trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Alle de fire budsjettene som SV har lagt fram i denne perioden, også de reviderte budsjettene, har vært i balanse. Vi har brukt litt mer penger enn de andre partiene. Vi har omfordelt innenfor budsjettet, og vi har tatt inn noe mer, spesielt på økt kapitalbeskatning. De budsjettene som har vært vedtatt, og som Arbeiderpartiet har vært med på i flere av årene, har vært slik at når vi har gjort opp budsjettet til jul, har man brukt mange flere milliarder kroner enn det SV forslo, uten at det har skjedd dramatiske ting. Så det Johansen prøver å framstille som et slags skremmebilde av hva som kunne skje hvis vi skulle sørge for en bedre skole og en skikkelig eldreomsorg, har overhodet ingen rot i virkeligheten, men grunner seg bare i at man prøver å fortelle at det å gjøre disse tingene ordentlig, går ikke bra. Ja, SV har tenkt over konsekvensene av sin politikk, og ikke minst over hvilke verdier vi setter høyest. Vi synes altså at det ikke er spesielt seriøst hvis et parti lover billigere barnehager, og så lar være å innfri løftet. Vi synes ikke det er seriøst hvis man sier at skolen skal være gratis, og så sørger man ikke for at den er det. Vi synes ikke det er seriøst å bruke mange flere milliarder kroner på Forsvaret, men mener at det er greit at skolen er gammeldags og f.eks. ikke har moderne IT-utstyr, slik at barna kan få den undervisningen de trenger. Vi er opptatt av disse konsekvensene. Vi bruker mindre penger på en del områder – det er greit – men er det ikke det politikken dreier seg om? Politikken dreier seg om å gjøre det som er viktigst først. SV gjør det, og vi gjør det konsekvent, og vi gjør det uten å bruke særlig mer penger enn det Arbeiderpartiet gjør. Så det hadde vært fullt mulig å gjøre ting helt annerledes enn det Arbeiderpartiet gjør, men forskjellen er kanskje at SV snakker med mange partier om gode løsninger, og er villig til å lytte når noen har noe å komme med.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Når det gjelder behovet for å styrke kommuneøkonomien i sentrale områder, ser SV at det er sterkt behov for det. Der får en ofte en opphopning av mange mennesker med behov for offentlige tjenester, og mange har god økonomi, og hvis det offentlige tilbudet der blir for dårlig og henger etter, er jo det i hvert fall en god spore til privatisering. Så vi ser det behovet. Men grunnen til at vi denne gangen ikke har vært med på å se på telletidspunktet, er at vi føler at vi trenger litt mer tid for å se på det. Men det SV har gjort, er at vi, i og med at vi finansierer tilskuddet til de særlig ressurskrevende brukerne utenom skjønnet, bare har trukket ut 200 mill. kr av skjønnet, og det betyr at vi har 300 mill. kr mer liggende inne i skjønnet for å kunne gi tilskudd både til de presskommunene som opplever det Østberg var inne på og opptatt av, og til de utkantkommunene som mister mye. Det som Regjeringen skriver i proposisjonen, og som SV er enig i, er at dette antakeligvis er et mer langsiktig og vanskelig problem for dem som mister mange innbyggere, for de har ikke så mye å se fram til og så mange å bygge til. Derfor ønsker vi å se litt mer på det. Men, som sagt, vi har lagt inn vesentlig mer penger, så det skal være mulig i ta fatt i dette innenfor vårt opplegg. Så spør representanten hvorfor vi ikke vil at klima skal tas med. SV har vært med på et forslag der vi ber Regjeringen komme tilbake og vurdere virkningene av de endringene som er gjort nå, og hva som skal inn framover. Det er grunnen til det. Vi ønsker å se helheten. Landbrukskontorene, som Østberg nevnte, er noe av det vi har sett på, og som jeg syntes det var vanskeligst å ta stilling til, men vi valgte også å la det ligge inne nå for å se helheten av virkningen. Det som er viktig, er ikke hvorvidt enkeltbitene her er riktig finansiert, men det er hvorvidt den summen kommunene har, er tilstrekkelig i forhold til oppgavene de er pålagt å utføre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
SV er overbevist om at markedet ikke kan løse de viktige behovene som folk har. Vi er opptatt av at det er et politisk og et offentlig ansvar å sørge for at skolen er god nok for alle, og den skal være så god at alle vil ha barna sine der. Vi mener også at det er et offentlig ansvar å sørge for at vi har et godt helsetilbud, god omsorg og pleie. SV er veldig opptatt av at offentlig virksomhet skal fornye seg og bli bedre. Vi er opptatt av at tjenestene skal bli billigere, så det er ikke riktig når representanten fra Fremskrittspartiet påstår at vårt bud bare er mer penger. Det hadde vært interessant om Fremskrittspartiet snart kunne legge fram et regnestykke over hvor mye deres stykkprisfinansieringsordning egentlig ville koste, hvor høye avgifter det ville bli på de ulike trygdeordningene som skal finansiere dette, hvilke skatteøkninger det ville bli, om det ville være noe incitament i disse systemene til å levere billige tjenester, eller om det kanskje heller ville gå sånn som det har gått veldig mange steder der man har prøvd dette, at det har blitt veldig dårlige tjenester, og at folk, når de har behov for å klage eller ta opp ting, opplever at de til og med må gå gjennom et tredje ledd for å komme fram til de som har ansvaret, nemlig kommunen. Det er mange eksempler på at privatisering verken har gitt billigere tilbud eller bedre tilbud. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet for å berge kommuneøkonomien og eldreomsorgen ønsker at hardt belastede renholdere skal ut på anbud, at de skal jobbe mer og miste lønn under sykdom, mens partiet lover store skattelettelser til folk med høye inntekter. Der er SV dypt uenig med Fremskrittspartiet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Når det gjelder særlig ressurskrevende brukere, som er multihandikappede mennesker som trenger heldøgns omsorg og pleie, sier Venstre at de vil at dette spørsmålet skal utredes nærmere. I de fire årene jeg har sittet i kommunalkomiteen, har dette vært tema. Vi har stadig bedt Regjeringen om å utrede dette nærmere, og de har kommet med den ene utregningsmodellen etter den andre. Fremdeles er dette et kjempeløft for de kommunene det dreier seg om, og de sliter veldig med det. Jeg lurer litt på hvorfor Venstre mener at det trengs enda flere utredninger, i tillegg til dem vi allerede har. Er det slik at Venstre deler det synet både flertallet og Regjeringen har, at de ikke helt stoler på lokalpolitikerne i denne saka? De frykter at de skal pøse penger ut av vinduet og finne på tilbud som er altfor dyre og kostnadskrevende, og derfor må vi legge inn noen bremser i dette systemet. Er det det som er Venstres problem? Eller er det slik at Venstre mener at kommunesektoren faktisk må bære mer av disse utgiftene, slik det er nå? Etter SVs syn er det ikke rom for dette i kommunesektoren, og det går ut over tilbudet til disse menneskene. SVs syn er at det på dette området trengs en stykkprisfinansiering, for dette er ikke et tilbud som skal utsettes for lokalt skjønn, det skal være stabilt fra år til år. Så kunne jeg tenke meg å utfordre Venstre, som jo også er et miljøparti, til å si noe om de kan se at det ligger et løft for kollektivtrafikken i fylkene i dette budsjettet. Det er ikke synliggjort. Og det har aldri blitt synliggjort i budsjettene hvilke tilbud som gis gjennom rammeoverføringene til fylkeskommunene, som inneholder tilskuddet til kollektivtrafikk. I tillegg til det ryker nå mye av tilskuddet til drift på grunn av sykehusoppgjøret. Er Venstre fornøyd med den kollektivtrafikken vi får ut av denne kommuneøkonomien?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Det opplegget flertallet går inn for i dag, og spesielt når det gjelder sykehusoppgjøret, vil gå ut over ungdom. Dette vil gå ut over de videregående skoletilbudene i fylkene. Det ser vi. Man er nødt til å kutte i tilbud, man er nødt til å legge ned klasser, man er nødt til å la være å innfri elevenes mulighet til å komme inn på sitt førstevalg. I tillegg til det er det jo kulturtilbud som fylkeskommunene holder på med, og som ikke er lovpålagt. Og det er tilbud som ungdom setter veldig pris på, og som faktisk – tror jeg – er med på å gjøre hverdagen og livet verdt å leve. Det vil det bli mindre av. Det vil bli mindre til kollektivtrafikk. Ungdom trenger kollektivtrafikken, for de har jo nødvendigvis verken bil eller førerkort de fleste av dem. Så dette er et veldig dårlig opplegg for å sikre ungdom det tilbudet de trenger. Og det er jo ikke slik at det er statens pengebinge som trenger påfyll, og at vi derfor må gjøre dette. Det er skolene som trenger et løft! Sånn er det også i barneskolen. 206 mill. kr mangler det for å kunne gi alle barn mulighet til å være med på leirskoler, ekskursjoner og turer, komme litt ut av skolestua og være med på noe annet. Men det har man altså ikke råd til. Jeg lurer på hvorfor Arbeiderpartiet har så lite penger til noe som er så viktig. Det er jo ikke noen tvil om at det å ha slike tilbud i skolen på en måte er det som gjør at skoledagen blir spennende. Og når man tar bort dette, mister elevene kanskje det som de setter aller mest pris på. Vi behandlet for noen dager siden et forslag fra SV om tiltak for å fjerne barnefattigdommen, og da var også dette et av våre forslag. Og noe av det som sjokkerte meg da, var at Arbeiderpartiet og også Kristelig Folkeparti mente at det var greit at hvis man skulle på skoletur eller ekskursjon og foreldrene ikke hadde råd til det, så kunne man få et annet tilbud på skolen. De elevene som da ikke har nok penger med seg hjemmefra for å kunne være med på tur, de skal sitte igjen på skolen når de andre drar. Hva i all verden er dette for slags syn på et likeverdig skoletilbud, et skoletilbud som burde være gratis, og som burde være moderne, godt, mangfoldig og rikt i et land som Norge? Hvorfor er det sånn at skolen skal være mer fattigslig og gammeldags enn kjøpesentre og bensinstasjoner og alt vi omgir oss med privat? Det er så lite framtidsretta! Jeg hadde virkelig ønsket at statsråd Giske hadde vært her i dag, særlig for å passe på hva det er som nå skjer med de videregående skolene etter det gjerrige oppgjøret som blir mellom staten og fylkeskommunen om sykehusene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Det er et tema som har vært fraværende, men som vi burde snakket mer om. Det er behovet for avlastnings- og omsorgstiltak for unger med psykiske problemer. Veldig mange står i kø – og de står i kø lenge. Det er å håpe at de skal få behandling fortere, men både i påvente av og i tillegg til behandling trenger disse ungene og disse familiene avlastnings- og omsorgstiltak. Jeg kan ikke se at det er rom for det i dette budsjettet, og det synes jeg er ganske ille. Dette er en gruppe som virkelig hadde trengt vår solidaritet og vår hjelpende hånd. Og så skal jeg reise hjem til Hedmark og fortelle statsrådens partikolleger som nå sitter i fylkestinget og mener at de i år må legge ned voksenpsykiatrien og fire videregående skoler, at de har fått et bra oppgjør, at de overhodet ikke skjønner hva de holder på med, og at de selvfølgelig heller ikke kan regne. Men det regner jeg med at statsråden kan hjelpe dem med.
