trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-12-04:
Jeg vil bare gjenta at en debatt om den europeiske migrasjonspolitikken og den europeiske justispolitikken bidrar til at vi i større grad får et overordnet blikk på hele debatten. Jeg tror debatten fortjener det. Den bidrar også til at vi får til virkemidler som faktisk gir bedre effekt enn mange av de virkemidlene man kanskje har diskutert i politikken ved tidligere anledninger. Det som er interessant i det europeiske samarbeidet både når det gjelder migrasjonspolitikken og justispolitikken, er at det i veldig stor grad nå dreier seg om operative mekanismer som gjør oss i stand til både å iretteføre reaksjoner og iverksette vedtak. Derfor mener jeg at det er helt avgjørende at Norge er til stede og diskuterer det, bl.a. med det til enhver tid sittende formannskap. Fra Justisdepartementets side har vi valgt å møte det eksisterende formannskapet og også det inngående formannskapet, slik at vi til stadighet minner dem om hva slags rolle Norge ønsker å ha på dette feltet. Nå når man har fått signert politisamarbeidsavtalen, er neste målsetting på justisfeltet at vi skal komme i posisjon til å kunne delta i samarbeidet om f.eks. soningsoverføring. Samtidig ser vi jo at når det gjelder en god del av de operative virkemidlene som vi sjøl deltar i – enten det er Schengen Information System, VIS eller andre typer dataopplegg – så er vi helt avhengig av å være tett på beslutningstakerne. Når det gjelder disse spørsmål, har vi mulighet til det i Brussel – å få lov til å sitte rundt bordet. Samtidig tenker man i europeisk sammenheng ofte innstramming og effektuering, men det er nå også helt åpenbart en stor utfordring at vi bidrar til å sette gode fellesstandarder i de politiske debatter som skjer i Brussel og i Europa når det gjelder migrasjon. Hvis man nå skal få en god og effektiv Dublin-avtale, en ny generasjon, tror jeg det er helt avgjørende at Norge er til stede og kommer med synspunkter på hva slags standarder det skal være. Særlig når vi vet at det er en god del land som bl.a. sliter med hvordan man behandler asylsøkere, har vi all interesse av å bidra til at vi får gode regler, og også bidra til en politikk som sikter seg inn mot en større grad av byrdefordeling. Derfor vil dette være et politikkområde som vil kreve mye av oss, og ikke bare gi oss fordeler. Men totalt sett mener jeg hele Europa, og ikke minst de som migrerer, vil ha stort utbytte av at det er stort internasjonalt samarbeid på området.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-12-04:
Hvis jeg skulle rekke å svare på alle de utfordringene, ville det tatt mer enn tre minutter. Det må jeg be om Stortingets forståelse for. Det kom mange utfordringer her, men jeg har lyst til å gripe fatt i det jeg oppfatter som viktige tråder i debatten. Det er for det første at Stortinget får anledning til å diskutere disse spørsmålene. Det er en av hovedgrunnene til at jeg har bedt mitt embetsverk om at det første dokumentet vi skal legge fram for Stortinget av noe størrelse på dette feltet, er stortingsmeldingen. Det gir oss en rik anledning til å diskutere hvor vi skal gå i framtida. Men Stortinget har jo også selv mulighet til å reise disse spørsmålene. Denne interpellasjonsdebatten er et veldig godt eksempel på det. Den er kanskje en oppfordring til oss alle om å reise debatten om de utfordringene vi står overfor når det gjelder migrasjon, ikke bare her i salen, men også andre steder. Til det representanten Bekkevold var inne på, må jeg bare understreke at jeg er 100 pst. enig. Når det gjelder spørsmålet om tilpasning og samarbeid inn i Europa, ligger det til enhver tid ett overordnet prinsipp der. Det er det humane prinsipp som vi legger til grunn i Norge, og som vi skal holde fast ved. Det pruter vi ikke med. De menneskerettslige standarder som gjelder på dette feltet, må gjelde. Det gjelder ikke bare migrasjon, det gjelder også justispolitisk. Det er interessant å se at da Stortinget i går ble invitert til å ta stilling til bl.a. tilslutning til de personvernmessige regler som er skissert i Europa, og som vil manifestere seg gjennom en helt ny politiregisterlov, vil også Norge bli påvirket fra europeisk hold når det gjelder å bedre vår standard på det vi oppfatter som viktige felt, enten det er personvern, spørsmål om menneskerettigheter osv. Jeg oppfatter at det er en gjensidighet i det, men det ligger et overordnet prinsipp der, og jeg har tenkt å styre også denne delen av det europeiske samarbeidet mellom Norge og EU uten at vi kaster disse prinsippene på båten. Jeg mener at vi kan etablere mange kontaktpunkter. Vi har mange kontaktpunkter inn i Europa knyttet til disse spørsmålene. Det er en fordel for oss at vi sitter i det vi kaller «Mixed Committee» i rådet sammen med de andre ministrene på dette feltet. Der har vi en direkte adgang inn, bilateralt og multilateralt. Vi er invitert med på det uformelle ministermøtet i Toledo i Spania i januar. Det gir oss en rik mulighet for å fortsette å påvirke. Så til representanten Dahl, som har masse spørsmål vedrørende Prüm-avtale og soningoverføringsavtale: Det er jo fint at Norge får lov til å være med. Det tar tid, men Prüm-avtalen er ennå ikke iverksatt i Europa. Norge ligger jevnt med mange andre land, så vi har absolutt muligheten til å dra stor effekt av dette.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2009-12-04:
