trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Jeg har registrert at statsråden har vært på SLFs 10-årsjubileum, den 10. juni, og uttalt bl.a. at man har 48 000 bønder i Norge. Når vi går inn i SSBs tall, finner vi ut at det kun er 12,8 pst. av alle bøndene som har mer enn 90 pst. av inntekten fra landbruket. Så vi har utrolig mange bønder som ikke er heltidsbønder. Så registrerer jeg også at stortingsrepresentant Per Olaf Lundteigen på Wikiquote har uttalt følgende: «Landet skal for framtida styres av menn og kvinner som står tidlig opp om morran.» Han har også sagt: «Min oppskrift på suksess: Stå opp tidlig om morra'n, jobb hardt, søk subsidier.» Da er mitt spørsmål til statsråden: Er dette noe også statsråden er enig i?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Det er litt søtt å sitte i denne salen og høre alle som skal forklare hva som er Fremskrittspartiets politikk. Men med all respekt: Jeg tror Fremskrittspartiet kan – og kjenner – politikken sin best. Representanten Lillian Hansen sa at vi prøvde å undergrave Arbeiderpartiets politikk. Ja, det er helt rett. Det er klart at vi skal undergrave Arbeiderpartiets politikk, for den viser at den ikke fungerer – men vår vil fungere. Så må man se på hva regjeringen gjør. Man setter opp en melketoll på 388 pst. Dette har skapt store reaksjoner i EU, som sier at man skal gjøre gjengjeld mot f.eks. fisk eller annen industri – eksportvarer som nasjonen Norge eventuelt har. Dette er sagt klart fra svensker, finner og dansker – og andre i EU. Da må jeg si at jeg blir litt forundret, og jeg blir litt skuffet, når jeg registrerer at vi har en leder i næringskomiteen som er imot frihandel. Vi har en leder i næringskomiteen som er imot at vi skal handle fritt over grensene. Man går inn i avtaler som gjør at norsk industri og næringsmiddelindustri kommer til å slite. Og han er på kollisjonskurs med fiskerinæringen, med næringsmiddelindustrien og med professorer som underbygger akkurat det Fremskrittspartiet sier – viktigheten av å la det være fri konkurranse, som ikke vi skal få lov til, med tanke på import. Hvis alt er så galt som regjeringspartiene hevder, nemlig at det ble ikke noe landbrukspolitikk igjen hvis Fremskrittspartiet kom til makten, synes jeg det er rart at det overhodet finnes en eneste ku igjen i Europa. For vi er jo tross alt det eneste landet i hele Europa – og i OECD – som har denne type politikk. Så i utgangspunktet – hvis det var så fælt – skulle det aldri ha vært en eneste ku, som jeg sier, igjen i disse landene. Man kan se på New Zealand. I 1986 måtte New Zealand deregulere, og man måtte gjøre store grep. New Zealand og Norge har veldig lik topografi. De lå helt nede, med brukket rygg. De deregulerte, de laget regler – helt i tråd med det Fremskrittspartiets politikk står for. Det gjorde at i dag er faktisk 60 pst. av all eksport i New Zealand fra landbruk. Og hva er forskjellen – hvorfor klarer de det, og ikke vi? Man kan kjøpe lammekjøtt i Nord-Sverige som er mye billigere enn i Norge, og da har man altså fraktet det helt fra andre siden av verden. Nei, med all respekt: Hvis vi fortsatt skal følge regjeringens politikk, får vi ikke bare en grensehandel på over 10 mrd. kr – den kommer nok til å bli 20 mrd kr.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Representanten Ingrid Heggø og statsråden sier at det ikke har vært noen reaksjoner. Da vil jeg anbefale statsråden og representanten Heggø – hvis de ikke har klart å lese avisene de siste månedene – om kanskje å gå inn på Google. Der kan man finne titalls reaksjoner fra næringslivet – fra næringsmiddelindustrien og fra fiskeindustrien – og fra Europa for øvrig. Statsråden sier at han ikke har mottatt noen reaksjoner. Med all respekt: Vedtaket som skal fattes i dag, må kanskje fattes først. Etterpå blir det kanskje reaksjoner. Representanten Lillian Hansen er veldig bekymret for at New Zealand er spesielt. Det jeg finner litt rart, er følgende: Når det gjelder fiskeri, uttaler hun at det er markedet som styrer. Hva mener Lillian Hansen er forskjellen på markedet for jordbruk og for eventuelt fiskeri?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Komiteens medlemmer viser til Arbeiderpartiets stortingsrepresentant Kåre Simensen, som under behandlingen av en interpellasjon den 11. mars 2010 uttalte: «Jeg tror denne debatten om reintallet i Finnmark er svært viktig, fordi det også er en omforent enighet om at reintallet i deler av fylket er for høyt. Ifølge den nye reindriftsloven fra 2007 skal reintallet fastsettes slik at det skal være bærekraftig både økologisk, økonomisk og kulturelt. Der er vi ikke i dag, og vi har en lang vei å gå.» Vi ser videre at fylkesmannen vil ha en gjennomgang, og næringen selv vil ha en gjennomgang. Og fylkesmannen som statens mann, og statsrådens mann, som skal gjennomføre dette, mener at det er mange ting som mangler, og som bør gjøres. Mitt spørsmål til statsråden blir: Når man er med på en merknad der man stiller seg kritisk, hvorfor er man ikke kritisk til innstillingen? Hvorfor står ikke merknaden i stil til resten av innstillingen?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Det meldes om at det er tap på 80 000 rein hvert år, og 65 000 blir tatt av rovdyr. Det vil si det samme som at det forsvinner 219 dyr per dag. Så sier en også at gaupa skal ha vært med på å ta halvparten av dem. Etter de tallene vi sitter med, skal det være ca. 70 gauper i området. Det vil si det samme som at hver gaupe tar to rein per dag. Selv om dette, som statsråden sier, ligger under en annen statsråd, så vil jeg gjerne ha svar på fra ministeren her og nå hva han mener. Mener statsråden at disse tallene er realistiske?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Nå ser vi igjen dobbeltkommunikasjon fra Senterpartiet, som de er utrolig flinke til. Det er ikke lenge siden vi hadde et lovforslag oppe om å gjøre noe med tallene for rovdyrbestanden. Det ble dessverre nedstemt – av Senterpartiet, av den rød-grønne regjeringen – og det er også i strid med Soria Moria. Så det er ikke noe nytt at det dere gjør, er i strid med Soria Moria og i strid med det dere står for. Det er egentlig slik at rovdyrene aldri har hatt det bedre enn under Senterpartiet i regjering. Jeg tør si at statsråd Brekk faktisk nærmest er faren til rovdyrene. Han tar vare på dem på alle mulige måter. Så kanskje det er på tide at man setter tæring etter næring, og slutter med dobbeltkommunikasjon.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-06-15:
Det undrer meg når man skryter av at man har fått noe inn i Soria Moria. Da er det papiret man er ute etter. Det er det blekket man skriver med, fargen på blekket, man er interessert i. For når man kommer i denne salen og kan gjøre en forandring med en lov, ja da stemmer man imot. Så her må man sette tæring etter næring, og så får man begynne å være realistisk. Og så synes jeg det er greit at kanskje velgerne får vite hva slags dobbeltkommunikasjon og dobbeltmoral Senterpartiet har.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-15:
I jordbruksoppgjøret settes det av rundt 60 mill. kr til å styrke økologisk jordbruk. Vi vet at økologisk jordbruk bruker omtrent 5 pst. av arealene, men at det som kommer derfra, dekker bare ca. 2 pst. av forbruket. Det betyr at det er en betydelig svikt i produksjonen i forhold til ordinær produksjon på økologisk jordbruk. Men målet om 15 pst. i 2020 vil bety at vi har en avlingsnedgang i Norge på over 10 pst. når vi kommer dit. Er det et scenario som bekymrer landbruksministeren? Hvordan tenker han å angripe det?
