trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-04-11:
Svært ofte når vi har debatter som vedrører både friluftsliv og miljø, er det stort sett de samme temaene som går igjen når Fremskrittspartiets representanter har sine innlegg. Men fra vår side er også mange av de samme replikkene stadig tilbakevendende. Vi kommer i realiteten ikke noe særlig videre, og det er fordi Fremskrittspartiet antakelig står stille. Jeg har en kommentar til innlegget fra Fremskrittspartiets representant og for så vidt også til deres merknader i innstillingen, og det er at de langt på vei er preget av at Fremskrittspartiet har en annen virkelighetsoppfatning enn flertallet. Det gjelder særlig to punkter, som Korsberg har vært inne på bl.a. Det gjelder konflikter i strandområdene knyttet til både bygging og ferdsel, hvor han sier at det er ubetydelige konflikter mellom ulike interesser. Jeg tror at man må være med i Fremskrittspartiet for ikke å ha registrert at de konfliktene faktisk er svært reelle, og at de er ganske betydelige. Derfor er jeg glad for at det store flertall – iallfall i ords form – gir uttrykk for at vi har en rimelig felles forståelse av en del problemstillinger som er knyttet til dette. Jeg vil be Korsberg om å underbygge påstanden om at dette er relativt konfliktfritt, for det stemmer overhodet ikke med det som jeg tror de fleste andre av oss har oppfattet. Så sier Korsberg at det er noen mennesker som må finne seg i å bo på campingplasser. Det høres nesten litt stakkarslig ut. Men jeg tror faktisk det er en del mennesker som trives på campingplasser rundt omkring, der de har caravanvognen sin og kan kjøre litt rundt. At det er umulig å få bygd egen hytte, stemmer overhodet ikke med den byggeaktiviteten som det er for hytter i Norge. På hvilken måte kan Korsberg belegge at det er umulig å få bygd seg en hytte i Norge?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-04-11:
Jeg tar ordet først og fremst fordi Hallgeir H. Langelands innlegg hadde en klar adresse til meg, hvor han tolker, eventuelt fortolker eller feiltolker, hva jeg måtte stå for. Jeg tror det er én viktig erkjennelse som vi iallfall kan ha felles – det er også nedtegnet i innstillingen – og det er at vi må være svært aktsomme, svært varsomme, og vi trenger tiltak i forhold til å ta vare på strandsonen. Det er vi enige om. Spørsmålet er på hvilken måte vi best kan gjøre det. Vårt utgangspunkt er at vi må gjøre det på en slik måte at vi kan bidra til å dempe konfliktnivået som er så altfor høyt som det er pr. i dag. Da tror vi, ut fra vårt ståsted, at det er helt nødvendig – helt i overensstemmelse med det som også er statsrådens synspunkt her – å ta innover seg det faktum, noe som jeg ikke tror SV tar innover seg, at det finnes ulike motstridende interesser som er så sterkt historisk forankret at vi er nødt til å ta nødvendige prosesser for å sikre minst mulig konfliktnivå. Det inviterer vi til. Vi erkjenner altså at det finnes grunneiere, de er der, vi erkjenner at det finnes en eiendomsrett, den er der, den er nedfelt i et annet lovverk, og vi kan liksom ikke bare late som om det ikke er tilfellet. Og det er ut fra ønsket om å forene ulike typer hensyn at vi tar de runder som er nødvendig, med den brede tilnærming som er nødvendig, for å dempe konfliktene. Når det gjelder spørsmålet om hvorvidt det er noen som har bagatellisert de hovedpunktene som det særlig har vært fokusert på – det var vel Sylvia Brustad som var litt inne på det, og jeg er enig med henne – vil jeg si: Det er ikke noe grunnlag for å bagatellisere de utfordringene, for de er store, og jeg føler på sett og vis at en nesten samlet komite gir veldig klare utfordringer i forhold til de punktene. Det er et problem i visse deler av landet at vi har en dispensasjonspraksis som er en trussel i forhold til 100-metersbeltet. Det erkjenner vi gjennom merknader. Men vi ønsker altså i første omgang ikke å bruke lov. Vi ønsker å bruke det lovverket som allerede er der, på en mer effektiv og riktigere måte, nemlig ved å sikre en dispensasjonspraksis i tråd med det lovverket som Stortinget har vedtatt. Hvis vi greier det – og det vil jo Regjeringen nå bidra til – er det etter vår oppfatning i seg selv en innskjerpelse, og det er i seg selv et skritt i riktig retning i forhold til å styrke hensynet til strandsonen. Men vi har en felles forståelse for at vi har et problem, en utfordring – måten å gjøre det på kan være litt ulik – samtidig som vi erkjenner at vi har andre hensyn å ta enn kun det å kunne få lov til å gå fritt i alle strandsoner.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-04-11:
Det er tydeleg at representanten Rolf Terje Klungland, eg sjølv og Kristeleg Folkeparti har veldig samanfallande syn når det gjeld allemannsretten. Og i innlegget mitt understreka eg fleire gonger betydinga av allemannsretten og allmenta sin rett til å kunna oppleva strandområda. Det var dumt vi ikkje fekk synfaring i Blindleia. Personleg har eg vore der tidlegare, og eg har òg sett på ein del av dei stengsla som er der. Men eg har òg sett på tilgjenget. Og eg har sjølv vore tilreisande og har opplevd å kunna vera i strandsona i dette området. Men med ein vidare presentasjon kunne vi ha fått endå betre informasjon. Vårt utgangspunkt – det nemnde eg òg i innlegget – er at vi skal kunna styrkja allemannsretten i 25-meterssona. Men å ta utgangspunkt i ei melding der det blir omtalt på vel ei halv side kva konsekvensar ei eventuell lovendring vil få, er uråd. Dersom det er noko som skapar konflikt – og eg har allereie under høyringa og på annan måte fått melding om at det ligg til rette for rettssaker – må vi kunna ha ein dialog. Det er ikkje nokon hugnad å vera i område med så høgt konfliktnivå. Dette vil vera ein prosess. Vi har eit fokus no som vi trur vil vera svært heldig i forhold til den delen der. Det same gjeld 100-meterssona. Frå kommunane har det klart kome fram at det i og for seg ikkje er regelverket, men praktiseringa i ein del område er uheldig. Det er det mange som ser, og eg trur at dei fleste innrømmer det. Difor er det praktiseringa som ein no må gjera noko med. Dette skal vi følgja opp. I motsetnad til representanten Klungland er eg ikkje bekymra for miljøvernministeren sitt miljøengasjement. Tvert imot. Det er ei glede å sjå at han har eit så flott miljøengasjement og også er oppteken av å sikra allemannsretten. Vi trur at dette vil vera ein riktig måte å gå fram på, slik at han kan koma tilbake og visa både korleis praktiseringa av regelverket og plan- og bygningslova i 100-meterssonen skal vera, og korleis ein kan få styrkt allemannsretten innanfor det som som no blir kalla 25-meterssona.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-04-11:
Det var interessant å få understreka verdien av Marka, slik som representanten Heidi Sørensen gjorde det. Det er ikkje tvil om at for dei som er busette i dei 19 kommunane og i dei respektive fylka, for Oslo-folk og også for tilreisande, er det eit flott område, og eg er imponert over alle turstigane og områda som er lagde til rette for bruk. Og så kjem naturleg nok spørsmålet: Kvifor ikkje støtta det forslaget som kom inn på tampen av komitebehandlinga? Eg har for så vidt gitt eitt av stikkorda, eller kanskje det viktigaste stikkordet i denne omgangen: Forslaget blei reist heilt på slutten av komitebehandlinga, og det var nesten ikkje utgreidt i det heile. Vi som var med i komiteen, og som fekk det i skrivs form, fekk det i alle fall heilt på tampen. No veit vi at plan- og bygningslova legg til rette for vern både av Marka-området og av byar som har tilsvarande område, sjølv om det har ei anna nemning. Eg må nemna at som ny stortingsrepresentant er eg litt overraska over kor raskt stortingspolitikarane kan ta fram forslag utan at dei har den lokale kontakten, og så fremja det i lovs form. Eg nemnde at eg har stor respekt for det kunnskapsnivået og den erfaringa som lokalpolitikarane har, og plan- og bygningslova er eit godt verktøy. På same måten som elles i landet når det er snakk om å oppretta nasjonalparkar, naturområde osv., inneber det ein lang prosess der alle partar det vedkjem – det betyr dei 5 fylkeskommunane, dei 19 kommunane og andre – først må koma med innspel. Og så er spørsmålet: Er det då behov for at Stortinget skal gjera spesielle lovvedtak i høve til dette? Det skal bli interessant å følgja dette. Vi har hatt kontakt med Kristeleg Folkeparti i Oslo, og deira haldning er heilt på line med vår haldning til dette. Vi har ikkje teke stilling til saka som sak, men vi ventar at den skal ha ei skikkeleg og solid utgreiing. Det saknar eg for min del.