Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 1999-12-14:
Vi har hatt mange runder når det gjelder privatskoler her i salen, og vi må bare konstatere nok en gang at statsråden og hans parti har bestemt seg: Det er positivt med private skoler, alle private skoler er med og påvirker Skole-Norge positivt, det finnes ingen negative tegn med private skoler. Dette må på en måte være konklusjonen når vi nå nok en gang møter et Kristelig Folkeparti og en statsråd som fullstendig avviser ethvert forsøk på å få til en diskusjon rundt ordningen med de private skolene. Dette skjer samtidig med at vi hver eneste dag leser i avisene at den offentlige skolen sliter. Vi ser at det er trøbbel med inneklimaet, vi ser at det er nedlegginger rundt omkring, vi ser at det er problemer med å rekruttere lærere, overalt ser vi at det er problemer i den offentlige skolen. Når det gjelder kommunenes frie midler, fikk vi til en del i budsjettforliket, men likevel er det altfor lite, og det fører til at det blir vanskelig å etterleve det vi har vedtatt i forbindelse med Reform 97. Kritikken strømmer inn over norsk skole, men jeg har inntrykk av at statsråden bare trekker lua godt nedover ørene og godkjenner den ene private skolen etter den andre. Og når vi til alt overmål ser at den saken vi skal behandle etter denne, endringer på 1999-budsjettet, er det igjen en økning, nå på 17 mill. kr, til de private skolene, fordi statsråden har godkjent flere enn han egentlig hadde håpet skulle søke. Det er en prinsipiell uenighet i Stortinget og i komiteen når det gjelder spørsmålet om private skoler. Det er greit nok. For mens jeg har inntrykk av at sentrum og høyresiden hevder foreldreretten som det absolutte mål, det eneste viktige, er vi mer opptatt av at ungene skal være sikret et godt tilbud. Det er greit nok at det er en prinsipiell uenighet. Det kan vi sikkert leve med. Vi kan sikkert ha mange debatter om det. Jeg håper jo at vi en gang skal få gjennomslag for at det er mulig å gjøre noe her. Men jeg hadde faktisk forventet at regjeringspartiene hadde vært i det minste litt bekymret over at den offentlige skolen, enhetsskolen, nå stadig møter kritikk for at den ikke holder mål. Vi ser at presset på den offentlige skolen øker. Da må det være mulig å kunne stå sammen og kjempe for å styrke enhetsskolen. Nå ser vi at private skoler fortrenger det offentlige tilbudet en del steder. Det ene eksemplet har vi nevnt i det Dokument nr. 8-forslaget som vi fremmet. Det gjelder Ørsnes i Lofoten, hvor vi ser at tilbudet til elevene blir dårligere, ikke bare på grunn av at den offentlige skolen blir nedlagt, men også på grunn av at bygda nå blir splittet, at ungene i bygda får dårligere mulighet til å lære om hverandre og av hverandre, og at de får en dårligere mulighet til å lære hvordan de skal virke og leve sammen i framtiden. Det store problemet der er ikke at den offentlige skolen blir nedlagt, og at ungene må busses noen få minutter inn til Kabelvåg. Det store problemet er at bygda nå splittes i to. Vi ser nå at det søkes om å få opprette en montessoriskole i Finnmark – den blir helt sikker opprettet – for å unngå den samiske læreplanen. Det er akkurat det samme her: Man skiller gruppene, man ser at enhetsskolen blir angrepet, at man ikke får bruke skolen som det verktøyet og det våpenet mot intoleranse som den faktisk er. Vi ser også nye eksempler på at der det legges ned offentlige skoler, kommer private inn og overtar. Det samme gjelder her: På grunn av dårlig kommuneøkonomi og at den offentlige enhetsskolen er under press, får man altså opprettet nye private skoler. Arbeiderpartiets forslag – og der må jeg gå litt i rette med saksordføreren – er ikke et totalangrep på private skoler og et angrep på foreldreretten. Det er faktisk ikke noe annet enn et forsøk på å komme i dialog med sentrum om privatskolene. Jeg registrerer at saksordfører avviser det totalt, og overhodet ikke kan forstå hvorfor vi har fremmet et slikt forslag. Forslaget er ikke rarere enn at da det kom, var det folk langt inn i apparatet i sentrumspartiene som sa at dette faktisk var interessant. Både Johan J. Jakobsen og Per Olaf Lundteigen kom i de dagene med uttalelser, og