trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
Jeg kan i stor grad slutte meg til saksordførerens gjennomgang av forslaget, men vil kanskje påpeke at det er atskillig lettere å få tak i akevitt for en 16-åring enn å skrive under på lån. Det kunne være fristende å videreføre en god Hedmark-tradisjon gjennom å støtte et grunnlovsforslag om å sette ned stemmerettsalderen. Odvar Nordli var en av forslagsstillerne som fikk vedtatt å senke stemmerettsalderen fra 21 til 20 år. I november 1978 vedtok Stortinget 18 års stemmerettsalder, der Sigbjørn Johnsen var en av forslagsstillerne. Men selv om fristelsen er der, må jeg nok velge en annen tilnærming i denne saken. Grunnen til at Arbeiderpartiet ikke kan støtte et slikt forslag, er at vi er imot at ikke stemmerettsalderen skal følge myndighetsalderen. En slik holdning har for øvrig fått bred tilslutning i Stortinget, ved behandlingen av valgloven i 2002. Det er prisverdig at forslagsstillerne ønsker seg økt politisk engasjement og økt valgdeltagelse blant ungdom. Etter forslagsstillernes mening bør også flest mulig ha stemmerett i et samfunn som ønsker å ha et demokratisk styresett. Men det kan være verdt å nevne i denne sammenheng at lav stemmerettsalder ikke gir noen entydig garanti for at demokratiske prosesser og politisk engasjement gir spillerom og livskraft. I Iran er f.eks. stemmerettsalderen 15 år, og på Cuba er den 16 år, uten at man helt kan trekke dette til inntekt for demokratiets levekår og styresett i disse landene. Jeg anser det som helt nødvendig å sidestille valgbarhets-, myndighets- og stemmerettsalder. Det er klare betenkeligheter ved å gi 16-åringer stemmerett, av den grunn. Ungdom i Norge i 16- og 17-årsalderen er fortsatt i en utdanningssituasjon. Et skille mellom stemmerett og valgbarhet slik forslaget legger opp til, ville derfor ikke være en spesielt troverdig måte å håndtere stemmerettsalderen på. Det ville ha medført at det ville oppstå særlige problemer knyttet til funksjonsdyktigheten til ikke myndige stortingsrepresentanter. Ved å senke stemmerettsalderen ved stortingsvalg ville man også kunne få stortingsrepresentanter som er 16 år gamle, som saksordføreren også la vekt på. Etter gjeldende lov er en 16-åring ikke myndig, og jeg anser det som særdeles naturlig at stemmerettsalderen følger myndighetsalderen. På denne bakgrunn støtter vi ikke forslaget.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-31:
Ja. Jeg tar opp Sosialistisk Venstrepartis forslag i innstillingen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-31:
Som jeg nevnte i innlegget mitt tidligere, mener jeg ikke at det er en absolutt sammenheng mellom myndighetsalder, stemmerettsalder og valgbarhetsalder. Det er også forskjellig praksis fra land til land når det gjelder dette. Derfor synes vi dette ikke er avgjørende. Hvis det er slik at representanten Lodve Solholm ville ha støttet forslaget vårt dersom vi hadde endret det noe, er jeg sikker på at vi ville ha vært villige til å gjøre det i neste omgang. Så til det praktiske: Stemmerettsalderen her i landet er 18 år, myndighetsalderen er 18 år, og for å kunne bli valgt til Stortinget må man være 18 år. Men det er ikke veldig mange 18-åringer på Stortinget – for å si det forsiktig. Det er ikke nødvendigvis en sammenheng her. At Stortinget ikke lenger ville være befolket av menn på over 50 år, men av «en haug» med 18-åringer eller 16-åringer, er ikke spesielt sannsynlig. Det tror jeg også representanten er enig i. I tillegg: Det er en rekke mennesker i dag som bor på hybel. De har flyttet hjemmefra fordi de skal gå på skole i en annen del av landet. Ikke i Oslo, men i store deler av Distrikts-Norge er det et helt vanlig fenomen. Så jeg tror ikke det vil være det som velter denne saken – verken i den ene eller i den andre retningen.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-31:
Jeg vil bare få korrigere representanten Lønning: Jeg gjorde faktisk et forsøk på å forklare hva som er årsaken til at antallet som stemmer, er jevnt stigende. Dette er en trend vi har sett i valg etter valg. Det er få som stemmer i begynnelsen, dvs. rundt halvparten, og så stiger antallet gradvis framover. Jeg tror at det rett og slett handler om at man lærer å bruke stemmeretten. Det var ikke et pedagogisk virkemiddel, slik som representanten Lønning oppfattet det som, men en helt naturlig ting – nemlig at første gang man stemmer, vil mange være usikre. Man må kunne noe om det, man må lære noe om det, og etter hvert stiger antallet. Jeg gjorde også et forsøk på å være prinsipiell og snu problemstillingen på hodet. Representanten Lønning gjorde ikke noe forsøk på å begrunne hvorfor han mener det han gjør. Han sa man må ha gode grunner for å senke stemmerettsalderen. Jeg sa det motsatte. Til Inge Lønning er spørsmålet: Hvorfor mener Inge Lønning at mennesker her i landet som er 17 år, bør utelukkes fra det privilegium det er å få lov til å stemme? I samme slengen gjør jeg oppmerksom på at en av grunnlovsfedrene faktisk var 17 år da han deltok i forsamlingen på Eidsvoll.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-31:
Jeg må korrigere representanten Lønning, for han sier at alle som er over 60 år har vokst opp i en helt annen tid, som gjør dem mer egnet til å forstå betydningen av rettigheter og plikter. Jeg vil bare si at læringskurven er ganske bratt: Blant dem som er 18–21 år, er det 55 pst. som stemmer ved stortingsvalg, blant dem som er 22–25 år, er det 63 pst., blant dem som er 26–29 år, er det 68 pst., og blant dem som er 30–39 år, er vi oppe i 76 pst. Man behøver altså ikke være 60 år for å være en del av denne kurven. Dette er en jevn kurve, noe som gjør at jeg tror at jeg har mer rett enn representanten Lønning når det gjelder det spørsmålet. Jeg kan godt være med på å diskutere hvor langt ned vi skal flytte stemmerettsalderen. Jeg tror vi kan være enige om at 12-åringer ikke har en modenhet som gjør dem egnet til å stemme og å sette seg inn i norsk politikk, men jeg mener at 16-åringer har det. Jeg synes at Inge Lønning skylder 16-åringene å fortelle dem hvorfor han mener de ikke er modne nok til å stemme.