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Representanten Andersen startet med å snakke om Arbeiderpartiet og faste forhold. Reaksjonen er forståelig, for SV har forhold både litt her og litt der, og det er vel det motsatte av faste forhold. Jeg holdt på å si noe i den forbindelse, men jeg er litt usikker på om det er et parlamentarisk uttrykk og skal derfor ikke bruke det, men jeg håper i alle fall for SVs skyld at de har tatt de nødvendige forholdsregler. SV fører en politikk der oppskriften er mer penger til alt, unntatt til veiformål og Forsvaret. SV trenger ikke å tenke på helheten i den økonomiske politikken, det er det andre som må ta seg av. På den bakgrunn har jeg to spørsmål. Tenker SV i det hele tatt på konsekvensene av sin politikk, f.eks. økning av renten, især for unge nyetablerere, eller satser SV på å fremme forslag i forvissning om at det er andre som må ta totalansvaret for den økonomiske politikken? Spørsmål 2: Går det noen grense for SV når det gjelder hvor mye penger man kan bruke uten at det får uheldige konsekvenser, og der de svakeste gruppene blir rammet hardest?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-14:
Det ble sagt at Venstre har en interessant historie. Jeg håper at replikanten er enig i at Venstre også må ha en interessant framtid. Det tror jeg vi alle kan dra nytte av. Når det gjelder Fremskrittspartiet, ble det her understreket at de er store tilhengere av det lokale selvstyret. Men jeg har av og til problemer med å se hvordan dette henger sammen med den praktiske politikken. Tidligere her i dag har det vært sagt at Fremskrittspartiet ønsker at staten skal overta alt ansvar når det gjelder helse, skoler, utdanning og oppvekst. Vi vet fra tidligere hva slags holdning Fremskrittspartiet har til kultur, som er en av de oppgavene som Kommune-Norge har, og da er spørsmålet mitt: Hva er igjen til det lokale selvstyret i Kommune-Norge hvis Fremskrittspartiets politikk skulle blitt gjennomført? Så konkret til spørsmålet om fri skattøre. Svaret er ja. Venstre er tilhenger av at kommunene kan fastsette en skattøre innenfor gitte rammer. Jeg tror at det kan være viktig i enkeltsaker at en gjør en avtale med innbyggerne – gjerne gjennom en folkeavstemning – som går ut på at ved å legge skattøren på det og det nivået, kan vi få gjennomført det og det prosjektet. Da kan det bli et reelt valg for innbyggerne, og det kan være med på å øke interessen for lokaldemokratiet. Selvfølgelig vil det være med på å øke interessen for å delta i valg – så dette kan trolig være en god innsprøytning, men selvfølgelig innenfor gitte rammer. Når det gjelder kommunestrukturen, har vi som utgangspunkt at dette må baseres på frivillighet, og vi har den tilliten til lokale folkevalgte at de ser hva som tjener sine egne innbyggere best.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-14:
Det er slik at Venstre i inneværende periode ikke er representert i kommunalkomiteen. Selvfølgelig har jeg hatt tilgang til alle de utredningene som det her blir vist til, men jeg har ikke sett dem i praksis, det må jeg bare innrømme. Det er derfor litt vanskelig for en person som ikke har sett alle de utredningene som her har vært forelagt, å si at akkurat en egenandel på 600 000 kr er det riktige, slik som Kristelig Folkeparti og Senterpartiet her foreslår, og at staten skal betale 80 pst. av kostnadene utover 600 000 kr. Det er godt mulig det er riktig, men jeg hadde følt meg mer bekvem hvis man hadde hatt en grundig utredning av konsekvensene av de ulike modellene. Når det gjelder problematikken rundt ressurskrevende brukere, er jeg helt enig med Andersen i at dette er et problemområde for kommunene, spesielt de små kommunene. Dette kan gi store utslag, og det kan få som konsekvens at det blir et dårligere tilbud til de brukerne det gjelder. Det kan også ofte gi et dårligere tilbud til andre grupper, som da på en måte kommer uheldig ut av det. Og så blir det spurt om jeg ikke har tillit til at det lokale folkestyret kan bestemme dette. Det har jeg selvfølgelig, men jeg tror kanskje at det kan være viktig å ha ordninger som gjør at det ikke gis full kompensasjon fra første stund. Venstre er et miljøparti, det er jeg enig med representanten i. Når det gjelder kollektivsatsingen, har vi ved gjentatte anledninger foreslått økte bevilgninger til det. En har ikke lyktes med å få den på et så høyt nivå som en skulle ønske, men jeg tror at hvis fylkeskommunens politikere kunne få sett dette i sammenheng med investeringer og andre tiltak, kunne det blitt mer til kollektivtrafikk.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-06-14:
Det er godt å registrere at vi blir oppfattet som et parti som er opptatt av det lokale folkestyret, og i den sammenheng, vil jeg si, opptatt av kommuneøkonomi. Jeg tror at nettopp disse to tingene henger ganske mye sammen, fordi den dårlige kommuneøkonomien som har vært over lang tid, og den frustrasjonen som følger av det, fører til at mange lokale folkevalgte faktisk går lei. De finner ut at dette ikke er givende å holde på med, de vil gjøre andre ting, for det de stort sett driver med, er å ta beslutninger i småsaker, mens det er staten som styrer i stort, gjennom bl.a. øremerking. Når det gjelder de forslagene som representanten Solholm viste til om ressurskrevende brukere, hadde jeg tenkt å komme tilbake til det på slutten av mitt innlegg, men tiden ble for knapp. Det jeg ville ha sagt, var at jeg vil støtte forslag nr. 16 og forslag nr. 22 – alt etter hvilket forslag som faller først i voteringen. Videre ble jeg også utfordret på forslag nr. 26, som gjelder tilskudd til sykehjemsplasser. Jeg kan bekrefte det representanten Solholm sier, at på grunn av press i økonomien – på grunn av at vi har for få hender som skal utføre alle de oppgavene som vi har i samfunnet, og som vi har økonomi til – har byggekostnadene gått rett til værs. Jeg kjenner til, bl.a. fra min egen hjemkommune, at i løpet av den tiden som har gått med til planlegging og beslutningstaking, har byggekostnadene nærmest fordoblet seg. Derfor er min konklusjon at jeg har stor sympati for det forslaget som Fremskrittspartiet her har satt fram, om å øke tilskuddene til bygging av sykehjemsplasser. I tillegg har jeg registrert at Regjeringen vil komme tilbake i en egen tilleggssak med akkurat denne problematikken.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Jeg går ut fra at når representanten Solberg spør om når det telles, tenker hun dels på utgiftsutjamninga, men også på inntektsutjamninga, og jeg skal prøve å svare så godt jeg kan. I kap. 12 i proposisjonen er det foretatt en vurdering av de ulike deler av inntektssystemet, slik representanten er kjent med, som baserer seg på befolkningstall. Departementet beregner rammetilskuddet f.eks. for neste år i september 2001. Dersom det skal kunne legges fram tall for innbyggertilskuddet, utgiftsutjamninga i forbindelse med statsbudsjettet til bruk for kommunenes arbeid med sitt budsjett for kommende år, må det benyttes tall fra 1. januar før budsjettåret. Dette handler også om å ha forutsigbarhet i forhold til kommunene. Når det så gjelder inntektsutjamninga, kan det faglig sett kanskje være riktig med en viss tidsforsinkelse, men overgang til nye befolkningstall gir relativt store utslag for fraflyttingskommuner som har skatteinntekter på under 110 pst. av landsgjennomsnittet. Selv om departementet mener det fins gode argumenter for å gå over til å bruke sist tilgjengelige innbyggertall i forhold til inntektsutjamninga, mener vi at en slik omlegging ikke vil ta tilstrekkelig hensyn til fraflyttingskommunene og kommuner med skjev aldersfordeling sine behov for tid til omstilling og omlegging av tjenesteytinga. Departementet har derfor lagt til grunn at en ikke skal bruke nyere innbyggertall i inntektsutjamninga. Når det så gjelder spørsmålet om Mandal, ber jeg om forståelse for at jeg ikke kan ta det på strak arm fra denne talerstolen her og nå. Jeg skal ta med meg det representanten sa, tilbake til departementet, så skal vi sjekke saken og gi en tilbakemelding på en egnet måte.