Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2018-01-31:
Først vil jeg gratulere regjeringspartiene med enigheten om en regjeringsplattform – en plattform der mantraet om gjennomføringskraft er erstattet med vurderinger og gjennomganger. Ambisjonene er svake, det er få konkrete tiltak for å redusere forskjellene mellom folk, men tiltakene for å privatisere er omfattende. Den norske modellen bygger på en velfungerende velferdsstat. Det er vanskelig å se at regjeringserklæringen har løsninger for de store utfordringene: at stadig færre er i arbeid, at stadig færre er organisert, at produktivitetsveksten er lav, at forskjellene mellom folk øker. Den norske erfaringen er at vår modell er avhengig av at mange, både bedrifter og personer, er organisert. Statsminister Solberg sier også det, men fremmer ingen forslag. Snarere tvert imot, fagforeningsfradraget fryses på 2013-nivå. Det bidrar ikke til økt organisasjonsgrad. Når Høyres parlamentariske leder sier at det er fagforeningens ansvar å øke organisasjonsgraden, viser det at vi tenker forskjellig om den norske modellen. Vi mener vi har et felles ansvar for nettopp det. Det er en kvalitet ved den norske økonomien at vi har små økonomiske forskjeller. Det øker omstillingsevnen, og det bidrar til produktivitet. Under Høyre og Fremskrittspartiets regjeringsperiode økte forskjellene i Norge. De rikeste har fått de store skattekuttene, vanlige folk og familier får småpenger og avgiftsøkninger, høyere barnehagepriser og må betale mer i bompenger. Regjeringsplattformen sier at regjeringen vil føre en ansvarlig økonomisk politikk der den offentlige pengebruken tilpasses situasjonen i økonomien innenfor handlingsregelens rammer. Det er bra at de tre partiene holder fast på handlingsregelen, det er en trygghet for norsk økonomi. Da statsministeren i går presenterte regjeringserklæringen, ble ikke oljepengebruken nevnt med ett ord, men vi har hørt finansministeren varsle at de siste fire års fest når det gjelder oljepengebruk, ikke skal fortsette. Skattene skal fortsatt ned, så hvordan skal regjeringen da kunne sikre velferden i tiden framover? Vi ser at kvartalstallene for sysselsetting viser at en stadig mindre del av oss er i arbeid. Tiltakene for å øke andelen som er i arbeid, er ikke mange, men det er gode formuleringer og noen programerklæringer. Som representanten Asheim sa, så sier statsministeren at den viktigste oppgaven for Norge er å sørge for at ingen går ut på dato i arbeidslivet. Det blir ikke arbeid til alle uten et arbeidsliv for alle. Nettopp når det gjelder den konkrete politikken, hadde jeg forventet meg mer på dette området. Verdien av vår framtidige arbeidsinnsats utgjør den største delen av nasjonalformuen. Derfor må vi styrke arbeidslinjen. Vi må investere mer i kompetanseheving. Det skal lønne seg for alle å arbeide. Vi må ha et skattesystem som stimulerer til arbeid og innsats, og da hjelper det lite at det kun er de rikeste som får nytten av skattekuttene. I regjeringserklæringen varsles det mer privatisering, og i forrige uke kom en rapport fra det såkalte Hjelmeng-utvalget, som skulle svare ut ESAs påstand om at offentlige aktører nyter godt av ulike konkurransefordeler. Bakgrunnen er offentlige virksomheter som har skattefritak og et konkursforbud. Hvis vi svarer ut det flertallet i utvalget sier, vil det være at Norge går foran i hele EU for å tilrettelegge for økt privatisering, og vi vil gi konkurransemyndighetene uforsvarlig stor makt over hvordan vi organiserer vår offentlige sektor. Det må regjeringen si nei til. Så er det mye i denne rapporten som sørger for at vi får enda mer privatisering. Vi vet at i Sverige har selskapene i tjenestesektoren en avkastning på 7,4 pst., mens de kommersielle velferdsselskapene har en avkastning på 13,4 pst. Vi må stå opp mot dette, for vi trenger ikke flere private selskaper som henter penger ut av det offentlige.