trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-06-19:
Det var interessant å høre. Jeg bare lurte på hvordan representanten Hareide har tenkt å finne de homofile og andre minoriteter blant FNs kvoteflyktninger, om han har tenkt å peke på dette og be FN hente dem til Norge. Jeg har heller ikke registrert at representanten Hareide har hatt den samme omsorgen for homofile generelt sett, men det er en helt annen sak. Han sier at man skal gjøre begge deler. Det er jo ikke slik at FN ikke har bedt om mer hjelp. FN er i desperat behov for hjelp – de mangler 35 mrd. kr i hjelp. Det er ikke slik at man ikke kan gi beskyttelse til alle – man kan det hvis man får de ressursene som er nødvendig. Og da kan man altså hjelpe langt flere. Jeg skjønner at dette er en markeringssak for Kristelig Folkeparti, at det er et poeng i seg selv å hente flyktninger til Norge, uansett om det hjelper færre. Fremskrittspartiets mål er å hjelpe flest mulig og ikke hente flest mulig hit. Er det Kristelig Folkepartis mål å hjelpe flest mulig – ikke for en minst mulig kostnad, men hjelpe flest mulig?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-06-19:
For en halvtimes tid siden sto representanten Slagsvold Vedum på talerstolen og klaget over kommuneøkonomien og sa at det var underskudd, visstnok 2,8 mrd. kr i år og totalt 5 mrd. kr på to år. Og det er vel ikke slik at Senterpartiet ligger tilbake for noen av de andre partiene når det gjelder å bruke penger over statsbudsjettet. De er glade i velferdsordninger, de som alle andre i denne salen. Uansett hvordan man snur og vender på det – som jeg har spurt de andre representantene om også – vil det koste 95,2 mrd. kr i løpet av et livstidsperspektiv å få 13 600 syrere til Norge, da iberegnet familiegjenforening, som er 0,7 per syrer. Man gjør jo kostnadsberegninger for absolutt alt annet i dette huset, for alt fra elevplass på skolen, sykehusplass og sykehjemsplass til alt annet man trenger. Hva er grunnen til at man ikke skal bedrive kostnadsanalyser, samfunnsanalyser eller konsekvensanalyser, men tenker på et tall, og så forsvarer det tallet for alt det er verdt?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-06-19:
Uansett skal disse ressursene hentes et sted, og det er lite trolig at regjeringen – uansett hvor mye den snur og vender på pengebingen sin – kommer til å komme opp med milliardbeløp som er nødvendig for å få det som representanten Arnstad nå ønsker. Representanten Slagsvold Vedum klaget på at eiendomsskatt stadig vekk blir innført i ulike kommuner og skyldte på Fremskrittspartiet for at det fant sted. Kanskje det hadde vært en idé å se litt på sin egen politikk og se konsekvenser av egen innvandringspolitikk og ikke minst dette forslaget, som er fullstendig uansvarlig både økonomisk og kulturelt. Så spørsmålet tilbake til representanten Arnstad er: Hvor skal pengene hentes fra?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-06-19:
Først noen kommentarer til de mange i salen som er forbauset over at kommuneøkonomien er så dårlig, og som roper på staten for å få mer penger, ikke minst representanten Slagsvold Vedum, som har vært veldig ivrig på dette, og skyldt på Fremskrittspartiet for at det blir eiendomsskatt. Det man kanskje burde gjøre en større analyse av, er hvor disse pengene faktisk blir av. Hvorfor er det slik at stadig flere kommuner sliter og sliter og ikke får pengene og endene til å strekke til eller til å møtes? Det er kanskje en bedre analyse. Hvilke utgiftsposter er det kommunene har? Det kunne vært interessant å se. Jeg vet iallfall hvor Oslo har sine største utgifter. Så til representanten Kolberg, som med den sedvanlige dramatiske mine og ordelag belærer salen om hvordan man skal oppføre seg. Jeg skal ikke nevne hva representanten Kolberg sa til meg i tunnelen i dag – det er vel kanskje ikke fair å si det – om hva som ville skjedd med en arbeiderpartirepresentant som hadde sagt det jeg hadde sagt, men det får han eventuelt snakke med mediene om senere. Men det som er standard for Kolberg, er at han aldri snakker sak. Han snakker aldri sak, han er bare opptatt av spillet, spillet er det viktigste for Kolberg. Da er det selvfølgelig veldig alvorlig for Kolberg, det er dramatisk, det er et spill han aldri tidligere har opplevd, han har aldri tidligere sett det, og det er dramatisk, osv. Det er liksom Kolbergs mantra. Vel, så er spørsmålet: Er det brudd på avtalen? Ja, det er brudd på avtalen. Jeg har avtalen her, den kan alle lese, ifølge side 23 er det brudd på avtalen. Det står der at de fire partiene skal bli enige om eventuelle endringer, ikke om Jonas Gahr Støre. Det står ingenting om Jonas Gahr Støre, faktisk, i denne avtalen. Så det er et brudd på avtalen. Og da er spørsmålet: Er alvorlighetsgraden av bruddet stor nok til at man skal reagere? Det er spørsmålet. Det er ingen tvil om at det er et brudd. Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre har brutt denne avtalen, så spørsmålet er om alvorlighetsgraden er så stor. Man kunne tenkt seg en situasjon hvor Jonas Gahr Støre inviterte til å øke formuesskatten bare lite grann, og Fremskrittspartiet satte seg ned og presenterte det som en flertallsløsning for sin regjeringspartner. Det ville ikke blitt tatt veldig lystig opp, og derfor tar vi heller ikke veldig lystig opp dette som er presentert av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. At Arbeiderpartiet, SV, Miljøpartiet De Grønne er med på dette – og Senterpartiet, for så vidt – er veldig forståelig, men at vår regjeringspartner gjør det, er ikke hyggelig. Det blir en skrape i lakken for Høyre, og det er klart det er problematisk for vår stortingsgruppe når dette skjer.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2015-06-19:
Det er flere av oss som fra tid til annen velger å lytte til det Gahr Støre har å si. Jeg hørte også landsmøtetalen til representanten Gahr Støre, der han slo fast at Arbeiderpartiet var for å ta imot 10 000 flyktninger fra Syria, fordelt over to år. Jeg har også registrert at det var et klart flertall i Stortinget for det samme, men jeg registrerer at representanten har klart å forhandle bort Arbeiderpartiets utgangspunkt, som var 10 000 flyktninger, og nå lander på 8 000. Jeg antar at da han holdt talen sin på landsmøtet til Arbeiderpartiet, mente han at 10 000 var det rette antallet, uvisst hvor dette tallet kommer fra. Nå har man altså landet på 8 000, nå er det det rette tallet. Kan representanten Støre forklare forsamlingen hvorfor det riktige tallet nå er 8 000 og ikke 10 000, som han lovte på sitt eget landsmøte?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2015-06-19:
Jeg registrerer at Venstre – i likhet med Arbeiderpartiet, som jeg tok replikk på tidligere i dag – har et landsmøtevedtak om at man ønsker å ta imot 10 000 over to år, men at man har landet på 8 000 over tre år. Til tross for et flertall, har man altså forhandlet seg ned. Det er interessant å registrere, og her synes jeg SV har noen gode poenger, men la nå den ballen ligge. Venstre er et parti som tradisjonelt er veldig opptatt av å lytte til lokaldemokratiet. Det har jeg stor respekt for. Hvis det er slik – og man viser til den evalueringen man skal gjøre av den avtalen som Venstre har inngått – at norske kommuner, etter det som kommer av rapporter om bl.a. sviktende skatteinntekter osv., ikke kan ta imot det antallet som ligger i denne avtalen, er da Venstre villig til å gå inn for et lavere antall?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2015-06-19:
For Fremskrittspartiet er det helt åpenbart at det er mer riktig å redde og hjelpe 1 million flyktninger i nærområdene enn å ta 8 000 flyktninger til Norge. Jeg synes det på mange måter er oppsiktsvekkende at de andre partiene i det forliket de har omtalt, ønsker å bevilge bare 250 mill. kr til hjelp i nærområdene. Derfor er jeg glad for at Fremskrittspartiet har funnet rom til å bevilge 1 mrd. kr ekstra utover det som regjeringen har foreslått. Å hjelpe flest mulig er riktig og nødvendig og i tråd med FNs bønn om hjelp. FN mangler 35 mrd. kr for å håndtere den enorme flyktningstrømmen i nærområdene, og Fremskrittspartiet foreslår, i motsetning til flertallet, at Norge skal ta et stort ansvar her. Jeg registrerer at Fremskrittspartiets forslag om folkeavstemning har blitt latterliggjort og bagatellisert av politikere som er redde for folkets mening i denne saken. Jeg er stolt av å tilhøre et parti som alltid har kjempet for mer direkte demokrati, og som jobber med folket og mot den bedrevitende og selvgode eliten som frykter folkeavstemninger om store spørsmål. Det har blitt uttalt at spørsmålet om å ta 8 000 syrere til Norge ikke skal være viktig nok til å rettferdiggjøre en folkeavstemning. Her er jeg sterkt uenig. Dette er et vedtak som vil koste skattebetalerne enorme summer, og denne typen vedtak vil på sikt kunne bidra til å utfordre selve velferdssamfunnet. Ifølge tall fra SSB vil en gjennomsnittlig syrisk flyktning medføre kostnader på 7 mill. kr i løpet av livet, forutsatt at disse har samme integreringstakt som en gjennomsnittlig irakisk innvandrer. Dessverre er det grunn til å tro at dette er et forsiktig estimat. Ifølge SSBs statistikk for sysselsetting blant innvandrere, som ble offentliggjort denne uken, hadde innvandrere fra Syria den laveste sysselsettingen blant samtlige 136 enkeltland i statistikken. Sysselsettingen blant syrerne som nå bor i Norge, var på rekordlave 26 pst. i aldersgruppen 15–74 år. Til sammenlikning er sysselsettingsgraden i befolkningen som helhet 70 pst. Det er dermed dramatiske kostnadsforpliktelser Norge pådrar seg ved å ta imot 8 000 syriske flyktninger de neste tre årene. Dersom vi legger de ovennevnte tallene til grunn, betyr dette at de samlede livsløpskostnadene for 8 000 syrere totalt sett vil være på minst 56 mrd. kr. Det er store beløp vi snakker om. Det er enorme summer dette vedtaket som flertallet inviterer til å fatte i dag, vil koste norske skattebetalere over mange år, og det vil binde opp store utgiftsposter i budsjettene. Når vi da vet at vi kunne bruke en mye mindre sum, dog en større sum enn det flertallet vil, på hjelp i nærområdene og kunne hjelpe langt flere mennesker, skjønner jeg ikke hvorfor man er motvillig til Fremskrittspartiets forslag. For meg er det helt åpenbart at folket må få anledning til å si sin mening i denne saken, og jeg håper også at de andre partiene kan se viktigheten av å ta folkemeningen på alvor.
Trond Helleland (Høyre), 2015-06-19:
Jeg kan forsikre representanten Tybring-Gjedde om at representanten Helleland vil følge opp statsministerens – regjeringssjefens – appeller om å finne brede politiske forlik i Stortinget. At Fremskrittspartiet da var med på dette, diskuterte det og bidro konstruktivt, det har jeg stor respekt for, men at en i ettertid tar avstand fra at statsministerens appell om bredt samarbeid blir ivaretatt og sparer regjeringen for store milliardutgifter, det har jeg liten sans for.
Trond Helleland (Høyre), 2015-06-19:
Jeg tror vi skal overlate til andre, f.eks. partileder Siv Jensen, å tolke den avtalen som er inngått mellom de fire partiene. Jeg tror jeg har større tiltro til partilederens evne til å tolke avtalen enn jeg har til representanten Tybring-Gjedde.
