Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2014-06-05:
Jeg registrerer med glede at flertallet i energi- og miljøkomiteen ikke gir tilslutning til forslaget om at staten skal bruke sin eierinnflytelse i Statoil til å pålegge selskapet å trekke seg ut av oljesandvirksomhet i Canada. To lignende forslag har i henholdsvis 2009 og 2010 blitt behandlet i Stortinget med samme utfall. Forslag om å trekke Statoil ut av oljesandvirksomhet har også blitt behandlet på samtlige av selskapets generalforsamlinger siden 2009, og senest 14. mai i år stemte 99,51 pst. av eierne imot et slikt forslag. Statoil kjøpte North American Oil Sands i 2007. Det var en forretningsmessig beslutning fattet av Statoils styre, som er det ansvarlige organ for denne type avgjørelser. Jeg er glad for at Statoil har høye ambisjoner om å redusere CO2-utslippene fra sin virksomhet, ikke minst også oljesandvirksomhet, bl.a. ved utvikling av ny teknologi. For øvrig synes jeg representanten Ljunggren sa mye bra, og det er verdt å si også at Statoil er et av få selskaper i denne bransjen som offentliggjør sine ambisjoner innenfor området klimagassutslipp. Staten har lenge vært en stor eier i flere av de største norske børsnoterte selskapene. Den statlige eierandelen på 67 pst. i Statoil er i dag mer verdt enn resten av det statlige eierskapet på Oslo Børs. Det er selvfølgelig veldig viktig at det i utøvelsen av det statlige eierskapet legges vekt på forutsigbarhet, profesjonalitet og troverdighet. Eierskapspolitikken utøves i henhold til en helt klar rolledeling mellom aksjonærer, styre og ledelse, som det framgår av selskapslovgivningen, og innenfor rammen av statens egne prinsipper, med bred oppslutning i denne sal, for eierstyring og selskapsledelse. Jeg noterte meg at representanten Andersen Eide kalte dette for å sette formalia i veien. La meg si det slik: Jeg er mer enig med representanten Arnstad, som snakket om viktige prinsipper for eierstyring. Staten eier enorme verdier på Oslo Børs, og for å ivareta skattebetalernes interesser er det svært viktig at disse prinsippene opprettholdes. Av disse prinsippene følger det at staten som eier i Statoil ikke involverer seg i investeringsbeslutninger som selskapene gjør. Det er styrets og ledelsens ansvar. Dette prinsippet har stått fast i flere tiår gjennom skiftende regjeringer og i stortingsmeldingen om eierskap som Stortinget har behandlet og gitt klar tilslutning til. Statoil foretar løpende store investeringer i Norge og i utlandet. Selskapet er med og byr på leteareal, kjøper og selger andeler og er involvert i selskapstransaksjoner. Investering i oljesand er en slik investering basert på et forretningsmessig grunnlag og inngår på linje med øvrige investeringer i Statoils samlede portefølje. Jeg forutsetter at Statoil gjør alle relevante risikovurderinger ved alle investeringsbeslutninger, enten det dreier seg om geologi, teknologisk risiko, finansiell og politisk risiko eller risiko for omdømme og utvikling i klimapolitikk, f.eks. karbonprising, som åpenbart har betydning for denne konkrete beslutningen. Det er et vesentlig prinsipp at det er ledelsen og styret i selskapene som har ansvaret for investeringsbeslutningen som fattes, ikke aksjonærene. På denne bakgrunn er det min klare oppfatning at dette ikke er en sak generalforsamlingen i Statoil skal eller bør behandle.