Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-11-18:
Jeg vil takke for interpellasjonen, for den gir oss mulighet for å få en skikkelig prinsipiell diskusjon. Men først vil jeg slutte meg fullt og helt til statsråd Brekks argumentasjon. Den er forbilledlig, og den baserer seg på den faktiske rettstilstanden som vi har i Norge i dag. Det ser ut til at partiet Høyre ikke er klar over at når aksjeselskapet Borregaard Skoger skal selges, selges det til en fri pris. En kan kalle det en forretningsmessig pris, eller en kan kalle det for andre priser. Fri pris er fri pris. Det betyr at den som betaler mest, får tilslaget. Det er overraskende at en senterpartirepresentant må stå her og fortelle representanter fra Høyre at det er det som er innholdet i fri pris, innholdet i den frie kapitalismen. Jeg skjønner ikke hvorfor en skal vegre seg for hva som der skjer. Det er det som er systemet. Heldigvis har vi ikke det systemet når det gjelder salg mellom personlige eiere, for da har vi konsesjonssystemet og prisreguleringer som har det formål å sikre at du skal ha en langsiktig forvaltning og en inntekt av det, hvor innsats i arbeid og kapital står i forhold til utbyttet fra skogen. Det er et kjempegodt system som vi må forvalte videre og utvikle. Når en så ved en ekspropriasjon skal ha en høyere pris enn ved en konsesjon, er det sjølsagt helt naturlig, for da går en jo inn med et inngrep i den private eiendomsrett som det skal særlige forhold til for å kunne forsvare. Da må en også betale en helt annen pris enn en konsesjonspris. Skogbruk er bruk av skog. Det er langsiktig. Det er raskt hundre år. Hvis en legger til rette for et system med fri prisdannelse i en situasjon hvor det er begrenset utbytte av skog, og det er stadig flere som ønsker å kjøpe skog fordi det blir flere mennesker, og det blir flere som ser at fast eiendom er sikkerhet i vår tid, vil det frie prissystemet innebære at du får en prisdannelse som står helt uavhengig av hva som er avkastningen av arbeidet og kapitalinnsatsen ved å få fram ny skog i skogbruket. Hvis representanten Gundersen og representanten Werp hadde vært skogbrukere og ikke representanter for skogeiere, hadde de sjølsagt vært enige i det jeg nå sier. Men når en ser på skog som noe som en skal eie, der en skal få avkastning av eiendomsretten, faller en sjølsagt inn i det standpunkt at en skal ha fri prisdannelse. Det er fundamentalt i strid med hele vår eiendomsrettstradisjon i skogbruket, og det er det viktig å få fram. Når det så blir sagt at det er mange 70-åringer som sitter og eier, er det riktig. Det henger bl.a. sammen med at det er en elendig økonomi i det å få fram ny skog og skjøtte skogen. Det har aldri vært færre mennesker som arbeider i norske skoger enn det er nå. Årsaken til det er at de får for lav avkastning av sitt arbeid i forhold til hva en får ellers. Vi er nødt til å få opp inntektene. Dermed må vi bl.a. omstille treforedlingsindustrien slik at vi kan få nye produkter som gir en høyere betalingsevne for skogen. Det er Senterpartiets inngang i dette. Vi sikrer altså en langt høyere betaling for det å være en god skogbruker, for den innsatsen du gjør i skogen. Representanten Werp lurte på hvorfor Senterpartiet kunne forsvare at staten kjøpte dette. La meg slå det klinkende klart fast: Senterpartiet er i valget mellom privat og offentlig eie klart for privat eie. I valget mellom norsk eie og utenlandsk eie er vi klart for det norske eie. Den situasjonen en sto oppe i, var slik at en her skulle sikre det beste resultatet, og Statskog fant etter sin vurdering at de ville erverve det. Det var et godt resultat. Det er også sagt at Statskog nå er villig til å selge unna andre frittliggende skoger til sjølstendig næringsdrivende skogbrukere. Det vil innebære at en må selge innenfor konsesjonstakst. Det vil bli en lavere pris enn den pris per dekar som en her kjøpte fra Borregaard, for det var et annet system. Det er viktig å holde fast ved konsesjonsvurdering av skogbrukspriser, og dermed må vi regulere systemet annerledes når det gjelder aksjeeide skoger.