trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
Jeg tolker representanten Nordlunds spørsmål som hvor store årlige bevilgningsøkninger som er nødvendige for at forsvarsutgiftene i 2024 skal utgjøre 2 pst. av bruttonasjonalprodukt. Beregning av hvilken andel av BNP forsvarsutgiftene vil utgjøre i 2024, avhenger av prognosen for den økonomiske utviklingen flere år fremover. En slik prognose er, og det vil jeg understreke, heftet med svært stor usikkerhet, og endringer i anslaget for BNP vil følgelig gi store utslag for nivået på de anslåtte beløpene. Om man tar utgangspunkt i forsvarsbevilgningene i saldert nasjonalbudsjett for 2018 og SSBs nåværende prognoser for BNP, må bevilgningene til forsvarsformål øke med om lag 4,2 mrd. 2018-kroner hvert år fra og med 2019 for at utgiftene skal utgjøre 2 pst. av BNP i 2024. Dette innebærer en samlet økning på om lag 25,4 mrd. 2018-kroner. Til sammenlikning ble økningen beregnet til 23,4 mrd. kr i 2016.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
Vi står på – både fra regjeringens side og fra regjeringspartienes side – at vi skal holde oss til de forpliktelsene vi er gitt, om å søke å trappe opp forsvarsbudsjettene opp mot 2 pst. av BNP. Så er det en rekke usikkerheter knyttet til det. Det er heller ikke sånn at dette er den type forpliktelse som representanten synes å legge til grunn. Så spør representanten: Kan vi forvente å se spor av dette i budsjettene som kommer? Svaret på det er ja, for det er jo under denne regjeringen at taktskiftet i Forsvaret har kommet. Det er jo ikke sånn at problemet i Forsvaret – høye ambisjoner, dårlig finansiert struktur og dermed et gap mellom realitet og det politikerne har vært villige til å bevilge – oppsto i det øyeblikket Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen ble valgt inn i 2013. Snarere tvert imot, det hadde vært der i mange år. Taktskiftet i forsvarspolitikken kom med langtidsplanen, som er en forpliktende opptrappingsplan, og – kan jeg si på vegne av oss andre i regjeringen, som styrer andre statsrådsposter, som også har behov for midler – som i betydelig grad spiser av det handlingsrommet som regjeringen har til å bruke på nye ting.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
For det første sier jeg akkurat det samme som både forsvarsministeren, den forrige forsvarsministeren, statsministeren og de andre representantene for regjeringen sier, og som er knyttet til det NATO-landene ble enige om i Wales. La det ikke være noen uklarhet om det. Langtidsplanen er vår opptrappingsplan. Og jeg må si jeg synes det er ganske påfallende at man, etter at man selv har sittet med makt og innflytelse over forsvarspolitikken i mange år, uten å ha gjort noe med dette, uten at det har kommet et nødvendig taktskifte, uten at man har klart å tette gapet mellom realitet og ambisjoner og faktisk finansiering, kritiserer et taktskifte fra denne regjeringen i forsvarspolitikken – en langtidsplan som er et gigantisk løft – for ikke å være tilstrekkelig. Det er under denne regjeringen at taktskiftet i forsvarspolitikken har kommet, og langtidsplanen ligger til grunn for det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
Når det gjelder Hydro–Alunorte-saken helt konkret, kommer jeg i løpet av veldig nær fremtid til å be Stortinget om å få lov til å redegjøre for nettopp statens eieroppfølging i forbindelse med den konkrete saken. Nå oppfatter jeg spørsmålet som også litt bredere eller større enn som så, nemlig: Hva er det staten har gjort og gjør overfor de selskapene hvor staten er eier? Da vil jeg si følgende: I eierskapsmeldingen har regjeringen uttrykt klare forventninger til selskapene på områdene klima og miljø, menneskerettigheter, arbeidstakerrettigheter samt antikorrupsjon og åpenhet om pengestrømmer. Disse forventningene fremgår av eierskapsmeldingen, og de er klart og tydelig formidlet til selskapene og til selskapenes styrer. Det betyr at regjeringen har klare forventninger til at selskaper med statlig eierandel ikke bare arbeider systematisk med samfunnsansvaret sitt, men også er ledende på sine områder. Blant annet forventes det at selskapene skal være i fremste rekke når det gjelder arbeidet for klima og miljø i sin bransje. Det forventes videre at selskapene har dialog med vesentlige interessenter der det er relevant, for å kartlegge hvem som berøres av virksomheten, og for å redusere risiko. Selskapets tillitsvalgte og øvrige arbeidstakere er å anse som vesentlige interessenter som selskaper forventes å ha jevnlig dialog med. Det forventes også at selskapene er åpne om sine vesentligste utfordringer. I henhold til den etablerte rollefordelingen mellom selskapets styre og eier, er det styret og selskapet som har ansvar for å ha de nødvendige systemer og tiltak på plass for å redusere risiko og ivareta dem som berøres av virksomheten. Denne rollefordelingen er basert på aksjelovgivningen og prinsipper for god eierstyring og selskapsledelse, som Stortinget har sluttet seg til. Departementet følger opp forventningene på samfunnsansvarsområdet i jevnlig dialog med selskapene. Det er kvartalsvise møter, det er årlige møter om samfunnsansvar, og det er møter med styret ved behov. Departementet følger opp selskapene basert på vurderinger av hva som er vesentlig for det enkelte selskap. Klima- og miljøspørsmål samt interessentdialog, herunder også dialog med tillitsvalgte, er tema som tas opp med selskapene. Vurderinger knyttet til samfunnsansvar gjøres også i forbindelse med de årlige vurderingene av styrenes arbeid. Som sagt innledningsvis, kommer jeg i løpet av ganske kort tid til å be om å få komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse om Hydro–Alunorte-saken konkret.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
Hva vi gjør overfor Hydro, har jeg delvis svart på i generelle vendinger i mitt første svar. Som sagt vil jeg komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse om det, dersom Stortinget ønsker det. Hydro er riktignok et delvis statseid selskap, men det er også et selskap som er delvis privateid. Dette er fabrikkområder i Brasil. Innledningen til representanten Moxnes er vel egentlig ikke et spørsmål om hva eierskapsforvaltningen i Næringsdepartementet gjør, men hva resten av staten gjør. Hva er det vi gjør for å bistå et norsk selskap i Brasil med alle de aspektene som er? Det er selvfølgelig sånn at den norske ambassaden i Brasil på vanlig måte jobber med selskapet for å få informasjon, og også jobber på vanlig diplomatisk måte opp mot brasilianske myndigheter.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
