trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-12-12:
Statsbudsjettet for 2015 har en tydelig usosial profil. Det tar i sum Norge i helt feil retning, og det svarer ikke på de utfordringene vi som land står overfor. Den kanskje største utfordringen vår, arbeidslivskriminalitet og sosial dumping, handler ikke bare om utnyttelse av utenlandsk arbeidskraft. Det handler om at det truer norske lønns- og arbeidsvilkår, det truer rekrutteringen av fagarbeidere, det setter hele den norske arbeidslivsmodellen i fare, det utkonkurrerer seriøse bedrifter, og det svekker produktiviteten og kvaliteten i næringslivet. Skatteunndragelse og svart arbeid stjeler milliarder fra fellesskapet, og i sum truer dette hele den norske velferdsmodellen. Det holder ikke å si at man er opptatt av problemet, at man deler Arbeiderpartiets analyse om at man ikke gjør noe med det, og her skiller regjeringen og Arbeiderpartiet lag med hensyn til vilje og evne til handling. For hva er det regjeringen gjør når det gjelder å bekjempe dette problemet? Jo, den peker på strengere straffer og kontroll. Det er bra, det støttes tverrpolitisk, men det er overhodet ikke nok. Arbeidslivskriminalitet er som all annen kriminalitet, den må møtes med både forebygging og straff. Hittil har regjeringen ikke gitt et eneste svar på hva den vil gjøre for å forebygge. For å forebygge må denne kriminaliteten møtes med det sterkeste og mest effektive virkemiddelet vi har: fagbevegelsen. Tillitsvalgte, med verktøy, som kan være våre øyne og ører, er det mest effektive tilsynet rundt om på arbeidsplassene landet over. De må få kraftigere verktøy og sterkere stilling. Bidrar regjeringen til det? Nei, tvert imot – den foreslår å fjerne verktøy fagbevegelsen allerede har. Den foreslår å la det igjen bli mulig å betale vikarer mindre enn fast ansatte, slik at det igjen vil lønne seg å leie inn. Forslagene til endringer i arbeidsmiljøloven som kommer med runde to i dag, er ikke et grep som møter og bekjemper useriøsitet i arbeidslivet. Tvert imot, det er til hinder for å komme problemet til livs. Arbeidstilsynet sier at forslagene vil gjøre arbeidet mot arbeidslivskriminalitet vanskeligere. Det holder ikke bare å straffe, slik regjeringen gjør. Arbeiderpartiet har tro på å ha to tanker i hodet samtidig: forebygging og straff. Vi vil problemet til livs. På mandag får regjeringen sjansen til å stemme for 22 nye tiltak for å bekjempe sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. Jeg regner med at regjeringen igjen vil vise at den ikke tar velferdsstatens største utfordring på alvor.
Guri Melby (Venstre), 2014-12-12:
Representanten Trettebergstuen snakket om forebygging. Jeg har lyst til å snakke om et annet tema, nemlig rehabilitering. Det er et grunnleggende mål at folk som dømmes for lovbrudd, skal rehabiliteres og komme tilbake til samfunnet med en reell mulighet for å mestre det. Noe av det viktigste for å få til det, er at den innsatte har kontakt med verden utenfor under soning og får hjelp til å komme inn i helt vanlige nettverk etter løslatelse. Kriminalomsorgen kan i dag bidra med hjelp til bolig, arbeid og helse på veien tilbake til samfunnet. Men det som blir glemt, er resten av livet og det å unngå å søke seg tilbake til kriminelle miljøer der man har status og får anerkjennelse etter løslatelse. Det er her Nettverk etter sonings frivillige kommer inn. Nettverket fungerer på den måten at deltakerne kobles sammen med en frivillig – ikke en støttekontakt, ikke en ansatt eller en fagperson, men en frivillig som bruker sine egne erfaringer til å hjelpe andre på rett vei. Innsatte som har vært en del av programmet, forteller at det har vært helt avgjørende for å lykkes med deres retur til samfunnet. Vi har mange frivillige organisasjoner som gir gode tilbud til mennesker som befinner seg i en svært sårbar situasjon. Frivillige organisasjoner, som bl.a. Kirkens Sosialtjeneste, Frelsesarmeen og foreningen For Fangers Pårørende, er viktige supplement til det offentliges arbeid blant innsatte. Venstre mener derfor det er viktig at disse gis gode rammevilkår for sitt arbeid slik at vi på den måten skaper en mer helhetlig og treffsikker kriminalomsorg. Vi er derfor langt på vei tilfreds med at bevilgningen til frivillige organisasjoner i kriminalomsorgen ble økt med 2 mill. kr i budsjettforliket mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre sammenlignet med regjeringens forslag til statsbudsjett. En annen ting som jeg er veldig glad for at vi sikret i forliket, er at vi viderefører midlene til tiltak for tilreisende bostedsløse i regi av frivillige organisasjoner og kommuner. I en tid der vi ser en økning i antall mennesker som kommer hit, er det meningsløst å redusere dette tilbudet. Jeg er selv lokalpolitiker og ser på nært hold hvor utfordrende det er for en kommune som Oslo å ivareta helt grunnleggende helsemessige og humanitære forhold for mennesker i en svært sårbar situasjon. Den jobben humanitære organisasjoner som f.eks. Røde Kors og Kirkens Bymisjon gjør for disse menneskene, er uvurderlig, og de 10 mill. kr staten stiller opp med i den potten, er det minste vi kan bidra med fra denne sal til dem som står i kø for å få en seng i kulden. I fjor var det de rød-grønne som fjernet disse midlene i sitt budsjett, men Venstre og Kristelig Folkeparti fikk dem inn igjen i forliket med regjeringen. I år var det Høyre og Fremskrittspartiet som tok dem bort i sitt forslag til budsjett, og vi måtte ta kampen nok en gang. Jeg håper at vi har gjort det tydelig hvor viktig dette er for oss, og at vi slipper å kjempe for denne summen enda en gang, så lenge behovet er der.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-12-12:
Vi står overfor et endret trusselbilde både i Norge og internasjonalt. Trusselbildet er blitt både bredere og dypere, og enkelt sagt kan en si at tilsiktede og utilsiktede hendelser setter vår beredskap på prøve. Samtidig kan flere aktører og grupper utgjøre en framtidig terrortrussel. Tidligere denne uka diskuterte vi forsvarsbudsjettet her i denne salen. Situasjonen i Ukraina har gjort at vi har et annet forhold til Russland enn for noen år siden, men det er altså ingen umiddelbar fare for en bilateral militær konflikt med Russland i nord. Til det har vi altfor mange felles interesser av å opprettholde en internasjonal rettsorden. I mange av de krisene vi ser i Midtøsten i dag, har vi derimot ikke gode nok svar, og ekstremistene får økt oppslutning. Det er ikke bare en trussel for sikkerheten i Midtøsten, eller i regionen, men for hele verden. I de forsvarspolitiske prioriteringene som vi gjør i dag, må vi fokusere både på terrorfare og på Forsvarets evne til å bistå ved et eventuelt terrorangrep mot Norge, samtidig som vi må fokusere på våre nærområder. Trusselbildet i dag understreker at faren for eventuelle terrorangrep er det mest overhengende. Debatten og prioriteringene bør derfor avspeile dette faktum. Vi trenger mer kunnskap om terrorisme for å møte denne. Vi har over noen år bygd opp et verdensledende miljø ved Forsvarets forskningsinstitutt, særlig på islamistisk terrorisme. Der er det et miljø som er veldig godt, og som er verdensledende, og forskerne brukes i mange sammenhenger. Jeg mener at det er viktig at vi styrker dette arbeidet for å bekjempe radikalisering, men også for å kunne gi kunnskap til både politiet og Forsvaret. Derfor vil Arbeiderpartiet styrke forskningsmidlene til forskning på voldelig ekstremisme – også på høyreekstremisme. Den samlede forskningsinnsatsen på justissektoren er som kjent lav i forhold til andre departementer, så man er enda mer avhengig av de strategiske forskningsmidlene som avsettes på forsvarsbudsjettet til Forsvarets forskningsinstitutt. Vi mener derfor at dette bør styrkes. Vi er glad for at det er etablert et felles kontraterrorsenter, men vi er uenig i den prioriteringen som er gjort, hvor man ikke har det samme trykket på en felles trusselvurdering fra NSM, E-tjenesten og PST. Det er bra at vi har fått en felles helikopterberedskap, som er etablert på Rygge og i Bardufoss, og at denne styrkes, men innsatsen mot radikalisering og for kunnskap om denne er for svak i dette budsjettet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-19:
Det er en glede å legge fram to forslag, det første fra Marit Arnstad og meg sjøl om tiltak for en kunnskapsbasert naturforvaltning, og det andre fra meg sjøl om å legge til rette for at nytiltrådte statsråder etter § 75 h i Grunnloven kan innkalles til høring i Stortinget om yrkesbakgrunnen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-19:
Først vil jeg slutte meg til komitélederens innlegg i denne saken. Samtidig vil jeg knytte noen få kommentarer til forskriftsgjennomgangen. Som vi alle vet, er forskrifter viktig. Det er forskriftene som på en rekke konkrete områder viser lovanvendelsen i praksis. Mitt ansvar gjelder forskrifter under Miljøverndepartementets ansvarsområde, og jeg har noen kommentarer i forbindelse med det. Mens alle forskrifter fra Miljøverndepartementet i det foreliggende dokument er hjemlet i naturmangfoldloven, er det fire forskrifter som er hjemlet i markaloven § 11. Det er forskriftene om vern av Skjennungsåsen, Godbekken, Hauktjern og Spinneren friluftsområder i Oslo kommune. Jeg vil bare understreke at naturmangfoldloven § 37, om naturreservater, blir vurdert som hjemmelsgrunnlag for vern av områder som på grunn av naturopplevelsesverdier har særskilte kvaliteter, men den har et annet verneformål enn markaloven § 11, nettopp fordi markaloven § 11 ikke skal ivareta faglige, biologiske kvaliteter. Forskriftene til de fire nevnte friluftsområdene er derfor riktig hjemlet i markaloven § 11. Det er åpnet for at privat eide områder med regional eller nasjonal verneverdi kan vernes gjennom en frivillig verneprosess, etter naturmangfoldloven § 37. Men dette skal skje etter faglige, biologiske kvaliteter, og ikke på grunn av naturopplevelsesverdier. Det er her vi er ved et veldig prinsipielt skille. Markaloven § 11 går altså ikke etter faglige, biologiske kvaliteter, men etter naturopplevelsesverdier av særskilt kvalitet. For å kunne verne etter naturmangfoldloven § 37 er det de faglige, biologiske kvalitetene som må legges til grunn.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-19:
Jeg får ikke kommet inn på alle poengene i dette innlegget, så jeg får heller komme tilbake. Først til representanten Gundersen. Representanten Gundersen sier at en kunne isteden halvert kalkulasjonsrenta fra 4 til 2 pst., og at det som har vært gjort tidligere, har vært «bingo», og en har «sjonglert med» renta. Med respekt å melde er det feil. Det har hele tida vært en sammenheng mellom kalkulasjonsrenta og det rentenivået som er i samfunnet. Den økonomiske sammenhengen er sjølsagt at når prisen på kapital er høy, blir bruksverdien på eiendommen lavere, fordi det går relativt mer til å dekke kapitalkostnader. Representanten Gundersen gir inntrykk av at det som vi skal diskutere, er bl.a. kapitaliseringsfaktorer framover. Det er et prinsipp som henger sammen med at vi har priskontroll – kapitaliseringsfaktoren, som altså er et resultat av renta. Hvis du har 4 pst. rente, har du en kapitaliseringsfaktor på 25, har du 2, har du en kapitaliseringsfaktor på 50. Kapitaliseringsfaktor ganger bruksverdi i betydninga årlig avkastning gir da verdien. Det er jo en real debatt. Det er en debatt som vi som er for priskontroll, ønsker. Og det er jo innenfor det som er tradisjonen, så det er greit. Så til representanten Tetzschner, som sa at saksordføreren er en reguleringsøkonomitilhenger. Ja, navnet skjemmer ingen når vi forstår hva som er innholdet. Det å korrigere markedskreftene, det å være blandingsøkonom, er jeg stolt av, virkelig stolt av at vi bruker lov, skatt og avgift til å korrigere markedet. Det er nettopp når vi ikke gjør det, at vi får de samfunnsmessig negative konsekvensene. Det er ikke noen tilfeldighet at Det norske storting i en lang periode fram til nå har vært klar tilhenger av den økonomiske politikken, en økonomisk politikk som nå blir utfordret av partiet Høyre så til de grader. Det som her er sagt, er meget tydelig fra saksordførerens side. Til slutt i dette innlegget: Representanten Tetzschner sa at det var «sviktende premisser» fra saksordføreren. Jeg gjorde meg flid med å gjengi gjeldende rett på en grundig, folkeopplysende, dokumentert måte, slik at vi i denne debatten skulle få et bedre grunnlag for å debattere sakene videre framover. Det er vesentlig at saksordføreren presenterer den fulle dokumentasjonen for dette, og det er gjort. Jeg skal komme tilbake til andre forhold i mitt neste innlegg.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-19:
Jeg er svært fornøyd med å være saksordfører i denne saken. Først til representanten Gundersen: Dagens kalkulasjonsrente på 4 pst., som gir en kapitaliseringsfaktor på 25, er en rimelig avveining av de økonomiske hensyn som vi står oppe i i dag. Det er en rimelig avveining som det ikke har vært noen stor politisk diskusjon omkring. Representanten sier at dersom en hadde gått fra 4 til 2 pst., hadde ikke noen blunket. Da kjenner han lite til alle disse menneskenes kunnskap om forholdene. Det er klart at det hadde blitt en stor diskusjon, for da hadde vi gått for et rentenivå som er helt annerledes enn det faktiske rentenivået som en møter i markedet, altså en sumvurdering som er slik at det hadde blitt urimelig. Det er dog det å bemerke at kapitaliseringsrentefoten bare gjelder ut fra bruksverdiberegningene, hva som er bruksverdi, altså avkastning av jord og skau. En endring av kapitaliseringsrentefoten hadde bare fått konsekvenser for prisen knyttet til bruksverdiene. Men det er jo de andre verdiene, som ikke har med landbruksmessig bruk å gjøre, som i dag driver det hele opp. Det er de verdiene som gjør at kapitalsterke personer i dag erverver bruk, for å få bosted, for å få den autoritet som ligger i dette ut fra historisk tradisjonelle former, og ikke minst for å få utmarkseiendommer, hvor prisnivået i dag er helt uavhengig av avkastninga. Så det å ha diskutert kapitaliseringsrentefoten, hadde vært en svært fordelaktig sak, for da hadde vi jo holdt oss innenfor det som var prinsippene hele tida, nemlig at det er et spørsmål om hva som er verdien av eiendom til landbruksformål. Da hadde vi holdt oss innenfor det som er kjernen, nemlig at de som arbeider med arealene, skal ha en mulighet til å få en arbeidsinntekt av sitt arbeid. Men det vi nå gjør, ved å beholde bare skallet og ta vekk hele innholdet i priskontrollen, er at vi fullstendig fjerner oss fra prinsippene som vi har hatt. Jeg gleder meg til å diskutere videre med representanten Gundersen, for da diskuterer vi innenfor en priskontroll. Men slik jeg forstår statsråden, kommer forslaget til å være å ta vekk priskontrollen generelt. Så det blir jo ikke noen diskusjon om det som representanten Gundersen nå gir inntrykk av at vi skal diskutere framover. Men fra Senterpartiets side ønsker vi å diskutere priskontroll, for det er en nødvendighet for å sikre at de som arbeider med jord og skau, skal ha en inntekt av sitt arbeid. Høyre har aldri vært interessert i det, for de har stått for en tradisjon at disse menneskene ikke er en del av deres velgerbase.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-19:
Representanten Kolberg avsluttet med at det regjeringa her gjør, er å forveksle regjeringserklæringa med loven, og at en først må forandre loven. Det er kjernen i saken, som Senterpartiet sjølsagt står fullt og helt bak. Representanten Tetzschner sier hele tida at en har sendt ut et rundskriv. Nei, det er ikke sendt ut noe rundskriv, det er sendt ut et brev. I alle de år jeg har hatt tilknytning til Landbruksdepartementet, har jeg lært meg at «the devil lies in the details» – altså at man må ha et presisjonsnivå som er meget høyt når man leser det som kommer fra Landbruksdepartementet. Og det er ingen tilfeldighet at det her kommer et brev, og ikke et rundskriv, for det brevet som her kommer, kan for enkelte gi det inntrykk at det eksisterende rundskriv står ved lag. Men når en leser det, og kjenner forholdene, og ser hvordan brevet blir praktisert, forstår en at vi står igjen med et skall av en priskontroll uten et innhold. Konsesjonsloven § 9 har fem forhold, hvor det særlig skal legges vekt på samfunnsmessig forsvarlig prisutvikling, bosettingsmessige hensyn, driftsmessig gode løsninger, erververs skikkethet og om ervervet ivaretar hensyn til helhetlig ressursforvaltning og kulturlandskap. Det er riktig, som representanten Tetzschner sa, at det skal foretas en helhetsvurdering. Det er bare det at i praksis er det to forhold som er førende ved om det gis konsesjon eller ikke. Det er om en oppfyller personlig boplikt og om prisen er i tråd med en samfunnsmessig forsvarlig prisutvikling. Det er mer krevende å vurdere hva som er en samfunnsmessig rett prisutvikling, enn personlig boplikt. Men priskontrollen gjennom det som jeg nå har beskrevet, følges opp av erfarne takstfolk etter prinsippene i rundskrivene, og behandles politisk av kommunestyrer med lang erfaring. Dette er et av de mest sentralene punktene som debatteres i de kretser som er opptatt av hvem som skal eie arealer, og hva som er utviklinga. Så det er en kunnskap utenfor denne salen som er meget stor. Det er meget stor kunnskap om dette. Det er den kunnskapen om de prinsippene som har vært hittil, som nå settes til side, fordi en ikke lenger har noen prinsipper å vurdere prisen ut fra. Derfor er realiteten det at brevet har tatt vekk priskontrollen. Derfor er forslaget umiddelbart å trekke brevet tilbake.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-19:
Representanten Tetzschner hadde en visitt til tidligere statsråd Brekk, som gjennom rundskriv M-2 fra 2009 utdypet det som regjeringa da la vekt på. Bare så det ikke er noen tvil om det: Jeg står fullt og helt bak de formuleringer og det syn som statsråd Brekk hadde der. Det som er kjernen i det som er sitert, er vekten på bosettingshensyn, som sjølsagt skal vektlegges forskjellig – enten det er pressområder eller det er områder som har problemer med befolkningsutviklinga. Så sa representanten Tetzschner at en samfunnsmessig forsvarlig prisutvikling er lik lave priser. Det er grunnleggende feil. Poenget er at siden det er priskontroll i loven, innebærer det prinsipielt at priskontroll er noe annet enn fri prisdannelse. Hele poenget med konsesjonslovens prisbestemmelser er at en gis anledning til å gripe inn i prisfastsettelsen og senke prisene i forhold til hva som kunne blitt resultatet i et uregulert marked. Dette er kjernen, og det er kjernen i et prinsipp som står fjellstøtt hos alle som arbeider med dette, fordi man av erfaring og etter å ha sett til andre land, ser hva som er konsekvensene av dette. Representanten Tetzschner refererte til noe som kaltes realistisk markedspris – realistisk i forhold til hva? Det er et helt ukjent begrep. Realistisk markedspris har ingen forankring i noe rundskriv. Statsråd Listhaug sa at siden man ikke ville foregripe lovendringene, samtidig som man ville unngå at omsetninga av landbrukseiendommer stoppet opp, sendte man brevet. Når man da sa at man ville endre loven, og hvis man da ikke hadde sendt brevet, mente man at det ville bli stopp – fordi alle i næringa og alle investorer ser at når priskontrollen faller bort, vil prisnivået bli helt annerledes. Det som har skjedd, etter at man har sendt ut brev – i den politiske situasjonen man nå har – er at det allerede har fått de store konsekvensene, som representanten Arnstad sa. Det har fått store konsekvenser. Man har fått en endring i prisnivået som er helt enormt. I mitt fylke, Buskerud, er det nå sånn at de som kjøper jord, er de som har minst tilknytning til jord. Har man arbeidet med jord tidligere, har man ikke økonomisk evne til å kjøpe jord. De som har utdannet seg i faget, får en ulempe. Dette kan umulig være Stortingets vilje.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-19:
Det var innlegget fra representanten fra Venstre som ga behov for å holde et nytt innlegg. I innstillingen står det: «I rundskriv M-2/2012 er det fastsatt at dersom prisen for en bebygd eiendom er under kr 2 500 000 skal prisvurdering unnlates.» Det er noe som kom inn i 2012, og som gjør at man ikke griper inn med prisregulering på konsesjonsbelagte eiendommer når prisen er under 2,5 mill. kr. Der tar man bort priskontrollen. Representanten fra Venstre sa at Venstre står for å liberalisere noe, men ikke å frislippe. Det er akkurat den samme tradisjonen som den rød-grønne regjeringa sto for. Man liberaliserte på en rekke punkter, men man frislippte ikke. Når Venstre nå forteller hva som er deres syn, nemlig at man vil se på arealgrensene og på 2,5 mill. kr-grensen og heve den til 3,5 mill. kr, diskuterer man innenfor priskontrollen. Når man i det hele tatt diskuterer innenfor priskontrollen, kommer man ubønnhørlig ikke utenom begrepet «bruksverdi» på landbruksarealene. Bruksverdi på landbruksarealene er den årlige avkastningen ganger kapitaliseringsfaktoren. Kapitaliseringsfaktoren er – som det kom fram i ordvekslingen med representanten Gundersen – rentenivået. Det som da er klargjort i denne debatten, er at hvis Kristelig Folkeparti støtter det som er sagt her, har vi fått avklart at det fortsatt blir priskontroll – det blir fortsatt priskontroll. Regjeringa vil lide nederlag i sitt syn på å ta bort priskontrollen, og det er en meget, meget viktig prinsipiell seier. Denne debatten har gitt resultater, og jeg er takknemlig for det.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-19:
Senterpartiet kritiserer ikke Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre for det å stille spørsmål fra kontrollkomiteen. Vi var uenige i behovet for å stille spørsmål, men vi kritiserte ikke når det ble gjort. Vi mente at det å stille spørsmål var unødvendig, for vi kjente saken, og sånn viste det seg også at det var. Vår kritikk går på at det fortsatt skal etterlates et inntrykk av personlig økonomisk vinning for statsråd Navarsete. Representanten Vedum avklarte veldig poengtert spørsmålet om habilitet, og jeg vil be representanten Tetzschner om å trekke tilbake sine utsagn om inhabilitet fra statsråd Navarsetes side i denne saken. Det Senterpartiet kritiserer, er kritikk mot enkeltstatsråder gjennom protokolltilførsel, som ikke skal synliggjøres for Stortinget gjennom debatt i salen – det er derfor vi har saken til behandling nå. Enten er det grunnlag for sak i kontrollkomiteen etter Stortinget forretningsorden og tilhørende stortingsbehandling, eller så er det det ikke. Debatten i dag har vi for å få slutt på protokolltilførsler, hvis formål er å dyrke tvil og svekke statsråders troverdighet. Representanten Kolbergs forslag om å sende brev til Stortingets presidentskap for å avklare den praksis med protokolltilførsler framover, har derfor Senterpartiets fulle støtte. Helt til slutt: Statsråd Sanner holdt et poengtert, kort innlegg. Han ville ikke ta stilling til det skjønn om beslutninger som den forrige regjeringa tok etter at det ble klart at den måtte gå av. Jeg er helt enig – det vi her snakker om, er et skjønn. Det er utøvd et skjønn, og jeg forstår at nåværende regjering, hvis den kommer i tilsvarende situasjon, også vil utøve et skjønn i slike spørsmål.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-06-19:
Jeg har gleden av på vegne av meg selv, André N. Skjelstad og Terje Breivik å legge fram et representantforslag om DIFIs rolle for miljø- og samfunnsansvar i offentlige anskaffelser. Så har jeg også et forslag fra meg selv, Trine Skei Grande, Terje Breivik og Abid Q. Raja om å gi kommunene konkrete virkemidler for å redusere luftforurensing og klimautslipp.
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-06-19:
Jeg synes også at signalet er positivt. Selv om statsråden holder fast ved at man mener at man ligger innenfor lovens rammer i forsøksloven, er det positivt at man likevel følger opp innholdet i Sivilombudsmannens kritikk gjennom at ingen kommuner nå vil kunne tillate scooterløyper før man har en lovendring. Så kan man diskutere om man har gått utover lovens rammer eller ikke, der kan det jo være en uenighet, men at man følger opp Sivilombudsmannen, mener jeg er veldig positivt. Men så til selve lovbehandlingen. Da er det viktig at vi får en normal behandling, at alle får mulighet til å fremme sine synspunkter, og selv om man legger vekt på det lokale selvstyret, er det også viktig å ha nasjonale interesser i hver kommune. Da blir mitt spørsmål: Mener statsråden at dette er av viktig nasjonal interesse, ikke bare naturvern, men også friluftsliv?
