trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2001-06-11:
Representanten Carl I. Hagen hevdet at dette er en stor dag i Stortingets historie. Det er jeg usikker på. Det vil vise seg. Derimot er jeg sikker på en annen ting, nemlig at dette kommer til å skape flere lengre dager i Stortingets historie i fremtiden. Det som er uenigheten i innstillingen og i den underliggende utredning fra Frøiland-utvalget, er ikke en uenighet av prinsipiell art. Det er enighet når det gjelder intensjonene, nemlig at Stortingets arbeid skal være så åpent som mulig, og at det skal være innsyn i nasjonalforsamlingens arbeid. Men det er også enighet om at det er viktig at nasjonalforsamlingens arbeid kan tilrettelegges med sikte på optimal kvalitet, dvs. at arbeidet kan utføres på en så grundig og forsvarlig måte som mulig. Mitt utgangspunkt har vært at Stortinget som lovgivende og bevilgende myndighet i dette land har mange ulike typer oppgaver. Den oppgave som heter kontroll med forvaltningen, står i en særstilling når det gjelder behovet for åpenhet. Derfor har mitt resonnement vært at det ikke uten videre er sikkert at man styrker denne siden ved Stortingets virksomhet ved å sette den på linje med alle de sidene av Stortingets virksomhet som har med forberedende informasjonsinnhenting å gjøre. Min frykt har vært at man tvert imot kan risikere å nivellere den kvalitativt særskilte oppgave som har med kontroll av forvaltningen å gjøre. Hvem som vil få rett i dette, vil bare fremtiden kunne vise. Men la meg peke på at det er et element av paradoksalitet i flertallets oppfatning, når man som ett av argumentene for å gjøre åpenhet til normalordning hevder at det vil kunne føre til en sanering av antall møter med eksterne grupper i komiteenes regi. Dette viser jo til det som er dilemmaet, nemlig at det i Stortingets arbeid til enhver tid også vil være behov for noen former for kommunikasjon som ikke er åpne for publikum og for mediene. Representanten Hagen antydet at neste skritt i den prosessen som han så for seg i forlengelsen av dagens reform, ville være at også komiteenes møter blir åpne. Jeg er enig med de representantene som har sagt at de tror det vil være en særdeles uheldig utvikling. Det eneste man vil oppnå med det, er at de konsensusskapende prosessene som er nødvendige i forberedelsen av store saker, vil skyves ut av komiteene. Resultatet vil bli mindre gjennomsiktighet enn det vi har i dag. Uenigheten i denne sak er, som jeg sa, ikke av prinsipiell art. Det er en uenighet om hva som er de sannsynlige virkningene av det vi vedtar i dag. Derfor får jeg avslutte med å si at jeg håper at de intensjonene som vi er felles om, kan bli ivaretatt ved å speilvende dagens prinsipp for komitehøringer. For så vidt håper jeg at jeg tar feil i min vurdering av hva som vil bli de sannsynlige effektene. Borgernes innsyn i Stortingets arbeid er viktig. At Stortingets arbeid kvalitativt sett kan bli så godt som mulig, er viktig. Det er balansepunktet mellom disse to hensyn vi diskuterer, og jeg vil fremdeles lande på den konklusjon at balansepunktet er best lokalisert ved mindretallets forslag.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg skal bare komme med noen supplerende kommentarer til det stortingspresidenten nå sa. Siden jeg ble representant i 1985, altså for snart 16 år siden, og fram til i dag har arbeidsvilkårene for representantene bedret seg betydelig. Men omgivelsene rundt representantene og personifiseringen stiller også nye krav til å være folkevalgt i Stortinget. Ikke bare at man deltar i internasjonale møter og forsamlinger, men kravet til den enkeltes evne til å stå fram, til å ta opp egne saker, holde god kontakt med velgere i eget fylke, eget parti og enkeltmennesker, nødvendiggjør en helt annen tilrettelegging rundt representantene. Med innstillingen fra Presidentskapet tas nye skritt for å kunne gi representantene bedre mulighet til å yte enda mer overfor sine velgere. Prinsippet om én ansatt i partigruppene pr. representant skal gjennomføres innen tre år, og vil gi et godt grunnlag for å gi representantene personlige råd og veiledning. Forslagene som ble fremmet fra det utvalget jeg ledet, bygde bl.a. på svar fra representantene gjennom en spørreundersøkelse. Vel var det mange forskjellige forslag, som alt fra ønske om større middagsporsjoner til å kunne ansette sin egen personlige rådgiver – min ene og alene-rådgiver. Når det gjelder det siste, legges det ikke til rette for at den enkelte kan ansette sin egen rådgiver; det er gruppene som skal ha arbeidsgiveransvaret for dem som tilsettes. Men et hovedtrekk i svarene fra representantene var at alle ville ha, for ikke å si måtte ha, mer personlig assistanse. Det vil de nå få. Et annet forslag som utvalget brukte mye tid på, var differensierte godtgjørelser blant representantene. I dag er det Presidentskapets medlemmer som har en annen avlønning enn representantene for øvrig. Riktignok kalles det representasjonsgodtgjørelse, men er i realiteten lønn, og blir innberettet som det. Utvalget mente derfor en opprydding var nødvendig. Flertallet i utvalget mente at kun Presidentskapets medlemmer skulle avlønnes høyere enn resten av representantene, og her vil jeg bemerke at i en rekke andre land har f.eks. parlamentspresidenten, som det kalles, samme avlønning som landets statsminister. Jeg tar til etterretning at Presidentskapet vil videreføre dagens ordning. Til slutt: Det er virkelig et løft for å bedre arbeidsvilkårene og ikke minst hverdagen for representantene vi i dag er invitert til å fatte vedtak om. Det er et helt nødvendig løft, vil mange si, det er å legge til rette for at de som skal være representanter de neste fire årene, får en helt annen mulighet enn de som går ut av Stortinget.