trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2020-02-11:
Jeg er glad for at statsråden ser mulighetene vi har her til lands, og jeg opplever at vi har en tilnærmet lik virkelighetsoppfatning. Jeg barer lurer på om statsråden er utålmodig nok. Nå kom handlingsplanen, og det er vi enige om er et steg i riktig retning. Vi må se hele landet i det grønne skiftet. Ressursene våre er spredt fordelt, og slik må virkemidler og tiltak også være. Bioøkonomien kjennetegnes av komplekse og sammensatte verdikjeder. For å utvikle bioøkonomien må virkemidlene ha sømløse overganger fra idé til marked. Det peker handlingsplanen på. Det er også nødvendig å bevisstgjøre næringsliv og forvaltning om mulighetene for utvikling av en felles forståelse innenfor områder man bør satse på. Handlingsplanen peker bl.a. på behov for oppdatert kunnskap, og jeg håper virkelig de berørte aktørene og miljøene blir involvert, for her er det mye kunnskap ute i sektoren. På eiendomssiden har Siva flere store prosjekter, og i tillegg er Senter for innovasjonsforskning, klyngeprogrammer, innovasjonsprogrammer og Norsk katapult blant dem som blir trukket fram som bra, og som de som er med, har gode erfaringer med. Problemet er hvordan vi fanger opp massene. For 2020 og framover blir det pekt på at man skal ha seminarer, koordinere de ulike virkemiddelorganene og sette søkelys på aktuelle temaer og aktiviteter som kan bidra til å utvikle bioøkonomien. Det virker bra, for det er klart at alle svarene ikke er klare nå. Men jeg håper det er en viss utålmodighet – når det skal være en idédugnad og et arbeid for verdikjedeløft – også fra statsrådens side, slik at det som eventuelt er av byråkratiske eller generelle hindringer i departement og lovverk, blir gjort noe med fluksens. Krav om livsløpsanalyser tror jeg er viktig, men her er det veldig mange spørsmål det gjenstår å svare på, som har blitt aktualisert bare ved nyhetene som har vært i dag, knyttet til karbonavtrykk ved import av varer osv. Vi må gjøre det enkelt å være forbruker. Vi må gjøre det enkelt å gjøre gode, kloke valg. Jeg synes f.eks. bioøkonomisatsingen der Oppland, Hedmark, Akershus og Østfold har samarbeidet med en region i Sverige, flere næringsaktører, forsknings- og kunnskapsmiljøer, har vært veldig interessant. Her har de hentet lærdom fra f.eks. shipping- og oljeindustrien og vært opptatt av hvordan man må bygge tillit og kompetanse for satsing innenfor bioøkonomien. Her må vi rett og slett omsette dette i tiltak som favner hele landet, og vi må være utålmodige.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2020-02-11:
Da er interpellasjonsrunden over. Jeg må si at det var litt leit at ingen andre ønsket å delta i denne runden. Til gjengjeld: Det er desto mer interessant å høre statsråden prate om denne planen. Norge er blant de landene i verden som slipper ut mest CO 2 per innbygger. Framover må vi jobbe med å skille mellom de fornybare og de fossile karbonkildene, slik at bioøkonomien kan spire, gro og slå ut i full blomst – slik vi vil at den skal gjøre. Jeg opplever også at det er et hett tema i ordskiftet, uten at man klarer å koble det fornybare opp mot nettopp bioøkonomien, som er grunnplanken her. Jeg synes at den nylig framlagte klimakuren og debatten rundt den kanskje viser at Næringsdepartementet og næringsministeren faktisk må være med og holde de andre departementene litt i ørene, for jeg tror vi må ha med oss næringen og industrimiljøene hvis dette skal lykkes. Nå går vi inn i det viktigste oppgjøret for våren, jordbruksforhandlingene. Det er klart at der er en viktig del av aktørene som må til for at dette skal realiseres, sammen med andre kjempestore næringsinteresser som er viktige i Norge. Jeg har også merket meg at noe av det viktige må være at vi tar i bruk de etablerte nettverkene og møtestedene som finnes, og at bioøkonomi blir infiltrert i de etablerte strukturene og det arbeidet som allerede pågår for både vekst og næringsutvikling, uten at det skal være på siden av det som skjer. Også de store økonomiske virkemidlene som inngår i dette, og i denne satsingen, er gode, men hvis man har ulike virkemidler eller ulike økonomiske insentiver som jobber mot hverandre, slår de hverandre rett og slett i hjel. Der håper jeg at næringsministeren går foran og sier at bioøkonomien er viktig for alt som foregår i Norge – i det ganske land. Jeg må rett og slett bare takke for debatten, takke for at statsråden stilte opp. Dette er en gledens dag ved at vi rett og slett har fått handlingsplanen. Vi må jobbe videre med den. Jeg gleder meg til å se den i sin helhet og satser også på at statsråden er ambisiøs og utålmodig – som hun sier at hun er – og at vi da får enda større framdrift og framsteg for bioøkonomien i årene som kommer.
Kristian Tonning Riise (Høyre), 2020-02-11:
Jeg hadde forberedt et annet innlegg til i dag, som jeg nå slipper å holde med de forslagene som ble levert i dag tidlig, som ser ut til endelig å definere det som har vært Stortingets vilje hele tiden. Det er ikke vanskelig å finne ord for å karakterisere denne prosessen, men jeg skal nøye meg med å si at dette har vært alt annet enn en god prosess. Det har vært en frustrerende sak å følge, men den har først og fremst vært frustrerende for alle de familiene som først fikk beskjed om at de mistet levebrødet, og så fikk presentert gjentatte forslag om økonomisk kompensasjon som ville sendt dem inn i økonomisk ruin. Det er blitt brukt prinsipper for verdivurdering av pelsdyrgårdene som ikke har noe med verdifastsettelse å gjøre, og det er blitt referert anslag på rammer for hva dette skulle utgjøre, som kun er en brøkdel av verdiene som pelsdyrbøndene faktisk har lagt ned i gårdene sine. Det er derfor grunn til å spørre hvorfor det måtte ta så lang tid å komme fram til den konklusjonen som ble levert i form av forslagene fra regjeringspartiene pluss Fremskrittspartiet i dag tidlig. Det viktigste nå er uansett at den entydige beskjeden her i salen fra alle er full erstatning. Pelsdyrbøndene skal ikke bli skadelidende. Når forskriften nå kommer på nytt, med bakgrunn i det nye vedtaket, tar jeg nesten for gitt at det vil vise seg at tiden er forbi for ulike kreative krumspring for å begrense rettmessig erstatning, at prinsippet som blir lagt til grunn nå, er nettopp full erstatning, og at pelsdyrbøndene ikke skal være skadelidende.