Det er utan tvil ei viktig sak vi debatterer i dag. Derfor er det sjølvsagt også veldig prisverdig av representanten Helleland og Høgre at ein fremmar denne interpellasjonen. Migrasjon er ei stor utfordring. Det er også ei aukande utfordring. Vi ser at asyltala aukar i Noreg. Det gjer at vi også må bli meir opptekne av denne problemstillinga. Det er viktig at vi her har samarbeid med EU – Dublin-samarbeidet og Schengensamarbeidet. Det er også noko som Framstegspartiet støttar. Men samtidig som vi på den eine sida har eit samarbeid med Europa og prøver å løyse utfordringar i lag med andre europeiske land – og EU – må vi også ha ein nasjonal innsats på det, vi må ha ei nasjonal styring som går på innstrammingar, rask saksbehandling osv. Det europeiske samarbeidet må ikkje på nokon måte bli ei sovepute for at vi ikkje også skal gjere ein innsats på nasjonalt hald. Vi må altså greie å ha to tankar i hovudet samtidig, både det europeiske samarbeidet og ein nasjonal innsats, for å møte desse utfordringane. Som sagt er dette ei aukande utfordring. Derfor er det viktig at vi får denne typen debattar, og fokus på det, i nasjonalforsamlinga. Det kan også gjentakast, slik at vi om mogleg finn tverrpolitiske løysingar på ein del av desse oppgåvene og utfordringane. Vi får nok ikkje tverrpolitisk einigheit omkring alle desse spørsmåla, til det er nok avstanden for stor, men uansett er det viktig at vi tek dette opp til debatt, og at vi fokuserer på dei utfordringane og problema vi står overfor.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-12-04:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg må si det var et svar som overrasket meg litt, for ofte er det slik at når Regjeringen blir interpellert i Stortinget, så mener man noe ganske annet også om årsakene enn det interpellanten gjør. Men jeg oppfatter veldig sterkt at næringsministeren absolutt deler situasjonsbeskrivelsen, at den er meget alvorlig. Det er bra – det er et godt utgangspunkt. Så hører jeg statsråden si – og det er helt riktig – at de bransjene vi snakker om, er sensykliske, altså de kommer etter finanskrisen. Nettopp derfor, og det er det Høyre har sagt, mener jeg at en del av de tiltakene som vi har foreslått tidligere – det går på avskrivninger, det går på lånerammer og garantiordninger, særlig lånerammen – skulle ha vært fortsatt videre. Men så er det også riktig som næringsministeren sier, at det er ikke bare snakk om den offentlige finansieringen, det er også snakk om den private finansieringen. Det er ikke så godt å grave fram egenkapital der egenkapital ikke lenger finnes. Men forholdet er at gjennom de siste fire årene har svært mange bedrifter blitt tappet for egenkapital gjennom økte skatter på eierne, og det gjelder ikke bare de som skal finansiere innkjøp, men også de som skal utføre produksjonen. De pengene hadde de trengt i den tiden som vi nå går inn i. Når det gjelder styringen av tildelingen, oppfatter jeg næringsministerens svar slik at han ikke har tenkt å gå inn og styre verken Statoil eller andre selskaper. Jeg er ikke uenig i at man har en offentlig debatt rundt dette, men jeg tror at man kanskje fra politisk hold, i hvert fall fra dem som har det endelige ansvaret i departementene, skal være litt forsiktig så man ikke blir mistolket når det gjelder akkurat dette. Alt i alt er jeg så langt glad for at vi har en felles forståelse av situasjonen. Jeg er også glad for det siste signalet, som jeg for så vidt også har hørt tidligere, om at man bør se på GIEKs og Eksportfinans' rammer. Vi fremmer et slikt forslag i næringsinnstillingen, som en henstilling til Regjeringen, og det håper jeg at man ser nærmere på. Er vi heldige, får kanskje til og med posisjonspartiene på Stortinget anledning til å slutte seg til det.
Svein Flåtten (Høyre), 2009-12-04:
Takk til alle for deltakelse i debatten. Det er ganske underlig at en interpellasjon som ble skrevet for en måned siden, er atskillig mindre bekymret i sin utforming enn den unisone bekymringen som kommer frem i salen her i dag, fra opposisjonen og fra posisjonen. Det bygger opp en betydelig forventning til næringsministeren. Og det er jo ikke slik som representanten Aasland sier, at vi har kritisert at næringsministeren reiser rundt. Tvert imot, jeg har gitt ham komplimenter for det i denne salen flere ganger. Han må reise rundt for å se og reise tilbake til regjeringskvartalet og se hva han kan gjøre. Slik jeg har oppfattet næringsministeren i denne debatten – hvis jeg prøver å se hva jeg synes jeg hører om hva han kan tenke seg å gjøre – forstår jeg at han kanskje kan være enig i at det å fjerne den ekstraordinære avskrivningen som ble gjennomført i tiltakspakken, var galt. For nå snakker han om at vi har levetidsanalyser og verdiforringelsestid – nå har faktisk Finansdepartementet begynt å gå tilbake på sine gamle analyser om dette. Jeg hører næringsministeren snakke om bransjespesifikke ordninger, og nettopp dette med avskrivningssatsene må jo være en slik bransjespesifikk ordning. Så høres det ut som om det er enighet om at man skal få mer fleksibilitet i GIEK-systemet. Jeg tror det ville være bra hvis man kanskje også kunne få fiskebåtene inn i dette. Det kan utløse betydelige investeringer. Når situasjonen har utviklet seg så mye fra denne interpellasjonen ble fremmet for en måned siden og til i dag, hvordan vil det se ut om to måneder? Det store spørsmålet for næringsministeren blir: Har han tenkt å vente til oktober, når budsjettet for neste år kommer, eller vil han sette inn tiltak senest i revidert budsjett? Jeg tror at han bør tenke igjennom dette når han reiser rundt og samler inntrykk. Så til et par av talerne fra Arbeiderpartiet, som gjentar mantraet om «for lite» og «for sent», som skulle ha kommet fra opposisjonen i fjor høst. Vi deltok i alle de store finansieringspakkene, og vi bidrog til å ekspedere dem på rekordtid i Stortinget. Det opposisjonen sa, var at tiltakene var rettet for mye inn mot det offentlige. Pakkene var greie, men det burde vært mer som stimulerte den private delen av økonomien, ikke minst eierskapsdelen, som går nettopp på dette med å styrke egenkapitalen via skattene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-12-04:
Det er alltid en fordel for enhver politisk debatt at man har felles virkelighetsoppfatning, og det tror jeg virkelig vi har i denne situasjonen. Dette er bekymringsfullt. Det er noe som rammer hele verden. Dette er ikke et særnorsk problem, det er noe som kommer som et resultat av finanskrisen både på finansieringssiden og ikke minst når det gjelder hvordan verdenshandelen har gått dramatisk ned, og at en nå har en overkapasitet for en god del skipstyper. Det er viktig her at vi stiller opp alt vi kan. Vi skal bidra til prosjekter, vi skal bidra til gode finansieringsordninger, vi skal legge til rette for aktivitet. Men samtidig må vi hele tiden stimulere omstillingsevnen i næringen. Ingen, verken bedriftene eller næringstakerne, er tjent med at man prøver å holde liv i bedrifter som ikke er konkurransedyktige nå eller i framtiden, eller at vi bygger flere skip av dem det allerede er stor overkapasitet av. Vi må bygge det det er bruk for, og som det er etterspørsel etter. Så må vi omstille oss, bruke ny teknologi, bruke ny design og