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Det er riktig som statsråden sier, at det gikk ganske kort tid etter at han fikk saken, til kommisjonen ble oppnevnt, men det var fordi Regjeringen flyttet avdelingen fra ett departement og over til et annet. Når det gjelder Regjeringen generelt sett, har det tatt lang tid – det må en bare erkjenne. Men det er riktig at avdelingen ble flyttet over til et annet departement, og kommisjonen ble oppnevnt. Jeg vil vise til en pressemelding som gikk ut fra Kommunal- og regionaldepartementet den 2. mars 2001, der det står: «Regjeringen opprettet 2. mars 2001 en uavhengig granskingskommisjon som skal gjennomføre en granskning av alle forhold i tilknytning til dykkingen i forbindelse med oljevirksomheten i Nordsjøen i pionertiden». Så vil jeg videre vise til et brev som granskingskommisjonen har sendt til Nordsjødykker Alliansen, der jeg vil sitere følgende: «Etter mandatet skal kommisjonen vurdere om det foreligger et rettslig ansvar. Hvorvidt det kan sies å foreligge et politisk ansvar eller lignende faller utenfor og ligger på et annet plan.» Jeg vil spørre statsråden: Hva er det man legger i begrepet «en granskning av alle forhold i tilknytning til dykkingen»? Jeg håper at statsråden kan bekrefte at det ikke bare er det rent rettslige som skal vurderes her, men at man akter å følge opp Stortingets vedtak om at «alle forhold» knyttet til pionertiden skal granskes.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Det er betryggende å høre at statsråden sier at all informasjon vil bli gitt. Da får vi vel også håpe at det aldri blir noen diskusjon, dersom spørsmålet kommer, om Arbeiderpartiet skal åpne sine arkiver eller ikke også i denne saken. Det forventer jeg da vil skje, men det blir jo en sak som granskingskommisjonen eventuelt må ta. Tidligere i år hadde jeg et spørsmål i spørretimen som gikk på en prosjektstøtte til nordsjødykkerne, ut fra den enorme kompetanse, opplysninger, som de sitter inne med, samtidig som de har brukt opp alle sine personlige midler, og flere faktisk er gått personlig konkurs. Spørsmålet mitt til statsråden i denne sammenheng, etter å ha hørt innlegget til statsråden, der han også denne gangen sier at han vil se positivt på denne henvendelsen, er: Vil statsråden ta et initiativ overfor Nordsjødykker Alliansen slik at man kan gå inn i en dialog med tanke på å prøve å få gitt en prosjektstøtte til den, slik at man kan få tilgang til den enorme kompetanse og informasjon som disse sitter inne med? Her er et enormt materiale som man kan få tilgang til, dersom man bare sørger for at midlene ligger der. Så vil statsråden ta et slikt initiativ, og et raskt initiativ, overfor Nordsjødykker Alliansen?
Karin Lian (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
I drøftelsene mellom Norsk Pensjonistforbund, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon, Landsorganisasjonen i Norge og Regjeringen ble det også i år oppnådd enighet om årets trygdeoppgjør. Flertallet i komiteen understreker at opptjening av ekstra feriedager ikke fører til økt årslønn. Flertallet mener det er riktig at pensjonen skal kompensere bortfall av arbeidsinntekt, og ikke tap av ferie. Minstepensjonen for enslige vil øke med 4 068 kr til 92 100 kr og med 7 008 kr til 158 520 kr for ektepar. For dem som ikke har opparbeidet seg tilleggspoeng ved yrkesdeltakelse, er særtillegget 79,33 pst. av grunnbeløpet ved høy sats og 74 pst. ved lav sats. De nye retningslinjene som ble vedtatt i budsjettet for 1999, ble også i år lagt til grunn. Det tas hensyn til både den forventede og den historiske lønnsutvikling i forbindelse med fastsetting av grunnbeløpet. Flertallet er enig i at grunnbeløpet økes med 4,6 pst. Ved denne veksten i grunnbeløpet, og dermed også veksten i pensjonen med tilleggspensjon, oppnås en inntektsutvikling for pensjonistene om lag på linje med yrkesaktive. I forbindelse med tidligere reguleringer av grunnbeløpet, har det etter organisasjonenes ønske også vært lagt inn andre elementer enn bare økning av grunnbeløpet, f.eks. bostøtteordningen, garantipensjon for fødte uføre og opptrapping av særtillegget, som jeg har nevnt tidligere. Minstepensjonen for både enslige og ektepar har – gjennomsnittlig økt mer enn lønnsveksten i perioden 1967-2000. Det må også nevnes at de særskilte skattereglene for pensjonister er videreført. I 2001 utgjør fullt særfradrag i inntekt 17 640 kr. Også den særskilte skatteavgrensningsregelen og satsen for trygdeavgift for pensjonsinntekt på 3 pst. må tas med ved sammenligning med yrkesaktive. Spørsmål om hvor mye mer penger pensjonistene skal få, må ses i sammenheng med tildeling og egenbetaling av tjenester til helse og omsorg, når disse behovene melder seg. Arbeiderpartiet vil yte hjelp etter behov uavhengig av geografi og lommebok. Vi ser fram til en avklaring av hovedmål og prinsipper for et samlet pensjonssystem i forbindelse med arbeidet i den nyoppnevnte pensjonskommisjonen. Det er nå debatten om alle sider av vårt pensjonssystem bør komme. Utfordringene som organisasjonene står overfor, er å påvirke Pensjonskommisjonen i forkant av den gjennomgang som skal skje. Det er nå vi alle bør delta i diskusjonen om fordeling av pensjon mellom yrkesaktive og ikke yrkesaktive, mellom høytlønnede og lavtlønnede og mellom kvinner og menn. Vi bør alle skaffe oss kunnskaper om hvordan vi kan fordele de pengene vi har til rådighet, mellom generasjonene. Det er nå vi kan delta i diskusjonen om fordeling av skatter mellom yrkesaktive og pensjonister. Pensjonskommisjonen er avhengig av at vi alle som ansvarlige samfunnsborgere deltar og påvirker de enkelte partiorganisasjoner, slik at de finner fram til gode løsninger for framtida. Flertallet støtter Regjeringens forslag til økning av grunnbeløpet fra 1. mai i år.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-11:
Jeg vil ta fatt i de siste ord fra den foregående taler, om å finne «fram til gode løsninger for framtida». Det var jo nettopp det som var grunnlaget for bestemmelsene om folketrygd i 1967, å finne gode løsninger for fremtiden. Den gangs fremtid er vår nåtid. Og de som har betalt inn i tillit til at forutsetningene fra 1967 skulle bli fulgt opp i årlige justeringer, er på mange måter blitt lurt. Jeg kan godt forstå at pensjonister føler at de blir satt på et sidespor i forhold til sin egen inntektsutvikling. Det er de som fremdeles er i yrkesaktiv alder og snakker om sin egen fremtid, som legger premissene for dem som har betalt inn. De får ikke igjen i dag, dagens pensjonister, det de har betalt inn for. Det var en forutsetning om en oppjustering av grunnbeløpet som ikke er blitt fulgt opp i de årlige trygdeoppgjørene. Det er riktig som det sies, at tilleggsbeløpet er hevet. Men for dem som har betalt inn i forhold til inntekten sin, er det ikke veldig mye trøst i at de som ikke har betalt inn, får mer. Med den måten vi har behandlet pensjonistoppgjørene på, får vi en stadig tilnærming i inntektsgrunnlag mellom de som har betalt inn i tillit til at de får dette igjen når de blir pensjonister, og de som ikke har betalt inn – de som er minstepensjonister. Og selvfølgelig er det slik at minstepensjonistene våre skal ha en verdig alderdom. De skal ha nok å leve av de også, selvfølgelig skal de det. Men å fjerne verdien av den arbeidsinnsats som yrkesaktive mennesker har lagt inn i folketrygden, er ikke riktig. Så at våre pensjonistorganisasjoner føler at de blir lurt, kan jeg veldig godt forstå. En undergraver jo også argumentasjonen for å legge til side penger i et oljefond som skal sikre fremtidens pensjoner, når en samtidig ser at premissene for pensjonsutbetaling endres hele veien. Jeg må også slutte meg til det som Sosialistisk Venstreparti sier, at det er vanskelig å gripe inn i et vedtatt oppgjør, men jeg vil allikevel signalisere at det fra Kystpartiets side er helt klart at grunnbeløpet bør oppjusteres slik at det blir så stort som det skulle være i forhold til de forutsetninger som lå til grunn da lov om folketrygd ble vedtatt i 1967. Og det må skje gjennom de årlige pensjonsjusteringer. Det er slik at det er litt vanskelig for pensjonistene å gå til streik. De har ikke stort annet valg enn å godta et trygdeoppgjør. Dette er et forhold som Stortinget ikke bør utnytte, og det er for all del et forhold som statens forhandlere ikke bør utnytte i sine forhandlinger med pensjonistorganisasjonene. Årlige oppjusteringer i grunnbeløpet ser vi i Kystpartiet som helt nødvendig. Grunnbeløpet er jo også utgangspunkt for andre rettigheter innenfor folketrygdens område, så jeg håper at statsråden legger seg på sinne at det etter hvert er flere i Stortinget som mener at måten pensjonistoppgjørene foretas på, ikke er den norske stat verdig, og at det bør gjøres noe med dette i årene som kommer. Kystpartiet kommer til å støtte det fellesforslaget fra Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti som ligger her i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Jeg skal ikke forlenge debatten så mye, men jeg har behov for å understreke det SV skriver i merknaden sin om at vi føler en forpliktelse overfor det som var utgangspunktet for folketrygden, og at man skal følge opp det. I tillegg er det jo allment kjent, selvfølgelig, at en pensjonskommisjon er nedsatt, og det er klart at den må se på prinsippene for hvordan pensjonene for framtida skal sikres. Jeg hører jo av debatten at det er litt ulik oppfatning av hvordan det pensjonssystemet vi har nå, er. Det er ikke et forsikringssystem slik at man i prinsippet får ut det man betaler inn. Det er et solidarisk system, slik det er nå, der pensjonene i stor grad blir utbetalt som løpende driftsutgifter over statsbudsjettet. Og det er en annen måte å organisere det på enn en kunne få inntrykk av at noen mente det var. I tillegg har jeg behov for en kort merknad til at man justerer opp beløp i forhold til en prosentvis økning. Litt alminnelig prosentregning tilsier jo at en viss prosentsats av et lite beløp er lite penger, mens samme prosentsats av et høyt beløp er mange kroner. Og det å legge seg på et sånt prinsipp gjør jo at man får den samme prosentsatsen og tilsynelatende like mye penger. Men den som har lite fra før, får lite, og den som har mye fra før, får mye. Så det er grunn til å sette noen spørsmålstegn ved prosentregningen ved slike økninger, i hvert fall for dem som ønsker at forskjellene i Norge skal bli mindre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Jeg er helt enig med statsråden i at det er uheldig om vi skulle vært nødt til å behandle enkeltsaker i Stortinget. Det har også flertallet forsøkt å unngå så langt vi har maktet. Men det som er utgangspunktet for mye av politikken som skapes både i Regjeringen og i Stortinget, er at man får henvendelser om hvordan virkeligheten faktisk er for dem vi har sagt at vi skal løse problemene for. Derfor tar saker ofte utgangspunkt i konkrete situasjoner ute, for det er jo noen ganger slik at den politikken vi utformer, ikke akkurat fungerer i praksis, og da må man gjøre noe. Denne saken har tilknytning til flere saker, men spesielt én. I sitt svar til komiteen gjentar statsråden at Revita-tiltaket ikke har dokumentert overfor Aetat de resultatene man har oppnådd eller gitt inn de rapportene de skal. Kommunalkomiteen har fått kopier av brevvekslingen som har vært, og det er veldig vanskelig for oss å se at dette i så fall ikke skulle være tilstrekkelig. Hvis det var noen uenighet om tallene her, burde det kanskje vært muligheter for å finne ut av det. Jeg har da behov for å spørre statsråden om det er slik at han i brev til kommunalkomiteen underkjenner de opplysningene som er her. Av det han har sagt hittil i dag, virker det som om han tvert imot også har sett og erkjent at her utføres det mye bra arbeid. Så er vi enige om at det sikkert trengs evaluering av alt, men jeg stusser litt nå over hva det er statsråden egentlig sier. Er det slik at han mener at denne dokumentasjonen ikke er god nok, eller er det slik at han faktisk har sett at her er det dokumentert resultater?