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2002-04-11:
Eg set pris på miljøengasjementet som representanten Hallgeir Langeland har, og på mange felt er vi einige. Vi har felles målsetting, men det er tydeleg at det har blitt ein konflikt, og i ein del tilfelle trur eg faktisk det er litt skinnusemje, om dei verkemidla vi skal bruka. For Kristeleg Folkeparti sin del er vi opptekne av at vi skal ha ein skikkeleg prosess, for det er så mange interesser inne i biletet, og det er veldig uheldig om ein i prosessen skulle gjera feilsteg, slik at det faktisk kan svekkja allemannsretten. Når det gjeld prosessen i høve til Oslo-marka, er det riktig at framlegget kom frå SV, og det blei raskt lese, men det er altså ikkje omtalt i meldinga. Og om ein kjenner prosessane som har vore i høve til oppretting av nasjonalparkar eller å sikra andre område for allmenta, har det eit heilt anna tidsperspektiv enn nokre få veker, og det var avgjerande for oss. Og vi har som sagt vore i kontakt med Kristeleg Folkeparti i Oslo i høve til dette. At regjeringspartia skulle svekkja Regjeringa, har vi høyrt ein del gonger, men det blir ikkje meir riktig av den grunn. Det har vore ein nær og god kontakt med miljøvernministeren og med Regjeringa elles, slik at her går vi i takt i høve til det som skal skje vidare. Det har vore – slik representanten Langeland også nemnde – ein del uheldig praktisering av reglane for den såkalla 100-meterssonen. Det er nettopp den praktiseringa vi viser til. Og det gjekk også eit brev frå miljøvernministeren i mars månad med pålegg til fylkesmenn og til kommunane om at dei no skulle innskjerpa reglane. Eg ser fram til at dette blir endå tydelegare for dei kommunane som altså ikkje har følgt intensjonane slik dei skulle, etter vår vurdering. Så det er praksis som her må strammast inn. Og om det ikkje nyttar, er vi innstilte på ein ny runde, men då må vi ha nok informasjon.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Under behandlingen av denne saken skulle komiteen ha vært på befaring i Blindleia øst for Kristiansand. Det var veldig synd at vi ikke kom dit. Men det skyldtes altså dårlig vær og storm, og derfor fikk vi ikke sett ting som jeg tror at de borgerlige partiene og regjeringspartiene hadde hatt veldig godt av å se. På Politisk kvarter i dag snakket komiteens leder om å styrke både den frie ferdsel innenfor 25-meterssonen og å stramme inn byggeforbudet i forhold til 100-metersgrensen. Når man ser hva som ligger til behandling i dag, ser man at det er tomt snakk. Konflikter oppstår i hovedsak når det er uklare regler. Arbeiderpartiet og SV foreslår i dag en lovskjerping for å få klarere regler. Det vil føre til at det blir færre konflikter. Men ikke bare det, det vil også føre til at eiendomsretten faktisk vil stå sterkere. Det vil altså ikke regjeringspartiene være med på. De overlater til miljøvernministeren å bestemme hva som skal gjøres her. Og i forhold til det han har sagt tidligere, er det skuffende å se resultatet. Hva mener representanten Ljones miljøvernministeren konkret må foreta seg for at allmennheten skal få bedre tilgang enn det de har i dag, og for at snakket til regjeringspartiene ikke skal bli bare snakk, men også handling?