Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2008-06-17:
På Oslos serveringssteder er det knapt mulig å møte andre enn svenske servitører for tida. Uten innvandrere fra tredjeland kunne ikke norsk hotellnæring klare seg, og både renholdsbransjen og eldreomsorgen ville ha store problemer med å skaffe seg arbeidskraft. Uten bygningsarbeidere fra Litauen og Polen ville mange norske byggeprosjekter stoppe opp. Bær- og grønnsaksdyrkerne i Vestfold trenger hjelp fra polske og baltiske sesongarbeidere for å kunne høste produktene sine. Kort sagt: Norsk næringsliv er allerede avhengig av en betydelig arbeidsinnvandring. Tilgangen på arbeidskraft er nå en begrensende faktor i norsk økonomi og en direkte årsak til at vi f.eks. ikke kan øke tempoet i veg- og jernbaneutbyggingen. Vi har simpelthen verken folk nok eller utstyr nok til å bygge stort mer enn vi gjør i dag, hvis vi ikke øker innvandringen ytterligere. Det er bare ett parti som ikke skjønner denne sammenhengen men forståelsen for sammenhenger i politikken har da heller aldri vært dette partiets styrke. Men idet vi ønsker utenlandsk arbeidskraft velkommen til Norge, aksepterer vi ikke at grådige arbeidsgivere skal skape et bunnskikt av utenlandske arbeidstakere uten rettigheter og med luselønn, slik tilfellet er i mange andre land der innvandrerne utgjør underklassen i samfunnet. De som kommer hit, skal ha norsk lønn, de skal ha norske arbeidsvilkår, og de skal følge norsk lov. Media har i den siste tida vist interesse for en viss byggmester fra Tønsberg som langt fra har oppfylt de krav vi må stille til en norsk arbeidsgiver med hensyn til boligforhold og lønns- og arbeidsvilkår. Det er bra at både media og myndigheter slår ned på slike tilfeller. Arbeidsgivere som tilbyr mindreverdige vilkår, eller som lukker øynene for at underentreprenøren gjør det, begår urett mot egne ansatte. Men det er verre enn som så: De undergraver våre faglige rettigheter, og de undergraver norske arbeidsplasser. Da næringskomiteen nylig var på reise i Finnmark, Nikel og Murmansk, fikk vi høre om et arbeidsmarked preget av liten mobilitet og stor etterspørsel etter kvalifisert arbeidskraft. Jeg er glad for at Regjeringen nå tar initiativ til flere nye ordninger som i realiteten åpner grensen i Storskog, og som betyr at russere i Barentsregionen kan få en midlertidig arbeidstillatelse som gir mulighet til å ta arbeid i våre tre nordligste fylker, uten spesielle krav til kompetanseat det åpnes for mulighet til deltidsarbeid for grensependlere fra Russland at det opprettes et felles informasjons- og saksbehandlingskontor i Kirkenes at det generelt legges til rette for enklere grensepasseringer og endret praksis for visumsøknader og innreisekontroll og at det tas initiativ til en bilateral avtale med Russland om grenseboerbevis, som i seg selv vil gjøre grensepasseringen lettere for folk som bor i området Dette er en viktig del av norsk nordområdepolitikk, og bør være en kilde til økt økonomisk aktivitet i et område av landet som lenge har vært preget av fraflytting og arbeidsledighet. Pessimisme er snudd til optimisme, også på Kolahalvøya, selv om befolkningen der ennå kan se langt etter den velstandutviklingen vi har hatt på norsk side av grensen. Men det er etter hvert også mange russere som har søkt et bedre liv i Norge. Enklere grensepasseringer gjør det mulig å bo i Russland og arbeide i Norge, hvilket også kan bidra til velstandsutviklingen på russisk side av grensen.