Margret Hagerup (Høyre), 2020-02-11:
Dagen i dag startet med pels som tema på Politisk kvarter – et tema som har vært hett debattert de to siste årene. Da jeg gikk mot Stortinget i dag morges, var forhandlingene fremdeles i gang. Senere i dag skulle vi stemme i saken. Det har vært en av de mer spennende morgenene på Stortinget – la meg også si nervepirrende. Høyre har hele tiden vært tydelig på at en ikke ønsket å legge ned næringen, selv om et flertall i befolkningen har ønsket det. Gjennom de siste rundene har imidlertid alt handlet om kompensasjon. Til og med de som har ønsket næringen velkommen, har innsett at kampen om å opprettholde den har vært forbi. For Rogaland Høyre har dette vært en sak som har satt oss på en hard prøve. Kommunene på Jæren har vært utsatt gjennom prosessen. Mange av pelsdyrbøndene har sitt hjemsted der. Det har vært tyngst for pelsdyrbøndene å stå i denne prosessen. For den enkelte pelsdyrbonde er det beklagelig at prosessen har tatt så lang tid, og jeg har forståelse for at det har vært en tung belastning. Jeg er derfor glad for at vi i dag kan sette et punktum i saken. Jeg vil særlig takke Jan Ove Horpestad i Rogaland Pelsdyralslag og Bertran Skadsem i Norges Pelsdyralslag for en god dialog gjennom hele denne saken. Tonen har hele tiden vært respektfull, selv når usikkerheten har vært som størst i saken. Det har også vært en god dialog mellom representanter for pelsdyrbøndene og lokale tillitsvalgte i Rogaland Høyre, og den gode dialogen har vært verdsatt fra vår side. For Rogaland Høyre er dette en viktig dag. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet har funnet sammen med regjeringspartiene i denne saken, og at en sikrer en anstendig erstatning for pelsdyrbøndene. For Rogaland Høyre har det vært et viktig prinsipp at når en først legger ned en næring, så skal en gi en rettferdig erstatning. Det kler et næringsparti. Det kler saken. Jeg er derfor glad for å kunne stemme for avtalen som den i dag foreligger, og at prosessen med å sikre erstatning nå kan starte for fullt. Vi gleder oss i dag sammen med pelsdyrbøndene.
Øystein Langholm Hansen (Arbeiderpartiet), 2020-02-11:
Først av alt vil jeg i likhet med mange andre her i dag berømme pelsdyrbøndene og deres allierte for deres utålmodighet og målrettede arbeid. Men resultatet vi ser i dag, satt langt inne. Dette arbeidet burde vært kronet med hell for lenge siden og ikke vært besvart i kryptiske ordelag. Det resultatet som ligger på bordet i dag, innbefatter også omstillingsmidler til bøndene. Da er det én part som står igjen i usikkerhet. Det gjelder de som driver fôrkjøkken. Midler til omstilling må også omfatte fôrprodusentene. Det er den parten som nå ser ut til å komme desidert dårligst ut. De ansatte i disse bedriftene, som er viktige i sirkulærøkonomien, trenger midler til omstilling for å bevare arbeidsplassene og ta vare på de verdiene som tross alt ligger i råvarene som brukes til å produsere fôr. Bedriftene har prøvd å fremme sine interesser overfor departement og statsråd, men har fått utydelige tilbakemeldinger. Senest nå i dag henviser statsråden til eksisterende ordninger. Men jeg regner med at statsråd Bollestad legger til rette for en god dialog også med fôrprodusentene – eller rettere sagt med fôrprodusentene – og bistår dem med støtteordninger dersom de ikke oppnår støtte gjennom allerede etablerte støtteordninger.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2020-02-11:
Jeg er glad for at det ser ut til at det er en framdrift i denne saken, som gjør at de som har blitt rammet av en uansvarlig politikk, som ikke var gjennomtenkt, som ikke var utredet, men som var vilkårlig, kan få en mer rettferdig kompensasjon enn det det lå an til. Vi kan gå helt tilbake til grunnlovsfedrene bak oss. Det var elleve grunnsetninger som ble lagt ned før man skrev Grunnloven. Den ene var prinsippet om næringsfrihet. Det vedtaket som skjedde i 2019 om å nedlegge pelsdyrnæringen, er første gang prinsippet om næringsfrihet for en lovlig omsatt vare i Norge har blitt brutt siden 1814. Dette er en stor, prinsipiell sak, og det som er så forunderlig med hele saken, er at den er et brudd på norsk tradisjon. Vi satte i 2013 ned et NOU-utvalg, som gikk gjennom pelsdyrnæringen på en ansvarlig og skikkelig måte, med de fremste fagfolk, og de konkluderte med at vi hadde en solid og god pelsdyrnæring i Norge, og en ønsket å ha en bærekraftig utvikling. Med bakgrunn i den innstillingen kom det en stortingsmelding som vi hadde en grundig runde på her i Stortinget, og igjen konkluderte Stortinget med at man ønsket å ha en bærekraftig utvikling av norsk pelsdyrnæring. Det var et stortingsflertall som gjorde det. Så kom Jeløya-plattformen, der Trine Skei Grande, Siv Jensen og Erna Solberg forhandler, og man ofrer da pelsdyrnæringen i et politisk kompromiss – over natten. Det ble omtalt som morgengaven fra Erna Solberg til Trine Skei Grande. Det var en fullstendig uansvarlig politikk, uten utredning, som gikk på tvers av faglige råd, på tvers av en norsk offentlig utredning, på tvers av en stortingsmelding. Det som var det mest utrolige, i tillegg til at man for første gang siden 1814 skulle forby en næring for en lovlig omsatt vare, var at man ikke skulle ta regningen for det. Det var en uhørt behandling av dyktige norske yrkesutøvere som har vært opptatt av dyrevelferd, som har gjort jobben sin hver bidige dag. Så sier regjeringen – og det har blitt kalt en morgengave – at den heller ikke skal ta regningen for det. Derfor er det en gledens dag nå hvis det faktisk viser seg at regjeringen nå begynner å lytte til og høre på og se de folkene som har blitt berørt av den politikken. Erna Solberg burde egentlig gå og si unnskyld til alle de familiene som har opplevd usikkerhet og utrygghet i flere år fordi regjeringen ikke har vært villig til å ta regningen for sin egen uansvarlighet. For det har vært uansvarlighet det har handlet om. Det har vært et brudd på næringsfriheten, det er et brudd på den private eiendomsretten, og en har ikke håndtert folk på en skikkelig måte. Ære være de representantene som har stått på til siste slutt. Selv om man egentlig er sterkt imot at pelsdyrnæringen skal legges ned, har man stått på til siste slutt, noe som gjør at de familiene som er berørt, får dekket sine kostnader. Dette har ikke vært noe stolt kapittel i norsk politikk, og jeg synes at Trine Skei Grande, Erna Solberg og Siv Jensen bør gå i seg selv og se på hvordan de kunne gjøre det på denne måten.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-11:
Jeg takker for svaret fra finansministeren. Jeg er glad for at vi deler virkelighetsbildet, holdt jeg på å si, når det gjelder de utfordringene vi står overfor her. Det som likevel slår meg når jeg hører på finansministeren, er at han ikke går helt til kjernen av utfordringen. For opplevelsen av både den norske regjeringens innsats på dette området i flere år nå og de prosessene som pågår i EU og OECD, er at man til enhver tid forsøker å tette hullene og lappe på et system som på mange måter er utformet for en annen tid og en annen situasjon. Spørsmålet blir om man her egentlig vil klare å lykkes med å oppnå en enighet som vil være tilstrekkelig, når vi ser at vi både står overfor ganske store giganter som til enhver tid har flere advokater enn vi vil ha ansatte i skatteetaten, som kan sno seg unna de skattereglene vi har, og også flere interessekonflikter innad i både EU og OECD. Litt av utfordringen med både EU og OECD er at det er flere land der som både per definisjon er skatteparadiser selv, og som har noen av disse selskapenes hovedkontorer til stede hos seg – stor økonomisk aktivitet – og dermed selvfølgelig motsetter seg strengere regelverk og høyere beskatning av disse selskapene. Derfor er det også lagt fram et forslag fra OECD nå, som OECD anslår at effekten vil være begrenset av. Det vil være om lag – i hvert fall ut fra det jeg har sett av de beregningene som er gjort – 5 pst. av overskuddet som vil bli beskattet med det regelverket som ligger til grunn fra OECD nå. Spørsmålet er da – hvis man klarer å komme til en enighet i løpet av dette året, og det gjenstår å se, det er fortsatt et «hvis» – om det blir en enighet som man vil kunne fortsette å bygge videre på, slik at det faktisk kommer opp på et nivå, en skala, som vil ha noe å si for finansieringen av velferdsstaten framover, eller om vi har hatt en langtekkelig prosess med å komme fram til noe som i beste fall ville gitt gode økte skatteinntekter, men som i realiteten ikke løser den utfordringen vi står overfor. Derfor mener jeg at det selvfølgelig er viktig å fortsette det internasjonale arbeidet her. Vi kommer ikke utenom en eller annen form for internasjonal løsning, men vi må også, tror jeg, trykke på fra nasjonalstatenes side og gå enda lenger. Det ser vi at flere og flere land gjør, og jeg stiller meg undrende til at vi ikke gjør det i Norge ennå, når så mange andre land går foran og gjør det, for det ville kunne ha en positiv effekt for prosessen i OECD, i tillegg til at vi fortsatt ikke vet hva slags enighet man kommer fram til. Avslutningsvis lurer jeg på om det pågår en utredning i departementet om disse prosessene.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-02-11:
Jeg stiller meg bak det som mine medrepresentanter har understreket her, at det er både stor oppmerksomhet og utålmodighet fra finanskomiteen og Stortingets side rundt denne problemstillingen. Det har også vært foreslått en lang rekke tiltak fra ulike partier på Stortinget de to siste periodene for å bekjempe denne typen skatteomgåelse og skatteunndragelse, og jeg vil oppfordre finansministeren til å ta en kikk på det arbeidet som er gjort. Representanten Gjelsvik var innom skatteforliket i 2015. I forkant av det la Scheel-utvalget fram sin utredning, og også der er det veldig mange gode forslag til tiltak som kan gjennomføres i Norge som vil gi økte skatteinntekter til oss. Så det finnes et større handlingsrom her. Jeg er også bekymret for hvor lang tid det har tatt bl.a. å få lagt fram et lovforslag om kildeskatt på renter og royalties, og så hører jeg finansministeren si at det kommer om kort tid. Det har vi hørt veldig lenge at det gjør, og det har vært skjøvet på hele veien, så jeg vil bare igjen understreke at utålmodigheten er stor her. Det samme gjelder det å få tettet hullene i land-for-land-rapporteringen. Ja, vi har fått på plass land-for-land-rapportering, men det er vesentlige hull i den som Stortinget har vært opptatt av å få tettet. Jeg håper at finansministeren også kan gå inn og se på de utfordringene som ligger i regelverket knyttet til land-for-land-rapportering. Så sier finansministeren at det ikke er en langtekkelig prosess i OECD hvis man kommer fram til en enighet i løpet av dette året. Nå gjenstår det å se om den enigheten kommer på plass, men det er klart at den prosessen har tatt lang tid, selv om man kanskje ser enden på det nå. Jeg er glad for at han åpner for å vurdere behovet for andre tiltak. Da håper jeg også at det nå pågår et arbeid fra Finansdepartementets side med å utrede det nasjonale handlingsrommet, slik at vi er i forkant av både en situasjon med en eventuell uenighet der man ikke kommer fram til en avtale i OECD, og – og det håper jeg virkelig at statsråden og departementet er opptatt av – det som skjer hvis den enigheten ikke på langt nær er tilstrekkelig og det ikke finnes en god måte framover å stramme den til på. Så det å utrede et nasjonalt handlingsrom tror jeg er lurt. Jeg kan ikke forstå hvordan det skal stå i veien for også å følge opp de internasjonale prosessene i dette. Når så mange andre land tar nasjonale grep, handler det om å sikre sin egen skatteinngang, men det har også gjort at OECD har fått opp farten nettopp fordi det blir et slikt lappeteppe, som jeg er enig i er ugunstig. Avslutningsvis vil jeg oppfordre statsråden til å ha åpenhet om Norges posisjon i forhandlingene med OECD. Det har vært etterlyst av flere. Jeg skjønner godt at han ikke tar det her, nødvendigvis, men det er noe som vi kanskje kan komme tilbake til.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-11:
Ja, det er en styrke at vi langt på vei er enige om problembeskrivelsen. Det er svært uheldig at noen multinasjonale selskaper unndrar seg beskatning ved å bruke – eller man kan si misbruke – det regelverket vi har. Derfor er det viktig å få på plass et nytt regelverk som er tilpasset de forretningsmodellene vi nå ser utvikle seg, og som antakeligvis blir forsterket i tiden som kommer. Det handler både om beskatningsrett, og det handler om minimumsnivå. Jeg synes ikke det er en langtekkelig prosess hvis det er slik at man klarer å bli enig i løpet av 2020, og som sagt ble denne tidsplanen bekreftet så sent som 29. og 30. januar. Så er spørsmålet, når representanten Kaski sier at vi må trykke på for å gå lenger, hva som egentlig ligger i det utsagnet. Om det handler om å iverksette nasjonale tiltak som i realiteten vil virke som et handelshinder, mener jeg at det ikke er veien å gå. Hvis det å trykke på handler om å ha en konstruktiv rolle inn i OECD og trykke på for et internasjonalt regelverk som vil sikre en mer rettferdig beskatning for de mer tradisjonelle norske selskapene og sikre beskatning til fellesskapet, mener jeg det er riktig strategi. Samtidig må vi selvsagt vurdere andre alternativer. Og det gjør vi – både når det gjelder denne problemstillingen, og når det gjelder andre områder. Her er det et kontinuerlig arbeid både i departementet og i underliggende etater, for vi har samme mål – nemlig at det skal være en rettferdig beskatning for å sikre konkurransekraften til tradisjonelle norske bedrifter og selvsagt også for å sikre midler til fellesskapet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-02-11:
Jeg vil igjen takke for en viktig interpellasjon og også gode refleksjoner og innspill fra representanten Kaski. Jeg verdsetter den utålmodigheten som er i Stortinget på dette området. Jeg mener at her har vi en viktig felles interesse, både for å gjennomføre nødvendige nasjonale tiltak og for å få på plass internasjonale løsninger. Men jeg må si jeg har litt problemer med å få tak i hva som er Arbeiderpartiets og Senterpartiets alternativ, annet enn at man er utålmodig. Det sies fra representanten Gjelsvik at man kan ikke bare vente. Representanten Heggø sa det samme. Vente, vente – vi venter ikke. Vi har allerede fått på plass rentebegrensningsregelen, den er strammet inn. Utbytte fra utenlandske selskaper er ikke skattefritt etter fritaksmetoden hvis det utenlandske selskapet har fått fradrag for utbytte. Hjemmehørendebegrepet for selskaper er strammet inn og skal motvirke tilpasninger. Det er innført land-for-land-rapportering til skattemyndighetene for store multinasjonale selskaper. Den skatterettslige omgåelsesregelen er nylig lovfestet. Og som jeg sa i mitt innlegg, vil vi om kort tid legge frem forslag om kildeskatt for renter og royalties. Jeg forstår at dette har vært en problemstilling over lang tid. Jeg har vært finansminister i drøye to uker, og jeg skal være en pådriver for å få dette på plass. Vi er nødt til å ha en kontinuerlig vurdering av både tiltak som kan iverksettes, og tiltak man må vurdere hvis vi ikke når frem i det internasjonale arbeidet. Men jeg er opptatt av at det vi gjør nasjonalt, ikke skal virke som et handelshinder eller bidra til å motvirke de viktige internasjonale prosessene. Vi må ha to tanker i hodet. Vi må sørge for at vi får på plass et internasjonalt regelverk som er tilpasset den teknologiske utviklingen og hvordan forretningsmodellene utvikler seg. Samtidig må vi også tette hull i vårt nasjonale regelverk, slik at vi sikrer like konkurransevilkår og også inntekter til fellesskapet.
Mudassar Kapur (Høyre), 2020-02-11:
Jeg vil starte med å takke kollega, representanten Kaski, for å ta opp et viktig tema. Jeg hadde selv en interpellasjon om samme tema for en tid tilbake. Det er jo ikke noen tvil om at den norske stat hvert år går glipp av viktige skatteinntekter som følge av skatteunndragelse. For å unngå det må vi få på plass bedre internasjonale avtaler. Vi i Høyre er opptatt av å ha et skattesystem som legger til rette for arbeid, innsats og investeringer. For oss er det viktig at vi har skattesystem som sørger for at personer og bedrifter betaler sin rettferdige andel i skatt. Skatteflukt gjør også at konkurransekraften til norske bedrifter reduseres. Det er vanskelig for små og mellomstore bedrifter som opererer i Norge, å konkurrere med store, multinasjonale selskaper som driver aggressiv skatteplanlegging og oppnår beskatning langt under normale skattenivåer. Hvis norske bedrifter skal tørre å satse og investere i Norge, må vi fortsette å sørge for at de konkurrerer på samme vilkår som internasjonale aktører. Vi har et samfunn med små forskjeller. Barna våre går på en god skole, eldre får en verdig alderdom, og vi har et godt sikkerhetsnett for dem som faller utenfor. Dette har vi klart fordi vi har tatt gode valg og jobbet sammen over partigrensene, men også fordi vi har hatt et godt skattesystem som sørger for at alle bidrar, og som sørger for at vi styrker norsk næringsliv i konkurranse med internasjonal handel og andre bedrifter som ønsker å etablere seg i Norge. Skal vi opprettholde et godt og bærekraftig velferdssamfunn og sørge for at Norge fortsatt skal være verdens beste land å bo i, må også de store multinasjonale selskapene betale skatt. Ifølge beregninger fra mediebyrået GroupM omsatte Google for 3,8 mrd. kr i Norge i 2018, mens Facebook hadde en omsetning på om lag 2 mrd. kr. De to selskapene skattet henholdsvis 4 mill. kr og 2,9 mill. kr til Norge i 2018. Men så kommer mitt poeng: Det er jo ikke sånn at Norge, eller regjeringen, sitter stille. Det har blitt gjort et godt stykke arbeid over veldig mange år som denne regjeringen har vært aktiv. Norge har lenge vært en pådriver for å bekjempe skatteunndragelser som skjer over landegrenser. Denne innsatsen har ført til at vi i dag har et av verdens største nettverk med mer enn 90 skatteavtaler for utveksling av skatteopplysninger mellom ulike land. Vi må gjennom tilgjengelige kanaler på en konstruktiv måte fortsette å være en part som aktivt bidrar til arbeidet i OECD og EU, slik at man holder progresjonen. Derfor har Høyre vært skeptisk til at vi skal implementere egne regler, og jeg støtter fullt ut linjen regjeringen har lagt seg på i denne saken og i denne salen via vår finansminister. Ulempen med slike regler er at de blir et lappeteppe som hver for seg sikkert kan motvirke en del, eller en flik, av utfordringen, men de er ikke med på å bidra til den helhetlige tilnærmingen som man trenger i denne type saker. Når det er sagt, vil jeg signalisere at jeg også, som representant i Stortinget og i finanskomiteen, følger arbeidet i OECD og EU med en økende grad av utålmodighet.
