Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-03-20:
Jeg tror det er stor enighet om hensikten, nemlig at ingen skal skyves ut av arbeidslivet ufrivillig og havne på trygd. Men det er jo en diskusjon om det forslaget som er fremmet i dag, er det rette virkemiddelet, at det er en slags forsterking av portvokterfunksjonen og vurderinger knyttet til de rent medisinske forhold som er de viktigste grep å ta for å hindre at flere havner på uføretrygd. Dermed er man nok langt mer tilbakeholden i SV enn i Høyre med å tro på slike virkemidler, som at ytelsene er for høge og porten for vid. Problemet her er at man ikke får oppfølging tidsnok, at vurderinger av medisinske forhold, men også av en del sosiale forhold ikke blir gjort tidsnok og godt nok, og at de vurderingene som blir gjort på arbeidsplassene, heller ikke er gode nok. Da er det ikke bare legefunksjonen som er viktig, men det er annet helsepersonell som kanskje er enda mer relevant, som burde komme inn, f.eks. fysioterapeuter og ergoterapeuter, altså personer som kan mer om hvordan man kan fungere med sine vondter og plager i en arbeidssituasjon. De må inn i vurderingen av arbeidsevne, for det er jo det vi snakker om nå, at man skal ha en arbeidsevnevurdering. Men det er også viktig å ikke være naiv, for sjøl om man kanskje kan finne en liten restarbeidsevne, er det jo ikke sikkert at vi har et arbeidsliv som sier: Velkommen til oss, vi er villige til å ta deg imot. Derfor kommer Regjeringen med bl.a. lønnstilskuddsmuligheten, som gjør at dette skal bli enklere. Denne arbeidsevnevurderingen må være noe langt mer enn en medisinsk vurdering av helsa. Den må være en vurdering av muligheter, interesser og erfaringer, slik at man kan bygge folk opp, kanskje på tross av medisinske plager som de har, men der man tar fatt i det vi snakket mye om i forrige sak, nemlig sjøltilliten, sjølbildet og trua på at man er verdt noe. Det er kanskje det aller viktigste, for hvis man har det, kan man stå gjennom livets kast både når det gjelder helse og andre ting. Noe av det jeg syns det blir snakket lite om, men som representanten Eva Kristin Hansen var inne på, er at en slik dobbelkontrollering av uføresøknader, som jeg mener Høyre og opposisjonen tar til orde for nå, krever store legeressurser som jeg ikke kan se at dette landet har. Hvis vi hadde hatt det, skulle vi bruke dem til dette, eller skulle vi isteden bruke dem til å gi de folkene som vi vet i dag står i kø for å få medisinsk behandling, den behandlingen de trenger? Fra SVs side tror jeg vi kan si veldig klart at ja, det vil vi. Vi har tro på at de virkemidlene vi nå foreslår innen arbeidsmarkedspolitikken, kommer til å virke. Det er en mye viktigere innfallsvinkel enn å si at vi skal doble med flere sett leger, hvor den ene legen skal kontrollere den andre, særlig når vi ser på den SINTEF-rapporten som har konkludert med at problemet ikke var at den vurderingen som ble gjort til slutt, var feil, men at en ikke fikk helsehjelp tidsnok. Da er det viktig å husholdere også med de helsepersonellressursene vi har, på en slik måte at folk faktisk får helsehjelp. Det må være hovedfokuset vårt. I forrige debatt snakket vi mye om at det kanskje er veldig mange som får uføretrygd, som har en arbeidsevne som de gjerne vil bruke, og at vi vil hjelpe folk med det. Men samtidig er det også klart at det er noen som ikke får uføretrygd når de skal ha det. Det er mange historier fra unge uføre som forteller at de blir tilbudt uføretrygd – som det første de møter når de kommet til NAV. Men det er også mange folk som danser rundt i dette systemet i årevis, fra ytelse til ytelse, til sosialhjelp og til ny ytelse. Alle vet at disse menneskene skulle hatt en uføretrygd. Derfor blir det veldig viktig at vi greier å gjøre denne sorteringen riktig framover, slik at ressursene kan brukes optimalt i forhold til de som skal i jobb, og har muligheter til det, men folk som er sjuke, skal få lov til å ha fred og være i fred, ha en ytelse, og ikke bli påført dårlig samvittighet fordi de har vært uheldige i livet sitt og kanskje fått en sjukdom som gjør at det er umulig å stå i arbeidslivet.