Trond Helleland (Høyre), 2015-06-19:
Nå har jeg hørt flere innlegg i revidertdebatten som er bekymret for oljepengebruken, og som sier at nå må vi ikke bruke mer. Da var det helt naturlig for oss å gjøre omprioriteringer. Blant annet sa Jonas Gahr Støre i debatten etter Erna Solbergs redegjørelse at det var viktig nå å kunne omprioritere mer til humanitær bistand. Det har vi tatt på alvor. Det har vi gjort, og vi har levert et tall som vi mener er realistisk, og som det er mulig å gjennomføre, der norske kommuner også gjøres i stand til å ta imot flere flyktninger. Høyre vil ikke ha noen urealistisk – jeg holdt på å si – landsmøtevedtakpolitikk. Vi vil ha realistisk politikk som kan gjennomføres, og derfor ble vi enige om 8 000. Det var synd at både Fremskrittspartiet og SV hoppet av, men jeg mener at det er et så bredt flertall som står bak dette nå, at det er gode muligheter for å få gjennomført det. Det er også de partiene som står bak dette, som har ordføreren i de aller fleste norske kommuner, og derfor har jeg tro på at dette er realistisk å få til.
Trond Helleland (Høyre), 2015-06-19:
For det første: Dette å bli dratt etter håret, det er mulig at det er noe SV har god erfaring med i regjering, men for vår del har det å være tydelig på å prioritere den humanitære bistanden til Syria vært noe regjeringen har jobbet med helt uavhengig av både landsmøtevedtak og andre ting. Norge er blant dem som bidrar mest når det gjelder å hjelpe i nærområdene. Vi har noen svært dyktige frivillige organisasjoner i Norge som bidrar, og vi har UNHCR som bidrar, og Norge har vært en av de absolutt beste. Når det gjelder Bosnia og Kosovo, sa jeg i mitt innlegg at ja, det ble tatt imot mange fra Bosnia og Kosovo da, og det var veldig flott, men vi oppdaget også i ettertid at vi mangler noe som heter integreringspolitikk her i landet. Det kom med Bondevik II-regjeringen, det kom med introduksjonsprogrammet, det kom med norskopplæringen, det kom med å kvalifisere dem som kommer som flyktninger – til aktiv innsats i det norske samfunn, i det norske arbeidsliv. Derfor kunne vi ikke ta imot 10 000 over to år.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-06-19:
Eg valde å bruke dei største avisene i Noreg for å vise at eg trur den avtalen som det er brei einigheit om i denne sal, òg har brei tilslutning i det norske folk. Det er fordi me gjer begge delar, me hjelper i nærområda, men me tar òg imot i vårt eige land. Kvifor er det viktig? Det er fordi det er nokre som ikkje får det vernet som dei treng, i nærområda. Eg brukte Dagbladet for å reflektere over nettopp det, fordi det finst grupperingar som ikkje kjenner seg trygge i flyktningleirar i nærområda. Paradokset er at bl.a. seksuelle minoritetar, desertørar, aleinemødrer, men òg kristne opplever utryggleik i nærområda. Eg synest me må ta inn over oss at det er ikkje alle som kan hjelpast i nærområda.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-06-19:
Kristeleg Folkepartis mål er å hjelpe dei som treng det. Da er det viktig at me hjelper i nærområda, men òg at me tar imot grupperingar som ikkje kan kjenne seg trygge i nærområda. FN har bedt oss om å gjere begge delar. Dei har bedt oss om å hjelpe i nærområda, men òg om å ta imot kvoteflyktningar. Til det spørsmålet som representanten Tybring-Gjedde tar opp: Ja, me gjer ei utveljing av kvoteflyktningane våre. Da er det viktig at det er dei med dei spesielle behova, dei som ikkje kan sikrast tryggleik i nærområda, me prioriterer. Dette skjer i intervju. Me veit at tru er ein av dei tinga som kan skape utryggleik i denne regionen. Situasjonen til dei kristne i Midtausten er svært utsett. Alle me politikarar fekk i haust tilbakemelding frå kristne i Midtausten som fryktar for situasjonen sin.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-06-19:
Eg vil gi ein takk til SV for det som dei har vore med på når det gjeld å byggje opp eit reelt fleirtal denne våren. Eg deler det som Karin Andersen seier: SV og Kristeleg Folkeparti har stått saman på dette området, og SV har bidratt til det resultatet me ser i dag. Når det kjem kritikk frå ein del organisasjonar om at me ikkje gjer nok, er eg ikkje overraska over det. Det er eit enormt behov, eit enormt engasjement. Heller ikkje eg meiner at me gjer nok, me bør gjere enda meir. Men det me var med på, var å gjere meir enn det som i utgangspunktet låg der. Det er eit steg i riktig retning, men eg trur det er ein felles jobb for oss å auke dette òg framover. Så er det ei utfordring med at når me tar imot flyktningar i vårt eige land, har me under skiftande regjeringar – både den raud-grøne, Bondevik I og Bondevik II – ført ein del av dei utgiftene over på bistandsbudsjettet. Det er ein praksis som både SV og Kristeleg Folkeparti synest er uheldig, men som begge har hatt mens me har sete i regjering.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-19:
Representanten Tybring-Gjedde har rett i én ting, nemlig at dette kommer til å stille krav til oppfølgingen overfor kommunene. Det er derfor det er så viktig at det også står i avtalen at regjeringen har en forpliktelse til å komme tilbake i statsbudsjettet for 2016 med tiltak som oppmuntrer kommunene, og som sikrer at kommunene kan gjennomføre dette på en god måte. Det kommer til å kreve ressurser, det er det ingen tvil om. Senterpartiet har store forventninger til at regjeringen, ikke minst de statsrådene som i dag er til stede i salen, tar den oppgaven på det største alvor og bruker tida fram til statsbudsjettet framlegges både til å gå gjennom hvilke tiltak som er best egnet for å sette kommunene i stand til å ta imot flere flyktninger, og også når det gjelder kostnadsspørsmålene. Senterpartiet har store forventninger til det, og vi tror det er helt nødvendig for at dette skal lykkes de to neste årene.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-19:
Jeg skal ikke på noen måte forskuttere hvordan regjeringens vurderinger kommer til å bli når det gjelder hvordan de skal dekke inn det for 2016–2017. Avtalen anviser en inndekning for inneværende år, men det er opp til regjeringen å lage et opplegg som er holdbart, og som sikrer kommunene de tilstrekkelige ressursene for de neste to årene. Jeg har full tillit til at regjeringen vil gjøre den jobben, og det forventer jeg også at den gjør. Jeg vil ikke forskuttere det. Jeg kan kanskje nevne, litt en passant, at det ligger 120 mill. kr fortsatt i denne skattesentraliseringen som regjeringen nesten har avlyst. Der har en jo litt penger som en kan ta med seg inn i neste år, men jobben med å lage budsjettet er regjeringens. Avtalen forplikter dem til å komme tilbake med et budsjettopplegg som ivaretar kommunenes behov for 2016–2017 når det gjelder integrering og mottak av flyktninger.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-19:
Jeg tror SV av og til undervurderer at de ulike vedtakene som partiene har gjort, enten på landsmøtene eller i sine sentralstyrer, er litt ulike. De ser ikke alle ut akkurat som SVs vedtak gjorde. Senterpartiets sentralstyrevedtak har et par betingelser knyttet til seg, som vi også har tatt med inn i forhandlingene. Det ene er at vi har sagt at vi ønsker et løp på 2–3 år. Derfor er vi godt fornøyd med den avtalen som nå foreligger, og som gjelder 2015–2017. Det andre er at det står eksplisitt i vårt vedtak at vi ønsker en samlende løsning. Det har vi fått, og det er vi også glade for. Grunnen til at vi ønsker en samlende løsning, er at det er nødvendig for å få en effektiv gjennomføring av den avtalen vi i dag får vedtatt. Dette er ikke et område som er egnet for å presses igjennom i Stortinget med én eller to stemmers overvekt, for så å få et politisk kiv om oppfølgingen av det, og så så tvil om det egentlig er sånn når regjeringen står og ønsker flyktningene velkommen når de kommer til Norge. Dette er et spørsmål som er egnet for en samlende løsning, og Senterpartiet er veldig glad for at vi får det i dag.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-06-19:
Jeg skal være den første til å erkjenne at det sjølsagt er synd at det er et såpass splittet Fremskrittspartiet, og at en på en måte har ett Fremskrittspartiet å forholde seg til i regjering og et annet Fremskrittspartiet å forholde seg til i Stortinget. Men Senterpartiet har full tillit til at Høyre og Fremskrittspartiet i regjering kommer til å ta ansvaret for å følge opp denne avtalen og det forliket vi i dag inngår. Jeg synes det ligger et visst alvor over at det skal være en skikkelig gjennomføring av en sånn avtale. Det er viktig for de flyktningene som kommer hit, at en mottar dem på en sånn måte at det er positivt. Det er også viktig overfor de kommunene som skal bosette dem, at en har en god og effektiv gjennomføring. Det får en best når det er et bredt forlik i Stortinget. Jeg mener, på tross av at SV så seg nødt til å gå ut av forhandlingene, og at Fremskrittspartiet ikke ble med, at vi i dag har et bredt og godt fundert forlik i Stortinget, og det synes jeg lover godt for de neste to årene.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-19:
For det første tror jeg at de som har vært på Venstres landsmøte, skal være stolte av den dynamikken man var med på å sette i gang. Her har vi hatt en vår hvor man har fått en forsterket innsats med antall kvoteflyktninger man skal hente inn til Norge, og en forsterket innsats mot krisen i Midtøsten. Så er det riktig at vi må følge opp kommunene når de nå skal ta imot flere kvoteflyktninger. Men jeg må si at jeg synes mange kommuner har stått opp med tanke på den dugnaden som man er bedt om å gå inn i, og man er villig til å motta flere flyktninger. Det som vil være en evaluering, må først og fremst handle om behov med tanke på situasjonen i Midtøsten og hva vi kan bidra med. Så må vi selvfølgelig bistå norske kommuner i sterkere grad, hvis det skulle bli nødvendig å gjøre det.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-19:
Det som er viktig, er at dette er en helhetlig avtale som omhandler en betydelig styrking inn mot Midtøsten, altså med 1,25 mrd. kr i år – og en halv milliard neste år. Så må vi evaluere om vi skal endre på dette. Det er en forsterket innsats med tanke på hvor mange vi henter inn til Norge. Det viktigste er at man melder inn til FNs høykommissær at vi skal ta imot 8 000 flyktninger til Norge. Men vi må også huske på at Venstre har forhandlet opp det antallet som gjelder for i år – og har også gjort det tidligere. Til slutt: Det som er viktig, er at man har en bredde i en avtale. Jeg mener det er viktig at vi har med partier fra regjeringen, den som lager budsjett til vanlig – og nå også utenfor budsjettet. Nettopp denne bredden gjør at man har en styrke i innsatsen, og man har en sikkerhet for at dette kommer til å kunne videreføres over lang tid. Og det er poenget: Dette er en krise som er akutt, men det er også all mulig grunn til å forvente at den kommer til å vare over tid. Vår forsterkede innsats må også vare over tid. Denne avtalen gir den stabiliteten.
Ola Elvestuen (Venstre), 2015-06-19:
Denne borgerkrigen har nå vart i fire år. Hvis vi ser to år tilbake i tid, da det også var en krise, og ser på antallet kvoteflyktninger som Norge tok imot, var det litt over 1 000. Nå har vi fått en betydelig økning i løpet av de to årene hvor vi har hatt et nytt flertall. Her har vi en ytterligere forsterkning, med 8 000 som nå kommer inn, samtidig som vi forsterker innsatsen inn i Midtøsten i betydelig grad, og vi har også tiltak overfor norske kommuner. Det er ingen tvil om at den norske innsatsen etter at Venstre fikk en posisjon på Stortinget, hvor man påvirker i stor grad, er forsterket i betydelig grad. Nå har vi en bred enighet som lager et utgangspunkt, og vi har en langsiktig, bred satsing fra norsk side. Vi skal ta vår del av ansvaret i Midtøsten, der kvoteflyktninger til Norge er en sentral del av det.
