Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-04-27:
Forslaget om endringer i kirkeloven som behandles i dag, følger opp avtalen om det framtidige forholdet mellom stat og kirke som ble inngått mellom samtlige politiske partier på Stortinget 10. april i fjor, og behandlingen av stortingsmeldingen om stat og kirke. Den politiske avtalen vi kaller kirkeforliket, bygger på at det skal gjennomføres en prosess som innebærer at utnevning av biskoper og proster overføres til andre kirkelige organ enn kirkelig statsråd. Avtalen forutsetter at det først skal gjennomføres en demokratireform, og den stiller visse krav til innholdet i reformen. Reformen skal bidra til å gi Kirkens organer en sterkere legitimitet og forankring hos kirkemedlemmene. For å legge rettslig og finansielt til rette for at reformen kan skje i tråd med forutsetningene som er lagt inn i den politiske avtalen, har Regjeringen lagt fram én odelstingsproposisjon og én stortingsproposisjon. Det er nær sammenheng mellom lovforslaget og forslaget om en tilleggsbevilgning til gjennomføring av demokratireformen, som vi behandlet i Stortinget for noen minutter siden. Jeg er glad for at hele komiteen følger opp forslaget til endring i kirkeloven. Endringen er nødvendig for at de kirkelige valgene i 2009 kan gjennomføres etter de valgreglene som Kirkemøtet har vedtatt. Kirkemøtet får myndighet til å fastsette valgregler som avviker fra kirkelovens bestemmelser om sammensetning av bispedømmerådene og Kirkemøtet. Det er i tråd med dagens myndighetsfordeling og med føringen i den politiske avtalen om at demokratireformen skal gjennomføres i samarbeid mellom kirkelige og statlige organer. På samme måte er det Kirkemøtet og Kirkerådet som får hovedansvaret for gjennomføringen av reformen. Komiteen konstaterer at Kirkemøtets opplegg for valgene på en god måte ivaretar forutsetningene i den politiske avtalen og demokratiseringsarbeidet i Kirken. Det er jeg glad for. Reglene legger bl.a. opp til at det skal etableres reelle valgalternativer, økt bruk av direkte valg og kirkevalg samtidig med stortingsvalget i september. Det skal gjennomføres valg til bispedømmeråd og Kirkemøtet etter to ulike modeller, og valgene skal evalueres. Valgreglene bygger i stor grad på forslagene fra Bakkevig-utvalget. Et av spørsmålene som ble berørt i den store høringsrunden om kirkedemokratiet, var presesfunksjonen. I lovproposisjonen tar vi også opp spørsmålet om å styrke presesfunksjonen i bispemøtet. Denne saken er tatt opp i tilknytning til arbeidet med demokratireformen, og den handler bl.a. om å opprette et tolvte bispeembete i Den norske kirke. En preses som har mer tid til å følge opp arbeidet blant biskopene og drive et aktivt internasjonalt arbeid, vil være en stor styrke for Den norske kirke. Det er riktig, som det ble sagt her fra Dagrun Eriksen, at det er en stor belastning å være leder for et stort bispedømme, samtidig som man nå får mer og mer internasjonalt arbeid og er Kirkens ansikt utad i mange ulike sammenhenger sammen med – selvsagt – Kirkerådets leder. Jeg er glad for at flertallet i komiteen går inn for å styrke presesfunksjonen og for å opprette et tolvte bispeembete. Etter å ha fått Stortingets prinsipielle tilslutning kan vi starte arbeidet med hvordan presesfunksjonen kan styrkes i praksis. For det er også helt korrekt, som flere av representantene sa fra talerstolen, at her er det mange detaljer som må avklares. Skal det være et eget bispedømme? Skal det velges blant de biskopene som er utnevnt, eller skal det være en ny? Det er mange slike ting som krever sin avklaring, også lokaliseringen, som noen har vært inne på her. Vi vil legge fram en sak for Stortinget om detaljene i dette og har ambisjon om å gjøre det i løpet av året, selvsagt etter at Kirkens organer har behandlet saken grundig.