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-05-31:
Det er to ting jeg har lyst til å kommentere. Jeg kunne sagt veldig mye om det å bruke stemmeretten sin. Jeg tror det er veldig mye som kan gjøres, og jeg tror at når folk føler at ting rundt dem som er viktige for dem, blir truet, bruker de stemmeretten sin. Det var representanten Inge Lønnings argument at man ikke kunne senke stemmeretten, for da fikk man barnetrygd. Da blir jeg litt forundret. Da lurer jeg på om det er ordet «trygd» eller ordet «barn», som fører til at Lønning mener at det ikke går an. Er det slik at man har gått tilbake til noen gamle Høyre-standpunkt om at hvis man får støtte fra det offentlige, kan man ikke ha stemmerett? Det er ganske mange som har stemmerett, og som får forskjellig støtte fra det offentlige. I forhold til begrepet «barn», vil jeg nok si at det er en levning som har blitt med i en utvidelse av en ordning som begynte med barn. Disse begrepene blir nok av og til brukt politisk, men det jeg er mest forundret over her er at man i en grunnlovsdebatt, som skal være en prinsipiell debatt om Grunnloven, drar inn andre lover, som jeg mener logisk må endres som følge av en grunnlovsendring. Men at man drar inn at begrepet «barnetrygd», som har blitt hengende ved som navn på en støtteordning som har blitt utvidet til også å gjelde ungdom, syns jeg kanskje var et veldig dårlig argument. Så må jeg også komme med en liten kommentar til det som ble framført om rettigheter og plikter. Det er nettopp et av mine hovedpoeng at de viktige store pliktene man har i samfunnet, blir man faktisk tildelt som 16- og 17-åring. Man blir tildelt plikten å betale skatt og levere inn sjølmelding, man kan bli straffet for sine gjerninger, ja, man er så ansvarlig for sine gjerninger at man kan settes i fengsel for dem, og man har også rett til å velge hvilket trossamfunn man vil tilhøre. Men hvilken partiliste man skal legge i urnen, det er noe som er mye vanskeligere. Man må kunne og vite mye mer før man kan gjøre det, enn før man bestemmer seg for hvilket trossamfunn man skal tilhøre, og som for meg personlig faktisk var en mye vanskeligere og mer dyptgripende avgjørelse enn om hvilket parti jeg skulle betale medlemskontingent til. Der mener jeg at det er en glipp mellom rettigheter og plikter. Den glippen er der faktisk i dag. Man kan vise til inkonsistens med tanke på det som representanten Solholm drog fram tidligere, om at man faktisk skal kunne sitte og bestemme hvem som skal ha skjenkebevilling for en drikk som man sjøl ikke har mulighet til å bli skjenket. Det har man allerede, så slike usammenhenger når det gjelder rettigheter og plikter, finner man også i dag med hensyn til det å være folkevalgt og ha makt over ting. Vi blir tydeligvis nedstemt i dag, men jeg som har historie og statsvitenskap i bunnen, syns at det er veldig mange argumenter her som ligner utrolig mye på argumenter i veldig mange andre saker som Venstre har vært med og kjempet for i dette huset. De siste tilførslene på dette området har ikke akkurat svekket det inntrykket.
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-05-31:
Jeg må si jeg ble litt tankefull av debatten om redselen for at man skal bringe viktige symboler inn i Grunnloven. Hva er det man tror? Er det en type strafferamme man tenker på? Forslagsstillerne har lagt fram tolv forslag, ut fra mitt minne, på måter å formulere dette på slik at det skal bli så forpliktende som overhodet mulig for oss her på Stortinget. Jeg fatter ikke redselen for å innføre en av basisene for demokratiet vårt, nemlig lokaldemokratiet, inn i Grunnloven – faktisk gi det større tyngde og grunnlovfeste en basis som demokratiet vårt er bygd på. Jeg skjønner heller ikke redselen for at det skal framstå som et viktig symbol. Hva er det man ønsker å få ut av en kommisjon som skal vurdere andre tiltak, når det faktisk ligger veldig mange formuleringer på bordet til komiteen? Jeg har lyst til å dra fram to viktige prinsipper som ikke er tatt med i debatten. Venstre støtter selvfølgelig en grunnlovfesting. Det har vi hatt i vårt program så lenge jeg kan huske. Det ble tatt opp fra arbeiderpartirepresentanten at man aldri viser noen vilje eller evne her på Stortinget til å delegere makt. Til det vil jeg si at det er vist mye vilje mange ganger, men Stortinget har som helhet ikke alltid hatt evne. Den regjeringa som i størst grad har gjort et forsøk på å delegere makt, er Bondevik II-regjeringa, selv om man ikke fikk flertall i denne salen for å delegere veldig mange vedtak nedover i systemet. Kanskje nettopp derfor bør vi ha en grunnlovfesting av det lokale folkestyret, slik at det faktisk blir en grunnlov som vi som politikere tar utgangspunkt i. Lokaldemokrati betyr nemlig at også vi her i denne salen må tåle ulikheter. Vi må tåle ulikheter fordi lokale folkevalgte velger å prioritere ulikt. Så dette bør nok ha basis i Grunnloven slik at det blir uttrykt med den tyngden det egentlig bør uttrykkes. Et annet tema som jeg syns er viktig i denne saken, siden vi nå holder på å nærme oss et lokalvalg, er at noen prøver å gjøre lokalvalg til en type folkeavstemning for og mot en regjering. Et lokalvalg er faktisk et valg der borgere i sine samfunn skal velge hvilken vei man skal gå videre, og hvem det er som skal ha den lokale tilliten. Det at man har en partisekretær på Youngstorget som prøver å gjøre lokalvalg om til en folkeavstemning for og mot Regjeringa, syns jeg taler for at dette bør grunnlovfestes. Det burde være et stort flertall i denne salen som sier at vårt lokaldemokrati faktisk er noe helt annet enn det som blir framført av den omtalte partisekretæren. Jeg syns det er veldig mange strømninger i samfunnet vårt. Både medias innflytelse på debatten her i huset, dette husets manglende evne til å godta ulikheter i lokaldemokratiet og noen partiers forsøk på å gjøre lokaldemokratiet om til folkeavstemninger for og mot regjeringer er alt gode argumenter for at dette prinsippet – man kan gjerne si dette symbolet – faktisk bør grunnlovfestes. Det er en viktig basis for hele vårt demokrati.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-05-31:
I dag behandler vi, sammen med andre saker, en særdeles viktig sak. Det sies at det er en symbolsak, men allikevel vil jeg påstå at den er viktig for en videreutvikling av lokaldemokratiet. Forrige representant sa at vi ikke skulle vedta dette forslaget fordi det er symbolpolitikk. En representant tidligere har tydelig pekt på at dette blir i så fall ikke den eneste symbolparagrafen vi har i Grunnloven. Jeg synes det blir litt påfallende at en bruker det argumentet i denne saken. Hva er det egentlig det handler om? Det er retten til å styre, ha reell beslutningsrett. Det må være et paradoks at når vi i valg, i et representativt demokrati, velger lokalpolitikere, fylkespolitikere og politikere til det statlige nivå, til Stortinget, er det kun de siste som har full tillit – kun de siste. De andre har begrenset tillit, for de skal kontrolleres av stortingspolitikerne. Jeg ber om at de representantene som er skeptiske til dette, reiser rundt i landet og prater med lokalpolitikerne. Da vil de få et klart inntrykk av at det sitter mennesker der som oppfatter det slik at det er A- og B-politikere. Det ble sagt under den store kampen om parlamentarismen at all makt skulle samles i denne sal. Ja, men det var politisk betinget den gangen. Det passer dårlig i dagens samfunn med velutdannede mennesker fra øverst til nederst, at vi skal operere med to typer politikere. De som står nærmest enkeltmennesket, som utgjør den største velferdsprodusenten, og som prøver å løse de problemene som enkeltmennesket har på lokalplanet, bør også ha vår tillit. Det er et paradoks å oppleve at Europarådet fattet et charter 15. oktober 1985. Stortinget vedtar 26. mai 1989 det samme. 18 år etter er vi ikke i stand til å ta en beslutning om en grunnlovfesting av lokaldemokratiet! I 1932 vedtok Stortinget enstemmig at dette skulle utredes. Det har tatt 75 år. Vi har hatt en rekke utredninger, som det ble påpekt av saksordføreren. Trenger vi ytterligere utredning? Mitt svar er nei. Vi trenger et vedtak, og vi trenger å gå inn og se på realitetene etter at det vedtaket er fattet. Tiden er moden for å fatte et vedtak. Ja, tiden er faktisk overmoden for å fatte et positivt vedtak. Jeg synes at i den lokalvalgkampen vi skal inn i nå, vil det være et skikkelig klapp på skuldrene til dem som på lokalplanet skal utøve – sammen med oss i denne sal – den politikken som er best for innbyggerne, at vi viser storsinn og behandler dem som likeverdige partnere.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
Nei, mot 1 stemme.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-05-31:
Den saken som vi nå skal behandle, gjelder et endringsdirektiv som endrer de fire motorvognforsikringsdirektivene, som alle er en del av EØS-avtalen. Dette må ses i sammenheng med gjeldende EØS-regler. Endringene tar sikte på å oppdatere og forbedre eksisterende direktiver. Konsekvensene for det offentlige er imidlertid at det kan oppstå ekstra kostnader forbundet med utvidelse av informasjonssentrenes plikt til å gi opplysninger samt opprettelse av et sentralt register. Når det gjelder konsekvenser for de private, omhandler direktivene i all hovedsak forholdet mellom den skadelidte og forsikringsselskapet. Selv om dette ikke medfører særlig nye byrder for forsikringsselskapene, vil ofte nye byrder medføre tilsvarende fordeler for den skadelidte, noe som i seg selv er positivt. Komiteen er positiv til denne implementeringen, noe som vil forbedre den skadelidtes situasjon, men vil likevel påpeke at dette igjen kan føre til økte forsikringspremier for den enkelte kunde.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-16:
I innleggene fra statsrådens regjeringspartnere, SV og Senterpartiet, går man relativt langt i å gå løs på dette direktivet. Også Senterpartiets talsmann i saken går, slik jeg oppfatter det, kraftig løs på EØS-avtalen generelt. Dersom det er slik at det norske forbudet mot reklame overfor barn og ungdom ikke kan opprettholdes med dette direktivet, er det da slik å forstå at Regjeringen har planer om å bruke en vetorett eller bryte EØS-avtalen i forbindelse med denne saken? I så fall vil jo denne saken eskalere til å bli en relativt alvorlig og omfattende sak, hvis man skal tolke Senterpartiets innlegg i saken – Senterpartiet som jo er en regjeringspartner i denne regjeringen.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2007-02-16:
I innleggene fra både Senterpartiet og Kristelig Folkeparti ble det hintet om at Fremskrittspartiet ikke var like bekymret som de andre partiene over det kommersielle press som er på barn og unge. Her må jeg sitere fra innstillingen, der det bl.a. står: «Komiteen ber departementet jobbe videre med å opprettholde den restriktive praksisen når det gjelder markedsføring rettet mot barn og unge, herunder et fortsatt forbud mot reklame rettet mot barn i norske TV-sendinger.» De påstander – eller hint – som kommer, er altså grunnløse. Jeg vil også si at representanten fra Senterpartiet trekker det vel langt når han sier at Fremskrittspartiet og Høyre vil nøye seg med en overgangsordning. Det er faktisk hans egen regjering som i proposisjonen skisserer denne overgangsordningen. Den er nevnt i proposisjonen – og er altså en anbefaling fra hans egen regjering. Så når man går løs på andre partier, bør man kanskje være noe i nærheten av virkeligheten og ikke lage uenighet der ingen uenighet eksisterer. Det store spørsmålet i denne saken er hva som skjer dersom man ikke får til ordninger og lovformuleringer i Norge, slik alle her på Stortinget åpenbart ønsker. I sitt svar på mitt replikkspørsmål oppfattet jeg at statsråden var farlig nær å ønske å bryte med EØS-avtalen, eller legge ned et veto, mens jeg føler at det blir noe mer nyansert i forhold til spørsmålet som ble stilt av representanten Olemic Thommessen fra Høyre. Jeg oppfatter det slik at det vil bli en informasjonssak til Stortinget, og det er vi selvfølgelig glad for. Men samtidig mener vi at EØS-avtalen er så sentral for Norge at den bør opprettholdes. Og jeg oppfatter også at det er signalet fra statsråden.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-16:
Vi behandler i dag direktivet om urimelig handelspraksis. Hovedformålet med regler om foretaks urimelige handelspraksis er å beskytte forbrukernes interesser, ved å hindre at markedsføringen er villedende eller urimelig. Direktivet viderefører og utvikler forbrukerbeskyttelsen i direktiv 84/450/EØF om villedende og sammenlignende reklame. Regler om reklame som anses uestetisk, smakløs eller uanstendig, faller utenfor direktivet. Direktivet er også avgrenset mot regler basert på helse- og sikkerhetsmessige hensyn, og får bare anvendelse for forhold næringsdrivende imellom. Direktivet er et totalharmoniseringsdirektiv, dvs. at alle EU/EØS-stater må ha samme regler. Særlig markedsføringstiltak som er villedende eller aggressive, skal anses som urimelige, og nærmere kriterier for dette gis i egne bestemmelser. Tiltak mot urimelig handelspraksis er i dag regulert i markedsføringsloven. Loven skal sikre at næringsdrivende opptrer redelig overfor hverandre og forbrukerne, og forbyr generelt handlinger som er urimelige eller villedende. Hele komiteen er enig med departementet i at direktivet i store trekk antas å være tilfredsstillende i oppbygging og innhold. Det knytter seg likevel usikkerhet til hvordan direktivets bestemmelser vil bli tolket, hvilket nivå felles standarder etter hvert vil legge seg på, og om dette kan føre til en mindre restriktiv tolkningspraksis enn den som er etablert i Norge. Dette gjelder særlig mulighetene til å ta hensyn til sårbare grupper, spesielt barn og unge. Det er klar praksis etter markedsføringsloven for strengere tolkning av loven når markedsføringen retter seg mot barn, unge og andre utsatte grupper, og det er uklart om direktivet gir noe grunnlag for en oppfølging av norsk praksis i alle henseender. Barn og unge er en gruppe som er utsatt for et stort kommersielt press. Nyere undersøkelser – men også eldre undersøkelser – viser at barn i stor grad blir påvirket av reklame. Det har vært oppslag i norsk presse i den siste tida om at barn blir fetere på grunn av reklame osv. Dette er alvorlig. Barn og unge må beskyttes i større grad, og SV vil understreke – og forventer – at departementet må jobbe videre med å opprettholde den restriktive praksisen vi har i Norge når det gjelder markedsføring rettet mot barn og unge, herunder et fortsatt forbud mot reklame rettet mot barn i norske TV-sendinger. Vi vil fra SVs side følge nøye med i utviklingen i etterkant av at direktivet er gjort gjeldende, og vi vil også henvise til det forslaget vi nettopp behandlet her i salen, om reklamefri barnekino, som SV ønsker. Vi vil følge dette nøye og håper at departementet følger opp.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-16:
Man skal høre mye før ørene faller av – når representanten Høybråten står her og sier meget indignert at denne regjeringa ikke gjør noe mot fattigdom, og at vi ikke er offensive. Vi har vært igjennom en fireårsperiode med en statsminister som lovte å få vekk fattigdommen i Norge, og det skjedde omtrent ingenting. I mitt innlegg henviste jeg til en innstilling – jeg har ikke tid til å gå inn på alle de tiltakene som står der – og jeg ber representanten Høybråten og Kristelig Folkeparti om å lese den, for her imøtekommes jo mange av deres forslag. Det er det ene. Det var kommuneøkonomien som gjorde at veldig mange kom dårlig ut i forrige periode, og det sliter kommunene med ennå. Det er denne regjeringa som har økt sosialhjelpssatsene, og det gjør kommunene i stand til å ivareta folk som strever med sine gjeldsproblemer. Vi har kuttet i gebyrer, noe jeg var inne på i mitt innlegg, og mange av de forslagene som Kristelig Folkeparti har lagt fram her i dag, omtrent bare et år etter at de gikk ut av regjering, er langt på vei under utredning, de imøtekommes. Jeg gir også en innrømmelse nå: Jeg synes det er veldig bra at man setter dette på dagsordenen, også fra Kristelig Folkepartis side. Det verste som skjedde i forrige periode når det gjaldt fattigdom, var at antallet barn som trengte barnevernstiltak, rundt omkring i kommunene våre var sterkt økende. I forrige periode hørte denne komiteen, hvor vi enn drog i dette landet, at det var økonomien i kommunene som styrte tiltakene i barnevernet, ikke behovet til ungene der ute. Dette ble tatt opp gang på gang på gang. Vi har faktisk nå et stort problem i barnevernet, for det man over flere år unnlot å gjøre, synliggjøres nå. Vi har en økning i antall barnevernsklienter på 7 pst. hvert eneste år. Dette er de mest sårbare, og det er faktisk dem som er mest utsatt i forhold til fattigdom. De forslagene som ligger her i dag, handler kun om gjeldsproblemer, og der har jo denne regjeringa virkelig vært offensiv. Det er mange, mange tiltak som er imøtekommet, og som er gjennomført i denne perioden. Men den reelle fattigdomsproblematikken ligger i forhold til boligmarkedet, som bare har eksplodert. Det gjelder også sosialhjelpssatser, og det gjelder ulike tiltak ute i kommunene. Det er der vi må sette inn støtet.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-02-16:
Eg vil då på vegner av Kristeleg Folkeparti og Venstre ta opp det forslaget som står i innstillinga.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-02-16:
Eg vil gi ros til statsråden for at ho lyttar til det som kjem frå fleirtalet i komiteen, og i Stortinget. Ho framhevar viktigheita av dette med å beskytte barn og unge mot det kommersielle presset som reklame er, og seier at ein vil komme tilbake til Stortinget dersom ein ikkje får gehør for eit forbod, slik vi har i dag. Det synest eg er positivt. Statsråden var så vidt inne på dette med at direktivet vil kunne avgrense nasjonale bestemmingar om opplysningsplikt. Det er jo slik at når forbrukarane står overfor val, må dei få mest mogleg informasjon – og dei vil liggje lenger føre enn direktivet. Er det nokre andre måtar vi kan sikre at dette blir følgt opp på?