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Jeg var inne og surfet litt på Internett her forleden dag, og da kom jeg over noen spørsmål og svar fra representanten Inger Enger fra Senterpartiet angående rød-grønn politikk. Der ble det spurt om hvorfor det ikke var sånn at SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet kunne danne en blokk i Stortinget som kunne føre til en bedre politikk en den som blir ført nå. Til det svarte representanten Enger at det i mange saker faktisk var sånn at de partiene stemte for det samme i Stortinget, bare ikke i landbrukspolitikken, for der var det Arbeiderpartiet og Høyre som styrte. Jeg har lyst til å presisere at landbrukspolitikk er noe langt mer enn hvor store overføringer det skal gis til bondestanden hvert år. Senterpartiet har i denne behandlingen slått seg sammen med grunneierpartiene og vist sitt sanne jeg. Allikevel er de med på en merknad hvor det sies: «Komiteen mener det er verdifullt at unge mennesker velger jakt og fiske som hobby, og ønsker å stimulere til dette.» De er også med på at det er viktig at terskelen til å bruke naturen er så lav som mulig. Det fører meg til følgende spørsmål: Hva er da grunnen til at Senterpartiet ikke vil at ungdom skal få fiske gratis? Er det for å sikre landbruksnæringen ekstra midler?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Vi behandler i dag stortingsmeldingen «Ein veg til høgare livskvalitet». Meldingen er lagt fram av Arbeiderpartiet og videreført av nåværende regjering. Likevel er det 20 forslag som det skal stemmes over, og klare uenigheter her i salen. Regjeringspartiene kommer med fromme ønsker om innstramming til fordel for allmennheten og miljøet. Jeg har sagt det før, og jeg gjentar det gjerne når jeg har anledning: Den nåværende regjeringen driver med mye prat og lite handling. De får i hvert fall ikke støtte fra sine egne partier i Stortinget. I denne saken vil jeg si at det er beklagelig. For en tid tilbake var jeg på Voksenåsen og hørte på miljøvernminister Brende. Til å være en Høyre-statsråd var det ikke måte på hans utlegginger om hvor viktig det var å ta vare på miljøet. 100-metersbeltet langs kysten måtte beskyttes, og han var helt klar på at 25-metersbeltet for fri ferdsel skulle gjennomføres. Vi fra Arbeiderpartiet var selvfølgelig overlykkelige over Høyres snuoperasjon. Endelig hadde Høyre innsett viktigheten av at folk flest skulle få tilgang til våre naturperler. De skulle ikke lenger være forbeholdt rikfolk og grunneiere. Da regjeringspartiene i Stortinget startet behandlingen av meldingen, oppdaget vi jo at statsrådens snakk bare var tomme ord. Jeg reiser mye på ferie med båt om sommeren, både vestover og østover. Det er en deilig opplevelse som jeg unner alle. På en fin sommerdag må Blindleia øst for Kristiansand være et av de vakreste stedene som finnes på jord. Første gangen jeg kom til Blindleia, fikk jeg meg imidlertid et sjokk. Hvis en som båtturist skal være der mer enn på gjennomreise, må en faktisk ha med seg draft for å finne områder å ankre opp på. Er du uheldig eller uforsiktig med oppankringen, blir du raskt jaget av sinte hytteeiere. Så kan man selvfølgelig si: Ingen kan jage deg fra en ankringsplass. Nei vel, sier jeg, men tror vi at båtfolk reiser på ferie langs kysten vår for å krangle med mangemillionærer om oppankringsplass? Beverly Hills i Blindleia, kalte Fædrelandsvennen det da lokalpolitikerne ikke greide å motstå presset fra mangemillionærene og deres advokater for å legge til rette for svømmebasseng og tennisbaner i 100-metersbeltet. Sørlandet er i ferd med å bli et ferieparadis for rike østlendinger, der lokalbefolkningen blir beordret til å holde seg borte i sommerhalvåret, men får lov å være vaktmestere om vinteren. Regjeringens angrep på boplikten føyer seg inn i dette mønsteret. Miljøvernministeren fortsetter å holde foredrag. Men når det kommer til politiske vedtak, er virkeligheten annerledes. Det som skjer her i salen i dag, må være et sviende nederlag for statsråden. Ingen av hans uttalte satsinger blir fulgt opp av regjeringspartiene. En slik politikk vil bli gjennomskuet. Det går ikke an i lengden å drive politikk med fromme ønsker. Politikk krever handling.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-11:
Bynær mark er nærmiljø og lekeområde for barn og unge. I Oslo-området er Marka den viktigste kilden for friluftsliv og naturopplevelser for én million mennesker. Marka er skarve 1 600 kvadratkilometer, og friluftslivsorganisasjonene har her klart å tilrettelegge over 3 000 kilometer vinterstier og sommerstier. 65 pst. av Oslos befolkning bruker Marka aktivt. 70 pst. oppgir av de bruker Marka nettopp for å oppleve stillhet. I dag har vi ikke noe lovverk for å verne Marka. Friluftsliv er ikke noe kriterium for vern. Paradoksalt nok kan vi ikke verne natur som ligger nær byer og tettsteder fordi folk bruker denne naturen aktivt. I dag forvaltes Marka av 5 fylker og 19 kommuner. Det betyr at det er vanskelig å koordinere og vanskelig å samordne. Friluftslivsorganisasjonene burde ha mulighet til å bruke alle sine krefter på tilrettelegging for friluftsaktiviteter. I stedet ser vi at de må gjete 19 kommunestyrer og 5 fylker for å hindre at markagrensa brytes. Slik som situasjonen er i dag, må markagrensa vinnes hvert fjerde år. Ser ikke Kristelig Folkeparti at en lov om vern og bærekraftig bruk av bynære marker kan sikre Oslo-marka for framtiden, og sikre at vi klarer å konsentrere oss om å forvalte Marka på en slik måte at det best mulig tilrettelegges for friluftsaktiviteter, for barn og unge, slik at denne perlen i Oslo og omegn som vi er så glad i, kan sikres for framtiden?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-11:
Friluftslivet er kanskje en av de sakene vi burde ha tilstrebet å skape nasjonal enighet om. Det er ikke noen hyggelig sak for oss som brenner for friluftslivet, at vi har en såpass splittet komite som den vi har sett i salen i dag. Vi skal huske at det var gamle Fridtjof Nansen som fant opp ordet «friluftsliv». Da han gjorde det, skulle han finne et ord som beskrev den aktiviteten vi nordmenn bedriver når vi går på tur og bruker naturen rundt oss. Han hadde to alternativer. Det ene var «friluftsliv» – det ble det – og det andre var «naturliv». Når han valgte «friluftsliv», bør vi minne oss selv på at ingen andre språk har dette ordet. Bare i norsk har vi det. Hvis noe skulle være nasjonalt og samlende, så måtte det være friluftslivet. Det norske friluftslivet har røtter i byfolkets turtradisjoner, og det har røtter i bygdefolkets innhøstingstradisjoner. Hvis vi hadde forent disse to, ville det gitt et kulturelt grunnlag som kunne samle oss om de viktige satsingene på friluftslivet. Da Einar Gerhardsen kom hjem fra tysk fangenskap etter krigen, drog han rett opp i Marka, la ansiktet i lyngen og trakk inn friheten med alle sanser. Og jeg er kommet dit jeg vil: til marka, som kan benyttes av én million mennesker, og som vi må få et vern om. Jeg hører at statsråden er glad for at han har fått laget fire små naturreservater i Marka. Det er jeg også – kjempeglad, minst like begeistret som statsråden. Men vi bør være ærlige og vite at disse naturreservatene først og fremst er der for å ta vare på det biologiske mangfoldet. For forvaltningen av og friluftsinteressene i Marka er det andre og større utfordringer. Statsråden nevnte at det lå mange overmodne saker i skuffene i Miljøverndepartementet da han tok over. Det har han helt rett i. Og – for å si det slik – han har enda mange å ta av. En av de sakene som har ligget der siden slutten av 1970-tallet – som Bjørgulv Froyn nevnte – ble fremmet for Stortinget av regjeringen Harlem Brundtland i 1980. Det gjelder Ot.prp. nr. 66 for 1980–81 om vern av Oslomarka. I forkant av den ble det gjort glitrende utredninger – som ligger i skuffene i Miljøverndepartementet – som begrunner hvorfor vi trenger et slikt vern for å få til en ordentlig forvaltning. I motsetning til for Trondheim – som statsråden kjenner godt, og som jeg ikke er helt fjernt fra selv heller – er det en forskjell når det gjelder Oslo. Og det er at 19 kommuner og fem fylker skal prøve å få til dette sammen. Og det er en utfordring å skulle vinne dette hver gang. Jeg håper at statsråden vil ta en titt ned i skuffene i Miljøverndepartementet, se at Fridtjof Nansen lærte oss at friluftslivet er av nasjonal betydning, og komme tilbake til Stortinget med en slik lov.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-04-11:
Først vil jeg si at det er hyggelig at Klungland klarer å finne meg på Internett – det er nok ikke i så mange sammenhenger, tror jeg! At Senterpartiet, i dette tilfellet da ved meg, er positivt til rød-grønn politikk i mange sammenhenger, er hevet over tvil. Jeg skal ikke gå videre inn på det, for jeg skjønner ikke riktig hvilken side han henviser til. Klungland sa at i landbruksspørsmål var det Høyre og Arbeiderpartiet som bestemte. Han var også opptatt av grunneierretten, privat eiendomsrett, og nevnte dette med jakt og fiske. Det er hevet over enhver tvil, Senterpartiet er helt klart når det gjelder privat grunneierrett. Det gjelder ikke bare i landbrukssammenheng, det gjelder også folks private hager, om de måtte stemme SV, Arbeiderpartiet eller Høyre. Vi er helt klare på det området. Når det gjelder jakt og fiske, gikk vi imot at det skulle være en utvidelse til 18-årsgrense for å få gratis fiskekort. Når grunneierorganisasjonene sier at det er greit med et ungdomskort, er det greit for oss også, men det er et viktig prinsipp at grunneierretten er privat og står fast. Jeg må også få legge til at jeg tror at når det gjelder motiveringsarbeidet rundt dette med billige fiskekort for 18-åringer, er vel på en måte det meste gjort. Motivering kan være viktig for småbarn, men jeg tror at når man blir 18 år, har man bestemt seg for interessene sine stort sett. Som sagt, vi er enige med Klungland i en del sammenhenger, men vi møttes altså ikke på dette området. Jeg tror det kan gå bra likevel. Om ikke Klungland får et ungdomskort, kan andre få det.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-04-11:
Jeg takker Vaggen Malvik for dette. Det gjøres her et nummer av at vi ikke er opptatt av dette med energipolitikk, siden det står i meldinga. Det var jo bare SV som ønsket å ta opp dette, og årsaken er at det var mange nok tema å forholde seg til. Jeg syns det er mer naturlig å komme tilbake til dette i en energipolitisk sammenheng og ikke vektlegge det i saken om friluftslivet. Riktignok kan det ha med «Ein veg til høgare livskvalitet» å gjøre, men de aller, aller fleste syntes det var unaturlig å ta opp dette temaet i denne sammenhengen. Det er helt riktig at SV og Senterpartiet svært ofte finner hverandre når det gjelder energibruk, og jeg tror at vi kommer til å enes om dette seinere også, uansett om man er grunneierparti eller ikke. Senterpartiet favner også om andre enn dem som spesifikt eier mye jord. Så det skulle ikke være noe problem. Vi er opptatt av energibruk, vi har vært opptatt av to-pris på strøm, og jeg ser absolutt behovet for å se på dette også i forbindelse med hyttebygging. Det må være et mål for oss å få ned det totale energiforbruket, og da er det mange midler som kan tas i bruk. Man kan ikke bare hive ut noe løselig i sammenheng med en friluftsmelding. La oss komme tilbake til dette.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-04-11:
Norge har en usedvanlig lang kystlinje i forhold til folketallet. Det skal vi være glade for. Jeg har tenkt å snakke litt om strandsoneproblematikken, for det har vært et tema her i dag. Det utøves mye sunt og godt friluftsliv langs hele kysten landet over – også i innlandet for den del. Og det er lokale variasjoner. Noen steder er det press på områdene, andre steder er det faktisk mangel på press. Nå var ikke jeg på konferansen den 28. januar på Voksenkollen, så jeg får ikke snakket noe om den. Men jeg har prøvd å lese litt i Riksrevisjonens dokument for å kunne ha litt å slå i bordet med jeg også, som altså ikke er sannhetsvitne fra denne konferansen. Riksrevisjonen har lagt fram en rapport som går på bygging i 100-metersbeltet langs sjøen. Den har jo vært nevnt noen ganger i dag, og det er store tall, men jeg synes det er veldig viktig at vi ser