Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-06-05:
Nå har jeg vært så ofte oppe på denne talerstolen at man kanskje burde sitere sangen «You made my day». Men vi skal inn på noe alvorlig, nemlig EOS-utvalget, som gjennom sin fem års funksjonstid har vist seg som et nyttig og viktig organ for Stortinget. Kontrollen av Forsvarets etterretningstjeneste, Politiets overvåkingstjeneste og Forsvarets sikkerhetstjeneste som EOS-utvalget utfører, er kommet inn i rutiner og praksis som på en god måte ivaretar det parlamentariske behovet for kontroll og samtidig tjenestenes spesielle behov for trygghet hva angår kilder og tjenestemennenes sikkerhet så vel som rikets sikkerhet. Derfor er også EOS-utvalgets mandat vidt utformet, og Stortinget har nettopp evaluert ordningen i forbindelse med Innst. S. nr. 225 for 2000-2001 fra Stortingets presidentskap. Her slår Presidentskapet fast at EOS-utvalgets kontroll med tjenestene, slik den er beskrevet i årsmeldingen og i den evalueringsuttalelsen EOS-utvalget gav til Stortingets presidentskap den 29. november i fjor, må sies å ha oppfylt de intensjonene Stortinget hadde da kontrolloven og instruksene ble vedtatt i 1995. Kontroll- og konstitusjonskomiteen er enig i dette, også etter at årsmeldingen for 2000 er behandlet. EOS-utvalgets mandat gir fleksibilitet, og det er også nødvendig fordi de tre tjenestene har ganske ulike oppgaver. Men alle tre har det til felles at de er tillatt å bruke virkemidler som er utelukket i andre deler av samfunnet. Det stiller dermed også spesielle krav til tjenestene og deres holdninger til demokratiets spilleregler. På den ene siden er samfunnet avhengig av det vern som de hemmelige tjenestene er satt til å forvalte, men deres aktivitet og holdninger skal likevel være underlagt demokratiets grunnleggende verdisyn. Erfaringene fra Stortingets behandling av Lund-kommisjonen fikk da også den konsekvens at Stortinget opprettet sitt eget kontrollutvalg, hvilket understreker at tjenestene skal være under parlamentarisk kontroll. EOS-utvalget skal for sin del se til at alle tre tjenester ikke begår urett mot noen enkeltpersoner, og at tjenesten ikke tar i bruk mer inngripende tiltak enn nødvendig. Her ligger det selvsagt mulighet for feil bruk av skjønn og virkemidler, særlig fordi aktiviteten til Forsvarets overkommando/Sikkerhetsstaben og POT jo i sin natur oftest er individorientert. Det er derfor EOS-utvalgets oppgave å se til at rettssikkerheten for enkeltindividet er betryggende ivaretatt, og at tjenestenes virksomhet drives innenfor rammen av gjeldende lover og direktiver. Komiteen registrerer at EOS-utvalget i årsmeldingen har tatt opp to saker som dreier seg om tilbakekallelse av sikkerhetsklarering i Forsvarets sikkerhetstjeneste. Begge sakene omhandler to sivilt ansatte – den ene tilbakekallelsen har skjedd på grunn av flere påståtte brudd på dokumentsikkerheten, den andre på grunn av negative opplysninger fra enkeltpersoner, som for øvrig betinget seg anonymitet, om den ansattes hederlighet og lojalitet. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har ikke forutsetning for – ei heller er det vår oppgave – å opptre som dommer eller skille mellom rett og galt med hensyn til om sikkerhetsklareringen skulle vært gitt eller ei. Men det sier muligens noe om manglende kvalitetssikring i FO/S at de har gitt sikkerhetsklarering til personer som de selv senere mener de ikke har tillit til. I så måte er det relevant å spørre hvilke reaksjoner ledelsen iverksatte overfor de ansvarlige i egen etat som viste seg å ha utført slett arbeid med sikkerhetsklareringen. Slik saken er fremstilt i EOS-utvalgets årsmelding, er det snublende nær å konkludere med at FO/S har løst personalproblemer ved bruk av sikkerhetsklarering. Slik skal det i så fall ikke være, og dette er en kritikk fra Stortingets eget kontrollutvalg som jeg hadde forventet ble tatt mer alvorlig både i Forsvarets overkommando og i Forsvarsdepartementet. Etter komiteens mening er FOs praksis i disse to sakene sterkt kritikkverdig, fordi FO overfor egne ansatte ikke i tilstrekkelig grad har ivaretatt hensynet om ikke å begå urett mot enkeltindivider, og ikke benytte mer inngripende midler enn nødvendig. Det holder nemlig ikke for FO/S, FO eller Forsvarsdepartementet å bruke den generelle begrunnelsen om hensynet til rikets sikkerhet for å overkjøre ansatte som de av saklig godtagbare grunner ønsker å ta ut av tjenesten, desto mer som det i disse to sakene godt kan stilles flere spørsmål enn det er gitt svar. I den ene saken opplyser EOS-utvalget at det i brev fra flere av den oppsagtes kolleger står anført at klareringssaken neppe var reist ut fra sikkerhetshensyn, men at det lå andre