trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-28:
Jeg har lyst til å begynne med å understreke noe som jeg synes egentlig burde være unødvendig. Det ble sagt fra representanten Høie at man kanskje ikke tok Helsetilsynets rapporter alvorlig nok – eller at foretakene ikke gjorde det – og det tror jeg faktisk er veldig feil. Jeg tar i hvert fall Helsetilsynets rapporter svært alvorlig, og selv om de er ille – som denne, som viser alvorlige forhold og avvik i forhold til hvordan det skal drives – må jeg si at vi i hvert fall må bruke disse rapportene til å bli bedre og rette på de feil som blir gjort. Det ser i hvert fall jeg på som helt nødvendig, og jeg må også si at jeg har såpass tillit til styrene rundt omkring i foretakene at jeg tror også de tar dette veldig alvorlig. Jeg tror ikke noen vil være ved at man skal drive så mye i strid med det som er gjeldende regelverk. Så er det mange ting som er kommet frem i løpet av debatten. La meg bare ta en ting først, som går på ressurser, for det kan jo være nærliggende med en gang å tenke: Ja, har man nok økonomi til å gjennomføre det man egentlig ønsker innenfor psykisk helse, innenfor psykiske helsetjenester, både i kommunene og i spesialisthelsetjenesten? Da vil jeg si at i løpet av den perioden man har holdt på med opptrappingsplanen, som har vært en enorm opptrappingsplan både når det gjelder infrastrukturen, bygging av distriktspsykiatriske sentre og drift, har man langt mer enn doblet antallet ansatte innenfor barne- og ungdomspsykiatrien og også økt veldig innenfor voksenpsykiatrien. 20 pst. av kostnadene går nå til psykisk helsevern, og etter det jeg kan se, er det tall som tyder på – i hvert fall fra 2007 – at nesten ⅓ av alle årsverkene var innenfor psykisk helsevern. Så det er brukt betydelige ressurser. Så er det jo også sånn at man må få effekt av de ressursene som settes inn, og der er det nok mye å gå på innenfor dette området. Flere har her nettopp vært inne på at man må kunne lære av hverandre, bruke de gode eksemplene, ha kompetanseoverføring fra de ulike DPS-ene. Jeg sa visst at det er 75 av dem – det er 79. Det er klart at da er det mange innenfor hver region. Kompetanseoverføring, det å bruke de gode eksemplene, det å overføre erfaring fra dem som gjør det bra, til dem som denne gangen ikke gjør det så bra, er viktig. Så er det det som mange har vært inne på – samarbeidet mellom kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten, som innenfor dette området ikke minst er viktig.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2010-05-28:
La meg først gi ros til representanten Bent Høie, som tar opp en særdeles viktig problemstilling. Det er avgjørende at helsevesenet, som alle andre sektorer, har adgang til å bruke midlertidige stillinger. Dette er viktig for å få et effektivt og godt helsevesen. Fleksibiliteten som midlertidige ansettelser gir, mener Fremskrittspartiet er en nødvendig ordning i mange sektorer. Likevel har det aldri vært intensjonen at midlertidige ansettelser skal brukes over flere år som erstatning for faste ansettelser. De ansatte er uten tvil den desidert viktigste ressursen i helsevesenet. Det å sikre langsiktighet og trygge rammer for de ansatte vil bidra til lettere å kunne rekruttere fagpersonell. Ikke minst vil dette bidra til å opprettholde og videreutvikle kompetanse, som det medisinske personellet representerer. I tillegg vil det kunne være avgjørende for et positivt arbeidsmiljø blant ansatte å ha færre midlertidige ansettelser. Dette vil igjen kunne påvirke kvaliteten positivt. Mange av landets lokalsykehus melder i flere tilfeller om problemer med rekruttering av enkelte spesialister. Om dette skyldes praksis knyttet til ansettelsesforhold, vet ikke jeg, men dette er en problemstiling som helseforetakene må se på. Stortinget har flere ganger denne våren behandlet saker som problematiserer situasjonen knyttet til uheldige hendelser i helsevesenet. Fremskrittspartiet har vært opptatt av både å sikre gode kontrollrutiner i helseforetakene og tilstrekkelig tilsyn. Ikke minst har vi tatt til orde for å lage rapporteringssystemer, som bidrar til at flere uheldige hendelser blir varslet. Det er en mulighet for at helsepersonell som over tid jobber uten fast ansettelse, har en høyere terskel for å melde fra om slike hendelser enn det som er ønskelig. Jeg vil utfordre statsråden til å sette i gang en undersøkelse som viser om dette er en problemstilling i helseforetakene. Det kan være grunn til å sette spørsmålstegn ved om årsaken til så utstrakt bruk av midlertidige ansettelser er en konsekvens av at regjeringen stadig strammer inn pengesekken til spesialisthelsetjenesten. Med stadige innstramminger og praktisk talt ingen forutsigbarhet i overføringene fra år til år er det en krevende øvelse å ansette personer i faste stillinger. Også i dette tilfellet ville Fremskrittspartiets politikk rettet opp i utfordringene både gjennom langtidsbudsjettering og også gjennom tilstrekkelige midler for å opprettholde et driftsnivå som vil bidra til å fjerne helsekøene. Helsevesenet har, som mange andre sektorer, behov for å supplere bemanningen i perioder. I disse tilfellene er det nødvendig at det er mulighet for midlertidige ansettelser. Men det er likevel ikke grunnlag for at dette skal bidra til at personer går i flere år i jobb uten tilbud om fast stilling.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-05-28:
Jeg er veldig glad for at Høyre ser problemene knyttet til midlertidige ansettelser. I denne debatten har det vært artig å høre at Høyre faktisk bruker venstresidens argumenter: Det er manglende rekruttering, det er uforutsigbarhet når det gjelder både studielån og husleie, det er kvalitet på tjenestene, og det er arbeidsmiljøet. Og da vil Høyre styre. De vil styre systemet som de ellers er opptatt av å fortelle oss på venstresiden at vi er for opptatt av, til fordel for individene. Vi er opptatt av både individ og system. Vi ønsker at arbeidslivet skal være for alle. Jeg vil peke på et moment som ikke har vært framme i debatten i særlig grad, og det er integreringsperspektivet og konsekvensene av midlertidige ansettelser knyttet til det. Vi ser i interpellasjonen at interpellanten peker på dette med kjønnsperspektiv. Konsekvensene for kvinnene er her helt tydelig. Det samme er jeg sikker på ville vært tilfellet for andre personer som av en eller annen grunn må være tidvis borte fra arbeid, enten det gjelder sykdom, funksjonsnedsettelse eller andre forhold som de selv har liten styring med. Arbeiderpartiet er opptatt av helhet og sammenheng og like muligheter for alle. Derfor er vi opptatt av både systemet og individet, og derfor arbeider regjeringen for å redusere de negative konsekvensene som midlertidige stillinger gir. Derfor forandrer vi loven fra 2005 som de borgerlige hadde vedtatt, som bare ville forsterket dette problemet ytterligere, også i andre bransjer. Derfor er vi opptatt av gode permisjonsordninger for kvinner og menn når det gjelder foreldrepermisjonsordninger. Det er behov for sterkere rammer rundt fordeling av permisjonstiden, ikke, som Høyre vil, en ikke-styring av den delen av familie- og arbeidslivet. Jeg håper nå at Høyre har sett lyset, eller, rettere sagt, har sett de negative konsekvensene av midlertidighet for alle ansatte, for all produksjon, fordi det går ut over kvaliteten, det går ut over rekrutteringen, det går ut over arbeidsmiljøet, det går ut over forutsigbarheten når det gjelder yrkeskarriere og økonomi, og det går altså i stor grad ut over det at det skal være like muligheter og likeverdighet i ansettelser og i yrkesliv, for kvinner og menn eller andre som har problemer med å arbeide og å være i arbeidslivet. Jeg er glad for at helseministeren har gitt disse signalene her i dag. Det må ses i et helhetlig perspektiv med tanke på likeverd og like muligheter for alle, og som en del av et bredt arbeidsmiljøtiltak. Jeg forventer også at de arbeidsgivere som har ansvar i offentlig sektor, får med seg de signalene som politisk er gitt på overordnet nivå, i forhold til den regjeringsplattformen som vi skal styre etter.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-05-28:
Jeg vil takke for det svaret jeg har fått. Egentlig er jeg ganske glad for det svaret, fordi statsråden sa selv at hun syntes rapporten var svært alvorlig, og at det var opprørende lesing. Det er liksom litt betryggende når man reagerer på rapporter, for det betyr at man tar ting alvorlig. Jeg synes også statsråden var ganske ærlig på – og det er veldig bra – at selv om dette har høy prioritet og strukturen er på plass, er det mangler i kvaliteten. Jeg ser også at statsråden har bedt helseforetakene rapportere hvordan de vil følge opp tilsynets rapport og lukke de avvikene som er. Og jeg håper at statsråden også følger opp lukkingen av disse avvikene, og at det arbeidet blir fulgt opp helt inn til mål. Det er viktig at DPS-ene lærer av de feilene som blir gjort på ett sted, og at man lærer av hverandre. Det viste jo tilsynsrapporten at man hittil ikke har gjort, så det er viktig at vi får det på plass. Statsråden viste til at hun vil vite mer om saken etter 1. september, og jeg imøteser den oppfølgingen.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-05-28:
Jeg vil gjerne takke for en god debatt. Jeg synes det er ganske deilig å ha debatter hvor det er stor enighet om tema og hva vi ønsker oss. Det er ikke så veldig ofte vi har det, men det er greit å ha det innimellom. Det kan jo stilles spørsmål ved om helseforetakene blir gitt de økonomiske mulighetene som er nødvendige for å følge opp statsrådens gode intensjoner og Stortingets ønsker for psykisk helse. Jeg er litt bekymret for at stram økonomi kan gi nedbygging av tilbud. Jeg tror at de ansatte ønsker å gi gode og riktige tilbud. Dersom de ansatte føler eller oppfatter at de selv ikke får gitt det tilbudet de bør, er det en belastning. Det er en belastning å være på jobb hvis man føler at man ikke gjør en god jobb, og det går ut over arbeidsmiljøet. Vi kan fort komme inn i en ond sirkel hvor kvalitet forringes framfor å forbedres, og det må vi sørge for ikke skjer. Jeg er glad for at representanten Karin Andersen tok opp ombudenes påstand om at man ikke lærer av sine feil, for det er nettopp dette Helsetilsynet også har sagt. Da må vi ha et større fokus på dette. Vi må huske at psykisk syke har større problemer enn mange andre med å skrike høyt og kreve sin rett. Derfor er det så viktig at slike brudd blir lukket, og at de forblir lukket, hvis det går an å si det sånn. Vi må aldri glemme at målet med Opptrappingsplanen for psykisk helse var å gjøre det mulig for mennesker med psykiske lidelser å leve et mest mulig normalt liv preget av deltaking, frihet og mestring. Dette krever at vi følger opp Helsetilsynets rapport og legger til rette for at DPS-ene gis mulighet til å gi riktige og gode tjenester over hele landet.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-12-02:
Kristelig Folkeparti er ikke uenig i de organisatoriske grepene som foreslås i meldingen. Vi ser også at de kan virke positivt for feltet. Blant annet har Kulturrådet og ABM-utvikling delvis felles fagområder, og den faglige kompetansen i Kulturrådets administrasjon kan utfylle kompetansen i ABM-utvikling. Kristelig Folkeparti er enig i at det både faglig og organisatorisk kan ligge til rette for å samordne den resterende delen av ABM-utvikling med Kulturrådets administrasjon. Det bør kunne bidra til å videreutvikle et sterkere fagmiljø og kan styrke forvaltningen og rådgivningen på kulturområdet, slik regjeringen gjør rede for i meldingen. Kristelig Folkeparti er likevel kritisk til prosessen og måten saken er blitt håndtert på i forhold til Stortinget. Endringene trer i hovedsak i kraft fra årsskiftet. Stillinger er flyttet, og omstillingsprosessen er i full gang, uten at Stortinget har behandlet saken. Meldingen kom også til Stortinget på et tidspunkt som gjorde at Stortingets behandling ikke får betydning i prosessen. Kristelig Folkeparti er derfor av den oppfatning at departementet og regjeringen burde ha forankret denne saken i Stortinget på et tidligere tidspunkt, all den tid ABM-utvikling i sin tid ble opprettet som følge av en grundig behandling i Stortinget. Kristelig Folkeparti støtter i hovedsak de grepene som foretas, ut fra den informasjonen regjeringen har gjort tilgjengelig i meldingen. Jeg vil likevel legge innover statsråden hvor viktig det er nå å følge dette feltet svært nøye. Ikke bare må utviklingen følges nøye, men vi må sikre at intensjonene som lå bak etableringen av ABM-utvikling, ivaretas og videreføres. Vi er ikke i mål i så måte. Det gjenstår fortsatt mye arbeid. Det gjelder på arkivområdet, det gjelder bibliotekene, og det gjelder museumsområdet. Vi må forutsette at omorganiseringen og det faktum at ABM-utvikling nå legges ned, ikke svekker feltet, men at det politisk holdes et høyt trykk for å sikre en utvikling som er i tråd med de ambisjonene vi har på alle disse feltene. Jeg konstaterer at det foreligger en ganske beskjeden informasjon fra regjeringen når det gjelder styringsdokumenter for satsingen framover. Jeg regner med at man kommer tilbake til Stortinget med mer informasjon, og etter hvert også grundige evalueringer, når man har erfaringer fra hvordan omorganiseringen slår ut i praksis. Jeg tror en rekke problemstillinger vil presse seg fram som følge av ny struktur. Med tanke på det engasjementet Stortinget historisk har hatt på ABM-feltet og ABM-utvikling, ville det være klokt å sørge for bedre politiske prosesser her enn det vi har sett denne gangen. Det ville ha styrket ABM-feltet med en bred og god involvering av Stortinget tidligere i prosessen, det ville ha styrket den offentlige debatten om ABM-feltet, og det ville også dermed tjent og styrket feltet og mulighetene for å lykkes med de ambisjonene vi har på alle disse tre områdene.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-12-02:
Arkiv-, bibliotek- og museumsfeltene representerer en viktig del av norsk kulturarv og dermed også en stor del av norsk kulturpolitikk. Og de representerer både forvaltningen og formidlingen av viktige deler av den norske kulturarven. Mitt spørsmål til statsråden gjelder for så vidt kulturpolitikken generelt, men i dette tilfellet disse feltene spesielt. Ser statsråden, ut fra interessen for og den offentlige debatten om disse viktige feltene, at man kan være tjent med at viktige avgjørelser forankres gjennom en bred og god behandling i Stortinget?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-12-02:
Jeg skal ikke prøve å konkurrere, verken med representanten Thommessen eller statsråden, om hukommelse når det gjelder bibliotekmeldingen, men jeg tok ordet for å presisere at mitt hovedanliggende, både i innlegget og i replikken, ikke var hvorvidt regjeringen og statsråden har oppfylt sin informasjonsplikt overfor Stortinget – det ville i så tilfelle vært en langt mer alvorlig diskusjon – og ikke knyttet til de formelle forpliktelsene til å informere Stortinget. Mitt hovedanliggende var at arkiv-, bibliotek- og museumssektoren, som en stor og viktig del av kulturpolitikken, som en stor og viktig del av både forvaltningen og formidlingen av norsk kulturarv, fortjener bred politisk forankring, fortjener en bred politisk diskusjon. De veivalgene vi skal foreta på de sentrale områdene, fortjener en bred, offentlig diskusjon. En reell stortingsbehandling før viktige veivalg blir tatt, tjener nettopp et sånt formål. Saksbehandling i departement og regjering er helt annerledes enn i Stortinget. Både som politisk forankring og ikke minst for den offentlige debatten hadde denne saken fortjent en bredere offentlig og politisk behandling før viktige veivalg blir tatt. Det har vært mitt hovedanliggende i debatten.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Behandlingen av denne saken har mange ment mye om, og mange har vært skeptiske. Mange har følt at de ikke har blitt tatt med på råd, og de har følt at deres innspill ikke har kommet med. Det har ikke vært noen stor debatt i Stortinget. Debatten kommer nå da det meste er bestemt og det meste er tegnet og gjort klart for et nytt kulturdepartement, slik jeg ser det. Statsråden har ikke ønsket å ta med f.eks. Museumsforbundet på råd. Jeg vil gjerne at statsråden tar med de berørte parter på råd videre når det skal tegnes et nytt kart. Og når Kulturrådet vokser ut av sine lokaler og skal inn i nye bygg og samlokaliseres, så bør alle parter tas med på råd. Jeg ser faren for at vi nå bygger opp en ny byråkratisk kulturinstitusjon ved at man gir mer makt til Kulturrådet og får flere hender og flere hoder inn der. Det var ikke der Fremskrittspartiet så for seg eller ønsket seg flere hender, det var innenfor eldreomsorgen. I saken har Fremskrittspartiet nok en gang tatt opp dette med kunsten – kunsten som står gjemt, som er glemt, og som ikke kommer ut til det offentlige, og som ikke blir sett av publikum. Vi ønsker at statsråden – som hun flere ganger har sagt hun skal gjøre – tar tak i dette, tar tak i dette med å låne ut kunst, leie ut kunst, til offentlige institusjoner og private firmaer, slik at kunsten kan bli mer synlig for publikum. Jeg var inne på Museumsforbundet. De har faglig spilt inn mange råd til statsråden, men de føler ikke at de har blitt hørt. Jeg føler at tiden nå er inne til at alle aktører blir med i den videre debatten når Kulturrådet og den nye organiseringen skal fastslås og gjøres endelig. Helt til slutt vil jeg spørre statsråden om hun i sitt innlegg kan ta opp dette med samlokaliseringen. Hvor skal Kulturrådet nå flytte – for jeg forstår at de har vokst ut av sine lokaler – og hvor har statsråden funnet plass til dem i Oslo sentrum?