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Jeg kan berolige representanten Østberg med at jeg er fullstendig klar over at det foregår et ganske omfattende både fornyelses- og omstillingsarbeid i mange kommuner og fylkeskommuner i vårt land. Det mener jeg at jeg også sa i mitt hovedinnlegg. Men jeg mener også at vi ikke kan slå oss til ro med det. De som har gjort mye, skal ha ros for det, men jeg er helt sikker på at det er et potensial for å gjøre enda mer. Og mye kan vi gjøre også fra statens side, ved å ta de grepene som fører til at det blir mindre statlig detaljstyring. Det i seg selv er også viktige grep for å få gjort noe mer i fornyelsesprosessen. Så når vi nå sier 137 færre rapporteringsordninger eller forenklinger, når vi nå etter hvert fullfører innlemming og avvikling av øremerkede tilskudd, når vi nå stiller færre krav til handlingsplaner, til krav om kompetanse når en skal ansette folk fra statens side, og når vi nå går gjennom det som dreier seg om lover og forskrifter, så er det viktige bidrag til fornyelsen av offentlig sektor. Så til det konkrete forslaget som Østberg viste til, som Kommunenes Sentralforbund har tatt opp når det gjelder Beregningsutvalget for flyktninger, og et ønske om at det ikke legges ned. Det er signaler som jeg tar på alvor, og som jeg mener vi bør vurdere seriøst. Jeg synes nok det er gode grunner til at akkurat det utvalget muligens bør opprettholdes.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
La meg først få kommentere det første representanten Solholm tok opp med hensyn til de fem regionene. Det var ikke på noen måte tatt opp til noen avstemning på landsmøtet, og det er representanten Solholm godt kjent med, så jeg føler ikke at jeg har lidd noe nederlag på noen måte. Men i vårt parti praktiserer vi høyttenkning, og det synes jeg er greit. Vi skal diskutere fylkeskommunen og det som hører til den saken litt senere i dag, men la meg bare si to ord om det i denne omgangen, siden representanten tok det opp. Når vi fra vår side har gått inn for at vi mener det er riktig å opprettholde et folkevalgt regionalt nivå, er det bl.a. fordi at hvis man hadde lagt ned fylkeskommunene, hadde ikke oppgavene deres forsvunnet med det. Og da er spørsmålet: Hvem skulle ha tatt seg av de oppgavene da? Særlig med den kommunestrukturen vi har, med så mange små kommuner, mener i hvert fall vi at man ikke automatisk kan overføre alle de oppgavene til kommunene. Vi mener også det er galt å ha mer sterk statlig styring. Det er jo den andre vegen vi ønsker å gå. Ellers måtte man sannsynligvis ha bygd opp et større byråkrati enn det vi har i dag, og det trodde jeg ikke at Fremskrittspartiet var noen veldig sterk tilhenger av. Når det så gjelder spørsmålet om konkurranseutsetting, er det kommunene som hver for seg avgjør hva de gjør med det. For Arbeiderpartiets del er det helt klart at vi på ingen måte er for konkurranseutsetting, særlig ikke når det gjelder grunnleggende helse- og velferdstjenester som folk er avhengig av, og som vi mener alle bør ha tilgang til, uansett hvor de bor i landet, uansett hvor rike de er, uansett hvor gamle de er, og uansett hvilket kjønn de har. Der skiller Fremskrittspartiet seg helt fra vår tenkning, i forhold til at vi på ingen måte tror at det er markedet som kan løse de utfordringene vi har når det gjelder velferdstjenester, særlig ikke hvis vi ønsker at det skal bo folk rundt om i hele landet, og det ønsker Arbeiderpartiet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Flere representanter har vært inne på oppgjøret for sjukehusreformen, og jeg finner det nødvendig å si noe mer om det. For det første er Regjeringas grep et forsøk på å sette fylkeskommunene i stand til å ta seg av de oppgavene som gjenstår etter at sjukehusene overføres til staten, og det gjør vi, som kjent, ved at vi lar det samlede uttrekket fra fylkeskommunene være 800 mill. kr lavere enn de kostnadene som fylkeskommunene har hatt på sjukehus, altså: De beholder 800 mill. kr mer enn det de egentlig skulle ha hatt. Vi gir fylkeskommunene en realvekst i de frie inntektene på mellom 300 og 400 mill. kr. Vi gir dem en ekstrabevilgning til feriepenger på 2,3 milliarder kr, og ingen fylkeskommuner skal få et større tap enn om lag 40 kr pr. innbygger neste år som følge av endringene i inntektssystemet og sjukehusreformen. I tillegg til det sørger Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet for at det blir 200 mill. kr til til fylkene, som man selvfølgelig må gi etter en skjønnsmessig vurdering. Jeg tar avstand fra den framstilling som er gitt fra denne talerstolen fra flere partier om at dette pluss det kommuneopplegget som nå vil bli vedtatt her i kveld, skulle føre til at det blir null kroner til veier, null til næringsutvikling, null til kollektivtrafikk, null til kultur, og at det dessuten skulle være distriktsfiendtlig. Jeg har hørt mye gjennom mange år i politikken om hvor ille det er både i kommuner og fylker. Jeg er klar over at det er utfordringer fortsatt, særlig i en del fylkeskommuner og også i en del kommuner, men å stå på denne talerstolen og framstille det som om det skulle bli null kroner til alt som er i fylkeskommunen, må jeg ta sterk avstand fra. Jeg mener det er et bra kommuneopplegg som kommer til å bli vedtatt her i kveld, og det er bedre enn det har vært på veldig mange år. Kommuneopplegget som ble vedtatt for inneværende år, var bedre enn det har vært på mange år, og det kommuneopplegget som blir vedtatt her i salen i kveld, vil være enda bedre enn det. Så føler jeg behov for en kommentar til Senterpartiet. Jeg syns Senterpartiet bruker ganske sterke ord om det kommuneopplegget som nå er lagt fram, og som vil bli vedtatt her i kveld. Så foreslår Senterpartiet en reell vekst på 7–7,5 milliarder kr, altså mer enn dobbelt så mye som Regjeringa har foreslått. Flere talere har sagt det, men jeg finner grunn til å gjenta det: Da Senterpartiet sjøl satt i regjering, med representanten Meltveit Kleppa som sosialminister, Odd Roger Enoksen som kommunalminister og Gudmund Restad som finansminister, la de fram et kommuneopplegg på 2–2,5 milliarder kr for 1999 og 2,5 milliarder kr for 2000. Dessuten var andelen frie inntekter betydelig lavere enn i opplegget både for i år og det som vil bli vedtatt for neste år. Jeg minner også om at det var i årene 1998 og 1999, mens Senterpartiet var i regjering, at kommunesektorens økonomi kom i ubalanse, med stor økning i underskuddene og svekkede driftsresultater. Da syns jeg det er ganske frekt å bruke så sterke ord om vårt opplegg og si at det ikke er penger til bl.a. billigere barnehager – for det er det!