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-15:
Jeg regner med at landbruksministeren merket seg den betydelige kritikk av norsk jordbrukspolitikk som kom fra sistnevnte taler. Jeg skal prøve å skjøte på den kritikken ytterligere litt. Landbruksministeren besvarer ethvert spørsmål om nedgangen i bruk i jordbruket med at hvis man hadde gjennomført en annen politikk, den som høyrepartiene står for – ofte særlig Fremskrittspartiet, hører jeg her, men også Høyre – hadde det vært enda verre. Det er det svaret vi alltid hører. Men kunne ikke landbruksministeren forsøke å fortelle oss hvorfor det allikevel går denne veien, for det er jo virkningene av hans egen politikk, som har vært drevet nå de siste fem–seks årene, i stedet for å skremme oss med scenarioer om en politikk man bare snakker om her i salen, som man er engstelig for, men som ingen har sett? Det, sammen med kritikken fra Lundteigen, tror jeg er noe man burde ta med seg. Så har jeg også lyst til å si, når jeg hører på rekken av talere fra Arbeiderpartiet som skremmer med hvordan norsk landbruk og norsk jordbruk vil se ut om det blir en aldri så liten endring på noe i det hele tatt – når jeg på den ene siden hører komiteens leder i den ene setningen snakke om verdens behov for mat, mennesker som sulter og moralske forpliktelser, ting jeg kan være helt enig i, og på den andre siden setter opp opposisjonspartienes landbrukspolitikk som om det skulle være de to motsatte sidene av dette – at jeg synes det er å gå langt. Vi foreslår for vår del en noe endret kurs. Det kommer ikke til å rive verken den norske modellen eller resten av verden over ende, men det kunne kanskje bidra til at vi så at reduksjonen i bruk og den utviklingen som landbruksministeren ikke greier å gjøre noe med, kunne bli endret.
Svein Flåtten (Høyre), 2010-06-15:
Jeg skal svare representanten Aasland. For å stå side om side i politikken må alle partier tilnærme seg hverandre og endre på sin politikk. Jeg har sett de siste fem årene at den øvelsen foregår daglig i den regjeringen vi har, og ikke helt uten tenners gnissel. Det jeg egentlig tegnet meg for, var innlegget til landbruksministeren. Han ble spurt om nedgangen i bruk, og han svarer med penger. Han svarer med at det var så og så mange millioner mindre under Bondevik II-regjeringen. Men det er ikke det landbruksministeren har blitt utfordret på her i dag. Han har blitt utfordret på hvilke tiltak han selv vil gjøre. Vi har vist tiltakene ganske kraftig, ganske mange ganger, i mange budsjetter, i mange jordbruksoppgjør, nemlig å slippe opp på en del av reguleringene i landbruket på eiendomssiden. Det ønsker ikke landbruksministeren å snakke om.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Det er riktig at jeg har deltatt på 10-årsjubileet til Statens landbruksforvaltning, SLF. Det er en viktig institusjon i landbruket, som har ansvar for en stor del av gjennomføringen av den landbrukspolitikken som vedtas i Stortinget. Det er også riktig at jeg sa i den forbindelse at det var 48 000 bønder, eller tilskuddssøkere, på samme vis som jeg sa at det er 50 000 i næringsmiddelindustrien som er avhengige av den samme produksjonen. Etter min mening er matproduksjonen en viktig del av en total verdikjede for mat, en av de viktigste i landet, og den bidrar til at vi sikrer næringsmiddelindustri også i framtiden. Når det gjelder spørsmålet fra representanten Trældal om representanten Per Olaf Lundteigen, synes jeg det er best at det spørsmålet stilles til denne representanten direkte.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Målet om 15 pst. økologisk produksjon i 2020 har basis i at vi ønsker å utnytte de mulighetene økologisk produksjon gir. Jeg har lyst til å understreke at økologisk produksjon er viktig også fordi det gir tydelige signaler om hvordan en skal videreutvikle den konvensjonelle produksjonen, bl.a. med hensyn til dyrevelferd og f.eks. bruk av sprøytemidler. En god økologisk bonde er en god agronom, på samme vis som en god konvensjonell bonde er en god agronom. Så har vi en diskusjon om konsekvensen for den totale matproduksjonen. Jeg er selvsagt opptatt av at vi skal øke norsk matproduksjon i framtiden, med befolkningsøkning og med de utfordringene vi har for å sikre nasjonal matproduksjon, og da må vi også balansere det. Men så langt ser ikke jeg at det er noen store utfordringer i å greie å møte kravene om økt matproduksjon, og samtidig jobbe videre for å nå det ambisiøse målet om 15 pst. økologisk produksjon og forbruk i 2020.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Først vil jeg understreke at regnestykket i det angjeldende oppslaget i avisen Nationen er noe som Nationen selv har foretatt. Det er ren matematikk. Minus 2,5 pst. på 48 000 i 20 år framover gir 16 000 i resultat. Jeg sa i denne sammenhengen at jeg er opptatt av at vi skal motvirke disse utviklingstrekkene, men vi kan ikke garantere oss mot endringer i norsk landbruk. Det er min inngang. Når det gjelder spørsmålet om jordvern, er det særdeles viktig, og jeg er veldig glad for at representanten Andersen Eide stiller spørsmål om det, for vi har store utfordringer i dag når det gjelder å ta vare på ressursgrunnlaget, når vi skal sikre den økte matproduksjonen i framtiden. Etter min mening er det i kommunene de største utfordringene ligger. Jeg synes ikke at kommunenes politikere rent generelt er bevisst nok og ansvarlig nok ennå. Min jobb, iallfall i dag, er å gå videre og påpeke at de må bli mer ansvarlige, og så må vi vurdere endringer dersom ikke disse tiltakene gir nok effekt.