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Jeg tok i mitt innlegg opp at berørte parter og ansatte ikke var tatt med på råd. Statsråden sier: Alle er hørt. Det er noe annet enn de signalene vi har fått. Partene ser også at det er en fare for å bli slukt av det mektige Kulturrådet, en bastion av et kulturråd. Hva mener statsråden om det? Hva mener statsråden om at SV sier at det er uro i denne saken, mens statsråden sier at dette har gått på skinner? Jeg tok også i mitt innlegg opp: Skal det bygges et nytt praktbygg som skal stå som et monument etter kulturministeren, etter samlokaliseringen i denne saken? Ser statsråden en fare for at Kulturrådet blir for mektig, for byråkratisk og et alternativ til Kulturdepartementet?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Jeg opplever at statsråden argumenterer mot seg selv. Det skal jeg prøve å begrunne med at hun nevnte at lokalene er for små, som et viktig poeng, men tredje etasje står tom. Brannsikkerheten er for dårlig i galleriet, men man skal gjøre noe med det senere. Klimaet er altfor dårlig til å ivareta kunsten. Man skal gjøre noe med det senere. Tyverisikringen er for dårlig, men man skal gjøre noe med det senere. Det var all den argumentasjonen som kom for å flytte til Vestbanen, og det skal man gjøre noe med senere. Ja, hvorfor ikke ta en pause og ruste opp Nasjonalgalleriet, det statsråden skal gjøre senere, så får vi et flott, flott bygg som er up-to-date. Nasjonalgalleriet kan bli like moderne som Louvre. Det er ikke noe krav fra publikum eller fagfolk om at Nasjonalgalleriet skal rømmes eller tømmes. Hvorfor må Nasjonalgalleriet tømmes? Jo, det er på grunn av denne argumentasjonen som vi hørte fra statsråden om tyveri, brannsikring, at lokalene er for små. Vi vet allikevel at det i framtiden skal gjøres noe der, men først skal vi bygge nytt, vi skal bygge stort, og vi skal rasere denne kunsthistorien som vi har på galleriet. Ta også tak i Tullinløkka hvis man har plassbehov, og utnytt den til det fulle. Gjør det til en indrefilet i Oslo. Jeg hadde håpet at statsråden kunne se disse tingene, og ikke argumentere mot seg selv gjennom hele sitt innlegg – noe jeg følte hun gjorde.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
Jeg har ut fra debatten forstått at Nasjonalgalleriet har stor støtte. Men i den forbindelse vil jeg også trekke fram prosessen rundt operaen som et forbilledlig eksempel på hvordan slike saker burde behandles. Det ble hyret inn flere arkitektkontorer til å utrede forskjellige lokaliseringer. Dermed fikk man en grundig gjennomgang av flere muligheter som grunnlag for sin beslutning. Veien fram til bestemmelsen om å bygge en ny opera var lang og kronglete – mye av det sørget Fremskrittspartiet for – og debatten gikk også veldig høyt. Men det interessante med denne prosessen er at etter at den endelige stortingsbehandlingen om den nye operaen var ferdig, var det ikke en lyd å høre om omkamp, fordi saken da hadde fått den behandlingen som den skulle, også her i Stortinget. Når jeg blir beskyldt for å være museumsvokter fordi jeg ønsker å ta hensyn til Nasjonalgalleriet, føler jeg det er en ære å bli kalt det. Jeg har også blitt beskyldt for å si at det er nok med noe sparkel på galleriet, så kan man fortsatt beholde galleriet. Det er jeg uenig i. Jeg mener det må mer til. Men vi må ta noen valg, og da mener jeg at vi bør gjøre noe annet enn å bygge nytt. Vi bør oppgradere galleriet. Vi bør sette i stand de lokalene som ikke er brukelige i dag. Vi bør oppgradere brannsikkerheten, vi bør oppgradere klimaet inne så bildene fortsatt kan stå der, og vi må ikke minst ta vare på bildene – altså tyverisikring. Dette er grep som må gjøres med galleriet uansett. Statsråden har sagt at vi skal ha kunst der, men man trenger ikke oppgradering av klimaet, man trenger ikke tyverisikring, og man trenger ikke brannsikkerhet. Jo, man trenger fortsatt brannsikkerhet. Hun skal bare plassere i noe annet, og det er nettopp det vi er uenig i. Kulturarven står ikke for fall med Nasjonalgalleriet, men det er ikke mye om å gjøre. Og for siste gang i dag skal jeg bruke ordene tøm og røm.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-02:
Jeg var i mitt innlegg inne på at ABM-u var tuftet på en visjon om at dette var tre fagfelt som hadde nytte av hverandre, i en tid da man går over i en ny hverdag. Det er den digitale tidsalder, hvor vi ser at det faglige innholdet, altså måten å arbeide på og kommunikasjonen med publikum – i det hele tatt hvordan disse feltene vil komme til å organisere seg og arbeide – vil endre seg, rett og slett fordi det teknologiske redskapet endrer seg. Den smule indignasjon som i hvert fall kanskje jeg har utvist i dette, handler nettopp om at jeg synes dette var en ganske god idé. Og det var en grunnleggende idé for politikken på disse tre fagfeltene i bortimot ti år. I de nokså sparsomme dokumenter vi har mottatt, ser jeg veldig lite om dette. Så tenker jeg: Hvordan tenker statsråden seg at dette perspektivet skal ivaretas under ny organisering?