Det høres til forveksling ut som om representanten fra partiet Rødt, som jo er for at alt skal være statlig eid, mener at det at disse selskapene er statlig eid i seg selv har noe med disse enkeltsakene å gjøre, som for øvrig er veldig – hva skal man si – lemfeldig behandlet i representantens spørsmål. Det dreier seg om helt forskjellige typer ting. Forventningene til regjering og storting og Norge til selskaper hvor staten har et eierskap, er helt klare og tydelige. Men jeg må også på generelt grunnlag si at når representanten Moxnes nærmest fremstiller det som om norske selskaper som opererer i utlandet, er uinteressert i å ta samfunnsansvar, mener jeg det er grunnleggende feil. Ikke bare det, noen som jobber med dette til daglig, som jobber i disse bedriftene, som er stolte av bedriftene de jobber i, vil kanskje til og med oppfatte det som på grensen til fornærmende. Vi tar tak i enkeltsaker som kommer. Vi skjøtter vårt statlige eierskap i tråd med de retningslinjer Stortinget har gitt. Jeg skal redegjøre for Alunorte nærmere, men den typen beskrivelser generelt kan jeg ikke stille meg bak.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
La meg bare først minne om at rammevilkårene for norsk maritim næring og for norske sjøfolk har blitt kraftig styrket med dette stortingsflertallet. Det inkluderer også ordningene for det som før het «nettolønn», men som nå heter «tilskuddsordningen for sysselsetting av sjøfolk», som har blitt kraftig økt. Nå bruker vi 2 mrd. kr på dette, fordi norske sjøfolk er viktig. En annen ting som er verdt å påpeke, er at det norske systemet fungerer slik at hovedutreder er norske departementer. Stortinget har også regjeringsapparatet – eller departementene – som sine utredere. Det er derfor komiteene stiller spørsmål, det er derfor man har skriftlige spørsmål, og det er derfor man har spørsmål som dette. Det kan ikke settes et likhetstegn mellom en ekstern utredning og en utredning i det hele tatt. Det er viktig å presisere. Hensikten med å la endringene virke i noen år før vi nærmere analyserer fergemarkedet, er å få svar på om slike konsekvenser har inntruffet, eller om det har skjedd en utvikling som vi ikke har forutsett. I bunnen av dette ligger – som jeg også har svart Stortinget i forbindelse med den pågående saken i næringskomiteen – at departementets vurdering og analyse er at dette ikke vil ha smittevirkninger eller få store konsekvenser, rett og slett på grunn av innretningen av ordningen. I analysen, som jeg allikevel mener det kan være klokt å gjøre i etterkant, kan det gjøres en sammenlikning av rammevilkårene for utenriksferger i de nordiske landene samt eventuelt andre land i EØS-området. Det som er vanskelig med å gjøre en ekstern analyse i forkant, er at spørsmålet her også dreier seg om politikkutforming eller om det vil medvirke til politikkendringer. Vår klare vurdering, basert på de faglige analysene i departementet, er at det ikke er grunn til å tro det. Men slike analyser vil selvfølgelig alltid være beheftet med en viss usikkerhet. Det er også verdt å nevne at den forskriftsendringen som er varslet, er endret nettopp som en følge av høringsinnspillene som kom i vårt opprinnelige forslag. Innrammingen av forslaget nå, først og fremst hvor mange nautiske mil det gjelder, er viktig nettopp for ikke å skape et slikt press på rammebetingelsene i våre naboland. Til slutt vil jeg for øvrig også minne om at beveggrunnen for dette er at det ble gjennomført en grunnleggende vurdering av nettopp støtteordningene for sjøfolk. Alle styrkingene som har kommet – på den maritime siden, for sjøfolk og for forskning – har vært gjennomført. Men så var vurderingen at dette var en nødvendig endring for å hindre at 2 500 arbeidsplasser i Norge ble satt i fare.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
Som jeg sa: Dette er en sak som har vært varslet fra regjeringens side siden 2014–2015. Det er med andre ord en sak som har vært diskutert lenge og vurdert nøye i flere omganger, også i en ny runde nå, etter at jeg ble statsråd for dette feltet. Det er også verdt å nevne at jeg mener det er naturlig – av respekt for Stortinget, selvfølgelig – at mens Stortinget behandler en sak om dette, iverksettes ikke noen forskrift, bare så det er klart. Vi avventer behandlingen i Stortinget. Svaret på spørsmålet fra representanten Aasland er: Ja, slike endringer tar tid, men i det øyeblikket en forskriftsendring er iverksatt, er den videre prosessen opp til partene – rederiet og norske arbeidslivsregler. Det er greit å understreke at det ligger ingen føringer eller oppfordringer fra regjeringens side om hvilken vei man skal ta. Vi lager de overordnede rammebetingelsene, men dette kommer til å ta tid. Det er budsjettkonsekvenser av dette, men når de trer inn, kommer selvfølgelig an på prosessen i rederiet, hvis det blir en slik prosess.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-04-25:
Revidert nasjonalbudsjett kommer om ikke så lenge, og da vil man se hvilke justeringer man gjør. Men representanten Aasland sier noe viktig, nemlig om realistisk budsjettering. Det er jo det dette dreier seg om. Dette dreier seg om at budsjettene skal reflektere, i noen tilfeller, det man mener er mest sannsynlig vil skje eller ikke skje. Dette er et helt generelt poeng. Hvis premissene endrer seg, tilsier prinsippet om realistisk budsjettering at også budsjettene endrer seg. Men dette vil Stortinget bli forelagt når revidert nasjonalbudsjett kommer om ikke så lenge.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-04-25:
«Regjeringen virker bestemt på å gjennomføre endringen som etter all sannsynlighet vil føre til at 700 norske sjøfolk i Color Line settes på land. Arbeiderpartiet mener endringen både er unødvendig og urettferdig. Vi mener også endringen kan skape et kappløp mot bunnen i Norden – en konkurranse basert på dårligere lønns- og arbeidsvilkår. Hvorfor vil statsråden gjennomføre en forskningsanalyse om dette spørsmålet etter noen år når det er for seint å stoppe det, i stedet for en utredning på forhånd?»