miljøvennlige løsninger osv., for å være klar for de markedene som kommer i framtiden. Det er her både norsk leverandørindustri og norske verft har sin store konkurransefordel, nemlig at vi hele tiden er innovative, ligger i forkant, utvikler nye produkter og har en høykompetent arbeidsstyrke. Det er særlig innenfor dette området at vi bør innrette de viktigste virkemidlene våre. Vår evne til omstilling, som jeg tror bl.a. har sin bakgrunn i de gode sosiale ordningene som fins i arbeidslivet og i det norske samfunnet – den norske modellen viser seg å være veldig sterk når det gjelder å sørge for omstillingsevne i arbeidsstokken – har bidratt til at vi faktisk har hatt høyere økonomisk vekst enn gjennomsnittet i EU-land i lang tid. Det ser altså ut til at vi klarer oss bedre gjennom finanskrisen enn de fleste andre land. Når det gjelder avskrivningsregler og den type ting, skal de generelt reflektere den reelle nedskrivningen av kapital, det skal altså være samsvar mellom de faktiske forhold i regnskapsreglene. Så har vi også brukt dette som et virkemiddel i finanskrisen. Men jeg tror kanskje vi skal være klar over, i hvert fall i framtiden, i de månedene og årene vi kommer inn i, at finanskrisen går fra en fase hvor hele økonomien er rammet, til at den virker veldig forskjellig på ulike bransjer, slik at vi er mer bransjespesifikke på de tiltakene og virkemidlene vi bruker.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-12-04:
Først vil jeg takke for mange gode innspill. Det er tydelig at det i Stortinget er en bred politisk forståelse for den alvorlige situasjonen som verfts- og leverandørindustrien kan komme i neste år, og særlig i 2011. Mange av representantene har også fått med seg mange av de gode, kreative og innovative ideene som fins i bransjen selv, om nye markeder, enten det dreier seg om vindmøller, miljøteknologi, spesialskip eller andre satsinger. Det er positivt, for det betyr at vi har stortingsrepresentanter som er i nær kontakt med bransjen, med bedriftene, og får gode innspill. Jeg tror vi skal legge til rette for brede og gode ordninger. Vi har f.eks. en rekordhøy sum i 2010-budsjettet til miljøteknologi. Vi har Innovasjon Norge, med sine ordninger. Vi har støtteordninger på andre felt når det gjelder finansiering, og vi har støtteordninger spesifikt rettet inn mot miljøvennlige løsninger, osv. Men jeg tror vi skal overlate til bedriftene å finne de praktiske, konkrete prosjektene. De vet best hvor markedene er, og de vet best hvordan kundegrunnlaget er. De vet antakelig også best i hvilken retning markedene utvikler seg når krisen går over. Vi har våre heleide eller deleide statlige bedrifter. Dem skal vi støtte godt opp om og gi gode betingelser, men på forretningsmessige vilkår. Så er det alltid slik at i tillegg til gode ideer og konstruktiv dialog vil alle slike debatter få et visst preg av politisk spissformulering. Jeg anser særlig Venstres beskrivelse av forskningsinnsatsen som godt innenfor den kontoen. Forskningsbudsjettet for 2010 har en rekordøkning og er norgeshistoriens største forskningsbudsjett. Jeg tror vi må helt tilbake til høsten 2001 – da budsjettet til daværende forskningsminister hadde en økning på 1,3 milliarder kr – for å finne maken til økning på forskningsbudsjettet. Jeg skal unnlate å nevne navnet på den forskningsministeren! Vi er omtrent på OECDs gjennomsnitt når det gjelder offentlig forskning, men vi henger etter på den private forskningen, bl.a. på grunn av strukturen på vårt næringsliv. Dette med å dimensjonere krisetiltakene er en vanskelig sport. Det er helt riktig, som det ble sagt fra talerstolen her, at høsten 2008 ble vi kritisert for at budsjettet for 2009 var for ekspansivt – særlig av representanten Sanner. Da krisepakken kom i januar, var det for lite og for sent, og nå er det innstramming som gjelder igjen. Så det er vanskelig. Dette er krevende. Det er vanskelig å se inn i krystallkulen, men erfaringene hittil viser at Norge har klart seg usedvanlig bra, og det skal vi fortsette å legge opp til.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2009-12-04:
Norge må i årene framover økonomisk stelle seg slik at vi har en solid og økende industriell eksport som supplerer det vi tjener på å utvinne olje og gass. Kun på den måten kan verdiskaping og velferd i Norge sikres. Vi må nå unngå å ende opp som Holland på 1970-tallet. Nasjonen pådrog seg «den hollandske syke». Det viste seg å være noe ganske annet enn et kortvarig, økonomisk illebefinnende. Den hollandske syke er en betegnelse som visstnok først ble benyttet av tidsskriftet The Economist, og det anerkjente britiske økonomitidsskriftet påpekte at gasseksporten fra Holland hadde påført landet en valutaverdi som sterkt svekket landets konkurransedyktighet. Importen steg, eksporten falt. Med redusert gasseksport etter hvert som reservene falt, ble avindustrialisering et resultat. I dagens Norge ser vi stadig flere tegn på at den hollandske syke er en reell fare også for vår økonomi. Vi bruker i dag mer oljepenger enn noen gang før. Byråkratiet vokser, mens høye skatter hemmer privat næringsliv. Dobbelt så ille blir det ut fra den erfaring at en særnorsk høy rente slår inn på kommende lønnskrav. Vi har gjennom en rekke oppslag sett at vi innenfor verftsindustrien og leverandørindustrien vil få betydelige utfordringer i årene som kommer. Vi vet at innenfor verftene er pr. i dag ca. 80 pst. av kontraheringen i forbindelse med olje- og gassektoren. Det vil si at man med en gang kommer innenfor området til olje- og energiministeren. Vi vet også at skatteregimet i forbindelse med sokkelen påvirker investeringstakten, også når det gjelder stand by-fartøyer, rørlegging, osv. Det knytter seg i dag også stor usikkerhet til hvordan arbeidsmarkedet og arbeidsledigheten vil utvikle seg framover. Ifølge tall fra NHOs kvartalsrapport nr. 4 tror en summen av registrerte ledige personer i arbeidsmarkedstiltak vil øke fra dagens 95 000 til 120 000 mot andre halvår i 2010. Vi har sett dette året at den økonomiske utviklingen beveger seg langs to svært ulike spor. Mens offentlig sektor og deler av det hjemmebaserte næringslivet øker aktiviteten, er den markeds- og kostnadsmessige usikkerheten stor i eksportnæringer og valutasensitivt næringsliv. Hensynet til konkurranseevnen tilsier en moderat lønnsutvikling. I tillegg er det lite rom for særnorske renteøkninger som kan styrke kronekursen ytterligere. Næringslivet og politikerne må derfor stå sammen for å sikre aktivitet og nyskaping ute i Distrikts-Norge. Det må ikke bli en kamp om å være flinkest i vern av arealer og reduksjon av CO2-utslipp på bekostning av næringslivet vårt. Vi må heller sammen finne fram til gode løsninger som sikrer sysselsettingen og aktiviteten i årene framover. Regjeringen har forsterket problemet for verftsindustrien gjennom innskjerping i avskrivningsreglene og fortsatt formuesskatt. Fremskrittspartiet vil derfor sikre rammebetingelsene for bedriftene som legger grunnlag for videre vekst og forutsigbarhet gjennom lavere skatter og et enklere regelverk, og ikke som Regjeringen gjennom innstramninger i avskrivningsreglene.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2009-12-04:
