Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-17:
Som komiteens leder ga uttrykk for, er ikke dette noen ny budsjettbehandling, og sånn sett er det mer et teknisk dokument – uten omkamper. Derfor skal jeg nøye meg med å kommentere to forslag som i høyeste grad er omkamper, men som for så vidt viser en interessant politisk prioritering. Det er forslaget fra Fremskrittspartiet om å gi 30 mill. kr til innsats for fattige før jul, og forslaget om å gi 12 milliarder kr til bilister, som kanskje i denne sammenhengen ikke er fullt så fattige. Det er bra at vi har fått økt fokus på fattigdom, og det håper jeg er et fokus som også kan gjelde utenom juletida. Da jeg leste forslaget, tenke jeg på diktet «Herberget» av Bertolt Brecht. I det diktet forteller Brecht om mannen som står hver kveld og samler inn penger på hjørnet av 26. gate og Broadway i New York. Han samler inn penger for å skaffe de husløse plass i herberget. Så sier Brecht: «Menneske, legg ikke vekk boken hvor du leser dette! Noen mennesker har nå plass på herberget. Vinden blir holdt borte fra dem en hel natt. Snøen som skulle falt på dem, faller på gaten. Men dette forandrer ikke verden. Dette forbedrer ikke forholdet mellom menneskene. Dette forkorter ikke utbyttingens tidsalder.» Det er bra å holde vinden borte og sørge for at snøen faller på gata istedenfor på husløse mennesker. Men vi må altså også forandre utbyttingens tidsalder. Fattigdom er et fordelingsspørsmål som ikke rettes ved å bevilge 30 millioner til jul, men som kan endres ved å angripe en urettferdig fordeling – angripe strukturene som gjør at noen faller utenom, ikke minst det at fattigdom går i arv liksom rikdom, angripe høye lønnsøkninger for de rike, angripe kutt i pensjoner eller i antallet pensjonister, som Fremskrittspartiet gjorde i sitt budsjett, angripe kutt i ordninger som skal hjelpe folk tilbake i arbeid, slik Fremskrittspartiet foreslo i sitt budsjett. Det holder ikke med 30 millioner til jul når de rikeste får enda mer i skattelette. Å slåss for universelle ordninger i stedet for veldedighet og behovsprøving er tiltak som forandrer verden. La det være et nyttårsløfte. SV vil i hvert fall holde fokuset oppe på dem som sitter nederst ved bordet, gjennom hele året, ikke bare til jul. Ellers har mye av høstens budsjettdebatt handlet om avgifter brukt som virkemiddel for å fremme en mer klimavennlig atferd – jeg snakker da om biodieselavgiften. Man kan mene hva man vil om den avgiften, men i alle fall blir det småpenger i forhold til den totale summen av bilavgifter og bompenger. Fremskrittspartiets argumentasjon om miljø faller jo helt platt til bakken når partiet nå foreslår å ettergi 12 milliarder kr i gjeld for bompengeselskaper. Den blir enda mer synlig når de argumenterer med at Gardermobanen ble ettergitt en gjeld på 7 milliarder kr. De 7 milliardene ble ettergitt for at Gardermobanen skulle kunne drive økonomisk forsvarlig uten å påføre de kollektivreisende for store utgifter, som ville forverret togets konkurransekraft overfor bilen. De 12 milliardene som Fremskrittspartiet her foreslår, er et stort håndslag for å forbedre bilens konkurransekraft overfor andre. Fremskrittspartiet elsker å trekke fram at det betales mer penger i bilavgifter i Norge enn det som brukes på veiformål. For det første: Hvis avgiftene er et verktøy for å styre folks atferd, er det åpenbart ikke nok bilavgifter, for det er utslipp fra veitrafikken som øker sterkest når det gjelder å bidra til CO2-utslipp. Det er behov for å redusere biltrafikken, ikke å øke den. Men i tillegg sprer Fremskrittspartiet en myte. Det kommer inn ca. 40 milliarder kr årlig i bilavgifter. Den samlede samfunnsmessige kostnaden knyttet til bilbruk er minst like høy. Det handler om veibygging, om forurensing, om støv og støy og selvfølgelig om ulykker. De årlige kostnadene ved ulykkene alene er beregnet til 25 milliarder kr. Oppskriften for å senke disse kostnadene er ganske klar: Fysiske skiller mellom motgående trafikk, ikke minst redusert hastighet, som også senker CO2-utslippene og reduserer behovet for å bygge nye veier, fordi det faktisk blir plass til flere på veien når farten er lavere. Å ettergi bompengeselskapenes gjeld finansiert av staten betyr å subsidiere framtidig bilbruk på bekostning av framtidas generasjoner.