Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-03-17:
Jeg vil også gi ros til Rasmus Hansson og Miljøpartiet De Grønne for å fremme dette representantforslaget. Mange av forslagene kan vi skrive fullt og helt under på, og flere av dem er også tidligere fremmet av Kristelig Folkeparti, om ikke likelydende, så med samme innhold. Jeg vil også gi ros til saksordfører Marit Arnstad for gode konkretiseringer. Det materielle forbruket i Norge og i vår del av verden må settes under lupa med et kritisk blikk. Det må skje i tillegg til at produkter forbedres, og at det stilles skjerpede krav til produkters miljøegenskaper. Vi har ingen rett til å legge til grunn en forbruksvekst som de fleste andre bare kan drømme om, verken i et rettferdighetsperspektiv eller i et miljøperspektiv. La meg trekke fram en gammel høvding, professor Trygve Haavelmo. Da han mottok Nobelprisen i økonomi i 1989, ble han spurt hva han ville ha snakket om hvis han hadde fått et kvarter med verdens ledere. Han svarte at han ville forklart dynamikken i en eksponentialfunksjon, formelen for eksponentiell vekst. Andre kloke hoder har visualisert dette ved å fortelle historien om et tjern der det vokser en vannlilje. Til å begynne med har den ett blad, men den dobler seg hver dag: dag to, to blader – dag tre, fire blader – dag fire, åtte blader, osv. Etter 30 dager er tjernet grodd igjen. Men når var det bare halvveis grodd igjen? Jo, på den 29. dagen. Lærdommen av dette, som også kan overføres til stadig forbruksvekst, er at veksten i forbruket har hatt ikke en jevn utvikling, men en eksplosiv utvikling i vår del av verden. Det er ikke bærekraftig i det lange løp. Forbruksvekst medfører ofte, om ikke alltid, en økt belastning på miljøet, og det er nettopp derfor vi må ha en løpende debatt om det materielle forbrukets globale fotavtrykk. Det er også derfor vi må gjøre det lettere å omsette brukte varer. Heldigvis ser vi en oppblomstring av bruktbutikker i dette landet. Vi har fått en økende bevissthet mot bruk og kast. Det bør også stilles krav til produsenter at varer, så sant dette er mulig, kan repareres, og dette bør stimuleres ved lettelser i rammevilkårene for reparasjonsvirksomhet. En reklamasjonsfrist på fem år for flere varegrupper vil ha en positiv effekt på produsentenes innstilling. Det skal lønne seg å lage noe som holder. Vi på Stortinget kan gjøre en god del, men her vil jeg minne om at forbrukermakt også kan flytte fjell. Bevisste forbrukere som etterspør produkter som holder, er minst like viktig. Delingsøkonomien, som er i ferd med å få fotfeste, er blitt en positiv trend. Vi må se på hvilke skattemessige konsekvenser dette kan gi, og yte positiv stimulans til denne trenden. Også reklame spiller en vesentlig rolle, og vi kjøper en god del vi ikke trenger – iallfall gjør jeg det. Dermed er det god miljøpolitikk å se nærmere på regelverket for reklame. Vi gjentar bl.a. – sammen med Senterpartiet, SV og Miljøpartiet De Grønne – vårt tidligere forslag om at telefonsalg bør kreve et aktivt samtykke, ikke bare ha en reservasjonsmulighet. Jeg vokste opp i en tid, som sikkert flere i denne sal, da doktrinen var «vi kaster ikke brukbar mat». Det var en selvsagt ting. Det er absurd i en verden der mange må gå til sengs sultne, at vi i vår del av verden kaster enorme mengder fullt brukbar mat. En målsetting om å halvere matkastinga i 2030 er moderat og overkommelig. Igjen: Jeg er glad for påminnelsen som ligger i dette forslaget, og for at behandlinga har munnet ut i at flere viktige saker får flertall. Saksordføreren har allerede tatt opp de forslagene som Kristelig Folkeparti er med på.