Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-04-22:
Dette er et stykke nybrottsarbeid, både fra Regjeringens og fra Stortingets side. Forebyggingsaspektet ved humanitære katastrofer har blitt systematisk gjennomgått. Ikke det at arbeidet nå er avsluttet, snarere tvert imot, dette er antakelig bare begynnelsen på noe vi kontinuerlig må ha et blikk på. Meldingen la en god ramme for komiteens arbeid. Med sine godt over hundre forslag til tiltak kan den ikke sies å mangle ambisjoner. Utfordringene blir nok heller å kunne prioritere og evne å iverksette alt det gode. Komiteen har etter min oppfatning hatt sammenfallende interesser i denne sak, også i synspunkter. Derfor er det i de fleste tilfeller en enstemmig komite som står bak innstillingen. Det arbeid som nå skal gjøres, vil være kontinuerlig, og er således ikke noe én regjering skal utføre alene. Da er det godt at Stortinget på alle viktige spørsmål i denne sak er samlet. Fremskrittspartiet har noen egne merknader, og jeg skal komme litt tilbake til disse senere. Noe av det viktigste komiteen understreker, er at det er nasjonale og lokale myndigheter rundt om i verden som er ansvarlige for å forebygge og hindre humanitære katastrofer. Ingen, heller ikke Norge, kan eller vil avlaste noen for det ansvaret, men vi kan fra norsk side bilateralt eller multilateralt bidra med støtte og kompetansefremmende tiltak som setter lokale og nasjonale myndigheter bedre i stand til å løse sin oppgave. Vi ser at land som har hatt en bedret materiell utvikling, som f.eks. Kina, håndterer sine utfordringer nå på en helt annen måte enn f.eks. for 30-40 år siden. Derfor er fattigdomsbekjempelse og god utviklingspolitikk viktig for å hindre at jordskjelv, tsunamier og andre katastrofer blir humanitære katastrofer. Meldingen og innstillingen gjør i utgangspunktet ingen forskjell på om katastrofen er menneskeskapt eller naturskapt. For dem som rammes, kan det også være likegyldig. Det viktige er å helst hindre at katastrofer skjer, dernest å begrense den negative virkningen mest mulig. Nye utfordringer krever nye løsninger. Derfor ber komiteen Regjeringen ta initiativ i FN for å drøfte behovet for en egen definisjon når det gjelder såkalte klimaflyktninger. Matvaresikkerhet er et brennaktuelt spørsmål i disse tider, og det blir også belyst i denne sak. Innstillingen peker særlig på forholdet mellom vann og mat, som ofte er svært avgjørende. Vann er grunnleggende, og det å gi alle tilgang til denne ressurs er avgjørende for å sikre matsikkerhet og unngå katastrofer av ulik karakter. Tilpasning til den lokale situasjon er et nøkkelord. Fravær av stengte grenser og godt regionalt samarbeid kan hindre katastrofer, derfor er det viktig å fremme regional integrasjon og vilje til å løse disse fundamentale problemene over landegrensene. På dette punkt velger Fremskrittspartiet i sine merknader å gå litt dypere i materien og slå et slag for handel med såkalt «virtuelt vann», som er et uttrykk for hvor mye vann som behøves for å produsere et produkt eller en tjeneste. Tilpasning til klimaendringer er avgjørende for å møte dagens og morgendagens utfordringer. Redusert sårbarhet for sivilbefolkningen er viktig, og her vil overføring av kompetanse være avgjørende. I denne sammenheng blir urbanisering også viktig å adressere. Det gir andre utfordringer i dag enn om en slik plan skulle vært laget for bare 20 år siden. Væpnede konflikter, epidemier, dårlige helseforhold, dårlige sanitærforhold, hiv/aids er også viktige stikkord for å forstå de utfordringer de fattigste land står overfor. Hver for seg eller altfor ofte sammen er disse forhold nok til å endre en situasjon fra alvorlig til katastrofal. Robustheten i mange fattige land er på et så lavt nivå at evnen til å takle flere komplekse utfordringer mangler. Jeg vil også legge til at for å lykkes med dette må også godt styresett adresseres. Uten politiske ledere som føler et ansvar for egen befolkning, vil lite skje. Altfor ofte strander gode forsøk på endringer på at lokale og nasjonale