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Innlegget fra representanten Leif Lund viser på en måte noe av det som har forundret i hvert fall SV i denne saken, og sikkert også flertallet, nemlig at det har vært en slags spesielt negativ oppmerksomhet rundt ett tiltak. Det har forundret SV veldig at det har vært så mange vanskeligheter rundt dette, og det er jo nettopp dette som har gjort at vi har vært nødt til å kikke nøye på det og følge det opp. Det er ikke riktig som representanten Lund sier, at i ettertid har man kommet løpende med bare ett tiltak. Det har vært henvendelser fra mange. Jeg vet ikke om jeg tar feil, men det har virket litt som om systemet har villet kvitte seg med noen. De har vært brysomme på et vis. Jeg vet ikke hva det har vært, men inntrykket som er blitt skapt, er i hvert fall slik. I tillegg har jeg behov for å si at jeg er svært glad for de litt nye tonene som jeg oppfattet fra statsråden i dag, i forhold til det store behovet for å endre rammeverket rundt dette. Senest 29. mars fikk jeg svar på et spørsmål angående saken, der statsrådens eneste argumentasjon for at man ikke skal se på dette, er en henvisning til forskrifter og regler, og at regler må følges. Så jeg oppfatter at vi har tatt et langt steg i positiv retning, og at i hovedsak har Stortinget nå gitt et svært entydig signal om at rammene må justeres. Det er behovet og målet som skal tilfredsstilles. Reglene må tilpasses personer, ikke omvendt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Det er all grunn til å slutte seg til det representanten Næss fra Kristelig Folkeparti nå sa. Jeg har behov for noen få merknader i tillegg. Det ble sagt i stad av representanten Stang at de ikke hadde sett spesielt for seg at dette skulle ramme asylsøkere og flyktninger. Nei, jeg ser at forslaget ikke er slik, men effekten av det er slik. Effekten av det er at syke vil miste retten til asyl- og flyktningstatus i Norge. Det er et faktum, slik forslaget er fremmet. Og jeg går ut fra at det også var hensikten, at hele poenget var å framstille det slik at flyktninger og asylsøkere som kommer til hit landet, er spesielt mye farligere enn andre. Jeg savner virkelig en begrunnelse for det, for det er med beklagelse man kan lese rapportene om hvordan f.eks. FN-personell har en atferd som ikke akkurat er i tråd med gode råd fra dem som driver med smittevernbestemmelser. Eller det kan vel også være slik at norske statsborgere som av ulike grunner farter verden rundt og krysser grenser, har en oppførsel som kunne tilsi at det var grunn til for dem til å oppsøke lege når de kom hjem. Det er ikke nødvendigvis de som søker opphold i Norge, som utgjør en stor smitterisiko. Det er faktisk heller ikke slik at alle som er smittet, utgjør en stor smitterisiko. Det er knyttet til atferden om et menneske utgjør en smitterisiko eller ikke. Skal vi lykkes med å nå fram med informasjon om det, er vi avhengig av det tillitsforholdet som nå er svært godt, og som jeg tror kan bli enda bedre hvis vi kan få lov til å fortsette med den metoden vi har, nemlig frivillighet. Så har jeg en kommentar til Fremskrittspartiets merknader i innstillingen, der de mener at asylsøkere og flyktninger som blir testet og funnet hiv-smittet, og som ikke vil etterkomme veiledning og de krav som blir stilt, eventuelt skal plasseres i lukkede mottak. Jeg oppfatter det slik at Fremskrittspartiet med denne merknaden går inn for at de skal behandles annerledes enn nordmenn som har slik smitte. Er det slik at Fremskrittspartiet ønsker andre smittevernbestemmelser og regler i smittevernloven for folk som er her på et slikt grunnlag enn for andre? Det vil jo i så fall være diskriminering.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Det alvorlige i denne saken, som jeg syns representanten Kleppe burde bry seg mer om, er den alvorlige stigmatiseringen som han, med sitt forslag sammen med representanten Stang, forsøker å gjøre av en stor gruppe mennesker, ved å si til folk at det er farlige mennesker. Jeg syns at han istedenfor å synes så synd på seg sjøl når han blir avslørt i hva det er forslaget egentlig går ut på, burde bry seg litt mer om det, ta det litt seriøst og ta mer alvorlig de faglige innvendinger som er kommet mot forslaget. Det er nemlig slik at det er ingen smittevernfaglige holdepunkter for at et slikt forslag skulle føre fram, og at noe skulle bli bedre av den grunn. Tvert imot advarer alle faglige instanser og sier at det vil bli verre. Hvem er det da som er seriøs og tar dette alvorlig, og som ønsker å gjøre noe med smittesituasjonen her hjemme? Og hvem er det som ønsker å gjøre noe seriøst og alvorlig – og noe som virker – med smittesituasjonen der den er stor og alvorlig, nemlig i en del utviklingsland? Det er etter mitt beste kjennskap iallfall ikke representantene Stang og Kleppe, som systematisk har vært med på å kutte alle bevilgninger til hjelp i de områdene. Det er heller ikke slik som representanten Kleppe nå forsøkte å gi inntrykk av, at det er noe som spesielt hefter med folk utenfra som kommer til landet, at de smitter andre mennesker. Det er mange eksempler på at også norske statsborgere har en slik oppførsel. Og det er dette vi er nødt til å gripe tak i, ikke at det er én spesiell gruppe. Så til min kommentar til Fremskrittspartiet. Jeg fikk ingen oppklaring på mitt spørsmål til Fremskrittspartiet i det svaret jeg fikk. Poenget er nemlig at det foreligger smittevernlovgivning i Norge som forteller hvordan man skal håndtere slike tilfeller. Det er regler, og i noen tilfeller ganske strenge regler, som skal følges. Poenget er at Fremskrittspartiets forslag sier at én spesiell gruppe skal man kunne behandle annerledes. Og det er diskriminering! Uavhengig av om Fremskrittspartiet oppfatter det eller ikke, har vi ikke rett til å diskriminere asylsøkere i forhold til smittevernlovgivningen, sjøl om de ikke har fått ferdigbehandlet sin asylsøknad her i landet. Og det bør det heller ikke være rett til. Smittevernlovgivningen er slik at den skal ivareta folkehelsen i dette landet – uavhengig av hvem det er som er syk, eller hvem det er som trenger beskyttelse mot smitte.