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-02-16:
Eg er glad for at representanten Ulf Erik Knudsen presiserer at Framstegspartiet også er bekymra over det kommersielle presset på barn og unge. Bakgrunnen for at eg tok Framstegspartiet med i mitt innlegg, er at det er ein felles merknad som alle er med på, unnateke Framstegspartiet, som lyder slik: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, vil peke på det sterke kommersielle presset som barn og unge utsettes for og betydningen av å kunne regulere media gjennom lovgivning for å begrense dette presset. Det faktum at barn og unge daglig utsettes for et stadig økende kommersielt press, tilsier at det bør være noen reklamefrie soner.» Eg håper at Framstegspartiet vil ta ei offensiv satsing og sjå framover når det gjeld det kommersielle presset mot barn og unge. Eg er svært glad dersom dei framleis er med i debatten om dette og vil kjempe mot det kommersielle presset som barn og unge blir utsette for. Til slutt: På bakgrunn av dei positive signala som statsråden har kome med under debatten – ho uttalte at Regjeringa vil kome tilbake til Stortinget dersom ein i framtida ikkje greier å behalde unntaket når det gjeld reklame i tv retta mot barn – vil eg gjere forslaget frå Kristeleg Folkeparti og Venstre om til eit oversendingsforslag.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-02-16:
Det er flott at statsråden signaliserer støtte til Gjeldsoffer-Alliansen. Det er veldig bra. Dagleg ser vi reklame overalt rundt oss for kredittselskap som vil kaste forbrukslån til skyhøge renter etter oss, og butikkar som oppfordrar til kredittkjøp. Reklameflaumen er enorm på dette området. Samstundes veit vi at ein av fire som er under gjeldsordning, tek opp ny gjeld. Det er ekstremt lett å ta opp masse gjeld og masse kreditt i dag. Somme av desse tinga tek det tid å greie ut, men er det nokre kortsiktige tiltak Regjeringa ser at ein kan komme raskt i gang med? Det gjeld forsking på korleis det har gått med dei som har gått gjennom ei gjeldsordning – heile komiteen sluttar seg til at det er viktig at ein forskar på dette – men først og fremst gjeld det den massive reklamen for at ein skal bruke meir pengar til skyhøg rente.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2007-02-16:
Innstillingen i denne saken viser at det er bred enighet om at vi har behov for strenge regler som beskytter forbrukernes interesser, ved å hindre at markedsføringen er villedende eller urimelig. Det er derfor naturlig at et forslag til felles internasjonale regler som har nettopp dette som overskrift, må hilses velkommen, også når dette innebærer at norske lover og regelverk må endres uten at noe ønske om dette er kommet fra norske myndigheter eller organer som representerer norske forbrukerinteresser. Så viser det seg, ved nærmere studium av proposisjonen om innlemmelse av direktivet om foretaks urimelige handelspraksis overfor forbrukere på det indre marked, at senere tolking av direktivets bestemmelser kan medføre at vårt lovverk blir mindre restriktivt på sentrale områder enn det det er i dag. De nye felles regler mot urimelig handelspraksis kan faktisk innebære at vår praksis med strengere tolking av loven når markedsføringen retter seg mot barn, unge og andre sårbare grupper, kan bli kjent ulovlig. Det kan i tilfelle innebære at forbudet mot reklame rettet mot barn i norske tv-sendinger, må oppheves. Dette er det så langt fra flertall for i Stortinget. Alle – unntatt Fremskrittspartiet – understreker i innstillingen at det fortsatt må finnes mulighet gjennom lov til å sikre reklamefrie soner for å minske det kommersielle presset som barn og unge utsettes for. Det er en klar forutsetning for Senterpartiets støtte til å innlemme dette direktivet at vår mulighet til å opprettholde dagens strenge praksis når det gjelder markedsføring rettet mot barn og unge, videreføres. Jeg har merket meg at Fremskrittspartiet og Høyre vil nøye seg med at det kreves en overgangsperiode på seks år dersom direktivet i praksis vil medføre at reklameforbudet oppheves. Men barn og unge er jo like sårbare om seks år som de er i dag, og jeg synes det er viktig at vi tar et ansvar også over tid. Proposisjonen nevner også at dagens regler om nasjonale opplysningspliktbestemmelser vil måtte begrenses uten at de praktiske konsekvenser av dette er klarlagt. Jeg mener denne saken på en god måte belyser at de overordnede bestemmelser for å fremme EUs indre marked, overstyrer demokratiske prosesser også i et EØS-land. Det finnes ingen støtte i det norske folk for at vi skal oppgi reklameforbudet for norske barne-tv-program. Tvert imot – det er mitt sterke inntrykk. Jeg er glad for at vi nå har en regjering som med kraft vil arbeide for at våre nasjonale interesser skal bli ivaretatt i denne saken. På den måten kan vi beholde vårt forbud mot reklame rettet mot barn, slik at vi slipper at det motsatte blir en konsekvens av dette direktivet.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-02-16:
Jeg kunne tenke meg å følge opp representanten Knudsens spørsmål og Kristelig Folkepartis og Venstres forslag til vedtak, for det foreligger faktisk et forslag til vedtak om at Regjeringen skal komme tilbake til Stortinget på egnet måte dersom dette ikke går den veien vi tenker oss. Som jeg var inne på i innlegget mitt, virker det litt lettvint at man – hvis man ikke er fornøyd – skal kunne gjøre om på noe som faktisk rokker ved EØS-avtalen. Jeg kunne tenke meg å gjenta spørsmålet til statsråden: Kunne hun reflektere litt over hva som skulle være en egnet måte, hvis det er slik at vi ikke kan gjennomføre det regelverket vi faktisk helst vil ha? Hva skulle vi i så fall gjøre?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-16:
Jeg forstår veldig godt det spørsmålet som representanten Knudsen tar opp. Samtidig har jeg lyst til å understreke at dette blir litt snakk om hypoteser, men at Regjeringen er nødt til å komme tilbake til dette hvis det skulle vise seg å bli en realitet. Jeg vil vise til det innlegget jeg nettopp holdt, om hvordan Regjeringen vektlegger det Stortinget påpeker som viktig, nemlig å ha en god beskyttelse for våre barn og unge. Hvis vi skulle komme i en slik aktuell situasjon, må Regjeringen gå helt konkret inn i den og vurdere den. Da vil jeg komme tilbake til det på det tidspunkt.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-16:
Jeg er veldig glad for at det spørsmålet blir reist, for det representanten spør om, er grunnleggende viktig i hele forbrukerpolitikken. Det er også kanskje den største utfordringen vi har innenfor det å kunne regulere markedet på en god måte. Det handler nettopp om å gi god informasjon til forbrukerne om de avtalene som blir inngått mellom kjøper og selger. Dette handler også om at vi har noen begrensninger på hvor mye myndighetene kan gå inn og regulere disse områdene. Men vi jobber nå intenst med markedsføringsloven, og vi kommer til å legge fram et forslag, som jeg håper kan få god støtte i Stortinget, der vi nettopp vil belyse det punktet som representanten tar opp.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-16:
Det første vi gjør, uavhengig av dette direktivet, er å legge inn et eget kapittel i den nye markedsføringsloven som omhandler barn og unge og det kommersielle presset. Her har det vært et sterkt engasjement fra både den forrige regjeringens og den nåværende regjeringens side etter at Nyborg-utvalget i sin tid la fra sin innstilling, for behovet for å gå inn og begrense den påvirkningen overfor våre barn og unge som kommersielle aktører har i dag. Så er det slik, som jeg svarte i sted, at hvis denne situasjonen oppstår, må Regjeringen få muligheten til å vurdere det. Men jeg har lyst til å si til Kristelig Folkeparti og Venstre at jeg tar veldig på alvor dette engasjementet. Jeg kan heller ikke se at det skulle være et problem om komiteen og Stortinget får denne informasjonen i en eller annen form hvis Regjeringen blir kjent med det. Det vil jeg være lydhør overfor. Så får vi komme tilbake til hva som vil være en korrekt måte å informere Stortinget på. Jeg ser veldig positivt på det engasjementet som opposisjonen har på dette feltet. Når vi kan gå hånd i hånd i noen politiske spørsmål, bør vi faktisk benytte oss av den muligheten.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-16:
Jeg har bare lyst til å si at jeg deler fullt og helt den vurderingen som representanten gjør av den situasjonen vi er oppe i. Det er ingen tvil om at det er mange private husholdninger som er i en slik situasjon lånemessig, at de hvis renten skulle stige betydelig, ville oppleve en helt annen situasjon i forhold til gjeldsordningen enn den vi har sett nå de siste årene. Når det så gjelder det viktige arbeidet som Gjeldsoffer-Alliansen har gjort gjennom mange år, har jeg lyst til å si at Regjeringen også vil gå inn og støtte med penger i år. Det har de ikke fått beskjed om, men min klare anbefaling er at penger til organisasjonen også skal komme i dette året. Det er viktig at det er instanser som enkeltmennesker tør å henvende seg til, kanskje en instans som ikke blir oppfattet som en autoritær myndighetsperson. Det er faktisk slik, som jeg også pekte på i mitt innlegg, at mange som har opplevd dette, faktisk er i en psykisk situasjon der de gruer seg til å be om nødvendig hjelp. Da kan nettopp Gjeldsoffer-Alliansen være i hvert fall et slikt første trinn, som gjør at mange føler at de kan få råd og veiledning om hvordan de skal håndtere sin egen situasjon.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-16:
Jeg har lyst til å starte med å si at det er dyrt å være fattig. Derfor er det også viktig at vi hele tiden ser på muligheten for at forbrukerne får en korrekt informasjon om de finansielle tjenestene en faktisk kjøper. Regjeringen har nylig foreslått å utvide finansinstitusjonenes opplysningsplikt om effektiv rente i forbindelse med markedsføring av lån og kreditt. Det er et veldig klart svar på i hvert fall en av de tingene vi har muligheten til å gjøre, og som vi har benyttet oss av, og som jeg mener vil være med på å gjøre at en i en vanskelig økonomisk situasjon får mer innsyn i hva en faktisk betaler for et finansielt produkt, som en kanskje ikke fram til nå har fått belyst på en like god måte. Når det gjelder spørsmålet om forskning og dokumentasjon på dette, vil Regjeringen selvfølgelig gjøre et arbeid på det. Men jeg tror nok at alle som privatperson har vært i kontakt med mennesker som har vært i en gjeldsordning, har sett at dette har vært en god hjelp som har ført til at man har fått et fullverdig liv, og at man både kan stifte gjeld og ha muligheten til å kjøpe seg bolig i ettertid.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-16:
Jeg ser veldig klart at vi har utfordringer i å samordne når et lovverk ligger under mange departement. Samtidig er det selvfølgelig en utfordring for Regjeringen å være trygg på at den nødvendige kompetansen på de ulike feltene kommer fram på en måte som gir oss et best mulig beslutningsgrunnlag, og som gjør at Stortinget får god kvalitet på de forslagene som blir fremmet her i huset. Men jeg tar med meg det synspunktet. Jeg kan love at det er en utålmodighet på dette feltet. Det er ikke noe ønske fra Regjeringens side at disse prosessene skal ta tid, men noen ganger er det slik at vi er nødt til å gå grundige runder som gjør at en statsråd også av og til kan bli frustrert, fordi det er et engasjement for å få fortere gjennomslag for de sakene vi gjerne vil fremme.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-02-16:
Jeg har lyst til å knytte et par korte kommentarer til det innlegget som representanten Høybråten nettopp holdt. Jeg har lyst til å si at den harmen som representanten viste over innsatsen til Regjeringen i forhold til fattigdomsbekjempelse, ikke står til troende. Jeg har lyst til å si at den innsatsen som Kristelig Folkeparti har gjort i disse spørsmålene gjennom sin regjeringsdeltakelse i sju år, kanskje har vist at dette som tema heller ikke ble mindre aktuelt da Kristelig Folkeparti satt med makten. Jeg har lyst til å nevne at kommuneøkonomien ikke fikk det løftet som var nødvendig, og det gjorde at mange kommuner hadde problemer med sosialhjelpssatsene. Jeg har lyst til å vise til det som skjedde i forhold til arbeidsmarkedstiltak og kutt i dem. Jeg har lyst til å vise til det som skjedde når det gjaldt distriktssatsing, for å nevne noen konkrete eksempler. Jeg mener at det som har vært unikt med denne debatten i dag, er at Kristelig Folkeparti har fått bred støtte for sitt engasjement for en del av sine tiltak. Så er det slik, som representanten Høybråten utmerket god vet, at en regjering er nødt til å ha grundige vurderinger før en legger fram forslag til tiltak i Stortinget. Opposisjonen kan ikke forvente noe mer enn det jeg føler vi faktisk har gitt vår tilslutning til i dag, for i en del av disse sakene er det behov for utredning, bl.a. når det gjelder gjeldsregister, som flere av representantene har vært inne på. Det arbeidet setter vi i gang. Vi tar på alvor de innspillene Stortinget har gitt på dette feltet. Men la oss da heller prøve å stå sammen om det engasjementet vi har for å hjelpe dem som har kommet i en vanskelig livssituasjon, og som trenger mer beskyttelse av det offentlige. Men en debatt om at denne regjeringen snakker som stortingsmeldinger, og ikke har et engasjement for de arbeidsledige og i kampen mot fattigdomsbekjempelse, med det som har skjedd i denne salen de siste årene, tar vi ikke på alvor.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-02-16:
Jeg fremmer herved Fremskrittspartiets forslag.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-02-16:
Jeg tror vi skal vokte oss vel for å hvile på laurbærene. Selv om regjeringspartiene nå forteller oss at gjeldsproblemene er for nedadgående, mener jeg, etter at sentralbanksjefen i går varslet økt rente – som også statsråden for så vidt var inne på – at vi ikke må tro at gjeldsofrenes tid er over, snarere tvert imot. Med bakgrunn i det vil jeg gjerne stille statsråden et spørsmål. Vi har noen frivillige organisasjoner, bl.a. Gjeldsoffer-Alliansen, som gjør en aldeles fremragende jobb, men som dessverre ikke får ressurser nok til å kunne ta imot hvis det nå kommer et stort trykk. For vi kan nærmest vente at vi får en ny gjeldsbølge. Da lurer jeg på om statsråden vil sørge for at Gjeldsoffer-Alliansen gis de nødvendige ressurser til å ta imot en eventuelt økende mengde av mennesker med økonomiske problemer og rådgi dem.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-02-16:
I innlegget mitt tok jeg opp dette med at gjeldsordningsloven og de tilliggende herligheter, for å si det slik, er underlagt tre departement, noe som har resultert i at det har tatt forferdelig lang tid å komme igjennom dette forslaget. Jeg lurer på om statsråden vil ta noe initiativ for å få samordnet dette til å ligge under ett departement, slik at det blir litt enklere å forholde seg til, og at man får en litt raskere saksgang enn ett år?
Knut Gravråk (Arbeiderpartiet), 2007-02-16:
Jeg vil også starte med å skryte litt av forslagsstillerne, for det er en veldig viktig problemstilling som blir tatt opp. Det er også veldig viktig at denne problemstillingen står høyt oppe på dagsordenen her på Stortinget. De som er mest i faresonen for å komme skjevt ut økonomisk, er de som stiller svakt i utgangspunktet, som f.eks. unge i etableringsfasen. Derfor er det veldig viktig at vi tar noen grep for å forebygge problemet og satse på at flest mulig får den kunnskapen og veiledningen de trenger, for å unngå at de havner i et økonomisk uføre. Den beste måten å bekjempe gjeldsproblemet på er – som i de fleste andre saker – gjennom forebyggende arbeid, samtidig som vi naturligvis skal ta vare på dem som allerede har havnet i problemer. Veldig mange av tiltakene som befinner seg i dette Dokument nr. 8-forslaget, er det bred enighet om i komiteen. Når regjeringspartiene ikke går inn for mange av forslagene, er det først og fremst fordi vi mener at det meste er ivaretatt gjennom Regjeringens nåværende arbeid. Dette er noe jeg tror statsråden kommer til å redegjøre for senere. Når det gjelder dette såkalte gjeldsregisteret, er vi enig i at det er en ordning som fortjener å bli utredet. Det er grunn til å tro at man med en slik ordning i stor grad kan sørge for at folk som er i en vanskelig økonomisk situasjon, ikke fått tatt opp lån som kun vil forverre situasjonen. Men, som Venstre legger stor vekt på, er det veldig viktig at personvernet blir ivaretatt – nå tør jeg ikke snakke så mye om Se og Hør, men det er klart at dette vil være veldig interessant for enkelte. Derfor mener vi det er veldig viktig at man under utredningen tar hensyn til den delen av problemstillingen.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2007-02-16:
Her i salen er vi enige om at arbeidslinjen skal gjelde. Så går det et skille i denne salen når det gjelder hvilke virkemidler vi skal bruke for å etterleve arbeidslinjen. Jeg har sett en rekke forslag fra høyresiden som har gått på at vi må svekke de sosiale ordningene for å presse folk ut i arbeidslivet fordi man ikke har noe å leve av. Så har vi en regjering som sier at det er en uakseptabel linje. Vi er nødt til å ha et sikkerhetsnett i bunnen, og det er det som skaper styrke, evne, forutsetninger for å få styrke nok til å klare å slite seg fram til å komme ut i arbeid igjen. Jeg har opplevd at Kristelig Folkeparti i sak etter sak, i større og større grad, har orientert seg mot den riktige siden i disse sakene, altså orientert seg i retning av de partiene som mener at vi ikke skal svekke de sosiale ordningene for å presse folk ut i arbeid ut fra mangel på inntekt, men at man skal gi forutsetninger for å kunne søke arbeid. Jeg opplever også at denne debatten understreker dette. For så vidt mener jeg det er positivt at Kristelig Folkeparti nå etterspør en enda mer dynamisk statsråd, som svarer så positivt som man vel kan forvente i forhold til en rekke av de problemstillinger som tas opp her i dag. Denne debatten tror jeg i bunn og grunn ikke dreier seg så mye om om vi har en regjering som er villig til å levere når det gjelder fattigdom, som er villig til å levere løsninger for dem som har det vanskeligst, men om vi får støtte i et samlet storting for de tiltak som blir fremmet. Så vil det også være slik at heldigvis har Regjeringen flertall, med eller uten støtte. Vi vil ikke slappe av, men det er gledelig å notere at Kristelig Folkeparti så entydig er blitt utålmodig etter å være med på den riktige veien.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-16:
La meg på vegne av Kristelig Folkeparti få takke for den anerkjennelse som er kommet partiet til del i denne debatten fra flere partier, og også fra statsråden. Jeg kan forsikre om at det vi erklærte da vi gikk inn i denne perioden, nemlig at vi ville være en vaktbikkje for de fattige i Norge, står vi ved, og det kommer vi til å være. Der statsråden er frustrert, vil vi være offensive pådrivere. Det hjelper ikke de fattige i Norge at vi i denne debatten utveksler høfligheter med hverandre. Det som hjelper, er jo innsats. Vi har en regjering som har erklært at den vil avskaffe fattigdommen – nei, unnskyld, fattigdom – i Norge. Hittil må jeg si at innsatsen preges mer av å være på det verbale plan enn på det praktiske plan. Det er en passivitet og en treghet som kan gjøre ikke minst dem det gjelder, ganske frustrert. Nå skal regjeringspartiene ha honnør for at de støtter en del av forslagene, bl.a. å bidra til å utrede et gjeldsregister. Det er også positivt at de uttrykker støtte til forslaget om et grønt nummer, en egen nettportal, å styrke informasjonen. Statsråden varslet jo utredninger på flere punkter her som vi tar imot med glede. Men samtidig er det jo trist at man holder igjen på de virkelig radikale forslagene her. Når en hører representanter fra regjeringspartiene i denne debatten, er det veldig lite av den offensive og radikale tone som man hørte i valgkampen og fra Soria Moria. Nå låter dere alle, med respekt å melde, som stortingsmeldinger. Jeg har ferske inntrykk fra i går – det har kanskje flere av oss – fra sentralbanksjefens tale, som viser at Norge går bedre enn noen gang. Det store flertallet i Norge har det bedre enn noen gang. Men det lille mindretallet som vi snakker om her, og en del andre har det vondt fordi de ikke får en del av dette. Den store testen på om Regjeringen får gjort noe med dette, er selvfølgelig ikke små punkter i denne listen fra Kristelig Folkeparti. Den store testen er om Regjeringen får gjort noe når det gjelder å skape veier ut av fattigdom ved å inkludere fattige mennesker i arbeidslivet. Vi har 600 000 mennesker i arbeidsfør alder utenfor arbeidsmarkedet, og hvis vi ikke, i en situasjon hvor landet skriker etter arbeidskraft, klarer å inkludere dem, klarer vi aldri å bekjempe verken fattigdom eller fattigdommen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2007-02-16:
Jeg har i dag uttrykt harme på vegne av de menneskene denne saken gjelder, en harme ut fra de forventninger som den regjering vi nå har, som kaller seg Europas mest radikale regjering, har skapt. Den harmen kommer jeg til å fortsette å gi uttrykk for. Jeg skulle ønske at statsråden brukte sin harme i samme retning, for da kunne vi faktisk fortsette det gode samarbeid som denne innstillingen legger opp til. Det regjeringspartiene nå gjør, begynner å bli et mønster. Når de blir satt under press, når de blir kritisert i forhold til hva de selv har lovt, og hva slags forventninger de selv har skapt, faller de tilbake til kritikk av den forrige regjeringen. Det begynner å bli såpass langt inn i denne perioden at det heller «ikke står til troende», for å bruke statsrådens egne ord. De snakker om andre samfunnsområder. Men det jeg satte søkelyset på i mitt innlegg, var den nøkkelrolle som situasjonen på arbeidsmarkedet vil ha for om Regjeringen vil lykkes med sine djerve ambisjoner når det gjelder å bekjempe fattigdom. Det er ingenting i dag som tyder på at det går riktig vei. Vi har et samfunn som skriker etter arbeidskraft, og samtidig ser vi at arbeidsgivere vegrer seg for å ansette mennesker som er i randsonen av arbeidsmarkedet, de som er ytterst ute i forhold til det å få jobb. Jeg gjentar det jeg sa: Selve testen på om Regjeringen vil lykkes i sin kamp mot fattigdom, er om Regjeringen i en situasjon når landet så sårt trenger mer arbeidskraft, klarer å inkludere dem som i et mye strammere arbeidsmarked sliter med å bli inkludert. Den testen er Regjeringen oppe til nå. Vi kan ikke felle den endelige dom før denne perioden er omme. Men hvis man ikke lykkes med det under disse rammebetingelsene, vil jeg påstå at det er mye i den erklærte politikken som ikke står til troende.