Nikolai Astrup (Høyre), 2012-05-15:
La meg først få lov til å takke utenriksministeren for en god redegjørelse og slutte meg til veldig mye av det som er sagt om alvoret i den økonomiske situasjonen som preger landene i Sør-Europa. Slik jeg oppfatter utenriksministeren, er det to hovedbudskap i regjeringens europapolitikk. Det ene er å utnytte handlingsrommet som Norges avtale med EU gir oss, og det andre er å sette grenser for hva Norge skal innordne seg. Høyre ønsker begge budskapene velkommen. Det å involvere seg mer i pågående og kommende regelverksprosesser og være aktive – ikke reaktive – har vært, og kommer fortsatt til å være, vår største utfordring i europapolitikken fremover. Det hjelper lite å ha rett hvis vi ikke får rett. Derfor er det positivt at utenriksministeren nå ønsker at regjeringen skal benytte handlingsrommet som våre avtaler med EU gir oss. Utenriksministeren trekker frem hjemfallssaken som et eksempel på det handlingsrommet som finnes. Jeg mener det må være langt viktigere å komme tidlig inn i prosessene med ambisjon om å medvirke så langt det er mulig, enn å trekke en sak helt inn for domstolene før den får sin endelige avklaring – selv om det selvsagt må gjøres når det er påkrevd. Like viktig må det være å bruke muligheten til å definere saksområder ut av EØS-samarbeidet. Datalagringsdirektivet er et godt eksempel på et direktiv som man med fordel kunne ha definert til å ligge utenfor EØS-samarbeidets rammer. Saken som nå løper om sikkerhet offshore, er kanskje et annet område som det er mulig å anføre at naturlig bør tilligge nasjonalstatene å beslutte suverent. Beslutningsprosessene i EU har endret seg de senere årene og gjort det enklere for enkeltland å komme på banen, både gjennom formelle og uformelle kanaler for medvirkning. EU-medlem eller ikke – det er de synlige, konstruktive aktørene som former og driver prosessene videre. Norge bør være en slik synlig og konstruktiv aktør. Det forutsetter en sterkere tilstedeværelse blant EUs beslutningstakere enn det mange av statsrådene i regjeringen så langt har utvist. Ta energipolitikken som et eksempel: Til tross for at det er et uttalt mål at det indre energimarked skal være realisert innen 2014, er det lite realistisk at regelverksutformingen vil stoppe med det. EUs Energy Roadmap 2050 viser tydelig hvilke ambisjoner EU har på energi- og miljøområdet. Norge kan og bør spille en betydelig rolle i arbeidet med å realisere EUs ambisjoner, fordi vi representerer en del av løsningen, men også fordi EUs beslutninger vil ha store konsekvenser for et av våre viktigste strategiske satsingsområder. La meg – i likhet med utenriksministeren – anerkjenne Europautvalget for deres omfattende rapport Utenfor og innenfor. Den gir oss et godt historisk og analytisk rammeverk og hadde fortjent å danne grunnlaget for en mer opplyst europadebatt, både i denne salen, i landets klasserom og i det offentlige rom generelt. Slik jeg leser rapporten, viser den at avtaleverket vi har hatt med EU de siste 20 årene, har vært gull verdt for Norge. Medlemskap hadde, etter min mening, vært enda bedre. Da hadde vi vært bedre i stand til direkte påvirkning i saker som uansett krever vår implementering. Jeg savner en slik europadebatt, og jeg savner konkrete tiltak for at Norge skal drive en aktiv europapolitikk. Europautredningen viser med all tydelighet hvor integrert vi er i det europeiske samarbeidet, og hvor viktig den europeiske arenaen er for Norge. Det gjelder spesielt EØS-avtalen. Jeg regner med at jeg har utenriksministeren med meg når jeg sier at dette ikke er tiden for å skru klokken 40 år tilbake og gjeninnføre frihandelsavtalen fra 1973, og tro at de rettighetene vi har opparbeidet oss som likeverdige partnere i det økonomiske samarbeidet i Europa, skal bestå. Gjør vi det, blir vi B-medlemmer, ikke bare i det politiske fellesskapet i Europa – slik vi er det nå – men også i det økonomiske fellesskapet i Europa. Det er ikke ett skritt tilbake, det er en annen verden, og det er en verden vi har lagt bak oss. Derfor slutter jeg meg til representanten Svein Roald Hansen – i og for seg representanten Helga Pedersen også – som slår fast hvor viktig EØS-avtalen er for Norge. Svein Roald Hansen gikk også så langt at han sa at det finnes bare ett realistisk alternativ til EØS-avtalen, og det er fullt medlemskap i EU. Det var klokt sagt, og jeg slutter meg til den konklusjonen.