Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2010-05-11:
Det er få som tviler på at olje og gass vil være en viktig del av vår energiproduksjon også i 2030, ikke bare i form av antall fat med olje eller kubikk med gass vi produserer, men også i form av eksport av norsk teknologi. Jeg tror ikke at denne debatten har vondt av en litt bredere innfallsvinkel. Noe av det viktigste fra norsk petroleumshistorie handler om hvordan man på 1960- og 1970-tallet la føringer som sikret norsk teknologiutvikling. Så mener jeg også at det er et uomtvistelig faktum at de strenge miljøkravene som har blitt stilt på norsk sokkel, og innføring av CO2-avgiften, har trigget utviklingen av teknologi som blir stadig mer etterspurt etter hvert som miljø og klima kommer høyere på den internasjonale dagsordenen. IEAs scenario, som interpellanten er opptatt av, sier noe om et stort behov for olje og gass i flere tiår framover. At det i et sånt bilde er dumt å stenge norske kraner, er selvfølgelig. Vi har alle inne disse resonnementene som f.eks. handler om at man i Vest-Afrika har fem ganger høyere utslipp per produsert enhet enn det man har på norsk sokkel. Allikevel blir det litt vanskelig å følge et resonnement om at mer produksjon på norsk sokkel gjør at man tenker seg om en gang til i Vest-Afrika og sier at nei, nå øker de i Norge, da åpner vi ikke her. Verdens energibehov er så stort, letingen etter ressurser så intens at det er riktigere å si at det som kan bli utvunnet, blir utvunnet. Diskusjonen om jakt på olje i stadig mer sårbare områder, utvinning av ukonvensjonell olje, er ikke særnorsk. Men Norge opererer i dette bildet. Vi forvalter en ekstremt verdifull teknologisk kompetanse. Jeg deler til fulle interpellantens ønske om at dette er teknologiske miljøer som skal ha ting å drive med også i 2030, som skal generere store verdier også i 2030. Jeg mener faktisk at en av de aller tyngste oppgavene vi som politikere har i dag, handler om å sørge for at all den teknologiske kompetansen vi sitter på, blir brukt på en best mulig måte. Men det kan ikke være et mål i seg selv at mest mulig av denne teknologiske kompetansen skal brukes til petroleumsrelatert aktivitet. Veldig mye av den vil være det, og det er både en ønsket og villet politikk. Statsråden har grundig redegjort for hvordan vi jobber for det. Men jeg er en av dem som mener det er bra når f.eks. Aker Verdal bruker understellsteknologien sin til å utvikle understell til havvindmøller. Det fantastiske her er jo at petroleumsteknologien har så enorm overføringsverdi til nye energiformer. Det Fremskrittspartiet aldri snakker om, er at IEA også varsler et paradigmeskifte i verdens energiforsyning i løpet av 40–50 år. Det kommer til å skje uavhengig av hvordan Norge posisjonerer seg. Men vi har enormt gode muligheter nettopp fordi teknologiutvikling blir viktigere og viktigere for land som ønsker å posisjonere seg som energinasjon. Markedet for fornybar energi er annerledes enn det vi har vært vant med til nå. I dag eksporterer vi faktisk energi i form av fat og kubikk. Men når en fornybar installasjon er oppe og står, er energiproduksjonen nærmest gratis. Det er de som har teknologiske løsninger å selge, som kommer til å bli vinnere. At vi har tunge miljøer på relevant teknologi, mener jeg er mye viktigere enn at vi har mye vind. Så er det mange i dag som har snakket om at utvinningstempoet på norsk sokkel er høyt – svært høyt, også i internasjonal sammenheng. Om vi øker eller reduserer det, har i ærlighetens navn forsvinnende lite å si for verdens klimaregnskap. Det mener jeg er noe som både de som hevder at man burde stenge kranene i morgen, og de som mener vi bør pumpe opp mest mulig av hensyn til klimaet, burde ta inn over seg. Det har noe å si for vår næringsstruktur. Man har diskutert i dag om det er et enten–eller i forhold til olje eller fornybar energi. Selvfølgelig er det ikke det, men de advarslene vi nå ser, om en variant av hollandsk syke, hvor andre næringer prises ut, er noe vi bør ta på alvor. Så vil jeg gjerne si til slutt at hadde Fremskrittspartiet styrt norsk petroleumspolitikk, ville – som representanten Sund var inne på – Ekofisk vært solgt. Jeg er ganske overbevist om at de ti oljebud ville ha sett annerledes ut, og jeg tror vi aldri ville ha sett den graden av nasjonal kontroll og nasjonal teknologiutvikling som vi ser i dag. Jeg tillater meg også å hevde at vi ville sett lite til miljøkrav og ingen CO2-avgift. Jeg har ingen problemer med å forstå petroleumsnæringens ønske om tilgang til jomfruelige arealer. Det er helt naturlig. Men det er min overbevisning at både petroleumsindustrien og andre næringer tjener på den forsiktige tilnærmingen vi har hatt gjennom hele den norske petroleumshistorien.