Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-12-16:
Da sykehusreformen ble vedtatt, ble det forutsatt at den skulle følges opp med en gjennomgang av finansieringsordningene. Regjeringen har derfor fremmet St.meld. nr. 5, om inntektssystem for spesialisthelsetjenesten. Finansiering er, i likhet med organisering, et sentralt virkemiddel for å nå de målene vi har satt oss for helsetjenesten. Med sykehusreformen er de regionale helseforetakene gitt ansvaret for å sørge for spesialisthelsetjenester til befolkningen. Helhetlig styring og tydeliggjøring av ansvar skal sikre mer helse for hver krone. Det er derfor viktig at inntektssystemet som nå skal vedtas, bygger opp under dette helhetsansvaret for de regionale helseforetakene. Tiltakene Regjeringen har foreslått, bidrar til det. Når Stortinget i dag vedtar inntektssystemet for spesialisthelsetjenesten, legges derfor en viktig byggestein i sykehusreformen på plass. Jeg er derfor svært tilfreds med den brede oppslutning forslagene har fått i sosialkomiteens innstilling. Det er en styrke for det videre arbeidet med å utvikle tjenestene til beste for pasientene. Et inntektssystem må ta mange hensyn. Tilgjengelighet, likeverd, ønsket prioritering, kostnadseffektivitet og kostnadskontroll er de viktigste. Det finnes ikke én modell som oppfyller disse hensynene 100 pst. Ulike modeller scorer ulikt. Etter Regjeringens syn vil en blanding av rammefinansiering og aktivitetsbaserte tilskudd være best egnet til å ivareta disse hensynene. ISF har bidratt til at flere pasienter har fått behandling, og at ventetiden for behandling har gått ned. Det frie sykehusvalg, understøttet av prinsippet om at penger følger pasienten, skal fortsatt stimulere sykehusene til god, rask og effektiv behandling. Samtidig er det nødvendig å ha økt fokus på at ressursene brukes på prioriterte områder og pasienter med størst behov. Regjeringen vil styrke behandlingstilbudet for pasienter med psykiske lidelser og for rusmiddelmisbrukere og vil legge økt vekt på forebygging i spesialisthelsetjenesten. Dette er helsetjenester som i det alt vesentlige finansieres av basisbevilgningen til de regionale helseforetakene. En bedre balanse mellom aktivitetsfinansiering og basisbevilgning vil bedre ivareta disse pasientgruppene. Aktivitetsnivået i sykehusene er på et historisk høyt nivå. Behovet for fortsatt sterk stimulans til videre vekst i pasienttilbudet er som følge av dette ikke lenger like sterkt. På noen områder kan det nå heller ikke utelukkes en viss overkapasitet. Det kan medføre et ønske om å utløse ISF-refusjon ved å behandle pasienter med mindre alvorlige lidelser og med liten medisinsk nytte. Dette er ressurser som kunne gjort større nytte dersom de hadde kommet andre pasienter til gode. Prioritering ut fra lønnsomhet, slik man dessverre har sett eksempler på, er uakseptabelt. For å få til en balansert og styrt utvikling av behandlingstilbudet i tråd med overordnede prioriteringer må vi finne den riktige balansen mellom aktivitetsfinansiering og grunnfinansiering. Regjeringen mener at en styrking av basisbevilgningen og en tilsvarende reduksjon av ISF-satsen til 40 pst. vil gjøre ISF-ordningen til et bedre redskap for å nå de helsepolitiske målene. Den vil bli mer robust. Tilsvarende omlegging foreslås også for poliklinikkordningen, private avtalespesialister og private laboratorie- og røntgeninstitutt. Jeg er svært tilfreds med den brede støtte som disse forslagene har fått i komiteens innstilling. Det tas sikte på å videreutvikle ISF-ordningen slik at pasientbehandling som i dag ikke omfattes, f.eks. psykiatrisk behandling, på sikt lar seg inkludere i ordningen. Det er også nødvendig å styrke innsatsen for å ajourføre DRG-systemet og for å sikre likere kodepraksis. For neste år er det avsatt 5 mill. kr til dette. Jeg har merket meg at komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet går inn for et uavhengig organ som utvikler og i større grad tar ansvar for finansieringen av spesialisthelsetjenesten. Jeg vil minne om at det i dag er SINTEF Unimed som på vegne av Helsedepartementet ivaretar de fleste vedlikeholds- og utviklingsoppgaver knyttet til DRG-systemet. Det er altså ikke Helsedepartementet som gjør det. Departementet er imidlertid nå i gang med å utrede en framtidig modell for organisering av dette arbeidet. Jeg tar med meg de nevnte synspunktene i dette arbeidet. Regjeringen ønsker å styrke det forebyggende arbeidet og foreslår at poliklinisk takst for pasientopplæring utvides til å omfatte alle pasientgrupper. Vi vil også bedre mulighetene for å yte spesialisthelsetjeneste nærmere pasientens bosted. At foretakene nå overtar ansvaret for syketransport, og at ISF-ordningen utvides til å omfatte dialyse- og cellegiftbehandling som gis utenom sykehus, gir nye muligheter for desentraliserte løsninger. Private tjenesteytere skal fortsatt være et viktig supplement og korrektiv til de offentlige sykehusene. For ytterligere å legge til rette for dette foreslås det at poliklinisk behandling ved private sykehus skal kunne utløse refusjon fra 2005, når det er inngått avtale med regionale foretak. Et mål med sykehusreformen har vært et mer likeverdig helsetilbud i hele landet. Det foreslås ny inntektsfordeling mellom regionale helseforetak, med utgangspunkt i Hagen-utvalgets forslag til fordelingsnøkkel. Regjeringen har samtidig sett det nødvendig å dempe omfordelingsvirkningene i forhold til det som ville fulgt av utvalgets forslag. Til sist vil jeg gjerne komme tilbake til samhandlingen mellom primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten. Jeg mener at forslagene i meldingen legger bedre til rette for et slikt samarbeid i framtiden, men jeg har satt ned et utvalg for å utrede hvordan vi kan styrke denne samhandlingen ytterligere.