Gunnar Kvassheim (Venstre), 1999-11-23:
Innsynsretten er en sentral rettighet i et åpent, demokratisk samfunn. Offentlighetsprinsippet er et viktig element i vårt demokrati. Dette er bakgrunnen for at Venstre i mange år har hatt et sterkt engasjement, lokalt og sentralt, for å få større åpenhet i forvaltningen. Det er tatt initiativ i over 100 kommuner og fylkeskommuner for å bidra til at praksis blir endret og rutiner skjerpet på dette punktet. Etter regjeringsskiftet fulgte en opp dette engasjementet ved i løpet av kort tid, et halvt år, å fremme den meldingen om endringer i offentlighetsloven som i flere år hadde ligget hos Arbeiderpartiet uten å bli fremmet for Stortinget, til tross for at den gjentatte ganger var blitt etterlyst. Og etter regjeringsskiftet har en fulgt opp med skjerpede rutiner i en rekke departementer for å sikre større åpenhet og for å sikre en bedre praktisering av bestemmelsen om mer offentlighet. I tillegg har Venstre på Stortinget fremmet forslag om at vi skal få offentlighetsprinsippet inn også når det gjelder Stortingets organer, og jeg imøteser en tilbakemelding fra Stortinget på det forslaget. Det er det samme engasjementet, som Venstre har hatt i flere år, som var bakgrunnen for at Lars Sponheim fremmet det grunnlovsforslaget som vi i dag har til behandling. Det er godt begrunnet, og det vil bety mye for forståelsen av offentlighetsprinsippet og praktiseringen i forvaltningen lokalt og sentralt. Og som Harald Hove påpekte sterkt i sitt innlegg, vil grunnlovfesting også være en viktig referanse og et viktig utgangspunkt i forbindelse med internasjonalt arbeid og internasjonale forhandlinger. Og vi vet at det kan være et sterkt press fra andre for å få hemmelighold på områder hvor Norge kunne tenkt seg innsyn. Begrunnelsen for lovfesting er styrket siden dette forslaget ble fremmet i 1996, bl.a. gjennom det forslag som er fremmet av Ytringsfrihetskommisjonen og den begrunnelsen som er gitt der. Forslaget fra Ytringsfrihetskommisjonen er bemerkelsesverdig likt det Lars Sponheim fremmet i 1996. Og det er ikke slik at denne debatten nå kan begynne. Den har gått over lang tid, bl.a. med utgangspunkt i Venstres engasjement og Sponheims grunnlovsforslag, men også fordi det er andre aktører, bl.a. i pressen, som har ivret for dette i lang tid. Sånn sett forundrer det meg noe at en del partier synes å oppfatte det som det er en ny utfordring, en ny problemstilling, de blir stilt overfor nå, og må ta standpunkt til. I innstillingen framgår det at det bare er Fremskrittspartiet som støtter Venstres forslag. De andre partiene begrunner dette med at Ytringsfrihetskommisjonens innstilling nå er til behandling og skal ut til høring. Og jeg ser, i likhet med Harald Hove, argumenter for utsettelse. På den andre siden synes vi i Venstre at det er så avgjørende at vi kommer på offensiven, at vi mener det er riktig å gjøre vedtak nå. Og jeg hadde ventet at flere i alle fall hadde tonet flagg på dette område når vi i den løpende politiske debatten nær sagt daglig ser ønsker om nye ordninger, nye bevilgninger, nye forslag, nye lover, nye bestemmelser. Men på dette området, hvor det har vært en debatt i flere år, er en altså fortsatt ikke beredt til å konkludere når det gjelder hovedprinsippet, og skyver foran seg den behandlingen som skal være av dette i kjølvannet av Ytringsfrihetskommisjonens innstilling. Vi fikk offentlighetsloven i 1970. Prinsippet om mer offentlighet ble nedfelt i 1982 og senere skjerpet i 1993. Nå er tiden inne for å gå videre med denne offensiven og få offentlighetsprinsippet inn i Grunnloven. Det er på tide å følge Sveriges eksempel også på dette området. Jeg synes det er grunn til å gi Fremskrittspartiet ros, ikke bare for at de har kommet til rett konklusjon, men også fordi de synes dette er så viktig at en bør konkludere nå og ikke skyve det foran seg tre-fire år.