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-02:
Jeg vil ved egnet anledning be statsråden om å vise meg hvor i bibliotekmeldingen dette står. Slik jeg husker det – og jeg har ganske god hukommelse – var det én eller kanskje et par setninger hvor det sto at man skulle se nærmere på arbeidsdelingen mellom Nasjonalbiblioteket og ABM-u. Det sto det. Oppriktig talt, det er ganske stor avstand mellom det å se på arbeidsdelingen mellom to sentrale aktører i et system, og å si at det er hjemmel for, at Stortinget har sagt, at man skal kunne legge ned det ene uten noe mer diskusjon. Det er det man har gjort. Jeg synes slik sett det er ganske freidig at man liksom får høre at man ikke har giddet å lese dokumentene. Så noterte jeg meg av statsrådens svar på mitt spørsmål at hun faktisk ikke synes det er noe stort poeng å se sammenhengene mellom disse tre feltene. I svaret pekte hun på sammenhenger innenfor bibliotekfeltet og innenfor arkivfeltet. Det er jeg helt enig i – det er i og for seg godt svart – men spørsmålet her gjaldt jo sammenhengen mellom arkivfeltet, bibliotekfeltet og museumsfeltet. Jeg synes ikke vi har fått noe godt svar på hvordan dette tenkes ivaretatt i forhold til det samarbeidet som var tenkt innenfor det opprinnelige ABM-u. Når det så gjelder arkivområdet, gleder det meg at statsråden signaliserer at vi skal få en melding om arkiv. Det er på høy tid. Det poenget som statsråden ikke har fått med seg, er at arkivfaget jo er et fag innenfor – hva skal jeg si – to trinn. Først er det snakk om en arkivdanning, altså hele den prosessen som går frem til at man faktisk har et arkiv å samle på for fremtiden. Så går det på selve det å samle på arkivet inn i fremtiden. Den siste delen er kanskje godt ivaretatt. Kulturrådssammenhengen, den første delen, har vi dessverre ikke hatt noen diskusjon rundt. Det er i den sammenhengen Høyre har trukket frem spørsmålet om Direktoratet for forvaltning og IKT kunne være en instans å trekke med i en slik sammenheng. Vi har sett at Riksrevisjonen har vært veldig kritisk til arkivdanningen innenfor offentlig sektor. Vi vet at dette var et tema i forbindelse med ABM-u med hensyn til om arkivdanningen ble godt ivaretatt. Dette er et viktig spørsmål, for så vidt som arkivdanningsprosessen jo har mye å si også for hvordan arkivlagringen skal skje fremover. Dermed er det noe uforløst – eller noe ubesvart – i hele dette systemet som vi er nødt til å få et svar på.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-12-02:
Jeg fastholder at det statsråden la frem, ikke gir dekning for å skulle nedlegge ABM-u. Det var snakk om oppgaver, ikke oppgavene. Hvis statsråden har såpass med kunnskaper fra folkeskolen, betyr det at da kunne det vært igjen noen oppgaver. Hvis det å nedlegge ABM-u var et alternativ, ville det fordret en helt annen dekning og en helt annen synliggjøring. Det står ikke et ord om at det var tema i denne sammenhengen. Det var ikke et signal som Stortinget kunne tenke seg ville medføre et så stort grep. Hvorvidt de grepene som gjøres, er en god eller en dårlig idé, har vi ikke fått dekning for å kunne mene så mye om – for å være helt ærlig. Vi tar til etterretning de endringene som gjøres, og vi ønsker lykke til og håper det blir gode resultater. Men Høyre vil ikke ha ansvaret for de grepene som her er gjort.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Jeg registrerer at det har vært en del uro i denne saken, og jeg har lyst til å si at det sikkert er ting som kunne vært håndtert på en annen måte. Men det viktigste nå er at vi ser framover og tar tak i de utfordringene som sektoren har. Museumsmeldingen som ble lagt fram i fjor, har høstet bred anerkjennelse i museumsmiljøene. Debatten har vist at det er stor enighet om omtalen av at vi trenger et variert museumslandskap, og ikke minst er det enighet om de faglige utfordringene vi har framover. De siste årene har museene vært igjennom en omfattende museumsreform. Nå må vi ta tak i den faglige videreføringen av Museumsreformen. Jeg ser denne meldingen som et ledd i den prosessen. Museene er blant de mest besøkte kulturtilbudene i Norge. Besøkstallene vokser, og vi har lyst til å tilby enda mer spennende museer fordi folk i Norge fortjener det. Derfor er plasseringen av A-en og M-en ikke nødvendigvis det viktigste. Organisering er sjelden et viktig mål i seg selv – viktigst er det at vi får et handlekraftig og operativt kulturråd, som kan følge opp museumsmeldingen i nært samarbeid med museene og Museumsforbundet. Etter SVs syn er Den kulturelle skolesekken et av de viktigste og mest vellykkede kulturpolitiske grepene de siste årene. Sekretariatet til Den kulturelle skolesekken ligger i dag i ABM-utvikling. Jeg mener at de kan dra nytte av den kunstneriske kompetansen som Kulturrådet har. Så kan vi få en synergieffekt, som jeg har hørt er et moteord. Det er mye som er uklart når det gjelder organiseringen av Kulturrådet. Eksempelvis registrerer jeg at det er lite kulturvernkompetanse, og det ber jeg statsråden følge opp i samråd med miljøene framover. Til sist vil jeg si at jeg er enig i den omorganiseringen som gjøres, og jeg registrerer at også Museumsforbundet, blant andre, er det.