på forutsetningene for tallene. For Riksrevisjonen har valgt en definisjon som sier at hvert bygg legger beslag på 8 dekar av strandsonen. Hvis en altså hadde valgt andre tall – oppover eller nedover – ville nedbyggingsprosenten vært annerledes. Hvis en f.eks. regnet ett mål, som jo ikke er noen uvanlig størrelse på en tomt, ville en minske det nedbygde arealet til en åttedel. Ut fra de definisjonene som her er nevnt, sier rapporten at det er 50 pst. av området i Akershus og Oslo som er nedbygd. Jeg ønsker på ingen måte å bagatellisere strandsoneproblematikken, og jeg har sagt meg enig med Arbeiderpartiet og SV – jeg er villig til å bruke penger på å kjøpe arealer hvis det er nødvendig. Men mitt poeng er at det er viktig å vite hva en snakker om. Mener statsråden at en med de forutsetningene som er valgt, gir et realistisk bilde av situasjonen, og vil også statsråden medvirke til at regelverket differensieres for ulike deler av landet?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-11:
Senterpartiet er ofte en god medspiller i miljøpolitikken for oss i SV, men med noen unntak, f.eks. i spørsmål som berører den private eiendomsretten. I energi- og klimapolitikken har det derimot ofte kommet konstruktive innspill fra Senterpartiet, og det var derfor med overraskelse jeg registrerte Senterpartiets merknad om at de ikke syntes det var naturlig å behandle spørsmål knyttet til strømforbruk i fritidsboliger som en del av friluftspolitikken. Jeg skal komme nærmere tilbake til dette i innlegget mitt, men vil minne om at dette faktisk er et spørsmål som departementet har tatt opp i meldingen. Ja, det påpekes vel også i innledningen til innstillingen fra komiteen at det er behov for å gi kommunene et bedre verktøy for å sikre mer effektiv energibruk, og at arealbruk og energibruk skal ses i sammenheng i forhold til å utvikle en mer miljøtilpasset hyttepolitikk. Men det er kanskje nettopp denne sammenhengen som fins mellom energi- og arealspørsmålet, som utløser Senterpartiets grunneierryggmargsrefleks?
Børge Brende (Høyre), 2002-04-11:
Jeg spisser iallfall ørene når representanten Brustad uttaler seg med stor tyngde om det å snakke om en ting ett sted og med et annet utgangspunkt et annet sted. På det området har nemlig Arbeiderpartiet ganske stor fagekspertise. Når det gjelder det jeg sa på den meget omtalte konferansen – jeg var faktisk til stede på den selv også – og det som er mest sitert her, har jeg funnet frem manuset. Jeg holdt selvsagt en appell. Dette er et meget godt manus, og vi delte det ut i etterkant. Jeg står inne for alt som står der. Det som står, er et kolon, og så står det to punkter som omtaler hva som ligger i meldingen – bare så det er sagt. Her er det noen som siterer meg i forhold til det som ligger i meldingen. Men jeg har ikke noe problem – vi trakk ikke meldingen. Som jeg sa innledningsvis også: På de aller, aller fleste punktene syns vi at meldingen var meget god, og dessuten har vi fylt meldingen med innhold, ikke bare et rammeverk rundt. Når det nå snakkes om at det dreier seg om et verdivalg, og at nå må vi liksom manne oss opp til å gjøre det, er det jo det vi har gjort. Regjeringen har revitalisert norsk miljøpolitikk. Den forrige regjeringen la opp til en total utglidning i forhold til motorferdselsbestemmelsene. Det har vi nå gjennomført et prøveprosjekt i forhold til. Vi har opprettet den første nasjonalparken på ti år. Vi har gått inn i den kanskje vanskeligste kulturminnesaken som lå på mitt bord. Vi vernet 15 000 dekar i Oslo-marka. Dette er ikke bare ord, dette er faktisk handling, det! Så gjør man altså to små, bagatellmessige forhold i denne meldingen til den kjempestore saken. Og når jeg sier «bagatellmessige», er det i forhold til hva som er forskjellen mellom det regjeringspartiene står for, og det som SV og Arbeiderpartiet gjør. Vi er villig til å sende over forslag om 25-metersbeltet, og vi er i tillegg villig til å benytte oss av det lovverket som allerede eksisterer i forhold til 100-metersbeltet.