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Jeg respekterer at det er uenighet om hvorvidt rammene er store nok eller ikke, og at vi kan ha ulikt syn på det. Jeg syns engasjementet, også fra representanten Karin Andersen, er bra, men jeg forventer faktisk litt redelighet. Jeg må si at det er ikke redelig når representanten Karin Andersen står her og sier at jeg skal kunne dra hjem til Hedmark eller dra andre steder og legge ned voksenpsykiatri eller andre ting. For det første er dette debatter og beslutninger som må foretas i Hedmark fylkeskommune og i andre fylker. For det andre står jeg fast på at det kommuneopplegget vi har lagt fram for neste år, er bra, og at det er bedre enn det har vært på svært mange år både for fylker og kommuner. Det betyr ikke at jeg ikke er klar over at det fortsatt er utfordringer både i en del kommuner og i en del fylker. Men da er jeg også veldig glad for at Fremskrittspartiet er med på å sikre at vi har 200 mill. kr mer til utdeling i skjønnspotten overfor de fylkeskommunene som er i den vanskeligste situasjonen. Det nytter altså ikke å stå her, slik representanten Karin Andersen har gjort også i tidligere innlegg i dag, og si at det opplegget som nå blir vedtatt, betyr en styrt avvikling av fylkeskommunen, eller at det skal være gitt klarsignal eller tilslutning til noe som helst fra vår side. For øvrig må jeg også si til representanten Meltveit Kleppa, for å avslutte den debatten, at det ligger inne 1 milliard kr til barnehager for neste år, for å bygge 10 000 nye barnehageplasser og for å få billigere barnehageplasser. Det vil også, som representanten er kjent med, i morgen bli vedtatt bevilgninger for inneværende år til barnehager, slik at foreldrebetalinga kan gå ned allerede fra august. For kommunesektoren er dette en prøvestein på om dette faktisk betyr at vi får til flere og billigere barnehageplasser. Jeg håper og tror at vi får til dette gjennom de gode konsultasjonene som vi har med kommunesektoren gjennom Kommunenes Sentralforbund.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Det er klart at det året vi er inne i, er et ganske spesielt år med spesielle utfordringer når det gjelder driften av spesialisthelsetjenesten, på grunn av de store endringer som det arbeides med å gjennomføre. De budsjetter som var lagt for fylkeskommunene og for spesialisthelsetjenesten for inneværende år, er i utgangspunktet budsjetter som skal gjøre det mulig å videreføre spesialisthelsetjenesten på det nivå den tidligere har hatt, og også med en økning i størrelsesordenen et par prosent i pasientbehandlingen. Jeg har i hele den kontakt som har vært med fylkeskommunene om denne reformen, lagt til grunn og også fått den klare forståelse tilbake fra fylkeskommunene at de vil gjennomføre sitt eierskap og føle sitt eieransvar for sykehusene som om de skulle ha det til evig tid, selv om de er fullstendig klar over at det sannsynligvis vil bli fattet et vedtak om en endring. For så vidt skulle det ikke være noen grunn til at utviklingen i sykehusenes økonomi i inneværende år skulle utvikle seg annerledes enn i andre år, og annerledes enn det det var lagt opp til opprinnelig. Men det er klart at i den utstrekning det viser seg at selve det forhold at staten skal overta, har påvirket sykehusdriften og påvirket fylkeskommunenes styring av den, må vi i det kommende halvåret drøfte nærmere med fylkeskommunene hvordan disse spørsmålene skal håndteres. Men jeg mener at det opplegg som ligger her nå, ivaretar de hensynene.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Representanten Østberg stiller svært mange spørsmål som det ikke er mulig å forholde seg til i et kort svar. Men for det første: Når det gjelder spørsmålet om jeg mener at fylkeskommunene tar feil når de rapporterer om de økonomiske problemer, driftsunderskudd osv., som de står overfor, har jeg i hvert fall ikke gitt uttrykk for at de gjør det. Jeg har heller ikke så langt hatt anledning til å gå detaljert gjennom de uttalelser, de rapporter som her er kommet. Jeg vil i utgangspunktet absolutt ikke hevde at de tar feil i sin redegjørelse for de økonomiske problemene. Men jeg vil nok hevde at det er økonomiske problemer som ikke skyldes det forhold at det vedtas at staten skal overta eieransvaret for spesialisthelsetjenesten. Det kan være mange andre årsaker, og det kan være like alvorlig for det, men det er ikke statens overtakelse av eieransvaret – som angivelig har bidratt sterkt til å skape de økonomiske problemene for fylkeskommunene – som kan være årsaken til problemene. Man kunne nesten si tvert imot. Når det så gjelder selve oppgjøret nå og uttrekket, vil jeg for det første minne om at det er et uttrekk som er 800 mill. kr lavere enn det som de regnskapsmessige tallene tilsier at det kunne være, altså 800 mill. kr lavere enn det det faktisk koster å drive spesialisthelsetjenesten. I forhold til dette er det så gjort en rekke tilpasninger. Det er tatt hensyn til at man går ut fra regnskapstall i forhold til objektive kriterier, og det er lagt tak på virkningene. Jeg forstår at jeg ikke har mulighet til å gå lenger inn på det. Det får bli anledninger senere.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Den forståelse som jeg refererte til, var, som jeg sa, en forståelse av at de nåværende eiere av sykehusene og spesialisthelsetjenesten, fylkeskommunene, gjennom dette året skulle utøve sitt eieransvar som om de skulle ha det til evig tid. Jeg mener det er den eneste forsvarlige måten å utøve et eieransvar på, selv om man også skulle vite at det før eller senere bringes til opphør og overføres til andre. Det har vært en forståelse at de skulle utøve sitt eieransvar på den måten, selv om vi også har samarbeidet og arbeidet med mulighetene for en statlig overtakelse ved årsskiftet. Det er ut fra det jeg mener at det i seg selv, at det vedtas en statlig overtakelse av sykehusene, ikke skal ha noen påvirkning på utviklingen av økonomien, verken i fylkeskommunene eller i sykehusene, ei heller på fylkeskommunenes styring med denne økonomien. Når det så gjelder bevilgningene til Rikshospitalet, som ble behandlet i Stortinget tidligere i denne uken, mener jeg det iallfall tallmessig sett ikke er sammenlignbart med de problemstillinger som knytter seg til de øvrige sykehusene, rett og slett fordi det ikke ble vedtatt et reelt budsjett for Rikshospitalet da Stortinget behandlet statsbudsjettet for inneværende år. Det var den gangen en klar forståelse av at det var et spørsmål man skulle komme tilbake til i løpet av dette året, og det var det som lå til grunn for den bevilgningen. For de øvrige ble jo bevilgningene gjort i forbindelse med vedtak av statsbudsjettet.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
