lokale myndigheter. Samarbeidet må starte så tidlig som overhodet mulig i planleggings- og etableringsfasen. Kommunene må med i planleggingen. De sitter med lokalkunnskapen. Derfor mener flertallet, der Arbeiderpartiet er med, at Utlendingsdirektoratet i enda sterkere grad enn i dag skal legge vekt på å informere vertskommunen. Og UDI må bli enda bedre på å etablere samarbeid mellom direktoratet, vertskommunen og den aktuelle driftsoperatør. Dersom alle parter skjerper seg, bør det ikke være nødvendig å utforme egne forskrifter om slik praksis. Forslaget bør derfor avvises.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 1999-06-01:
Bare noen kommentarer helt på slutten. Representanten Solholm skrytte så fælt av at han var så fornøyd med VG en gang i mai. Da har jeg lyst til å spørre representanten om han var like fornøyd med VG da de i mars brukte hele lederen sin på å harselere over det forslaget som vi nå behandler. Jeg vil også si at hvis det er noen som tar vedtak på forskudd her i denne salen, må det være representanten Solholm i sitt innlegg. Man argumenterer hele tiden med den sjekken man skal få i hånden for å shoppe rundt, for å kjøpe sykehjemsplass, skoleplass eller en operasjon. Men vi har ikke stykkprisfinansiering i skolesektoren her i Norge. Vi har innsatsstyrt finansiering der 50 pst. går over rammer og 50 pst. over ISF. Bevilgningene går ikke til det enkelte sykehus, men til fylkeskommunen. Så det er mange ting som tas på forskudd når man argumenterer for å legge ned fylkeskommunen. Jeg ville også være forsiktig med å gi uttrykk for at en begrunnelse for å opprettholde fylkeskommunen er at mine partifeller er så opptatt av de feite godtgjøringene. De siste oppslagene i media viser til helt andre partier som er opptatt av feite godtgjøringer i fylkestinget. Så til Kleppe, som sier at fylkeskommunen står i stampe, man er mer opptatt av de godtgjørelsene man får, enn å gjøre en jobb. Det tar jeg sterk avstand fra. Representanten Torbjørn Andersen sier at fylkestinget fører debatter som ingen bryr seg om. Det må undre meg hvorfor Fremskrittspartiets representanter egentlig gidder å stille til fylkestinget – er det bare for lønna? La oss få en grundig gjennomgang og få ting på bordet, som vi nå har bedt om. Da vil vi også få et grunnlag til å fatte de vedtakene som er nødvendige.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1999-06-01:
Flyktningmottak er et statlig ansvar og bør forbli et statlig ansvar. Det er nødvendig med mulighet til raskt å etablere mottak. Det har ikke minst den siste tid med en rask ankomst av flyktninger fra Kosovo understreket. UDI har et viktig informasjonsansvar, og UDI kan helt sikkert bli bedre. Det er viktig at det blir opprettet et nært samarbeid mellom staten og kommunene så tidlig som overhodet mulig. Kommunal- og regionaldepartementet har også bedt UDI om ukentlig oppdatering av hvor det planlegges nye mottak. For Kristelig Folkeparti er det viktig ikke å gi kommunene en vetorett mot opprettelse av nye asylmottak. Jeg tror heller ikke at det er nødvendig. Saksordfører var inne på at etablering kunne være kontroversielt, og at lokalbefolkningen burde kunne ha folkeavstemning over om man skulle ta imot flyktninger. Vi som bor i dette landet, har lov til å flytte fritt. Det går ikke an å bli persona non grata hvis jeg skulle ønske å flytte fra et sted til et annet sted. Å innføre en slik ordning, som jeg forstod Fremskrittspartiet hadde lyst til, vil jeg sterkt ta avstand fra. For Kristelig Folkeparti er det viktig at vi har et godt og effektivt apparat og et godt samarbeid mellom stat og kommune når det gjelder etablering av asylmottak. Kristelig Folkeparti støtter derfor at forslaget i Dokument nr. 8:40 avvises.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-06-01:
: Jeg registrerer at kommunalministeren refererte til hvordan det skal være. Jeg sa i mitt innlegg hvordan det i praksis er. Og det foregår på den måten som jeg sa. Jeg refererer til min egen hjemkommune, hvor jeg har kjennskap til hvordan praksisen foregår. Lederen for det lokale UDI-kontoret sier at de informerer hvis de har tid. Den private operatøren kommer til kommunen og sier: Vi oppretter asylmottak, og dere kan ikke nekte. Det er ikke UDI som i praksis tar initiativ overfor kommunen. Nei, det er en privat driftsoperatør, og det antar jeg er tilfellet i de aller fleste kommunene der det er en privat driftsoperatør som oppretter asylmottak. Unntaksregelen brukes altså som regel overfor kommunene, og da blir mitt spørsmål til kommunalministeren: Hva har han tenkt å gjøre for å få regelverket i tråd med praksis, eller – for å si det på en annen måte – få praksisen i tråd med regelverket? Unntaksregelen om at en kommune ikke kan nekte, skulle brukes i akutte tilfeller, men den brukes – det tør jeg påstå – i de aller fleste tilfellene, og det er ingen ønskesituasjon.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-06-01:
La meg først og fremst få understreke at i den situasjonen vi nå står oppe i, har det blitt vist en fantastisk velvilje fra kommuner rundt om i det ganske land i forhold til å stille opp og etablere asylmottak. Det var kommuner som avviklet ekstraordinært formannskapsmøte tidlig på morgenen like over påske, fattet beslutning om at man skulle etablere mottak, tok kontakt med enten departementet eller Utlendingsdirektoratet og kom med tilbud om å opprette enten kommunalt mottak eller bidra til at det ville bli opprettet et privat mottak. Dette har i det alt vesentlige vært situasjonen i denne tiden – en fantastisk velvilje for å stille opp i en vanskelig situasjon. Det er vi avhengig av. Vi er også avhengig av å ha et godt samarbeid med kommunene. Det tjener ingen, verken Utlendingsdirektoratet eller departementet, at det oppstår konflikter eller uenighet mellom kommunene og Utlendingsdirektoratet i forhold til etablering av mottak. Når det er sagt, vil jeg på nytt gjenta at vi de siste par månedene har gjennomlevd en svært vanskelig situasjon, med etablering av et stort antall mottak, ca. ett pr. dag, og det sier seg selv at det ikke alltid er like enkelt å klare å gjennomføre og holde fast på etablerte rutiner. Men, rutinene for direktoratet er, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, at de skal orientere, vanligvis rådmannen eller administrasjonssjefen i den aktuelle kommunen, så snart som mulig etter at man har vært i kontakt med en mulig privat driftsoperatør. Det skal være en nær dialog. Jeg kan selvfølgelig ikke se bort fra at det i enkelttilfeller fravikes fra det som er UDIs egne regler. Men, som jeg sa i mitt innlegg, vi vil også følge dette opp i forhold til Utlendingsdirektoratet og se på hva som ytterligere kan forbedres, for å sørge for at det er en så nær kontakt og så god informasjon som overhodet mulig.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-06-01:
Situasjonen er den at i dag ankommer det siste flyet med flyktninger fra Kosovo; vi vil i løpet av dagen ha mottatt de 6 000 flyktningene som Norge har forpliktet seg til å ta imot fra Kosovo. Det innebærer at presset mot opprettelse av nye asylmottak og presset mot UDIs virksomhet sannsynligvis – og forhåpentligvis – kommer til å avta noe i løpet av de nærmeste dagene. Vi står overfor nye store utfordringer i forhold til bosetting, i forhold til integrering, i forhold til opplæring. Jeg kan love at vi ennå har enorme oppgaver som skal løses. Men det at vi i løpet av dagen vil ha tatt imot det siste flyet med flyktninger, innebærer også at vi vil ha en mulighet til å sette oss ned og evaluere erfaringene fra de to månedene som er gått, hvor vi har hatt en situasjon som har vært særdeles hektisk og særdeles krevende både for kommuner, for private driftsoperatører og for UDI. Det vil bli gjort, vi vil gå gjennom erfaringene og se på hva vi kan gjøre bedre. Jeg er uenig med representanten Torbjørn Andersen i at krisene er kjent god tid i forveien. Jeg tror faktisk ikke det var noen som kunne forutse hva som skulle skje, hvor enorm flyktningstrømmen skulle bli, da man tok påskeferie. I løpet av påsken eksploderte det, og allerede noen dager over påske stod vi overfor en situasjon som krevde at vi handlet raskt. Det er Stortinget som selv har stilt krav om 90 pst. kapasitetsutnyttelse i mottak, og dermed er det ikke mulig å ha en stor overkapasitet på mottaksplasser. Det vil heller ikke være nødvendig i en normal situasjon. Med det representanten Torbjørn Andersen tar opp i sitt innlegg, at det skal avholdes folkeavstemninger for å få etablert mottak, ville det ikke være mulig å ta imot asylsøkere eller flyktninger i det hele tatt i en sånn situasjon som vi nå har stått oppe i. Og – hvis jeg får lov, president – det er på mange måter en fortsettelse av den debatten som vi hadde her for en tid siden, hvor den samme representanten ikke ønsket at vi skulle ta imot flyktninger fra Kosovo overhodet.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-06-01:
Bare for å avklare et par ting. Først til representanten Karin Andersen: Jeg har tidligere sagt at departementet selvsagt er positiv til å ha en dialog med kommunene for å prøve å få til ordninger som innebærer en viss beredskap både i forhold til å beholde kompetanse og en form for beredskap i situasjoner hvor vi har et lite behov for mottak. Men jeg vil på nytt igjen henvise til at vi i løpet av de siste to månedene faktisk har mottatt 6 000 flyktninger fra Kosovo pluss mer enn 1 000 flyktninger og asylsøkere fra andre områder. Vi har pr. i dag 130 mottak. Det er opprettet om lag ett mottak hver dag de siste to månedene. Dette viser etter min oppfatning både at det er fleksibilitet, og at kommunene og de som driver mottak, er i stand til å håndtere dette på relativt kort varsel. Det betyr ikke at ting ikke kan bli bedre. Vi skal selvsagt medvirke til forbedringer, men jeg syns vi må erkjenne og ta inn over oss at det både fra UDI, kommuner og private mottaksdrivere har vært gjort en formidabel jobb de siste par månedene. Så til representanten Kleppe: Det er selvfølgelig ikke riktig at departementet, eller slik jeg har oppfattet, flertallet i denne sal, ikke ønsker en dialog med kommunene. Selvfølgelig ønsker vi en tettest mulig dialog og et best mulig samarbeid med kommunene i forhold til oppretting av mottak. Det departementet ikke ønsker, og som heller ikke flertallet i denne sal ønsker, er at dette skal forskriftsfestes. Det er klart at her er det stor forskjell på de syn som blir målbåret av Fremskrittspartiet, og det jeg har oppfattet at de øvrige partiene har sagt, både når representanten Kleppe ønsker at kommunene skal ha mulighet til å si nei til å opprette mottak, og også i forhold til en forskriftsfesting av informasjon. Vi skal ha en tettest mulig dialog, vi skal ha et best mulig samarbeid med kommunene. Det er avgjørende for å få til et godt samarbeid. Og så må heller ikke det brevet som er sendt ut fra UDI om bosetting av flyktninger, blandes sammen med behovet for å opprette mottak. Det er to vidt forskjellige ting. Bosetting av flyktninger og asylsøkere er en ordinær bosetting på linje med alle andre bosettinger. Det er for å få dem ut av mottak så raskt som mulig. Det er ingen god situasjon å sitte i mottak over lang tid. Det har også den rapporten som ble framlagt tidligere i denne uken, vist. UDIs målsetting er at ingen skal sitte i mottak lenger enn seks måneder. Den målsettingen er det vanskelig å nå fordi det har vært en treghet i forhold til å få bosatt tilstrekkelig mange så raskt som ønskelig. Også på dette området gjøres det nå en innsats fra både departementet og UDIs side. Men vi snakker her om helt andre problemstillinger enn opprettelse av mottak. Og for å ha lagt til det: Det er selvfølgelig ikke mulig å foreta bosetting i en kommune mot kommunens vilje.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-06-01:
Helt i tråd med vårt velkjente standpunkt gir Høyre støtte til det ene forslaget fra Fremskrittspartiet, altså det om avvikling av fylkeskommunen. Vi viser, som andre, til tidligere forslag fra vår side om å utvide Oppgavefordelingsutvalgets mandat til også å belyse dette arbeid. Det fikk som kjent ikke flertallets støtte. Flertallet vil også i dag noe annet enn Høyre og Fremskrittspartiet. Det er smått med vilje i dette huset til å belyse innsparings- og effektiviseringsmuligheter. Vi har lenge sett dette manifestert gjennom tydelig vegring for konkurranseutsetting. Vi ser det også i disse dager, der flertallet kommer til å styre store økonomiske ressurser til et forvaltningsnivå som blir skjermet for fundamental kritisk evaluering, verktøyet for beskyttelse, samtidig som påstått omsorgssvikt kan prege enkelte individers hverdag. Nødvendige kutt i offentlig sektor ville trolig over tid framtvinge en annen holdning. Men flertallet er tydeligvis bekvemt med å gå baklengs inn i framtida. Behovet for vekst i offentlig sektor er åpenbart hvis vi bare skal framskrive utviklingstrekkene uten strukturelle mottiltak. Ressurstilgangen vil åpenbart være en knapphetsfaktor også i framtida. Flertallet har derfor et betydelig ansvar ved å binde opp altfor mye av tilgjengelig økonomi i offentlig byråkrati og omfattende forvaltning på tre nivå. Siden det har vært såpass mye snakk om mandat i denne debatten, skal det understrekes at Christiansen-utvalget i sin tid også hadde den samme mangelen ved sitt mandat. Det er på tide å sette lys på dette spørsmålet, som flertallet søker å unndra belysning. Vi har altså uttrykt vår støtte til forslag nr. 1. Like klart har vi uttrykt at forslag nr. 2 ikke får Høyres støtte.