Det er god grunn til å rette oppmerksomheten mot situasjonen ved norske verft. I det siste året har det nesten ikke vært skrevet nye kontrakter ved de norske verftene, eller hos leverandørene av design og utstyr. Dette betyr i praksis kontraheringsstopp, og i løpet av 2010 vil ordrebøkene i den landbaserte maritime industrien kunne gå tomme. Følgene av en fortsatt ordretørke er at de landbaserte maritime næringene må gjennomføre masseoppsigelser. Dette vil kunne ende opp i at en høyt aktet høyteknologisk innovasjon og kompetanse vil kunne forvitre innen kort tid. Norske verft har i stor grad spesialisert seg innen høyteknologiske offshore spesialfartøy. Jeg vil i den forbindelse vise til situasjonen for verfts- og leverandørindustrien i mitt eget hjemfylke, Hordaland. I Hordaland er verfts- og leverandørindustrien en særs viktig næring, og vi har verfts- og utstyrleverandører i topp internasjonal klasse. Lengre perioder uten oppdrag skaper nå en reell trussel for næringer og for verdiskapingen lokalt og regionalt. Jeg vil også vise til at Maritimt Forum Bergensregionen gjennomførte i november 2009 en undersøkelse blant sine 120 medlemsbedrifter fra hele den maritime næringsklyngen i Bergensregionen. Nær 60 pst. av bedriftene sier de forventer en reduksjon i omsetningen de neste tolv månedene. Vi har om lag 70 skipsverft og 250 maritime utstyrsleverandører i Norge, og med om lag 100 000 ansatte innen maritim sektor vil det være helt nødvendig å følge situasjonen for disse nøye i inngangen til et nytt år. Denne næringen er særs utsatt med tanke på den rollen hjørnesteinsbedriftene har i mange små og større lokalsamfunn. Senterpartiet er fornøyd med at den maritime strategien som ble lagt fram høsten 2007, videreføres i forslaget til statsbudsjett for 2010. Regjeringens visjon om at Norge skal være en verdensledende maritim nasjon, og at de norske maritime næringer skal levere de mest innovative og miljøvennlige løsningene for framtiden, står fortsatt ved lag. Det vil fortløpende være nødvendig å følge opp de fem hovedområdene: globalisering og rammevilkår miljøvennlige maritime næringer maritim kompetanse maritim forskning og innovasjon nærskipsfart I løpet av to år er det levert positive resultater av de 53 tiltakspunktene i strategien, men samtidig ser en at de maritime næringene sliter i den globale nedgangskonjunkturen. Det vil derfor være helt nødvendig at Regjeringen følger opp resultatene av denne strategien i 2010.
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-19:
Vi har i dag til behandling en odelstingsproposisjon som skal legge til rette for en tillitskapende forvaltning i kommuner og fylkeskommuner. Det er viktig at regjering og storting har et ansvar for at regelverket inneholder nødvendige og hensiktsmessige reguleringer. Samtidig må det understrekes at kommunene selv har et ansvar for god etisk praksis i sin virksomhet. Regjeringen legger opp til endringer i formålsbestemmelsen i kommuneloven. Jeg er glad for at det er en enstemmig komité som følger opp dette. Men det er selvsagt ikke nok. Det er viktig at kommunene arbeider kontinuerlig med bevisstgjørende og holdningsskapende tiltak. Det at vi nå får en redegjørelsesplikt knyttet til årsberetningen, vil kunne bidra til en mer skjerpet og systematisk oppmerksomhet rundt de etiske forholdene i kommuner og fylkeskommuner. Flertallet i komiteen har merket seg at departementet har satt ned en arbeidsgruppe som skal få fram forslag til tiltak og veiledningsmateriell som kan bidra til å styrke egenkontrollen i kommunene og fylkeskommunene. Det er viktig med god egenkontroll i kommunene, ikke bare med hensyn til innbyggernes tillit, men også for å sikre en effektiv og riktig bruk av ressursene. En viktig del av vårt demokrati er at allmennheten har anledning til å være til stede når folkevalgte organer har sine møter. Hensynet til åpenhet må avveies mot hensynet til personvern. Skal et møte lukkes, må det protokollføres hvilken lovbestemmelse avgjørelsen bygger på. Det er således grunn til å peke på at kommuneloven § 31 angir at som hovedregel er folkevalgte organer pålagt en plikt til å holde møter for åpne dører. Flertallet, bestående av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, viser til at proposisjonen drøfter spørsmålet om lukking av møter. Det foreslås endringer slik at hjemmelsgrunnlaget for lukking blir presisert i § 30 nytt nr. 4. Dette er flertallet enig i. Når det gjelder kontrollutvalgene, mener flertallet at hovedprinsippet om åpne møter skal gjelde der. Flertallet ber derfor Regjeringen sørge for at hovedprinsippet om åpne møter blir utredet av den nedsatte arbeidsgruppen. Lovendringene som vedtas i dag, legger noen sterkere rammer for åpenhet i kommunal sektor, noe som vil bidra til ytterligere å forsterke tilliten sektoren har blant befolkningen.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-19:
Jeg finner det betenkelig at kun medlemmer av folkevalgte organer og parter i saken kan kreve lukkingsvedtak brakt inn for departementet for lovlighetskontroll. Det følger av Grunnloven § 100 femte ledd at hovedregelen skal være åpne møter. Allmennheten har krav på innsyn, med mindre tungtveiende grunner som er lovfestet, tilsier det motsatte. Da tenker man ofte på personvernhensyn. Det er mitt syn at allmennheten må ha rett til å få gjennomført lovlighetskontroll ut fra enhver rimelig fortolkning av Grunnloven § 100. Fremskrittspartiet er misfornøyd med at Regjeringen ikke har klart å fremme et forslag om møteoffentlighet, men heller velger å skyve dette ut til et senere tidspunkt. Regjeringen burde ha tatt standpunkt i saken, slik at forslaget kunne ha blitt behandlet nå. Det er betenkelig at prinsippet om meroffentlighet ikke synes å bli fulgt opp i endringene i kommuneloven. Allerede i dag tilsier rettstilstanden at vedtak om lukkede møter skal protokolleres, men dette må/bør vedtas, slik at det ikke er tvil om dette blant de praktikere som kun forholder seg til lovteksten i sin tolkning av kommuneloven. Og da er ofte begrunnelsen bekvemmelighetshensyn, har jeg inntrykk av. Tidvis vil et marginalt flertall bruke sin makt til å lukke møter uten at dette synes godt forankret i gjeldende rett. Av hensyn til tilliten til politiske prosesser og beslutninger mener jeg man må legge inn mindretallsrettigheter til å motsette seg lukking. Jeg er svært betenkt over at man opprettholder, som hovedregel, at møtene i kontrollutvalgene skal være lukket. Vi burde ha gått motsatt vei. Det skurrer når flertallet sier at de jobber for det. Ut fra prinsippet om meroffentlighet i forvaltningen synes det lite gjennomtenkt – og man ser ikke noen forbedring eller noen forandring – at en som hovedregel skal lukke møtene i de organene som har som sin hovedoppgave å føre tilsyn med at forvaltningen opptrer i tråd med intensjonene om god forvaltningsskikk. Jeg skulle ønske at vi kunne ha ryddet opp i dette med bakgrunn i endret rettstilstand, slik at også kontrollutvalgene som utgangspunkt skal la møtene gå for åpne dører, og at de kun kan lukkes der særskilte grunner sier det. Jeg ønsker å fremme forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre og forslaget fra Fremskrittspartiet og Høyre.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-05-19:
Det er viktig at det er tillit til den politiske behandlingen i kommunen. Det er viktig at innbyggerne i kommunen har tillit til de politikerne som sitter og styrer. Derfor skuffer det meg at dette ikke er en større hastesak for Regjeringen og statsråden enn det vi har sett nå. Nå har man behandlet dette i departementet, og man har hatt høringer. Likevel tar det tid – tid ble nevnt her. Opptil fem år har det gått siden man startet å se på denne saken. Etter min oppfatning går det litt på rettssikkerheten for innbyggerne i kommunene, og det tolkes jo også ulikt i kommunene hvordan man skal håndtere dette. Ser ikke statsråden at dette er en hastesak for å opprettholde den tilliten man bør ha til de lokale politikerne?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-05-19:
Etikk i kommunesektoren er eit politikkområde der reglar berre er eitt element. Haldningane og kulturen lokalt er det viktigaste. Det er difor bra at Regjeringa og Stortinget i så stor grad tenkjer på same måten. Det gjev eit godt utgangspunkt for det viktige arbeidet som folkevalde og tilsette gjer lokalt. Forvaltninga i kommunane held i all hovudsak høg etisk standard. Lovframlegget som Odelstinget behandlar i dag, byggjer vidare på og utdjupar ein slik praksis. Det er rom for forbetring. Forslaget i proposisjonen er resultat av ein brei prosess. Departementet skipa Forum for etikk i kommunesektoren i 2006. Forumet var ein arena der bl.a. desse forslaga vart drøfta med folkevalde, partane i arbeidslivet, med forskarar og representantar for organisasjonane i kommunesektoren. I høyringa var det faktisk 112 fråsegner som kommenterte forslaga. Det fortel noko om det engasjementet og det alvoret som kommunane og fylkeskommunane har lagt ned i drøftinga av forslaga. Eg kjenner meg trygg på at kommunar og fylkeskommunar kan og vil arbeida med etiske utfordringar for å skapa ei endå meir tillitskapande forvaltning. Dette handlar om innbyggjarane sin tillit til kommunane, og det handlar om leverandørane sin tillit til kommunen som oppdragsgjevar. Det handlar òg om omdømme. Eit godt omdømme fører mykje godt med seg – kommunen står fram som ein attraktiv arbeidsplass, ein konstruktiv samfunnsutviklar, og ein truverdig lagspelar for frivillige organisasjonar og private verksemder. Til spørsmålet om meir openheit: Eg opplever at me er einige om verdien av opne møte, me har same mål om at reglane skal vera så gode at dei blir brukte rett. Det er difor behov for noko meir utgreiing før me går vidare. Når det gjeld openheit i kontrollutvala, har eg bedt den arbeidsgruppa som skal føreslå tiltak for å styrkja eigenkontrollen, som eg har gjort greie for tidlegare i dag i ei anna sak, om òg å vurdera det spørsmålet. Den rapporten kjem ved utgangen av dette året. Oppe i alle dei spørsmåla og eksempla som har vore når det gjeld etikk i kommunesektoren, meiner eg at Stortinget no tek nokre viktige skritt vidare for å bidra til ei meir tillitskapande forvaltning. Lat meg her nemna sju punkt: etikk inn i formålsføresegnene i kommunelova krav om utgreiing i årsmeldinga for arbeidet med etikk i kommunesektoren protokollering av det rettslege grunnlaget for avgjerd om lukking av møte og om habilitet høve for fylkesmannen til å lovlegheitskontrollera avgjerder om lukking av møte og om habilitet at administrasjonssjefen ikkje skal vera valbar til styret i kommunalt føretak suspensjon av folkevalde på grunnlag av mistanke om valfusk gjennomsynlegheit når det gjeld godtgjering til folkevalde – nemleg det forslaget til endring som ligg, om at kommunale føretak og interkommunale selskap ikkje sjølve avgjer sine godtgjersler Så er Stortinget òg invitert til å gjera ytterlegare vedtak seinare på våren når det gjeld habilitet. Eg har registrert at her er det private forslag som medfører at Stortinget vil ha moglegheit til å koma tilbake til delar av desse spørsmåla.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-05-19:
Eg er heilt einig i at det er viktig gjennom ulike lover å gje moglegheit for eit betre og styrkt grunnlag for gjensidig tillit. Eg trur at lovendringar er ei side av denne saka, og så er det den tilliten som blir skapt lokalt, som òg er viktig. Så er eg veldig fornøgd med dei to viktige skritta som no blir gjorde i denne saka, nemleg at det skal vera protokollering av det rettslege grunnlaget for avgjerder om lukka møte og om habilitet – det skal kunna bli ettergått for ettertida – og det høvet som fylkesmannen no får til å lovlegheitskontrollera avgjerder om lukking av møte og om habilitet.