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-04-25:
Jeg takker for svaret. Aller først har jeg lyst til å gi min tilslutning til de endrede rammebetingelsene som allerede er gjennomført. De har fått Arbeiderpartiets fulle og hele støtte og har vært viktige. De er også grunnlaget for at situasjonen er annerledes nå enn på det tidspunktet da en vurderte og anbefalte endringen for omflagging fra NOR, Norsk Ordinært Skipsregister, til NIS, Norsk Internasjonalt Skipsregister. Men jeg opplever ikke at det er noe tidspress i denne saken. Sjømannsorganisasjonene har sammen med LO sendt et brev til komiteen, datert 24. april, hvor de skriver at Color Line-saken ikke har økonomisk virkning for 2018. De skriver at grunnen til dette er at prosessen knyttet til denne eventuelle endringen er svært omfattende og vil ta lang tid. Da blir mitt spørsmål: Er statsråden enig i at det vil ta tid å få gjennomført disse endringene i henhold til det avtaleverket som er der, eller som ikke er der, og som må på plass, og slik sett ikke får noen virkning for 2018?
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2018-04-25:
Regjeringen har budsjettert med en innsparing på 33 mill. kr som en følge av den omleggingen som vi nå diskuterer. Med bakgrunn i det som statsråden nå svarer, at dette nødvendigvis vil ta tid, og ut ifra det som sjømannsorganisasjonene presiserer om forhandlingsprosesser knyttet til denne saken, og i og med at det reelt sett ikke skjer en forskriftsendring før noe senere heller, er sannsynligheten for at noe skjer i 2018, relativt liten. Det betyr i realiteten at de budsjettforutsetningene som ligger til grunn for 2018, ikke er reelle lenger. Deler statsråden disse oppfatningene?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-25:
Jeg vil starte med å takke representanten Toppe for at hun stiller et viktig spørsmål på et veldig komplekst felt. Dette er vanskelige saker, og jeg har lyst til å si at jeg ser veldig alvorlig på det som Riksrevisjonen har avdekket. Akuttsaker er veldig ofte krevende for de involverte, og særlig da for barna. Derfor ønsker vi, i den grad det lar seg gjøre, å unngå akuttplasseringer. I noen tilfeller er det dessverre ikke mulig. Da må man gå inn. Men vi vet at dette oppleves svært belastende for barna, og det er derfor viktig at vi går inn tidlig med forebyggende tiltak og prøver å gjøre det vi kan for å unngå en ofte dramatisk akuttplassering. Jeg vil komme tilbake til hva vi nå gjør for å bedre situasjonen. Jeg vil først skissere kort hvilke særtrekk akuttfeltet har, som gjør det spesielt krevende å gi et tilpasset tilbud til alle barn i hele landet. Akuttsaker har et forholdsvis lite volum. Tilbudet er spesialisert. Mange kommuner forventer et tilbud i nærheten av barnets hjem, at tilbudet skal ha høy kvalitet og kompetanse, og at dette skal finnes på svært kort varsel, og da snakker vi om timer. I bunnen ligger også den vedvarende utfordringen med å rekruttere nok fosterhjem. Det er derfor få enkle løsninger for å sikre kapasiteten i tilbudet som kommunene etterspør, i hvert fall innenfor forsvarlige økonomiske rammer. Men jeg følger nå opp de delene av akuttilbudet der kapasitetsutfordringene er påvist. Det er det viktig for meg å understreke. Vi jobber kontinuerlig med å rekruttere flere beredskaps- og fosterhjem, og Bufetat har hatt en sterk vekst i antall beredskapshjem de siste årene. Noen barn blir dessverre for lenge i akuttiltaket. Jeg ønsker at disse barna skal få et varig omsorgstilbud. Det er først og fremst viktig for barnet selv å komme til de fosterforeldrene det skal bo hos over tid, og i tillegg vil det også frigjøre kapasiteten i akuttilbudet. Det viktigste tiltaket er å bidra til at kommunenes arbeid med forebygging har høyest mulig kvalitet. Barnevernsreformen og regjeringens pågående satsing på kompetanseutvikling i det kommunale barnevernet vil i stor grad bidra til det.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-25:
Vi er opptatt av, som jeg sa, å gi et bedre og mer likeverdig tilbud til alle barn som opplever akuttplassering. Dette arbeidet skal få stor oppmerksomhet fremover. Når det gjelder de private tiltakene, er jeg opptatt av at de nye rutinene og avtalene for kjøp av akuttiltak i fosterhjem som ble innført i 2017 tilknyttet private leverandører, nå får virke, og at vi får se resultatene av det. Formålet med de nye rutinene som regjeringen har innført, er å sikre forsvarlige tiltaksvalg og innkjøpsprosesser ved akuttplasseringer i fosterhjem knyttet til private tiltak. Som jeg også sa, er det en stor utfordring å sikre nok kapasitet over hele landet av høy faglig kvalitet, men vi er godt i gang med å se på de merknadene som Riksrevisjonen kom med.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-25:
Det er ett svært viktig førende prinsipp som trumfer alt annet i barnevernet, og det er at man skal jobbe ut fra barnets beste. Barnevernet er opptatt av, så langt det er mulig, å få tiltak for barnet i barnets nettverk, også når det gjelder geografi. Man leter nå i større grad etter å finne fosterfamilier blant familie eller venner og også tilknyttet det stedet der barnet bor. Så må jeg si at regjeringen er opptatt av at vi har et mangfold av tiltak, både private, ideelle og statlige, over hele landet. Det mangfoldet gjør at vi har mulighet til å skreddersy et tilbud tilpasset det enkelte barn. Det jeg er litt bekymret for nå, er de signalene som Senterpartiet har kommet med, bl.a. i salen her i går, om at man aktivt vil motarbeide kommersielle private. Det er med på å bidra til å redusere mangfoldet og alternativer for at vi skal kunne gi et tilbud mest mulig tilpasset det enkelte barn.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-25:
Nei, det er ikke riktig. Derfor ser jeg frem til at Nav om noen få dager skal publisere ny kontantstøttestatistikk. Etaten har varslet at de tar sikte på å presentere den 24. mai i år, og deretter fire ganger i året som vanlig. Nav har jo publisert kontantstøttestatistikk flere ganger i året over mange år. Grunnen til at det nå har vært en stopp i denne offentliggjøringen, er at Nav er opptatt av å forbedre og effektivisere saksbehandlingen – til glede for alle deres brukere. Derfor har man gjennomført en spesialisering av saksbehandlingen som har ført til at i en overgangsperiode har lengre saksbehandlingstid og enkelte statistikkutfordringer funnet sted.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-25:
At Arbeiderpartiet kan bevise at kontantstøtten ikke fører til økt valgfrihet, har jeg aldri hørt før. Det er ganske ukjent for meg. Dem jeg snakker med som er mottakere av kontantstøtte, bruker den nettopp ut fra argumentet at det er viktig for familien å få lov til å bestemme hvordan omsorgen for barnet i dets første leveår skal være – at det er veldig viktig. Alle familier er forskjellige, og alle barn er forskjellige. At kontantstøtten ikke bidrar til valgfrihet, må være noe helt nytt Arbeiderpartiet har kommet på. Det at kontantstøtte kan ha en integreringshemmende effekt, er regjeringen opptatt av å ta hensyn til gjennom å styrke introduksjonskurset. Vi vil ha flere kvinner i arbeid, og vi vil styrke norskopplæringen. Det er også en viktig del av hele omsorgsbiten.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2018-04-25:
Regjeringen er veldig opptatt av hvordan vi skal bedre integreringen. Derfor skal vi også snart legge frem en integreringsstrategi. Vi er opptatt av å få flere innvandrerforeldre ut i arbeid raskt. Derfor er vi opptatt av at introduksjonsprogrammet fungerer, at vi har norskopplæring for alle, og at vi ser på konkrete tiltak for å få særlig flere innvandrermammaer ut i arbeid. Vi gjør også mye for å integrere disse familiene. Barna får redusert pris i barnehagen, og vi har prøveprosjekter med reduserte priser for SFO. Men det er viktig for denne regjeringen at vi også anerkjenner at familier er forskjellige, og at barn er forskjellige. At muligheten til å ta avgjørelser til beste for sine barn fortsatt skal ligge hos foreldrene, er et viktig prinsipp for denne regjeringen.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-04-25:
«Av Dagsavisen 17. april fremgår det at regjeringen ikke har oversikt over antall personer som mottar kontantstøtte. I statsbudsjettet for 2018 foreslo regjeringen å bevilge i overkant av 1,7 mrd. kroner til ordningen. Er det riktig at regjeringen ikke ser behov for verken å vite selv eller å orientere storting og kommuner om hvem og hvor mange som søker og mottar kontantstøtte?»
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-04-25:
Det var godt nytt. Det som er viktig med kontantstøtten, er jo at den virker som den skal. Vi har registrert at regjeringa har lagt vekt på en integreringsdugnad. Det trengs i aller høyeste grad for mottakere av kontantstøtte. Mor kommer ikke i jobb, barna lærer ikke norsk, og valgfriheten reduseres for disse barna og for kvinnene. Gjør det inntrykk på statsråden at det brukes så mye penger som denne ordningen har kostet, på et tiltak som beviselig ikke fører til integrering eller økt valgfrihet?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-04-25:
Oslo byråd vil konkretisere integreringsdugnaden for å få flere kvinner i jobb og bedre språkopplæring bl.a. for barn som mottar kontantstøtte. Oslo byråd stiller altså opp for disse barna, men regjeringa gjør det ikke. Synes ministeren det er bra at lokalpolitikere bruker fellesskapets midler på en smartere måte som integrerer bedre, og som lærer barn språk tidligere, i tråd med regjeringas eget integreringsprogram?
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-04-25:
«Inntektene i jordbruket har stupt. Hovedårsaken er økte avgifter. Av den samlede inntektsnedgangen kommer 60 pst. som følge av økte kostnader til diesel og energi. CO 2 -avgiften på anleggsdiesel har økt med 45 pst. på to år. I jordbruket var det en forventning om at avgiftene for næringa ville gå ned. Vil statsråden sørge for å redusere avgiftene for å styrke norsk matproduksjon?»
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-04-25:
Det har vel noko å gjera med viljen til å forstå. Det er ikkje tvil om at auka avgift og dyrare drivstoff gjer at bønder som prøver å satsa på eigeprodusert fôr, får ei større utgift og synest det er tyngre å konkurrera enn dei som prøver å importera og gjerna satsa på importert kraftfôr i staden. Så ein viktig grunn til å klara å styrkja det som er norskprodusert, er faktisk å bruka avgift. Når statsråden seier at det er overproduksjon som er problemet, vil eg hevda at det er ei styrt utvikling frå denne regjeringa, som har fjerna alle tak på overføringar og flata ut mange strukturverkemiddel i landbruket. Det er ei bevisst handling frå regjeringa heilt frå 2014 og fram til i dag at det har vorte overproduksjon, samtidig som dei har fjerna moglegheita for bøndene til å driva gode marknadsreguleringstiltak. Difor kunne ei avgiftslette ha vore med og hjelpt bøndene i denne vanskelege situasjonen.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2018-04-25:
Eg merka meg at statsråden ikkje vil nemna utflating av tilskot og strukturverkemiddel, som er den viktigaste grunnen til overproduksjonen. Det forstår eg godt. Samtidig er det ikkje tvil om at det har vorte stramma inn i moglegheita for eksport til marknadsreguleringstiltak, slik at det er mykje verre for marknadsregulatorar i dag å kunna regulera marknaden. Det er ei av hovudutfordringane, men eg vil påstå at det er strukturverkemidla som er den tyngste biten, som gjer at me har fått overproduksjon på ein del produksjonar i dag. Det begynte med endringar av konsesjonsgrensene for kylling. Ein har fjerna alle maksgrensene for tilskot, som gjer at mange bønder har auka produksjonen meir enn det er balanse for, på importert fôr.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-25:
Budsjettnemnda for jordbruket utarbeider eit felles grunnlagsmateriale til jordbruksforhandlingane som partane legg til grunn. Der har ein rett nok registrert ein nedgang i den samla inntekta per årsverk i jordbruket frå 2016 til 2017 på om lag 1,5 pst. Dei prognostiserer med ei vidare svekking på om lag 2 pst. frå 2017 til 2018. Dersom ein ser dei siste fire åra samla, er det likevel feil at inntektsnedgangen for jordbruket er stor. Det har vore ei betre inntektsutvikling for jordbruket enn for andre grupper i samfunnet. Årsaka til nedgangen dei to siste åra er slett ikkje auka avgifter, slik representanten Bjørke påstår i spørsmålet sitt. Det kunne han nok sjølv ha funne ut dersom han brukte fleire kjelder for spørsmålet enn avisa Nationen. Som ein del av det grøne skatteskiftet vedtok Stortinget å auke CO 2 -avgifta på mineralolje med 28 øre per liter i 2017 og 13 øre per liter i 2018. I løpet av dei to åra har difor avgifta på diesel vorte auka med om lag 41 øre per liter. Ut frå det totale forbruket av diesel i jordbruket utgjer det ein samla auke av avgifta på om lag 50 mill. kr. Budsjettnemnda har rekna ein total auke i kostnaden til diesel i jordbruket frå 2016 til 2018 på om lag 250 mill. kr. Talet for 2018 er då ein prognose. Avgiftsauken utgjer såleis ein femtedel av kostnadsauken for diesel og er slett ikkje hovudårsaka, slik representanten antyda. Budsjettnemnda har rekna ein total kostnadsauke på over 1,5 mrd. kr i jordbruket i perioden 2016–2018. Dette er det gjort greie for også tidlegare. I tillegg til at jordbruket har fått ei auka avgift på om lag 50 mill. kr på drivstoffet sitt, har ein fått kompensert dette med om lag 55 mill. kr. Det betyr at ein ikkje har lide last av den auka avgifta, i motsetning til alle andre yrkesgrupper som har måtta betale denne rekninga sjølve. Bøndene er sjølvstendig næringsdrivande, og landbrukspolitikken legg rammene som dei tilpassar seg innanfor. Auka prisar og auka tilskot kan gje høgare inntekter i næringa, men vi ser no at det på fleire område har vorte høgare produksjon enn det er etterspurnad. Det gjev lågare prisar og redusert inntekt. Denne overproduksjonen er ein langt viktigare grunn til at den berekna inntekta i jordbruket har falle, og bør uroa representanten Bjørke langt meir enn ein auke av ei avgift som allereie er kompensert. Korleis det går an å trekkje ei slik slutning representanten Bjørke gjer i sitt spørsmål, er for meg komplett uråd å forstå.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-25:
Eg trur eg skal starte med å referere kva representanten i utgangspunktet spør om: «Inntektene i jordbruket har stupt. Hovedårsaken er økte avgifter.» Det er innleiinga i spørsmålet. Det er no tilbakevist, og det kan dokumenterast. Så det er altså ikkje manglande vilje til å forstå, men påstanden til representanten er faktisk feil. Vidare påstår representanten at vi har hindra jordbruket i å marknadsregulere. Då vil eg gjerne vite kva slags endring som har kome når det gjeld marknadsordningane for mjølk og kjøt – som er dei produksjonane der det er overskot – som er gjorde av denne regjeringa. I tilfelle representanten Bjørke skulle vere i tvil, er svaret: Ingen verkemiddel har falle bort frå jordbruket på dette området. Så det hadde vore ein fordel om stortingsrepresentant Bjørke held seg til det som er etterprøvbart sant, i staden for til eigne oppkomer.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-25:
Dette er fantastisk å oppleve. Då eg starta med å svare på det første spørsmålet, var utfordringa for jordbruket at avgiftene hadde gått opp. Då eg kvitterte ut at det ikkje var tilfellet, var utfordringa at vi har endra marknadsordningane. No er det ikkje det som er svaret heller; no er det utflating av tilskot. Dette viser at ein er ute etter å finne svar det ikkje er grunnlag for. Hovudmålsetjinga til Stortinget har vore auka matproduksjon. Når ein har som hovudmål at matproduksjonen skal auke, inneber det at det vert gjeve stimulans til at ein skal produsere meir. Det er den einaste måten å få matproduksjonen til å auke på. Det har gjeve det resultatet at matproduksjonen no faktisk er høgare enn nokon gong, og det er ein krevjande marknadssituasjon. I løpet av vel sju minutt har vi no fått tre ulike svar på det som visstnok skal vere hovudårsaka til inntektsbortfallet, men eg synest Senterpartiet bør lese Budsjettnemndas tal i staden for å prøve å finne på eigne teoriar.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-25:
Eg deler representanten Lundteigens vurdering av at eit av dei viktigaste samfunnsoppdraga jordbruket har, er å bidra til matvaresikkerheita. Så trur eg vi alle skal vere ærlege på at Noreg neppe vil kome til å sjå ut som Sveits, uavhengig av politisk stimulans, av følgjande årsaker: Sveits er eit lite land – omtrent på storleik med Trøndelag i areal, dei er åtte millionar innbyggjarar, dei ligg i ei heilt anna klimasone, og dei lever langt tettare på marknaden enn det norske jordbruket gjer. Men det er heilt rett at dei har relativt god utnytting av arealressursane sine i Sveits. Det er likevel ikkje sannsynleg at Noreg, med våre klimasoner, lågare innbyggjartal, større avstand til marknaden og ikkje minst eit langt større landareal, kan klare å oppnå det same. Likevel er det viktig å utnytte grasressursane våre. Difor vil eg – før eg går inn på kva vi skal gjere dei komande åra – seie litt om kva vi har gjort. Vi har f.eks. styrkt grunnlaget for utmarksbeite. Det bidreg til å halde kulturlandskapet ope, og det stimulerer dei som har grasbasert husdyrproduksjon, til å utnytte utmarka til matproduksjon, og med det også redusere behovet for andre fôrkjelder. Vridinga frå innmarksbeitetilskot til utmarksbeitetilskot var Senterpartiet imot. Det andre vi har gjort, er å forsterke kanaliseringspolitikken for å halde oppe kornareala og slik auke planteproduksjonen, som er ein vesentleg premiss i spørsmålet frå representanten Lundteigen. Men viss vi skal få til