Ola Elvestuen (Venstre), 2014-06-19:
Det ble en litt annerledes debatt enn det jeg hadde forventet. På den ene siden er jeg som forslagsstiller – selv om vi ikke får flertall – fornøyd med at vi får gjennomslag for at forsøket nå stoppes, og at den diskusjonen på en måte er over. Vi har også fått fastslått forholdet mellom storting og regjering, og at forsøksloven har en funksjon, og at den har en innramming som gjør at en så stor endring som man her la opp til, kan man ikke gjøre. Så får vi være uenige om hva man egentlig mener om det. Det er ikke det avgjørende, det avgjørende er at det nå stoppes. Så kjenner jeg at det er bra å ha fått gjennomslag, men samtidig må kampviljen opp, for nå kommer den egentlige diskusjonen om hvilken innramming vi skal ha i framtiden. For det er nok litt feil, som det er framstilt her, at man har et bredt flertall som nå ivrer etter å få en ny lov. Det som står i komitémerknadene, er at man tar inn over seg at det er et flertall som ønsker en ny lov, og da har det vært viktig at den lovprosessen kommer inn i demokratiske rammer, og at vi får den så raskt som mulig til Stortinget. Det er jeg glad for. Her tror jeg nok regjeringen har forsøkt seg på en snarvei gjennom forsøksordningen. Det har vist seg ikke å være mulig, og da må vi gå den vanlige veien om lovendring. Og når den skal utformes, håper jeg at regjeringen tar inn over seg den brede motstanden mot økt motorferdsel som er i befolkningen. Alle spørreundersøkelser viser det. Så mener jeg også det er viktig at man i arbeidet legger vekt på at vi ikke bare kan ha som utgangspunkt at det skal styrke lokaldemokratiet. Også i Venstre er vi for et styrket lokaldemokrati, men det må ikke bli sånn at det vi ender opp med, på en måte er summen av enkeltvedtak i kommunene. Vi må ta et tydelig nasjonalt ansvar for å ivareta de nasjonale verneverdiene. Det gjelder selvfølgelig innenfor det klassiske naturvernet, men også de nasjonale verneverdiene som skal sikre friluftsliv og sikre det tradisjonelle friluftslivet. Og man må ta et nasjonalt ansvar som gjør at det er store nok områder hvor det ikke er økt motorferdsel. Man må også passe på at man har systemer, med Fylkesmannen og andre, som gjør at dette ivaretas. Så fra Venstres side ser jeg fram mot å jobbe med problemstillingen. For meg er det viktigere at prosessen er grundig enn akkurat tempoet den går i. Jeg mener altså at det er grundigheten og det å kjøre de normale prosessene som her er det riktige. Og så må vi klare å lage et regelverk som gir større mulighet for kommunene, men samtidig en sterk og kraftig innramming, som sikrer stille friluftsliv også i framtiden.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Ja.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Takk, president, det er raust med taletid i dag! Først har jeg lyst til å si takk til stortingspresidenten som åpner opp for at det er lov å diskutere dette. Det synes jeg er bra, for flere av de andre gangene vi har diskutert dette, har tonen vært annerledes. Det er bra at det er lov å reflektere over dette. At stortingspresidenten også er så tydelig på at Stortinget faktisk må ta disse beslutningene, at vi ikke blindt skal følge lønnskommisjonen, og at vi står ansvarlig for den beslutningen som blir tatt, uavhengig av hva lønnskommisjonen har sagt, er jeg veldig glad for, for det betyr at vi har et annet debattklima rundt dette. Det er jeg veldig glad for. Så sa jeg ikke at vi har for høye lønninger, men jeg sa at jeg tror de er høye nok. Jeg er enig i at lønningene på Stortinget bør være rimelig gode, men jeg er litt ubekvem med debatten om ansvar, for det er veldig mange stillinger i samfunnet som har et betydelig lavere lønnsnivå enn det vi har, som også har ansvar, faktisk for liv og død for folk. Så jeg synes det er en vanskelig debatt. Jeg har, når jeg skal prate om dette, på litt folkelig vis sagt at den som ikke kan leve av stortingslønninga, kan ikke styre penger. Og det mener jeg. Det er mange som har lavere lønninger enn oss, som også har utgifter, som har huslån, som har studielån, og som kanskje også mister jobben. I dette huset sitter vi og vedtar hva de som mister jobben, skal ha i ytelser – eller de som mister helsa og jobben samtidig. Et av de viktige argumentene her er at vi skal ha en lønn som er god, som det går an å leve greit av, uten økonomiske bekymringer, når man er stortingsrepresentant, men det kan ikke være en annen økonomisk verden enn flertallet av den befolkningen vi skal styre. Det er der sammenligningen bør gå – ikke andre veien. Det er helt riktig: Det vi foreslår nå, er et annet oppdrag til lønnskommisjonen – for så vidt et enklere oppdrag også – og det vil bidra til at vi i Stortinget ikke rykker fra. Prosentregning er slik at regner man prosenter av et høyt tall, får man et høyt kronebeløp. Regner man prosenter av et lite tall, får man et veldig lavt kronebeløp. Det er kroner, forskjellen i penger man har, som utgjør de økonomiske forskjellene, ikke det prosentvise. Jeg tror det er rimelig uinteressant for en som må leve på en lav ytelse, har mistet jobben, eller har en veldig lav lønn, om det er en vekst på 3 pst. eller 4 pst. Det er kronene som teller. Det er vel også derfor noen her ønsker at vi skal beholde det systemet, for det gir mer penger. Vi er uenige i at vi skal ha et system som gjør at teknikken vi bruker, gir oss et kronemessig større påslag enn det gjennomsnittet har.