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-02:
Så vidt jeg forstår, har denne debatten pågått siden lenge før jeg ble født på midten av 1980-tallet. Jeg tenker da at det er viktig å si at det er bra at ting endelig skjer i forhold til hvordan vi skal ta vare på kunstskattene våre i Norge. Jeg er litt provosert av at Fremskrittspartiet, som er et parti som kutter 1 mrd. kr i kulturbudsjettet i finansinnstillingen, står her og kritiserer regjeringen for at de endelig tar tak både i restaureringen og i kunstskattene. I Nasjonalgalleriet ligger noen av de største kunstskattene vi har i Norge. Det byr på to store utfordringer. Den ene handler om lagring. Hvordan kan vi passe på at I.C. Dahl, Munch osv. varer ikke bare i dag, men i 150 år til? Statsråden har pekt på hva slags utfordringer som ligger i dagens bygning når det gjelder det. Det andre handler om tilgjengelighet. Dette er jo ikke kunst som er laget for å stues bort, eller for å ligge i en kjeller et sted. Dette er jo kunst som vi må få fram i offentligheten, og da trenger vi nye verktøy og eventuelt et nytt bygg. En kunstsamling vil bestandig vokse, og sånn sett er det jo bra at den bygningen som var en historisk satsing for 100 år siden, i dag er for liten. Det betyr at vi har mer kunst å vise fram, og det betyr at vi har flere skatter å vise fram. Og det må vi gjøre. Denne regjeringen har hatt et historisk løft på kulturfeltet. Vi kan og bør ta oss råd til skikkelige fasiliteter og ny satsing for århundrene som kommer. Nasjonalgalleriet er en unik bygning. Det har representanten Thomsen rett i. Den er en skatt i seg selv, og den må ivaretas som en del av den kunstaksen den ligger i på Tullinløkka. Jeg mener det vil være naturlig at man fortsatt viser kunst og driver med kulturformidling i nasjonalgalleribygningen på Tullinløkka. Det krever opprustning, det krever oppussing. Det er kunstfaglige, museumsfaglige og formidlingsfaglige skjønn som skal ligge til grunn for hva slags utstillinger som skal vises der, mener vi i SV. Det er helt tydelig at eldre sjangre kan komme til sin rett – det ser vi jo i dag – og kan vises i den tiden og i den konteksten de ble malt. Men kanskje kan det også være interessant å vise samtidskunst i et sånt bygg, hva vet jeg? Jeg er folkevalgt, ikke kunstner. I tillegg har jeg lyst til å ta opp et perspektiv som for så vidt også representanten Thomsen var innom. Det handler om at når vi bygger en del store kulturbygg, både på Vestbanetomten og i Bjørvika, må vi ha i bakhodet at det er også viktig at det er kunst tilgjengelig rundt omkring i bydelene i Oslo, og ikke bare vestpå.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-02:
Som liberaler har jeg som utgangspunkt at jeg tror godt om folk inntil det motsatte er bevist. Jeg er litt usikker på om jeg kanskje må si at statsråden her har bevist det motsatte. Jeg trodde jo at kritikken hadde nådd fram litt og ville bli møtt med i hvert fall en viss form for ydmykhet. Man avfeier de ansatte som da dette kom ut som en nyhet, satt på mitt kontor og følte seg totalt overkjørt og tatt på senga, man avviser all kritikken som har vært i debatten og påstår at den ikke fins – man påstår at kritikken fra ansatte ikke fins, at kritikken fra organisasjonene ikke fins, og at det i stortingsmeldinga fins en beskjed om at dette kommer. Det er kreativ lesing, mener jeg, og jeg mener det er arrogant av en statsråd å påstå at stortingsrepresentanter ikke gjør jobben sin, for det er det vi er her for å gjøre. Jeg må si at det er prosessen som er hovedproblemet i hele denne saken. Vi har vært villige til å diskutere ulike løsninger, men det har man blitt avskåret fra å gjøre. Det synes jeg er ekstremt ille på kulturområdet, fordi kulturområdet er faktisk et område der vi bør ha noen nasjonale kompromisser, der vi bør ha offentlig debatt, der vi både bør ha prosesser som inkluderer fagmyndighetene og lage noen brede kompromisser her i salen. Nå har hele kulturfeltet i løpet av de siste fem årene utviklet seg til et felt der man bruker flertallsmakta til det ytterste. Man bryr seg ikke om verken organisatoriske prosesser i forhold til de institusjonene man skal omorganisere, eller det politiske flertallet her. Da mener jeg at vi mister noe veldig fundamentalt i forhold til de tradisjonene vi har når vi bygger opp kulturinstitusjoner. Det samme er det som kommer under neste interpellasjon. Man bare kjører over, har bestemt seg for en konklusjon idet man begynner, og bryr seg heller ikke om å gå innom parlamentet for å få et «go» på at dette er riktig vei å gå. Så kunne jeg sagt mye om forfatterjubileene. Problemet er jo ikke at Nasjonalbiblioteket ikke lager fine, glansede brosjyrer og også mange fine arrangement, men jeg tror at vi hadde fått mye mer ut av det hvis vi hadde klart å få ut det ekstra som man ser ved lokal tilhørighet til de ulike forfatterjubileene. Kanskje er det ikke alle jubileene det gjelder, men kanskje gjelder det noen der vi kunne fått mer ut av det og et bredere engasjement enn når det blir gjort på statlig nivå.
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-02:
Jeg må si at jeg blir litt forundret når jeg hører statsråden snakke om det å være varsler som noe positivt. Det er veldig positivt at vi har varslere, men jeg tror det er veldig få av dem som har varslet i viktige saker, som føler at det har vært en veldig positiv prosess å være igjennom. Det er kjempetøft. Det er kjempetøft å stå opp imot egen arbeidsplass, det er kjempetøft å stå imot kolleger, en sjef, en jobb man liker. Dette er tøffe avgjørelser å ta. Det jeg ikke skjønner, er at man er så engstelig for at man skal få veiledning i de tøffe avgjørelsene. Det jeg ikke skjønner, er hvorfor man ikke kan ha en enhet som man bare kan spørre: Hva gjør jeg nå? Hvem spør jeg nå? Hvor går jeg hen nå? Jeg snakker ikke om en enhet som på en måte skal ivareta og gjøre jobben, men noen som kan svare på spørsmål. I dag er det vi politikere, noen journalister og andre, som har egne interesser, som blir de rådgiverne. Jeg vil at varslerne skal ha noen å henvende seg til i de tøffe vedtakene – ikke en part i rettsforhandlingene, men noen å snakke med. Hvorfor får de ikke det?