Anna Ceselie Brustad Moe (Senterpartiet), 2009-05-19:
Ingen lover vi lager her, kan fullt og helt ha en slik virkning at innbyggerne automatisk får tillit til oss politikere og forvaltningen vår. Tillit er noe man oppnår i et samspill mellom et godt lovverk og mennesker med gode holdninger og arbeidsmoral i forvaltningen og politikken. Det skal ikke være noen tvil om at regjeringspartiene er for mer offentlighet. Jeg tar derfor ikke representanten Thomsens kritikk inn over meg. Jeg representerer et parti med lange tradisjoner for å sikre offentliggjøring, innsyn og lokalt demokrati, og vi fører tradisjonen videre ved å vurdere og utrede nøye de omstendighetene som kan bidra til å øke tilgjengelighet og innsyn f.eks. i kontrollutvalgene. Dette arbeidet skal det ikke tas lett på, og vi imøteser de konklusjonene det nedsatte arbeidsutvalget kommer fram til. Så får det bare være slik at Fremskrittspartiet har det travelt og er villig til å ofre viktige vurderinger som trengs for å sikre og utvikle demokratiet vårt. I denne saken har Regjeringen lagt fram gode, godt utredede forslag, og Regjeringen har raskt lagt fram lovendringer, f.eks. i forvaltningsloven § 6 første ledd bokstav e om habilitet, som nå ligger i komiteen. Vi skal avgi innstilling ganske snart.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-03-17:
På vegne av representanten Leif Helge Kongshaug og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om åpne møter i kontrollutvalget.
Martin Engeset (Høyre), 2009-03-17:
Jeg takker statsråden for svaret og konstaterer at det er en del ting vi er enige om, og så er det en del vi er sterkt uenige om. Blant annet er vi nok sterkt uenige om hvordan virkeligheten faktisk ser ut. Når jeg hører statsråden, får jeg følelsen av at han i altfor stor grad bagatelliserer de utfordringene vi står overfor, og at det i for stor grad er en skjønnmaling av situasjonen. Jeg får også følelsen av at statsråden og Regjeringen ikke tar inn over seg alvoret i den utfordringen vi står overfor. Når statsråden sier at ««alle» har vært vinnere på arbeidsmarkedet», synes jeg det er en nokså spesiell måte å fremstille virkeligheten på. Jeg viste i mitt innlegg til at arbeidsledigheten har blitt redusert med 50 pst. i de senere år på grunn av en sammenhengende og meget høy oppgangskonjunktur. I denne perioden har ikke de yrkeshemmede vært i nærheten av en tilsvarende reduksjon. Reduksjonen i arbeidsledigheten for de yrkeshemmede har vært meget beskjeden i forhold. Det er jo noe av alvoret i situasjonen at i en historisk lang og sterk oppgangskonjunktur har man forsømt muligheten til å gi de svakeste på arbeidsmarkedet et bedre tilbud og en ny sjanse. Vi ser nå at Nav sliter på mange felt, selv om det selvfølgelig finnes enkelte kontorer som gjør det godt, og som fungerer bra. Men Nav står overfor betydelige utfordringer og ligger betydelig på etterskudd på mange, mange områder. For 13 av 17 ulike stønadsordninger innfrir man ikke tidsfristene. Man må derfor passe seg for å fremstille det slik at fordi man nå har fått kontroll på akkurat det akutte når det gjelder behandling av søknader om ledighetstrygd, har man løst Nav-krisen. Det er en betydelig forenkling, og det er også å føre folk bak lyset. Problemene knyttet til Nav på alle de andre områdene er der fortsatt, i minst like stor grad. Det som er min bekymring, er at Regjeringen har varslet at de ønsker å utsette den kanskje aller viktigste delen av Nav-reformen, nemlig det som går på iverksetting av arbeidsevnevurderingen. Det var det første man kom opp med, som man ønsket å utsette. Det som er selve innholdet og nerven i Nav-reformen, og det som skulle være målrettet mot nettopp denne gruppen som vi her snakker om, ønsker altså Regjeringen å utsette. Det synes jeg er veldig passivt og egentlig en fallitterklæring overfor de aller svakeste på arbeidsmarkedet.
