trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Jeg vil gjerne spørre kommunal- og moderniseringsministeren om følgende: «I Groruddalen og Oslo øst ser vi en økende tendens til at utleieselskaper og spekulanter kjøper opp eneboliger og omgjør dem til en rekke hybler eller små utleieboliger. Det annonseres til og med med at villaene kan bli «utleiemaskiner». Når det bor langt flere i et område enn før, overbelaster dette infrastruktur som vann, kloakk, trafikk, parkering, søppeltømming m.m. Vi ser også at strøkenes karakter endres, og at barnefamilier trekker seg ut. Hvilke tiltak mener statsråden kan settes inn for å motvirke en slik utvikling?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Jeg takker for svaret og for positive deler der. Eierseksjonsloven har jeg jobbet med her på Stortinget, og jeg er klar over at det gjøres framskritt der, så det er bra. Men dette gjelder jo villaer som ikke er regulert av den, og det blir da andre områder. Statsråden sa at det skal gjøres endringer slik at kommunene har muligheter til å legge inn restriksjoner med hensyn til hyblifisering i reguleringsplanene sine, at det skal legges inn en ny hjemmel. Spørsmålet mitt blir om det som heter byggesaksforskriftens kapittel 2, hvor det er omtalt hva som er søknadspliktig. Der virker det som om man isolerer det til at det gjelder selvstendige, egne enheter, men ikke når det er hyblifisering, altså når det er hybler, som jo ofte ikke er selvstendige enheter, men hvor man bruker felles kjøkken, osv. Vil statsråden også se på byggesaksforskriften og kapittel 2 i den, for hvis den gjelder, er det vanskelig for kommunen å overprøve den.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Jeg synes statsråden gir interessante svar, og det er viktig at kommunene kjenner alle mulighetene som lovverket kan gi. Det som gjør at jeg er i tvil om hva som vil være det gjeldende regelverket, hva man må operere innenfor når man eventuelt skal gi avslag i en kommune, er det som jeg nevnte i den byggesaksforskriften som omtaler hva som er søknadspliktig, der det står i byggesaksforskriftens kapittel 2 § 2-2 at oppdeling først er søknadspliktig når enhetene er «fysisk atskilt», altså at det ikke er noen form for intern forbindelse mellom enhetene. Og en hybel vil ofte ikke være fysisk atskilt; det vil ofte være felles kjøkken eller andre felles funksjoner – felles bad, toalett osv. Det kan være at regelverket går litt på kryss og tvers her, og at det kan være vanskelig også for kommunene å orientere seg.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
«Nylig kunne vi lese om en 57 år gammel renholder på jernbanen i Trondheim som begynte å jobbe i daværende NSB for 40 år siden. Nå blir denne renholderen og et tjuetall av hennes kolleger i Trafikkservice oppsagt som følge av jernbanereformen. Hvordan stemmer dette overens med gjentatte løfter fra regjeringspartiene om at ingen skal miste jobben som følge av jernbanereformen, synes statsråden at arbeidsfolk skal behandles på denne måten, og vil han foreta seg noe slik at renholderne kan beholde jobbene sine?»
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Alt det tekniske der er helt sikkert riktig, og det er greit, men kjernen i saken er jo at det er gitt et politisk løfte fra de fire partiene som sto bak jernbanereformen – Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti – her i salen, på folkemøter utenfor Stortinget, på møter med de ansattes organisasjoner og mange andre steder. Der var det uttrykkelig sagt at ingen skulle få dårligere lønns- og arbeidsbetingelser som følge av jernbanereformen, og ingen skulle miste jobben. Renholderen som er nevnt i spørsmålet, heter Wenche Bye. Hun er til stede på galleriet her i dag, hun er 57 år gammel og har jobbet 40 år i jernbanen. Tror samferdselsministeren at hun er fornøyd med det svaret han nå ga, og tror samferdselsministeren at Wenche Bye oppfatter at dette er i tråd med de løftene som tidligere er gitt fra de fire partiene som sto bak jernbanereformen?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Nå gjelder jo dette flere enn Wenche Bye, det gjelder et tjuetalls renholdere i Trondheim og Bodø, som også statsråden sa. Wenche Bye er talskvinne som mangeårig tillitsvalgt for renholderne i NSB og i NSB Trafikkservice. Det er mange dette gjelder. Disse renholderne har faktisk de siste årene avstått fra lønnsforhøyelser, de har faktisk gått ned i lønn for å kunne være med i konkurransen. Takken er altså at de sies opp og kan miste jobben etter mange års ansettelse i renholdet på jernbanen. Statsråden nevner virksomhetsoverdragelse, det er et viktig prinsipp, men det gjelder jo ikke for renholderne. Det gjelder for dem som kjører tog, altså lokførere, det gjelder konduktører, og det gjelder administrativt personale – men det gjelder altså ikke verkstedfolk, og det gjelder ikke renholdere. Kunne samferdselsministeren være åpen for at reglene om virksomhetsoverdragelse også skulle gjelde for renholdere?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2020-02-26:
Eg vil takke representanten Sverre Myrli for spørsmålet. Når ein gjennomfører store reformer, er det viktig å sørgje for at dei tilsette ikkje skal få svekt arbeidsvilkåra sine. Eg meiner det er gjort mange riktige grep for å leggje til rette for ein velfungerande jernbanesektor, verksemdene har i samarbeid med dei tilsette kome fram til gode og framtidsretta pensjonsordningar, og dei nye togselskapa ser ut til å kunne tilby dei tilsette attraktive arbeidsplassar med minst like gode vilkår som før. Eg meiner verksemdsoverdraging er eit veldig godt prinsipp fordi det sikrar dei tilsette jobb vidare. Så til spørsmålet representanten Myrli stiller: Når det gjeld reinhaldarane i NSB Trafikkservice AS, som representanten Myrli viste til i spørsmålet sitt, forstår eg at desse kan oppleve ein del usikkerheit i samband med at toga skal køyrast av nye operatørar. NSB Trafikkservice AS er 100 pst. eigd av Vy-gruppa. Selskapet vann oppdraget for å reinhalde toga som Go-Ahead køyrer på Sørlandsbanen, men for Trafikkpakke Nord er situasjonen enno ikkje avklart. SJ har lagt ut reinhald av tog på anbod. NSB Trafikkservice er ein av tilbydarane. SJ har enno ikkje valt reinhaldsleverandør. Viss SJ vel NSB Trafikkservice som reinhaldsleverandør, vil oppseiing kunne bli trekt tilbake. I dette tilfellet vil etter det Samferdselsdepartementet er kjent med, i utgangspunktet alle behalde jobben, men talet er avhengig av SJs reingjeringsbehov. Selskapet har i dag reinhaldsoppdraget for Vy på strekningane som SJ skal begynne å operere 8. juni i år. I slutten av januar i år mottok 23 tilsette i NSB Trafikkservice oppseiing. Dette gjeld 16 tilsette i Trondheim og 7 tilsette i Bodø. Gjennom tariffavtalen sin hadde dei tilsette seks månaders oppseiingstid. Vy har opplyst Samferdselsdepartementet om at dei tilsette i NSB Trafikkservice har fått beskjed om at selskapet vil hjelpe dei tilsette så langt som mogeleg med å finne nye jobbar viss reinhaldskontrakten går til ein annan reinhaldsoperatør. Dette kan gå på bistand og rådgiving, det å skrive CV, kontakte Nav og nytte lokale rekrutteringsselskap og selskapets nettverk. Det er alt gjort ei kartlegging av kva dei tilsette ønskjer hjelp til – og om dei er villige til å flytte på seg – gjennom individuelle samtalar med alle dette gjeld. Ifølgje Jernbanedirektoratet har SJ Norge halde forhandlings- og avklaringsmøte med ulike leverandørar med sikte på å signere avtale i løpet av februar 2020.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2020-02-26:
Dette er ei sak som i realiteten er avklart gjennom dei kontraktane som no er inngått. Det finst da prinsipp for verksemdsoverdraging på sjølve togdrifta. For dei som er underleverandørar, finst det ein annan del av den kontrakten som er inngått. Men som eg opplyser her, er altså situasjonen for denne personen i realiteten ikkje avklart fordi kontrakten om kven som skal få reinhaldet, ikkje er avklart. Dette blir faktisk avklart i løpet av den månaden me no er inne i. Så svaret på det spørsmålet har me ikkje her i dag, men det er inngått ein kontrakt, og det er lagt til rette for verksemdsoverdraging på enkelte delar – og ikkje på andre delar. Det er ei føring som eg tar med meg. Men som eg òg seier i svaret mitt, synest eg verksemdsoverdraging er eit godt prinsipp nettopp fordi det er med på å sikre tilsette. Men her er det ein kontrakt som allereie er inngått.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2020-02-26:
Som eg sa i svaret mitt, synest eg verksemdsoverdraging er eit godt prinsipp fordi det sikrar dei tilsette jobben vidare uavhengig av kven som vinn. Den typen prinsipp må ein avklare før ein inngår kontrakt. I den saka me snakkar om no, er det inngått ein anbodskontrakt, og det er no SJ som gjer sine val etter den kontrakten som staten har lagt til rette for. Så det er eit prinsipp som må takast med når me skal sjå på nye kontraktar. I saka me vurderer her, er kontrakten allereie inngått. På delar av det anbodet ligg det verksemdsoverdraging – og ikkje på andre. Men når det gjeld det representanten Myrli spør om: Eg synest det er eit godt prinsipp som me bør følgje, og me bør sjå på det når me skal vurdere nye kontraktar, men ikkje for dei kontraktane som allereie er inngått – diverre.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
«På kort varsel og uten å bli involvert i forkant er universiteter og høgskoler fra 1. mars av pålagt å bruke Statsbygg som rådgiver ved leie av lokaler i markedet. Ser statsråden at dette undergraver konkurranse, og gir dårligere markedsdynamikk, og dermed dårligere vilkår for universiteter og høgskoler som leietakere?»
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Jeg takker kommunal- og moderniseringsministeren for svaret, men spørsmålet mitt var med hensikt rettet til forsknings- og høyere utdanningsministeren. Det er tredje gangen jeg – forgjeves – prøver å få statsråden for universiteter og høyskoler på banen for å svare på spørsmål som handler om råderett over eiendomsforvaltningen. Det er betenkelig, mener jeg, at høyere utdanningsministeren ikke tar den utfordringen, ikke minst fordi høyreregjeringen selv har sagt at bygg er en vesentlig ressurs for å nå nasjonale mål for både forskning og høyere utdanning. Jeg noterer meg at Kommunaldepartementet hevder at man med Statsbygg som mellomledd kommer til å spare enorme summer, og viser til kontrakter fra 2018, som betyr 291 mill. kr innspart over ti år. Kan kommunalministeren gjøre rede for forutsetningene og innholdet i dette regnestykket og hvorvidt det lar seg overføre til alle sektorer, inkludert universitetene og høyskolene?
