Kristian Tonning Riise (Høyre), 2019-12-05:
Jeg må først si at jeg tror representanten Grande har misforstått tid og sted litt. Han holder ikke et innlegg i Frankrike i 1789 eller i Russland i 1917, men i Norge i 2019. Norsk økonomi er inne i en god periode. Det skapes nye jobber nå, i by og bygd. Den registrerte arbeidsledigheten er på det laveste nivået på over ti år, og hele landet tar del i oppgangen. Aktiviteten i bedriftene er høy, og etterspørselen etter arbeidskraft er økende. Bare siden utgangen av 2016 har sysselsettingen økt med 115 000 personer. I overkant av tre fjerdedeler av veksten har kommet i privat sektor. For venstresiden må det, i hvert fall innerst inne, framstå ganske ironisk at de er nødt til å stå her i dag og rase over en borgerlig regjering som f.eks. har trappet opp kampen mot arbeidslivskriminalitet og etablert syv a-krimsentre, som har trappet opp kampen for å skape en bedre heltidskultur, noe som bl.a. har medført 60 000 flere heltidssysselsatte kvinner fra 2013–2018 og tilsvarende at andelen sysselsatte kvinner i deltid har sunket fra 40 pst. til 37 pst. i samme periode. Det er altså god grunn til å være optimistisk over situasjonen i norsk arbeidsliv. Men dette er ikke bare et resultat av at Norge har vært, og er, heldige med mange faktorer, det er også et resultat av politikk. Noe av grunnen til den gode utviklingen er at denne regjeringen fører et systematisk arbeid for å forsvare og styrke arbeidslinjen. Det er folk i arbeid som er grunnlaget for velferden vår. Det blir imidlertid stadig tydeligere at arbeidslinjen er i ferd med å bli en politisk skillelinje mellom de borgerlige partiene og venstresiden og ikke noe vi står sammen om. Da vi i forbindelse med uførereformen gjorde det umulig å motta mer til sammen i trygd og barnetillegg enn man kunne få i inntekt før uførhet, førte det til store protester fra venstresiden. Da vi innførte aktivitetsplikt for unge sosialhjelpsmottakere, ble det kalt tvangsarbeid av SV. Da vi gjorde ordningen med arbeidsavklaringspenger mer arbeidsrettet, gikk en samlet opposisjon mot. Dette året har vi fått flere eksempler: Arbeiderpartiet og resten av opposisjonen ville beholde skjermingstillegget for uføre til tross for at den ulempen man skulle skjerme for, ikke har oppstått ennå. De ville altså at man skulle komme dårligere ut ved å stå i jobb. Arbeiderpartiet er også imot å følge sysselsettingsutvalget og Navs egne anbefalinger om å redusere satsen på arbeidsavklaringspenger for unge under 25 år, som i dag får mer betalt på AAP enn jevnaldrende som arbeider som lærling eller er student. Ordningen var i ferd med å bli en fattigdomsfelle. Nå får de i stedet bedre og tettere oppfølging av Nav. Arbeidslinjen er en forutsetning for velferdssamfunnet vårt. Det kommer ikke til å bli lettere framover. Innen 2060 kommer vi til å være dobbelt så mange pensjonister per person i yrkesaktiv alder. Da må vi tørre å se med et kritisk blikk på de ordningene vi har, og vurdere om de er tilpasset dagens samfunn, eller om det er nødvendig å gjøre tilpasninger, nye innretninger. Dessverre ser vi en opposisjon som er mer opptatt av å utvide og uthule alle stønader selv når utredninger og ekspertråd viser at de ikke virker. Det er kanskje egnet til å score billige poeng i dag, men det ville vært framtidige generasjoner som måtte betalt regningen dersom det ble gjennomført.