Martin Engeset (Høyre), 2009-03-17:
Når jeg har fremmet denne interpellasjonen, er det fordi jeg og Høyre er alvorlig bekymret for utviklingen i tiltakene overfor yrkeshemmede. Gjennom stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering ble det bestemt å slå sammen budsjettpostene for arbeidsmarkedstiltakene til én post, nemlig tiltak for arbeidssøkere. Intensjonen i dette var bra, en mer fleksibel ordning som skulle bidra til at tiltakene fikk mer preg av skreddersøm rundt den enkelte. Høyre støttet denne omleggingen, men påpekte samtidig at dette ikke måtte føre til at kostbare tiltak ble redusert på bekostning av billigere tiltaksformer. Rapportene vi får fra ulike tiltaksarrangører, indikerer dessverre at det er nettopp dette som skjer. En enstemmig arbeids- og sosialkomité skrev i budsjettinnstillingen for 2008: «Komiteen forutsetter at Regjeringen i fremtidige budsjettdokumenter gir informasjon om planlagt sammensetning av tiltaksporteføljen og kostnadsforskjeller mellom ulike hovedgrupper av tiltak som gir minst like bra grunnlag som tidligere i forhold til både å kunne kommentere prioriteringene og eventuelt foreslå en annen innretning.» I budsjettdokumentene for 2009 ble denne henstillingen ikke fulgt opp. Sammenslåingen til én post har, slik Høyre ser det, fått den virkningen at de billigste tiltakene prioriteres på bekostning av de mer kostbare og de som gir best effekt på sikt – for dette handler faktisk om prioriteringer. Så er jeg enig i at man ikke skal stirre seg blind på utviklingen ved bare å se på januartallene. Nei, det har vi da ikke gjort, for heller ikke februartallene gir noen grunn til optimisme. Som representanten Åse Gunhild Woie Duesund pekte på, fortsetter utviklingen i negativ retning, selv om Regjeringen forsøker å fremstille en annen og helt fortegnet virkelighet. Jeg synes representanten Ballos innlegg var meget interessant. Jeg gjorde meg følgende refleksjon, nemlig at det i og for seg er veldig mye bra ved dagens norske velferdssamfunn. Hver enkelt ordning og ytelse kan ha en selvstendig og god begrunnelse og intensjon, men lagt ved siden av hverandre og oppå hverandre kan effekten og resultatet bli et annet enn det som var tilsiktet i utgangspunktet. Dette er sammensatt, og nettopp derfor er det grunn til å se kritisk på en del av de ordningene vi har, som effektivt bidrar til å holde grupper utenfor arbeidsmarkedet. Helt til slutt: Jeg håper statsråden har gode svar på de utfordringene representanten Per-Kristian Foss kom med i sitt innlegg. I tillegg vil jeg spørre statsråden om han mener at attføringsbedriftene ikke har ledig kapasitet, og om de feilinformerer når de påpeker at tiltakene er redusert.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-17:
La meg begynne med interpellantens henvisning til dagpengeutbetalinger i forhold til dem som blir ledige. Det er selvfølgelig helt uakseptabelt at folk ikke får dagpengene sine innenfor tidsfristen. Men jeg tør si at jeg aldri har uttalt meg om det spørsmålet uten samtidig å understreke at det er andre og store utfordringer som vi må ta tak i i forhold til Nav. Så hvem som skulle ha underslått det, vet ikke jeg, det er i hvert fall ikke denne statsråden. Jeg bagatelliserer ikke og skjønnmaler heller ikke situasjonen. Jeg legger fram noen opplysninger som viser at vi faktisk har hatt en del forbedringer. Jeg har samtidig understreket de utfordringene som vi står overfor, ikke minst i forhold til at Nav ikke bare skal utbetale dagpenger, men at de også skal gi et tilbud slik at folk kan komme tilbake til jobb, også tilbud til dem som nå blir arbeidsledige. Derfor understreket vi både ved Stortingets behandling av statsbudsjettet – der for øvrig interpellantens parti foreslo å kutte antall arbeidsmarkedstiltak, noe som selvfølgelig ikke ville gjort situasjonen bedre – og i forbindelse med tiltakspakken i januar at de tiltak som trengs fordi det blir flere arbeidsledige, skal komme i tillegg og ikke være i konkurranse med tiltak for de svakeste på arbeidsmarkedet. Det går fram av de dokumenter som ligger til grunn for Stortingets behandling. Så har jeg en kommentar til det med utsettelsen av ordningen med arbeidsavklaringspenger. Det er en ny inntektssikringsordning, der vi slår sammen tre gamle inntektssikringsordninger. Det er riktig at vi mener at den bør utsettes til 1. mars, og det er nettopp fordi vi stod i starten på den kompetanseheving, opplæring og innfasing av IKT som var nødvendig for å få det på plass fra 1. oktober. I en situasjon da vi trenger å få enda bedre grep om utviklingen når det gjelder ventelister på inntektssikring, fant vi det riktig å vente fem måneder med innføringen av det. De virkemidler som er knyttet til arbeidsavklaringspengene – f.eks. det som allerede er innført fra 1. januar i år, at man nå kan se virkemidlene på tvers av de tidligere kategoriene attføring, rehabilitering og tidsbegrenset uføretrygd – kan fremdeles brukes på tvers av grensene. Så virkemiddelapparatet blir ikke utsatt, selv om selve ordningen med arbeidsavklaringspenger blir utsatt som inntektssikringsgrunnlag. Ellers vil jeg til slutt si at det vi f.eks. nå har innført med tidsubegrenset lønnstilskudd, viser det seg at en har veldig gode erfaringer med nettopp for den målgruppen som både interpellanten og jeg er opptatt av. Så en del av de tingene vi nå setter i verk, fungerer faktisk.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2009-03-17:
Til det siste spørsmålet kan jeg bare si at hensikten med sammenslåingen når det gjelder virkemidler og sammenslåingen når det gjelder inntektssikringsgrunnlaget, er å gi mer fleksibilitet til brukeren. Det har selvfølgelig ikke vært slik at man skal velge tiltak som er billigere, men man skal skreddersy tiltak som er bedre, og man skal ha tiltak som er mer tilpasset hver enkelt bruker. Det er utgangspunktet. Muligheten for å få til det er bedre hvis man bevilger det nivået på arbeidsmarkedstiltak som Regjeringen har foreslått, og som Stortinget har vedtatt, enn det som Høyre har foreslått, men som Stortinget heldigvis ikke har vedtatt. Jeg synes Per-Kristian Foss hadde en veldig konstruktiv tilnærming til mye av det som er felles, knyttet opp mot Nav-reformen og de velferdstiltak vi har diskutert i den sammenheng. Jeg kan begynne med å forsikre både representanten Foss og andre om at arbeids- og velferdsdirektøren har og skal ha de fullmaktene som han kan ha. Det som ble påpekt av ham i går, var jo det faktum at Nav lokalt er et felles prosjekt mellom stat og kommune. Da bestemmer ikke staten alene, men etter intensjons- og samarbeidsavtaler. Jeg