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Representantene fra Senterpartiet og SV skriver i innstillinga at «kunst og kultur både er rotfeste i lokalsamfunn og brobygger til resten av verden». Vi har videre en merknad om at kulturuttrykk kanskje er uttrykket for forskjelligheten rundt omkring og noe av grunnlaget for det gode liv i lokalsamfunnet. Det har forundret meg ganske mye at Kristelig Folkeparti ikke har vært med på denne understrekinga av hvor viktig kulturen er for det gode liv, også i distriktene. Jeg kunne tenke meg at representanten Apelthun Sæle kunne forklare litt hvorfor Kristelig Folkepartis distriktspolitikk er så nesten kjemisk fri for kultur som det iallfall går fram av denne innstillinga. Det forundrer meg. Jeg mener at det er en veldig lite målrettet politikk, for jeg tror at det å kunne delta i kulturaktiviteter er en del av det gode liv for et moderne menneske, enten man bor i bygd eller by. Så jeg kunne tenke meg å få svar på det. I tillegg til det avsluttet representanten Apelthun Sæle sitt hovedinnlegg med å prise lokal frihet i beslutninger, og at det ville fremme mange gode, nye tiltak. Det tror SV også. Derfor har SV fremmet et forslag, som vi står aleine om, om at de fleste distriktspolitiske virkemidlene skal legges inn i samlepotter, slik at kommuner eller fylkeskommuner kan få lov til sjøl å bestemme hva de vil bruke pengene til. De veit sjøl hvor skoen trykker. De har sjøl grunnlaget for å ta de beste beslutningene. Vil de bruke pengene på næring, så la dem gjøre det. Vil de bruke pengene på veg, la dem gjøre det. Vil de bruke pengene på kultur, la dem gjøre det. Er det skolen som trenger penger, skal de få lov til å bruke pengene der. Hvorfor er ikke Kristelig Folkeparti villig til å gi slik frihet?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Til statsråden vil jeg si: Selvfølgelig skal alle som har kompetanse, hentes inn til kommisjonen. Som saksordfører for begge Dokument nr. 8-forslagene om pionerdykkerne må jeg si jeg har stilt flere spørsmål enn jeg har funnet svar. Hvorfor skulle det ta 20 år fra arbeidsmiljøloven ble iverksatt i 1977, til den først i 1995 inkluderte arbeidsdykkerne i Nordsjøen? Og hvordan var kontrollen med dykkersystemene? Hvilken utdannelse hadde dykkerne? Hvorfor lyttet ikke myndighetene tidligere til det dykkermedisinske miljøet? Kunne liv vært spart? Det er vanskelig å forstå at en på norsk sokkel på 1970-tallet opererte med 32 døgns metningsdykk med 32 etterfølgende dager på land, mens US Navy opererte med 24 døgns metningsdykk og 180 dager på land. Hvorfor så store forskjeller? Det er mulig det fins gode forklaringer både på disse og mange andre spørsmål. Jeg tror at en uavhengig granskingskommisjon kan gi svar. I et brev til komiteen datert 16. mai i fjor skrev sosialministeren: «Det synes å være noe tvilsomt om en eventuell granskningskommisjon vil kunne frembringe noen ny kunnskap vedrørende pionertiden for dykkerne.» Er det fordi statsråden i likhet med sosialministeren tror det vil fremkomme lite nytt, at en ikke har forhastet seg med å utnevne kommisjonen?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Ingen er vel i tvil om at de som jobbet i Nordsjøen i den såkalte pionertiden, gjorde en fantastisk jobb for landet og for det som er blitt et oljeeventyr for Norge. Spesielt gjorde dykkerne en formidabel innsats, og mange av disse aktive folkene har fått helsemessige problemer av det i ettertid. Dette har både Stortinget og Regjeringen grundig drøftet før, og det var et samlet storting som gikk inn for å oppnevne en uavhengig granskingskommisjon for å vurdere alle forhold i tilknytning til dykking i forbindelse med oljevirksomheten i Nordsjøen i pionertiden. Fra Arbeiderpartiets side er vi tilfreds med at kommisjonen er oppnevnt, og at den er sammensatt av dyktige folk som innehar juridisk, medisinsk og teknisk kompetanse. Dette er fagfolk med bred erfaring innenfor sine felt. Jeg vil også poengtere at det i kommisjonen er en god dykkerfaglig kompetanse. Det er riktig som saksordføreren sier, at en samlet komite i Innst. S. nr. 243 for 1999 – 2000 bad Regjeringen vurdere å gi Nordsjødykker Alliansen en observatørstatus i kommisjonen. Fra Arbeiderpartiets side er vi imidlertid innforstått med at Regjeringen har oppnevnt en kommisjon som ikke er partssammensatt, og at dette er grunnen til at Nørdsjødykker Alliansen ikke er med i kommisjonen. Jeg ser det som naturlig at dersom Stortinget vedtar at Nordsjødykker Alliansen skal inn i kommisjonen, vil også andre parter i saken påberope seg den samme rett. Jeg vil anta at et slikt krav vil komme. Fra Arbeiderpartiets side mener vi at det er en god løsning at kommisjonen har opprettet et kontaktforum bestående av arbeidslivets parter. Dette innebærer at Nordsjødykker Alliansen og andre berørte parter kan få en god dialog med kommisjonen. Det legges også opp til at et representativt utvalg av dykkerne skal intervjues. Det er selvsagt viktig at Nordsjødykker Alliansen gjennom granskingskommisjonens kontaktforum får gi en fyldig informasjon om sine erfaringer og sine kunnskaper. Fra Arbeiderpartiets side mener vi at Regjeringen her har sikret et opplegg som gjør at alle berørte parter vil bli hørt i forbindelse med kommisjonens arbeid. Arbeiderpartiet er opptatt av at resultatet av kommisjonens arbeid skal bli best mulig, og at alle forhold skal bli belyst. Derfor mener vi at kommisjonens mandat må bli endret, slik at alle forhold vedrørende pionerdykkingen i Nordsjøen fram til 1990 må bli vurdert. Arbeiderpartiet mener at det også må vurderes å gi Nordsjødykker Alliansen en prosjektstøtte for sitt arbeid. Arbeiderpartiet går med bakgrunn i det jeg her har sagt, mot forslag I, for forslag II, mot forslag III og for forslag IV.