Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-02-20:
Kampen for å grunnlovfeste retten til liv hører til Kristelig Folkepartis kjernesaker. Ved flere anledninger har vi stilt oss bak forslag til en egen grunnlovsbestemmelse som fastslår menneskeverdets ukrenkelighet og alle menneskers rett til liv og legemlig integritet. Retten til liv og menneskeverd er det bærende grunnprinsipp i vår kulturarv. Som en naturlig følge av det burde den også vært nedfelt i vår grunnlov, ikke minst skulle dette være naturlig i en tid hvor vi opplever at menneskelivet er mer utsatt enn noen gang. For ca. 1 000 år siden ble kristenretten innført i Norge. Den banet veien for et nytt menneskesyn, og med det skjedde det en markert oppgradering av menneskeverdet. Gjennom tiden ble dette synet på mennesket videreutviklet – vi vil kanskje si kvalitetssikret og aktualisert – i møte med nye utfordringer. Det er en prosess som fortsatt pågår. Denne forståelsen av hva et menneskeliv er, legger til grunn at alle har samme ukrenkelige verdi uavhengig av funksjonsdyktighet, kjønn, tro, alder, sivil status og etnisk opprinnelse. Disse verdiene er også sentrale elementer i Verdenserklæringen om menneskerettighetene av 1948 og andre internasjonale konvensjoner, men så langt, i 2007, har det ikke vært stemning her i Stortinget for å nedfelle dem i den norske grunnloven. I 1994 vedtok riktignok Stortinget en ny paragraf 110 c, som det har vært henvist til allerede i debatten, som sier: «Det paaligger Statens Mydigheder at respektere og sikre Menneskerettighederne.» Det er det nærmeste man kommer. Kristelig Folkeparti og undertegnede tviler ikke på at retten til liv og legemlig integritet har stor oppslutning i det norske folk og likeledes i dette hus – også bekreftet av saksordfører Berit Brørby. Ja, om vi spurte, ville vi sikkert få bekreftet at alle betrakter retten til trygghet for liv og legeme som fundamental. Ingen vil protestere mot en slik tanke. Nei, snarere er faren at vi tar disse verdiene som en selvfølge. Men på dette området vet vi at intet er selvfølgelig. Ser vi oss rundt, må vi erkjenne at menneskelivet er mer truet enn noen gang. Bruken av vold øker både i vårt samfunn og andre samfunn, og frykten for terrorisme brer om seg. Vi er vitne til omseggripende rasisme, etniske konflikter, menneskehandel og slaveri. Vi føler alle en uro for at ideologier som svekker respekten for liv og menneskeverd, skal få feste seg, særlig blant yngre mennesker. I en slik situasjon burde det ikke være grunn til å legge mindre vekt på respekten for liv og menneskeverd enn før, snarere tvert imot. I den forrige debatten om det samme forslaget, i 2004, uttalte representanten Inge Lønning at forslaget «berører den mest fundamentale av alle rettigheter. Man kan til og med si at det berører den rettighet som kvalitativt er forskjellig fra alle andre rettigheter, fordi den er forutsetningen for alle de andre rettigheter». Så skylder jeg å gjøre oppmerksom på at Inge Lønning allikevel kom til at han ikke så det formålstjenlig å gå inn for en innlemmelse i Grunnloven. Kristelig Folkeparti mener imidlertid at vi mer enn noen gang trenger en faneparagraf i vårt mest fundamentale lovverk som løfter retten til liv høyt, ikke fordi en slik paragraf alene kanskje vil føre til så mye konkret på kort sikt, men fordi den for framtiden vil være et viktig signal til påminnelse for alle og enhver, og ikke minst lovgiverne, om hvilke grunnleggende verdier vårt samfunn og vårt lovverk skal bygge på. Vårt samfunn blir stadig mer komplisert. Ikke minst gjelder dette på teknologiens område. Forskerne viser stadig fram sine nyvinninger. Dette gjelder også den medisinske forskningen, og en del av denne forskningen foregår i grenseområdene mellom liv og død. Jeg skal ikke foregripe debatten om den nye bioteknologiloven annet enn konstatere at vi nok en gang står i fare for å krysse viktige etiske grenser. I det forslaget som Regjeringen har lagt fram, går man inn for å tillate forskning, sortering og utvelgelse av spirende liv. Jeg har vanskelig for å se at dette bidrar til å skape et samfunn der det er plass til alle. Bioteknologien gir oss muligheter og kan gjøre mye for mennesker. Disse mulighetene skal vi også gripe, og vi skal gripe dem samtidig som vi tar hensyn til at bioteknologien også rører ved verdier som er sentrale for samfunnet vårt: Menneskets verdi og et samfunn med plass for alle. Jeg har tatt meg litt tid til å bla gjennom referatene fra den store debatten om disse spørsmålene i Stortinget for 12 år siden. I den debatten ble det holdt mange reflekterte innlegg av representanter fra begge sider, både av dem som var for, og av dem som var imot innlemmelse av en egen paragraf til vern om retten til liv og menneskeverd. I den etterfølgende voteringen stemte, som vi vet, et stort flertall imot innlemmelse i Grunnloven. En tydelig fellesnevner for dem som konkluderte med å stemme imot, var at en slik ny bestemmelse om retten til liv ville komme til å rokke ved eksisterende lov om svangerskapsavbrudd. Flere debattanter viste til at så lenge det var et klart flertall for abortloven, ville det være uheldig å vedta noe som kunne bli brukt imot den. Med andre ord: Dersom forslaget skulle bli vedtatt, ville man «komme i den situasjon at en lov som har klar støtte i Det norske storting, ville være grunnlovsstridig», for å sitere daværende ordfører for saken, representanten Jan P. Syse. Tar jeg ikke mye feil, er nok situasjonen i dag nokså mye den samme som den vi opplevde for 12 år siden, og som den vi for så vidt opplevde også var sist saken var tema her i huset i 2004. Det er veldig synd at en aktuell lov som gjelder for kun et eneste område, nemlig lov om svangerskapsavbrudd, skal stille seg i veien for at det kan innføres en generell grunnlovsbestemmelse som slår fast menneskeverdets ukrenkelighet og retten til liv som en overordnet visjon for alle lovområder der dette i dag kunne komme til anvendelse. Som kjent har det også vært svært delte meninger om hvorvidt en grunnlovsparagraf som foreslått ville medføre at abortloven måtte endres. Også fremtredende jurister har hevdet at det ikke ville være nødvendig. Likevel forteller dette med all tydelighet at historiens «timing» – om vi kan si det slik – har hatt betydning for hvilke stabbesteiner som senere er blitt stående. Det kan således være nærliggende å stille spørsmålet: Hva om det syn vår abortlovgivning representerer, hadde preget forståelsen av dette spørsmål i den vestlige verden anno 1948? Ville da retten til liv overhodet fått noen plass i Verdenserklæringen for menneskerettigheter? Jeg vil avslutte der jeg begynte, med å si at for Kristelig Folkeparti er kampen for grunnlovfesting av retten til liv et kjernespørsmål. Vi er fullt klar over at vi ikke får tilslutning denne gangen heller. Det får vi leve med. Men vi vil håpe at det finnes politikere også i kommende perioder som til tross for manglende tilslutning, vil heise fanen for den mest fundamentale av alle verdier, nemlig retten til liv og menneskeverd. Uansett er det viktig at også framtidige aktører i det politiske liv blir konfrontert med disse spørsmålene og må ta stilling til dem.