Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-10-26:
Når det gjelder helsereformen, vil jeg bare minne representanten Jagland om at Arbeiderpartiet på det punktet fulgte opp et standpunkt som Høyre og Fremskrittspartiet allerede hadde tatt. Det gjenstår mye. Selv om ansvaret nå føres over til staten, gjenstår det mye ikke minst i forhold til det å få mer helse ut av de pengene som bevilges, og det er et arbeid som den nye regjeringen vil starte på. Når Høyre søker samarbeid med det reelle sentrum, er det fordi vi har gode erfaringer med et slikt samarbeid. Samarbeid får frem det beste i partiene. Derfor er verken tiltredelseserklæringen eller Sem-erklæringen blåkopi av det ene eller det andre partiets program. Det er reelle samarbeidsdokumenter som bygger på konservative, liberale og kristeligdemokratiske verdier. Det handler om å verne menneskelivet og vise respekt for menneskeverdet, om frihet og personlig ansvar, om behovet for å verne om familien, de frivillige fellesskap og det sivile samfunns institusjoner. Arbeiderpartiet har preget norsk politikk gjennom flere tiår. Valget i høst kan representere slutten på den sosialdemokratiske epoken. Arbeiderpartiets nederlag kan skyldes at partiet er tappet for kraft og evne, men også at velgerne har mistet troen på Arbeiderpartiet. Jeg tror at velgerne ser at det moderne samfunns utfordringer ikke kan løses ved at stadig mer makt og flere beslutninger skal flyttes fra den enkelte familien og det sivile samfunn over til staten. Når forandringene i samfunnet er så store som nå, er det behov for å verne og styrke de varige verdiene som gir oss identitet som individer og samfunnsborgere, og som verken staten eller markedet kan ta vare på. Det trengs et sterkt og konsekvent forsvar for det selvhjulpne mennesket, for familien og for de tusenvis av personer i et samfunn hvor de viktigste ting i livet finner sted. En slik politikk bygger på tillit, ansvar og personlig frihet og innebærer bl.a. lavere skatt og større valgfrihet. Mens venstresiden alltid har snakket om at alt er politikk, legger vi til grunn at politikk også handler om å sette grenser for politikk. Verdigrunnlaget skal danne basis for politikken. Samarbeidsregjeringen vil sette kreftene inn på å gi våre barn og unge en best mulig utdannelse, modernisere offentlig sektor slik at vi kan få mer ut av ressursene, senke skatter og avgifter slik at familiene får beholde mer av sine egne inntekter og vilkårene for verdiskaping bedres, bekjempe fattigdom og nød både nasjonalt og globalt og føre en offensiv miljøpolitikk basert på målet om en bærekraftig utvikling. Dette er politikk som er gjenkjennelig i forhold til hva Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre tidligere har samarbeidet om, og det er en politikk som svarer på globaliseringens utfordringer. Globaliseringen gir oss mange muligheter samtidig som utfordringene blir større. Kunnskap og evne til å bruke kunnskapen blir stadig viktigere for den enkelte, for bedriftene og for Norge. Kampen om investeringene krever at det gjøres mer attraktivt å investere og utvikle nye ideer i Norge. Miljøutfordringene krever vilje til internasjonalt samarbeid, men også evne til å feie for egen dør. Fattigdomsproblemene forutsetter at vi viser vilje til å hjelpe gjennom bistand, men også til å slippe den tredje verden til på vårt marked, slik at landene får mulighet til å skape mer velferd for sine innbyggere. Reaksjonene på tiltredelseserklæringen har vært ganske forutsigbare. Det er ikke overraskende, men ganske avslørende at både Arbeiderpartiet og SV i sine første kommentarer var mer opptatt av å kåre hvilket parti som hadde fått mest gjennomslag, enn å analysere den kursendring som erklæringen innebærer. Formålet er åpenbart et ganske utilslørt forsøk på å skape splid. Det er kanskje ikke så overraskende at det er de partiene som gjennom år har demonstrert at de har vanskeligheter med å forholde seg til samarbeid, som også bruker enhver anledning til å angripe andre partiers samarbeid. Samtidig som Arbeiderpartiets ledelse sender sine sersjanter ut i marken for å angripe Kristelig