Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2013-11-26:
I replikkordskiftet med Fremskrittspartiets parlamentariske leder tidligere i dag fikk jeg bekreftet at den opprinnelige prioriteringen fra de blå-blå var god og ønsket. Da må vi altså forberede oss på at det vi så konturene av den 8. november, er noe vi må venne oss til. Det betyr dårlige framtidige budsjettforslag med store utfordringer i denne stortingssal. Det blir forslag hvor vi inviteres til å bruke betydelig mer oljepenger for å finansiere framtidige, urettferdige skattekutt – skattekutt som gir økte forskjeller, og hvor de som tjener flere millioner kroner, får titalls tusener i skattelette, mens vanlige inntekter blir avspist med noen få hundrelapper. Det blir større forskjeller – en sterk kontrast til hva Arbeiderpartiet vil prioritere i framtiden. Når det gjelder vårt forhold til verdens store utfordringer, må vi på bakgrunn av det man hørte tidligere i dag, være forberedt på kutt i bistand og redusert vilje til å satse på verdens fattige – i forvaltningen av vår store rikdom med blå-blå prioriteringer – dette også i sterk kontrast til hva Arbeiderpartiet vil prioritere i årene framover. Vi må også være forberedt på at dagens regjering vil fortsette å vise manglende vilje og evne til å ta klimautfordringene på alvor. Vi har allerede sett kutt i regnskogsatsingen og kutt i satsingen på teknologisenteret på Mongstad, som skulle bidra til ny kunnskap og nye teknologier for norske industribedrifter. Vi har sett kutt i Gassnova, og tidligere i dag ble vi også sågar vitne til at Fremskrittspartiets finanspolitiske talsperson ikke ville svare på spørsmålet om hvorvidt det finnes menneskeskapte klimaendringer som vi må gjøre noe med nå. Tolker man dette, er den ene delen av den blå-blå regjeringen utvilsomt klimafornektere. I tillegg har vi de siste ukene vært vitne til at regjeringsmedlemmer driver høyttenkning om enøkskattefradrag uten at det blir innført i budsjettet. Det har medført i hvert fall stor fare for at et marked kan kollapse, og Norsk Varmepumpeforening skriver at hvis ikke ting blir gjennomført, antar de at halvparten av de 3 000 ansatte i næringen vil forsvinne i løpet av neste år. Det er ikke det største feltet, men dette er ikke særlig næringsvennlige uttalelser eller særlig kloke tilnærminger overfor et næringsliv som trenger forutsigbarhet. I dagens økonomibarometer, som det har vært fokusert mye på, understreker NHO betydningen av langsiktighet og forutsigbarhet. Dette var ett eksempel på det motsatte. Et annet er regjeringen Solbergs forslag om dramatisk å kutte når det gjelder CO2-kompensasjonsordningen for industrien. Forslaget vitnet kun om én ting: at regjeringen fullstendig manglet innsikt i industriens behov for langsiktige rammebetingelser. Spørsmålet nå, etter at det tilsynelatende er ryddet opp i, er om forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet likevel kan få negative konsekvenser. Mange signaler ble sendt fra norske industrimiljøer til Stortinget, og de antyder nettopp dette. Hydro-direktør Halvor Molland sa det slik: «Slike brå og uventede endringer i rammebetingelsene gjør det enda mer krevende å planlegge for fremtiden. Det blir vanskeligere å se for seg store, langsiktige investeringer i Norge – slik vi har sett muligheter for de senere årene.» Tydeligere kan det ikke sies at det den blå-blå regjeringen så langt har gjort, er å skape betydelig uforutsigbarhet for viktige næringer for Norge. Det er faktisk sånn at det må ha vært på vei inn i regjeringskontorene at de blå-blå regjeringspartnerne endret holdning fra å gå fra noe de var for, til å være imot nettopp dette med CO2-kompensasjonsordningen. Det er utvilsomt sånn at man svekker forutsigbarheten. I en tid med svake markeder og sterk global konkurranse er det nettopp hva norsk industri kanskje minst trenger. Stortinget må derfor – tror jeg – ha som prinsipp og politisk rettesnor at norsk industri skal underlegges gode, konkurransedyktige og forutsigbare rammebetingelser, spesielt så lenge den blå-blå regjeringen ikke evner å se det behovet selv. En del av dette vil være at CO2-kompensasjonsordningen opprettholdes som en fullverdig ordning i avtaleperioden fram til 2020. Det er bra at regjeringen nå går inn for vårt opprinnelige forslag, men utfordringen er der likevel. Det er helt nødvendig at disse langsiktige forutsetningene for norsk industri ikke ofres i en salderingspost for å innfri skatteletter.