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Jeg vil selvsagt forsvare eksisterende ordning. Jeg tror det instituttet vi har gjennom jordbruksavtalen, er særdeles viktig å ivareta. Samtidig skal jeg ikke si at det ikke er mulig å gjøre endringer i framtiden. Det må partene gjøre, det må regjeringen gjøre, og det må Stortinget også vurdere. Når det gjelder forslaget om at man bare skal ha rendyrkede inntektsgivende elementer i en jordbruksavtaleforhandling, vil jeg bare understreke og sette spørsmålstegn ved det, for det ville også innebære at f.eks. avsetningen innen skogpolitikk skal tas ut. Det ville innebære at investeringsmidler, som er en særdeles viktig del av jordbruksavtalen, skal tas ut. Det ville innebære at regionale miljøprogram, som bidrar til at jordbruket selv tar ansvar for en del av sine utslipp, må tas ut. Jeg er ikke sikker på at man får opp noe bedre resultat med et annet prinsipp her. Jeg tror vi oppnår best resultater ved å la landbruket og jordbruket selv gjennom avtaler også delta i diskusjonen om disse virkemidlene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Som sagt: Det er et regnestykke som det her refereres til i avisen Nationen, og det gir et bilde på en tenkt utvikling dersom man reduserer med 2,5 pst. hvert år, som også har vært situasjonen de siste årene. Jeg har lyst til å understreke at vi må se for oss fortsatte endringer i norsk jordbruk, men jeg arbeider hver eneste dag for å motvirke denne avgangen som prognoseres av f.eks. avisen Nationen, som det vises til i dette tilfellet. Det vi gjør, er gjennom jordbruksavtalen å utvikle virkemidler som skal bidra til at vi sikrer et landbruk i hele landet, at vi sikrer aktivitet og produksjonsnivå, som vi er nødt til å gjøre for å sikre en høy nok selvforsyningsgrad. Jeg har bare lyst til å si det sånn at de forslag som Fremskrittspartiet fremmer, vil ha en mye større negativ effekt enn det det her regnes på i avisen Nationen. Det er bare å vise til deres forslag om markedstilpasning av stort sett alle virkemidler i næringen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Først vil jeg takke for en lang og interessant debatt. Det har vært en debatt som har klargjort ideologiske skillelinjer mellom partiene, og en debatt som også har klargjort enkelte praktiske skillelinjer mellom representantene og partiene. Jeg vil kommentere noen av innleggene, og det første jeg har lyst til å kommentere, er innlegget fra representanten Trældal, som tegner et bilde av at overgangen fra kronetoll til prosenttoll, som nå skjer i forbindelse med denne jordbruksavtalen, skaper problemer for fiskerinæringen. For det første vil jeg understreke at vi har full frihet i henhold til det regelverket vi følger i internasjonale avtaler, til å velge mellom kronetoll og prosenttoll på meieriprodukter. Stort sett bruker vi kronetoll på alle viktige landbruksvarer så langt, fordi dette har vært det enkleste administrativt. Avtalerettslig står vi altså fullstendig fritt til å innføre prosenttoll på meieriprodukter, slik det ble gjort i jordbruksoppgjøret i vår. Så vil jeg bare understreke at det skremmebildet at det blir reaksjoner mot fiskerinæringen, er et tenkt skremmebilde. Det har vært null reaksjoner så langt meg bekjent på området, og jeg har lyst til å understreke at det bare skaper unødvendige motsetninger mellom to viktige distriktsnæringer, unødvendige motsetninger som ingen er tjent med å dyrke videre. Så vil jeg svare litt på Flåttens og Gundersens innlegg. De sier at vi ikke tar ansvar for vår egen politikk. Selvsagt gjør vi det, og det må jammen også Høyre gjøre. Når vi vet hva regjeringen fra 2001 til 2005 sto for når det gjaldt jordbruksoppgjørene, med tilbud i 2002 på 340 mill. kr, i 2003 på minus 75 mill. kr, i 2004 på minus 495 mill. kr og i 2005 på 100 mill. kr – det ble selvsagt litt bedre gjennom avtaleforhandlingene – har Høyre og den forrige regjeringen vært de fremste til å undergrave inntektsutviklingen og muligheten for konkurransedyktige rammevilkår for norsk landbruk. Det vi gjør i dag, er å drive motstrømspolitikk, prøve å snu den utviklingen som ble startet under den forrige regjeringen. Det å ta ansvar innebærer at en også må se på seg selv. Jeg skal være den første til å understreke at utviklingen har vært dårlig, men tross alt: Avgangen i norsk landbruk har blitt betydelig redusert de siste årene, sammenlignet med det som har vært tilfellet tidligere. Vi snakker om noen tusen bruk. Fortsatt er det sikkert for mange, men det var mange ganger flere under forrige regjering. Man kan ikke angripe denne regjeringen når man samtidig sitter i glasshus.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Ja, ja, vi får se, president. Jeg må få lov til å svare på et par av innspillene, fra Flåtten og Gundersen. Representanten Flåtten sa at landbruksministeren svarer på spørsmål om antall bruk, men at han svarer med penger. Svaret er på sett og vis: Det var mindre penger og større avgang i antall bruk da Høyre var i regjering enn det er nå. Og hvis jeg ikke tar helt feil, sa jeg også i mitt forrige innlegg at avgangen i antall bruk var betydelig større på slutten av Høyres periode enn den har vært de siste årene. Og til tross for at det var oppgangstid i Norge i begynnelsen av forrige regjeringsperiode, har vi greid å redusere avgangen. Det kommer selvsagt av at vi har drevet motstrømspolitikk, at vi har brukt mer penger enn det opposisjonen noen gang har vært villig til å bruke – for å sammenligne. For å gå litt videre her: Når representanten Kielland Asmyhr sier at det har blitt gitt inntrykk av rekordstore inntektsoppgjør, vil jeg bare understreke at tallene taler for seg. I løpet av de siste fem årene har den kronevise utviklingen i jordbruket i gjennomsnitt vært like stor eller litt større enn for sammenlignbare grupper. En må tilbake til 1970-tallet for å se den samme utviklingstrenden i jordbruket. Så