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Jeg vil støtte saksordførerens innlegg. Vi har en etter hvert ganske komplisert forvaltning, og forskriftsmangfoldet – eller hva jeg skal kalle det – er utrolig stort, og ulike regjeringer bruker det ulikt. Dagens regjering signaliserer en veldig aktivitet på forskriftssida. Det har de all mulig rett til, men Stortinget og kontroll- og konstitusjonskomiteen er pålagt ansvaret å skulle gå god for at dette er i samsvar med det lovverket vi har, og det Stortinget har vedtatt. Det er en svært, svært omfattende prosess. Representanten Lundteigen var oppe og redegjorde for ett eksempel der man må veie, se og så finne ut hvilket lovverk det faktisk er hjemlet i, og se på om det skulle vært hjemlet i et annet lovverk, osv. Det er svært komplisert, og jeg tror ikke jeg tar munnen for full ved å si at dette i praksis ikke lar seg gjennomføre med de ressurser vi har til rådighet i dag. Derfor er jeg også veldig glad for at komiteens leder sier at man i egnet form vil komme tilbake med dette til presidentskapet. Vi er forpliktet til å si at vi har kontrollert alle disse forskriftene, men i praksis – jeg tror jeg skal være så ærlig å si det – er det rett og slett ikke mulig å gjøre. Jeg tror de fleste av oss føler et ganske stort ubehag ved å si at vi har gjort det, når det i praksis faktisk ikke er mulig å gjøre det. Jeg tror vi måtte forlenge sesjonen ganske vesentlig og bemanne sekretariatet opp med ganske mange stillinger hvis vi skulle gå gjennom dette på den måten. Jeg vil oppfordre presidentskapet til – når det får denne henvendelsen – å ta dette på alvor, og at vi går gjennom det, sånn at Stortinget faktisk er i stand til å kontrollere og ta ansvar for de kontrollene vi gjennomfører, at vi får gjort det på en måte som er i tråd med de forpliktelsene vi måtte bli pålagt til enhver tid, og at vi har de ressursene som skal til for at det blir mulig å gjøre på en ordentlig måte.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Representanten Thorheim sa at jeg kritiserte regjeringen for å fremme sin egen politikk. På ingen måte – det må den gjerne gjøre. Men regjeringen kan ikke forandre en lov uten å komme til Stortinget og skaffe seg et flertall for det. Da kan man endre en lov på en slik dramatisk måte som dette vil være. Nå ser jeg at representanten fra Venstre har tegnet seg på talerlista. Det er jeg glad for, for det er mulig at Venstre støtter regjeringens ønske om å rive vekk et av disse beina unna landbruket. Den friheten til å gjøre den feilen har de jo. Men Venstre må også mene at lovverket skal praktiseres og ikke forandres via brev til kommunene. Det må også Venstres representant gå opp her og si hva han mener om – om det er riktig at man kan fjerne et av de viktigste vurderingstemaene i en lov, via et brev, og om Venstre mener at det er greit eller ikke. Det venter jeg en avklaring på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Det som er viktig å slå fast nå, er at det er et flertall som står bak kritikken. Det handler ikke om synet på hvordan dette burde være, men om håndteringen. Vi har et lovverk som må følges inntil det er forandret. Det kan man ikke forandre med et brev. Jeg vil oppfordre representanten Raja til å holde seg til sannheten når det gjelder andre partiers syn i saker. SV er for kommunereform, vi er bare mot den tvangen som Venstre er for – fordi tvangsekteskap er umoderne.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-19:
Jeg slutter meg helt til det komiteens leder nå sa. Vi må gå inn i denne måten å behandle saker på og finne ut om dette er en akseptabel måte. Sosialistisk Venstreparti mener at det er det ikke. Dette er i utgangspunktet en politisk kritikk, og måten det har blitt omtalt på, har vært et rent politisk ønske om å sverte avgående statsråder. Det viser også debatten her i dag, der man ikke kan unngå eller ikke klarer å la være å bruke skrankeadvokatens metode på å si ting for å la det henge i luften om at det var et eller annet snuskete som foregikk. Det var ikke det. Det var ryddig, det var ordentlig. Man snakker også om at det var et spesielt kontaktmønster i regjeringen. Jeg vet ikke hvor man har slike synspunkter fra. Jeg regner med at statsråder har kontakt med hverandre hver eneste dag – det skulle da bare mangle! Det er jobben deres. Det må de ha. Hvis det er spesielt, vil jeg be om å få det dokumentert at det er annerledes nå. At det av og til skjer at en kanskje ønsker å spenne politisk beinkrok mellom flyttekassene når regjeringer bytter, har vi sett eksempler på. Men vi har ikke trukket det inn for Stortingets kontroll- og konstitusjonskomité for å si at det er konstitusjonelt feil. Representanten Tetzschner, tydeligvis med adresse til meg, sier at det som står i merknadene, er viktig. Det er det som står i forslaget, som er Stortingets synspunkter i denne saken. Den legges ved protokollen. Den burde vært lagt ved protokollen uten kommentar også i komiteen. Hele grunnen er at den kritikken man da forsøkte å framføre i en protokolltilførsel, som ikke skulle diskuteres, har man ikke tort å skrive på et papir og legge fram her i salen i dag for å stemme over. Man vet at det er feil, og nå har også statsråden bekreftet at det er feil. Politisk uenig kan man være, men konstitusjonelt er det ikke begått noen feil. Derfor kan man selvfølgelig heller ikke legge fram et slikt forslag i dag for å få det stemt over, for det ville ikke vært mulig. Det vet også representanten Tetzschner at Høyre ikke kunne gått med på. Han vet utmerket godt at det kunne ikke Høyre gått med på i det hele tatt. Derfor hadde jeg ønsket at påstandene fra dem som har vært oppe her og forsøkt å så tvil om tidligere statsråders habilitet og handlemåte – ut fra at det på en måte hefter noe mistenkelig ved dem – hadde vært kjent døde og maktesløse. At man er politisk dundrende uenig i det som har skjedd, er helt akseptabelt.