å auke kornareala, må det på marginen verte mindre lønsamt å leggje om til gras. Difor har ein forsterka arbeidsdelinga på korn og grovfôr mellom dei landsdelane som har klimatiske forhold for det. Det var Senterpartiet imot. Det tredje vi har gjort, er knytt til at viss ein skal få utnytta dei norske grasressursane, må det på marginen verte gunstigare å bruke grovfôr i staden for kraftfôr. I mange regionar er konkurransekrafta til grovfôr ganske god. På Vestlandet ser ein likevel indikasjonar på at det på marginen kan vere billigare å nytte kraftfôr. Det gjorde at vi f.eks. i fjorårets jordbruksoppgjer la til grunn ein auke i kraftfôrprisen. Det var Senterpartiet imot. Dei komande åra skal vi fortsetje med dei grepa som verkar, for å styrke produksjonsgrunnlaget. Eg trur ikkje eg og representanten Lundteigen er så veldig ueinige om historieforteljinga her, men det hadde vore ein fordel om representanten Lundteigen hadde gjennomslag i sitt eige parti.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-25:
Det er først og fremst slik at jorda er det viktigaste grunnlaget for å oppretthalde gardsdrifta, med andre ord for jordbruksproduksjonen. Det bør framleis vere lønsamt i Noreg å gjere fornuftige investeringar, heilt utan tilskot for å gjere det. Men tilskotsystemet bidreg også til å stimulere til dette, som f.eks. gjennom fjorårets jordbruksoppgjer, då tilskotet til å gjennomføre grøfting vart dobla. Staten bidreg til dette, men det må vere lønsamt å gjere den typen fornuftige investeringar i eiga jord. Så har representanten Lundteigen heilt rett i at eg gjerne skulle ønskt at vi kunne bruke større delar av arealressursen vår. Problemet no er at marknadssituasjonen for dei grovfôrbaserte husdyrproduksjonane i stor grad er nådd. Det betyr at ein ikkje får meir beiting over tid utan at fleire beitar. Då må vi ha avsetnad av kjøt. Det har vi per definisjon ikkje no.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2018-04-25:
Eg trur i alle fall eg er vel så einig i den logikken som Senterpartiet viser, ettersom dei f.eks. stemte imot auken i kraftfôrprisen, som eg føreslo i fjor for å betre grunnlaget for dette. Men det er samtidig grunn til å vere konsekvent i resonnementa. Eg er for at vi skal ha høg utnytting av jordressursen. Drenering fungerer for det, det betrar avlingane. Men det er klart at viss avlingane går opp på dei mest produktive jordbruksareala våre, men marknadssituasjonen ikkje betrar seg så ein får omsett varene, aukar risikoen for arealavgang som ein direkte konsekvens av det. For dei mest produktive areala vert endå meir produktive, og dei mindre marginale områda vert dyrare å drive per avling, per definisjon. Dette er eit evig paradoks som politikken nok gjerne skulle reparert på, men som det ikkje er veldig enkelt å finne mekanismar for å unngå.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-04-25:
«Jordbrukets samfunnsoppdrag er matvaresikkerhet. Stortingets flertall, Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti, beregner dette som sjølforsyningsgraden av jordbruksmat korrigert for import av fôr som er historisk praksis. Mens den er om lag 40 pst. i Norge, har Sveits, med sitt kulturlandskap en sjølforsyningsgrad på om lag 50 pst. Skal Norge se ut som Sveits, krever det økt planteproduksjon. Vi må ha beite på større arealer, ha større fulldyrka arealer, og fruktbarheten i jorda må bedres. Hvordan vil regjeringa legge til rette for en slik utvikling?»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-04-25:
Det som er interessant nå, er at statsråden bak alle orda sier at han er enig i den virkelighetsbeskrivelsen jeg gir. Det betyr altså innholdet i samfunnsoppdraget. Det er matvaresikkerhet, at matvaresikkerhet henger nøye sammen med planteproduksjon, og at vi har store muligheter til å øke planteproduksjonen i Norge, og dermed ha et kulturlandskap som er innbydende på en helt annen måte enn det vi får i dag, fordi areal i bruk går ned hvert eneste år. Det er et faktum. Da er mitt videre spørsmål: Vil statsråden ta initiativ til å følge den historisk lange linja der det å investere i jord, altså grøfting, nydyrking og sperregjerder, blir en samfinansiering mellom staten og den enkelte gårdbruker, sånn at det blir lønnsomt å øke arealet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-04-25:
Fasiten i dette er at jordbruksarealet går ned på tross av de ordninger som er. Det er beslutninger som tusenvis av gårdbrukere tar – at en finner det interessant å bruke mindre areal. Det er altså ikke lønnsomt. Investeringsmidlene til jord må opp, sånn at en får snudd den trenden. Det er ikke minst viktig i Nord-Norge og på Vestlandet, som gode eksempler. Så sier statsråden at en kunne ønske å bruke mer av arealressursen, men at det ikke er mulig når en har overproduksjon. Da er vi jo tilbake til hovedpoenget, nemlig hva som er samfunnsoppdraget. Samfunnsoppdraget er matvaresikkerhet. Øker en matvaresikkerheten fra 42 pst. til 50 pst, legger en til rette for et produksjonsvolum i norsk planteproduksjon av stor dimensjon. En erstatter altså det importerte fôret og det importerte melet med det naturlig produserte kornet og gresset i Norge. Er statsråden enig i logikken min?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-04-25:
Jeg var litt i undring om hvilken statsråd som skulle få spørsmålet om støy, for det er jo sektorovergripende, støy kan vi oppleve overalt, men det ble miljøministeren: «25. april markeres den internasjonale støyfrie dagen over hele verden. Hensikten er å skape oppmerksomhet om tiltak mot støy som påvirker vårt samfunn, vår velferd og vår helse. Dagen minner om viktigheten av en målrettet innsats mot støy. Stortinget har vedtatt en nasjonal handlingsplan mot støy. SSB har rapportert at antall støyplagede etter dette har økt betydelig. Hvilke konkrete mål har regjeringen for å snu utviklingen, og hvordan vil den sørge for en bred, målrettet innsats mot støy?»