Iselin Nybø (Venstre), 2020-02-11:
En generell utålmodighet og en grunnleggende tro på kunnskap er to ting jeg og representanten Knutsdatter Strand deler fullt ut. Uansett hva spørsmålet er, så er svaret kunnskap: Det er kunnskap som må til for at vi skal lykkes, ikke bare med bioøkonomistrategien, men med den omstillingen som samfunnet skal igjennom. Representanten trakk jo selv fram de siste dagers store debatt knyttet til klima og Norges mål rundt det å redusere våre klimagassutslipp. Vi vet at vi står overfor store utfordringer som kommer til å kreve mye av oss framover, og dette er en del av løsningen. Men vi deler også utålmodigheten, for vi er avhengige av at vi faktisk kommer framover, at det skjer ting. Nå har jo – helt nylig – denne planen blitt lagt fram. Det er ikke en plan som finner svaret på alle spørsmålene; det er en plan som først og fremst skisserer litt de ulike oppgavene de ulike aktørene har, og som peker framover. De skriver i rapporten at mål og delmål er «å skape et helhetlig og tilgjengelig virkemiddelapparat som er relevant for utvikling av den fremvoksende bioøkonomien ved å tilby riktige og tilpassede virkemidler, ved å forenkle overgangen mellom ulike virkemidler, ved å mobilisere til forskning og innovasjon innenfor bioøkonomi og ved å fremme forskning og innovasjon i samspill». Så jobben er ikke gjort ved denne handlingsplanen. Det er en jobb vi må gjøre hver eneste dag. Derfor er det også viktig å se dette i sammenheng med det vi allerede gjør og har gjort fram til nå. Nå kommer denne handlingsplanen på plass. Vi er veldig godt i gang med gjennomgangen av det næringsrettede virkemiddelapparatet, som også vil være viktig for næringslivet og forsknings- og utdanningsinstitusjonene som skal være med på dette. I tillegg har vi bevilget mye penger til dette området. I statsbudsjettet for 2017 ble det bevilget 100 mill. kr til oppfølging av bioøkonomistrategien. Totalt tildeles det litt i underkant av 3 mrd. kr til tilskudd og lån til bioøkonomirelatert aktivitet fra Innovasjon Norge, og det tildeles ca. 1 mrd. kr i tilskudd til bioøkonomirelatert aktivitet gjennom Forskningsrådet. Så jeg er utålmodig, og dette er et arbeid som vi framover må jobbe med hver eneste dag. Helt til slutt vil jeg takke representanten for at hun tar opp et viktig tema til debatt i salen.
Iselin Nybø (Venstre), 2020-02-11:
Representanten nevnte Klimakur, og det kommer til å påvirke veldig mye av det vi skal holde på med framover, ikke bare i Næringsdepartementet, men i alle departementer. Da bioøkonomistrategien ble lagt fram, var veldig mange statsråder en del av den strategien. Det er nettopp fordi dette ikke er noe som påvirker bare ett departement, én statsråd eller én sektor. Det er noe som må virke på tvers – og det er også noe vi må ta på alvor når det kommer til virkemiddelapparatet vårt. Det er derfor denne handlingsplanen og også den gjennomgangen vi har av det næringsrettede virkemiddelapparatet, er så viktig. Vi kan politisk si hvor vi skal, og vise en vei, men vi må innrette de virkemidlene vi har, på en best mulig måte for å komme dit. Og vi bruker, som jeg også refererte til i mitt forrige innlegg, en hel del penger på dette. Da er det viktig å sørge for at vi får mest mulig kraft ut av de pengene, og det gjør vi ved å innrette apparatet på en måte som gjør at det er de gode prosjektene og de gode søknadene som vinner fram, ikke de som er best til å finne fram i systemet for virkemiddelapparatet vårt. Der har vi en jobb å gjøre, og jeg mener vi er veldig godt i gang. At vi må se ting i sammenheng, og at vi må bruke de arenaene som finnes i dag, er jeg også helt enig i. Vi har begynt på en viktig jobb med gjennomgangen av det næringsrettede virkemiddelapparatet – den handlingsplanen som kom nå i går. Det er et viktig grunnlag for å legge bedre til rette for å nå de målene vi har satt oss. De målene vi har, er selvfølgelig viktige i et klimaperspektiv, men de er også viktige i et næringsperspektiv, for dette handler også om å ligge i front, det handler om å utvikle teknologi og nye, smarte måter å gjøre ting på og utnytte ressurser på. Det kan også gi oss et fortrinn i konkurransen med land i resten av verden hvis vi klarer å ligge i front når det gjelder å utvikle de løsningene verden trenger for å nå de målene vi har satt oss. Her er det mange gode krefter som må jobbe sammen, og bioøkonomi er helt klart en viktig del av det store oppdraget vi har foran oss, ikke minst sett i lys av Klimakur og de målene for reduserte utslipp vi som nasjon nå har satt oss og meldt inn.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-21:
Jeg har en personlig glede, sammen med Karin Andersen, av å fremme forslag om lovfestet krav om logoped i kommunene, slik at alle får den språkhjelpen de trenger.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-10-21:
Dei siste vekene har det vore mykje debatt om forskjellane i Noreg har auka. Det har enda med å verta ein debatt om kva som eigentleg er fakta, og ikkje om kva me burde gjera for å få forskjellane mellom folk ned. Eg har registrert at Høgre har avfeia rapporten om formuesskatt frå Frischsenteret og NMBU, som regjeringa sjølv har bedt om, og når SSB har laga ein rapport om at ulikskapane er større enn me hadde trudd, svarar Høgre at rapporten er litt pussig. Det er noko litt amerikansk over måten å nærma seg fakta på, og ikkje på den gode måten. Folk bør kunna stola på at ansvarlege parti ikkje dyrkar sine eigne alternative fakta. Eg har tenkt å gjera oss begge ei teneste. Alle dei fakta eg no kjem til å referera til i spørsmål til finansministeren, har Finansdepartementet som kjelde. Så lat oss no ta ein diskusjon om ulikskap. Ifølgje Finansdepartementet har kapitalinntektene «blitt mer konsentrert blant de rikeste». Det står på side 43 i nasjonalbudsjettet. Ein enklare måte å seia det på, er at dei rikaste har vorte rikare. Kva har finansministeren tenkt å gjera med det?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-10-21:
Eg registrerer at når eg peikar på at dei rikaste har vorte rikare og spør kva ein har tenkt å gjera, svarer finansministeren ved å peika på sårbare grupper og på inkludering i arbeidsmarknaden, og eg kan forsikra finansministeren om at me kjem til å få snakka om det òg. Men det eg no spør om, handlar om korleis kapitalinntektene bidreg til auka forskjellar, og no refererer eg til ulikskapsmeldinga, side 36, figur 2.12: Forskjellane i kapitalinntektene er den solid største bidragsytaren til dei økte forskjellane. Finansministeren brukte ordet «urettferdig» i sitt svar. Synest ikkje finansministeren sjølv at det er urettvist at ein ser at den solid største bidragsytaren til dei auka forskjellane er forskjellar i kapitalinntekter, og så har regjeringa ingen svar på kva dei vil gjera med det?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-10-21:
Då har me avklart eit veldig tydeleg ulikt syn på nettopp betydninga av kapitalinntekter, der finansministeren meiner at ei økonomisk krise er den einaste måten å handtera det på, mens Arbeidarpartiet har andre svar. Me meiner at dei rikaste må betala meir i skatt, me meiner at staten må slutta å subsidiera luksusforbruk som momsfritak på dyre elbilar, og me vil omfordela betre ved å finansiera velferdsstaten i fellesskap og ikkje gjennom stadig høgare oljepengebruk. På side 42 i nasjonalbudsjettet står det at inntektene til dei som er nedst i inntektsfordelinga, har vakse mindre enn medianinntekta. Dette er tal frå etter år 2000. Ein enklare måte å seia det på er at vanlege lønsmottakarar har vorte hengande etter i inntektsutviklinga. Finansministeren snakkar om at alle må ha ein jobb å gå til, men dette er folk som har ein jobb å gå til. Det dei manglar, er ei løn å leva av. Kva har finansministeren tenkt å gjera med det?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-10-21:
Eg registrerer at finansministeren viser til åtte år gamle tal når han skal samanlikna med Arbeidarpartiets skatteopplegg, og ikkje det me har føreslått i våre alternative budsjett på Stortinget. Me har sett i forslaga til regjeringas statsbudsjett at ein har auka avgiftene rekordmykje. Det går rett i lommebøkene til vanlege folk. I realiteten har regjeringa redusert pendlarfrådraget, slik at det vert dyrare å gå på jobben, og redusert fagforeiningsfrådraget, slik at det vert dyrare å vera fagorganisert. Dette bidreg ikkje til eit seriøst og organisert arbeidsliv, noko som ville hatt betyding for at fleire får ei løn å leva av. Dei burde også gjera meir for å stramma inn bruken av innleigd arbeidskraft, men det kan me ta eigne rundar på. Det me ser i meldinga om ulikskap, side 28, er at forskjellane i formue aukar. Det stadfester òg nasjonalbudsjettet, side 43. Den rikaste tiandedelen betalar nesten 90 pst. av formuesskatten. Det skriv Finansdepartementet til representanten Kaski. Spørsmålet mitt er veldig enkelt: Korleis kan finansministeren forsvara at ein har gjeve dei rikaste ti prosentane i landet ei direkteoverføring på rundt 8 mrd. kr frå statsbudsjettet dei siste åtte åra, utan nokon annan dokumentasjon enn at det reduserer pengane til felles velferd?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-10-21:
Dei endringane som har skjedd i formuesskatten, har ikkje først og fremst vore eit gode for pensjonistar som har pengar i bustad, men først og fremst gått til dei som har mykje pengar, og gjerne i aksjar. Oppfølgingsspørsmålet mitt går til Iselin Nybø, og temaet er framleis ulikskap. Veksten i leiarløningane har i mange år lege over lønsveksten for vanlege arbeidstakarar. Det ser me i statens eigarskapsmelding, som vert gjeve ut årleg. Statens eigne leiarar er med på å auka forskjellane mellom seg sjølve og vanlege arbeidsfolk. Tidlegare har statsråden sagt at ho forventar at styra tek i vare omsynet til moderasjon, og at selskapa er opne om nivået og utviklinga i leiargodtgjeringane. Manglande moderasjon vil jo vera spesielt umusikalsk akkurat no, midt i ein pandemi, der fleire mistar jobbane og må gå på stønad, og der fellesskapet har stilt opp med store redningspakkar. Spørsmålet mitt er: Korleis har regjeringa tenkt å stansa leiarlønsgaloppen i staten, som bidreg til å auka forskjellane mellom folk?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-10-21:
Statsråden peikar på styra, peikar på at dei har forventningar, peikar på protokolltilførslar, men eg høyrer veldig lite om handling. Arbeidarpartiet har fleire forslag. Me vil bl.a. endra statens retningslinjer for leiarløningar slik at det står at staten ikkje «skal» vera lønsleiande. Det vil vera ei skjerping i forhold til i dag, der det berre står «bør». Me vil òg ha ein leiarlønskommisjon og ha partane med på å få leiarløningane ned. Me vil stramma inn på bruken av bonusar i staten. Dette er nokre eksempel på forslag som vert stemde ned av høgrepartia. Likevel forventar regjeringa å verta trudd når dei i åtte år ikkje har klart å gjera nok for å få leiarløningane i staten ned. Så spørsmålet mitt er: Korleis synest statsråden sjølv at det har gått når leiarlønsveksten i staten under Erna Solberg ser ut til å ha mista alle hemningar?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-10-21:
Ja, det er forskjell på å setja seg ned og kommunisera at det hadde vore kjekt om ein stramma inn, og det å stilla tydelege krav. Det er forskjell på å endra statens retningslinjer for leiarløningar frå at det skal stå at staten «bør» til at staten «skal», slik Arbeidarpartiet føreslår. Kvifor ønskjer ikkje statsråden å stilla tydelege krav?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Jeg synes representanten Hadia Tajik startet veldig bra, hvor hun understreket viktigheten av at vi må diskutere hva vi kan gjøre for å få forskjellene ned. Det er noe jeg er opptatt av. Men jeg tror litt av forskjellen mellom Arbeiderpartiet og regjeringspartiene er at Arbeiderpartiet er ensidig opptatt av å øke formuesskatten, mens vi er opptatt av å se menneskene bak tallene. Vi er opptatt av de ungdommene som dropper ut av videregående skole, og som fort havner i arbeidsledighet. Vi er opptatt av de med innvandrerbakgrunn som har problemer med å komme inn på arbeidsmarkedet. Vi er opptatt av sårbare grupper som risikerer å bli støtt varig ut under koronakrisen. Det er det vi svarer på i statsbudsjettet. Det handler om hvordan vi kan få flere tilbake i jobb, hvordan vi kan skape flere jobber, og hvordan vi kan inkludere flere i arbeidslivet. Tallene det refereres til fra nasjonalbudsjettet, er selvsagt kvalitetssikret og faglig godt begrunnet. Vi har et godt skattesystem i Norge, hvor selskapene betaler selskapsskatt, og så betaler eierne utbytteskatt når de tar ut penger til eget forbruk. Det diskusjonen handler om, er om vi skal ha en egen skatt for norske eiere, som utenlandske eiere av norske bedrifter ikke betaler. Jeg mener at det er urettferdig. Jeg mener det er viktig at vi får flere norske eiere, mer lokalt eierskap. Og kanskje særlig i den krisen vi nå står i, som har rammet privat næringsliv, er det viktig at vi gir større rom for privat eierskap.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Hvis representanten Hadia Tajik mener at problemet er at noen har en stor formue, er måten man kan redusere ulikhet på, for å sette det på spissen, en økonomisk krise. Hvis vi ser på perioden før finanskrisen, gikk det bra i norsk næringsliv. Det var gode konjunkturer. Da gikk formuesverdiene opp. Så kom finanskrisen. Da går formuene ned, ulikhetene går da også, ifølge statistikken, ned, men arbeidsledigheten går opp. Da er spørsmålet: Hva er det man ønsker å ta tak i som politiker? For meg er det viktigste å sørge for at folk har en jobb å gå til, for den største forskjellen i vårt samfunn går mellom de som er i jobb, og de som støtes ut av arbeidslivet. Så for å redusere ulikhet mener jeg at man må se på mer enn bare skatten på kapital. Man betaler utbytteskatt på de pengene man tar ut til eget forbruk, men for å redusere ulikhet må vi sørge for at flere får muligheter.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Det de borgelige partiene har gjort med det siden vi kom i regjering, er at vi har senket skatten for vanlige folk. Hvis man sammenligner de rød-grønnes skatteopplegg fra 2013 og drar det frem til i dag, hvis det hadde ligget i bunnen, hadde en vanlig familie betalt 14 000 kr mer i skatt. Så med andre ord: Folk flest har fått lavere skatt. I tillegg har vi innført gratis kjernetid for lavinntektsfamilier i barnehage, vi har innført lavere foreldrebetaling både i barnehage og SFO for lavinntektsfamilier – det betyr mye for mange – og vi har økt barnetrygden med over 7 000 kr, hvis man tar med det som ligger i neste års statsbudsjett. Det betyr mye, og det betyr mest for dem som har aller minst.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Svaret til Kaski, som det her er referert til, tar utgangspunkt i å fjerne hele formuesskatten. Det er ikke regjeringens politikk. Det er heller ikke Høyres politikk. Vi går inn for å trappe ned skatt på arbeidende kapital fordi vi mener det er viktig for norsk eierskap. Så er representanten inne på økte avgifter. Ja, det handler om økte miljøavgifter. Økte miljøavgifter er viktige for å få ned klimagassutslippene. Jeg trodde Arbeiderpartiet var enig i det. Men for å omfordele senker vi skatten samtidig på inntektene, og det kommer dem som tjener minst, også pensjonister, til gode. Men tilbake til den lettelsen vi har gitt i formuesskatten: Den kommer også pensjonister til gode. Det er mange pensjonister med nedbetalt hus som betaler en høy formuesskatt. Vi har økt bunnfradraget fra rundt 800 000 kr til 1,5 mill. kr. Det betyr mye, også for dem som har problemer med å få endene til å møtes. De øvrige lettelsene handler om å styrke norsk privat eierskap.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Vi har da sett på det som kalles Gini-koeffisienten, som er et internasjonalt anerkjent målesystem hvor man ser på inntektsulikhet som går på både lønnsinntekt og kapitalinntekt. Det er en målestatistikk som SV også har lagt veldig stor vekt på tidligere. Da ser vi at i løpet av våre år har det vært en marginal endring i ulikheten, på samme måte som det var under de rød-grønne, da de styrte. Så svaret er at vi ikke ser at det er stor ulikhet eller at ulikheten øker i henhold til den statistikken. Det er derfor jeg sier at vi må gå bak tallene. Vi må se på menneskene og se hvordan vi kan løfte dem som blir hengende etter. Hvordan kan vi sørge for å unngå at det skapes flere fattige? Vi må sørge for at ungdom får en god utdanning, at flere fullfører videregående skole, at flere kommer i jobb. Det er vårt svar på hvordan vi kan skape et samfunn med muligheter for alle, og hvordan vi kan redusere ulikheten i samfunnet vårt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Representanten sier at finansministeren vil «ha oss til å tro». Jeg skal ikke påvirke hva representanten tror på, men etter at statsbudsjettet ble lagt frem, har det kommet veldig mange påstander. De rød-grønne partiene har slåss om å bruke de største bokstavene og mest mulig utestemme. Det har blitt påstått at dette budsjettet, dette skatteopplegget, vil øke inntektsulikhetene. Vel, da har jeg gått og spurt for å få tall som kan vise hvordan dette utvikler seg. Da viser det seg at det ikke har noen særlig påvirkning på inntektsulikheten til neste år. Det er derfor jeg sier at vi må gå bak tallene og se hvordan vi kan sørge for at vi reduserer ulikhetene i det norske samfunn. Og det er ikke mitt svar det samme som venstresiden har, at vi må øke skatten på norsk eierskap. Jeg er grunnleggende uenig i den tilnærmingen. Jeg mener at vi må ha flere bedrifter i flere bransjer over hele Norge, og da blir det ikke mer privat næringsdrift av å øke formuesskatten.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
