trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2004-03-25:
Jeg takker for svaret. Jeg tror at vi kan være enige om at i denne debatten klarer vi ofte å være med og beskrive utfordringene og vi klarer å være med og beskrive problemene og fokusere på en god del ting. Så er det noen svar i det hele, men det er ikke alltid vi får så mange. Jeg tror det er utrolig viktig å lytte til de erfaringene som småbarnsforeldrene har. Jeg takker statsråden for at hun ønsker den lytterrollen i forhold til å ta på alvor de utfordringene småbarnsfamiliene føler i en slik tidsklemme, som jeg tror vi er enige om også kan framstilles som en forventningsklemme. For én ting er at man skal levere barn, man skal være på jobb, og man skal få resultater, men man skal også som kvinne i dag se rimelig rolig og vellykket ut, med lange, velstelte negler i tillegg. Både forventningsklemmen og det å skulle opptre i et samfunn som krever perfeksjon av oss, kan være ganske utfordrende. Jeg synes det er interessant å bruke samlivskursene også som et verktøy til å få mennesker til å snakke sammen om kommunikasjon, og hvordan det utfordrer en i familielivet. Det synes jeg er en veldig god idé. Jeg tror det er viktig at vi får til et barnehagetilbud som er fleksibelt. Jeg tror det er viktig at vi jobber med rammebetingelser som kontantstøtte og tidskontoordninger, at vi jobber i forhold til likestilling, og at vi får like stor respekt for begges valg i det hele. Når det gjelder arbeidslivet, tror jeg at en viktig bit i dette er, som statsråden også sa, at man må akseptere at også far er omsorgsperson. Jeg synes det er veldig bra at noen bedrifter nå har ansatt f.eks. en sykepleier til å dra hjem til syke barn. Men jeg vil advare litt også, for jeg tror at det behovet som en del småbarnsforeldre har, er aksept for å få lov til å være hjemme med sine syke barn, mer enn at det skal komme en profesjonell ansatt og overta den biten som de selv ønsker. Det er vanskelig å skulle fullføre en arbeidsdag med viktige prosjekter hvis en vet at poden ligger hjemme med høy feber. Jeg gleder meg til den debatten vi skal få her i dag. Jeg gleder meg til å høre en del om flere utfordringer. Vi i Kristelig Folkeparti har satt i gang en stor lytteaksjon via nettsidene våre, hvor vi ønsker å lytte til nettopp denne gruppen for å finne ut hvor skoen trykker, og hvor de største problemene er. Jeg tror ikke vi løser denne saken i dag. Jeg tror vi løser den ved å tenke litt langsiktig og se på gode, fleksible ordninger for framtiden.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2004-03-25:
La meg begynne med å si at jeg synes det er trist at Arbeiderpartiet ikke ønsker å være med og diskutere saken. Heldigvis har jeg opplevd at andre kvinner fra samme parti har hatt en forståelse for de unge kvinner og menn som har satt denne debatten på dagsordenen. Jeg regner med at en god del av disse kvinnene og mennene legger merke til at Arbeiderpartiets innlegg i denne salen var mer et angrep på Kristelig Folkeparti og det vi hadde gjort og ikke gjort, enn å delta i debatten. Vi har vært konkrete. Vi har hatt barnevernsmeldinger her i salen, vi har hatt oppvekstmeldinger her i salen, ikke minst har vi hatt familiemeldinger her i salen. Vi har også hatt en revidering av likestillingsloven som muliggjør en del av disse tingene. Vi har gjort masse konkret. Det vi ønsker nå, er å lytte til småbarnsforeldrenes behov. Den følelsen kan vi aldri diskutere oss bort fra. Høyres representant Afshan Rafiq poengterte nettopp det jeg mener er veldig viktig, det med det fleksible arbeidslivet. Det er der den rundebordskonferansen vil kunne få i gang en dialog som vil kunne sette det på dagsordenen. Når det gjelder representanten Ulf Erik Knudsens innlegg: At det bare er kvinner som deltar, tror jeg er helt riktig. Heldigvis har vi sett i media og i samfunnsdebatten at også menn har deltatt der. Jeg tror det er viktig at vi også lytter til dem, at dette ikke bare er et kvinneproblem, men at vi også lytter de erfaringer som småbarnsfedre har i denne saken. Det er frivillig å få barn, som Knudsen sier. Men vi vet også at vi som samfunn trenger disse barna. Når representanten sier at det er han som har betalt for alle disse ordningene, så vil jeg bare minne ham om at de barna som disse familiene får, er de som en gang skal være med på å betale Knudsens pensjon. Dette henger litt sammen – én for alle og alle for én. Når det gjelder dette med å vaske og vaske opp på hjemmearenaen, tror jeg kanskje det hadde vært en god idé at man hadde subsidiert oppvaskmaskiner – det kunne ha løst noe av arbeidet på hjemmebane! May Hansen var inne på at barns oppvekst og barns rolle midt i tidsklemma er viktig. Det er jeg veldig enig i. Når det gjelder det med pappapermen, har vi gjort noen tiltak for selvstendig opptjening, og vi har som mål å få utvidet tiden. Det jeg har lyst til å rette en liten advarende pekefinger mot, er islandsmodellen. I et tidsklemmeperspektiv vil en islandsmodell medføre at kvinner kanskje ikke får muligheten til å ta ammeperioden sin, at man i tillegg til det man har i dag, også må løpe mellom amming, jobbing og kanskje småsøsken for å få dette til. Jeg vil advare litt mot det. Vi ønsker at det skal være fleksibelt og en valgfri ordning. Det har kommet mange gode forslag, både fra representanten Øveraas når det gjelder en god del konkrete ting, og fra representanten Vihovde. Jeg tar med meg alle disse. Jeg tror ikke vi har løst tidsklemma, men jeg tror at vi har satt den i fokus i denne sal.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-03-25:
Dette med å lytte til erfaringene fra småbarnforeldrene tror jeg også er utrolig viktig. Det er tross alt de som vet hvor skoen trykker, og den trykker antakeligvis på forskjellige steder i de ulike familiene, avhengig av hvor de er i livet. To ord til om samlivskurs og positiv kommunikasjon: Jeg tror faktisk at det kan være et godt virkemiddel. Alle som har vært gift, vet jo hva det vil si ikke å kommunisere godt nok, å være uenige om barneoppdragelsen, kanskje ikke å ha fått de verktøyene man trenger – det gir vi faktisk barnefamilier på samlivskurs. Det tror jeg kan være med på å gjøre at man bruker tiden på en god måte den lille tiden man tross alt har sammen i barnefamiliene hjemme. Hvis det er noe som går igjen i erfaringene fra foreldre som har vært på samlivskurs, er det nettopp de verktøyene de får i forhold til kommunikasjon. Det sier mange jeg har snakket med, og det viser også evalueringene. Ellers kan det være spennende om vi også kunne fått en debatt her i dag om kvinners rolle i forhold til hjemmearbeid. Min erfaring er at vi kvinner i stor grad kan skje ikke så lett slipper mannen til. Vi vil ha hjemmet som vårt domene. Vi har på en måte en erfaring derfra, vi har en tradisjon derfra. Vi vil gjerne ha kontrollen. Det er ganske interessant når en statistikk fra Statistisk sentralbyrå viser at gifte norske kvinner i snitt vasker tøy i 15 minutter hver dag, at mennene deres vasker i 2 minutter, og at mannen vasket mer tøy før han ble gift. Han kan altså vaske, men sluttet da han ble gift. Vil han ikke, eller får han ikke lov? Det kunne vært spennende å få en debatt også om kvinners rolle.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-03-25:
I likhet med interpellanten merket jeg meg òg at Arbeiderpartiet egentlig ikke var interessert i å diskutere saken som sådan, men gikk til angrep på et parti som faktisk har gjort svært mye konkret i denne saken de siste par årene. Dessuten ble det nærmest latterliggjort at interpellanten har bedt om å få en konferanse, et forum. Et slikt forum må jeg si jeg synes er svært positivt. Selvsagt vil ikke en konferanse, det at man setter seg ned, løse tidsklemma, men det kan være et viktig innspill. Svarene på tidsklemma, ut fra både denne debatten og det som vi har sett i media, spriker nemlig ganske mye. Man er uenig om årsaken. Derfor tror jeg det kan være klokt å sitte sammen og lytte, snakke med dem som er involvert i tidsklemma, nemlig familiene, og også snakke om det som de fleste er enige om, at arbeidslivet kanskje kan legges bedre til rette. Jeg synes derfor dette er et godt forslag. Kreativitet skal vi ta imot med åpne armer. Så har jeg lyst til å gjenta at jeg tror likestilling og valgfrihet er nøkkelen til å finne balansen i tidsklemmedebatten. Det er ett lite tema som ikke har vært berørt – dvs. det er ikke så lite – og det går på hvordan man skal få far mer hjem, hvordan man skal få far til å ta større ansvar, til kanskje å jobbe litt deltid, istedenfor at det bare er mor som gjør det. Det har også med kvinners lønn å gjøre. I dag jobber man svært segregert i Norge. Vi har store kvinnedominerte yrkesgrupper i ulike sektorer, og vi har mannsdominerte yrkesgrupper i helt andre sektorer. Derfor er det likestillingsprosjektet, det arbeidsvurderingsprosjektet som departementet nå har kommet vel halvveis i, svært viktig når det gjelder å klare å lage et verktøy for lønnsdannelse i arbeidslivet. Der vil vi nettopp se på forholdet mellom mannsdominerte og kvinnedominerte yrker og deres lønnsforhold. Helt til slutt en kommentar til May Hansen om utvidet pappapermisjon. Jeg er veldig glad for at vi la fram familiemeldingen. Men det er ikke lenger siden enn desember i fjor at Stortinget faktisk sluttet seg enstemmig til ønsket om å gjøre noe med pappapermisjonen. Vi er den første regjeringen som har lagt det fram for Stortinget. Vi fikk et flertall. Det er strålende! SV ville gå enda litt lenger. Det synes jeg er flott. Men det har ikke vært framlagt noe budsjett etter at Stortinget gikk inn for denne saken.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-03-25:
I Aftenposten i dag går Kristelig Folkeparti ut og vil endre på opptjeningstiden for rett til permisjon. Dette har Arbeiderpartiets kvinner tatt til orde for for lenge siden, så velkommen etter! Det forundrer meg at Kristelig Folkeparti, som nå har sittet med regjeringsmakt så lenge, ikke har konkretisert sine gode ønsker og drømmer om at mor og far skal elske sine barn og hverandre. De har ikke vært konkrete. Og interpellanten er så bekymret for at kvinner og menn arbeider overtid. Ærlig talt, det låter hult! Hvis representanten Eriksen virkelig er så bekymret for at menn og kvinner må arbeide overtid, vil jeg minne representanten om at Kristelig Folkeparti sitter i en regjering som har kjempet for at arbeidstakerne skal og må arbeide mer overtid. Det beste Regjeringen kan gjøre for å forhindre at barn får hjem utslitte foreldre, er å legge til rette for et arbeidsliv som ikke driver rovdrift på arbeidstakerne, men ivaretar arbeidstakernes rettigheter – arbeidstakerne som faktisk er småbarnsfedre og småbarnsmødre. Hvis interpellantens svar på tidsklemma er en konferanse, ja, akk ja! Vi bruker altså tid i Stortinget til å planlegge en konferanse. Jeg tror interpellanten med letthet kunne ha tatt en telefon til statsråden, selv om dette ikke ville ha gitt interpellanten samme markering. Kristelig Folkeparti er flinke til å snakke i media om alt som bør gjøres. Men hvorfor ser vi ikke noe av dette i budsjettforslagene som Kristelig Folkeparti legger fram hvert år? Det eneste konkrete Kristelig Folkeparti har prestert, er å utvide kontantstøtten. Foreldre som mottok kontantstøtte for sitt barn, fikk bortfall av småbarnstillegget, og de fikk full kompensasjon ved en tilsvarende økning i kontantstøtten. Dette gjorde derimot ikke småbarnsforeldre som bruker barnehageplass for sitt barn, som dermed mistet 657 kr pr. måned. Regjeringen lot småbarnsforeldre med barnehageplass selv delvis finansiere redusert foreldrebetaling ved å fjerne småbarnstillegget. Arbeiderpartiet var sterkt imot denne endringen med fjerning av småbarnstillegget, når vi nå har så mye kunnskap om hvor viktig slike universale kontantoverføringer er for barnefamilier, og særlig for barnefamilier med meget lav inntekt. Barns velferd henger nemlig sammen med familiens totale økonomiske situasjon.