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-04-25:
Takk for svaret. Dette med trafikkstøy er riktig – og arealeffektivitet. I disse dager er de største norske kommunene i gang med å utarbeide nye handlingsplaner mot støy, men de opplever usikkerhet rundt de overordnede premissene for dette arbeidet. Samtidig vet vi at regjeringen jobber med en evaluering av retningslinjer for behandling av støy i arealplanlegging, altså den såkalte T-1442-forskriften, og det er et nøkkeldokument i samfunnsutviklingen mot støy. Men resultatet av evalueringen er uvisst. Er statsråden enig i at et sånt dokument er et viktig verktøy for kommunene, og hva vil regjeringen gjøre for å sikre et best mulig grunnlag for rullering av kommunenes handlingsplaner mot støy?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-04-25:
I dag tidlig – og det blir litt mer i statsrådens gate – kunne vi høre på NRK Dagsnytt at arealeffektivitet og fortetting førte til at man i regjeringskvartalet går fra cellekontor til åpne landskap. Vi fikk høre en forsker i Sogn og Fjordane som sto i fare for å måtte oppgi sitt kontor. Det er annen type støy, men den er likevel plagsom og kan være helsebegrensende, og beviselig fører den også til mindre effektivitet – bortimot 10 pst. der det er gjort forsøk. Hvordan vil regjeringen sikre at de som blir sittende i åpent kontorlandskap i det nye regjeringskvartalet, oppnår fortsatt effektivitet og får et arbeidsmiljø som er støyskjermet?
Iselin Nybø (Venstre), 2018-04-25:
Det er et nasjonalt mål at antallet støyplagede skal reduseres med 10 pst. innen 2020 i forhold til 1999. Utviklingen viser allikevel, som også representanten peker på, at det kan bli vanskelig å nå det fastsatte målet for støy innen 2020. Jeg er enig med representanten i at det er viktig med en målrettet innsats mot støy. Samferdselssektoren står for nesten 90 pst. av de registrerte støyplagene og veitrafikken alene for nærmere 80 pst. Det er derfor et særlig behov for tiltak innenfor den sektoren og spesielt rettet mot veitrafikken. Det nasjonale støymålet ble fastsatt i 2007, i St.meld. nr. 26 for 2006–2007. Det er et ambisiøst mål. Mange av de mest støyutsatte boligene har fått fasadeisolering og støyskjerming, men for å nå målene må vi i tillegg redusere støyen der den oppstår. For å få ned støyen er det viktig med støysvake veidekker, motorer og bildekk. Det er også viktig å legge til rette for en langsiktig arealdisponering som bidrar til å forebygge støyproblemer. Forebygging gjennom riktig arealbruk er sannsynligvis det mest kostnadseffektive tiltaket mot støy. Fortetting og sammenhengende byutvikling kan i en del tilfeller innebære at støyfølsom bebyggelse legges inntil høytrafikkerte veier eller andre støykilder. Det kan da oppstå konflikt mellom målsettingen om utvikling av kompakte byområder og nasjonale målsettinger om å begrense og redusere støyplager. Samtidig vil en kompakt byutvikling redusere transportbehovet. Nullvekstmålet skal sikre at veksten i persontransporten i storbyområder skal tas med kollektivtransport, sykkel og gange. Sammen med utvikling av ny teknologi som mer støysvake bildekk og kjøretøy vil målet om nullvekst i antall bilreiser være med på å redusere antallet støyutsatte på sikt. Det nasjonale målet om 10 pst. reduksjon i støyplager innen 2020 forutsetter også en kombinasjon av nasjonale og internasjonale initiativer. Det må utvikles virkemidler og gjennomføres tiltak nasjonalt, og internasjonalt må det utvikles og stilles krav om betydelig mer støysvake bildekk og kjøretøyer. Nasjonale tiltak omfatter bl.a. legging av støysvake veidekker, fartsreduksjon på vei, tiltak for å fremme salg av støysvake bildekk, tiltak knyttet til jernbanestrekninger, økt fokus på støysvake infrastrukturkomponenter i fornyelses- og utbyggingsprosjekter, og eventuell utskifting av bremseklosser på godstog, støyskjerming og fasadetiltak. Tallene fra SSB forteller oss at disse tiltakene allikevel ikke er tilstrekkelig for å redusere støyplagene.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-04-25:
Det foreligger en handlingsplan som gjaldt ut 2015, og den er foreløpig ikke oppdatert fordi regjeringen ønsker et bedre kunnskapsgrunnlag i bunnen. Det jobbes nå med å framskaffe det. Mange av de tiltakene som er i den eksisterende planen, er også aktuelle framover. Som representanten også var inne på, er utgangspunktet at det er sektoransvaret som gjelder. Det betyr at de ulike sektordepartementene også har hovedansvaret for å sikre reduksjon av støyplager innenfor sin egen samfunnssektor, og jeg nevnte i mitt svar at samferdsel kanskje er den sektoren med de største utfordringene på dette området. Det henger jo også sammen med den jobben som kommunene har, ikke minst med tanke på arealdisponeringen og planleggingen knyttet til det.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-04-25:
Når det kommer til utformingen av det nye regjeringskvartalet, må stortingsrepresentanten rette det spørsmålet til kommunalministeren, som er rette vedkommende. Men som representanten er inne på, er dette en diskusjon som skjer i store deler av offentlig sektor, også den delen av offentlig sektor som jeg styrer, ikke minst universitetene og høyskolene som får nye campuser, som bygger om. Der er det en stor debatt som pågår. Det er viktig at vi også tar hensyn til det som går på støyplager og gjør grep for å redusere det så godt det lar seg gjøre. Så dette er en debatt som pågår, og som sikkert kommer til å pågå. Vi kan gjøre noen konkrete tiltak der, men det er folk som kommer til å måtte flytte fra et kontor og over i et landskap. Men akkurat når det gjelder det nye regjeringskvartalet, må representanten rette det spørsmålet til kommunalministeren.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-04-25:
Regjeringen er opptatt av at vi innretter våre utdanninger og vår forskning på en slik måte at sentrale kompetanse- og kunnskapsbehov for landet sikres. Vi er klar over at det kan være utfordringer knyttet til å dekke framtidens behov for avansert IKT-sikkerhetskompetanse, men nettopp fordi vi er klar over denne utfordringen, er vi i gang med en rekke tiltak som vi også vil følge opp i årene som kommer. Jeg vil i svaret mitt nå fokusere mest på det som gjøres innen høyere utdanning, forskerutdanning og forskning, men det er viktig å ha med seg at dette er sammensatte utfordringer som krever tiltak både på kort og på lang sikt. Det er viktig at vi gjør noe med utdanningskapasiteten, men veien fram til det å bli en erfaren kryptolog er ganske lang. Hva som gjøres på mer kort sikt, er belyst bl.a. i et skriftlig svar fra justis- og beredskapsminister Per-Willy Amundsen 15. desember 2017, på spørsmål 530 fra representanten Ketil Kjenseth, om hva som gjøres for å skaffe flere personer med norsk statsborgerskap med doktorgradskompetanse innen kryptologi. Her vises det bl.a. til Nasjonal sikkerhetsmyndighets arbeid for å bygge kompetanse innen kryptologi, og med det også tett kontakt og samhandling med akademia nasjonalt og internasjonalt. Universiteter og høyskoler har som en viktig del av sitt samfunnsoppdrag å følge de behovene som samfunnet har for kompetanse i arbeidslivet når de utformer sine studieprogrammer og utdanner sine kandidater. Videre må også alle forskningsaktører i Norge bidra til å utvikle kunnskapen om sentrale samfunnsutfordringer. Dette er ting som både er og vil bli belyst i langtidsplanen for forskning og høyere utdanning. Det er viktig med generelt gode rammebetingelser for høyere utdanning og forskning, slik at aktørene kan løse dette oppdraget på en god og fleksibel måte. I tillegg har regjeringen stilt opp med målrettede satsinger på konkrete enkeltområder der vi ser at det har vært behov for en ekstra innsats. IKT-sikkerhet og kryptologi er nettopp et slikt område, og kapasiteten har blitt styrket gjennom flere særskilte satsinger. For eksempel ble det i forbindelse med statsbudsjettet for 2018 tildelt 500 nye studieplasser til IKT-utdanning, med en særskilt føring om at IKT-sikkerhet, inkludert kryptologi, skal prioriteres. De 500 plassene kommer i tillegg til 750 plasser som ble tildelt i 2017, noe som til sammen vil gi 5 000 studieplasser totalt, ettersom det årlige opptaket øker.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-04-25:
Jeg mener for det første at de tiltakene regjeringen har gjort med studieplasser, er viktig. Jeg mener de tiltakene vi har gjort med ph.d.-stipendiater, er viktig. Men vi må jo også erkjenne at det tar en god stund fra man begynner på et studium til man er ferdig utdannet og har den spisskompetansen som noen av disse miljøene trenger. Det er slik at noen skal være i akademia og fortsette forskningen og jobbe som forskere, mens andre skal ut i næringslivet. Så her er det viktig at vi både sørger for at vi har forskerkompetanse og at næringslivet vårt får tilgang på den kompetansen som trengs. Her må det være et samspill mellom regjeringen, som her bevilger studieplasser og ph.d.-plasser, og institusjonene selv, som også må ta det ansvaret de har. Dette vil også måtte handle om videre- og etterutdanning av de menneskene som næringslivet har ute hos seg selv, for det er klart at det er mye folk med kompetanse der ute, som også vil «fylle på» og gjøre viktige oppgaver.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-04-25:
Til det siste først: Det er helt riktig, her er det også et sektoransvar, og her er det sektorer som har stort behov for den kompetansen, som må ta et ansvar for å løfte det, og det opplever jeg også at blir gjort. Samtidig skal vi være ærlige på at vi alltid kan bli bedre. Jeg er glad for at representanten viser til det å tenke nasjonalt, at dette er en type utfordring vi står overfor som ikke nødvendigvis kan løses bare ved lokale tiltak på hvert enkelt sted, men at vi må bygge opp sterke kompetansemiljøer. Jeg mener at vi har gode kompetansemiljøer i dag. Ett eksempel er NTNU Gjøvik og CCIS-miljøet der, som har fått tilført både studieplasser og stipendiater, hvis jeg ikke husker helt feil, og er et godt eksempel på det jeg mener er et sterkt nasjonalt miljø, men som også har potensial for å utvikle seg videre.
Iselin Nybø (Venstre), 2018-04-25:
Først av alt vil jeg gjerne vise til svaret jeg ga på foregående spørsmål fra representanten Arnstad. Regjeringen er opptatt av at vi innretter vår utdanning og vår forskning på en slik måte at sentrale kompetanse- og kunnskapsbehov for landet blir sikret. Vi er klar over at det er en utfordring knyttet til å dekke de behovene som ligger der i framtiden når det kommer til avansert IKT-sikkerhetskompetanse, og det er nettopp derfor vi har satt i gang disse tiltakene for å følge opp i årene som kommer. Universitetene og høyskolene har som en viktig del av sitt samfunnsoppdrag å sørge for å levere kandidater med den kompetansen som arbeidslivet trenger, og alle forskningsaktører i Norge må være med og bidra til å utvikle den kunnskapen som sentrale samfunnsutfordringer tilsier at vi må ha. Jeg vil vise til den langtidsplanen for forskning og høyere utdanning som foreligger, men også til den revideringen som vi holder på med nå, og som vil bli lagt fram til høsten. Det er viktig med generelt gode rammebetingelser for høyere utdanning og forskning, slik at aktørene kan bygge kompetansemiljøer og løse sitt samfunnsoppdrag på en fleksibel og god måte. Regjeringen har også stilt opp med målrettede og konkrete satsinger på dette området, og jeg vil bare gjenta det jeg sa til representanten Arnstad, at i 2018-budsjettet ble det tildelt 500 nye studieplasser til IKT, med en særskilt føring om at IKT-sikkerhet, herunder kryptologi, skulle prioriteres. De 500 plassene kommer i tillegg til de 750 plassene som ble tildelt i 2017. Det gir totalt 5 000 studieplasser. Det har vært en økning i antall studieplasser som er ganske betydelig de siste årene. Det er positivt å se at søkertallene øker, det er viktig for at vi skal kunne sikre at det er godt kvalifiserte søkere som kommer inn på disse studiene. Regjeringen har prioritert forskerutdanning høyt, og vi overoppfyller langtidsplanens mål om rekrutteringsstillinger. Av nye stillinger som er tildelt gjennom statsbudsjettet for 2018, totalt 61, er 22 øremerket IKT med vekt på IKT-sikkerhet, inkludert kryptologi. Det satses også på forskning på området, bl.a. gjennom Forskningsrådets program IKTPLUSS, der det er bevilget 150 mill. kr innenfor satsingsområdet Et trygt informasjonssamfunn, og der det i 2018 følges opp med en ny utlysning på 200 mill. kr. Målet er å utvikle kunnskap, teknologi og perspektiver som er nødvendige for å redusere digitale sårbarheter.