ledere har helt andre agendaer enn f.eks. internasjonale donorer. Kvinners og barns stilling ved ulike katastrofer er noe komiteen er bekymret for. Deres stilling er som regel mest utsatt, og deres behov må adresseres spesielt. Regjeringens fokus på kvinners sårbarhet og rettigheter ved humanitære katastrofer er viktig. Komiteen vil også be om at man tar med seg et spesielt fokus på jenter, som dessverre er særlig utsatt. Et barneperspektiv er viktig og skal legges til grunn, men vi ber også om et spesielt fokus på jenters situasjon. Komiteen har i sine merknader vektlagt betydningen av lokale markeder og å øke den lokale kjøpekraften som respons på humanitære katastrofer, dette for at humanitær katastrofehjelp ikke skal ødelegge lokale markedsstrukturer. Nå som vi ser ut til å stå foran en alvorlig matvarekrise og Norge bl.a. øker sine bevilgninger gjennom FNs matvareprogram, er det viktig at dette etterleves, og at man ser på alternative måter for å hjelpe folk med mat enn ved en gammeldags matutdeling, slik at man ikke skaper nye strukturelle problemer med matdistribusjonen. Jeg vil også fremheve komiteens merknad om å få på plass avklarte eiendoms- og bruksrettigheter. Komiteen viser i innstillingen til den peruanske økonomen Hernando de Soto, som slår fast at problemet for verdens fattige verken er at de er hjelpeløse, eller at de ikke har ressurser, men at de er eiendomsrettsløse. I Latin-Amerika og Afrika er det særlig problemer knyttet til kvinners rett til eiendom. Klima- og miljøutfordringene må etter komiteens mening stå sentralt i den norske humanitære innsatsen. Det handler om ikke å bidra til miljøforringelse og å satse på forebygging av klimarelaterte naturkatastrofer. Komiteen peker her på behovet for kunnskap om klimaendringer. Fremskrittspartiet synes ikke at meldingens bruk av den såkalte Stern-rapporten gir den nødvendige edruelighet når vi skal adressere klimautfordringene, og mener det hadde vært fornuftig å benytte seg av andre kilder når man skal diskutere disse utfordringene. Regjeringens ønske om å øke støtten både økonomisk og faglig til varslingssystemer i forbindelse med naturkatastrofer får komiteens støtte. Det å koble norske fagmiljøer til dette arbeidet internasjonalt er positivt. Fredsbygging og nedrustning er viktig. Her har Regjeringen høye ambisjoner. Det er både riktig og noe som komiteen vet å verdsette. Fremskrittspartiet er ikke uenig i satsingen på å gjøre FN bedre i stand til å løse konflikter og det å bygge opp under eksisterende miljøer på området, men vi er noe mer tvilende til om det er riktig å satse på å bygge mer slik kompetanse i Norge. Vi registrerer at det allerede i dag synes å være flere aktive miljøer i Norge på dette området. Målet må være fred, og ikke at det nødvendigvis skapes av en nordmann. Vi registrerer at vi står alene om skepsisen til å satse ytterligere på fredsbyggingskapasitet i Norge. I høringene som komiteen gjennomførte på denne saken, tok Røde Kors opp et tema som komiteen håper Regjeringen vil merke seg, og det er behovet for å liberalisere nasjonale restriksjoner ved innførsel av varer og personell i forbindelse med krisehjelp. Det er svært uheldig at livsviktig hjelp blir stående på grensen til et land rammet av katastrofe, på grunn av nasjonale regelverk som hindrer rask respons på katastrofens utfordringer. Meldingen er til tross for det relativt beskjedne omfanget svært innholdsrik på tiltak. Verken komiteen eller jeg i dette innlegget har sett det som nødvendig å kommentere alle forhold. Komiteen ser derimot frem mot å følge Regjeringens oppfølging av denne meldingen, for det er klart at her er det mye å ta tak i, og det vil også være behov for en prioritering av oppgaver. Dessverre er det jo ikke slik at katastrofene nå tar en pause mens vi får iverksatt alle gode tiltak. Veien må bli til mens vi går, og noen av de spørsmål som meldingen og innstillingen reiser, er allerede blitt mer aktuelle i det korte tidsrommet som har gått fra innstillingen ble avgitt, og til dagens debatt.