Lundteigen sa bl.a. at private skoler ikke bør få et omfang som river grunnlaget vekk fra den offentlige skolen. Lignende uttalelser kom også fra Jakobsen. Forslaget er ikke rarere enn at Senterpartiet faktisk langt på vei var enig i det da det kom. Det er skuffende at Regjeringen, og særlig Senterpartiet, ikke lenger står ved det de sa da vi la fram forslaget, og heller ikke står ved det de langt på vei var med på i forrige stortingsperiode, da de også flere ganger ytret ønske om å stramme inn en del i regelverket og støtteordningen for de private skolene. Vi må bare registrere at Senterpartiet nå er inne i folden hos Kristelig Folkeparti og bidrar til at enhetsskolen svekkes, og private skoler øker. Vi må konstatere at de enten har skiftet syn og ikke har noen betenkeligheter med å være enig i de tingene som saksordfører la fram her nå, eller så er de trommet på plass av Kristelig Folkeparti og har tapt internt i regjeringsfraksjonen. Vi ser at de grupper som får støtte til de private skolene sine, er mer og mer ytterliggående. Vi ser at de aller fleste nye skolene som nå kommer, er skoler utgått fra religiøse grupper som ikke ønsker å delta i fellesskapet, og som nærmest har en aktiv målsetting om å ødelegge enhetsskolen, fordi de mener at det er bedre at ungene går på skolen hver for seg. Det grelleste eksempelet på det er de såkalte ACE-skolene som nå popper opp rundt omkring. Nå ser vi at de til og med ønsker å ha en egen lærerskole for å utdanne lærere i denne pedagogikken, en pedagogikk vi har hatt mange runder om her i Stortinget. Jeg tror egentlig ikke at det er så mange som innerst inne mener at det er bra at ungene blir undervist sittende i båser med ansiktet inn mot veggen og må heise et flagg når de trenger hjelp, og heise et annet flagg når de er ferdig med oppgaven sin og vil at læreren skal komme og rette den. Nå skal de altså ha en egen lærerskole, ikke bare for å undervise i egne skoler, men de har også en målsetting om å undervise i den norske offentlige enhetsskolen. De vil inn der også, i den ordinære skolen. Jeg tar det som en selvfølge at statsråden godkjenner det, for det vil være helt i tråd med den skolepolitikken som det partiet han representerer, nå har ført i flere år. Jeg regner med at han godkjenner det, slik at en skikkelig enhetsskole, en skikkelig offentlig skole for alle her i Norge, får enda et skudd for baugen. Det er uansett slik at statsråden har ansvaret. Statsråden har ansvaret for at de private skolene nå prioriteres, og at enhetsskolen svekkes. Statsråden har ansvaret for at vi går mot et mer og mer delt skolesystem, og at vi nå får skoler utgått fra mer og mer ytterliggående grupper. Jeg er oppriktig skuffet over at det med forslaget vårt ikke var mulig å komme i en viss dialog med sentrum for å diskutere problemstillingen rundt privat kontra offentlig skole på en skikkelig måte. Jeg er skuffet, og jeg er forferdelig overrasket over at man ikke er villig til å slå et slag for å sikre at vi skal ha en enhetsskole i dette landet. Senere i dag skal Odelstinget behandle et Dokument nr. 8-forslag fra Fremskrittspartiet, som egentlig går i stikk motsatt retning av det Arbeiderpartiet har foreslått. Vi får kanskje en liten debatt da, men jeg skal si et par ord om det allerede nå. Forslaget går på at man gir full rulle til alle skolene og 100 pst. dekning til alle private skoler. Greit nok, jeg skjønner at Fremskrittspartiet mener det. Men det er en ting som gjør at forslaget blir riv ruskende galt, for når vi ser oversikten over hva norske kommuner bruker på skoler, ser vi at de skolene som bruker mest, bruker tre til fire ganger mer enn de som bruker minst. Hvordan skal man da kunne regne seg fram til hva som er 100 pst.? Man ville garantert ha fått veldig mange steder der den private skolen ville ha fått en støtte som langt hadde overgått det de offentlige skolene i kommunen måtte leve med. Da tror jeg vi ville ha sett en storstilt privatisering av norsk utdanning. Jeg skjønner at Fremskrittspartiet mener det, men det er et forslag som Arbeiderpartiet selvfølgelig er med på å avvise. Jeg er glad for at sentrum har strukket seg så langt at de faktisk er med på at dette er å gå for langt.