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg må bare vise til den korte tiden som gikk fra jeg overtok ansvaret for sikkerheten i Nordsjøen til denne granskingskommisjonen var oppnevnt. Det mener jeg bør være svaret på hvor høy prioritet jeg gir arbeidet for at alle de spørsmålene som saksordføreren stilte innledningsvis, skal kunne få svar i framtiden. De kan bare gis gjennom en slik granskingskommisjon. Jeg har ikke på noe tidspunkt i den tiden jeg har arbeidet med disse spørsmålene, overhodet vært i tvil om at uansett hvilken form en slik granskingskommisjon fikk, måtte det nedsettes en kommisjon som gav svar på alle disse spørsmål – svar av hensyn til dem som har gjort denne pionerinnsatsen, men også av hensyn til framtiden. Det er viktig å få analysert disse erfaringene på en slik måte at det skal være med på å sette terskler for hvilke lover og regler som eventuelt myndighetene skal iverksette for lignende type virksomhet i framtiden. Dypdykking i særdeleshet tror jeg ikke er noe som har vært, det er noe som det kommer til å bli betydelig større virksomhet med i framtiden. Derfor er det nødvendig å skaffe informasjon, og jeg håper at granskingskommisjonen skal bidra til å gi oss et grunnlag for en bedre beslutningsmyndighet på dette i framtiden.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Hvilke politiske konsekvenser en omfattende gransking skal ha, er opp til politikerne å bestemme. Selvsagt er det ikke meningen at granskingskommisjonen skal ha noen begrensninger i måten den velger å angripe spørsmål på i forhold til mandatet – det skal være «alle forhold». Om dette i sin tur i ettertid skal føre til at noe av det som granskingsrapporten kommer til utover det rent rettslige, også skal ha politiske konsekvenser, får de politikerne som skal behandle granskingskommisjonens rapport, ta stilling til. Det er i utgangspunktet vanskelig å si noe bestemt om. Men når det står at man skal granske «alle forhold», skal man selvsagt også granske om det er noen unnlatelsessynder fra statlig side som har gjort at vi har fått en situasjon der enkelte er blitt frarøvet sin helse.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg er litt usikker på hva representanten Siv Jensen egentlig spør om. Selvsagt er det slik at granskingskommisjonen skal få alle de opplysninger som måtte være tilgjengelig. Det skal ikke være noen som gjør noe forsøk på enten av byråkratiske eller politiske grunner å holde unna opplysninger for granskingskommisjonens arbeid, men svarene vet vi jo ikke før granskingskommisjonen er ferdig. Og jeg vet ikke hva som har skjedd tidligere. Vel har jeg vært aktiv i det politiske liv i ganske mange år, men jeg personlig har ikke noe forhold til disse sakene tidligere enn akkurat å sørge for å få oppnevnt denne granskingskommisjonen. Så jeg kan faktisk ikke se hva som skulle være grunnen til at spørsmålet ble stilt, foruten at man ønsker en forsikring om at alle opplysninger skal bli gjort tilgjengelig for kommisjonen. Da må jeg si selvsagt – ellers ville vi jo ikke hatt noen kommisjon.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Meg bekjent har ikke Arbeiderpartiet hatt ansatt noen dykkere som har jobbet i Nordsjøen. Men Arbeiderpartiet har jo i visse perioder vært med og hatt regjeringsansvar, og også ansvar i Stortinget. Det er et forhold som i og for seg ikke knytter seg til Arbeiderpartiets arkiv, men som knytter seg til de dokumenter som måtte befinne seg på ulike nivåer i regjeringshierarkiet. Der skal vi selvsagt sørge for at de opplysningene som er tilgjengelige, vil bli gitt, men jeg tror jeg må gjøre Stortinget oppmerksom på at den mest utfordrende oppgaven i det å skaffe informasjon her ligger i forholdet mellom arbeidstaker og arbeidsgiver, og de som er operatører. Og det kommer til å bli et ganske vanskelig felt for denne granskingskommisjonen, for det vil sannsynligvis ikke være så lett å kunne dukke inn i private virksomheters arkiver for å skaffe fram nødvendig dokumentasjon. Det blir utfordringen, og det blir kanskje en utfordring som er større enn den utfordringen som vi står overfor i forhold til regjeringsdokumentasjon. Så skal jeg selvsagt ta kontakt med Alliansen og se om det er mulig å utvikle et prosjekt, både i faglig størrelse og i økonomisk størrelse, som det er mulig å kunne gi prosjektstøtte til, men da må det være et prosjekt som er av en annen dimensjon enn det man opprinnelig søkte om.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg skal ikke forlenge debatten ytterligere. Jeg vil gjøre oppmerksom på at det jeg reagerte på, var at det ble skapt en slags mistenkeliggjøring av Arbeiderpartiet og Arbeiderpartiets både tidligere og nåværende historie når det gjelder å medvirke til at sannheten kommer fram. Dette har ingen ting med Arbeiderpartiets arkiver å gjøre. Dette har å gjøre med hvordan myndigheter, uavhengig av regjeringer, har utøvd sin tjeneste. Selvsagt skal de statlige opplysninger som finnes på dette området, gjøres tilgjengelig for granskingskommisjonen. Det var mitt poeng.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg synes mange av Revita-prosjektene – det gjelder ikke bare Revita i Drammen, men det gjelder kanskje i enda større grad andre Revita-prosjekter – har vist veldig gode resultater. Derfor har disse prosjektene vært sett på med ganske interesserte øyne og åpen pengepung i de ulike arbeidsmarkedsetatene. I den grad Stortinget gjør slik som nå og tar et prinsipielt standpunkt om å gi Regjeringen et pålegg om å presisere ytterligere Stortingets politikk gjennom endring av forskriftene, synes jeg det er helt greit. Det som jeg derimot ville synes var veldig leit, var om man gav seg til å behandle enkeltprosjekter og bevilge penger direkte uten at dette fikk en forsvarlig og skikkelig behandling i forvaltningen. Jeg kan ha mange oppfatninger om forvaltningen og forvaltningens rolle og hvordan man skal utvikle forvaltningen både i nåtid og i framtid, men jeg er veldig opptatt av at man skal ha spilleregler som gjør at forvaltningen kan håndtere de ulike søknader på en profesjonell og skikkelig måte. Jeg kunne ikke tenke meg å overprøve forvaltningens enkeltvedtak uten en skikkelig dialog med forvaltningen om begrunnelsen for det den faktisk har gjort. Så når saken er slik som den er, at flertallet i Stortinget gir et signal om hvordan politikken bør være, synes jeg det er helt greit at flertallet har rett, så lenge man ikke går på behandling av enkeltsaker.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Jeg tror jeg skal avholde meg fra å gå inn i enkeltheter rundt Revita Drammen – jeg må be om å få lov til det – og heller si at hvis det er noe vi lurer på i forbindelse med det som antas å være dokumentert i forhold til både resultater og i og for seg ambisjoner i forhold til konkrete prosjekter, skal jeg gå gjennom informasjonen ytterligere for å se om det er noe som har gått meg forbi. Men i disse jobbskapingsprosjektene har det jo vært flere som har vært involvert, både statlige og kommunale myndigheter i tillegg til den organisasjon, stiftelse eller virksomhet som har søkt om pengene. Når vi vurderer de enkelte forholdene, må vi altså se alle ting i denne sammenhengen. Hvis det imidlertid er noe som har gått meg forbi, skal jeg gjøre et forsøk på å ytterligere gå gjennom dokumentene. Det er så langt som jeg vil gå.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