det har faktisk skjedd mye, selv om mange av oss ønsker å gå enda lenger og vi ser behovet for å komme mye lenger når det gjelder utjevning av inntektene mellom dem som jobber i jordbruket, og dem som jobber utenfor jordbruket. Den kronevise utviklingen har vært god, men den burde vært bedre. Vi jobber hele tiden for å få til det. Så til Gunnar Gundersen, som utfordrer på samdrifter og deregulering. Han har en litt spesiell karakteristikk av familiebruket. Jeg tror nok at forskningen viser – og de økonomiske sammenhengene viser – at familiebruket, som også representanten Lundteigen har understreket, er det mest robuste vi har hatt, og vi er særdeles avhengig av det også i framtiden. Samtidig er det slik at mange velger å finne løsninger i samarbeid med andre aktører. Det synes jeg er bra. Og for å si det enkelt og greit er den politikken vi har ført med hensyn til samdrifter, i grove trekk en videreføring av den politikken som Høyre gjennomførte – bortsett fra på ett område: Vi har sørget for at like store bruk har samme rammevilkår. For det sto ikke Høyre bak, det sto ikke den forrige regjering bak. De forfordelte faktisk de store brukene, mens en nå, gjennom de endringene som er skjedd de siste årene, har greid å få like vilkår for disse brukene. Det er riktig, og det er viktig.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Jeg tror det er uriktig av meg å kommentere hvorfor enkelte representanter ikke følger flertallet eller eventuelt mindretallet i en innstilling. Det må de enkelte representanter selv stå for. Med hensyn til spørsmålet om reintallet, har jeg lyst til å understreke at det i noen områder er en bra balanse mellom bærekraftig reintall og ressursgrunnlaget, i andre områder, særlig i vest, er det for høyt reintall. Det er samenes og reindriftsutøvernes eget ansvar å følge opp det nye lovverket, det nye regelverket, gjennom å etablere bruksregler. Som sagt har vi kommet et stykke på vei. Det står igjen ca. 15 pst. av distriktene som ikke har levert. Jeg forutsetter jo, som jeg sa innledningsvis i innlegget mitt, at reindriftsforvaltningen, områdestyrene, nå tar tak i det, slik at vi får på plass bruksregler, og på det viset også får et arbeid mot en bærekraftig reindrift i alle områder i Finnmark.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Det er riktig at jeg har engasjert meg og har hatt flere møter i Alta for å prøve å bidra til at de ulike aktørene i Alta – kommune, fylkesmann, reindriftsutøvere og bønder – sammen setter seg ned og prøver å finne løsninger på de utfordringene som finnes. For det er vanskelige og alvorlige utfordringer for lokalsamfunnet, for reindriften og for landbruksnæringen. Og jeg er ikke fornøyd med – la meg bare understreke det – at jeg, da jeg kom tilbake tidlig i vår, så at det var brudd på fredningsbestemmelsene ved at det var rein i Gargia-området. Jeg så det selv. Jeg har understreket det på nytt overfor de som representerer utøverne. Jeg har understreket det overfor forvaltningen, og jeg forventer selvsagt at det blir fulgt opp og tatt tak i. Det er helt uakseptabelt at man ikke greier å følge det som er norske lover og regler, og det er en ambisjon for meg å bidra til, gjennom både det arbeidet jeg gjør i departementet, og gjennom det arbeidet som forvaltningen gjør, at vi unngår slike ting framover.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Det er relevant i reindriften å stille spørsmål om erstatningsordninger, også på grunn av at det er et alvorlig rovdyrpress i reindriften. Samtidig må jeg få understreke at det har ingenting med reindriftsavtalen å gjøre. Det er et ansvar som forvaltes av Miljøverndepartementet, og jeg må overlate til Miljøverndepartementet å svare på spørsmål som i detalj går inn på de problemstillingene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Når det er søkt om erstatning med basis i et visst nivå på reintallet, har jeg ikke noe grunnlag for å sette spørsmålstegn ved det, for jeg har dessverre ikke vært inne i behandlingen av det. Det jeg er opptatt av, er at rovdyrene er et stort problem for reindriften, og en må ta denne utfordringen mer alvorlig, en må sørge for å få ned bestandstallene på rovdyr. Vi ser, spesielt i sørsamiske områder, at det har vært problematisk å drive bærekraftig etter at vi har fått en oppbygging av rovdyrbestandene. Når det gjelder spørsmålet om erstatning, er det som sagt et annet departement som må svare på det.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-06-15:
Merkemetodene som skal benyttes ved merking av tamrein, er i dag regulert av reindriftsloven, kapittel 5. Den tradisjonelle reinmerkingen med øresnitt innebærer merking av rein med eiernes individuelle og registrerte merker. Alt av rein i samiske reinbeiteområder skal være merket med slike øresnitt, og alle reinmerker skal godkjennes av myndighetene før de tas i bruk. Merkene skal også tilfredsstille kravene i dyrevelferdslovens bestemmelser. Reindriftsforvaltningen bruker betydelige ressurser på offentlig kontrollerte reintellinger, og reintellingene gjennomføres i henhold til forskrift om offentlig kontroll av telling av rein, fastsatt i Landbruks- og matdepartementet den 22. juni i 2009. Resultatet av reintellingene og organiseringen av reintellingen som gjennomføres, er etter departementets syn slik at det oppnås stor grad av nøyaktighet for flokkene som telles. Så svaret er at vi har en god ordning i dag.