Afshan Rafiq (Høyre), 2004-03-25:
Som interpellanten har vært inne på, handler tidsklemmedebatten både om likestilling og om familiepolitikk. Jeg synes det er viktig å understreke at når Stortinget i dag debatterer hvordan man skal løse problemet med tidsklemma, er det viktig at vi ikke går inn på hvordan familiene skal løse dette. Det er det familiene selv som skal gjøre. For Høyre handler dette om å ha tillit til at foreldrene er i stand til å ta de riktige beslutningene for sin egen familie. Vår oppgave som politikere må her være å legge forholdene best mulig til rette for familien. Det gjør vi best ved å la hver enkelt familie få muligheten til å velge mellom ulike løsninger som er best mulig tilpasset familiens ønsker og behov. Familien er en sentral verdi – som samfunnets grunnleggende enhet. Dens viktigste oppgave er å gi barn en trygg oppvekst. Barn er helt avhengige av å bli tilført normer og verdier fra familiefellesskapet, for her dannes forventninger til samfunnet, og her legges det første grunnlaget for den enkeltes eget verdifundament. Familien er også viktig for oss voksne, som ramme for nærhet, kjærlighet og omsorg. Det er viktig at kvinner og menn gis mulighet til å delta på lik linje i arbeidsliv og familieliv. En moderne familiepolitikk må ta konsekvensene av likestilling mellom kjønnene. Flere ønsker aktiv deltakelse i yrkeslivet i større deler av sin levealder. Høyre vil ikke føre en politikk der alle familier og barn skal innpasses i et A4-mønster. Derfor er det meget interessant å se hvordan noen bedrifter er flinke til å tenke nytt på dette området i forhold til sine ansatte. De tilbyr f.eks. hjemmekontor, reduserte stillingshjemler, hjemmehjelp til redusert pris, barnepass ved overtidsarbeid, lekerom på arbeidsplassen. Dette er kun noen eksempler på tiltak som kan være med på å fremme et fleksibelt og familievennlig arbeidsliv. Det er også viktig at fedre har rettigheter som styrker deres rolle i barneomsorgen. Høyre tror ikke på å innføre likestilling ved å ta av den viktige morspermisjonen for å gi den til far. Høyre støtter derfor Regjeringens forslag om økt pappapermisjon med eget opptjeningsgrunnlag for far. Høyre ønsker en familiepolitikk hvor valgfriheten står sentralt. Derfor vil vi bygge flere og billigere barnehageplasser, derfor er det viktig å beholde kontantstøtten. Nøkkelen til å lykkes i familiepolitikken er valgfrihet for hver enkelt barnefamilie, med gode, enkle og forutsigbare rammebetingelser. Det er også den beste familiepolitikken for barnefamilier i tidsklemme.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2004-03-25:
Når Kristelig Folkepartis nestleder spør Kristelig Folkepartis familiestatsråd hva hun vil gjøre i familiepolitikken, er det selvfølgelig mulig at det kan bli interessant, men det kan også bli relativt forutsigbart. I en slik interpellasjonsdebatt som vi har i dag, har vi tre muligheter. Man kan melde seg på klagesangen, man kan drømme om penger til sekstimersdag og forlenget fødselspermisjon, hvilket vi uansett ikke har råd til, eller man kan begynne å stille noen kritiske spørsmål ved den såkalte tidsklemma. NHO-presidenten tok for noen dager siden bladet fra munnen og sa at det var for mye syting i norsk arbeidsliv. Sett fra mitt ståsted kan det også være at det er litt for mye syting blant enkelte innen norske barnefamilier. Jeg provoserer trolig mange med et slikt ståsted, men det å lage barn er fortsatt en frivillig sak, og det har faktisk konsekvenser. Hvis man setter barn til verden, og i tillegg ønsker at både mor og far skal være i full jobb og ha full karriereutvikling og mange fritidsinteresser, vil det naturlig nok bli stressende og slitsomt. Det er et valg man selv gjør, og det må man ta et ansvar for. Det er faktisk slik at man ikke kan få i både pose og sekk hele tiden. Pr. i dag har vi svært gode ordninger som subsidierer barnefamiliene: barnetrygd, fødselspermisjon, kontantstøtte, som Fremskrittspartiet har foreslått konkret utvidelse av – i motsetning til Kristelig Folkeparti – og ikke minst overføringer til barnehager, som vil bli kraftig løftet etter hvert. Jeg sier ikke at jeg vil ha kvinnen tilbake til kjøkkenbenken. Men det at en av partene i et parforhold reduserer litt på sin arbeidstid, på sitt karrierejag og på sine fritidsinteresser når barna er små, vil fjerne mye av tidsklemmen og vil påvirke barna positivt. Kanskje ville vi få mindre stress og færre konflikter i parforholdene og derigjennom færre skilsmisser. Jeg kan ikke fri meg for den tanken at dette med tidsklemme er et bevis på at det ikke virker når politikerne i denne sal skal vedta at det skal være likestilling. En av grunnene til at man har problemer med stress og konflikter i et parforhold når barna er små, er bl.a. at man på hjemmebane ikke har en god nok fordeling av de huslige oppgaver, som vi hørte, når det gjelder det å vaske opp og vaske klær. Vi må få mannen mer på banen og få en bedre fordeling av arbeidsoppgavene når barna er små, hvis ikke blir dette bare luftige vedtak i denne sal. Det hadde jo vært en fordel om det hadde vært flere menn som hadde deltatt i denne debatten i dag. Det er jo ikke akkurat slik at vi dominerer på talerstolen i dag.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-25:
Interpellasjonen fra representanten Dagrun Eriksen til barne- og familieministeren handler om hvordan man kan tilrettelegge for et samfunn hvor familie- og arbeidsliv kan kombineres på en bedre måte. Det er en utfordring med det kostnadsnivået vi har i Norge, å legge til rette for likestilling, et likestilt foreldreskap og valgfrihet for foreldrene. Barn skal ivaretas på en god måte, barn skal ha det samme utgangspunktet og de samme rettighetene til et godt liv. Det er mange barn i Norge i dag som lever under fattigdomsgrensen. Vi har barn på flukt, barn som ruser seg, barn som ikke får medisinsk behandling, m.m. En tilrettelagt og god familiepolitikk er utgangspunktet for å gi barn muligheten til en god oppvekst. De fleste foreldre er i dag utearbeidende. Det er ofte nødvendig på grunn av økonomi, men det er også fordi foreldrene velger å være utearbeidende. Mange sliter med å kombinere foreldrerollen med deltakelse i arbeidslivet. Det må legges til rette for et arbeidsliv som gjør at man kan kombinere omsorg og arbeid. SV mener makspris i barnehage, full barnehagedekning og lovhjemlet plass i barnehage er et godt tilbud både til barn og voksne. Barnehagene må i større grad tilpasses behovet, særlig overfor foreldre som jobber i vakter, og med utvidede åpningstider i handelsbransjen og flere som jobber i omsorgsyrkene, gjelder dette flere og flere. Da vi behandlet familiemeldingen, fremmet SV forslag om å utvide pappas rett til svangerskapermisjon med fire uker. Vi fremmet også forslag om at erfaringene med den islandske modellen skulle vurderes og modellen vurderes innført i Norge. Dette mener vi ville legge til rette for et mer likestilt foreldreskap. SV har også de tre siste årene lagt inn midler i budsjettene til prøveprosjekter med sekstimersdagen. Sekstimersdagen er et godt og målrettet tiltak. Vi mener at lengre permisjon og kortere arbeidstid ved siden av rimeligere boliger og bedre fordelingspolitikk ville gitt foreldrene større valgfrihet og større mulighet til å kombinere omsorg for barn og arbeid. Kristelig Folkeparti har uttalt at utvidet permisjon for far er et viktig virkemiddel i familiepolitikken; Sem-erklæringen sier det samme. Fedre med barn jobber i dag mer overtid enn menn uten barn, antakelig av økonomiske grunner. Når skal statsråden foreslå en utvidelse av fedrenes rett til permisjon og konkrete tiltak for å bedre barnefamilienes hverdag? Det begynner å haste, det er ett år igjen til valget.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-03-25:
At det er flest kvinner som aktivt tek del i denne debatten, må vel tyde at det er vi kvinner som sterkast merkar tidsklemma. Eg merka meg også at medan både interpellanten og statsråden er positive til ein rundebordskonferanse når det gjeld problematikken rundt tidsklemma, slår representanten frå Høgre i si innleiing fast at Høgre har tillit til at familiar løyser problema på dette området sjølve. Debatten om problemstillinga rundt tidsklemma for småbarnsforeldre er ikkje av ny dato. Ønsket om ei aktiv yrkesdeltaking kombinert med omsorgsoppgåver for barn er krevjande og utfordrande. Interpellanten uttala at dette handlar om meir enn økonomi. Sjølvsagt er det rett. Sjølv om det må vere eit sjølvstendig val korleis ein vil organisere kvardagen sin, må vi som skal vareta storsamfunnet sitt ansvar, hugse at mange av dei vedtaka som vi gjer, og som har med økonomi å gjere, kan vere avgjerande for om den tidsklemma mange er inne i, kan verte mindre trykkande. For Senterpartiet er det viktig å peike på ei rekkje tiltak for å betre situasjonen. Pappapermisjon har vore nemnt. Dette kan vi setje fortgang i. Det gjeld både tidsklemma og likestillingsperspektivet. Her ventar vi berre på statsråden frå Kristeleg Folkeparti. Fleksible barnehageplassar til alle som ønskjer det, er eit viktig bidrag i tidspolitikken. Samfunnsmessige tiltak som kan setjast i verk for å hjelpe til i ein tidsklemd kvardag, er å vidareutvikle tidskontoordningane, leggje til rette for fritid i staden for lønnsauke for dei som ønskjer det, og styrkje omsorgslønnsordningane og ulike ulønte ferie- og permisjonsordningar for småbarnsfamiliar. Også eg vil peike på arbeidslivet sitt ansvar når det gjeld tilrettelegging og fleksibilitet. Vi må også vere oppmerksame på at pensjonsordningar ikkje må medføre at folk ikkje har råd til redusert arbeidstid. Ei gruppe som lett fell utanom, og som også opplever tidsklemma, er alle dei som har omsorgsoppgåver overfor sine eldre Vi må ikkje berre snakke om småbarnsforeldre. Og ikkje minst gjeld det alle åleineforsørgjarane. Åleineforeldrefamiliane har særlege behov i samband med avlastning, arbeidstid og samarbeid om felles barn. Vi må ha ein målretta politikk som også varetek desse problemområda, og ikkje einsidig konsentrere oss om løysingar og tiltak retta mot familiar der foreldra bor saman. Dette er ein likestillingsdebatt også. Som sagt er dette ikkje noko nytt fenomen. Men det er kanskje færre kvinner i dag som er villige til å ofre alt for familien. Det er ofte då klemma oppstår, når mor seier frå og far nektar å nedprioritere jobb og karriere.