Trine Skei Grande (Venstre), 2010-12-02:
Vi i Venstre er ikke fastlåst til forslaget vårt. For oss er det viktig å ivareta en intensjon. Hvis statsråden har gode forslag om andre plasseringer, andre formuleringer, andre navn, har ikke vi vår prestisje knyttet til det. Men statsråden møter det jo med et «nei» og ikke med et «ja, men». Hun møter det ikke med et alternativt forslag om hvordan dette kunne vært gjort, men avviser tanken på at man i det hele tatt skal ha denne enheten. Vi vil gjerne ha en dialog om hvordan vi skal ta det i vare, men hvorfor blir da forslaget bare avvist? Hvorfor ikke komme med et motforslag som handler om de interessene som man ønsker å ivareta?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Det er riktig at jeg ønsker å styrke Kulturrådets makt, og at jeg delvis ønsker å gjøre det på bekostning av Kulturdepartementet. Jeg mener at det handler om maktspredning. Kulturrådet skal som kollegialt organ i økende grad ta beslutninger basert på faglig grunnlag. Jeg mener at det handler om maktspredning, og ikke om maktkonsentrasjon. Kulturrådet arbeider nå med om de skal få et nytt bygg, eller om de skal fortsette å være der de er. Det er i så henseende ikke slik at jeg har lagt inn noen føringer for at det skal bygges noe praktbygg etter meg. Etter det jeg kjenner til, foreligger det heller ingen forslag om å bygge noe nytt bygg. Ja, det har vært uenighet innenfor ABM-utvikling. Mange av dem som jobbet i biblioteksektoren, ønsket ikke disse endringene. Omstilling krever at man tar de ansatte med på råd, men det er ikke slik at jeg eller andre alltid kan love de ansatte gjennomslag. Når det gjelder arkiv- og museumssektoren, var det altså på direkte initiativ fra dem at vi overførte disse oppgavene til Norsk kulturråd.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Jeg ser vel først og fremst at de som jobber innenfor biblioteksektoren, ville hatt behov for å samordne arbeidet med digitalisering når det gjelder ABM-utviklings bibliotekavdeling og Nasjonalbiblioteket. Det er også spørsmål om hva vi skal gjøre med arkivsektoren, om den skal gå til Riksarkivet, eller om den skal samordnes med museumssektoren. Derfor er jeg noe overrasket over at Høyre foreslår Difi. De har ikke ansvar for privatarkiver, bare for offentlige arkiver. Og det ville være å fragmentere det som representanten nettopp var inne på at han ønsker. Jeg mener at vi innenfor arkivsektoren har store utfordringer, som også mindretallet peker på. Det er en avveining på biblioteksområdet som innenfor arkivsektoren om det er nødvendig å se dette i samarbeid med museumssektoren, eller om de skal se på dette i samarbeid med resten av dem som arbeider innenfor arkivsektoren. Jeg mener at det innenfor biblioteksektoren var stadig flere overlappende ansvarsoppgaver – mellom bibliotekavdelingen i ABM-u og Nasjonalbiblioteket. Derfor var det hensiktsmessig å samordne disse.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Regjeringen har ansvaret for å legge fram prosesser og forslag for Stortinget. Det har blitt gjort i denne saken. Det ble varslet i bibliotekmeldingen, og det ble varslet i statsbudsjettet for i år. Så kom også denne meldingen til Stortinget. Det er også slik at opposisjonen har ansvar for å lese de dokumentene som blir framlagt, og sette seg inn de prosesser som pågår. Når det gjelder arkivsektoren, mener jeg at veldig mye er ugjort. Vi har ikke hatt noen stortingsmelding om arkivsektoren. Det vil være naturlig, etter min mening, å komme tilbake til Stortinget med en større diskusjon om hvordan vi kan styrke arkivsektoren. Jeg mener at det er viktig å ha Stortinget med på råd. Men det er også slik at når regjeringen legger fram sine forslag for Stortinget, må opposisjonen se at vi gjør det, og eventuelt reagere på de tidspunktene vi varsler at vi vil sette i gang prosesser. Det ble gjort innenfor biblioteksektoren. Da var det liten diskusjon. Da forslaget så ble lagt på bordet, sa opposisjonen at vi ikke hadde lagt fram forslag for Stortinget, noe vi hadde gjort.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Representanten husker feil når det gjelder hva regjeringen meldte til Stortinget i bibliotekmeldingen. Der står det: «Departementet vil, i samråd med relevante departement og styret for institusjonen, vurdere om det kan vere tenleg med ei nærare samordning eller samanslåing av bibliotekoppgåver i Nasjonalbiblioteket og ABM-utvikling – eventuelt om det kan vere ei løysing» – og lytt nå – «å overføre bibliotekoppgåver frå ABM-utvikling til Nasjonalbibliotektet.» Så det er åpenbart slik at representanten ikke har lest godt nok de formuleringer som regjeringen har oversendt Stortinget – det var jo åpenbart i det innlegget representanten holdt i stad. Her satte vi i gang denne prosessen. Det gikk ett år – det er lang tid. Det er også viktig innenfor kulturområdet at vi har prosesser som gjør at de ansatte får avklart sin arbeidssituasjon. Årelange prosesser er ikke i de ansattes interesse. Derfor var det slik at når det gjaldt de ansatte innenfor ABM-utviklings arkiv- og museumsdel, ønsket de en så rask avklaring som mulig av hensyn til sin arbeidssituasjon, fordi det å være i en langvarig omstillingsprosess ikke alltid er hensiktsmessig for de ansatte. Når det gjelder samordning av arkiv-, bibliotek- og museumssektoren, var dette en stor sak i mange europeiske land for ca. ti år siden. Flere og flere land har gått vekk fra denne tenkningen og mer sett behovet for å samarbeide om – det vi nå gjør i Norge, og som også har skjedd i Sverige – et sterkt nasjonalbibliotek. Årsaken til det er først og fremst digitaliseringen. De faglige utfordringer er på mange måter de samme. Det er også slik at når vi har hatt et Bjørnson-år i år, mener jeg, i motsetning til representanten Skei Grande, at det har medført et enormt lokalt engasjement. Om to år skal vi ha Ivar Aasen-år, og vi arbeider nå med Nynorsk kultursentrum og Nasjonalbiblioteket for å ha en god avklaring av ansvarsforholdet på disse områdene. Jeg mener at det er behov for en sterk aktør når vi har store forfatterjubileer, og det er ikke slik at Nasjonalbibliotekets engasjement i Bjørnson-saken har fratatt de lokale et engasjement når det gjelder arrangementer for Bjørnson. Men ja, det er alltid en avveining. Er det slik at vi skal se ABM-sektoren i en sammenheng, eller er det slik at vi skal se biblioteksektoren i en sammenheng? Hvis det er slik at vi skal se alt i en sammenheng, skal vi ha ett svært organ som forvalter omtrent alt sammen. For eksempel kunne man da argumentere for at de som steller med litteratur innenfor Kulturrådet, skal slås sammen med Nasjonalbiblioteket. Jeg argumenterer ikke for en slik løsning, men jeg synes det er viktig at de folkene som jobber med bibliotek, samarbeider med hverandre. Så får vi eventuelt lage andre konstellasjoner for samarbeid mellom dem som jobber med arkiv, bibliotek og museum.