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Jeg skal komme med en erkjennelse: Selvsagt er det utfordringer knyttet til norsk landbruk. Det er også utviklingstrekk som en kanskje ser med større bekymring på enn utviklingstrekk på andre områder. Et av dem er nedgangen i antall bruk, kanskje først og fremst knyttet til – skal vi si – nedgang i produktivt areal. Det er bekymringsfullt, sett opp mot den globale situasjonen, som jeg nevnte innledningsvis i mitt første innlegg. Jeg synes det er helt relevant å sammenligne disse problemstillingene og sammenholde disse bildene. Så blir det sagt at vi skremmer med at det blir tilbakeslag med Høyre og Fremskrittspartiet. Det er jo helt opplagt at en forsøker å beskrive også hva opposisjonen foreslår av tiltak. At det kan virke skremmende selv på Høyre-representanter, får en bare begrunne med at det kanskje er ganske farefulle veier som blir foreslått. Jeg hadde et spørsmål til Høyre som jeg ikke har fått svar på. Det håper jeg representanten Flåtten kan svare på siden han har tegnet seg på nytt. Det er: Hvor mange skritt må Høyre nå ta for å stå side ved side når det gjelder Fremskrittspartiet og Fremskrittspartiets landbrukspolitikk? Det kunne vært greit å få svar på det. Til Fremskrittspartiet og representanten Trældal: Man må jo bli mer og mer forundret etter hvert som debatten skrider fram. Han har jo, skal vi si, basert sin landbrukspolitiske tenkning rundt kjærligheten til New Zealand – det er jo ganske fantastisk – et land hvor gjennomsnittsbesetningen av kyr er på 337, mens gjennomsnittet i Norge er på 19. Det forteller noe om forskjellene, og det forteller faktisk også noe om hvordan Fremskrittspartiet ser på distriktslandbruket når de legger slike gjennomsnitt til grunn for tenkningen sin og formingen av politikken. Det henger ikke helt på greip. Det samme er det når man sammenligner fiske og landbruk – to vidt forskjellige områder. Det går liksom ikke an å gjøre det. Det er ganske problematisk å holde orden på en debatt når det er på denne måten man tar perspektivene. Det er helt opplagt at det er en helt vesentlig forskjell på det Fremskrittspartiet foreslår, og det som ligger i saken. De uavklarte spørsmålene kommer vi tilbake til i landbruksmeldingen – mange spennende diskusjoner. Men det at også posisjonen markerer en tydelig avstand til en politikk som ville avvikle norsk landbruk – spesielt i distriktene, omtrent over natten – ja, det skulle bare mangle at man ikke brukte Stortingets talerstol til å påvise akkurat det. For det er faktisk sånn at med den totale avreguleringen av norsk landbruk som Fremskrittspartiet faktisk foreslår, er det en avviklingspolitikk. Så vil jeg gjerne ha svar på fra Høyre om de vil følge Fremskrittspartiet i den politikken de har.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Det var representanten Gundersen som fikk meg til å ta ordet da han henviste til at man burde lese innstillingen. Det vil jeg oppfordre også representanten Gundersen til å gjøre, fordi Høyre skriver i sine merknader at Høyre «mener nå at strukturendringer i jordbruket må gå hånd i hånd med en gradvis reduksjon i overføringsnivået til jordbruk og jordbruksbyråkratiet.» Jeg har spurt Høyre to ganger hva de mener med det. De har avstått fra å svare hele tiden. Det betyr at den setningen i utgangspunktet er en tilnærming til det Fremskrittspartiet står for, som er total avregulering. Til slutt vil jeg bare benytte den korte merknaden til å si at markedet er en utmerket tjener, men en elendig herre. Dessverre har Fremskrittspartiet et mål om at markedet fortsatt skal være en herre. Markedet må reguleres for å fungere. Finanskrisen er et godt eksempel på det – landbrukspolitikken et annet.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2010-06-15:
Når en har mye på hjertet, må en av og til ta et ekstra treminuttersinnlegg. Jeg må innrømme at når det gjelder landbruket, har samdriftsbøndene fått en plass i mitt hjerte. I mitt første innlegg viste jeg til at begrensningene på antall medlemmer i en samdrift må oppheves. Det samme gjelder maksimumsavstanden mellom gårder som inngår i én og samme samdrift, og at det må gis anledning til å leie kvoter opp til kvotetaket. Faktum er at dagens jordbruksavtale diskriminerer samdrift av større bruk ved at støtte per produsert liter melk reduseres kraftig ved høy produksjon. Høyre mener at det må lages et flatere system for støttesatser per produsert melkeliter. Det bør ikke være slik at de som produserer lite, premieres, mens melkebønder som ønsker å satse på større bruk, straffes. Vi vet også at mange av samdriftene sliter økonomisk på grunn av store investeringer i datautstyr, ny teknologi og driftsbygninger, i tillegg til redusert støtte, sett i forhold til den de hadde som enkeltmannsforetak. Høyre mener derfor at også en forbedring i avskrivningsreglene vil være viktig. Jeg har lagt merke til at det her i dag i hovedsak er Høyre og Kristelig Folkeparti som snakker samdriftsbøndenes sak. Jeg har hørt svært lite fra regjeringspartiene. Høyre forventer at samdriftenes situasjon og de muligheter som samdriften gir for et mer fremtidsrettet jordbruk, vil være en viktig del av den nye landbruksmeldingen. Vi mener at ordningen for samdrifter må gjøres mer lønnsom og mindre byråkratisk enn i dag. Jeg håper at statsråden tar med seg denne oppfordringen fra Høyre.