Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2016-10-20:
La meg også få begynne med å takke interpellanten for å starte en viktig debatt. I den tiden vi lever i nå, med et presset næringsliv på mange områder, er jeg glad for at konkurransepolitiske spørsmål også drøftes i denne sal. Den fallende oljeprisen fra 2014 har skapt en veldig krevende situasjon for den maritime næringen. Situasjonen er nå slik at hvert sjette offshoreskip er i opplag, og i året som kommer, er det dessverre ikke umulig at vi kommer til å se enda flere skip i passivitet. Det har vært gjennomført en rekke permitteringer, og næringen frykter at ytterligere arbeidsplasser kan gå tapt, særlig på Sør- og Vestlandet. Næringen står altså overfor en krevende konkurransesituasjon som vi som politikere må ta på alvor. I 2007 ble fusjonen mellom Statoil og Hydro gjennomført, noe som innebar sammenslåing av Hydros petroleumsvirksomhet med direkte overføring til Statoil som overtagende selskap. Som interpellanten viste til, medførte dette at norsk sokkel fikk en dominerende aktør der nær 80 pst. av produksjonen var under deres kontroll. Når man ser tilbake på merknadene i innstillingen fra energi- og miljøkomiteen til denne saken anno 2007, kan man lese flere bekymringer fra Stortingets fire ikke-sosialistiske partier for virkningen av denne fusjonen – selv om også vi stemte for. Jeg har stor forståelse for at det den gangen ble stilt spørsmål ved hvilken konkurranse og hvilket mangfold dette ville medføre på norsk sokkel. Nå, ni år etter, sitter vi i hvert fall delvis med en fasit. Statoil har svært stor markedsmakt, og selskapet er fremdeles utvilsomt den dominerende aktøren. Statoil styrer aktivitetsnivået både gjennom selskapets egne direkte beslutninger, indirekte gjennom sine lisensandeler og fordi øvrige operatører på norsk sokkel ofte ser til den største aktøren før man selv handler. Virkningene av dette har skapt store utfordringer for leverandørindustrien. Flere aktører i industrien opplever også at Statoil tar ned aktivitet og presser kostnadene så sterkt at det vil kunne medføre en betydelig svekkelse av norsk leverandørindustri og den verdensledende kompetansen leverandørindustrien i Norge sitter på. Industrien sto for en verdiskapning på over 126 mrd. kr og sysselsatte rundt 126 000 mennesker i Norge i 2013. I dag er det dessverre noen færre. Leverandørsektoren har en viktig posisjon i den norske maritime klyngen og utgjør et viktig ledd i den komplette maritime verdikjeden. For å bevare denne maritime kompetansen er det nødvendig at man jobber for at flere av leddene i verdikjeden har så gode konkurransevilkår som mulig, spesielt i krevende tider. Maktspredning og et aktørmangfold er viktig. Reell konkurranse på sokkelen er avgjørende for å fremme innovasjon og nye teknologiske løsninger. Mangfold og flere sterke operatørselskaper skapes gjennom økt konkurranse og bedre markedsbalanse. Denne regjeringen har vært tydelig på at det vil være viktig å bidra til at leverandørindustrien får mulighet til vekst og videreutvikling for å sikre sin ledende posisjon i et internasjonalt marked. Misforstå meg ikke: Statoil er og har vært et bra og viktig selskap, men norsk sokkel skal være attraktiv for flere enn bare én aktør. I sommer fikk Konkurransetilsynet i oppdrag å se på situasjonen. Konklusjonen var at de ikke var like bekymret som deler av næringen, og at Statoil ikke har brukt sin posisjon på en ulovlig måte. Det er ikke spesielt overraskende. Konkurransetilsynet, på lik linje med andre tilsyn, ombud, vesen og nemnder, skal i utgangspunktet ikke ha spisskompetanse på å forstå eller tolke politikk. De skal først og fremst kunne regelverk. Der går det en veldig klar skillelinje, og dette handler om nettopp politikk, ikke om rettslige tvister og uklarheter. Hva vil så være de eventuelle politiske grepene? I 2007 var det i merknadene fra de fire ikke-sosialistiske partiene foreslått å redusere operatørskapet for produserende felt som en del av kravet fra regjeringen. Man kan også diskutere, slik representanten Frank Bakke-Jensen gjorde, hvorvidt det er mer hensiktsmessig at forvaltningen av det statlige eierskapet i Statoil løftes ut av Olje- og energidepartementet, med tanke på rollefordeling, og at Olje- og energidepartementet sitter igjen med ansvaret for den ressursmessige reguleringen av selskapet. Jeg er ikke helt sikker på om en statsråd fra mitt parti som bestyrer det departementet, vil være 100 pst. enig. Men jeg er i tvil om hvorvidt det er lurt at bukken, havresekken, gjeteren og bonden sitter rundt det samme bordet i alle sammenhenger.