Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Vi mennesker trenger fellesskap. Vi trenger hverandre. Vi trenger å føle at vi betyr noe for andre. Vi trenger å holde på med meningsfull aktivitet. Og stadig flere ting tyder på at dette har klar sammenheng med folks psykiske og fysiske helse. Kultur har stor betydning for enkeltindividet. Det gir opplevelse, det gir innhold og mening i livet. Kulturdeltakelse utløser gjerne også fysisk aktivitet som har positiv virkning på kroppen. Forskning viser at kulturdeltakelse har effekt på både fysisk og psykisk helse, i tillegg til opplevelsen der og da. Materiale fra HUNT 3-undersøkelsen dokumenterer at de som deltar i kulturaktivitet, opplever bedre helse, er mer tilfreds med livet sitt og har mindre forekomster av angst og depresjon. Audun Myskja har forsket på bruk av musikk og andre miljøtiltak i demensomsorgen, og vi har de senere årene fått undersøkelser av høy kvalitet som indikerer at systematisk deltakelse i kulturaktiviteter kan forsinke utviklingen av demens. Det er viktig å understreke at kulturen har en fri rolle og står på egne ben, men vi ser også at den har en stor verdi i samfunnet. Det bidrar til å bringe folk sammen, og det skaper fellesskap. Dette er spesielt viktig i våre dager, der tendensen til individualisering og fragmentering i samfunnet er tiltakende. I svenske kulturplaner ser vi at kulturdeltakelse koples til ivaretakelse og videreutvikling av demokratiet. Så vet vi at det er store sosiale ulikheter, både når det gjelder kulturdeltakelse, og når det gjelder fordeling av helse. Vi har indikasjoner på at storforbrukere av helsetilbud er småforbrukere av kulturtilbud, og omvendt at storforbrukere av kulturtilbud er småforbrukere av helsetilbud. Dette har det vært arbeidet mye med over lang tid. Den norske kultur- og helsesatsingen hadde bakgrunn i UNESCOs satsing Art in Hospital og ble initiert av Sosial- og helsedepartementet og Norsk Kulturråd gjennom 35 prosjekter i hele Norge i perioden 1996–1999. Utgangspunktet for satsingen var en felles verdimessig oppfatning om at deltakelse i meningsfylte kulturaktiviteter bidrar til økt livskvalitet og evne til å mestre egen livssituasjon. Målgruppen var personer knyttet til psykisk helsevern, barn, unge og eldre med små nettverk og andre enkeltpersoner eller grupper med behov for spesiell oppfølging. Sverige har også hatt et eget forskningsprogram på sammenhenger mellom kultur og helse fordi forskningsområdet kultur og helse ofte faller mellom to stoler. Det svenske kulturrådet har etablert et eget tverrsektorielt fagområde som er kultur og helse, og kulturminister og helseminister gikk sammen om å etablere et senter for kultur og helse ved Universitetet i Gøteborg, der de bl.a. driver hjerneforskning på internasjonalt nivå for å påvise sammenhenger mellom musikk og helse. Vi har mange gode eksempler på hva kulturen kan gjøre med den enkelte. Estetiske fag bidrar til å utvikle barns mange språk og til å utvikle kreative, samarbeidende og sunne barn. Vi har sett eksempler på barn som har utfordringer med å håndtere skolehverdagen, som kan blomstre opp når de får besøk av Den kulturelle skolesekken og får muligheten til å vise hva de kan på andre felt. Prosjektet Lyden av trivsel, hvor ansatte i sykehus synger i kor, har redusert sykefraværet ved de to sykehusene i Nord-Trøndelag og har ført til at folk på tvers av fagdisipliner, som kanskje ikke snakket sammen før, nå har blitt godt kjent, og man ser en større grad av samarbeid. Nav-prosjektet Vi bærre gjær det har fått ungdom som var utenfor skole og arbeidsliv, tilbake, gjennom kulturdeltakelse, som både gir mestringsfølelse, livserfaring og økt selvfølelse ved at de ser at de kan gi opplevelser til andre. Så er det pleie- og omsorgsfeltet, som denne interpellasjonen jo særlig retter seg inn mot. En av de største utfordringene i helsevesenet er demensomsorgen, både ressursmessig og behandlingsmessig. Dette har også regjeringen pekt på i forbindelse med Samhandlingsreformen. Personer med demens er den største diagnosegruppen blant brukere av kommunale omsorgstjenester. Ifølge Helsedirektoratet vil tiltak for personer med demens koste ca. 18 mrd. kr per år i 2020. Det blir et dramatisk misforhold mellom behovet for personell i eldreomsorgen og antall ungdommer som ønsker seg dit. Særlig gjelder dette demensomsorgen. Forskning og erfaring viser store utfordringer i forhold til medisinering av demente. Effekten er omstridt, og det er påvist store bivirkninger. Regjeringen skriver i Meld. St. nr. 29 for 2012–2013 følgende: «For å utvikle en framtidsrettet og god omsorgstjeneste er det behov for større vektlegging av aktivisering både sosialt og fysisk og økt oppmerksomhet på brukeres sosiale, eksistensielle og kulturelle behov.» Vi har mange gode eksempler som man kan bygge videre på i dette arbeidet. Trondheim kommune er helt i front når det gjelder Den kulturelle spaserstokken. NaKuHel i Asker har gjort et godt arbeid med kobling mellom natur, kultur og helse. Bergen Røde Kors er en foregangsinstitusjon, der sang og musikk er innarbeidet som del av en helhetlig omsorg, og i Oslo har vi flere mønsterinstitusjoner, deriblant Paulus sykehjem, som gjør det samme. Ytterøy Helsetun i Levanger er en toneangivende institusjon, der sang, musikk og dans er innarbeidet i den daglige omsorgen. Disse institusjonene framstår som meget godt ledet og organisert. Resultatene ved disse institusjonene er oppsiktsvekkende, med økt verdighet for beboere og en mer interessant arbeidshverdag for de ansatte. I tillegg frigjør det menneskelige ressurser. Medisinbruken er redusert. Ytterøy Helsetun melder at sovemedisin ikke lenger er i bruk. Interessen for å arbeide på disse institusjonene har økt kraftig. Jeg kan også nevne at man i Levanger, i samarbeid med Norges Parkinsonforbund, har et nyskapende rytmisk treningsprogram for Parkinson-pasienter. Det man ønsker å undersøke, er om sang, musikk, dans og rytmisk bevegelse kan bidra til å utsette innleggelse for Parkinson-pasienter. Ambisjonen er å knytte sammen forskning, utdanning og praksis, der kultur- og helsefaglig miljø inngår. Det kan gi ressursbesparelse og mer varierte arbeidsplasser i helsevesenet, økt rekruttering til helsefagyrkene og økt verdighet, spesielt innenfor demensomsorgen. Det gjenstår mye arbeid på dette feltet, særlig når det gjelder forskning. Det er behov for å forske på hvordan variasjon i kulturdeltagelse påvirker folkehelsen, få bedre forståelse av hva slags mekanismer som gjør at kulturopplevelser har en helseeffekt samt videre forskning på hvordan kulturtiltak kan implementeres i pleie og omsorg. Jeg ser fram til en innholdsrik debatt, der man får belyst dette viktige temaet fra både et helseperspektiv og et kulturperspektiv.