Olemic Thommessen (Høyre), 2014-06-19:
Det er et enstemmig presidentskap som legger frem dette forslaget til lønnsjustering for regjering og storting. Det er et forslag som er basert på lønnskommisjonens utgangspunkt og det systemet som vi har brukt for lønnsjusteringene gjennom noen år. Justeringen er på 3,3 pst., som er det samme som er beregnet som årlig lønnsvekst i så vel statlig og kommunal som i privat sektor for den perioden vi er inne i. Når det gjelder representanten Andersens innlegg, har jeg lyst til å kommentere at jeg mener at de erfaringene vi har med dagens ordning, altså med en lønnskommisjon, er nyttige. Det var en grunn til at den ordningen én gang ble til. Lønnsdiskusjonen i Stortinget ble vanskelig. Den ble også vanskelig i forhold til offentligheten fordi man i denne sal fastsatte sine egne lønninger uten å ha en slags korrigerende instans som var invitert til å ha en oppfatning om lønnsnivået. Og det er ikke slik at vi fraskriver oss ansvaret for beslutningen, vi treffer faktisk beslutningen, og vi har i dette øyeblikket en debatt om det. Det synes jeg er viktig å understreke. Det vi får fra lønnskommisjonen, er altså et råd som vi kan velge å følge eller ikke følge. Så kan det selvfølgelig være bekvemt bare å lande på det og gjøre det helt uten noen refleksjon, men jeg mener vi har erfaring for at det er refleksjon rundt dette. Vi har debatt om det nesten ved hver eneste korsvei. Jeg mener at det er helt legitimt, i dette tilfellet for SVs vedkommende, å mene at vi har for høye lønninger på Stortinget. Personlig synes jeg ikke vi har det. Jeg synes lønningene på Stortinget ligger på et nivå som er fornuftig i forhold til det ansvaret vi bærer, det arbeid vi gjør, og den, skal vi si, posisjon som det å bære det ansvaret man har som stortingsrepresentant, er. Det bør også gjenspeiles i hvilken lønn man legger til grunn. Hvorvidt vi burde gå over til et annet system, f.eks. at det istedenfor prosentvis regulering skal være et kronebeløp, er et litt større spørsmål som jeg i så fall mener må utredes nærmere, men for egen del kan jeg ikke skjønne hvorfor vi skulle ha et annet system her enn det som er det vanligste for lønnsfastsettelse for øvrig. Hvorvidt vi gjennom prosentfastsettelse bringer oss selv inn i en slags spiral som gjør at vi drar fra lavlønnsgrupper, er noe vi kan regulere også i den årlige debatten som vi har om dette. Jeg vil også nevne at det er et poeng at vi heller ikke sakker etter, for det er viktig at vi har et lønnsnivå som, som sagt, gjenspeiler det ansvaret som påhviler en stortingsrepresentant, og som jeg synes det er viktig å understreke at påhviler en stortingsrepresentant. Så jeg tror ikke presidentskapet kommer til å ta noe initiativ til å legge opp til et annet system for dette fremover – i hvert fall kommer ikke jeg til å gjøre det. Jeg mener at den justeringen vi gjør i år, er berettiget, og, som sagt, i tråd med den utviklingen som vi har sett i årets lønnsoppgjør for øvrig.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-06-19:
Jeg snakker på egne vegne. Jeg er helt enig med SV. Jeg ser ingen grunn til at ikke vi skal forfekte en lønnspolitikk som er i tråd med det fagbevegelsen og en del andre hevder, nemlig at en bør ha kronetillegg for ikke å øke lønnsforskjellene i Norge. Det er kanskje ekstra viktig nå å gå inn for kronetillegg fordi en opplever og ser en politikk som også gir skattekutt til de med de aller høyeste inntektene. Ergo får en både en lønnsdannelse som øker forskjellene, og en får en skattepolitikk som øker forskjellene; det blir dobbelt opp. Jeg er ikke redd for at stortingsrepresentanter, statsråder eller statsministeren blir fattige med forslaget til SV. 850 000 kr til en stortingsrepresentant er vel ca. dobbelt så mye som det en sykepleier tjener, og 1,2 mill. kr til en statsråd er vel ca. tre ganger mer enn det en sykepleier tjener, og 1,5 – da nærmer du deg firegangen. Jeg tror en har råd til både smør på maten og litt til med de lønningene. Hvis en da får et kronetillegg basert på den gjennomsnittlige lønnsveksten i samfunnet, vil det være konstant. Så jeg er ikke redd for at en sakker etter – hvis det er å sakke etter at en som stortingsrepresentant har dobbelt så mye i lønn som f.eks. en sykepleier. Men en sakker selvfølgelig etter dem som har de aller beste lønningene i samfunnet, og kanskje lederne. Dette kan kanskje være et signal til en del andre når det gjelder lønnsdannelse, at nå går vi foran og viser vei og jobber aktivt for å få til kronetillegg, som er det vanlige i lønnsoppgjør, og ikke prosentvise tillegg. For det er klart at prosentvise tillegg på en lønn på én million, eller to, blir noen helt annet enn det samme prosentvise tillegget på en vanlig arbeidsinntekt eller det en sosialhjelpsmottaker får. Jeg ser heller ikke dette som en opphevelse av lønnskommisjonen. Dette er bare et nytt mandat til lønnskommisjonen, et mye bedre mandat til lønnskommisjonen og et mye mer rettferdig mandat til lønnskommisjonen – et mandat som innebærer at vi ikke bidrar til å øke lønnsforskjellene og forskjellene i samfunnet.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-06-19:
Det er litt underlig å bli kalt populistisk fordi om en prøver å reise en prinsipiell debatt om forskjellene i det norske samfunn, herunder om godtgjørelsene til stortingsrepresentantene. Det må faktisk være lov uten å bli kalt populistisk. Hvis det er populisme, kan jeg for så vidt godt leve med den merkelappen fra representanten Tybring-Gjedde. Argumentet med å gi bort har jeg hørt før. Det er i aller høyeste grad et populistisk argument. Men en kunne kanskje tenkt seg å returnere utfordringen til representanten Tybring-Gjedde. Kanskje vi alle sammen skulle gå inn for å sette av det overskytende beløpet – vi kunne jo gjort det her i dag – altså differensen mellom SVs forslag og det forslaget som er vedtatt av lønnskommisjonen, og så kunne en bli enig om å sette av det beløpet til et godt formål. Hvis Tybring-Gjedde ville gått med på det, kunne det være en grei løsning. Men det er ikke det dette dypest sett handler om. Dette handler om vi skal bidra til økte lønnsforskjeller i det norske samfunn, eller om vi skal gå foran og være tydelige på at kronetillegg er den type lønnsfastsettelse vi ønsker i samfunnet vårt for å bidra til at ikke forskjellene øker, og for at ikke forskjellene mellom oss og folk flest øker. Jeg understreker igjen at jeg representerer meg selv og ikke Arbeiderpartiet i denne saken, så det ikke blir noen misforståelse.