May Britt Vihovde (Venstre), 2004-03-25:
Lat meg først starta med at det er òg andre fasar i livet enn når ein er småbarnsforelder at ein kan oppleva livsfaseklemma. Det kan vera når ein får omsorgsoppgåver overfor sjuke familiemedlemmer, det kan vera i ein skilsmissesituasjon, og det kan vera når ein opplever barn med store rusproblem. Det er i slike situasjonar at ein kan ønskja seg større fleksibilitet i t.d. arbeidslivet, for å kunna ta seg av sine aller næraste, eller rett og slett ta seg inn igjen sjølv. I ein slik livssituasjon ønskjer ein i alle fall å vita at ein er sikra ei viss inntekt og kan konsentrera seg om det som nettopp no er det viktigaste. Venstre meiner at borgarlønn – eller med andre ord ei garantert minsteinntekt – er ei av løysingane for å kunne hjelpa den enkelte i ein slik situasjon. Når det gjeld livsfaseklemma til dei som interpellanten har snakka om, nemleg småbarnsforeldra: Norske kvinner er i verdstoppen når det gjeld både yrkesdeltaking og tal på barnefødslar. Våre prioriteringar når det gjeld utbygging av barnehagar og sosiale rettar knytte til fødsel og omsorg, som t.d. eittårig fødselspermisjon, kontantstøtte og barnetrygd, har gitt oss dette resultatet. Det skal vi vera stolte av. Det er gode ordningar, men det må ikkje stå i vegen for å gjera dei endå betre. Men vi står overfor mange utfordringar. Talet på yrkesaktive kontra pensjonistar vil i løpet av 10–15 år gå vesentleg ned. For å ta vare på og utvikla velstanden vår treng vi at flest mogleg deltek i arbeidslivet. Skal ein klara denne utfordringa, ligg det òg eit tungt ansvar på alle arbeidsgivarar for å skapa ein fleksibel arbeidsplass og leggja arbeidet til rette, slik at småbarnsforeldre eller andre i ei livsfaseklemme kan kombinera arbeid og omsorg. Ei ekstra ferieveke for foreldre med barn under ti år, kombinert med fleksible skuleferiar, vil bidra til at familien får meir fri saman. Venstre meiner at foreldre skal ha fridom til og ansvar for å velja dei beste løysingane for sin familie. Vi trur at foreldre kan den jobben. Mange fedrar ønskjer sterkt å ta større del i omsorg for barna sine. Å styrkja fars rettar, ved t.d. å gi far sjølvstendig rett til fødselspermisjon basert på eigen stillingsbrøk, vil òg bidra til å auka den reelle valfridomen til den einskilde familien. Som interpellanten skreiv: «Denne debatten handler om mer enn bare økonomiske overføringer.» Ja, han handlar også om kva krav vi stiller til materielle gode og til livsstandard. Kanskje stiller vi litt for store krav og har for mykje press ved at det er ein del ting vi berre må ha. Barn ønskjer å vera med i mange slags fritidsaktivitetar, og det vert stilt store forventningar til at foreldre skal stilla opp. Mange foreldre vil i tillegg til jobb ute og heime ta på seg ansvar i mange ulike lag og organisasjonar. Dei gjer ein kjempeinnsats, og dette handlar ikkje berre om eigeninteresse – foreldre si interesse av å vera med i andre lag og organisasjonar. Å styrkja det frivillige Noreg er også noko som bidrar til å avhjelpa situasjonen for foreldre i ei tidsklemme.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
På vegne av Lodve Solholm, Ulf Erik Knudsen, Christopher Stensaker og meg selv vil jeg fremme et forslag om å gjennomføre forsøk med elektronisk stemmegivning ved utvalgte skoler ved skolevalgene i forbindelse med stortingsvalget i 2005, med sikte på å gjennomføre slik elektronisk stemmegivning ved valget i 2007.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Jeg har følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Nærings- og handelsdepartementet forvalter lov om offentlige anskaffelser. Departementet antas ved en rekke tilfeller å ha brutt anbudsregelverket. Her nevnes som eksempel et konsulentoppdrag til Cap Gemini Ernst & Young angående organiseringen av virkemiddelapparatet og en avtale med ABG Sundal Collier angående teleselskapet BaneTele som ble gitt uten anbud. Hva vil statsråden foreta seg slik at lovverket følges i departementet?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg regner med at han tenker på dette med finansielle tjenester og tolkningen av det, men jeg skal la det ligge. Her registrerer jeg at det er professorer og ESA som har andre tolkninger og legger det til grunn. Vi har altså tre offentlige forvaltningsnivåer i Norge. Man kjøper varer og tjenester for anslagsvis 220 milliarder kr, og det er et betydelig innsparingspotensial. Hvis man har en uprofesjonell eller ulovlig håndtering, kan det få store økonomiske konsekvenser. Klagenemnda for offentlige anskaffelser har avdekket at en rekke statlige etater bryter regelverket. Jeg skal nevne noen eksempler: Avinor, Statens forvaltningstjeneste, Universitetet i Tromsø og UDI. I det siste tilfellet dreier det seg om 160 mill. kr som ikke var lagt ut på anbud. Siden statsrådens departement forvalter loven om offentlige anskaffelser og også forskriften, hva mener statsråden man bør gjøre for at statlige etater i større grad etterlever regelverket? Det må jo være veldig viktig at de går foran med et godt eksempel, når det er så store milliardbeløp totalt sett man kan hente inn i besparelser på dette området.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Det KOFA har avdekket, er at det har skjedd et brudd på regelverket innenfor de statlige etatene som jeg nevnte. Mitt andre oppfølgingsspørsmål må da være: Hva er begrunnelsen for dette? Det kan være alt fra kameraderi, korrupsjon og makelighet til mangel på kompetanse. Statsråden understreket at det var kompetanse i hans departement – men dette skjer jo på tre forvaltningsnivåer. Hva skal man da gjøre så man unngår en lemfeldig saksbehandling? Bør man ikke la dette etter hvert få konsekvenser, når det er betydelige beløp det dreier seg om?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-26:
Jeg vil gjerne stille barne- og familieministeren et spørsmål. Det kom fram i revidert nasjonalbudsjett at det ble bygd bare 6 900 nye barnehageplasser i fjor – dette til tross for at barne- og familieministeren så sent som 19. mars sendte ut en pressemelding der hun skrev at det ble etablert 10 308 nye barnehageplasser i 2003. Statsministeren har også ved gjentatte anledninger tatt til orde for at det ble etablert rekordmange nye barnehageplasser i fjor, i tråd med det Stortinget har vedtatt. Så opplever vi altså at tallet er 6 900, som er nesten halvparten av det Stortinget har satt som mål. Dette er ganske dramatisk, fordi det betyr at det undergraver hele målsettingen med det enstemmige storingsvedtaket om barnehagereformen og utbygging av barnehager. Jeg tror nok at mye av grunnen til dette er usikkerhet, usikkerhet i Barnehage-Norge og i barnehagesektoren. Og da er mitt spørsmål til barne- og familieministeren: Hva vil hun gjøre for å sørge for at utbyggingen kommer opp på det nivået Stortinget har vedtatt? Er hun interessert i eventuelt å ta i bruk nye virkemidler for å sørge for dette?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-26:
Det som bekymrer meg, er at departementet åpenbart ikke er offensivt. Denne reformen er det Stortinget som har initiert og fått til, mot Barne- og familiedepartementets ønske. Jeg må si at dette er defensivt. 6 900 plasser er omtrent halvparten av det Stortinget har vedtatt, og det statsråden har forsikret Stortinget om, senest i budsjettet i fjor, skulle bygges. Det å følge nøye med er ganske utilstrekkelig. Jeg må si at jeg får en liten mistanke om at barne- og familieministeren og Regjeringen egentlig synes det er fint at utbyggingen ikke holder den takten den skal, fordi trinn 2 i innføringen av makstaksten forutsetter full dekning. Det var Regjeringens måte å underminere barnehageforliket på sist. Den prøvde å få inn denne formuleringen, og det lyktes den med, for å få et enstemmig storting. Hvis det virkelig er sånn at departementet ikke mener fullt alvor med utbyggingen, har vi et alvorlig problem, for det er altså et enstemmig storting som ønsker en utbygging. Min utfordring til barne- og familieministeren er: Det er altså ikke tilstrekkelig å følge nøye med. Skal vi nå målene om full dekning, må vi bygge mer enn 16 000 nye plasser framover, og det må vi klare innen utgangen av 2005. Det betyr at jeg håper at statsråden nå samarbeider med Stortinget for å lykkes med denne storstilte satsingen på barnehageutbygging.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Først litt om tallene: Det er bygd over 10 000 helt nye barnehageplasser, men så er det også avviklet en del barnehageplasser, slik at det faktiske tallet blir vel 7 000 netto. Men i tillegg til det har 10 000 barn gått fra deltidsplass til heltidsplass, slik at vi har hatt en stor kapasitetsøkning. Dette ville tilsvart ca. 5 000 nye barnehageplasser hvis de var blitt tatt i bruk av nye barn, så sånn sett har det vært en god utvikling. Vi følger nå nøye med på utbyggingen i 2004. Det vi også kommer til å gjøre nå, er å ha bedre statistikker utover i året. Vi kommer til å få en fullstendig status over antallet barnehageplasser to ganger i løpet av høsten, første gang i august. Vi har også satt i gang et arbeid for å kartlegge nærmere mulige propper i systemet på alle nivåer, statlig, regionalt og lokalt, samt hos potensielle utbyggere. Når vi ser hvor skoen trykker – hvis den skulle gjøre det – må vi vurdere om det eventuelt er behov for å endre innretningen på noen av våre virkemidler. Men det er i dag utrolig mange virkemidler som ligger til grunn for at det aldri har vært så gunstig å bygge barnehager som nå. Vi gir høye investeringstilskudd. Vi har sammen med Husbanken laget en egen hjemmeside, hvor man fra a til å kan se hvordan man skal bygge barnehager. Vi fullfinansierer fra statens side alle nye barnehager. Det er på en måte nå besøkelsestiden for utbygging er inne. Jeg kan nevne Tromsø, Drammen, Trondheim og Bergen. Der er de godt i gang, nærmer seg full dekning og har helt klare planer for dette. Så det ser ut til å skje svært mye, spesielt i kommunene, akkurat nå.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Jeg må si at jeg tar avstand fra denne type insinueringer om at statsråden og Regjeringen ikke er opptatt av å bygge nok barnehageplasser. Vi har et enormt fokus på barnehagesektoren. Vi gjør alt vi kan for å legge godt til rette. Vi har aldri før hatt så gode ordninger. Investeringstilskuddet har aldri før fra noen regjering tidligere vært så høyt. Det er slik at det er ikke staten som bygger disse plassene, men vi fullfinansierer alle nye plasser. Dette vet både private utbyggere og kommuner. Men det er helt klart at med en så stor reform, når det skal bygges så mange plasser på så kort tid, kommer man kanskje ikke fullt i gang med en gang. Barnehageforliket ble inngått i juni i fjor, og det tar noe tid før man ser resultatene av den offensive satsingen som Stortinget og Regjeringen er enige om. Jeg kan forsikre representanten om at vi ønsker full barnehagedekning, og jeg synes faktisk at vi ser konturene av at vi skal kunne klare det innenfor den fristen vi har satt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Først vil jeg si at flere plasser til rimelige priser, men i særdeleshet flere plasser, har vært Regjeringens viktigste anliggende. Det vet også Stortinget, ut fra de debattene vi hadde da vi f.eks. forhandlet fram forliket. Vi har full oppmerksomhet på dette. ECON-rapporten, som vi fikk for kort tid tilbake, baserer seg på det som ble bygd i 2003 – man vet altså hva man har bygd i 2003 – og det tilsier at med dagens pris på 2 750 kr vil man trenge 16 300 plasser for å få full dekning. Det skal vi bygge i løpet av to år. Det vil kunne være innen rekkevidde. Man vil trenge 7 000 flere plasser dersom man har en lavere pris. Så til pris. Vi ser at foreldrebetalingen de aller fleste steder er satt ned til 2 750 kr. Vi følger nøye med. Vi har allerede satt i gang en kartlegging, en systematisk tilbakemelding via Norsk Gallup. Den vil komme medio juni. Det er litt innkjøringsproblemer en del steder, men de aller fleste foreldre har altså fått denne ordningen allerede.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Stortinget har ikke tvunget Regjeringen til å satse på barnehager, men i starten av dette barnehageforliket har det vært ulike meninger om hvordan man skulle innrette virkemidler, og hvordan man skulle gjøre denne store innsatsen i barnehagesektoren. Jeg synes det er et privilegium å få være statsråd der en har så stor enighet om en så stor reform. Så tror jeg også Stortinget skal vite, som vi som sitter med ansvaret for gjennomføringen, det gjelder statsråden, private barnehager og kommuner, at det går svært fort. Det er enormt komplisert og vanskelig å få alle brikker på plass i en så stor reform. Men ingen andre regjeringer har fremmet forslag om så mye penger for Stortinget som Regjeringen har gjort i forbindelse med denne barnehagereformen. Vi kommer til å følge opp barnehageforliket fullt ut. Nå er vi inne i innfasingen mot en fullt likeverdig behandling. Første steg er tatt, og det vil bli en maksimalpris på 2 750 kr i mai i år – noen kommuner trenger litt mer tid.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Det er helt riktig at det har vært en mye større satsing i kommunene og fra private utbyggere på storbarnsplasser enn på småbarnsplasser. Det gir seg utslag i at behovet for bygging av småbarnsplasser nå er større. I en del kommuner ser vi nå at man omgjør storbarnsplasser til småbarnsplasser fordi det er der behovet er. Jeg har for så vidt svart på spørsmålet, fra første spørsmålsstiller, ved å si at vi følger utviklingen nøye. Vi må se om virkemidlene er de riktige i forhold til de behovene som ligger der. Når det så gjelder overføringen fra barnehagekapitlet til kontantstøtte, er det helt i tråd med Stortingets budsjettsystem, nemlig at det man ikke bruker på barnehager, f.eks. ved å bygge nye plasser, blir overført til kontantstøtte, på samme måte som det går andre veien, dersom man bygger flere barnehageplasser, får man mindre utbetaling av kontantstøtte. Så dette er en teknisk overføring som har vært gjort i alle år.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