La meg til det første si at vi har jo i og for seg i fellesskap beveget oss et stykke på vei siden vi startet med dette. Mens det i begynnelsen var snakk om å endre regelverket slik at et bestemt prosjekt falt inn under dette, så har vi nå i og for seg en enighet om at vi skal endre regelverket for å tilstrebe større grad av fleksibilitet og åpenhet. Da syns jeg at vi alle sammen har jobbet oss mot et mål som er blitt bra. Så tror jeg at vi i forhold til jobbskapingsprosjektene, og for å nå de målsettinger vi alle idealistisk sett har for dette området, skal bli bedre, innenfor de begrensede ressurser vi har til disposisjon. Jeg har lyst til å gjenta det, at jammen er det mye vi skulle hatt lyst til å gjøre, men det er tross alt begrensede ressurser til disposisjon. Og så kan jeg forsikre om at selvsagt skal det ikke være slik at vi nå gjennom de endringene som vi gjør for å tilstrebe størst mulig grad av fleksibilitet for å få flere ut i arbeid, glemmer dem som ikke har noen mulighet i framtiden til å kunne konkurrere på arbeidsmarkedet. Vi må ikke bli så opptatt av attføring, rehabilitering og jobbskaping at vi glemmer de gruppene som har det tyngst og vanskeligst. Derfor tror jeg vi i framtiden må ha egne penger og egne ressurser som vi setter inn på å komme akkurat disse gruppene i møte. Vi må jo i all anstendighets navn innrømme alle sammen at det er noen som har behov for hjelp og støtte for å kunne utvikle sin kompetanse, og også for å ha muligheten til å yte arbeidsinnsats. Selv om det ikke først og fremst er produktivt for en bedrift, så vil det i det lange løp være produktivt for samfunnet. Derfor tror jeg at vi må være innstilt på at vi tilnærmer oss denne gruppen på en spesiell måte.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Jo mer man ser på denne saken, jo flere mørke sider finner man, jo lettere er det å se at mye har vært feid under teppet gjennom svært mange år, og jo lettere er det å se at dette er en mangeårig kamp fra et miljø som ikke nødvendigvis er like ressurssterkt lenger som det var en gang i tiden. Men dette er altså en kamp som krever betydelige ressurser fra dem som har ført den, som har slåss i mange år for å bli hørt i det politiske miljøet, for å bli tatt på alvor av det politiske miljøet og ikke minst få vurdert situasjonen. Det viktigste man gjør som politiker når man tar innover seg denne type ting, er å erkjenne at feil har blitt gjort. Det verste man kan gjøre, er å forsøke å bortforklare, dekke egen rygg, gå inn i politisk polemikk og skape ytterligere problemer av en så alvorlig sak. Jeg håper at statsråden, når kommisjonen går gjennom alle sidene ved dette, tar ansvar, legger vekt på å gjøre de nødvendige innrømmelser og ikke minst rette opp det som har vært gjort. For det er helt åpenbart at vi kan gjøre feil, men da bør det også være like åpenbart at man retter opp i feilene i stedet for å bortforklare dem. Jeg håper at det blir utfallet av kommisjonens arbeid og de etterfølgende vedtak som politiske miljøer skal fatte, slik at man ikke opplever mer menneskelig lidelse og tragedie i denne saken enn nødvendig. Jeg håper at statsråden kan bekrefte at man går inn i dette arbeidet med et svært åpent sinn og ikke minst en ukuelig vilje til å gjøre opp for eventuelle feil som har vært begått.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Da oljeeventyret startet i Norge, var pionerdykkernes heltemodige innsats helt avgjørende for landets utvikling som oljenasjon. Datidens teknologi var en helt annen enn i dag, og det var derfor nødvendig med dykk som ofte medførte fare, risiko og store belastninger for dem som skulle utføre dykkene. Da tidligere statsminister Trygve Bratteli åpnet Ekofiskfeltet, uttalte han: «Uten deres heltemodige pioner-innsats ville ikke Norges økonomiske vekst ha vært mulig. Det skal aldri glemmes.» Historien har dessverre vist at de likevel ble glemt, i alle fall fram til nå. De enorme psykiske og fysiske belastningene dykkerne ble utsatt for, har i ettertiden medført store problemer, og mange av pionerdykkerne er i dag enten arbeidsuføre eller døde. Økonomisk ruin, personlige konkurser og selvmord er dessverre blitt mer regelen enn unntaket for mange av dykkerne. Jeg var imidlertid tilfreds da Stortinget for et år siden enstemmig vedtok Fremskrittspartiets forslag om å nedsette en granskingskommisjon for å klarlegge ansvarsforhold, kompetanse om den fare dykkingen medførte, og de skadevirkninger dykkervirksomheten har påført pionerdykkerne. Det tok imidlertid ti måneder fra vedtaket ble gjort, til en granskingskommisjon ble oppnevnt, og da kommisjonen endelig ble oppnevnt, hadde den ingen medlemmer med dykkerfaglig kompetanse. I tillegg til dette hadde en totalt oversett en enstemmig komitemerknad om å vurdere å gi Nordsjødykker Alliansen en observatørstatus i kommisjonen. Jeg syns det er utrolig at en kan nedsette en kommisjon uten faglig kompetanse og uten engang å gi dykkerne observatørstatus i kommisjonen. Det er jo nettopp dykkerne som har følt problemene på kroppen, og det er jo de fremfor noen som nå må få komme til orde. Vi kan ikke hjelpe de av dykkerne som i desperasjon og fortvilelse har tatt sitt liv. Vi kan heller ikke gi helsen tilbake til dem som er ødelagt for livet. Vi kan imidlertid gi disse hedersmenn den honnør og den støtte de så absolutt fortjener. Jeg håper derfor at vi i dag får satt en sluttstrek for denne saken på en for oljenasjonen Norge verdig måte.