Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
I innstillingen er ulike partier innom forskjellige forhold. Jeg skal nøye meg med å kommentere noen av dem. Et hovedformål med deltakerloven er å opprettholde en fiskereid flåte. Loven oppstiller derfor et aktivitetskrav – man må altså ha vært aktiv fisker på eller med norsk fiskefartøy for å få adgang til å eie et fartøy som skal drive ervervsmessig fiske. Så har vi noen unntak fra dette. Det er unntak for fartøy under 15 meter for å kunne starte som fisker med eget fartøy. Det er adgang til dispensasjon når «næringsmessige og regionale hensyn tilsier det», og det er egne regler for arv og generasjonsskifte. Et mindretall av komiteens medlemmer fremmer forslag om å endre regelverket, slik at generasjonsskifter kan skje på en mer ubyråkratisk måte. Jeg minner om at disse reglene ble endret i 2004, på grunnlag av et forslag fra regjeringen Bondevik II, for å legge bedre til rette for at en arving eller den som overtar etter et generasjonsskifte, kan få en midlertidig ervervstillatelse for fem år – selv om man på det tidspunktet ikke oppfyller det alminnelige aktivitetskravet. Senere har vi gjort endringer i reglene for fiskermanntallet, slik at dette fikk et reelt innhold også i kystflåten. Generasjonsskifte i et fiskebåtrederi er ikke gjenstand for en mer eller mindre byråkratisk behandling enn andre søknader, men det må søkes om ervervstillatelse, og fiskerimyndighetene skal ha inn alle opplysninger om det nye eierforholdet. Forutsetningen for å gå fra den midlertidige tillatelsen til en ordinær tillatelse er imidlertid at det alminnelige aktivitetskravet er oppfylt. Det er ikke nødvendig å være fisker om bord på fartøyet for å oppfylle aktivitetskravet. En eier som administrerer driften fra land, kan også godkjennes som aktiv fisker i lovens forstand. Man kan gjerne diskutere om et slikt aktivitetskrav skal gjelde for den som overtar et fartøy som arving. Jeg mener at det er nødvendig. I motsatt fall ville vi i løpet av noen tiår ha undergravd aktivitetskravet og prinsippet om en fiskereid flåte. Forslagsstillerne har etterlyst en sak om eier- og maktforhold i fiskerinæringen og kritiserer forvaltningens påståtte manglende oversikt over situasjonen. Som jeg gikk gjennom i mitt brev til komiteen: Fiskeriforvaltningen har oversikt over eiersituasjonen og kan til enhver tid framskaffe informasjon både om hvor mye og hva en enkelt person eller foretak eier, og hvordan eierspredningen er i en fartøygruppe eller i flåten som sådan. I mange tilfeller er det kompliserte eierforhold i et foretak. Det er grunnen til at de åpne registrene ikke alltid viser fram tilstrekkelige opplysninger til at en bare ut fra det kan sette sammen slike oversikter. Informasjon er imidlertid tilgjengelig i direktoratets interne registre og arkiv. Det er bl.a. behovet for å kunne utarbeide slike oversikter som gjør at vi må ha noen «byråkratiserende» ordninger – søknadsplikt ved eierendring og informasjon om eierskap gjennom selskapsleddene, bakover til personer. Med bakgrunn i det jeg har sagt nå, har jeg ikke sett noen grunn til å legge fram en slik sak som mindretallet ber om, rett og slett fordi det ikke er noen indikasjoner på at det foreligger et problem. Den største konsentrasjonen finner vi i torsketrålgruppen, hvor en utvidelse av konsentrasjonsmuligheten som ble åpnet gjennom en instruks fra departementet i 2003, nå er nedfelt i konsesjonsforskriften fra 2006. Når det gjelder kystflåten, ble det foretatt en gjennomgang i et høringsnotat fra departementet i 2007, uten at vi fant grunn til å innføre noen eierskapsbegrensninger. Jeg må derfor si meg tilfreds med at komiteens flertall avviser mindretallets forslag – ikke fordi regjeringen er imot åpenhet om eierforholdene i norsk fiskeflåte, men fordi det er åpenhet, og ikke fordi regjeringen viker tilbake for å se det reelle bildet av eierforholdene, men fordi vi har oversikt. Skal vi beholde den oversikten, er vi avhengig av en søknadsplikt og en plikt til å gi informasjon om eierforholdene i søknader. Skal vi opprettholde en fiskereid flåte, må det også være slik at arvinger velger å bli fiskere om bord eller aktive administrerende redere for å beholde eierskapet til fiskefartøyet.