John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-11-18:
La meg begynne med å berømme saksordføreren for en god medisinsk-teknisk fremstilling av selve saken. Nå er det vel det å si at saksordføreren, som er lege, kanskje er den eneste eller en av de få i Odelstinget som fullt ut er i stand til å gå inn i den faglige siden ved denne loven. Derfor er det på kanten av Regjeringen å be om en slik lov, når den er så faglig teknisk problematisk som den er. Den foreliggende flertallsinnstilling vil gi Norge den mest restriktive bioteknologilov i hele Europa. Innstillingen oser av formynderi og mistenkeliggjøring av norske forskningsmiljøer og fagfolk. Mistenkeliggjort blir også gravide kvinner, som ikke anses å kunne ta egne selvstendige valg i en for dem vanskelig livssituasjon. Norske fag- og forskningsmiljøer settes på sidelinjen, og Norge vil sakke akterut i forhold til et internasjonalt viktig kunnskaps- og forskningsområde, en forskning på medisin og næringsutvikling. Regjeringen har ikke tatt hensyn til advarsler fra en samlet fagekspertise, som Den norske lægeforening, Bioteknologinemnda, de etiske fagkomiteer eller lekmannspanelet, når det gjelder forskning på befruktede egg, terapeutisk kloning og fosterdiagnostikk. Det norske folk er helt uvitende om det som nå skjer, og som kan få konsekvenser for mennesker som rammes av alvorlig sykdom i fremtiden, eksempelvis Parkinsons sykdom. Jeg mener flertallet påtar seg et stort ansvar ved å vedta denne loven uten på forhånd å ha gitt en omfattende informasjon til det norske folk om de alvorlige konsekvenser som lovforslaget medfører for enkeltmennesket i en vanskelig livssituasjon. At lovforslaget åpner for at man i Norge kan ta i bruk resultater fra f.eks. forskning på befruktede egg og terapeutisk kloning i utlandet, er ikke bare dypt umoralsk, jeg mener det også er en form for rasisme. At Kristelig Folkeparti i regjering, med sitt religiøse, fundamentalistiske syn som sidestiller befruktede egg med et født menneske når det gjelder moralsk status og rettsvern, legger opp til en omkamp om abortloven, har jeg en viss forståelse for. Det kan ikke være enkelt for Kristelig Folkeparti i regjering å sitte og administrere en abortlov som medfører at ca. 14 000–15 000 fostre fjernes årlig. Men at Høyre, og særlig Sosialistisk Venstreparti, støtter denne omkampen, som også reduserer den enkelte kvinnes valg i forhold til fostermedisinen, er for meg helt uforståelig. Det er tidligere medisinsk forskning og eksperimentell behandling som har ført medisinen frem til dagens nivå, noe vi alle er glad for. Jeg kan vanskelig tenke meg at vi hadde hatt denne positive utviklingen innen medisinen hvis den medisinsktekniske utviklingen skulle vært politikerstyrt, slik det nå legges opp til i Norge ved denne loven. Slik jeg ser det, er det kunstig å isolere en genetisk del av biologi og medisin. Både gen- og levevilkår bidrar så vel til normal utvikling hos et menneske som til sykelig utvikling. Legene må gis muligheter til å ta seg av helheten, noe dette forslaget på enkelte felt forhindrer. Fremskrittspartiet mener at Regjeringens restriktive syn på forskning på befruktede egg kan føre til at bioteknologisk forskning og industriutvikling på dette felt kan ble sterkt hemmet i Norge, og Norge kommer av den grunn i bakleksa i forhold til våre naboland. Forskning på befruktede egg er tillatt i svært mange land i Europa. Slik forskning på overtallige egg og terapeutisk kloning er anbefalt tillatt i Norge av alle våre fagmiljøer. Filosofiprofessor Øyvind Baune uttaler i en kronikk i Aftenposten 24. august 2003 at alminnelig barmhjertighet tilsier at det skal svært sterke grunner til for å hindre forskning på befruktede egg som kan helbrede alvorlig syke mennesker. Det er vanskelig for vanlige mennesker å forstå at det skulle være mer moralsk høyverdig å kaste befruktede egg i en forbrenningsovn enn å bruke disse overtallige eggene til forskning for å fremskaffe stamceller, som igjen kan gi behandling til alvorlig syke mennesker. En professor i etikk ved Menighetsfakultetet uttalte til Aftenposten 16. november følgende: «Stilles spørsmålet om hvordan samfunnet skal forholde seg til forskning på befruktede egg, er det ikke Ordet «ikke» var ikke med i Aftenpostens artikkel 16. november. Korrekt formulering skulle imidlertid vært «er det etter min mening ingen tvil om …», jf. rettelse i Aftenposten 18. november. etter min mening tvil om at tungtveiende normer i kristen etikk understøtter en avvisning av en slik praksis.» Regjeringens forbud betrakter jeg som om Regjeringen er mer opptatt av det ufødte liv enn det fødte. Regjeringens fundamentalistiske syn setter likhetstegn mellom terapeutisk kloning og kopiering av mennesker, men dette er jo fundamentalt galt. Forskning på befruktede egg har også stor betydning for å videreutvikle kunstig befruktning utenfor