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Først til tollendring på mjølk. Det har skapt store reaksjonar i EU, ifølgje representanten Trældal. Nei, det har ikkje det. Korkje UD, Næringsdepartementet eller Landbruksdepartementet har fått skarpe reaksjonar, så vidt eg veit, og eg har etterspurt eventuelle reaksjonar på dette. Viss marknaden skal styra åleine og fraktutjamninga er borte, vil då bonden som held til lengst borte frå meieriet, få same pris som den bonden som held til vegg i vegg med meieriet? Nei, neppe. Som representanten Oppebøen Hansen så godt sa det, at same kvar bruket ligg, er prisen lik ved lik kvalitet. Dette er solidaritet i praksis. Det var vel neppe det representanten Trældal meinte då han viste til at bonden var fanga i eit sosialistisk nett. Eg vil òg minna representanten Trældal på kva han sa i det første innlegget sitt, at meir strukturering vil gi billigare råvarer. Ja, kven får mindre for vara når ho vert billigare? Jo, det er vel nettopp bonden, det. Det finst ikkje enkle løysingar når det gjeld å sikra både busetjing, kulturlandskap, produksjon og foredling over heile landet og samtidig skulle ha konkurransedyktige prisar for forbrukarane. I tillegg er det ei kjede av aktørar med til dels motstridande interesser. Her er det snakk om ein veldig vanskeleg balansegang, og, som eg sa i det første innlegget mitt, eg ser fram til fruktbare, heilskaplege diskusjonar saman med organisasjonane og næringa for å meisla ut ei ny stortingsmelding for framtidas jordbrukspolitikk.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Det som fikk meg til å ta ordet, var representanten Trældal, som holdt et flammende innlegg om frihandel og også sterkt kritiserte vår leder i næringskomiteen. Det uregulerte landbruket er ikke noe nytt i Norge. Det er faktisk prøvd før. Dette var et system som var i 1930-årene, der bøndene konkurrerte seg imellom og var prisgitt oppkjøperne. De som var nærmest de store markedene, hadde store fordeler. Dette systemet endte med sammenbrudd, med masse konkurser i landbruket og forbrukere som ikke fikk de varene de trengte. I denne situasjonen lå kimen til det systemet vi har hatt siden da, med landbrukssamvirke og samarbeid mellom næringene og myndighetene. Det er slett ikke noe særnorsk ved å sikre egen matproduksjon. Hovedregelen er at alle land har reguleringer og beskyttelse av egen matproduksjon. New Zealand er faktisk et veldig stort unntak. Det kommer veldig tydelig fram i WTO-forhandlingene, der nesten alle land står på kravene for egen matproduksjon, bl.a. Sveits, USA, Japan, EU og Canada. Så til representanten Bredvold. Jeg skal avslutte innlegget mitt med det jeg ikke fikk med i hovedinnlegget. For Arbeiderpartiet vil landbruket fortsatt spille en viktig rolle for bosetting og sysselsetting i store deler av landet. Målet er å opprettholde et levende og mangfoldig landbruk og et bærekraftig skogbruk over hele landet som gir attraktive arbeidsplasser og sikrer rekruttering. Så skal vi ta inn over oss, alle sammen, tror jeg, at det ligger mange utfordringer framfor oss, men det er vår politikk som er løsningen.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Landbruket er avgjørende viktig for matproduksjon, bosetting og næringsliv i hele landet. Jeg mener at vi som nasjon har et stort ansvar, også i internasjonal sammenheng, for å utnytte våre produktive arealer til produksjon av mat. Vi har i frisk erindring den internasjonale matforsyningskrisen. Den viste med all tydelighet hvilken viktig betydning jordbruket har for samfunnet. Enten vi forstår det eller ikke, er vi helt avhengige av et jordbruk som produserer trygg mat, for i det hele tatt å kunne overleve. Derfor kan ikke jordbruket styres av markedskreftene alene. Og derfor er jordbruksavtalen så viktig, slik mange har vært inne på i dagens debatt. Jeg er glad for at dagens regjering så sterkt poengterer behovet for en variert landbruks- og matproduksjon over hele landet. Jeg er glad for at vi også i år har til behandling en framforhandlet avtale, men jeg skulle jo selvfølgelig ha ønsket at det var full enighet i næringen. Jeg vil henlede oppmerksomheten på de klimatiske og topografiske forskjellene i landet vårt når det gjelder produksjon av landbruksprodukter. Dette er noe det fortsatt må være fokus på – herunder må det ses mer på investeringsbehovet i landbruket, særlig i visse deler av landet. Jeg vil også kommentere det stadig tilbakevendende forslaget fra Fremskrittspartiet om å kutte hele jordbruksavtalen. Jeg er opptatt av at vi skal ha et levende landbruk over hele landet. Jeg bor selv i et område i den nordlige landsdelen hvor landbruket er av veldig stor betydning – også for hele samfunnet. Landbruket hadde neppe eksistert i dette området uten at staten hadde tatt sitt klare ansvar for å opprettholde det. Jeg ser at en av forslagsstillerne kommer fra mitt eget geografiske område, og jeg må si at jeg stusser over at virkelighetsoppfatningen kan være så forskjellig hos meg og hos representanten Trældal. Etter å ha hørt hans innlegg i dag er jeg enda mer skremt. Forskjellen er muligens at jeg bor midt i jordbruksbygda, og at jeg ofte snakker over gjerdet med gårdbrukerne som er i næringen i dag. Virkeligheten er veldig god å ha med seg, også i det politiske arbeidet.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Sjøfartsdirektoratets overordnede mål er å være en synlig og tydelig aktør for sjøsikkerhet. Sjøfartsdirektoratet skal bidra til at seilende skip overholder gjeldende regelverk. For skipsfartsnasjonen Norge er dette overordnede mål som er av største viktighet. Norge som en av de fremste nasjoner når det gjelder maritim virksomhet, kan ikke være bekjent av å ha noen som helst uklarheter på dette området. Sikkerhet til sjøs er av meget stor samfunnsmessig og økonomisk betydning for vår nasjon. Derfor er det viktig at fokus blir rettet mot om de redskapene vi som nasjon har i denne sammenheng, fungerer optimalt og dermed skaper trygghet for alle parter. Riksrevisjonen har ved den foreliggende undersøkelsen avdekket svakheter ved saksbehandlingen i viktige deler av Sjøfartsdirektoratets virksomhet. Riksrevisjonen framholder at det i liten grad er utarbeidet prosedyrer og sjekklister i saksbehandlingen, og at det er blitt fattet vedtak som ikke er i tråd med regelverket. Her nevnes også forhold som at viktig informasjon ikke er journalført, og at vedtak har fått utsettende