Mudassar Kapur (Høyre), 2015-06-19:
Vi har fått et rop om hjelp. Krigen i Syria har skapt vår tids største humanitære katastrofe. Millioner er drevet på flukt, og halvparten av landets befolkning er avhengig av humanitær hjelp. Nabolandene er under enormt press og tar imot store flyktningstrømmer. I en slik sammenheng har Norge en plikt til å hjelpe. Derfor er jeg glad for avtalen om økt norsk innsats. Det handler både om å hjelpe mennesker der de er, og det handler om å ta imot kvoteflyktninger til Norge. Med denne avtalen vil 1,25 mrd. kr gå til humanitær bistand i 2015, og vi sørger for en økning neste år. Hjelp i Syria og nærområdene er den aller viktigste og mest treffsikre hjelpen vi kan yte. Mennesker i Syria og nærområdene vil trenge mat, vann, helsehjelp og husly i mange år framover. Det er det ingen uenighet om. Når krigen en gang er over, skal både samfunn og infrastruktur gjenoppbygges, og det må sikres en trygg framtid for den mest sårbare gruppen av dem alle, nemlig Syrias barn. Men når verden rammes av slike katastrofer som vi ser i Syria, skal det ikke være noe motsetningsforhold mellom å hjelpe dem som bor i nærområdene og i Syria, og å hjelpe noen med å starte et nytt liv her i Norge. Derfor har vi også blitt enige om å ta imot 8 000 syriske flyktninger i perioden fram til og med 2017. Denne debatten handler ikke bare om et tall, den handler om mennesker. Men intensjoner alene er ikke nok. Det må være en realisme i våre planer – planene er nødt til å være gjennomførbare. Her hjemme er det jo kommunene som må ta mye av dette ansvaret. De har ansvaret for bosetting og integrering. Hva betyr det? Jo, det betyr at vi må sørge for språkopplæring, ordninger for arbeidspraksis, utdanning og involvering i lokalsamfunnet. Det betyr også en ekstra innsats fra fagpersonell innen områder som psykiatri, barnevern, politi og frivillighet. Derfor har vi også foreslått økonomiske virkemidler for å hjelpe kommunene med dette arbeidet. Og så må vi ikke glemme den store oppgaven som ligger foran oss med å bosette dem som allerede har fått opphold og sitter på mottak. Der gjør også regjeringen et kontinuerlig og målrettet arbeid. Denne avtalen er god fordi vi sier ja til å hjelpe mest i nærområdene, men også her hjemme. Denne avtalen er gjennomførbar fordi den har klare forutsetninger om økonomisk hjelp til kommunene, fortsatt de samme rutiner for saksbehandling og utvelgelse, og fordi avtalen legger opp til evaluering underveis. Norge er et lite land i en for tiden fredelig utkant av verden. Men vi vet at dersom krisen skulle ramme oss i framtiden – slik den har gjort i fortiden – er vi selv avhengig av hjelp fra det internasjonale samfunnet. Dette handler om solidaritet, dette handler om at vi alle er sårbare, og det handler om at vi alle må ta et ansvar. Men mest av alt handler dette om følgende: Når vi hører et rop om hjelp, så svarer vi.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-19:
Det er helt riktig, men jeg sa at 2016 skulle bli fagskolenes år. Vi kommer med en stortingsmelding om fagskolene. Der skal vi gjenreise fagskolenes posisjon i det norske utdanningssystemet, de er blitt stemoderlig behandlet altfor lenge. Jeg tror at nettopp i en situasjon som vi er inne i nå, vil mange kunne trenge ekstra påfyll, f.eks. for å bli bedre i jobben de har, eller fordi de skal over i nytt arbeid. Her kan fagskolene spille en veldig viktig rolle med sin praksisnære undervisning. I regjeringserklæringen sier vi at vi skal reversere noe av det jeg mener var det aller dårligste grepet man har gjort tidligere mot fagskolene – må jeg nesten si – og det var å overføre finansieringen til fylkene. I regjeringserklæringen står det at vi skal ha statlig finansierte fagskoler. Det er noe sektoren etterspør, og som vi kommer til å følge opp.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-19:
La meg først si at det kan jo være slik at presidenten tenker at når en høyremann bruker ordene «Gud forby», gjør han det i respekt for Vårherre, men at en fra SV kanskje tenker på en litt annen måte.(Munterhet i salen.) Jeg mener det kan være gode argumenter for å bruke studieplasser hvis det oppstår en situasjon hvor vi ser veldig mye høyere ungdomsledighet. Men jeg er skeptisk til å underlegge kunnskapspolitikken og prioriteringene i høyere utdanning rene konjunkturhensyn, med andre ord tenke at vi skal skalere det høyere utdanningssystemet vårt opp og ned, basert på hvordan arbeidsledigheten er til enhver tid. (Munterhet i salen.) Som sagt, det kan hende at det kan være et godt virkemiddel å ta i bruk etter hvert, men det er ikke utgangspunktet vårt for dimensjoneringen i høyere utdanning. Det er også en del områder hvor vi – og ikke minst institusjonene – burde prioritere å utdanne flere. Men da må de også være villige til å trekke ned andre typer studieplasser.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-19:
Jeg mener at det aller viktigste for arbeidsledig ungdom er å få en jobb. Det er det aller viktigste. Det høres av og til ut på opposisjonen som om det er viktig at ungdommen får studieplasser, eller de skal få tiltaksplasser, eller de skal få annen type oppfølging. Det aller viktigste er at de får en jobb. Det er grunnlaget for det. Det er ikke sånn at høyere utdanningssektoren er det mest effektive virkemidlet for en arbeidsledig ungdom i dag. Det kan godt hende vedkommende har utdannelse allerede. Det kan godt hende det vedkommende trenger, er et kortere omskoleringskurs, ikke en ny, full utdannelse. Primært skal vi ikke styre studiebehovet og kunnskapspolitikken etter konjunkturene. Men det er veldig mye kunnskapspolitikken kan bidra med, både forskningspolitikken og skolepolitikken. Og så kan selvfølgelig høyere utdanning – ikke minst fagskolene, som ble nevnt her, være viktige for å få til omstilling. Det er også noe som regjeringen må vurdere etter hvert.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-19:
Når det gjelder behovet for IKT og IKT-studier, er jeg helt enig i at det er et dokumentert behov for at flere tar teknologisk utdanning, men særlig IKT-faglig utdanning. Vårt viktigste bidrag har vært å lage en langtidsplan for forskning og høyere utdanning som sier noe konkret om hvor mye opptrapping vi skal ha f.eks. av stipendiater, altså forskerutdanning, konkret også om ambisjonene våre om å komme opp til 1 pst. av BNP i bruk av forskning, noe som igjen er helt avgjørende for å utvikle IKT-utdanninger. Så mener jeg også at universiteter og høyskoler selv må dimensjonere. Vi skal ikke og bør ikke – og gjør det ikke – sitte og finstyre hvor mange plasser det er innenfor forskjellige fag på forskjellige utdanningsinstitusjoner. Hvis vi mener alvor med at universiteter og høyskoler skal være tett på arbeidslivet, må de også tenke igjennom: Er det noen typer studier vi nå trekker ned, og andre typer studier vi burde bygge opp?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-19:
Jeg trodde jeg var ferdig!