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Jeg takker igjen for svaret. Statsråden viste til områdegjennomgangen som handler om bygg- og eiendomspolitikken. Regjeringen satt jo på den rapporten i fire måneder før den ble lagt fram i april. Anbefalingene herfra har møtt massiv motbør, og selve rapporten er kritisert av fagmiljøer. Så sier regjeringen at den har ikke tatt noen avgjørelse i saken. Men det er sånn at områdegjennomgangen anbefaler sterkere styring og sentralisert utførelse av leie i markedet. Helt konkret anbefales det at avtaler med en samlet verdi over 30 mill. kr skal behandles av det samlede fagmiljøet. Dette er jo nær identisk med det pålegget som gikk ut i brevet fra Kommunaldepartementet 31. januar, som sier at alle unntatt politiet og Nav skal bruke Statsbygg ved leiekontrakter over 30 mill. kr. Så da er mitt spørsmål til kommunalministeren: På hvilket grunnlag kan kommunalministeren iverksette anbefalinger fra en områdegjennomgang som regjeringen ifølge statsråd Asheim ikke har tatt stilling til, i hvert fall per 2. februar i år?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-26:
«I skriftlig spørsmål 22. november 2018 ble daværende kulturminister bedt om å ta initiativ til en dialog med danske myndigheter om overføring av det eldste bevarte avtrykket av Bergen bys segl og andre norske middelalderdokumenter til Norge. Statsråden oppfordret da Arkivverket til å gjøre en henvendelse til Københavns Universitet, som så fikk til svar at slik dialog må tas på politisk nivå. Nylig har Island tatt et slikt initiativ overfor Danmark for å få utlevert islandske håndskrifter. Vil statsråden gjøre det samme?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-26:
Jeg vil takke kulturministeren for det jeg synes var et strålende svar! Da kan vi få tatt det initiativet som trengs, og det blir veldig spennende å følge med på om kulturministeren kan få noe ut av det. Jeg mener det er sterke grunner til at disse dokumentene bør befinne seg i Norge. De er en viktig del av vår kulturhistorie. Så må selvfølgelig en slik prosess håndteres med respekt for våre danske venner. Jeg er veldig glad for at kulturministeren sier ja til å gå inn i en slik dialog. Seglet skal hjem, og jeg tenker at nettopp i år jo ville være en strålende anledning til det, for da kunne også kulturministeren få gjort noe med det i det som jo er Bergens 950-årsjubileum. Det kan være en ekstra god anledning til å få gjort en slik overføring, eller få tatt en beslutning om det, i år.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-26:
Jeg synes statsrådens innstilling til det bergenske er veldig god. Jeg takker for det! Så tenker jeg at det er viktig å understreke at selv om byseglet er viktig for oss fra Bergen, så ligger det jo i disse samlingene veldig mange dokumenter som har stor betydning for hele nasjonen. Jeg er enig med kulturministeren i at dette må vi fra norsk side gjøre på en vennlig måte og med respekt for dem som har forvaltet disse dokumentene i lang tid, men jeg har et håp om at man også fra dansk side vil se rimeligheten i det. Jeg vil gjerne stille kulturministeren et spørsmål. Vi vet jo at også våre islandske venner er i samme situasjon – det er mange islandske middelalderdokumenter i Den arnamagnæanske samling, som den heter, ved Københavns Universitet – og at den islandske regjeringen har tatt et initiativ til dialog med Danmark om det. Jeg lurer på om kulturministeren vil kontakte den islandske regjeringen for å se om det er muligheter for å samarbeide om dette.
Abid Raja (Venstre), 2020-02-26:
Aller først vil jeg takke representanten for å ta opp dette spørsmålet for å bringe det til min oppmerksomhet. Det setter jeg veldig stor pris på. Dokumentene som representanten Lysbakken viser til, tilhører Københavns Universitet. De inngår i en samling som ble opprettet av den islandske historikeren Árni Magnússon. Noen av disse dokumentene har betydning for norsk kulturhistorie og relevans for norske forskere. Samlingen Diplomata Norvegica omfattet i utgangspunktet over 1 900 dokumenter, men etter lange forhandlinger ble i overkant av 1 100 av dem overført til det norske riksarkivet i 1937. Dette var dokumenter som Árni Magnússon hadde lånt fra norske bispearkiver. Arkivverket, som er den norske arkivmyndigheten, tok i januar 2019 kontakt med Københavns Universitet for å undersøke muligheten for å få en tilbakeføring av dokumentene til Norge. Københavns Universitet opplyste at de ikke har mulighet til å inngå dialog om tilbakelevering av dokumentene, og at en slik dialog må foregå på regjeringsnivå mellom de to landene. Arkivverket fikk tilbud fra Københavns Universitet om digitale kopier av de 870 dokumentene, universitetet opplyste at disse etter planen skal digitaliseres i løpet av 2020. Arkivverket vil publisere disse kopiene på digitalarkivet.no, som er Norges nettsted for publisering av digitalt arkivmateriale. En slik løsning vil gi norske historikere, filologer, kunsthistorikere og andre forskere betydelig lettere tilgang til dokumentene. Digitale kopier kan likevel ikke erstatte de originale, fysiske, objektene. Derfor vil jeg følge opp initiativet fra representanten Lysbakken. Jeg stiller meg positivt til å ta opp spørsmålet om overføring av dokumentene i Árni Magnússons samling med min danske og min islandske kollega så snart anledningen byr seg. Jeg mener det er viktig at Norge kobler seg på de prosessene som pågår mellom Danmark og Island, slik at vi er representert dersom overlevering av fellesnordiske middelalderdokumenter finner sted. Jeg takker igjen representanten for å ha brakt saken opp og til min bevissthet. Jeg forstår at disse dokumentene har betydning for veldig mange i Norge, ikke minst for identitetsfølelsen til bergenserne.
Abid Raja (Venstre), 2020-02-26:
Jeg var i Bergen onsdag og torsdag i forrige uke. Da fikk jeg 950-årspin-en, men den har jeg ikke på meg i dag – det skulle jeg selvfølgelig ha hatt! Jeg vil nevne at et godt samarbeid har ført til at man har fått til den type utvekslinger som har gjort at f.eks. en historisk utgave av Magnus Lagabøtes landslov kan sees i Nasjonalbibliotekets utstillingsrom fra i morgen. Jeg var der allerede i dag og fikk tatt en liten sniktitt på det. Det er en fantastisk mulighet som er blitt muliggjort nettopp gjennom et godt samarbeid. Så er det viktig at vi tilnærmer oss dette på en ydmyk måte. Dokumentene tilhører Københavns Universitet. Norske myndigheter og kulturvirksomheter har ikke noe juridisk krav på å overta dokumentene, men vi kan initiere en dialog, og vi kan alltids håpe på en god gave.
