Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-16:
Jeg synes det er greit å innlede denne femte riksrevisjonsrapportsaken i Stortinget i dag med å si litt om at vi har vært vitne til en viss kritikk av Riksrevisjonen i vinter og i vår. Det har vært tidligere statsråder og det har vært tidligere medlemmer av embetsverket som har kritisert Riksrevisjonen for å gjøre en jobb som «ikke er særlig verdifull», som gir «skrint utbytte», at det er «detaljfokusert» og at riksrevisjonsrapportene egentlig ikke bidrar med stort. Derfor synes jeg det er godt at vi nå har tre riksrevisjonsrapporter bak oss, hvor statsrådene hver eneste gang har vært enige med komiteen om at Riksrevisjonens rapport har vært viktig. Statsrådene har sagt at dette er viktig i deres arbeid, og sist fikk vi til og med en aldri så liten erkjennelse av at riksrevisjonsrapportene kan brukes i budsjettdiskusjonene i regjeringen. Jeg synes det er viktig å merke seg dette, både for dem som kritiserer – både i og utenfor dette hus – og også fordi Riksrevisjonens rapporter spiller en viktig rolle i oppfølgingen av demokratiet. Det var vel bare én statsråd i dag som ikke hadde fått veldig stort utbytte av riksrevisjonsrapporten, og det var statsråd Liv Signe Navarsete, men jeg er ikke sikker på at det var riksrevisjonsrapportens skyld. Riksrevisjonen gjennomførte en undersøkelse i årene 2006–2012 for å finne ut om det legges tilstrekkelig til rette for at ungdom med rett til videregående yrkesfaglig opplæring får fagopplæring i bedrift av høy kvalitet. Omtrent halvparten av elevene på videregående tar yrkesfaglig studieretning. Det er også på denne studieretningen vi kan snakke om frafall fra videregående opplæring. Frafallet fra allmennfagene er svært, svært lite, men på yrkesfagene er frafallet vesentlig større. Det normale studieløpet på yrkesfaglig studieretning er to år i skole og to år i bedrift. Det er imidlertid ikke krav om lærlingplass, og det er derfor mulig å tilby hele opplæringsløpet i skolen. Det er også en viss grad av øvrige tilpasningsmuligheter i studieløpet. Riksrevisjonen peker på at det er for lav tilgang på læreplasser, og at det kan ha konsekvenser for antallet som gjennomfører yrkesfaglig utdanning. Frafallet fra videregående opplæring har vært et viktig politisk tema siden vedtakelsen av Reform 94, og det er en kjensgjerning at det er for mange elever som faller fra opplæringen underveis. Riksrevisjonen har også avdekket svakheter i den statlige oppfølgingen av tilsyn, tilgangen på styringsinformasjon og forvaltningen av læreplanene. Det statlige ansvaret omfatter primært Fylkesmannens tilsynsansvar, Utdanningsdirektoratets ansvar for forvaltning av læreplanene og generelt tilgangen til styringsinformasjon. Riksrevisjonen peker også på at lærebedrifter og fylkeskommuner ikke følger opp bestemmelsene i opplæringsloven om kvalitetssikring og oppfølging av fagopplæringen. La meg slå svært uttrykkelig fast at det er fylkeskommunen som har ansvaret for å sikre tilgangen på lærlingplasser og for å godkjenne opplæringsbedrifter. Undersøkelsen beveger seg således på dette området i grenselandet for hva Kunnskapsdepartementet kan bære det reelle ansvaret for, men departementet vil alltid ha som oppgave å sikre det overordnede rammeverket som fylkeskommunen må forholde seg til. Komiteen understreker imidlertid at et slikt overordnet ansvar ikke avlaster fylkeskommunens klare gjennomføringsansvar. Det er først og fremst i retning av fylkeskommunen kritikken går, når Riksrevisjonens undersøkelse peker på manglende rapportering og manglende oppfølging fra fylkeskommunenes side overfor lærebedrifter for å sikre at lærlingene får oppfylt sine rettigheter. Det er ulike systemer i mange fylkeskommuner, og det er kritikkverdig at flere fylkeskommuner ikke har prioritert etablering av et tilfredsstillende system for oppfølging av lærebedriftenes opplæring. Det er alvorlig når Riksrevisjonen mener det er tvil om den enkelte lærling får oppfylt sine rettigheter eller ikke. Så er det grunn til å understreke at det er stor forskjell mellom fylkeskommunene. Noen løser dette på en mye bedre måte enn andre fylkeskommuner. Så kan det imidlertid rettes kritikk mot statlig nivå for manglende kontroll og oppfølging gjennom tilsynsvirksomhet. Det gjennomføres årlige fellestilsyn på opplæringsområdet, og i perioden 2006–2011 er det ikke gjennomført et eneste slikt tilsyn med fag- og yrkesopplæringen som tema. Det er kun gjennomført ett egeninitiert tilsyn fra fylkesmennenes side i perioden, med fagopplæringen som tema. Selv om det er et fylkeskommunalt ansvar å sikre tilgang på lærlingplasser, er det nødvendig og viktig å samarbeide bredt for at flest mulig skal få tilbud om opplæring i bedrift. Det er ingen tvil om at opplæring i bedrift påvirker motivasjonen til den enkelte elev. Det er derfor positivt når staten og partene i arbeidslivet har inngått en samarbeidsavtale for å øke antallet godkjente lærlingkontrakter med 20 pst. innen 2015. Samtidig har det offentlige et annet ansvar, for det er en kjensgjerning at kommuner, fylkeskommuner og stat er for dårlig til selv å ta inn lærlinger på viktige velferdsfagområder. Det arbeidet må også styrkes ved at de ulike delene av forvaltningen er opptatt av å ta ansvar ved å ta inn lærlinger. Med det tas denne enstemmige og svært gode innstillingen opp til eventuell debatt.