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-19:
Nå synes jeg representanten sa at det var nullvekst i kunnskapsbudsjettet i statsbudsjettet. Ikke i noen av våre budsjetter har vi vært i nærheten av noe som kan kalles nullvekst. Snarere tvert imot har det vært stor vekst i forskning og høyere utdanning. På skole har vi finansiert på to år det Arbeiderpartiet til slutt ble dratt til å si skulle være en videreutdanningssatsing over flere år. Nå er vi oppe på over 1 mrd. kr, som Arbeiderpartiet hadde som valgkampløfte at man kanskje skulle klare i løpet av perioden. Vi klarte det i løpet av to år. Nullvekst: Vi er nå i Oslo, og nullvekst er så langt unna at du kan ikke se det herfra engang. Det må være et eller annet sted oppi Finnmark eller noe sånt det ligger nullvekst, og vi er geografisk plassert her. Så det stemmer ikke. La meg ta ett eksempel på hva vi gjør for omstilling: flere lærlingplasser. Det forutsetter aktiv politikk. På åtte år økte lærlingtilskuddet midlertidig én gang. Nå har det økt tre ganger på rad.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-06-19:
Stoltenberg-regjeringa tok initiativet til en offentlig utredning om fagskolesektoren og utredningen, Fagskolen – et attraktivt utdanningsvalg, ble levert til statsråden 15. desember i fjor. I den forbindelse uttalte statsråden at 2015 skulle bli fagskolenes år. Arbeiderpartiet deler statsrådens ambisjon, men halvveis ut i 2015 har vi sett lite til dette. Så vidt jeg vet, har ikke Kunnskapsdepartementet satt i gang noen tiltak for å markere dette året – i en situasjon hvor arbeidsledigheten øker i Norge, og spesielt blant ungdom. Hva vil statsråden gjøre for at fagskoleåret 2015 skal bli en realitet?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2015-06-19:
Når det gjeld tiltak mot den aukande arbeidsløysa, er det reviderte budsjettet tiltakslaust, og det er alvorleg. For noko av det farlegaste med arbeidsløysa er tendensen ho har til å bite seg fast, og difor må ein setje i verk tiltak før ho rekk å stige til eit uakseptabelt nivå. Og når godt over 100 000 menneske er arbeidsledige, er vi farleg nær eit slikt nivå. For første gong på ti år er arbeidsløysa over 4 pst. – godt over 9 pst. for ungdom. VG kunne nyleg vise at regjeringa snart er tilbake til start når det gjeld å skape nye arbeidsplassar i Noreg. Veksttakten i økonomien er halvert, og det er over 20 000 fleire arbeidsledige enn då regjeringa tok over. Til det seier arbeidsminister Eriksson til same avis at det er ikkje nokon grunn til å teikne eit krisebilde av den grunn, og den same tonen høyrer vi frå fleire i regjeringspartia. Eg meiner dette demonstrerer ein fundamental forskjell i tenkjemåte mellom Arbeidarpartiet og høgrepartia. I debatten er det veldig interessant å høyre regjeringspartia forsøkje å gjere gull ut av gråstein når det gjeld sitt eige budsjett. At regjeringa no reverserer sine eigne innstrammingar i permitteringsreglane, skulle t.d. berre mangle. Men i mellomtida har viktig kompetanse for mange bedrifter gått tapt, og det hjelper veldig lite for dei som allereie er vortne oppsagde. Det er i denne samanhengen verdt å minne om at det heller ikkje berre var solskinsdagar i Stoltenberg-regjeringa si tid. I Noreg greidde vi å halde Europas lågaste arbeidsløyse gjennom finanskrisa, bl.a. fordi vi hadde ei regjering som tok grep. Allereie i januar 2009 leverte vi ein krisepakke på 20 mrd. kr. Då fekk vi høyre frå Høgre og Framstegspartiet at våre tiltak kom for seint. Det er ingen som kan halde ei norsk regjering ansvarleg for at oljeprisen går ned. Men det er den sitjande regjeringa som er ansvarleg for å motverke konsekvensane av det. No er vi på nytt inne i ein krevjande situasjon, og bedrifter som slit, ser til regjeringa for hjelp. Då nyttar det ikkje å kome dragande med den tomme verktøykassa. Arbeidarpartiet vil skape fleire arbeidsplassar, og det vil vi gjere gjennom ein omfattande innovasjonspakke for heile landet. Vi utarbeider ny industristrategi for Noreg og har nyleg lagt fram ein tipunkts handlingsplan for å dempe konsekvensane av oljefallet. Så har vi fremja ein eigen ungdomspakke. Dersom vi ikkje set i verk kraftfulle tiltak her, risikerer vi at ein heil generasjon norske unge blir ståande utanfor arbeidslivet i lengre tid. Det kan verke som om regjeringa meiner at det er marknaden sjølv som skal løyse desse utfordringane. Det er i alle tilfelle ingenting ved politikken som tyder på at ein ønskjer å ha ein aktiv politikk som møter aukande arbeidsløyse. Resultatet av denne handlingsvegringa er at fleire enn det som hadde vore nødvendig, står i fare for å miste jobben. Spørsmålet er kor ille det må bli før regjeringa set i verk dei nødvendige tiltaka. Mens vi ventar på det, stig arbeidsløysa.