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Selv om representanten Apelthun Sæle ikke fikk holdt hele innlegget sitt, er det i hvert fall mye av det som ble sagt, som vi kan være enig i. Men innstillinga bærer preg av at SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti finner sammen i mange merknader. Og i en av dem pekes det på at det er nødvendig med ekstraordinær satsing for å nå hovedmålene i distrikts- og regionalpolitikken, og det heter videre: «Desse medlemene saknar dei heilskaplege tiltaka som må til for å snu trendane i ei lei som kan sikre busetnad og næringsliv i distrikta.» Og da vil jeg spørre representanten Apelthun Sæle: Hvilke konkrete helhetlige tiltak var det regjeringa Bondevik la fram og som nå ikke er fulgt opp i denne meldinga? Så var representanten Apelthun Sæle til slutt inne på at det også er litt opp til lokalsamfunnene selv hva slags framtid de skal skape seg. Og det gjenspeiler vel det som står i merknaden fra Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet. Der står det at disse medlemmer «har en sterkt tiltro til at lokalsamfunnet kan finne egne løsninger på sine egne oppgaver ved å ta i bruk egne krefter». Det står også at det private initiativ kan bli «kvalt av offentlig engasjement». Og da må jeg spørre: Hva slags offentlig engasjement, eventuelt hvilke midler, er det Kristelig Folkeparti har tenkt å si nei til fordi det vil kvele det private initiativ?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Dette Dokument nr. 8-forslaget burde egentlig vært unødvendig. Dokument nr. 8:108 tar sikte på å skape de nødvendige regelendringer for å sikre mangfold og brukervennlighet i tiltak for arbeidsledige, uføretrygdede og andre ufrivillig yrkespassive. Dette burde det være tverrpolitisk enighet om. Et flertall i kommunalkomiteen har helt entydig pekt på at tiltak av typen Revita Drammen skulle ivaretas og gis støtte. Dette ble gjort i budsjettet både for 1999 og for 2001. Statistikk fra Revita Drammen viser at de lykkes i stor grad i sin virksomhet, både med å hjelpe folk til å etablere bedrift og skape sin egen arbeidsplass og i å få folk tilbake i arbeid eller utdanning. Av de 511 som ble fulgt opp av Revita Drammen i perioden 1995-1999, var det 296, eller 58 pst., som fikk ansettelse, 168, eller 33 pst., egen virksomhet og 47, eller 9 pst., utdanning. Økende uføretrygding, arbeidsledighet og utstøting har store menneskelige, sosiale og økonomiske konsekvenser, både for enkeltmennesker og for samfunn. Jeg mener at det er et tverrpolitisk ønske at arbeidet med å redusere disse problemene, skal gis prioritet. Det er derfor vi som forslagsstillere mener at regelverket og holdningene i forvaltningen ikke er hensiktsmessige i forhold til målsettingen om at flere uføre og arbeidsledige skal komme i arbeid. Det er nødvendig med regelverk knyttet til slike tilskudd, men det er også nødvendig å ha tilstrekkelig fleksibilitet i regelverket og en positiv holdning til mangfold og kreativitet i forvaltningen, slik at målsettingen om å få folk tilbake i arbeid og aktivitet, blir det viktigste, ikke at man passer inn i regelverket. Økende uføretrygding, arbeidsledighet og utstøting har store menneskelige, sosiale og økonomiske konsekvenser, både for enkeltmennesker og samfunn. Det er altså et tverrpolitisk ønske at arbeidet med å redusere disse problemene, gis prioritet. For flertallet har det vært viktig at brukernes behov bør være styrende, og at tiltakene tilpasses dem og ikke omvendt. Dette innebærer at brukerne av slike tjenester bør delta i utformingen av de samme tjenestene. Det kan ikke være riktig at en byråkratisk forvaltning skal motarbeide tiltak som er annerledes enn de tradisjonelle, så lenge målsettingene nås med akseptabel ressursbruk. Vi har drøftet disse problemene tidligere, og jeg har opplevd at statsråden sa han var positiv til Revita Drammen. Ikke desto mindre har altså statsråden sagt at dersom flertallet ønsker endring, må det tas opp forslag i Stortinget. Det er jo på denne bakgrunn at vi har fremmet dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg er glad for at Arbeiderpartiets medlemmer i innstillingen sier seg enig med oss forslagsstillere i at det må være en åpenhet for nytenkning i arbeidet med å få arbeidsledige i virksomhet, enten det er som arbeidstakere eller som drivere av egen virksomhet. Når de imidlertid insinuerer at vi ikke ønsker å stille krav, er dette galt. Vi ønsker å stille krav, og vi mener at Revita Drammen har dokumentert dette. Dokument nr. 8-forslaget burde vært unødvendig dersom statsråden hadde vist den nødvendige fleksibilitet.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Jeg er glad for det statsråden sa om at flertallet hadde rett. Det er en viktig erkjennelse i denne sak at det kanskje må radikale ting til for å endre holdningene i nødvendig grad. Jeg er glad for at vi får pakker når det gjelder det å prøve ut nye ting. Flertallet er enig med statsråden i at det skal stilles krav til kvalitet. Det må ikke henge igjen det inntrykk av flertallets forslag at man ikke er opptatt av kvalitet. Jeg er enig med statsråden i at vi skal finne fram til de tiltak som virker best, og at det mest usolidariske vi kan gjøre, er å dømme folk ut. Men det er jo nettopp derfor vi har pekt på at det å bruke erfaringene til dem som virkelig har skoen på, og som vet hvor den trykker, er den type tiltak vi bør satse på. Selvhjelp må være viktig. I tiltak som Revita Drammen drar man jo nettopp nytte av de ufrivillig arbeidslediges erfaring. Mener ikke statsråden at nettopp det at man gjennom en femårsperiode har klart å få 58 pst. i ansettelse, 33 pst. i egen virksomhet og 9 pst. i utdanning av de 511 som ble fulgt opp, tyder på at dette er gode tiltak som vi bør satse på også i framtiden? Taler ikke dette for kvalitet?