Abid Raja (Venstre), 2020-02-26:
Jeg er kjent med at Island har tatt opp spørsmålet om overføring av middelalderdokumenter fra Árni Magnússons samling, og jeg vil nå undersøke hvordan danske myndigheter stiller seg til det forslaget, og koble meg på den dialogen som allerede pågår. Så er det viktig at vi gjør det parallelt med at vi unngår at det arbeidet som danskene nå planlegger for å gi tilgang til digitale kopier, ikke utsettes. Jeg kan si til representanten at jeg møter mine nordiske kolleger med jevne mellomrom – har jeg blitt fortalt. Det har jeg ikke gjort foreløpig – jeg har jo vært på jobb i bare litt over fire uker – men jeg har allerede i dag gitt meddelelse til departementet om at et punkt må settes opp slik at jeg får tatt opp dette spørsmålet med mine kolleger ved første anledning – når kulturministeren med jevne mellomrom møter sine nordiske kolleger.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
«Deponiet for farlig avfall på Langøya forventes å være fylt opp i løpet av 2024. For næringslivet og kommunale forbrenningsanlegg, som er avhengige av å kunne levere farlig avfall, skaper manglende avklaring stor usikkerhet. Høringsfristen for ekspertutvalgets rapport er ute. Vil regjeringen ta ansvar for å finne et alternativt deponi, eller vil det overlates til markedet?»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Jeg hadde håpet at den hyggelige stemningen fra forrige spørsmålsrunde kunne tas med inn i denne, men foreløpig synes jeg svaret er litt for defensivt til det. Som statsråden har sett av høringsuttalelsene, er det ikke lenge til 2024. For aktørene er dette meget kort tid, og Avfall Norge skriver bl.a. i sitt høringssvar til ekspertutvalget at det vil kunne påvirke avfallsinnsamlingen fra nær sagt alle husholdninger og bedrifter i hele landet i løpet av kort tid hvis man ikke har på plass et alternativ til Langøya. Det må på plass i god tid før Langøya er fullt, for aktørene er avhengige av å vite hvor de skal levere avfallet. Jeg må si det er bekymringsfullt hvis regjeringen ikke ennå har bestemt seg for om de skal ta et ansvar for å finne alternativet eller overlate det til markedet.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-02-26:
Jeg takker for prosessvaret. Kan statsråden gi noen antydninger om hvorvidt han, hvis dialogen med industrielle aktører – som han sa var i gang – ikke peker mot en løsning innen forsvarlig tid, vil ta ansvar for å finne en løsning? Vi vet alle at deponering av farlig avfall utløser lite begeistring og mye motstand, og her kan det hende at man må ha en regjering som tar det ansvaret, og det kan hende at man ikke får en løsning som en lokalt jubler for. Men vi må ha et deponi for farlig avfall. Jeg vil minne om at det også foregår en dekommisjonering av anlegget i Halden, som også krever en avfallsplass. Så her tror jeg regjeringen må forberede seg på å ta ansvaret for å finne en løsning.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-26:
Det stemmer at dagens deponi for farleg avfall på Langøya vert vurdert å kunne vere fullt i 2024, og at det er behov for ei løysing. Det har over lengre tid vore ein prosess i Klima- og miljødepartementet for å vurdere kva rolle staten skal ta for å sikre ny behandlingskapasitet for farleg avfall. Våren 2019 vart det sett ned eit ekspertutval om farleg avfall som skulle vurdere både korleis mengdene farleg avfall kunne reduserast, og korleis framtidig behandlingskapasitet for farleg avfall kunne sikrast. Dei la fram tilrådinga si i november i fjor. Rapporten vart send på høyring, og som representanten Hansen heilt riktig seier, er høyringsfristen ute – han gjekk ut den 15. januar. Klima- og miljødepartementet vurderer no den vidare oppfølginga. Som ein del av det er det vorte gjeve eit oppdrag til Miljødirektoratet om å gjere ulike vurderingar av rapporten og tilrådingane frå utvalet. Arbeidet der har frist den 1. april. Tidlegare klima- og miljøminister Ola Elvestuen og tidlegare næringsminister Torbjørn Røe Isaksen har også hatt dialog med sentrale industriaktørar om moglege løysingar. Den dialogen kjem eg til å følgje opp vidare. Regjeringa har ikkje konkludert med vidare prosess for korleis ein sikrar framtidig behandlingskapasitet for farleg avfall, og eg kan heller ikkje seie noko meir no om når ei avgjerd vil bli tatt. Det eg kan seie, er at saka har høg prioritet.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-26:
Det er for så vidt rett at det er kort tid til 2024, og det er difor – som eg sa i svaret mitt – denne saka har så høg prioritet i mitt departement, og vi jobbar grundig med korleis ho skal følgjast opp. Miljødirektoratet har altså fått eit oppdrag som vi no snart får svar på. Så skjønar eg at det er mange som er utolmodige etter å få ei endeleg avklaring, både når det gjeld om staten skal ta ei rolle, og i så fall kva rolle det skal vere. Ekspertutvalet har gjeve oss eit veldig godt grunnlag for den vidare prosessen, både gjennom ulike løysingar for å redusere mengda farleg avfall, som eg oppfattar at alle er einige om at bør vere eit mål, og ved å peike på ulike lokalitetar som kan vere verde å nytte om ein skal utvide kapasiteten og vidareføre han etter 2024. Vi jobbar som sagt med dette no med høg prioritet, men eg kan dessverre ikkje i dag gje representanten Hansen eit endeleg svar på kva løysinga blir. Det kjem når det kjem.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2020-02-26:
I dag er det slik at vi har eit deponi for farleg avfall, og det er drifta av private aktørar. Når det gjeld om staten skal ta ei rolle og gå inn på å bruke statleg plan, slik det har vore forslag om i Porsgrunn, eller gå andre plassar, er det ein del av denne prosessen med ulike ting ein vurderer. Men det finst mange ulike vegar til målet her, trur eg. Ekspertutvalet har peika på ein del ulike vegar ein kan tenkje seg, både kva gjeld reduksjon av avfallsmengder og ulike lokalitetar, og dei har òg peika på mellomløysingar dersom det skulle vere behov for det. Så det eg kan seie, er at alt dette blir vurdert, og det som har vore viktig både for forgjengaren min og for meg, er at vi skal få alle fakta på bordet, og alt skal vere vurdert nøye – ikkje minst fordi det er mykje sterke syn i denne saka, og då trur eg det er viktig for legitimiteten til ei eventuell avgjerd til slutt at alle kort er snudde. Det er det vi jobbar med no, og eg er sikker på at vi skal gi svar i god nok tid til at alle kjem til å slå seg til ro med det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-01:
På vegne av stortingsrepresentantene Lars Haltbrekken, Arne Nævra, Kari Elisabeth Kaski, Freddy André Øvstegård og meg sjøl vil jeg sette fram forslag om å stille retursaker som berører barn og unge asylsøkere med lang oppholdstid, i bero, fram til det er gjort presiseringer i regelverket om oppholdstillatelse av sterke menneskelige hensyn eller særlig tilknytning til riket.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-01:
Først vil jeg takke forslagsstilleren for et viktig forslag. Representanten Norunn Benestad var oppe og snakket om hvordan det var før, og det husker jeg godt også, og jeg har jobbet i barnehage i mange år. Det var mange små foreldredrevne og ideelle barnehager, og det var jo fordi kommunene ikke tok ansvar og bygde ut barnehager før SV fikk på plass barnehageforliket i Stortinget. Men etter det har det skjedd store forandringer. Det er ikke disse små, foreldredrevne, ideelle barnehagene som er flertallet nå; de er et bitte lite mindretall. Det som har kommet inn, er de store internasjonale konsernene som er rene investerings- og eiendomsselskaper, så her er det en forståelse av virkeligheten som jeg synes regjeringen mangler. Det som kanskje skiller høyresida og venstresida i norsk politikk, er at på venstresida vet vi at det lønner seg å eie, at det gir trygghet. Derfor mener vi at vi skal eie tomter sammen i kommunene, og at det er dumt å selge unna tomter og arbeidsplasser som vi eier. Det er dumt å selge unna eiendom, for det er lønnsomt, og det vet jo investorene. Hvordan skal man tjene seg rik på barnehager? Svaret er eiendom. Det har det vært: billige og gratis tomter, trygg, offentlig finansiering, høy husleie og mange ulike selskapskonstruksjoner der man ikke tar ut utbytte, men ulike typer konsernbidrag. Til slutt er det salg – til internasjonale finansfond. Ja, jeg hører det er noen som ikke liker ordet «velferdsprofitører», men det er dette det handler om, og det er noen som forsøker å klistre det på at noen mener det handler om ideelle eller foreldredrevne barnehager. Det er rett og slett usant. Det vi snakker om, er disse store selskapene. Derfor er det viktig å få både kommunesektoren og offentlig sektor til å forstå at det å eie er lurt. Ikke selg, bygg sjøl, driv det sjøl! Og når noen har tilegnet seg eiendom og fått det billig fra det offentlige, må man sikre seg retten til å kjøpe tilbake, og til en lavere pris, og man må få på plass regelverk som er lik det vi i dag har for privatskolene. Det er helt umulig å forstå hvorfor det skal være ett regelverk for private skoler og utbytte og ett regelverk for barnehager. Det er helt urimelig, for det er akkurat det samme, og det er de samme skattepengene. Jeg er en veldig glad skattebetaler, men jeg blir ganske illsint hvis mine skattepenger blir brukt til dette. Skattepengene som vi betaler inn til barnehager, skal gå til barnehager. Det vi betaler inn til helse og omsorg, skal gå til helse og omsorg, og det er det vår plikt å sørge for.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-01:
Når det er mulig å bli mangemilliardær på barnehager i Norge, da er det superprofitt – det kan ikke være noe å diskutere. Men det jeg vil spørre statsråden om, er dette med sanksjoner og reaksjoner på lovbrudd. Det er helt riktig, som representanten Moxnes sa i sitt innlegg, at det er ganske stor forskjell på hvordan vi håndterer regelbrudd på dette området, og hvordan man gjør det på andre områder. Det er offentlige penger, alt sammen, så for å si det sånn: Den ene stjelinga er ikke bedre enn den andre. Derfor er det et spørsmål om regjeringen og næringsministeren ser urimeligheten i det: at noen som beriker seg uriktig på offentlige penger, skal ha lavere straff fordi det er næringsvirksomhet, og høyere straff fordi det er et sosialt tiltak.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-01:
Det kunne jo være interessant å ha en debatt med næringsministeren om hvordan vi skal få dem som har penger å investere, til å investere i det som er viktigst framover. Det er kanskje ikke videre investering i eiendom, som er det som gir superavkastning i disse sakene. Det er jo ikke tvil om at det har skjedd. Om noen putter pengene sine i banken, skal de vel lånes ut igjen til annen næringsvirksomhet. SV mener det er mye viktigere at vi nå klarer å kanalisere også privat kapital over i det grønne skiftet, få på plass ny, grønn industri og arbeidsplasser, og at det offentlige i stor grad skal håndtere velferdsoppgavene sjøl, i samarbeid med ideell sektor. Jeg synes det er viktig å understreke det, og det er derfor det første forslaget handler om eiendommer, som jo er det man har tatt ut superprofitt på, hvordan det har blitt håndtert både fra kommunenes side og til dels også fra statens side, der man er ivrig etter å selge ut og ikke ser at dette er en fellesverdi det er viktig å ta vare på. Jeg tror nok at det ikke bare er ideologisk uenighet her, jeg tror det også er en uvilje til å se at her håndterer man både det offentlige og fellesskapets eiendom og det vi betaler ut, på en måte som ikke bør fortsette. For det gjør at det blir dyrt, fordi vi taper mye penger når vi ikke ivaretar fellesskapet bedre enn dette. Jeg ser også fram til å lese rapporten fra dette utvalget. Jeg har selvfølgelig ikke klart å lese hele den ennå. Så vil også jeg varsle at SV kommer til å stemme for det løse forslaget som er fremmet i saken.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-01:
Det at Høyre ikke liker ordet «velferdsprofitør», sier jo noe om hva slags ideologisk ståsted de har, og at dette er en ideologisk debatt, der Høyre mener det er helt greit at noen driver forretningsvirksomhet på velferd. Det mener ikke SV. Vi mener at det vi betaler inn i skatt som går til eldreomsorg og barnehager, skal gå til eldreomsorg og barnehager og ikke til fortjeneste i private bedrifter. Det er en stor forskjell, og det Høyre prøver å gjøre ved å late som om denne debatten også handler om de små ideelle og foreldredrevne barnehagene og de ideelle aktørene i velferden, er jo et forsøk på en ren avsporing. For de har SV alltid vært for, og det er de som taper nå når velferdsprofitørene får lov til å være aktører uten risiko, slik de er i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-01:
Det er flere som blir sittende på mottak lenge, men utgangspunktet for denne saken, som jeg har engasjert meg ganske sterkt i, er en familie på fem som fikk opphold i 2007. Denne familien har nå etter hvert tre voksne barn med funksjonsnedsettelse. Foreldrene er blitt bosatt, men ikke barna. I en slik familie er det naturlig å tenke seg at foreldre og barn gjerne vil bo i samme kommune, at det er viktig for både foreldre og barn at de kan bo i nærheten av hverandre. For en liten kommune kan dette bli veldig krevende når femårsperioden med tilskudd er over, og det er grunnen til at jeg har tatt det opp. Jeg tok det opp da Trine Skei Grande var ansvarlig minister på området, og hun la til grunn at flyktninger skulle motta tjenester på linje med andre, uten særskilt finansiering fra staten. Jeg håper at dagens minister kan se nærmere på dette, for jeg tror ikke dette handler om en spillsak eller noe som helst slikt; dette handler rett og slett om at når man har fått opphold i Norge, og det får man av staten, kan man ikke bo i staten, man må bo i en kommune i Norge. Det er ikke mulig å bo noe annet sted enn i en kommune. Jeg tror ikke det er noen som mener at funksjonshemmede mennesker skal bli boende på mottak i årevis. Det fører ikke noe godt med seg, uansett om man mener at det er mange eller få som skal komme. Det er en realitet at i hvert fall mindre kommuner har store problemer med utgiftene til dette, og det er en av grunnene til at Stortinget i vår vedtok å pålegge regjeringen å komme tilbake med en ny ordning når det gjelder ressurskrevende tjenester, der små kommuner skulle få et økt tilskudd. Det har ikke regjeringen levert på. De har lagt inn en midlertidig sum i skjønnstilskuddet, men det er jo ikke noen trygg finansiering i det hele tatt. For eksempel kan tre funksjonshemmede mennesker bli en veldig stor andel i en liten kommune, så her trengs det et eget tilskudd for å få bosatt. Om det skal gjøres gjennom ordningen for særlig ressurskrevende tjenester, eller om det skal gjøres på annen måte, er ikke så viktig for SV. Det som er viktig, er at vi får på plass en finansiering, slik at mennesker med funksjonsnedsettelse blir bosatt så raskt som mulig. Og der det også er familie, er det viktig å ta hensyn til det, slik at folk får bo i nærheten av hverandre. Særlige hensyn må det tas i disse sakene. Det kan også bety ekstrautgifter for kommunene, fordi bolig også kan bety ekstrautgifter i disse sakene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-01:
Det er jo ikke bare i den rapporten som statsråden viser til, at det er sagt at det er behov for endring. Det har også UDI-direktør Frode Forfang tatt til orde for offentlig, og peker helt riktig på at staten har utgifter når folk sitter på mottak også. Så det kan jo handle om å flytte noen penger fra ett sted til et annet sted for å få dette til å funke. Jeg bet meg også merke i det siste svaret statsråden ga nå. Jeg har gått igjennom den rapporten som statsråden viser til, og ja, det kan være mange punkter. Men rapportforfatterne konkluderer med at dersom staten ønsker at kommuner skal påta seg oppgaven med å bosette flyktninger med store helseutfordringer basert på frivillighet, bør kommunenes utgifter dekkes. Punktum. Det er det som står i rapporten. Da håper jeg at statsråden også legger seg det på minne at det kan være ulike ordninger, men dette er altså konklusjonen i den rapporten som statsråden sjøl viser til.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-12-01:
Jeg fikk ikke takket komiteen ordentlig i mitt forrige innlegg. Derfor tar jeg ordet igjen for å gjøre det, fordi jeg vil understreke at det har vært et veldig bredt samarbeid i komiteen og et veldig omfattende arbeid. Veldig mange har bidratt til at vi nå har en samlet komité bak vedtak av en viktig lov, og ikke minst: Vi har brede flertall for viktige presiseringer i loven. Så tusen takk for det.
Solveig Schytz (Venstre), 2020-12-01:
Å flykte fra hjemlandet er i seg selv en stor påkjenning, men noen av dem som kommer til Norge og får opphold, har mer omfattende behov for oppfølging og omsorg enn andre. Da er det godt å vite at vi kan tilby nødvendig hjelp og omsorg i Norge for disse såkalt ressurskrevende brukerne. Kommunene rundt om i hele Norge gjør en god jobb med å sikre bosetting og nødvendig oppfølging. Kommunene forplikter seg til å gjøre jobben som kreves, ofte for resten av disse menneskenes liv. I dag får kommuner som bosetter ressurskrevende brukere, støtte til dette arbeidet, men for en begrenset periode på fem år. Etter det havner disse under de ordinære ordningene vi har for ressurskrevende brukere. Det gjør sitt til at mange kommuner vegrer seg for å ta imot disse flyktningene. Man er redd for at ressursene ikke skal strekke til, og at brukerne på sikt vil utgjøre betydelige utgiftsposter på budsjettene. Det skal vi ha respekt for. Forskningsrapporten «Statlige virkemidler ved bosetting av flyktninger med særlige behov» ble initiert av IMDi og lagt fram tidligere i høst. Rapporten skisserer mulige løsninger, og den blir viktig i regjeringens arbeid med en ny integreringsstrategi, som jeg forstår at man er godt i gang med. Jeg har stor tillit til at integreringsministeren følger opp dette arbeidet på en god måte. Jeg oppfatter at viljen til å bosette flyktninger er stor i flere kommuner. Vi ser også at internasjonale flyktningekatastrofer får ordførere til å oppfordre myndigheter til å hente mennesker til Norge som kan få bosette seg i deres kommuner. Kommunestyrer som har vedtatt å ta imot flyktninger fra Moria, om bare norske myndigheter henter dem hit, er nylige eksempler på det. Samtidig trenger vi å få på plass løsninger som gjør at disse kommunene også kan forplikte seg til å ta imot flyktninger vi allerede har her i landet. I dag lever flere brukere som kommunene ikke føler seg klare til å ta imot, på midlertidige løsninger drevet av UDI. Utgiftene løper uansett om de bor der eller de er bosatt ute i kommunene. Forskjellen er at staten tar regningen. Vi har eksempler på at noen har bodd på midlertidig plassering i sju år, noe som på ingen måte er ideelt for dem det gjelder. Jeg håper og tror at man ved en gjennomgang av integreringsstrategien vil legge vekt på å finne en løsning som ivaretar brukerne, og som sikrer at kommunene som tar på seg denne viktige forpliktelsen, gis de nødvendige garantiene. Det er nødvendig, slik at vi i framtiden får til smidige og permanente bosetninger for alle disse flyktningene.