Tor Arne Bell Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2015-06-19:
Norge ble tvunget til å avvikle ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift 1. januar 2004, men Stoltenberg-regjeringen klarte å gjeninnføre ordningen fra 1. januar 2007. En enstemmig finanskomité – vel å merke tidligere enstemmig – har tidligere vært enig om at ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift åpner for en treffsikker og virkningsfull distrikts- og regionalpolitikk. Arbeidslivets aktører, som NHO og LO, sier også at ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift er treffende og virkningsfull. Jeg viser til anmodningsvedtakene nr. 601 og 604 fra 2014, der regjeringen for det første ble anmodet om å komme med en vurdering av effektene av de kompenserende tiltakene som ble foreslått i Prop. 118 S for 2013–2014, og eventuelt foreslå endringer. For det andre ble regjeringen anmodet om å vurdere hvorvidt ekstraordinære tiltak for å styrke forsyningssikkerheten av kraft kan være et godt kompenserende tiltak for næringer som er berørt av endringene i DA-ordningen. Videre ba Stortinget regjeringen vurdere om kompetansehevende tiltak også kan være et formålstjenlig kompenserende tiltak som da må gjelde alle sektorer som blir unntatt fra ordningen med redusert arbeidsgiveravgift. Jeg er både skuffet og overrasket over at regjeringen har ventet så lenge med å svare på anmodningsvedtakene, og at svaret i realiteten er en blåkopi av gjeldende regelverk og opplisting av gjeldende kompenserende ordninger. Regjeringen mener at dagens ordning ikke bør endres, og at eventuelle nye kompenserende tiltak må finansieres gjennom reduksjoner i eksisterende tiltak. Jeg tillater meg for øvrig å anta at en ordning som medfører at bedriftene skal kompenseres direkte, f.eks. med kompetansehevende tiltak, er ganske treffsikker. Regjeringen velger altså ikke å gjøre reelle politiske vurderinger av anmodningsvedtakene fra 2014. De er i prinsippet besvart, men i realiteten signaliserer ikke svarene noen politisk vilje til endring. Regjeringen bør også iverksette en gjennomgang av hvilke områder i landet som bør komme inn under kompensasjonsordningen gjennom infrastrukturtiltak, og redegjøre for Stortinget hvordan disse områdene kan få kompenserende tiltak. Avslutningsvis vil jeg oppfordre regjeringen til å vurdere de forskjellige regionalpolitiske virkemidlene i en helhetlig sammenheng og redegjøre for historisk utvikling og regjeringens langsiktige planer for videreutvikling av de regionalpolitiske virkemidlene. Jeg ber finansministeren om å orientere Stortinget i dag, i denne debatten – dessverre er hun ikke her akkurat nå – om når regjeringen har tenkt å legge fram en ny proposisjon om DA-ordningen, som ble varslet i juni 2014, i tilsvarende debatt for et år siden. Røe Isaksen vil gjerne se mer mot nord – det var Finnmark som ble nevnt, men det finnes mer å velge i der – og det vil jeg oppfordre regjeringen til å gjøre. Her ligger ballen på straffemerket.
Tor Arne Bell Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2015-06-19:
Jeg registrerer at statsråd Jensen så langt ikke har fulgt min oppfordring om å orientere Stortinget i dag i denne debatten om når regjeringen har tenkt å legge fram en proposisjon om DA-ordningen, som varslet i juni 2014. Det var kanskje et utslag av ukuelig nordnorsk optimisme. Vi ser imidlertid at regjeringen i kommuneproposisjonen for 2016 heller ikke har valgt å finne en varig ordning for fylkeskommuner og kommuner som får problemer med båt og fergetrafikk på grunn av omleggingene i inntektssystemet for kommunesektoren. Dette må vel være et uttrykk for manglende forståelse for utfordringene i distriktene. Dersom dette er et uttrykk for politisk vilje derimot, bør varsellampene begynne å blinke enda sterkere rundt omkring, for konsekvensene kommer. Vi snakker om dårligere tjenestetilbud, og vi snakker om nedleggelse av fergeruter og båtruter. Avslutningsvis vil jeg enda en gang oppfordre regjeringen til å vurdere de forskjellige regionalpolitiske virkemidlene i en helhetlig sammenheng og redegjøre for historisk utvikling og regjeringens langsiktige planer for videreutvikling av de regionalpolitiske virkemidlene.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-06-19:
Jeg har registrert at et par stykker har fått beskjed om at de har brukt uparlamentariske uttrykk i dag. Jeg håper man kan revidere synet på hva som regnes som uparlamentarisk. Politikk kommer fra hjertet, og det bør også høres sånn ut. Så til saken. – Dessverre begrenser det å vise politisk engasjement seg i Norge ofte til hvor mye man er villig til å bruke over budsjettet. Det må være det folk mener når de sier at vi alle er sosialdemokrater, for denne totale idéfattigdommen er det som definerer sosialdemokratiet. Det ligger i dets røtter. Heldigvis er vi ikke alle sosialdemokrater, noen av oss er konservative, kristendemokrater, liberalere. Dette flertallet forstår at ikke alt kan løses av subsidier, og vi forstår at det er forskjell på å bruke penger over offentlige budsjetter og å la folk få lov til å beholde litt mer av pengene sine. Det er riktig at denne regjeringen har en annen retning enn den forrige. Hvorfor det? Jo, fordi venstresidens idealer fungerer ikke. Det er bare å se på historien. Det er når venstresiden kombinerer sine idealer med tankegods fra borgerlig side, at politikken deres får en legitimitet. Jo større grad av økonomisk frihet og mer markedsøkonomi et parti på venstresiden tillater i sin egen politikk, jo bedre virker politikken til partiet. Det er det som skaper vekst, økonomisk trygghet og arbeidsplasser. Den stadige kritikken fra venstre mot høyre er derfor hul. Så hvordan løser vi utfordringen rundt ledigheten? Går vi til venstre? Nei, deres ideer gir ingen svar. Arbeiderpartiet har levert en tipunktsplan. Det er bare å gratulere. Flere av tiltakene er regjeringen allerede i gang med. Andre handler