La oss se på den rapporten som SSB la fram i 2019. Da la SSB frem en rapport hvor spørsmålet nettopp var om skattesystemet i 2019 virket mindre omfordelende enn skattereglene i 2013. Konklusjonen var at skattesystemet er litt mindre omfordelende, og det skyldes i hovedsak reduksjon i skatten på alminnelig inntekt. Og det har det vært bred enighet om. Det de påpeker har gjort skattesystemet litt mindre omfordelende, er at vi har redusert selskapsskatten fra 28 pst. til 22 pst. Jeg husker ikke i farten om SV var med på det, men de andre rød-grønne partiene var med på det, for vi skulle ha et skattesystem som er mer likt det man ser i andre land. Vi må sørge for at vi har verdiskaping i Norge, slik at vi også kan skape flere arbeidsplasser. Så det svaret ligger i den SSB-rapporten, og så blir det opp til representanten om man vil tro på det eller ikke.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Det representanten kaller for reiselivsmomsen, er en lav momssats som gjelder svært mange sektorer og ulike bransjer. Det er ikke slik at dette er en moms som er skreddersydd for reiselivet; den gjelder også andre sektorer. Derfor var det et bredt flertall på Stortinget som senket denne som et krisetiltak. Men forskjellen er at mens flertallet i denne salen har ment at det er et krisetiltak i en periode, så mener Senterpartiet at den lave momssatsen skal være enda lavere som en varig ordning. Vi mener at det er riktig å ta den tilbake på det normale nivået fra nyttår, samtidig som vi setter inn kraftfulle pakker rettet mot de bransjene som sliter aller mest, og reiseliv er i høyeste grad blant dem, det er en næring som sliter fordi folk reiser mindre. Det kommer få til Norge – om noen i det hele tatt. Derfor setter vi inn et målrettet, kraftfullt tiltak. Det mener vi vil virke, og det vil trygge jobbene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Når man håndterer en krise, handler det om å håndtere den i ulike faser. I den første fasen satte vi inn kraftfulle tiltak for å bedre likviditeten i bedriftene. I neste fase bidro vi med brede kompensasjonsordninger, vi senket arbeidsgiveravgiften i en periode, og vi var enige på Stortinget om at vi også skulle senke andre skatter og avgifter i en periode. I den fasen vi nå er i, har vi satt inn tiltak både for at Norge skal komme styrket ut av krisen, og for at flere skal komme tilbake til jobb, bl.a. med en lønnsstøtteordning for at permitterte skal komme tilbake til arbeid. Så supplerer vi det med målrettede tiltak mot de bransjene som har utfordringer: på kultur, hvor man kombinerer en kompensasjonsordning med å gi støtte til aktivitet, og på reiseliv, som kom på plass går, fordi det er en næring som sliter. Vi har sagt at vi skal stå opp for dem og sørge for at vi kan bidra til at levedyktige bedrifter kommer godt igjennom denne krisen. Men Senterpartiets generelle politikk kan ikke være en krisepolitikk og noe som skal vare for evig.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Det er godt at det kommer noe positivt ut av den krisen vi står i, for mest av alt er det en svært alvorlig helsekrise, som også har blitt en økonomisk krise og slår inn i bedriftene. Det erriktig at en konsekvens av at grensen er stengt, er at folk handler mindre i Sverige. Men jeg tror vi må være såpass ærlige at vi også ser at det er ulike grunner til at folk handler i Sverige. Det er ikke bare på grunn av lavere avgifter på noen grensehandelsutsatte varer. En viktig grunn til at det er dyrere i Norge, er også det norske tollvernet. Det er en viktig forklaring på at en del landbruksprodukter er dyrere i Norge enn i våre naboland. Vi har høyere lønninger og et høyere kostnadsnivå. Det gjør også at man har kostnadsforskjeller mellom Norge og våre naboland. Men så er det helt riktig at også avgiftene spiller en rolle. Der er det også en avveining mellom avgiftsnivå og helseeffekter. Det er klart at høye tobakksavgifter og høye alkoholavgifter også bidrar til et lavere forbruk. Så ærlige må vi også være. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet har tidligere klart å bli enige om reduksjoner i avgifter også på grensehandelsutsatte varer, og hvis jeg ikke tar helt feil, kommer dette også til å bli et diskusjonstema mellom dagens regjeringspartier og Fremskrittspartiet i ukene fremover mot jul.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Jobber veier tungt, men når vi skal sette avgiftsnivå, er det også andre hensyn som spiller inn. Jeg har litt erfaring med å diskutere disse spørsmålene med Fremskrittspartiet, jeg forhandlet bl.a. et statsbudsjett med Siv Jensen i 2003, og da var også dette et tema. Da klarte vi å bli enige om reduksjoner i avgiftene på grensehandelsutsatte varer. Dette er et tema jeg er helt sikker på at regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i Stortinget får gode diskusjoner rundt. Så er det et spørsmål om hvor høye disse avgiftene skal være, men vi kan heller ikke se bort ifra at det er andre forhold som spiller inn. Jeg var inne på tollvarene og på kostnadsnivået: Vi må ikke tro at bare vi reduserer avgiftene litt på alkohol og tobakk, er ikke grensehandelen lenger en utfordring. Den kommer til å være der også på grunn av andre politiske vedtak.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-10-21:
Vi deler åpenbart mye av virkelighetsbeskrivelsen, det er ingen tvil om at varehandelen spiller en usedvanlig stor og viktig rolle når det gjelder å ansette både ungdom, personer med innvandrerbakgrunn og andre sårbare grupper at det er en vei inn i arbeidslivet. Det samme gjelder hotell og service. En av mine bekymringer i denne krisen er nettopp at det skal bli færre av disse jobbene, jeg er enig i den beskrivelsen. Så får vi diskusjoner fremover om hvor høye eller lave disse avgiftene skal være. Vi har klart å bli enige om det før, jeg har håp om at vi skal klare å bli enige om det igjen.