Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-14:
St.meld. nr. 21 er en positiv melding i den forstand at den omfatter et meget viktig tema og avklarer en del sentrale forhold samtidig som den innebærer en grundig gjennomgang av et særdeles viktig politisk område. Det er positivt at meldingen setter dette temaet på dagsordenen, og at dette er gjort på en så omfattende og grundig måte, ikke minst sett i et internasjonalt perspektiv. Det er også av stor betydning at det er så stor grad av tverrpolitisk enighet om hovedinnholdet i denne meldingen. Fremskrittspartiet vil derfor slutte seg til å gi ros til så vel saksordfører som Regjeringen for det arbeidet som er gjort i denne saken. Fremskrittspartiet mener det er spesielt gledelig at det understrekes av en enstemmig komite at menneskerettighetene er universelle. Ikke minst er det positivt at det syn at menneskerettighetene aldri kan være kulturrelative, understrekes så klart, spesielt med tanke på den omfattende debatten man opplevde for noen år siden vedrørende de kommunistiske land og de såkalte utviklingsland, særlig i årene før Berlin-murens fall. Den gangen argumenterte veldig mange for at det var kvalitative ideologiske forskjeller når det gjaldt menneskerettighetene, alt etter hvilket land man bodde i. Derfor er det etter vår mening en positiv utvikling det som har skjedd i Norge og internasjonalt, nemlig at det er gjennombrudd for at menneskerettighetene til syvende og sist er ens for hele jordas befolkning, uavhengig av kjønn, rase, religion eller etnisk opprinnelse. Imidlertid er et moment her selvsagt at ethvert samfunn må vurderes ut fra sin spesielle historiske utviklingssammenheng, spesielt når det gjelder mulighetene til å gjennomføre menneskerettighetene i praksis. Det er desto viktigere og enda mer positivt at det fra hele komiteen fastslås som prinsipp at menneskerettighetene virkelig er universelle. Fremskrittspartiet håper derfor at dette vil bli fulgt opp av stortingsflertallet i utformingen av praktisk utenrikspolitikk i årene fremover, ikke minst når det eksempelvis gjelder menneskerettighetsdialogen med Kina, hvor USA har vist en langt mer djerv holdning enn det Norge har. Ett av spørsmålene knyttet til dette er verdenssamfunnets behandling av Taiwan – et land på over 20 millioner mennesker, som har utviklet seg til et fungerende demokrati, og som ikke engang tillates å være medlem av Verdens Helseorganisasjon på grunn av frykten for forholdet til det folkerike og store Kina. Når vil Regjeringen manne seg opp til å si klart fra i sin dialog med Kina? Vil Norge, som medlem av Sikkerhetsrådet, støtte de årlige resolusjonene som fremmes i FN med kritikk av Kinas menneskerettighetsbrudd i forhold til Tibet, så vel som til landets egne innbyggere, Falungong og Taiwan? Skal universalitetsprinsippet virkelig gjelde, kan ikke Norge i det lange løp forsvare en unnfallen holdning i forhold til å kritisere Kina. Ansvaret blir enda større når vi nå i FN-sammenheng har fått plass ved de stores bord som medlem av Sikkerhetsrådet. Enda klarere understrekes universalitetsprinsippet av en enstemmig komite når det sies at den «enkeltes rettigheter kan bare begrenses for å beskytte andres rettigheter». Dette betyr etter Fremskrittspartiets mening videre at man også må tore å kritisere f.eks. Russland for krigføringen i Tsjetsjenia, særlig i de internasjonale fora hvor menneskerettighetsproblematikken står sentralt. Nettopp for å bevare troverdigheten av universalitetsprinsippet er det maktpåliggende å tore å kritisere «de store gutta i gata», også i sammenhenger hvor det på kort sikt kan koste Norge en del venner osv. Det er viktig å kritisere menneskerettighetsbrudd også i Tyrkia, som er vår allierte. Men når det er sagt, må det også sies at det må være proporsjoner i kritikken. Den må ramme regimer av alle ideologiske avskygninger som forbryter seg, og ikke minst må kritikken stå i forhold til graden av de overgrep som foretas. Et annet positivt element i denne meldingen er at den legger stor vekt også på innenrikspolitiske forhold. Som det er sagt tidligere her i dag: Skal Norges kritikk være troverdig, må vi også være villig til å utøve selvkritikk. Et vesentlig problem her, som allerede har vært nevnt, er å få fortgang i straffesakskjeden, slik at det totale tidsforløpet ved behandling av straffesaker går ned. Og som det også har vært understreket i denne debatten, ønsker jeg å fremheve vårt forslag om å slå ring om den negative organisasjonsfriheten. Den er nemlig ennå ikke sikret i norsk rett. Etter vår mening er behandlingen av denne meldingen et egnet tidspunkt til å sikre folks rett til å unngå å måtte tvangsorganiseres. Daværende kommunalminister Ragnhild Queseth Haarstad uttalte i spørretimen 1. april 1998 som svar på spørsmål fra representanten Fridtjof Frank Gundersen at Justisdepartemenet jobbet med et forslag til lov om menneskerettigheter, at flere internasjonale konvensjoner ville bli foreslått inkorporert i norsk rett, men at det ikke var helt avklart hvor langt disse konvensjonene ville gå nettopp når det gjaldt å verne om den negative organisasjonsfriheten. Representanter for Kristelig Folkeparti, Venstre og Senterpartiet forutsatte videre i en debatt i Stortinget 1. juni 1999 at denne retten er sikret gjennom bl.a. Den europeiske menneskerettighetskonvensjon som er gjort til norsk lov. Den 18. august 1999 falt en dom i Oslo byrett som legger til grunn at den nevnte konvensjon ikke inneholder konkrete regler som sikrer den negative organisasjonsfriheten, og at det rettslige syn som de nevnte representanter gav uttrykk for i stortingsdebatten, ikke endrer på dette. Denne rettsoppfatning er videre bekreftet i ankesaken for lagmannsretten. Det er positivt at en enstemmig komite understreker at den enkelte borger har anledning til å forlate et trossamfunn samt å utøve sin tro etter egen overbevisning. La oss håpe at dette også vil få oppslutning fra flertallet nettopp når det gjelder retten til å slippe tvangsorganisering i organisasjoner som strider mot ens overbevisning. På denne bakgrunn vil jeg derfor formelt fremme vårt forslag om å be Regjeringen om å fremme et lovforslag som sikrer den negative organisasjonsfriheten.