Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Fremskrittspartiet har i sitt alternative budsjett lagt opp til langt høyere skatte- og avgiftslettelser og betydelig større kutt i offentlige utgifter enn det Regjeringen har foreslått, fordi høye avgifter og den høye og progressive beskatningen av arbeidsinntekter har nøyaktig samme uheldige samfunnsøkonomiske virkning. Avgiftene gjør varer og tjenester dyrere enn nødvendig, og økt innsats av arbeid eller kapital gir ikke uttelling i form av tilsvarende økt kjøpekraft for den enkelte. Fremskrittspartiet vil derfor gå inn for avgiftsreduksjoner på varer og tjenester som i dag ilegges høye særavgifter utover vanlig merverdiavgift. Det er viktig å skille mellom skatte- og avgiftssatser og skatte- og avgiftsinntekter, for selv om en reduksjon i skatte- og avgiftssatsene på kort sikt fører til reduserte inntekter, er den langsiktige effekten på økonomien motsatt. Det skyldes at lavere skatter og avgifter har en dynamisk virkning på økonomien, slik at avgiftsgrunnlaget utvides. Dette vil på sikt gi staten økte inntekter selv med lavere avgiftssatser. Det er altså flere gode grunner til å redusere avgiftssatsene, ikke minst det faktum at mange avgifter har en uheldig sosial profil fordi de rammer alle like hardt, helt uavhengig av betalingsevne. Elavgiften er et typisk eksempel på det. Den rammer pensjonistene som sliter med å holde varmen i gamle trekkfulle hus, like hardt som de som har store luksusboliger med oppvarmede svømmebasseng. Også barnefamiliene med stort forbruk av varmt vann og mye tøyvask rammes hardt av denne avgiften. Særlig alvorlig er dette naturligvis akkurat nå, hvor vi beveger oss mot et historisk høyt prisnivå. At staten da skal ha økte avgiftsinntekter mens mange eldre ikke har råd til å holde en rimelig innetemperatur i hjemmene sine, er urimelig. Fremskrittspartiet har i sitt alternative budsjett foreslått en reduksjon i elavgiften på 55 pst., noe som ville hjulpet mange gjennom de kaldeste månedene denne vinteren. De mange og høye avgiftene på bil og bilbruk gir også urimelige utslag. Bilen er ikke lenger en luksus forbeholdt dem med god råd, men en nødvendighet for de aller fleste av oss, rett og slett fordi samfunnet har endret seg slik at den mobiliteten bilen gir, er helt nødvendig både i arbeid og fritid. Derfor blir det galt når den norske engangsavgiften ikke bare er blant de høyeste i verden, men også har en progresjon som gjør at svært mange i dette landet ikke har råd til å kjøpe den bilen de egentlig har bruk for. Ofte blir den for liten, eller for gammel og utrygg, eller begge deler. Den norske bilparken er blant den eldste i Europa, med en gjennomsnittsalder på over 10 år. Og når vi vet at nyere biler er vesentlig mer trafikksikre og i tillegg forurenser betydelig mindre enn gamle, er det vanskelig å forstå at det er umulig å få flertall for tiltak for å fornye den norske bilparken. Det burde ikke være slik at norske bilister på grunn av skyhøye avgifter må kjøre mer trafikkfarlige biler enn bilister i andre land. Til tross for at vi i Norge har noen av de eldste og dårligste bilene i Europa, bruker den norske gjennomsnittsfamilien mer enn 60 000 kr i året på bil, mesteparten i form av avgift til staten. Det blir hevdet at bilavgiftene ved siden av å være rent fiskale avgifter, også skal bidra til å redusere de samfunnsmessige kostnadene ved veitrafikken, og at disse kostnadene skal bæres av brukerne. Dette er etter mitt syn et tvilsomt prinsipp, fordi man da lager et regnskap som bare har en utgiftsside og ikke tar hensyn til den enorme verdiskapingen bilen bidrar til. Hadde dette regnskapet også tatt med bilens bidrag til den økonomiske utviklingen i samfunnet, ville det åpenbart vist at veitrafikken gir et stort netto bidrag til samfunnsøkonomien, særlig i et så langstrakt og tynt befolket land som Norge. Derfor foreslår Fremskrittspartiet i sitt alternative opplegg betydelige reduksjoner i engangsavgiften, årsavgiften, omregistreringsavgiften og drivstoffavgiftene. Et annet betydelig og avgiftsskapt problem er den store og stadig økende grensehandelen og smuglingen. Dette er et problem som vi som nasjon etter hvert er nødt til å ta tak i. Etter hvert som våre naboland får stadig lavere priser på varer som mat, tobakk og alkohol, vil presset på de norske avgiftene øke, og da må det være fornuftig å begynne å tilpasse norske avgifter til svensk nivå før svenskene setter sine avgifter ytterligere ned. Fremskrittspartiet ønsker ikke å stå med hodet i sanden og leke struts, men foreslår å senke både tobakk- og alkoholavgiftene ned til svensk nivå, som et skritt på veien mot et europeisk avgiftsnivå, fordi det er det eneste tiltaket som virkelig virker både mot smugling og økt grensehandel. 10 pst. reduksjon i avgiftene på sprit er naturligvis hyggelig for dem som bor langt fra svenskegrensen, men vil neppe være nok til verken å dempe smuglingen eller grensehandelen. Fremskrittspartiet ønsker å gjøre noe med en lang rekke avgifter. Noen vil vi redusere, andre som er dårlig begrunnet, har liten økonomisk betydning, skaper økt byråkrati og stort sett er til irritasjon for folk flest, vil vi fjerne.