kroppen, slik at denne metoden blir bedre og sikrere, med forbruk av færre egg. Restriksjonene i lovforslaget når det gjelder bruk av ultralyd ved svangerskapskontroll, har åpenbart til hensikt å redusere antall aborter og gjøre det vanskelig for den gravide å skaffe seg opplysninger om utviklingsavvik hos fosteret tidlig i svangerskapet, noe som nå er mulig med moderne ultralydteknologi og bedre fosterdiagnostikk. Det burde etter mitt skjønn vært av interesse, også fra samfunnets side, at en så tidlig som mulig i svangerskapet fikk avdekket skader på fosteret som er uforenlige med liv, eller sykdom på fosteret som kan behandles i mors liv. Restriksjoner som nå pålegges ved bruk av ultralyd i forbindelse med svangerskapskontroll, er et direkte anslag mot den gravide kvinne, som mistenkes for ikke å være i stand til å ta det rette valg i en vanskelig livssituasjon der fosteret er alvorlig skadet. Det er viktig i denne sammenheng å gjøre oppmerksom på at det er foreldrene som har det daglige ansvaret for ett eller flere handikappede barn. Det er både urimelig og etisk uriktig at staten praktiserer en formynderrolle når staten selv på mange områder svikter sin oppgave i forhold til de funksjonshemmede. Jeg har registrert at fagmiljøene finner praktiseringen av loven meget vanskelig, med det kunstige skillet som loven har trukket opp mellom vanlig svangerskapskontroll og fosterdiagnostikk ved bruk av ultralyd. Jeg har registrert at professor dr. med. Sturla Eik-Nes i Aftenposten 22. april 2003 uttalte at de nye reglene for bruk av ultralyd som ligger i lovforslaget, kan gi flere dødsfall og større sykelighet hos nyfødte. Det er etter denne uttalelsen betimelig å spørre: Gjør ikke slike uttalelser fra våre fremste medisinske eksperter på fostermedisin noe inntrykk på flertallet? Det er et paradoks for Fremskrittspartiet at mens ultralydteknologien stadig forbedres og muliggjør behandling av fosteret tidlig i svangerskapet, skal vi som politikere i lovs form forhindre disse mulighetene. Hele lovforslaget i kapittel 4 er en omkamp om abortloven og en alvorlig diskriminering av den gravide kvinne. Uansett lovforslaget – leger som utfører svangerskapskontroll, må i samarbeid med den gravide kvinne få lov å bestemme hvor ofte og når i svangerskapet ultralyd er forsvarlig og nødvendig å ta i bruk. Norske leger og norsk helsepersonell som driver med svangerskapsundersøkelse og fostermedisin, inklusiv bruk av ultralyd, er godt skolert til å foreta disse undersøkelsene. De må også være forpliktet til å gi opplysninger til kvinnen umiddelbart hvis avvik observeres, ikke bare ekspedere kvinnen til en spesialklinikk, noe som kan skape utrygghet og engstelse hos den gravide. Med fare for å bli misforstått vil jeg minne både meg selv og Odelstingets medlemmer om at vi ikke må medvirke til stigmatisering av de kvinner som velger å ta abort, om det ved ultralyd tidlig i svangerskapet blir påvist alvorlige avvik, eksempelvis Downs syndrom. Det kan ikke være etisk riktig, slik denne loven legger opp til, å forhindre bruk av ultralyd som kan påvise avvik tidlig i svangerskapet. Dette har intet med sortering å gjøre. Sosialistisk Venstreparti er alene i innstillingen om å ville åpne for inseminasjon med donorsæd til lesbiske. Det er i denne forbindelse meget interessant å registrere en merknad i innstillingen fra henholdsvis Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, hvor det står følgende: «Videre påpeker komiteens medlemmer fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet at behovet for helsetjenester er svært omfattende, og at dette krever prioritering av begrensede ressurser.» Er det slik at Kristelig Folkeparti ville ha akseptert kunstig befruktning til lesbiske hvis ressursene hadde vært til stede? Jeg synes det er særdeles viktig at Kristelig Folkepartis representant i Odelstinget klargjør dette under debatten. Fremskrittspartiet avviser å gi kunstig befruktning til lesbiske, begrunnet i barnets beste. Det er viktig for barnets beste at barnet vokser opp i en familie hvor det kan forholde seg til både farsrollen og morsrollen. Utviklingen innen gen- og bioteknologien går meget raskt, og jeg mener derfor at vi ikke kan vente i fem år før vi evaluerer den loven som nå sannsynligvis blir vedtatt. Som nevnt tidligere, skal det være tillatt å bruke forskningsresultater som forskes frem i utlandet. Hvem tar ansvaret for og kostnadene ved at norske forskere og genetikere blir faglig oppdatert i utlandet for å nyttiggjøre seg resultatene i Norge, som det er tillatt å gjøre etter denne lovfremstillingen og denne proposisjonen? Her kan vi snakke om ressurser, ressurser som brukes i utlandet, men som ikke kan tillates brukt i Norge. Dette er dobbeltmoral, som jeg sa tidligere, og jeg gjentar at slik jeg ser det, er det en form for rasisme, som vi ikke burde være bekjent av i kongeriket Norge.