Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2019-12-06:
Rett før sommeren fikk vi nye tall som viser at det er store forskjeller i læringsresultatene mellom kommuner, at en gutt som slipper hendene til mamma og pappa og går inn i skolegården med en litt for stor ransel på ryggen, er altfor avhengig av hvilken klasse han havner i, hvilken skole han begynner på. Da var Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiets svar å kritisere regjeringen for at disse tallene ble offentliggjort, for det var visst stigmatiserende for kommunene. Når vi nå får en PISA-undersøkelse som viser at mange elever sliter med lesing på ungdomsskolen og har for lav utholdenhet, er SV og Senterpartiets svar å si at vi skal melde oss ut av PISA. Når regjeringen og Høyre vil vedta en plikt for skolene til å prioritere intensivopplæring til elever som henger etter i lesing, skriving og regning, stemmer SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet imot. Jeg forstår at det kan være frustrerende for representanten Henriksen at det er noe vi minner dem på, men vi minner dem på det nettopp fordi Arbeiderpartiets begrunnelse for å stemme imot, var at det å prioritere lesing, skriving og regning ville gå på bekostning av alle andre fag. Jeg mener at politikere må tørre å si at lesing, skriving og regning, grunnleggende ferdigheter, er viktigst de første årene. Det betyr ikke at man skal sitte foran tavlen og pugge i lange undervisningsøkter, det betyr at man skal møte hvert eneste barn på deres nivå, gi tilpasset oppfølging, variere undervisningen. Det er det som er problemet med denne debatten og de alternative budsjettene, at når man prioriterer 1 krone og 85 øre per elev hver dag for å innføre skolemat og 25 øre for å innføre en fritidsreform, når man kritiserer gratis kjernetid i barnehagen, men ikke foreslår en krone for å endre på det, kritiserer konverteringsordningen, men ikke har en krone for å endre på det, kritiserer ABE-reformen, men ikke har en krone for å endre på det, ender vi da nettopp opp med at de store pengene i framtidige budsjetter kommer til å være bundet opp til tiltak som ikke er viktigst for elevenes læring. Det eneste Arbeiderpartiet kan trøste seg med, er at de ikke er like ille som SV. Karin Andersen skrøt av at SV bruker mer penger på kommunene, men det er heller ikke i nærheten av å betale for de store løftene som de har. Det er jo igjen det som er utfordringen for den gutten som går inn i skolen og opplever at han er så avhengig av hvilken lærer han får, hvilken skole han begynner på, hvilken kommune han bor i: Han er avhengig av at politikerne prioriterer det riktige. Berit Bakke Berge er lærerspesialist i matte, hun ble det etter 25 år. Hun sa: «Jeg elsker å undervise og jeg hadde ingen ambisjoner om å bli inspektør eller rektor.» Hun sa videre: «Det er i klasserommet med elevene jeg liker meg best.» Hun fikk mulighet til å prøve en litt annen type attraktiv karrierevei. Det øker statusen til lærerprofesjonen, det gjør at flere ønsker å bli lærere, og ikke minst gjør det at flere elever møter faglig oppdaterte, engasjerte lærere i klasserommet. Dette er en ordning som hele opposisjonen nå er for å kutte. Det mener jeg er problematisk, for det går nettopp til kjernen av det vi vet er viktig for elevene, nemlig at de møter en lærer som ser dem, er faglig oppdatert, og som gir dem de mulighetene de trenger resten av livet.