Folkepartis familie-, miljø- og skolepolitikk, ber ledelsen om godt vær og samarbeid. Det kan neppe være alvorlig ment. Vi frykter ikke Arbeiderpartiets og SVs forsøk på å slå sprekker i vårt samarbeid. Vi er forberedt på å bli satt på prøve, og vi skal vise at samholdet er sterkt. I går forsøkte Arbeiderpartiet å gjøre erklæringsdebatten til en salderingsdebatt, mens SV bekreftet at partiet har ambisjoner om å bli drivkraften på venstresiden. Det er hyggelig for SV, men slett ikke bra for norsk politikk. Etter valget er det ikke den moderne radikalisme, men en ganske så reaksjonær sosialisme som preger deler av SV. Et ikke ubetydelig antall av SVs stortingsrepresentanter er aktive medlemmer i Sosialistisk Ungdom, en organisasjon som støtter revolusjon og vil avskaffe den private eiendomsretten. Dette er tankegods som de fleste partier på venstresiden parkerte på den historiske skraphaug i 1989 da «skammens mur» falt og frihet og demokrati vant frem. SV er ikke lenger bare et sjarmerende innslag i norsk politikk, men kan også bli en betydelig maktfaktor. Derfor er det helt nødvendig å fokusere på at den reaksjonære sosialismen er i ferd med å vinne terreng i partiet. Arbeiderpartiet har etterlatt seg et statsbudsjett for 2002 som på noen områder varsler et skritt i riktig retning. For 2001 foreslo Arbeiderpartiet rekordhøye skatte- og avgiftsskjerpelser. For neste år foreslås lettelser. Men samtidig er det brutte løfter og en haug med ubetalte regninger. Budsjettet inneholder satsing på mange områder, men til tross for økt bruk av oljepenger foreslår likevel arbeiderpartiregjeringen å skyve ubetalte regninger for rundt 13 milliarder kr over til budsjettet for 2003. Det største løftebruddet ligger i forslaget om å utsette fjerningen av investeringsavgiften til den 1. oktober neste år. Den hadde Arbeiderpartiet lovet skriftlig å fjerne den 1. april, og det var ingen aprilspøk, ifølge Jens Stoltenberg på NHOs årskonferanse. Elavgiftslettelsen skal først skje den 1. juli 2002, og endringene i avskrivningsreglene har knapt budsjettvirkninger neste år. I tillegg kommer den manglende bevilgningsmessige oppfølgingen av forsvarsreformen. Jens Stoltenberg har selvfølgelig rett når han sier at den nye regjeringen og Stortinget kan endre på arbeiderpartiregjeringens forslag. Spørsmålet er imidlertid om Arbeiderpartiet mener at det å forlate et bo med store ubetalte regninger er en ansvarlig og ryddig måte å opptre på. Det spørsmålet har vi ikke fått noe svar på. Også denne høsten vil kravene om å bruke langt flere oljemilliarder melde seg. Dersom en slik linje får gjennomslag, er det dårlig nytt for alle dem som sliter med den høye renten. Internasjonalt preges økonomien av usikkerhet og fallende prognoser. Det øker behovet for å vise fasthet og skape tillit til den økonomiske politikken. Vi står overfor en kombinasjon av flere forhold som tilsier at det nå først og fremst er pengepolitikken som bør stimulere aktiviteten i økonomien. Det gjelder utsiktene til svakere økonomisk vekst, som særlig vil ramme industrien, sterkere lønnsvekst enn hos våre handelspartnere og sterk valutakurs og et høyt rentenivå. Arbeiderpartiregjeringens budsjettforslag for neste år er allerede ekspansivt. Med et stramt arbeidsmarked kan ytterligere stimulans gjennom budsjettpolitikken måtte bli motvirket av fortsatt stram pengepolitikk. Det betyr høyere verdi på kronen i forhold til andre lands valutaer og et høyere rentenivå, noe som svekker tilliten til de nye retningslinjene for budsjettpolitikken. Det er derfor viktig at den brede enigheten om de nye retningslinjene for forvaltning og bruk av petroleumsinntektene videreføres. En videreutvikling av velferdssamfunnet forutsetter et sterkt og konkurransedyktig næringsliv og en moderne, effektiv offentlig sektor. Arbeiderpartiet har gitt opp. Også i denne debatten har partiet gjentatt sitt budskap om at det ikke er mulig å forbedre de offentlige tjenestene samtidig som rammevilkårene for verdiskapingen bedres. Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har lagt frem et samarbeidsdokument og en erklæring som viser at det er mulig.