virkning uten at Sjøfartsdirektoratet har utstedt omgjøringsvedtak. Dette er forhold som alle parter er opptatt av å ha den høyeste standard på. Noen som helst slags tvil på slike områder er ingen tjent med. Det framholdes at ved flyttingen av Sjøfartsdirektoratet fra Oslo til Haugesund mistet direktoratet 84 pst. av bemanningen, og at dette skjedde samtidig som det ble en stor vekst i næringen. Alle forstår at dette var en stor utfordring for direktoratet, og at det medførte et stort arbeidspress for alle ansatte – både dem som var med til Haugesund, og dem som ble nytilsatt. La meg tilføye at jeg ikke ser på flyttingen som noe negativt for framtidig rekruttering og drift av Sjøfartsdirektoratet. Direktoratet er nå på plass i et område hvor den maritime kompetansen er sterk, noe som utvilsomt er positivt for framtidig rekruttering av de beste fagfolkene. Jeg forstår det slik at dette allerede er en realitet, og jeg er helt sikker på at dette vil bli enda bedre i tiden som kommer. Her har jeg lyst til å trekke en parallell til da Polarinstituttet flyttet fra Oslo til Tromsø. Da var det mange ansatte som hoppet av, og spådommene var dystre, men i dag har Polarinstituttet på plass en helt unik kompetanse på sitt område. Jeg tror dette skyldes nettopp lokaliseringen. Jeg har merket meg at departementet tar situasjonen i Sjøfartsdirektoratet på største alvor, at det i 2008 ble gitt ekstrabevilgninger for å håndtere utfordringene knyttet til bemanning og kompetanse, og at dette senere er blitt videreført. Jeg ser derfor positivt på situasjonen, og jeg føler meg trygg på at alle parter gjør det som er mulig for å rette på de forhold som er påpekt fra Riksrevisjonen. Ikke minst er det viktig for den framtidige rekrutteringen og for direktoratets ansatte at man får konsentrere seg maksimalt om alle oppgavene som tilligger dette viktige direktoratet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-06-15:
Norges Handelshøyskole arrangerte vårkonferansen sin 1. juni i år. Der uttalte en svensk professor som hadde studert aksjekursutviklingen i amerikanske selskaper, at de selskaper som hadde forpliktende strategier i miljøvennlig retning, heller fikk nedgang enn oppgang i sine aksjekurser på børsen. Eller som hun sa det: Ja til å redde verden, men ikke med mine penger! Dette er realiteten i USA. I Norge er mye likt. Derfor: Det trengs mer framsynte og ansvarlige politiske ledere som endrer næringslivets rammebetingelser! FNs første tusenårsmål, som skal realiseres innen 2015, sier at sulten i verden skal halveres. Utviklingen går imidlertid i stikk motsatt retning. Om lag 1 milliard sulter nå. Få i Norge og de økonomisk rike landene snakker mye om det – langt mindre gjør noe med det. Norges avhengighet av importert mat og fôrkorn øker for hver dag. Vi går altså i stikk motsatt retning. Samtidig har vi klimakrisen, som svært mange snakker om. Men CO2 kan bare renses gjennom de grønne planters fotosyntese. Dess mer grønt og dess mer foredling av disse planter til mat og foredlede produkter, dess bedre for klimaet. Ansvarlige nasjonale ledere må altså velge en ny kurs for å rette opp to av verdenssamfunnets største utfordringer. FNs matvareorganisasjon, FAO, sier at den internasjonale jordbrukspolitiske kursen må snus i forhold til en frihandelslinje av mat som har vært ført fra midten av 1980-tallet. Nå sier FAO at dette har ført til betydelige tap. Sulten som øker, og redusert fruktbarhet over store jordbruksarealer, er beviset. Produksjonsmåten av mat må endres, slik at større arealer brukes til å fange inn solenergi, og matvaresikkerheten må bli overordnet kravet om billigst mulig mat på kort sikt. Det å fremme jordas fruktbarhet, og derved produksjonsevne, må settes i sentrum. Vi må gi våre jordbrukere økonomiske kår som gjør at de jordbruksinteresserte ungdommene kan få mulighet til å utnytte sine produktive landarealer, dyrket jord og utmarksbeite til økologisk forsvarlig matproduksjon. Videre må Norge arbeide for at beredskapslageret av korn gjeninnføres – dette for å sørge for større matvaresikkerhet på kort sikt ved økologiske kriser, som det er langt større risiko for vil komme under de økonomiske forhold vi nå ser er under oppseiling internasjonalt. Norsk jordbrukspolitisk virkelighet er at jordbruksnæringa de siste tiårene har hatt en gjennomsnittlig årlig vekst i bruttoarbeidsproduktivitet på 4,8 pst. Ifølge nasjonalregnskapet var økningen i arbeidskraftproduktiviteten for privat fastlandsnæring i perioden 1991–2008 2,6 pst. per år. Det er et stort paradoks for mange at mens arbeidsproduktivitetsøkningen er svært stor i jordbruket, er realinntekten i jordbruket redusert med 34 pst. i perioden 1995–2008. Hittil i debatten har ingen forsvart denne sammenhengen. Derfor nevnes dette grunnleggende faktum ved dagens jordbrukspolitikk, som må endres, ved at de politiske virkemidlene overfor norsk jordbruk som næring endres i den kommende stortingsmelding.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-06-15:
Paradokset med høyere arbeidsproduktivitet og fallende realinntekt for jordbruket har den engelske økonomen Hans Singer beskrevet med hensyn til situasjonen i utviklingsland. Som følge av perfekt konkurranse på råvaremarkedet internasjonalt må råvareprodusentene gi fra seg produktivitetsgevinsten til kundene. Den imperfekte konkurransen i industri og deler av tjenestesektoren, eksempelvis bank og matvarekjeder, gjør at disse i langt større grad beholder gevinsten fra egen produktivitetsutvikling. Krisen i 1930-årene slo først ut i landbruket, med katastrofalt fallende priser. For å bøte på dette ga alle land markedsmakt til bøndenes organisasjoner. Derfor beskytter også alle rike land sin jordbruksproduksjon. De første stortingsmeldingene om jordbruk etter andre verdenskrig forsto disse økonomiske mekanismer og forsto derved at jordbruket ikke bare kan øke kapitalinnsatsen og derved øke arbeidsproduktiviteten for å effektivisere seg ut av sine økonomiske problemer. Jordbruket møter avtagende avkastning etter som produksjonen øker. Det betyr at jo mer intensiv produksjon, dess mindre utbytte har jordbruket som næring for hver ny enhet innsatsfaktor i produksjonen. Spesielt viktig for oss i Norge er dette for bruk av kraftfôr i grasbasert husdyrhold. Når Bill Gates lager en enhet av Windows Vista, koster det ham kanskje 500 millioner dollar, mens ytterligere enheter som distribueres på nettet, kanskje bare koster 1 til 2 cent å produsere. Dette er stordriftsfordeler som karakteriserer industri og avansert tjenesteyting, og som er det motsatte av den situasjonen jordbrukerne er i. Dette grunnleggende faktum er det viktig å drøfte for å finne det nye sett av virkemidler for å utvikle norsk jordbruk i tråd med internasjonale krav og nasjonale samfunnsoppgaver. Rettferdig betaling for samfunnsnyttig arbeid må være et kjennemerke for rød-grønn politikk. I et historisk og internasjonalt perspektiv er den største styrken ved den norske jordbruksmodellen den sjøleiende gårdbruker som arbeider på egen gård, enten på heltid eller deltid. Vi har ikke tradisjon for å drive jordbruk som næring i selskaper med begrenset økonomisk ansvar, eksempelvis aksjeselskaper. Et selskapsjordbruk krever vanlig avkastning av innsatt kapital samt inntekt som er på linje med tariffestet lønn i sammenlignbare yrker. Om inntekten i næringa ikke rekker til for å sikre dette, må f.eks. selskapsgårdbrukeren arbeide mer eller mindre dugnad for selskapet. De fleste vil forstå etter hvert at dette ikke er bærekraftig, ei heller en varig driftsform. Derfor må det bli slutt på enhver jordbrukspolitisk favorisering av selskapsjordbruket. Om dette selskapsjordbruket må konkurrere på samme vilkår som den norske jordbruksmodellen med familiegårdsbruk heltid eller deltid, vil utviklinga raskt vise at familieeierskapet er samfunnsmessig suverent og foretaksøkonomisk best for dem som arbeider med husdyr og jord.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-06-15:
Representanten Gundersen fra Høyre ønsket større tempo i en landbrukspolitisk retning, med mer import av mat og selskapsjordbruk istedenfor familiejordbruk. Jeg påpekte det paradokset at jordbruket har stor arbeidsproduktivitetsvekst, langt større enn mange andre næringer, samtidig som realinntekten senkes. Dette paradokset er vel kjent i internasjonal økonomisk litteratur. Dette faktum kan korrigeres politisk. Til dette trengs debatt om sammenhenger. Gundersen tok ikke hansken. Det viktigste langsiktige og positive ved årets jordbruksavtale er at regjeringen i forbindelse med den kommende tollproposisjonen fra Finansdepartementet vil bedre tollvernet for mjølk, ved at vi utnytter vår WTO-lovlige mulighet, nemlig at vi går over fra kronetoll til prosenttoll, noe som gir et langt bedre importvern. Alle som er opptatt av at jordbruket skal få betydelige deler av sin inntekt fra markedsprisene, må støtte dette. Dette er parallellen til det at vi sikrer norske lønns- og arbeidsvilkår for arbeidstakerne. Det er veldig sentralt. Jeg er veldig glad for at det har kommet på plass.
Thor Lillehovde (Arbeiderpartiet), 2010-06-15:
Regjeringen varsler nå en oppstart på en stortingsmelding om landbruket. Dette ser næringen fram til, og dette har de forhåpninger til. Ingen ting er statisk, heller ikke norsk landbrukspolitikk. Vi hører en gang iblant at landbruket og tilstøtende industri omtales som solnedgangsnæringer. Dette er ikke det bildet vi sitter igjen med ute i Distrikts-Norge, der vi er helt avhengig av høy aktivitet i jordbruket. De siste tiårene har landbruket gjennomgått store omstillinger og møter i dag en framtid med nye utfordringer godt forberedt. Men for å lykkes forutsettes det gode og langsiktige rammevilkår, og disse legges gjennom jordbruksavtaler. Det er sammenheng mellom et levende jordbruk, levende bygdesamfunn, flotte kulturlandskap og utviklingsmuligheter for næringer med utspring i jordbruket. Næringsmiddelindustri og reiseliv er fortsatt bærebjelker i mange kommuner og lokalsamfunn i Distrikts-Norge. Den rød-grønne regjeringen er garantisten for fortsatt aktiv distrikts- og jordbrukspolitikk. Årets jordbruksoppgjør føyer seg inn i rekken av akseptable oppgjør og bidrar i så måte til liv og optimisme i mange bygdesamfunn. Dette er viktig ikke bare for den utøvende produsent, men også for å skape gode norske råvarer til en stor næringsmiddelindustri. I min hjemkommune, landets største jordbrukskommune, har vi mer enn 1 400 arbeidsplasser innen næringsmiddelsektoren som er avhengig av trygge råvareleveranser fra jordbruket. Dette er arbeidsplasser som sikres gjennom aktive jordbrukere og gode og bredtfavnende landbruksoppgjør. Den rød-grønne landbrukspolitikken er et viktig element i arbeidet med å nå målsettingen om trygg matvaresikkerhet og selvberging. Jeg har derfor stor sans for forslag nr. 22, om gjeninnføring av beredskapslagring av korn. Dette kan også ha sammenheng med mitt ansvarsområde: sivil beredskap innenfor justisfeltet. Alternativet til dagens politikk har landets jordbrukere friskt i minne fra siste høyredominerte regjering. Jeg vil også minne om forslag til statsbudsjett for 2010 fra Høyre og Fremskrittspartiet, hvor disse partiene foreslo en reduksjon i overføringen til landbruket på henholdsvis 2 mrd. kr i Høyres budsjett og 6 mrd. kr i Fremskrittspartiets budsjett. Hver for seg ville disse forslagene endevendt utviklingen i landbrukssektoren og tatt livsmotet fra framtidige yrkesutøvere i jordbruket.