om å overby – sosialdemokratiets normale svar. De skal også løse utfordringen rundt ungdomsledighet ved å gi incentiver for at folk ikke skal fullføre videregående på normert tid. Men hva skal så til for å skape arbeidsplasser? Jo, de skal satse på tiltaksplasser, og så skal de bevilge litt. Denne regjeringen har to tanker i hodet samtidig. Man satser på tiltaksplasser, ja, samtidig som man rydder opp i tiltakssystemet, justerer velferdsordninger og gjør det som skal til for å gjenreise arbeidsformidlingen i Nav. Det er viktig for å hjelpe alle dem som er i utenforskap – et utenforskap som skaper ulikhet. Den skjulte ledigheten er Arbeiderpartiets arv. De viste ingen evne til å håndtere utfordringen, og de viser i dag ingen vilje til å bidra. Grunnlaget for god sosialpolitikk må være at ingenting bekjemper fattigdom som det å ha en jobb å gå til. Derfor muliggjør man mer gründerskap, innovasjon – større investeringer. Skattebyrden blir mindre, reguleringene blir færre. Heldigvis har vi et flertall i dag som skjønner at arbeidsplasser ikke skapes på et skrivebord på Youngstorget.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2015-06-19:
Det å bruke nærmere 100 mrd. kr på å skulle ta imot 13 600 flyktninger til Norge, på bekostning av at så mange andre ikke får hjelp, har ingenting med humanisme eller nestekjærlighet å gjøre i det hele tatt. Det minner mer om naivitet. Det har alltid vært lett å være naiv og dumsnill når det er alle andres lommebøker som vil måtte betale. Realiteten er slik at skal vi hjelpe i en grad som monner, må det gjøres i nærområdene. Det er det eneste som duger hvis formålet er å hjelpe flest mulig. Ta flyktningproblematikken i Pakistan – 1,5 millioner afghanske flyktninger som har vært der i 30 år uten opphold eller statsborgerskap. I Libanon er det et kjempestort flyktningproblem – i dag gjelder det Syria, men tradisjonelt har det gjeldt palestinere, i tiår etter tiår, uten statsborgerskap og i store leirer. Fortsatt er det over 800 000 afghanske flyktninger i Iran. Tyrkia huser i dag ca. 1,5 millioner flyktninger, hvor de fleste får dekket de mest nødvendige behov som mat og et sted å sove. FN har bedt om 3,2 mrd. kr for å hjelpe syriske flyktninger i Tyrkia. Jordan har mange flyktninger, Etiopia huser nærmere en halv million, Kenya huser nærmere 1 million somaliske flyktninger. Dette er reelle og faktiske tall, og da har jeg ikke tatt med andre, som båtflyktninger eller at det i dag er 1,2 millioner mennesker som er fordrevet fra sine hjem i Ukraina. Totalt sett snakker vi om 59,5 millioner mennesker som er på flukt. Med det flertallet i Stortinget i dag legger opp til, vil ikke summen bli 59,5 millioner, den vil bli 59 486 000 mennesker som er fordrevet på flukt. Så det vedtaket som blir gjort her i dag, vil ikke hjelpe mange flyktninger. Det må vi ta inn over oss, og det må vi forstå, for det er der ute hjelpen vår først og fremst kan bli effektiv. Tidligere i dag overhørte jeg lederen i Senterpartiet klage over den dårlige kommuneøkonomien. Jeg kan forsikre Slagsvold Vedum om at den vil ikke bli bedre av å ta imot 13 600 syrere. Det er også et paradoks, avslutningsvis, at de samme partiene som ønsker å ta imot 13 600 syrere, fortsatt ikke har fått til en løsning som ivaretar våre pensjonister på en fair måte. Når man setter ting opp mot hverandre, blir det fort vanskelig.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-06-19:
For meg handler det ikke om å være naiv, for meg handler det ikke om å være dumsnill – hvis jeg skal referere til representanten Fredriksens innlegg. For meg handler det å hjelpe syriske flyktninger om et brennende engasjement, hjelpe mennesker som er i nød, i nærområdet og i eget land. Det er min inngang i disse spørsmålene. Det handler ikke om representanten Fredriksens ordbruk. Men så over til noe helt annet. Gjørv-kommisjonen, som ble oppnevnt av Stoltenberg-regjeringen i august 2011, fikk i oppdrag å gjennomgå og trekke lærdom av angrepene i regjeringskvartalet og massakren på Utøya 22. juli 2011. Kommisjonen trekker fram noen hovedkonklusjoner om den svikten som skjedde denne skjebnesvangre dagen. Blant annet legger kommisjonen vekt på at evnen til å erkjenne risiko og ta lærdom av øvelser var for liten, og at evnen til å koordinere og samhandle har vært mangelfull. Samordning er utfordrende på en rekke samfunnsområder. Å jobbe på tvers av etater og sektorer som i utgangspunktet har tette skott mellom virksomhetene, krever både øvelse og bevisste holdninger til når og hvordan en skal samarbeide. Samtidig vet vi at god samordning er helt avgjørende når kriser oppstår. Det er også godt dokumentert at det er behov for mer felles trening og øving mellom beredskapsaktørene våre. Stortinget har behandlet to stortingsmeldinger om dette, senest i juni 2013. I Meld. St. 29 for 2011–2012 står det bl.a.: «Effektiv krisehåndtering forutsetter at ulike samfunnsaktører har god innsikt og respekt for andre samfunnsaktørers rolle og ansvar.» I Meld. St. 21 for 2012–2013 står det: «Erfaringene fra 22. juli 2011 viste at det er behov for forbedringer når det gjelder samvirke mellom nødetatene.» Stortinget besluttet også å innføre et fjerde prinsipp for krisehåndtering i Norge – jf. behandlingen av Meld. St. 29 – samvirkeprinsippet. Samvirkebegrepet må fylles med innhold, og det må legges til rette for beredskapsaktørene, som får trene både mer og godt sammen. Rygge har et meget egnet område til dette, noe som også er dokumentert gjennom flere rapporter. I to år har lokale krefter jobbet med å utvikle konseptet Rygge beredskapssenter. Dette arbeidet må fortsette, og det er på høy tid at staten støtter dette viktige utviklingsarbeidet. Derfor er det bra at Rygge beredskapssenter i dag får 2 mill. kr gjennom revidert nasjonalbudsjett. Da er det også viktig at Justis- og beredskapsdepartementet går i tett dialog med prosjektet for å se på varige løsninger for dette prosjektet.