I en så stor reform må vi forvente at noen kommuner kanskje trenger noe mer tid, spesielt i forhold til å beregne hva man skal gi til den enkelte private barnehage ut fra forskriften om økonomisk likeverdig behandling, som er effektuert fra 1. mai i år. Det må vi ha noe forståelse for. Samtidig er det nok skapt en usikkerhet i sektoren – og jeg må bare få lov til å si det også fra denne talerstol – fra en av de private organisasjonene, PBL. De har nå skrevet brev til kommunene der de ønsker å påvirke dem. De er faktisk uenig i barnehageforliket og denne måten vi følger det opp på nå. De vil at det skal være likt kronetillegg fra første dag, altså fra 1. mai i år. Det har verken vi eller Stortinget lagt opp til, og det kunne vi heller ikke gjort. Til det andre spørsmålet: Vi vil følge utviklingen nøye, og eventuelt komme tilbake til nye virkemidler. Det er for tidlig å si positivt ja eller nei til det.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Da Stortinget vedtok den store barnehagereformen og barnehagesatsingen, var målsettingen for alle partier at vi skulle ha flere plasser til en pris som foreldrene hadde råd til å betale. Det vi for det første ser, som Øystein Djupedal var inne på, er at det hersker stor tvil om vi får den utbyggingen, antall plasser altså, som vi alle er opptatt av å få til. Det neste er pris. Jeg må be statsråden fortelle Stortinget hva man har gjort. For det vi får inntrykk av, av alle de telefonene som strømmer inn til oss, er at det er stor forvirring i forhold til hva som egentlig skjer med prisnivået. Ute i kommunene, der man har veldig store økonomiske problemer fra før, hersker det stor tvil om det virkelig er mulig å redusere prisene til det som Stortinget har vedtatt.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2004-05-26:
Det er litt artig å høre statsråden skryte så fælt av Regjeringens satsing på barnehager, når det er Stortinget som har tvunget Regjeringen til å gjøre denne satsingen. Men jeg trodde faktisk – etter å ha fått et bredt forlik i Stortinget hvor alle partier inngikk – at Regjeringen ville følge dette opp. Det som er situasjonen, og som jeg tror er årsaken til at det skapes usikkerhet og at færre velger å stikke spaden i jorda for å bygge nye barnehager, er nettopp at Regjeringen gang på gang skaper ny usikkerhet rundt virkemidlene. Nå har det vært usikkerhet om hvorvidt Regjeringen vil gjennomføre trinn 2 på maksprisen. Det har vært usikkerhet om i hvilken grad Regjeringen akter å gjennomføre full likebehandling mellom offentlige og private barnehager. Gjentatt usikkerhet fører rett og slett til investeringsvegring, fordi man ikke vet hvilket regime man skal forholde seg til. Selv om stortingsflertallets vedtak ligger aldri så fast, må Regjeringen begynne å kommunisere dette på en mye mer konstruktiv måte.(Presidenten klubber.) Hvis ikke er det Regjeringen som må ta ansvaret for at barnehageutbyggingen går for sakte. (Presidenten klubber.)
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-05-26:
Det ble bygd færre nye barnehageplasser for barn under tre år i 2003. Det ble bygd 2 850 småbarnsplasser, mens måltallet var 8 000 plasser. Regjeringa foreslår derfor å overføre 193 mill. kr av driftstilskuddet til kontantstøtte. Dette er dramatisk for småbarnsforeldrene og gir liten valgfrihet for denne gruppen foreldre. Kontantstøtten har dessuten vist seg å være lite målrettet og ha flere negative effekter, også på barnehageutbygging. Hvilke nye initiativer vil statsråden ta for å nå måltallet for småbarnsplasser i 2004 og 2005?
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-05-26:
Eg merka meg at statsråden slo fast at barnehagereforma er fullfinansiert. Men vi kjem ikkje bort frå at det er reist spørsmål frå både private og offentlege barnehageeigarar om så er tilfellet. Og då er det på tide å stille spørsmålet om denne usikkerheita som er både blant private og offentlege, kan vere grunnen til at vi har nådd berre 6 900 plassar. Så sa regjeringspartia då vi debatterte barnehageforliket, at for dei var full barnehageutbygging, plass til alle, viktigare enn makspris, og vi skal nå full dekning innan fase 2. Mitt spørsmål til statsråden er då: Vil det bli vurdert nye grep, f.eks. å auke etableringstilskotet, spesielt til småbarnsplassar, fram til fase 2?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Jeg har et spørsmål til helseministeren. Mange sykehus planlegger nå å svekke sine tilbud til pasientene. I Sogn og Fjordane reagerer folk sterkt mot Helse Førdes omfattende kuttplaner. Sørlandet sykehus skal ifølge Fædrelandsvennen kutte 210 årsverk. I Finnmark er store folkeaksjoner opptatt av å slå ring rundt sine sykehus. Dette skjer samtidig med at Regjeringen foreslår å gi nye 12 milliarder kr i skattelette – mest til dem som har mest fra før. Mener helseministeren, som også er Kristelig Folkepartis leder, at Norges hovedutfordring nå er mangel på privat rikdom?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Det er jo feil når helseministeren sier at det har vært enighet om de økonomiske forutsetningene. Man kan lese Arbeiderpartiets alternative budsjett og se at vi systematisk har foreslått økte bevilgninger til helseforetakene i forhold til Regjeringens forslag, f.eks. i statsbudsjettet i år, der vi foreslo 1 milliard kr og greide å forhandle oss fram til 0,5 milliarder kr. Og helseministeren vil se i forbindelse med behandlingen av revidert budsjett at vi nok en gang vil foreslå økte bevilgninger. Problemet vårt er å få flertall for forslaget om økte bevilgninger, for helseministeren og hans parti i Regjeringen er ikke først og fremst opptatt av å styrke sykehusøkonomien. De er først og fremst opptatt av heller å dele ut skattelette – mest til dem som har mest fra før. Det er ganske oppsiktsvekkende at helseministeren nå i Stortinget sier at det ikke er sammenheng mellom skattenivå og evnen til å gi gode velferdstjenester. Når man årlig svekker budsjettet med 12 milliarder kr, så er det klart at man har reduserte muligheter til å gi fornuftige bevilgninger til norske sykehus. Jeg spør nok en gang: Er helseministeren faktisk komfortabel med en slik politikk?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
La meg først si at jeg helt klart har tillit til at statsråden tar dette på alvor. Men det vi har registrert den siste tiden, er stadige påstander om at psykiatrimidler brukes til andre ting enn det de skal brukes til. Det har særlig vært fokusert på om helseforetakene bruker dem på somatikk i stedet for på psykiatri. Vi har i fellesskap etablert en ordning gjennom Riksrevisjonen for å etterse at forvaltningens vedtak oppfylles. Hvordan stiller helseministeren seg til kravet om at Riksrevisjonen kan være en slags oppmann og virkelig gjennomgå de vedtakene som er fattet, for én gang for alle å legge denne debatten død?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
«I Dagbladet den 12. mai 2004 framkommer det at Rikshospitalets kostnader ved kirurgi på hjertesyke barn langt overskrider det sykehuset får refundert fra staten. For eksempel koster såkalte Norwood-operasjoner om lag 900 000 kr pr. pasient, mens drøye 220 000 kr blir refundert. Dette synes å være en åpenbar skjevhet ved DRG-systemet. Hva vil statsråden gjøre i forhold til denne problemstillingen?»
