Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
EØS-avtalen er selve grunnpilaren i Norges samarbeid med EU. Jeg skal starte med et sitat fra St.meld. nr. 15 for 2008–2009 om norsk utenrikspolitikk, som ligger i utenrikskomiteen: «EØS-avtalen sikrer at norske bedrifter og borgere har samme tilgang til EUs indre marked som bedrifter og borgere i EU-landene. Det indre marked baserer seg på et felles regelverk. En forutsetning for Norges rettigheter i dette markedet er at EUs regelverk fortløpende tas inn i EØS-avtalen etter hvert som dette utvikles.» EØS-samarbeidet gir ikke bare større forutsigbarhet og likebehandling. EØS-avtalen gjør også at det blir tryggere å investere i arbeidsplasser i norsk næringsliv med mye eksport til eller produksjon i utlandet. Dette er helt vesentlig når vi vet at eksporten av varer og tjenester til EØS-området utgjør 76,6 pst. av total norsk eksport. For Arbeiderpartiet er det særlig to forhold som har vært avgjørende for vårt standspunkt til tjenestedirektivet: at vi sikrer muligheter for norsk tjenestesektor til å konkurrere om oppdrag i EØS-området at vi er 100 pst. sikre på at direktivet ikke fører til sosial dumping eller forringelse av våre arbeidsrettigheter, og at det ikke fører til privatisering av offentlige tjenester En stadig større andel av norsk sysselsetting og verdiskaping skjer i tjenestesektoren. Det kan være arkitektfirmaer, IT-bedrifter eller designere som prøver seg i Europa. Norge er også en betydelig leverandør av tekniske tjenester i maritim sektor. Det er viktig at disse blir omfattet av de samme reglene som tjenesteytere fra EU-land. Og det gjør virkelig inntrykk at 95 pst. av alle nye jobber i EØS-området er tjenester. Så er det slik at helsetjenester og alle offentlige tjenester som ikke er konkurranseutsatt, er unntatt fra direktivet. Organisering og finansiering av offentlige tjenester blir ikke berørt – dette har vi også hørt tidligere i dag – ei heller trygdesystemet. LO stilte i høringsrunden fire viktige krav til direktivet, bl.a. at allmenngjøring av tariffavtaler og trepartssamarbeidet fortsatt må være mulig, og at tiltakene mot sosial dumping må fortsette. At vi nå er trygge på dette, kan vi bl.a. takke Europaparlamentet for. I den dynamiske prosessen som har vært om tjenestedirektivet i EU-systemet, er det nok en gang riktig – og viktig – å trekke fram Europaparlamentets rolle. Med eller uten Lisboa-traktaten er selvbevisste EU-parlamentarikere i ferd med både å få og tilta seg økt makt. Det betyr også at vi som storting og stortingsrepresentanter må ha en helt annen strategi overfor de EU-folkevalgte der norske interesser står på spill. I behandlingen av tjenestedirektivet har Europaparlamentet spilt en svært positiv rolle og forbedret direktivet kraftig. For europeisk fagbevegelse ble de endringene som parlamentet fikk inn, å regne som en full seier. Ordene er ikke mine, de tilhører den svenske sosialdemokraten Jan Andersson, som var saksordfører for tjenestedirektivet i Europaparlementet. Arbeiderpartiets tilslutning til innlemmelse av tjenestedirektivet i EØS-avtalen hviler på det faktum at kravene fra fagbevegelsen kan opprettholdes. Direktivet vil ikke omfatte medlemslandenes arbeidsrett, verken i lov, kontrakt eller tariffavtaler. Trepartssamarbeidet består, det gjør også forhandlingsretten og retten til arbeidskamp. Når direktivet behandles i EØS-komiteen i Brussel, vil Regjeringen der legge fram en erklæring som tydeliggjør vår lesning av direktivet, hvordan vi tenker å praktisere det. Det har en politisk betydning. Det vil virke styrende på norske myndigheters oppfølging av tjenestedirektivet. Vi har altså hørt statsrådens forsikring fra denne talerstolen om den kommunikasjonen som er med kommisjonen i så måte.