Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-15:
Ulikheten i makt og rikdom i Norge øker, og det beste med Norge står på spill. Det beste med Norge er små forskjeller og sterke fellesskap. På punkt etter punkt fører det nåværende flertallet en politikk som kommer til å bryte ned nettopp dette, det beste med Norge – skape økte forskjeller og svekke det fellesskapet. Det vi trenger nå, er en økonomisk politikk for de mange, ikke for de få – en økonomisk politikk som styrker velferden, som jevner ut forskjellene, og som ikke prioriterer den økonomiske eliten, sånn som det nåværende flertallet systematisk gjør. Den økonomiske eliten styrkes f.eks. gjennom regjeringens skattepolitikk. Det kom et oppsiktsvekkende utsagn fra finansministeren her om at regjeringen ikke hadde gitt skattelettelser til de rikeste i Norge. Da er det mange milliarder kroner som har gått upåaktet hen når finansministeren har sittet og skrevet pressemeldinger om sine budsjetter. Ulikhetene øker gjennom markedsreformer som flytter makt. Vi har et godt eksempel på det i dag, der jernbanereformen som skulle gi økt konkurranse og mer effektiv bruk av fellesskapets penger, ikke kommer togpassasjerene til gode, men i stedet skaper mer byråkrati og flere direktører som får skamløst høye lønninger. Sånn bruker man altså markedet til å gi mer til noen på toppen i stedet for å styrke de tjenestene folk flest trenger. Regjeringen bidrar til tendensen med økende ulikhet gjennom endringer i arbeidslivet, der sjefene får mer makt og arbeidstakerne mindre – gjennom endringer i eierskapspolitikken, der fiskeriministeren f.eks. gjør alt han kan for å styrke kvotebaroner og redere på bekostning av kystbefolkningen og kystflåten. Og det skjer gjennom usosiale kutt, der de menneskene som har minst i Norge, inviteres til å være med på å finansiere skattefesten for dem på toppen, f.eks. fosterforeldrene, som representanten Kaski allerede har tatt opp, de mange som har fått økte egenandeler knyttet til nødvendig fysioterapi, uføre som har fått kutt i forsørgertillegg, eller de mange som ikke lenger får bostøtte. Listen er lang. SVs budsjetter legger fram en politikk som går i stikk motsatt retning: en økonomisk politikk for de mange, – ikke for de få, fellesskap, ikke forskjeller, mennesker, ikke markeder. Våre budsjetter svarer også på den andre store utfordringen i vår tid, nemlig den som er knyttet til klima og miljø – et oppgjør med handlingslammelsen i klimapolitikken som bare har forverret seg etter at miljøpartiet Venstre kom inn i regjering, og dermed velsigner mangelen på handling, og et oppgjør med plastforurensningen og andre former for forurensning, som er den miljøsaken som nordmenn flest er aller mest opptatt av akkurat nå. Under denne regjeringen får oljedirektørene alt de peker på. Når Høyre er ute med oppgjør med plasten, er det oppgjør med Stortingets bruk av engangsplast, ikke med dem som tjener store penger på plastforurensning. Vi trenger en ny retning i miljøpolitikken, en retning for framtid, ikke forurensning, for fornybar energi, ikke fossil energi, en grønn politikk for de mange i stedet for en grå for de få. Jeg har lyst til å knytte noen kommentarer også til forsvarspolitikken, siden det er mitt komitéansvar, og siden jeg nettopp hørte bl.a. representanten Elvenes være veldig stolt over regjeringens innsats på feltet. Det forundrer meg, for det vi står midt oppe i nå, er en dramatisk endring av kurs i norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk, der vi får en intensivering av amerikaniseringen av forsvaret av Norge og av norsk sikkerhetspolitikk, dels fordi denne regjeringen har som strategi å legge seg tettest mulig opp til USA på et tidspunkt da USA styres av politisk ledelse som vel aldri har stått lenger fra oss – det er i seg selv en pussig timing – og dels fordi regjeringen ikke makter å finne ressurser til de viktigste utfordringene innen forsvarspolitikken nå, nemlig å styrke Hæren, styrke Sjøforsvaret og beredskapen i nord. I stedet går pengene til å delta i kriger i utlandet og til et overdrevent og rådyrt kampflykjøp. Denne politikken kan bidra til det motsatte av det vi trenger i nord. I det høye nord trenger vi lav spenning. Å blande amerikanerne mer og mer inn gir i stedet høyere spenning. Vårt opplegg er et opplegg for mer rettferdig fordeling av makt og rikdom, for handling mot miljøkrisen og for større uavhengighet av Donald Trumps USA.