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Jeg takker først for svaret. Jeg tror at intensjonene som både helseministeren og jeg har om hvordan dette systemet skal fungere, er bra like. Det som imidlertid ofte oppleves som et problem, er at veldig mange praktikere på sykehusene beskriver følgende situasjon: Man har en rekke pasienter der ISF-betalingen, DRG-betalingen, er for dårlig. De blir dermed dyre pasienter, og de havner dermed bak i køen. Det kan vel ikke være noen tvil om at Rikshospitalet betrakter f.eks. hjertesyke barn som har behov for en Norwood-operasjon, som svært dyre pasienter. Til tross for at det ikke er hensikten, fører det til noe som oppleves som en prioritering som gjør at hjertesyke barn ikke får den oppfølging og den behandling de trenger. Jeg håper at statsråden vil sørge for at så ikke skjer.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-05-26:
Jeg tror at vi nok en gang deler vurderinger når det gjelder hvordan ISF bør fungere. Det er klart at dette gir seg jo særlig dramatiske utslag på de områdene som statsråden selv kaller høyspesialiserte tjenester for små pasientgrupper. Eksemplet med Norwood-operasjonen tyder på at faren for at denne type operasjoner vil bli betraktet som svært dyr, er ganske stor. Nå forstår jeg at statsråden har dette særlig i tankene når det skal utarbeides et nytt system. Vil statsråden, inntil det er på plass, foreta seg noe som sikrer at f.eks. hjertesyke barn får den behandling de så absolutt fortjener, på Rikshospitalet og andre steder?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Helseforetakene står overfor en betydelig økonomisk og driftsmessig utfordring i forbindelse med det kravet Stortinget har stilt, og som senest framkom i budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og Regjeringen i høstens budsjettbehandling, om balanse i driften i 2005. Det styringskravet ligger i bunnen for de prosessene som helseforetakene nå har satt i verk for å effektivisere driften, samtidig som de skal sikre opprettholdelse av et aktivitetsnivå som er på høyde med det vi hadde i fjor. Jeg har gjennomgått situasjonen med de regionale helseforetakenes styreledere, og tilbakemeldingene til meg er at denne prosessen er godt på skinner og i tråd med de opplysninger vi har gitt Stortinget i revidert nasjonalbudsjett. Det er etter mitt syn et betydelig effektiviseringspotensial i sykehusene, men det er samtidig viktig at man i effektiviseringsarbeidet sikrer opprettholdelsen av en struktur som ivaretar helseforetakenes ansvar for å sørge for gode helsetjenester til befolkningen. Etter min oppfatning er det svært kunstig å sette gjennomføringen av sykehusreformen – som det har vært et stort flertall for i denne salen, og også de økonomiske forutsetningene har det vært enighet om – opp mot de klare behov det er for å reformere skattesystemet og i den forbindelse gjennomføre en skattereform som sikrer en god sosial fordeling. Etter min oppfatning er det ikke mulig uten at det samtidig gis skattelettelse.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Først til behandlingen av styringsgrunnlaget for sykehusene. Det sykehuseierne og de regionale helseforetakene forholder seg til, er de vedtatte statsbudsjetter som vitterlig et flertall i Stortinget gjennom forliksforhandlinger og endelige vedtak her i salen har stilt seg bak. Det kan vi ikke fortenke dem i. Det er faktisk den jobben de har å gjøre. Hvis de gjorde noe annet enn å gjennomføre Stortingets vedtatte budsjettforutsetninger, ville de være på ville veier. Derfor synes jeg det er viktig at Stortinget evner å legge føringer for denne styringen som gjelder mer enn noen måneder av gangen. Det er faktisk ganske avgjørende for helseforetakenes evne til å gjøre jobben sin og for styringsautoriteten i systemet. Når dette er sagt, vil jeg si at det er klart at det er en sammenheng mellom skattenivå og velferdsytelser. Men det var ikke det jeg sa. Jeg sa at det er kunstig å sette behovet for en skattereform opp mot den satsingen på sykehus som vitterlig denne regjeringen har stått for. Det viser de klare tall som kan legges fram.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-05-26:
Jeg har oppfattet det slik at jeg også er autorisert til å svare på vegne av Regjeringen i helsepolitiske spørsmål, og det dreier dette seg om. Jeg mener bestemt at vi gjennomfører helsereformen på en måte som ivaretar folks behov for trygghet, nemlig at man skal ha nærhet til tjenestene, samtidig som tjenestene skal ha kvalitet. En god del av de strukturomlegginger som har vært gjennomført, og som blir gjennomført, har nettopp som utgangspunkt å sikre tjenestenes kvalitet. Til diskusjonen om skattelettelser: Jeg må si at jeg blir litt forvirret når Arbeiderpartiet snakker om skattenivå. De har i ganske lang tid snakket om hvordan de ville ha prioritert annerledes når det gjelder de skattelettelser som er gitt – som de har vært med på brorparten av. Arbeiderpartiets nestleder har sagt at man etter de skattelettelser som er gitt, nå er bekvem med det skattenivået man har fått. Jeg tror at behovet for å klargjøre politikken på dette området også ligger helt andre steder.