Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-01-19:
Denne saken berører naturlig nok både EØS-avtalen som sådan og vårt suverent viktigste marked, EU. Det vi snakker om i dag, er den viktigste handelsavtalen Norge har inngått med andre land, som overskygger alt annet av handelsavtaler vi har gående. Vi snakker om det viktigste marked for norsk eksportindustri, og vi snakker om det best betalende marked. Det er en avtale som gjennom ti år har gitt oss enorme utviklingsmuligheter, og som har gitt norsk næringsliv og Norge som nasjon en stabilitet som vi ellers ikke ville nytt godt av. Det er en avtale som gir oss rettigheter, men som selvfølgelig også, som alle avtaler, innebærer forpliktelser for nasjonen. De forpliktelsene vi inngår, betyr at vi skal slutte oss til et ensartet regelverk for handel, som selvfølgelig vil berøre hele EØS-området. Dette er en viktig avtale som mellompartiene tydeligvis i dag ønsker å få testet ut. Vi vet alle sammen hva et veto, som mellompartiene tar sikte på å fremme forslag om i dag, vil kunne komme til å bety. EØS-avtalens vedlegg 2, om næringsmiddeldelen, sier helt klart og tydelig fra om hva som er automatikken ved et veto, hvis dette blir vedtatt. Det innebærer at avtalen kan sies opp på dette området fra EUs side, med de konsekvenser det kan få for norsk eksportindustri. Én ting er at det i så fall vil berøre norsk eksportindustri, men tydeligvis har det ikke noen stor innvirkning på mellompartiene og SV at man samtidig drar meg seg Island og Liechtenstein inn i denne situasjonen, bringer Norge og disse landene ut på en usikker seilas. Et forhold er at disse direktivene skulle ha vært innlemmet for flere år siden. Men jeg registrerer at man underkjenner et forhold; man tror nemlig ikke dette vil bety noe nevneverdig for EU, og man sier rett ut at dette er en avtale som har minimal betydning for EU. Dermed slår man kategorisk fast at det å prøve ut reservasjonsretten egentlig ikke vil medføre noe særlig problem. Og det er fantastisk å registrere at SV nærmest vil se det som formålstjenlig å få testet ut denne reservasjonsretten. Det er et sært synspunkt, som ansatte på norske arbeidsplasser i konkurranseutsatt eksportindustri bør merke seg. Jeg er ganske sikker på at den forrige regjering, regjeringen Bondevik, nokså klart forstod hva slags avslag man fikk på søknaden som kom i retur den 19. november i fjor. Jeg er ganske sikker på at den forrige regjering også registrerte, fikk med seg, kommissær Pattons uttalelse av 19. september 1999, hvor han sier at nå er EUs tålmodighet i ferd med å renne ut, i ferd med å ta slutt. Og når vi vet at innlemming av de nevnte direktiv, etter de opplysninger vi har fått lagt fram, ikke vil ha noen innvirkning på folkehelsen i Norge, ingen innvirkning på norske matvareprodukter i tiden fremover, hva skal da hensikten være med å få testet ut denne såkalte reservasjonsretten? Jeg vet ikke om det kan ha gått representanten Steensnæs hus forbi når han henviser til Gro Harlem Brundtland og EU ti år tilbake i tiden, at det var et annet EU vi da hadde med å gjøre. Det har rent mye vann i havet på ti år, og det er jeg ganske sikker på at også Steensnæs har fått med seg. Men jeg tror man gjennomfører ferden i dag i trygg forvissing om at direktivene blir vedtatt, og at de vil bli innlemmet fra norsk side. I disse spørsmålene tror jeg det er viktig å ha klart for seg at det er meget sterke krefter også innad i EU som mener at EØS-avtalen er for god, at det ikke skal være slik at EFTA-landene bare skal nyte fordeler ved sin EØS-avtaletilknytning. Derfor forundrer det meg ganske sterkt når jeg registrerer at disse partiene nærmest ønsker å gi et håndslag til EU-landene, som sikkert gjerne også ser at man får testet ut vilkårene og betingelsene som Norge har.