Lik rett til utdanning er et bærende prinsipp for Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet vil ha en fellesskole som er preget av likeverd, trygghet og kvalitet. Samtidig mener vi at skolen skal ta utgangspunkt i lokalsamfunnet, og vi mener at kommunene, som er nærmest både elevene og foreldrene, er best egnet til å drive den offentlige grunnskolen i Norge. Dette er en krevende balansegang. Det lokale selvstyret innebærer at vi må finne oss i at det er forskjeller mellom ulike kommuner og forskjeller mellom ulike partier i kommunestyrene i hvor høyt man prioriterer skolen. På den andre sida har vi også et nasjonalt ansvar for å sørge for likeverdige oppvekstvilkår. I denne uka har det vært oppslag også i riksmedia om foreldreaksjonen i Tromsø. Tromsøskolen er i krise. Mye skyldes manglende vedlikehold gjennom mange år, og jeg vil minne om at Tromsø var Høyre-styrt i 20 år fram til Arbeiderpartiet overtok i 1999. Men det hjelper ikke for ungene at man kan skylde på dem som styrte på 1980- og 1990-tallet. For ungenes skyld trengs det handling. Foreldrene i Tromsø er dessuten ikke alene. For eksempel har Barneombudet regnet ut for noen år siden at det vil koste 16 milliarder kr å ruste opp barnehager og grunnskolen til dagens forskrifter. Arbeiderpartiet vil at elever skal ha rett til et godt arbeidsmiljø, sånn som voksne ansatte har. Derfor har vi sendt et lovforslag om dette ut på høring, og vi foreslår å forankre retten i opplæringsloven. Men ei lovformulering er ikke nok. Vi må også sørge for at kommunene har en økonomisk mulighet til å følge opp en slik lov. Det er langt viktigere enn skattelette, og jeg må si at jeg håper valgkampen kommer til å stå mellom dem som ønsker skattelette, på den ene sida, og oss som ønsker å styrke velferden, på den andre sida. Derfor blir jeg ganske oppgitt og matt når jeg hører innleggene fra sentrum i dag. Her sitter valgløftene løst, og kritikken mot Arbeiderpartiet er hard, akkurat som for fire år sida, før valgkampen i 1997. Men hva skjedde? De årene sentrumsregjeringa styrte, var de desidert vanskeligste for kommunesektoren på hele 1990-tallet. Arbeiderpartiet foreslo både i 1997 og 1998 mer penger til kommunene enn sentrumspartiene. Høsten 1999 fikk Arbeiderpartiet kjempa fram mer penger til kommunene da vi samarbeidet om budsjettet med sentrum, og etter at Arbeiderpartiet kom i regjering, har vi lagt fram forslag om en sterkere vekst i kommuneøkonomien enn det sentrumsregjeringa foreslo da den styrte. Det er i skjæringspunktet mellom sentrum og Arbeiderpartiet vi kan få til de beste løsningene for kommunene. Av hensyn til de ungene som skal begynne eller allerede går i skolen, håper jeg at sentrum i valgkampen vil velge velferd framfor samarbeid med høyresida.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-06-14:
Kommunene er en viktig produsent av offentlige tjenester, ja kanskje den viktigste av alle. I Kristelig Folkeparti har vi et sterkt ønske om å ha en god offentlig skole. Da må kommuner og fylkeskommuner, som har ansvar for disse, ha en økonomi som gjør det mulig å oppfylle sitt ansvar. Etter å ha lest innstillingen fra flertallet i dag, er jeg som skolepolitiker svært bekymret for videregående skole i 2002. Det er greit at flertallet vil at staten skal overta sykehusdriften, men da må oppgjøret skje på en god og rettferdig måte. Jeg konstaterer at staten i sine beregninger ikke kompenserer underfinansiering av merforbruk på sykehusene. Dette får den konsekvens at fylkene i 2002 får mindre penger til andre tjenester, f.eks. videregående skoler. Dette er svært uheldig når vi heller trenger å styrke innsatsen i skolen. Videregående opplæring står overfor den utfordring å tilpasse opplæringen i større grad til den enkelte elev. Det krever ressurser. Samtidig skal fylkene nå gi tilbud til voksne, og dette krever også ressurser. Flertallet forsøker å rette opp ubalansen i fylkeskommunenes økonomi med nye 200 mill. kr. Dette er et bidrag, men ikke nok til å løse de problemene flertallet selv lager ved at staten overtar sykehusene. Etter mitt skjønn må Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet neste år ta ansvaret for at tilbudet i videregående opplæring blir dårligere. Jeg hadde faktisk forventet et engasjement fra utdanningsminister Giske i dagens debatt, og jeg kan ærlig talt ikke skjønne at utdanningsministeren kan sitte rolig og se på at videregående opplæring blir dårligere. Jeg synes heller ikke Regjeringen har funnet gode løsninger på det økonomiske oppgjøret med fylkene når staten skal overta sykehusene. Sjablonger er farlige, ikke minst når de brukes på en måte som også trekker inn inntekter fylkene selv har, f.eks. inntekter fra egne kraftverk. I Nord-Trøndelag har innbyggerne bygd opp et stort og solid elektrisitetsverk. Innbyggerne har selv betalt høye strømpriser, og nå kan fylkeskommunen ta ut utbytte som kan komme befolkningen til gode. Så kommer staten og tar pengene. Dette oppleves ikke rettferdig og kan ikke aksepteres. Den kompensasjon som flertallet gir på 200 mill. kr, vil ikke dekke denne inndragelsen fullt ut. Etter mitt og Kristelig Folkepartis skjønn kunne dette vært løst gjennom forhandlinger med fylkeskommunen. Det er det ikke flertall for dessverre, og dette vil ramme tjenestetilbudet i fylket. Det må dagens flertall ta ansvaret for.