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-01:
Hvis noen skylder deg eller meg penger, er vi nødt til å forsøke få den personen til å betale oss tilbake. Vi har selv tatt risikoen med å låne ut penger, og da må vi skylde på oss selv hvis det var en dårlig beslutning. I ytterste konsekvens kan vi søke hjelp fra et inkassoselskap eller en advokat, derimot kan vi ikke gå til aggressive pengeinnkrevere med uvisst rykte. Hvorfor mener regjeringen det er riktig at finansselskaper skal få slippe å gjøre den samme risikovurderingen som vanlige folk må? Sagt med andre ord: Hvorfor skal slike selskaper kunne selge sine krav til aggressive innkrevere i stedet for å måtte forholde seg til inkassoselskaper og advokater, slik som vanlige folk må? Er det forskjell på Jørgen Hattemaker og Kong Salomo, eller burde vi lage et forbud også for rike finansselskaper mot å selge forfalte og misligholdte krav?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-01:
Da er nok Arbeiderpartiet og regjeringen litt uenig der. Men over til et annet tema: Regjeringen har ved flere anledninger gitt uttrykk for at de er urolige for at nordmenns gjeld nå er på et historisk høyt nivå, og at de er bekymret for at mislighold av forbrukslån øker. Hvorfor ønsker ikke da regjeringen og regjeringspartiene å dempe forbrukslånspresset ved å begrense muligheten til å reklamere for slik gjeld på sosiale medier, hvor vi i grunnen alle sammen er, men spesielt unge mennesker?
Maria Aasen-Svensrud (Arbeiderpartiet), 2020-12-01:
Jeg skal ikke hale ut denne debatten, men jeg ønsker å gå litt nærmere inn i et par av forslagene. Arbeiderpartiet mener at § 3-19 bør fjernes i sin helhet fra lovteksten, fordi den setter opp en slags objektiv foreldelsesfrist på 13 måneder etter at signeringen er gjennomført. Kunden taper i så fall alle sine muligheter til å rette krav mot finansinstitusjonen etter denne fristens utløp. Dette virker helt urimelig og er videre merkelig konstruert, da kunden ikke har et krav til banken. Det er derimot banken som må kreve at kunden står for tapet. Så ser det ikke ut til at Arbeiderpartiet vil få flertall i denne salen for vårt forslag, og vi vil da stemme subsidiært for regjeringspartienes forslag til endringer i den samme paragraf. Som jeg redegjorde for i mitt hovedinnlegg, mener Arbeiderpartiets medlemmer at det er viktig å sikre at forbrukerne ikke stilles dårligere etter dagens rettstilstand og rettsanvendelse, og samtidig forstår vi at det ikke har vært meningen å gjøre forbrukerens ansvar strengere. All den tid vi heller ikke ser ut til å få flertall for dette forslaget, vil vi også stemme subsidiært for regjeringspartienes forslag i denne saken. Endringene til § 3-21: Arbeiderpartiet mener at hele tredje ledd bør fjernes fra lovteksten. Dette begrunner disse medlemmene med at lovteksten slik den står, vil kunne representere en strengere erstatningsregel enn vi har på de fleste andre områder. Det er ikke angitt noen gode begrunnelser for at en forbruker skal ha dårligere beskyttelse etter det nye lovforslaget enn man har i dag etter de generelle erstatningsrettslige reglene. Så ser det dessverre ut til at Arbeiderpartiet heller ikke får flertall for dette, og vi vil derfor stemme subsidiært for regjeringspartienes forslag. Som presidenten er klar over, er ikke nødvendigvis komiteens flertall, og med det innstillingen, det samme flertallet som er her i salen. For ordens skyld understreker jeg at Arbeiderpartiet vil stemme subsidiært for punktene nr. 3, 4, 5 og 6.
Monica Mæland (Høyre), 2020-12-01:
Det er en viktig forbrukerlov Stortinget har til behandling i dag. Den nye finansavtaleloven vil regulere tjenester som vi alle benytter oss av og er avhengige av – både låneavtaler, avtaler om betalingstjenester og kontoavtaler. Den nåværende finansavtaleloven er fra 1999. Mye har skjedd på dette området siden den gjeldende finansavtaleloven ble vedtatt. Tilbudet om finansielle tjenester har økt, og det har skjedd store forandringer når det gjelder betalingsløsninger, måter avtaler inngås på, og måter vi ellers forholder oss til banken på. Finansmarkedet er krevende å forholde seg til for forbrukerne. Produktene kan være vanskelige å forstå, og finansmarkedet er preget av informasjonsasymmetri mellom kunden og tjenesteyteren. Noen avtaletyper inngår vi svært sjelden, og avtalene kan ha stor betydning for privatøkonomien. Den nye loven vil innebære et styrket forbrukervern. Det er lagt stor vekt på å tydeliggjøre tjenesteyternes plikter og forbrukernes rettigheter. Jeg vil også trekke fram at den nye loven inneholder viktige tiltak for å forebygge gjeldsproblemer. Ved inngåelse av kredittavtaler med forbrukere vil tjenesteyteren få en forklaringsplikt, en kredittvurderingsplikt og ikke minst en plikt til å avslå lånesøknaden hvis det må antas at kunden ikke vil kunne oppfylle sine forpliktelser etter avtalen. De nye reglene vil forhåpentligvis føre til at kredittytere blir mer ansvarlige. Misbruk av elektronisk signatur har vært et tema som har fått stor oppmerksomhet i lovarbeidet. Jeg er glad for at komiteen vektlegger behovet for å gi ofrene en bedre beskyttelse. Vi forbrukere er i praksis avhengige av å benytte digitale løsninger for å få tilgang til finansielle tjenester, og de digitale løsningene innebærer betydelige besparelser for næringen. Samtidig har tjenestetilbyderne helt andre muligheter til å iverksette tiltak for å forhindre misbruk enn det kunden har. Det er derfor et klart behov for nye regler som gir bankene et større ansvar for den risikoen for misbruk som digitaliseringen innebærer. Det kan ikke være slik at det først og fremst er kundene som skal bære dette ansvaret med den personlige og økonomiske belastningen det medfører for den som rammes. Den nye finansavtaleloven er omfattende, og den inneholder en rekke viktige bestemmelser av stor praktisk og økonomisk betydning for bransjen og for oss forbrukere. Jeg er veldig glad for at en samlet komité er enig i det aller meste av lovforslagets bestemmelser, og at komiteen støtter opp om lovforslagets formål, nemlig et styrket forbrukervern, en bedre balanse i forholdet mellom tjenesteytere og kunder, og at vi får en lov som er bedre tilpasset dagens finansmarked. Dette har vært et krevende lovarbeid med klare interessemotsetninger. Jeg mener komiteen har gjort gode avveininger, og at vi nå får en moderne finansavtale med gode løsninger på kompliserte problemstillinger.