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Om representanten Skei Grande leser sine stortingsdokumenter, har jeg ikke grunnlag for å uttale meg om. Det jeg har grunnlag for å uttale meg om, er om hun lytter til det jeg sier fra denne talerstolen, eller om hun bevisst forvrenger det for å få meg til å virke mindre intelligent eller mindre meddelsom enn det som er poenget. Sannheten når det gjelder de ansatte i ABM-u, er at ja, innenfor biblioteksektoren var det ikke slik at de ansatte ønsker en overføring. Jeg har også hatt møte med dem, i likhet med representanten Skei Grande, og denne omorganiseringen har ikke vært noe ønske fra de ansatte innenfor biblioteksektoren. Nå vil jeg likevel si at de ansatte blir meget godt ivaretatt på Nasjonalbiblioteket, og de signalene jeg får, er at denne omstillingen går meget bra. Når det gjelder resten av de ansatte innenfor ABM-utvikling, nemlig de som var innenfor arkivsektoren og museumssektoren, var det de som tok initiativ til omorganiseringen og til at de skulle over til Norsk kulturråd. Det var nettopp å lytte til initiativ fra de ansatte, initiativ fra fagmiljøene, og de så seg selv tjent med å styrke sitt fagmiljø gjennom å gå over til Kulturrådet. Dette har vært en sak hvor de ansatte har blitt lyttet til. Men det er ikke slik – på dette området eller på andre områder – at vi forplikter oss til å gjøre akkurat som de ansatte forteller oss. Det har vært mange omorganiseringer på kultursektoren de siste årene, og jeg mener at de omstillingene som har blitt foretatt, har vært riktige. Det var også stor motstand mot endringene på filmområdet, men vi har sett i forlengelsen av det at det har vært viktig for å styrke fagkompetansen og for å ha sterke filmfaglige miljøer. Norsk film har tjent på de endringene som vi har gjort innenfor filmområdet. Jeg er også sikker på at norsk kulturliv kommer til å tjene på de omstillingene vi har gjort av Kulturrådet, og at biblioteksektoren i kommunene kommer til å tjene på de omstillingene vi har gjort innenfor bibliotekområdet. Jeg er ikke enig med representanten Skei Grande i at innenfor kulturområdet skal man ikke foreta omstillinger. Tvert imot, i perioder med stor økning i offentlige budsjetter skal vi være veldig nøye på at vi bruker pengene på riktig måte og ikke har dobbeltadministrasjon. Når det gjelder Bjørnson-jubileet, har det vært feiring over hele landet. Det har vært i Kvikne, Nesset, det har vært i Søgne, og det har vært på Aulestad. Jeg har ikke på noen av disse stedene opplevd at lokalbefolkningen har sagt at Nasjonalbiblioteket har kneblet deres engasjement. Snarere tvert imot, jeg har merket meg at det har vært stor tilfredshet med det statlige fokuset vi har hatt på Bjørnson-jubileet. Så her konstruerer Skei Grande motsetninger som ikke finnes. Staten er ikke til hinder for lokalt engasjement.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2010-12-02:
Det å ta vare på våre nasjonalskatter krever noe helt annet enn ordinær oppussing. Derfor er det slik at dersom vi skal ha våre nasjonalskatter i det gamle Nasjonalgalleriet, krever det helt spesielle former for klimatiltak, brannsikringstiltak og tyveritiltak. Hvis det skal være andre ting i bygningen, trenger vi ikke samme type oppgradering av samme karakter. Det er rett og slett for at våre nasjonalskatter trenger det desidert beste. Da vi utredet dette alternativet, hvor vi skulle bygge et tilbygg på Tullinløkka, var det slik at det som lå i planene, var at nasjonalskattene våre skulle flyttes ut av det gamle Nasjonalgalleriet, og vi skulle eventuelt bruke det gamle Nasjonalgalleriet til skulpturer og andre ting som ikke krevde den oppgraderingen som vi må ha dersom vi skal ta vare på våre nasjonalskatter. Derfor er det helt logisk at dersom vi skal bruke denne bygningen til andre ting, trenger vi ikke oppgradering av samme karakter. Det er dette som er typisk for alle de maleriene som tas vare på på beste måte i andre land. Vi gjør ikke det i tilstrekkelig grad i dag. Jeg oppfordrer interpellanten til å lese de faglige rapportene, som på en meget grundig og god måte forteller oss at vi ikke gjør dette godt nok i dag, og at det kreves en helt annen behandling av vår kunst dersom dette skal overlates til framtidige generasjoner. Det er også slik at det har vært uenighet om denne saken med Fremskrittspartiet hele tiden. Fremskrittspartiet ønsker ikke noe nytt bygg. De fremmet altså forslag i Stortinget våren 2009. Da fremmet de forslag sammen med Venstre om at saken om nybygg og lokalisering skulle stilles i bero før saken er framlagt for Stortinget. Da hadde allerede Stortinget blitt varslet om at vi arbeidet med Vestbanen. Vi la videre dette fram for Stortinget i revidert nasjonalbudsjett for 2009. Vi fremmet forslag for Stortinget om å bevilge penger til forprosjektering for statsbudsjettet i 2010, og det ligger også et forslag i Stortinget om å bevilge flere millioner kroner til forprosjektering, slik at vi kan få fram en sak for Stortinget. Denne saken har vært varslet Stortinget ved flere anledninger. Er det slik at vi nå skal stoppe opp og gjøre ulike utredninger, så vil dette prosjektet bli ytterligere forsinket. Det har, som jeg sa innledningsvis, vært kjent at Nasjonalgalleriet har vært for lite helt siden 1970-tallet. Nå fortjener denne saken at vi har framdrift.