Magnar Lussand (Senterpartiet), 2001-06-14:
Både forslag nr. 1 og nr. 13 inneber individuelle forhandlingar med fylkeskommunar om oppgjer i samband med overdraging av eigarskapen til sjukehusa. Det er viktig av di dei ordningane som så langt er kjende, gjev urimelege utslag fylkeskommunane imellom. Ordninga med sletting av gjeld utover gjelda knytt til spesialisthelsetenesta gjev urimelege utslag. Dei fylkeskommunane som nyleg har bygd sjukehus, får ikkje midlar til ekstra gjeldssletting, medan fylkeskommunar som har sjukehusgjeld under gjennomsnittsnivået, får sanert anna gjeld. Dette verkar svært urimeleg etter Senterpartiet sitt syn, og staten må føra reelle forhandlingar med fylkeskommunane om dette einskildvis, slik at ordningar som treff betre og er meir rettvise, kan etablerast. Det må vera noko feil med dei ordningane som er etablerte, når utslaga blir så skeive regionane imellom. Helseregion 1 og 2 omfattar Austlandet. Dei får 1,8 milliardar kr av dei 2,3 milliardane som er stilte til rådvelde i gjeldssaneringsordninga, dvs. 77 pst. Til samanlikning får helseregion 3, Vestlandet, 97 mill. kr, dvs. 4,2 pst. Ser ein på folketalsdelen, har region aust 55,1 pst. og region vest 20,5 pst. Ser ein vidare på fordelingsverknadene på lengre sikt, vil t.d. Hordaland fylkeskommune i ein femårsperiode tapa 130 mill. kr på grunn av uttrekket i samband med sjukehusreforma. Dette saman med manglande inndekning av akkumulert underskot som kjem av overskridingar innan spesialisthelsetenesta, vil sjølvsagt slå ut i høve til evna fylkeskommunen vil ha til å yta gode tenester i framtida. Eit akkumulert underskot på 375 mill. kr som kjem av overforbruk i spesialisthelsetenester, vil utgjera om lag 10 pst. av dei samla inntektene i Hordaland fylkeskommune etter reforma. Det er innlysande at skal dette underskotet dekkjast inn ved drift av vidaregåande skule, kollektivtrafikk, kultur m.m., vil det få alvorlege konsekvensar for det tilbodet fylkeskommunen kan makta. Dette er eit paradoks i ei tid då alle snakkar om å satsa på utdanning. Det er i utdanninga framtida ligg, heiter det. Det er vidaregåande skule som må bera børene.
Magnar Lussand (Senterpartiet), 2001-06-14:
Sidan det truleg er siste gongen eg står på denne talarstolen, vil eg koma med eit lite hjartesukk. Dersom det ikkje er råd å finna betre ordningar for å dekkja det overforbruket som skjer ved svært mange av sjukehusa våre, vil ein setja i verk innsparingstiltak, tiltak som vil gå ut over pasientbehandlinga. Køane vil auka. Vil me då, når valkampen tek av, oppleva at polikarar frå dette huset vil svinga pisken over fylkeskommunen på grunn av desse nedskjeringane? Og vil me oppleva det same som me opplevde i fjor, at ein sentral helsepolitikar frå dette huset direkte oppfordra lækjarane ved sjukehusa i Hordaland til å gje blaffen i budsjetta – unnskyld uttrykket – eit glimrande styringssignal som det var mykje hjelp i, spør du meg.
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Fylkeskommunene blir karakterisert som svarteper og tapere etter det oppgjøret som nå har skjedd, at staten skal overta sykehusene. Det som er litt forunderlig, er at statsråd Tønne mener at statlig overtakelse og det oppgjøret som er gitt overfor fylkeskommunene, ikke er en begrunnelse for at fylkeskommunene sliter med store økonomiske underskudd, og man kan på en måte heller ikke da forvente en kompensasjon. Situasjonen for fylkeskommunene er, som alle som har deltatt i det forumet, vet, at man er totalt avhengig av statlige overføringer. Det man har gjort fra fylkeskommunenes side over mange år, er faktisk å finansiere de pålegg man har fått av staten for å gjøre sykehusdriften så god som mulig. Dette har medført at man over tid har bygd ned tilbudene i forhold til videregående skoler og samferdsel. Når man i tillegg nå ser at dette oppgjøret medfører at lån som man har opparbeidet seg over tid, bare øker, ser man at her blir det helt klart en forverring både av skole- og samferdselstilbudene. For mitt fylke, som er Finnmark, er dette ganske marginalt. Vi har små samfunn som er totalt avhengige av gode samferdselstilbud. Vi har bygd ut nye busstilbud og båttilbud over lang tid, og nå er det faktisk så marginalt at det blir snakk om utflytting. Det samme gjelder videregående skole. Her har man ønsket å forhindre at ungdom må reise hjemmefra når de er 16 år for å gå på videregående skole, og dermed har vi lagt opp til filialklasser. Disse filialklassene står også i fare for å bli lagt ned. Dermed er dette en sentralisering av videregående skole som medfører at ungdom må reise tidligere hjemmefra. Det er en klar forverring av velferdstilbudene for samfunnet, og har også en distriktsfiendtlig konsekvens. Spørsmålet blir om dette faktisk er et fortsatt «trøkk» for å avdesentralisere fylkene. Vi opplever nå at folk står på barrikadene rundt i distriktene og sier: Nok er nok. Etter mitt skjønn er dette rett og slett med på å forsterke avmaktsfølelsen. Hva kan være grunnen til at man ikke når fram, at man ikke er villig til å lytte til det folk nå reiser seg opp for å si, nemlig at nok er nok? Er man av den oppfatning, som det tidligere i dag har blitt sagt, at når man hører røster fra fylkeskommunene, karakteriserer man det som bla, bla? Er dette måten man oppfatter folk og folkets tale på i Stortinget?
Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
I radioen i dag uttaler Senterpartiets leder bl.a. at velferdsgodene for folk flest blir rammet når Arbeiderpartiet nå støtter seg til høyresiden. Dermed blir Arbeiderpartiets politikk om satsing på skole, SFO og barnehager en ren bløff, er påstanden. Senterpartiet har derimot i alle år satset på kommuneøkonomien, fikk vi vite. Jeg finner grunn til å minne om at våren 1998 la Bondevik-regjeringen opp til en vekst i kommunenes inntekter på 1–1,25 pst. Arbeiderpartiet fikk ikke gjennomslag for en økning på 1 milliard kr utover det. Da stod sentrum, Høyre og Fremskrittspartiet sammen. Heller ikke våren 1999 la Bondevik-regjeringen opp til en større vekst enn på om lag 1,25 pst. Arbeiderpartiet varslet da økning av kommunesektorens inntekter utover dette. Det ble fulgt opp i budsjettavtalen mellom Arbeiderpartiet og sentrum høsten 1999. Våren 2000 la Arbeiderpartiregjeringen opp til en samlet vekst på 3,5–4 milliarder kr – en større økning enn hva sentrum noen gang foreslo. I statsbudsjettet for 2001 fikk vi en vekst på om lag 4 milliarder kr. I dag foreslår Regjeringen en økning på 3–3,5 milliarder kr. I dag foreslår Senterpartiet og SV en økning utover dette, på 4 milliarder kr – uten å få støtte fra noen andre partier. I tillegg foreslår Senterpartiet en gjeldssanering på 12 milliarder for kommunene – ingen støtter det forslaget. Dette står ikke til troende! Her viser Senterpartiet at de har flyttet fra den virkelige verden til valgkampens verden. Plutselig har de 16 milliarder mer å rutte med i opposisjon enn hva de hadde 2 ½ år i posisjon – en posisjon også de brukte til å samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet. Rådet om å feie for egen dør har fremdeles gyldighet!
Marit Tingelstad (Senterpartiet), 2001-06-14:
Arbeiderpartiet er fornøyd med å få flertall for videreføring av inntektssystemet, sa saksordføreren i innledningen sin. Senterpartiet er ikke med i det flertallet, for vi mener at det må til endringer i inntektssystemet for å få det til å bli mer rettferdig. Senterpartiet vil, inntil så skjer, foreslå at tapskompensasjonen blir videreført til de kommunene som taper på den såkalte Rattsø-modellen. For Oppland gjelder det bl.a. kommunene Etnedal, Lom, Sør-Fron og Søndre Land. Det er viktig at denne ordningen blir videreført inntil kostnadsnøkkelen i inntektssystemet blir endret. Hvis så ikke skjer, vil det bli dramatisk for mange kommuner. Senterpartiet innbyr derfor Stortinget til å slutte seg til forslag nr. 44, som er lagt fram i dag. Da Rattsø-utvalgets innstilling om endringer i inntektssystemet ble lagt fram i 1996, husker vi at det ble rene ramaskriket i mange kommuner, også arbeiderpartistyrte kommuner. Da kom kompensasjonsordningen gjennom ekstraordinært skjønn, som skulle trappes opp samtidig som endringene i inntektssystemet ble gradvis innført. 2001 er siste året i opptrappingen, og Rattsø-kompensasjonen betyr en omfordeling på 1,5–2 milliarder kr pr. år. Regjeringen har nå foreslått, og får støtte fra Fremskrittspartiet og Høyre, en gradvis avvikling av tapskompensasjonsordningen. Ut fra de eksemplene jeg nevnte i stad, vil Etnedal kommune tape 1,6 mill. kr, mens Lom, Sør-Fron og Søndre Land vil tape 1 mill. kr. Det foretas også andre endringer i inntektssystemet, slik at de totale endringene blir noe annerledes. Utslagene for noen kommuner blir mindre, for andre blir de enda større. For å plastre på de verste sårene har Regjeringen foreslått å gi kompensasjon for tap over 40 kr pr. innbygger i 2002, men det er ingen garanti videre. Kommunene er helt avhengige av langsiktighet og forutsigbarhet i sitt planleggingsarbeid. De kommunene som nå mister tapskompensasjonen, vil være prisgitt velvilligheten til regjering og storting for hvert enkelt budsjettår. Dette er uholdbart etter Senterpartiets mening. For distriktskommuner som trues med fraflytting, kan usikkerheten som skapes ved fjerning av tapskompensasjonen, være dråpen som får begeret til å flyte over. Skolenedlegging og redusering av andre velferdstilbud kan bli resultatet. Dårlig kommuneøkonomi vet vi kan presse fram kommunesammenslåing. Det er ikke en ønsket utvikling slik Senterpartiet ser det, men vi hørte at representanten Ranveig Frøiland fra Arbeiderpartiet mente det var den riktige veien å gå. Senterpartiets forslag vil også innebære en forenkling av det meget innviklede inntektssystemet som vi har i dag. Det er høyst påkrevd å få gjort noe her. Det ble sagt i en komitehøring forleden at det bare var en håndfull mennesker som egentlig forstod fullt ut dette systemet, og de fantes visst i KS. Dette utsagnet kan ikke jeg gå god for, men hvis det er tilfellet, så er det på høy tid å få gjort noe grundig med det.