motiv bak. Dette er så alvorlige påstander at jeg går ut fra at også FO/S innser at de er tjent med å få saken belyst i sin fulle bredde. EOS-utvalget opplyser at de ennå ikke har tatt stilling til en anmodning fra den oppsagte om å foreta ytterligere undersøkelser. På bakgrunn av kontroll- og konstitusjonskomiteens merknader er min konklusjon at alle parter vil være tjent med en full gjennomgang, og med at eventuell urett blir rettet opp. Også personalpolitiske hensyn taler utvilsomt for det. Også i den andre saken sier EOS-utvalget at en fant saksbehandlingen hos klareringsmyndigheten klart kritikkverdig. Kontroll- og konstitusjonskomiteen slutter seg til EOS-utvalgets syn i begge sakene. Sakene illustrerer at avgjørelsen om sikkerhetsklarering kan ha meget alvorlige konsekvenser, og at det derfor også er helt nødvendig å stille strenge krav til saksbehandlingen. Faktisk bør tjenester med en kultur preget av generelt nødvendig lukkethet vise særlig aktsomhet. Også ansatte i de hemmelige tjenestene skal ha sikkerhet for saklig oppsigelse og arbeidervern. I disse to sakene burde FO/S helt klart vist større ansvarlighet overfor to ansatte som vitterlig var sikkerhetsklarert, når innsigelser mot denne avgjørelsen ble fremsatt. Både EOS-utvalget og kontroll- og konstitusjonskomiteen mener FO/S og Forsvarsdepartementet har håndtert sakene heller lite heldig, og de burde gitt de to ansatte innsyn i saksdokumentene så langt dette var forsvarlig uten å komme i konflikt med hensynet til rikets sikkerhet eller tvingende regler om taushetsplikt. Med andre ord: FO/S og departementet burde gitt de to ansatte en reell anledning til å fremlegge sin sak før sikkerhetsklareringen ble trukket tilbake. Kontroll- og konstitusjonskomiteen er enig med EOS-utvalget i at grunnleggende rettssikkerhetshensyn tilsier dette. Jeg kan ikke se det annerledes enn at FO/S har brukt en generelt restriktiv holdning mot innsyn som et skalkeskjul for dårlig personalpolitikk. Dermed intet konkludert om sikkerhetsklareringen burde vært gitt og senere trukket tilbake, det er saksbehandlingen jeg og komiteen har vært opptatt av i denne omgang. Dermed kunne jeg ha avsluttet, men saken har fått et etterspill i media. Dagsavisen har omtalt sakene i flere artikler, og avisen gjentar det gamle filosofiske spørsmålet om hvem som skal vokte vokterne. Jeg forstår hvilken fortvilelse som ligger bak utsagnet i Dagsavisen 16. mai, hvor den ene oppsagte sier: «Som utdannet jurist og som menneske oppleves dette som en ren inkvisisjon. Jeg føler meg rettsløs.» Sterke ord, som jeg oppfatter som en sterk anklage så vel som et rop om hjelp. Jeg forutsetter at EOS-utvalget ikke har sagt sitt siste ord i denne saken. For øvrig leser jeg med betydelig overraskelse uttalelsen i Dagsavisen 18. mai fra Forsvarets overkommandos pressetalsmann, Per Høiby, som sier at det er Forsvarsdepartementet som får kritikk fra EOS-utvalget, og ikke Forsvarets overkommando. Pressetalskvinne Kirsti Skjerven i Forsvarsdepartementet sier på sin side i den samme avisen: «Vi erkjenner ikke at vi har gjort noe galt». Dette lyder som ansvarsfraskrivelse. Pressetalskvinne Skjerven i Forsvarsdepartementet innrømmer at hun ikke har tatt seg bryet med å lese Innst. S. nr. 235 for 2000–2001 fra kontroll- og konstitusjonskomiteen. Jeg håper at statsråden kan avkrefte at departementet lider av lesevegring i forhold til innstillinger fra Stortingets kontrollkomite. I så fall har departementet et problem statsråden må gjøre noe med straks. Statsråden har uansett et problem når hans pressetalskvinne i avisintervjuet sier at nåværende statsråd Godal ikke har noe behov for en politisk kommentar fordi det var en annen regjering som satt da sikkerhetsklareringen ble behandlet. For å være ærlig: Jeg skvatt i stolen da jeg leste pressetalskvinne Skjervens kommentar. Og la meg legge til: Når Forsvaret er gitt stor makt innenfor demokratiets ramme, må også Forsvaret være både lydhør og ydmyk for kritikk fra dem som er satt til å være demokratiets voktere og Forsvarets overordnede. Dessverre har både Forsvarets overkommandos og Forsvarsdepartementets talspersoner i denne saken etter mitt skjønn vist sviktende samfunnsforståelse. Jeg håper statsråd Godal har et annet syn enn det departementets pressetalskvinne har, og jeg avventer en klargjøring fra forsvarsministeren på tre punkter: om det er slik at statsråden anser seg fritatt for å svare på forhold hans departement har vært involvert i før sin tiltredelse om statsråden innser at både EOS-utvalget og kontroll- og konstitusjonskomiteen faktisk kritiserer saksbehandlingen i disse to konkrete personalsakene og sist: Hva vil statsråden foreta seg i sakens anledning?