Kristian Norheim (Fremskrittspartiet), 2014-11-25:
La meg begynne med å takke statsråd Helgesen for redegjørelsen om viktige EU- og EØS-saker i Stortinget sist uke. Det var en informativ, gjennomarbeidet og interessant redegjørelse, som også tydelig fremviser at regjeringen tar den aktive europapolitikken på alvor. Jeg vil, som statsråden Helgesen gjorde i sin redegjørelse, starte med et lite tilbakeblikk. Berlinmurens fall er den aller viktigste hendelsen i Europa i nyere tid, og i år både markerer vi og feirer vi at det er 25 år siden vanlige folk, med store drømmer og frihet i blikket, gikk løs på denne groteske muren med hakker og spader for å knuse den. Mye har forandret seg på disse 25 årene, og mye vil forandre seg også i årene fremover. Mange av oss hadde ekstremt høye forventninger og forhåpninger da muren falt og kommunismen kollapset i Øst-Europa med Sovjetunionens sammenbrudd. Mye har blitt innfridd, men mye gjenstår også. Ikke minst ble de forferdelige krigene på Balkan en påminnelse om at ting kunne snu seg fort, og at det alltid finnes dem som vil blåse liv i det som ulmer. I den senere tid har vi også sett at EU er i ferd med å finne sin rolle på den utenriks- og sikkerhetspolitiske arenaen. Det så vi ikke like tydelig under krigene på Balkan. I år har vi fått enda en påminnelse om at ting ikke alltid er slik vi håper. Sovjetunionen er heldigvis historie, men utviklingen i Russland siden Sovjets kollaps er urovekkende. Norge har historisk sett hatt svært gode relasjoner og godt samarbeid med vår store nabo i øst. Det er mitt håp at dette fortsetter også i fremtiden. Vi har mange viktige samarbeidspunkter, spesielt oppe i nord, som det er viktig at vi forsterker ytterligere i årene fremover. Men vi plikter å si ifra, ikke minst til gode naboer, når vi mener det går i gal retning, når internasjonale kjøreregler brytes, og når stabiliteten truer et kontinent. Russlands aggressive fremferd overfor Ukraina – et selvstendig land som selv må få bestemme sin vei for fremtiden – er både skuffende og kritikkverdig. I tillegg har den nye situasjonen igjen ført til at sikkerhetspolitikken og spesielt også energipolitikken har kommet høyt opp på dagsordenen igjen. Jeg er glad for at Norge så tydelig er en del av det internasjonale presset mot Russland i denne kritiske situasjonen. Samtidig vil jeg understreke viktigheten av å fortsette å arbeide etter linjen der en politisk løsning til slutt vil vinne frem. Det er helt riktig som statsråden Helgesen påpeker: Europapolitikk er vel så mye innenrikspolitikk som utenrikspolitikk. På nær sagt alle politiske områder som vi jobber frem løsninger på her hjemme, vil en del av premissene ligge i Europa. Selv om vi i Norge har fravalgt å delta fullt og helt i EU gjennom et fullverdig medlemskap, har vi valgt å knytte oss sterkt opp mot EU gjennom både EØS-avtalen og andre avtaler med EU. Dette gjør det etter min mening enda viktigere å være i forkant av de politiske avgjørelsene i Brussel og ha et aktivt engasjement for europapolitikken. Folk sto ikke som sild i tønne foran valglokalene i Europa under det siste valget til Europaparlamentet. Knapt 43,1 pst. av de stemmeberettigede i EU-landene valgte å benytte seg av muligheten til å stemme inn sine representanter til det som er EUs eneste folkevalgte organ. Det var i Slovakia, som har knappe ti år bak seg som medlem, at folk var aller minst interessert i å stemme. Kun 13 pst. avga stemme. Det er også trist og skuffende at ekstreme krefter igjen vinner frem på det europeiske kontinent. Det mest ekstreme eksempelet finner vi i Tyskland, der såpass mange tyske velgere mente at en nazist kunne ha noe å tilføre europapolitikken, at de rett og slett stemte Hitler-beundreren Udo Voigt inn i Europaparlamentet. I Frankrike gikk hver fjerde velger og stemte på det fremmedfiendtlige nasjonalistpartiet Front