Ove Trellevik (Høyre), 2014-06-19:
Eg er ny stortingsrepresentant og synest at løna her på Stortinget er heilt grei. Eg vert verken fattig eller rik av å vera her. Eg trur det er veldig viktig at ein held fast på prinsippet om prosentvise tillegg, nettopp fordi ein skal kunna rekruttera òg stortingsrepresentantar frå det breie lag av samfunnet, og ikkje berre dei som har det lønsnivået som er reflektert som normalt. Kanskje nokon meiner det er høgt her på Stortinget, slik eg forstår SV. Eg tenkjer som så at det ikkje er lett å kvitta seg med halve huset for at ein skal vera her i fire år. Ein må ha rom for at nokon har store utgifter, og at ikkje heile lønsinntekta skal gå til å gå på butikken og handla. Ein har trass i alt andre utgifter – òg før ein kom hit til Stortinget – og ein må kunna ta hand om dei private interessene ein har så lenge ein er stortingsrepresentant. Så eg meiner me må gå for den ordninga som er, og ikkje leggja opp til noko nytt løp.
Ove Trellevik (Høyre), 2014-06-19:
Debatten vitnar om at det er eit samla storting som er oppteke av at me skal ha gode rammevilkår for bedriftene våre, spesielt for små og mellomstore bedrifter og ikkje minst for dei nyskapande entreprenørane som er ute i samfunnet. Me fekk òg nokre kommentarar undervegs her. Torgeir Knag Fylkesnes stilte spørsmål under debatten, men òg under replikkordskiftet med statsråden, og fekk svar der. Når det gjeld organiseringa av mikroselskap, ser eg òg for meg at dette kravet til aksjekapital er ei sak som regjeringa vil vurdera. Så ser eg fram til at Scheel-utvalet kjem med sine tilrådingar. Det er slik i dag at mange sjølvstendige næringsdrivande beklagar seg over at dei betaler mykje meir skatt som sjølvstendig næringsdrivande enn dei ville ha gjort viss dei hadde vore i eit aksjeselskap. Så eg håpar at dette er ein del av det som Scheel-utvalet vil kikka på, og som me kan få ut av dette. I tillegg til det er det både avskrivingsreglar og andre ting som det kan vera lurt å sjå på, og som er ein forskjell mellom det å driva eit selskap og det å vera sjølvstendig næringsdrivande, ettersom eg forstår. Det var dei avklaringane. I tillegg har eg lyst til å koma med ein liten presisering og det gjaldt mitt eige innlegg: Der sa eg sa at det måtte utviklast eit regelverk som etablerer små bedrifter som erstatning for personlege selskap, og då tenkte eg ikkje at dette med å vera sjølvstendig næringsdrivande og ha eit personleg selskap skulle fasast ut, men at det må koma i tillegg. Det var berre ei presisering frå mi side.
Ove Trellevik (Høyre), 2014-06-19:
Venstre var oppteke av at me var for lite offensive. Eg tenkjer som så at ein blir ikkje så mykje meir offensiv om ein pålegg regjeringa å greia ut endå meir. Det som er viktig, må jo eigentleg vera korleis samfunnet handterer dei utfordringane me har i samfunnet, og korleis næringslivet handterer denne utfordringa. Eg vil gjerne skryta litt av næringslivet. For det første må me skilja mellom palmeolje som er produsert berekraftig, og palmeolje som ikkje er produsert berekraftig. Det er to vesentleg forskjellige ting, og eg opplever at næringslivet er veldig merksam på dette, utan at det er lover og reglar for det. Representanten frå Kristeleg Folkeparti har vore inne på dette, og nemnt sertifiseringsordninga som mange er opptekne av. Det er veldig mange som følgjer dette. Lakseprodusentane brukar fôr som EWOS produserer, og som er med i denne ordninga. Nestlé har til og med barneprodukt ein kan spore tilbake til garden dei er produserte på. Så veldig mange er opptekne av dette. Eg føler at matvareindustrien er veldig på når det gjeld desse utfordringane. Det som er viktig, er at desse aktørane held fram med å spørja etter berekraftig produsert palmeolje. SV spør litt retorisk om Noreg ville vore eit verre land å vera i om vi hadde teke eit grep for palmeoljen. For palmeoljeproduserande land er dette ei svært viktig handelsvare – for dei som produserer oljen på ein god og berekraftig måte. Det er fleire hundre tusen som har levebrødet sitt av dette. I Indonesia er 40 pst. av palmeoljeprodusentane småbønder. Det er veldig viktig at me hjelper dei til å produsera på ein berekraftig måte, i staden for ikkje å ha denne handelen med dei, tenkjer eg. Palmeolje har nokre unike eigenskapar som svært få andre oljar har. Det er veldig krevjande å finna alternative oljar med dei same eigenskapane. Skulle me ha fått ein olje som svarar til palmeolje, og fått dei eigenskapane me vil ha, frå andre oljeartar, måtte me ha brukt mykje større areal av landjorda vår for å få fram denne oljen. Men eg er veldig takknemleg for at næringsministeren, departementet og regjeringa er veldig på dette, og at dei følgjer utviklinga og følgjer opp viss det skulle vera behov for det.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2014-06-19:
Dette er en interessant debatt. Jeg forstår poenget til representantene Karin Andersen og Freddy de Ruiter, og jeg synes det er interessant at man nå ønsker å endre systemet etter at man har gått ut av regjering. Det er kanskje ikke så overraskende at man kommer med en sånn populistisk fremstilling. Sånn sett er vel SV det partiet som har vært mer ærlig i disse spørsmålene. Men det jeg undrer meg over, er hvorfor man ikke selv viser den solidariteten som man mener at andre bør vise. Det er jo slik at de som er høyt lønnet – man var opptatt av at stortingsrepresentantene visstnok tjente for mye og hadde for høy godtgjørelse – bare kan frasi seg disse pengene, i solidaritet med sykepleierne og alle de andre. Man kan eventuelt bruke disse pengene som man har fått i tillegg, til å gi dem fra seg. Nei, det kan de ikke – Karin Andersen rister på hodet – det er helt umulig å gjøre. Men hvis man har så god råd at man ikke trenger pengene, hvorfor i all verden skal man da belaste stakkars skattebetalere over det ganske land og dem som har lav lønn, som også må betale skatt og avgifter, for – ifølge Karin Andersen – å kunne gi stortingsrepresentantene altfor høy godtgjørelse?. Så jeg vil oppfordre Karin Andersen: Gi fra deg pengene. Gi dem til et godt formål. Send det over til Sykepleierforbundet eller andre.