Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-06-18:
La meg starte med å gå litt tilbake i tid, nærmere bestemt til våren 1997. Da behandlet Stortinget en melding om eldrepolitikken. Denne inneholdt også en fireårig handlingsplan for utbygging av pleie- og omsorgstjenester for eldre. I Stortinget ble det bred politisk enighet om en storstilt satsing på eldreomsorg i årene framover, særlig med utbygging av sykehjems- og omsorgshjemplasser, enerom og flere årsverk. Planen ble fulgt opp, og mye skjedde på dette området i årene som fulgte. Den rapporten vi i dag behandler, og behandlingen av Omsorgsplan 2015, viser til fulle at det fortsatt er store udekkede behov hvis pleietrengende eldre skal få et tilstrekkelig tilbud. Omsorgsplan 2015 inneholdt mye bra, men den manglet en konkret handlings- og opptrappingsplan. Eldreavtalen mellom Kristelig Folkeparti, Venstre og regjeringspartiene som kom i etterkant, betyr imidlertid mer konkret oppfølging, og Kristelig Folkeparti er glad for at vi fikk gjennomslag for en verdighetsgaranti for eldre. Jeg registrerer at representanten Lønning i dag forsøker å ta en omkamp på den saken i forhold til debatten i helse- og omsorgskomiteen, men jeg registrerer vel også at dette ikke har vært noen særlig gjenstand for vurdering av Riksrevisjonen og således ligger litt utenfor det som vi diskuterer, og det kontroll- og konstitusjonskomiteen har tatt opp i denne saken. Jeg vil bare si at ennå er ikke tiden løpt ut for muligheten til å få oppfylt denne verdighetsgarantien. Jeg tror den har et viktig innhold – det har vært presisert i denne sal, og utenfor, gjentatte ganger hva som ligger i den, og hva det innebærer. Jeg tror også at vi i framtiden skal kunne se oppfølging av denne, i hvert fall har vi konkret forventning til både Regjeringen og våre samarbeidspartnere på det punktet. Riksrevisjonens rapport viser – på bakgrunn av de undersøkte kommunene – at tjenestetilbudene til de eldre varierer. Ikke alle eldre får den hjelp de burde fått, ut fra pleiebehov. Kvaliteten er heller ikke like god overalt. Kristelig Folkeparti er opptatt av at alle eldre skal tilbys de tjenestene de trenger. Omsorgstjenestene skal ha innhold og god kvalitet. Grunnleggende behov, både fysiske, psykiske, sosiale og åndelige, må dekkes. Alle må ha trygghet for at de får den hjelpen de har behov for når de trenger den. Det er et mål at den enkelte skal kunne bo i eget hjem så lenge som mulig. Men vi må ha institusjonsplasser nok, både langtids- og korttidsplasser, slik at eldre har trygghet for at når de ikke lenger kan klare seg med hjelp i hjemmet, kan de få sykehjemsplass. Under høringen i komiteen kom det fram ulike syn på om omsorgsboliger med heldøgns pleie og omsorg fungerer like bra pleiemessig som sykehjem. Dette er problemstillinger jeg regner med Stortinget og helse- og omsorgskomiteen vil drøfte mer senere. Men la det være klart: For Kristelig Folkeparti er det viktig at ikke kommunene av økonomiske grunner velger omsorgsboliger framfor sykehjem. Det er pleiebehovet som er det viktigste. Flere rapporter konkluderer med at de sykeste eldre har behov for å være i sykehjem. I en undersøkelse SINTEF gjorde for Norsk Sykepleierforbund i 2007, kom det fram at de «skrøpeligste eldre» og de demente eldre ikke får et godt nok tilbud i omsorgsbolig. Kristelig Folkeparti mener eldre må få en sykehjemsplass når helsetilstanden tilsier det for å sikre en verdig omsorg. Regjeringen og regjeringspartiene skryter av mer enn 10 000 flere hender i pleie- og omsorgssektoren. Ja, det er for så vidt vel og bra, men det er grunn til å spørre om dette er mer eller mindre enn det som har vært nødvendig ut fra økt pleiebehov. Har disse stillingene kommet de sykeste eldre til gode? Jeg retter det spørsmålet til statsråden. Det siste året har det stadig kommet varsel om nedbemanning, stengte avdelinger i sykehjem og nedleggelser av tilbud til eldre. Rundt halvparten av kommunene gikk med underskudd i 2008. Det sier seg selv at ikke alle har skjermet eldreomsorgen for kutt når situasjonen er så alvorlig. Regjeringen skapte store forventninger med sin styrking av kommunesektoren de to første årene. Når inntektene mer eller mindre flater ut, blir det vanskelig for kommunepolitikerne å innfri alle Regjeringens løfter.