Lars Gunnar Lie (Kristelig Folkeparti), 1999-06-01:
St.meld. nr. 3 om statsrekneskapen medrekna folketrygda for 1998 har etter handsaming i finanskomiteen fått ei tilråding som ein samla komite står bak. Og debatten i dag vil ikkje verta omfattande. Hovudgrunngjevinga for det er at Stortinget seinare, på grunnlag av innstilling frå kontroll- og konstitusjonskomiteen til dokument frå Riksrevisjonen, får høve til å debattera dei kontrollmessige og konstitusjonelle sidene ved rekneskapen. Eg gjer merksam på at i vedlegg til innstillinga er det teke med brev frå finansministeren datert 21. mai 1999 der det er gjeve korreksjon og utfyllande merknader til to område i statsrekneskapen. Dei samla inntektene i statsrekneskapen for 1998 var 471,3 milliardar kr, medan utgiftene var på 443,7 milliardar kr, noko som fortel at norsk økonomi er solid. Nettoinntektene i statsbudsjettet frå petroleumsverksemda var på 45 milliardar kr. Og dei store avvika i høve til vedteke budsjett skuldast m.a. dei store endringane i oljeprisen, noko som vert illustrert ved at netto oljeinntekter har gått ned med 41,8 milliardar kr frå 1997 til 1998. Meldinga gjev også eit oversyn over inntekter og utgifter til Statens petroleumsfond, som ved utgangen av 1998 hadde ein kapital på 164,6 milliardar kr, og samla overskot for 1998 var på 34,2 milliardar kr. La meg her leggja til at ein har grunn til å vera nøgd med den måten Noregs Bank forvaltar Statens petroleumsfond på. Det er også i meldinga gjort greie for utviklinga i folketrygda for 1998, om avgiftsauken i sjukepengar og uførepensjon, om medisinsk rehabilitering og endringa i talet på alderspensjonistar. Nokre få område har fått eigen omtale, m.a. satsingsområda som det er brei politisk semje om når det gjeld helse og eldre. Med dette vil eg tilrå innstillinga frå finanskomiteen.
Terje Johansen (Venstre), 1999-06-01:
Stortinget skal behandle Regjeringens forslag i St.prp. nr. 61 om å omdanne Postbanken BA til et 100 pst. statlig eid aksjeselskap. Denne omdanningen skal være gjennomført senest 1. juli 1999. Omdanningen til statsaksjeselskap vil skje ved at Postbankens eiendeler, rettigheter og forpliktelser overføres som helhet til Postbanken AS i forbindelse med stiftelsen av aksjeselskapet, og som vederlag erverver staten samtlige aksjer i det nye aksjeselskapet. Nødvendige lovendringer i sammenheng med omdanningen til aksjeselskap er fremmet i Ot.prp. nr. 53. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti har etterlyst en organisatorisk løsning mellom Kommunalbanken og Postbanken, og jeg viser til at Odelstinget har omdanning av Kommunalbanken til aksjeselskap som egen sak senere i dag. Etter omdanning av Postbanken til aksjeselskap vil det ikke lenger være behov for at Postbankens organisering og virksomhet reguleres ved en særskilt lov. Postbankloven kan derfor oppheves. Det er viktig å understreke at omfanget av banktjenester i postkontornettet ikke blir endret som følge av omdanningen av Postbanken til aksjeselskap. En lovhjemlet plikt til å tilby grunnleggende banktjenester gjennom Postens ekspedisjonsnett foreligger fortsatt, men nå gjennom postselskapsloven. Dette innebærer ikke at Posten er bundet til noen bestemt finansinstitusjon til å tilby disse tjenestene, men at den institusjon Posten velger å inngå avtale med, forplikter seg til å tilby grunnleggende banktjenester over hele landet gjennom Postens ekspedisjonsnett. Konkurransen er dermed ivaretatt. Fram til 1. mai 2002 har Posten inngått avtale med Postbanken. Fremskrittspartiet og Høyre har i innstillingen foreslått å selge aksjene i Postbanken AS etter omdanningen. Komiteens flertall avviser forslaget. Dette må ses i lys av at Regjeringen har foreslått å fusjonere Postbanken med Den norske Bank, og at Regjeringen går inn for å redusere statens samlede eierskap i den fusjonerte banken til en tredjedel.