Monica Mæland (Høyre), 2020-12-01:
Dette er jo en verdikjede, og jeg oppfatter at de institusjoner det her refereres til, er profesjonelle institusjoner som ikke selger til aggressive torpedoer, som var representantens innledende bemerkning, men som selger det til underliggende selskaper der det å drive inn fordringer er en del av en forretningsmodell. Dette er altså det som gjør at finansmarkedet rett og slett går rundt, det at man kan overføre fordringer, og at de drives inn. Men de drives inn etter de lover, regler og vurderinger som loven krever. Og de mener vi er gode nok, vi har ikke sett behov for å gjøre ytterligere endringer her.
Monica Mæland (Høyre), 2020-12-01:
Det er ikke slik at vi ikke ønsker det, det er slik at i dag reguleres dette i de markedsføringsregler vi har. Så er spørsmålet: Skal vi ytterligere regulere dette? Det skal nå utarbeides forskrifter til dette, og dette kan være en av de tingene vi vurderer, men helt enkelt er det jo ikke. Begrepet «sosiale medier» har ikke et entydig innhold, og vi bør ha et lovspråk som er både forutsigbart og forståelig for alle, både for forbrukere og for bransjen. Så helt enkelt er det ikke, men vi er urolige over utviklingen, og vi må se på hvordan vi kan begrense muligheten for å spre budskapet om billige lån til en veldig dyr penge.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2020-12-01:
Finansavtaleloven handler om forbrukernes rettigheter og plikter. Det er definitivt en viktig lov der man nettopp tydeliggjør plikter og rettigheter. For oss handler det om å finne balansen mellom det private ansvaret og næringenes måte å drive sin butikk på, og det vi har prøvd på gjennom våre forslag. Jeg viser til disse forslagene og tar opp forslag nr. 7.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-12-01:
Stortinget behandler i dag rammevilkår for framtidige vindkraftanlegg på land. Vindkraft engasjerer, og det er derfor bra at komiteen har klart å komme fram til enighet på vesentlige områder der regjeringen ikke har sett hva som rørte seg, spesielt ute i de kommunene som har erfart vindkraftanlegg. Det har vært et mål om bredest mulig forankring for å gi den forutsigbarhet som er nødvendig i slike saker. Jeg må også takke komiteen for godt samarbeid. Jeg må bare si at koronarestriksjoner gjør det mer krevende å få til de gode politiske prosessene, men vi har klart det. Vindkraft har utviklet seg til å bli en betydelig energikilde i norsk kraftsektor, men det skaper også økte utfordringer når ulike hensyn skal ivaretas. Komiteen mener det er behov for gode, kunnskapsbaserte og åpne prosesser der bruk av areal, klimautfordringer, tap av natur, forsyningssikkerhet, tilgang på fornybar energi og behov for nye arbeidsplasser skal veies opp mot hverandre. Komiteen er enig om at plan- og bygningsloven skal legges til grunn for arealavklaring, at kommunene skal få et vederlag, og at det maks skal ta fem år fra konsesjon til anleggene er i drift. Arbeiderpartiet hadde forventet å få flertall for behovet for en helhetlig plan der man ser energi, klima, energieffektivisering og næring i en sammenheng, både på nasjonalt og regionalt nivå. 50 pst. av energibruken er fortsatt fossil, og skal vi lykkes med å skape flere arbeidsplasser med lavere klimaavtrykk og møte krav til lavutslipp og klima, trenger vi mer fornybar energi og å bygge ned silotenkningen for å få fart på omstillingen. Men regjeringen velger å se det atskilt, med en klimamelding nå før jul og en energi- og næringsmelding til våren. Arbeiderpartiet savner også støtte til mer forskning på konsekvenser av vindkraft på natur, miljø, dyreliv og ikke minst helse. Vi trenger også mer kunnskap om vindeffekter i ulike høyder. Arbeiderpartiet hadde også forventet støtte til hvordan vindmølleinstallasjoner i størst mulig grad kan inngå i sirkulær økonomi. Avfall fra eldre vindmøller er et økende problem som våre naboland, Nordisk råd og EU jobber med å få inn i sirkulær økonomi. Det er ingen grunn til at Norge bør ligge bakpå på dette området. Arbeiderpartiet mener det ville være klokt å gi fylkeskommunene med ansvar for nærings- og samfunnsutvikling, klima, natur og friluftsliv en mer aktiv rolle i den regionale vurderingen av behovet for vindkraft og eventuell lokalisering. Vi trenger det folkevalgte engasjementet for å utarbeide planer for mest mulig kortreist fornybar energi, som tar hensyn til regional utvikling og med vekt på nettopp næring, friluftsliv, natur og periferi–sentrale strøk. Med dette fremmer jeg de forslag som Arbeiderpartiet står bak.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-12-01:
Fortsatt er 50 pst. av energiforbruket vårt fossilt, og vi mangler mer fornybar energi. Foreløpig er i alle fall vindkraft på land den rimeligste investeringen i vindkraft. Men vi har sett at når beslutninger skal tas lokalt, er det utfordrende å se tingene i sammenheng, altså behovet for fornybar energi opp mot mulighetene for å utvikle lokale arbeidsplasser, ikke minst i forhold til klima. Spørsmålet er: Hvorfor ser ikke regjeringen behovet for å se klimameldingen i sammenheng med en energi- og næringsmelding, som er bebudet til våren?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2020-12-01:
Takk for svaret. Utfordringen er at når man er i krisetider og trenger omstilling, er det kanskje et større behov for å se tingene i sammenheng. Min erfaring er i hvert fall, når jeg er ute, at det er utfordrende. Folk ser liksom ikke sammenhengen mellom de tre viktigste områdene – energi, klima og næring. Jeg har et oppfølgingsspørsmål. Nå vedtar vi nye rammer for framtidig utbygging, men i hvilken grad vil de rammene legges til grunn for skjønnet i de sakene som nå er til klagebehandling?