National. Tidligere partileder, nåværende partileders far, mente for kort tid siden at han hadde løsningen på hvordan asyltilstrømningen til Europa kunne stoppes. Det fryktede ebolaviruset var hans løsning. Men fra en mann som fornekter holocaust, er det ingenting som overrasker lenger. I Ungarn vant også støvlene frem med det militante nasjonalistpartiet Jobbik som nest største parti. Også det ultranasjonalistiske Gyllent daggry i Hellas gjorde et godt valg. Det nasjonalistiske Sverigedemokraterna i Sverige har nå for første gang fått innpass i Europaparlamentet etter at nesten hver tiende svenske velger stemte på dem. Hva kan forklare at så mange av EUs borgere valgte som de gjorde? Jeg tror ikke det finnes en enkel forklaring her. Valget kan være en reaksjon mot landets egne regjeringer, som jeg tror er gyldig både for Frankrike og Sverige – for Sverige ikke minst fordi de mangler en ordentlig innvandringsdebatt. Men det er uansett både farlig og feil å avfeie alt som kommer av kritikk mot prosjektet EU, som grunnløst. Fra norsk side bør vi ønske velkommen fordomsfrie debatter om utviklingen av og i EU. Påstander om at EU har blitt for tung, for bred og for byråkratisk, er ikke tatt ut av løse lufta. Dersom «prosjektet» ikke fremover leverer på områder som sysselsetting, vekst og innovasjon, vil kritikken bare øke i styrke. Ikke minst vil det være helt nødvendig å møte kravet om forbedringer på innvandringsområdet fordomsfritt, og ikke bare med henvisning til pilaren om fri bevegelsesfrihet. Her hjemme påpekte Brochmann-utvalget at dersom Norge skal opprettholde velferdsstaten, må nye samfunnsmedlemmer integreres og delta i arbeidslivet med majoritetsbefolkningen så langt det lar seg gjøre. EU-domstolen konkluderte nylig med at innvandrere som kun flytter for å motta sosialhjelp, ikke kan gjøre krav på økonomisk bistand til livsopphold i oppholdslandet. Pilaren om fri bevegelsesfrihet var aldri ment å rette seg inn mot dem som reiser rundt i Europa på jakt etter de høyeste sosiale ytelsene. Tvert imot bidrar slik trygdeshopping, eller velferdsturisme, til å undergrave hele systemet. TTIP-forhandlingene mellom EU og USA vil, om de lykkes, medføre etableringen av verdens største frihandelsområde. Dette vil ha konsekvenser også for Norge, selv om vi ikke er medlem av EU. Her er det viktig at Norge følger nøye med på utviklingen, noe jeg også oppfatter at regjeringen gjør. Selv om Europa er mer enn EU, er Europa også EU. Europa – som var så vakker og uimotståelig at den mektigste av alle guder, Zevs, skapte seg om til en okse og kidnappet og forførte henne – er nok fremdeles vakker, men har også pådratt seg en del mindre sjarmerende sider. Jeg gråter en tåre for Europa når jeg ser fremveksten av destruktive krefter. Men – igjen – det var en reaksjon på noe. EU har, som sagt, i manges øyne utviklet seg til å bli for altomfattende, for tung og uoversiktlig og har ikke evnet i god nok grad å bidra til gode nok løsninger på viktige politiske områder. Selv om Norge ikke er medlem av EU, er vi så nært knyttet opp til EU gjennom EØS-avtalen og andre avtaler at dette påvirker også oss. Det etterlatte inntrykk for mange er at det er for langt mellom Brussel og borger, og at en rekke avgjørelser tas over hodene på folk og tres ned over hodene på folk. Man kan like eller ikke like EU. Det er ikke noen EU-debatt vi har her i salen i dag. Allikevel vil jeg påpeke at det er vanskelig ikke å se den tiltrekningskraften EU har hatt, og fortsatt har, på såkalte nye demokratier i Europa. Jeg tror på europeisk integrasjon, men det må skje på nasjonalstatenes premisser og i et mindre byråkratisk og mer gjennomsiktig format. I beste fall kan da skepsisen som vi har sett, få «prosjektet» EU tilbake – og det er vi nært påvirket av – få det tilbake på rett spor. I verste fall kan mørket senke seg ytterligere over Europa.