har snakket med ham både før og etter det intervjuet i går, og det var ikke ment som noe signal om at Arbeids- og velferdsdirektoratet ikke har de nødvendige fullmakter for å følge opp statens del av oppgavene. Jeg må få lov til å si at det kunne være veldig fristende å ta en diskusjon når det gjelder Per-Kristian Foss’ beskrivelse av den nordiske velferdsmodellen. Jeg håper det Per-Kristian Foss sa om at vi står sammen, betyr at vi i framtiden slipper å få forslag om å privatisere skolevesenet i Norge, noe som er en vesentlig del av den nordiske velferdsmodellen, at vi ikke får forslag som fører til større lønnsforskjeller – små lønnsforskjeller er en vesentlig del av den nordiske og den norske velferdsmodellen – og at vi ikke får forslag om å svekke arbeidsmiljølovningen, som er en vesentlig av den norske velferdsmodellen. Jeg håper det betyr det. Men så har flere – Foss også – vært inne på de reformene som er gjennomført av denne regjeringen. Nav-reformen er jo en relativt stor reform, hvis jeg kan si det på den måten. Den står vi sammen om, men den ble altså innført i denne regjeringsperioden. Når det gjelder virkemidler, vil jeg peke på tidsubegrenset lønnstilskudd, det at man nå kan permittere sin uførestønad i en periode der man prøver å komme i jobb – først fem år og så eventuelt fem år til – slik at man kan prøve seg i arbeidslivet uten å miste trygderettighetene, og ikke minst det vi har gjort gjennom Nav-reformen på kvalifiseringsprogrammet. Det er over 4 000 mennesker som aldri før har fått noe tilbud, som nå faktisk får tilbud om å komme tilbake til arbeidslivet. Hver for seg er de, i tillegg til mange andre tiltak, viktige for i fellesskap å nå målsettingen om at vi skal bli enda bedre til å hjelpe dem som vil tilbake til arbeidslivet fra en passiv trygdetilværelse.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2009-03-17:
I likhet med andre talere vil jeg gi ros til interpellanten for å ha tatt opp en veldig viktig sak. Dette er en sak som har stått på sakskartet lenge, og som er temmelig utfordrende. Det har med organiseringen av Nav å gjøre, vi skal innrømme det. Det er grunn til å ha en viss utålmodighet når det gjelder Nav, men samtidig ha et realistisk forhold til den organisasjonen som skal løse de store utfordringene som vi står overfor. Det å slå sammen tre forskjellige etater eller organisasjoner til én og tro at vi skal få det til å fungere optimalt fra begynnelsen av, er å være vel optimistisk. Jeg har jobbet med denne problematikken både på lokalt nivå og på fylkeskommunalt nivå, og jeg konstaterer at vi har slitt med den samme problemstillingen i lang tid. Det er ikke enkelt å motivere verken forvaltningsnivåene eller det private næringsliv til å være imøtekommende overfor yrkeshemmede. Vi kan bare kikke på den utfordringen vi har når det gjelder å skaffe lærlingplasser. Vi har ungdommer som vil. Vi har ungdommer som er utålmodige etter å få praksiserfaring. Vi har store problemer med å skaffe nødvendige lærlingplasser. Det ble sagt fra representanten fra Fremskrittspartiet at festtalenes tid er over. Vi må kreve handling nå. Ja, hvis det var så enkelt at vi fant fasitsvarene ved å bla i en oppslagsbok, tror jeg de aller fleste hadde vært opptatt med å finne dem. De er ikke enkle å finne. Vi konstaterer at det er en gryende bevissthet i offentlige organisasjoner, i forvaltningen og i næringslivet med hensyn til å gi muligheter for yrkesvalghemmede til å komme inn i arbeidslivet fordi de vil være et positivt element i det å løse de utfordringene vi står overfor. Jeg tror vi skal ha et realistisk forhold til at det er mulig å øke antallet, slik at det gir synlige resultater på kort tid. La oss fortsatt være utålmodige. La oss konstatere at det er en økende satsing på tiltak, og la oss konsentrere oss om å prøve å være pedagogiske i motivasjonen overfor de partene som skal si ja til å ta yrkesvalghemmede inn i arbeid. Det er et langvarig arbeid, men det er et positivt arbeid, der vi kan bidra med å gi viktige elementer inn i vårt næringsliv.
Tom Strømstad Olsen (Arbeiderpartiet), 2009-03-17:
Jeg registrerte at i replikkordskiftet til statsråden var det mange som var opptatt av hva Arbeiderpartiet hadde som forslag i sitt program angående felles valgdag. Det er riktig at vi har felles valgdag som en del av programforslaget, men det er også en viktig dissens når det gjelder felles valgdag. Så jeg ber rett og slett om respekt for at Arbeiderpartiet skal diskutere felles valgdag på sitt landsmøte – og så skal vi komme tilbake med hva vi ender opp med. Men vi skal i hvert fall ha fred og ro til å debattere hva vi kommer til å mene om den saken. Representanten Røe Isaksen tok også opp det med lokalt sjølstyre, og at det var blitt mindre i enkelte kommuner. Det er jeg helt enig i, men det betyr ikke at det er mer makt i Stortinget i den saken. Det som er problemet i kommunestyrene, er at politikere velger å delegere for mye ansvar og politisk makt til administrasjonen. Da blir det mindre lokalt sjølstyre, det er jeg helt enig i, og det er noe av det vi må ta fatt på og endre på. Jeg kjenner mange politikere i kommunestyrer som er frustrert over at man ikke får saker til politisk behandling. Hvorfor får man ikke det? Jo, det er fordi man har delegert bort for mye fra politisk virksomhet. Politikerne i kommunestyrene må våkne opp og ta politikken tilbake! Derfor er det veldig bra at vi får delegasjonsreglementet til behandling én gang i perioden. Det er veldig viktig for å ta fatt på politikken igjen. Hvis et kommunestyre har delegert bort for mye, blir jo partiene veldig like, og da blir det ofte veldig vanskelig å få folk til å forstå hva som egentlig er politikk, og hva som er administrasjon. I enkelte kommuner er det sånn at administrasjonen stort sett bestemmer det meste. Det er politisk valgt, faktisk, og det er sterkt beklagelig. Derfor er det viktig å få tilbake dette at det skal være en gjennomgang i hver periode.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-17:
Jeg vil ta opp våre forslag i innstillingen.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2009-03-17:
Statsråden og hennes parti har kritisert Fremskrittspartiet flere ganger fordi de mener at Fremskrittspartiet øremerker for mange midler til grunnleggende velferdstjenester i kommunene. De sier at dette svekker lokaldemokratiet. Jeg ser at statsråden flere og flere ganger har tydd til den muligheten å øremerke midler. Ser statsråden, eventuelt også Regjeringen, at de når de pålegger kommunene nye oppgaver uten at det følger med midler, også kan være med på å svekke lokaldemokratiet?