Børge Brende (Høyre), 2002-04-11:
Når man diskuterer friluftsliv, er det veldig mange som tenker på fjell og på å gå i marka. Men jeg tror det er viktig å ha med seg at også en viktig del av friluftslivet er muligheten f.eks. nå om våren til å ta med seg ungene og plukke skjell på stranden og også gå i viktige strandområder. Derfor har Regjeringen her en aktiv politikk i forhold til også å sikre allmennretten i de områdene. Vi er veldig positive til f.eks. skjærgårdsparker og gamle forsvarsanlegg som nedlegges, som kan gjøres om til viktige områder for barn og familier, også for dem som ikke nødvendigvis har eiendom rett ved strandlinjen. Det syns jeg også er et prinsipp som Fremskrittspartiet burde følge. Jeg tror også det fins folk i Fremskrittspartiet som nyter det å gå ut sammen med ungene nå en vakker vårdag. Men dette ser jeg ikke at står i noe motsetningsforhold til eiendomsretten. Siden 1965 har vi hatt et forbud mot bygging i 100-metersbeltet. Men det har vært dispensasjonsadgang, slik at det er lov til å bruke vettet i forhold til dette. Nå viser det seg også at det ikke er i de områdene som er mest belastet, f.eks. langs Oslofjorden, man har den største veksten i forhold til nybygg. Det er i andre områder, hvor det ikke er et tilsvarende press. Dette er selvsagt en balansegang. Derfor har jeg da også skrevet brev til fylkesmennene om at man skal være veldig oppmerksom på nybygg som skjer i 100-metersbeltet, og skal begynne å bruke innsigelsesretten sin, som mange regjeringer gjennom mange år ikke har brukt. Man skal bruke den der man syns det er sterke allmenne interesser som taler for at dette ikke skal skje. Men på andre områder – det at folk får bytte ut et vindu på hytta si, eventuelt får laget et lite tilbygg hvis man har hatt en familieforøkelse – syns jeg faktisk det kan være ganske fornuftig, innenfor forsvarlige rammer. Så det er forskjell på å barbere seg og å skjære av seg haken også på dette punktet.
Børge Brende (Høyre), 2002-04-11:
Den beste måten å styrke bymarka på er å gjøre det Regjeringen har gjort så langt, og vil fortsette med. I løpet av veldig kort tid har vi altså vernet 15 000 dekar i Oslomarka, naturreservat, viktige perler for biologisk mangfold, områder som en ikke kan drive flathogst på noe mer, har kommet innenfor barskogvernet. Det er jeg stolt av å levere. Dette har ikke vært ukontroversielt, men det er helt nødvendig. Det synes jeg er et godt vern. De sju årene jeg var kommunalråd i Trondheim, var jeg virkelig en pådriver for at markagrensa skulle være hellig, men jeg er glad for at det også er en lokal debatt knyttet til dette. Men staten må jo også benytte innsigelsesretten sin i enkelte sammenhenger i så måte, og mange av de sakene havner faktisk på miljøvernministerens bord også. Så det er ikke noe galt med regelverket i dag, men man kan selvsagt se på praktiseringen av det. Så er jeg glad for at SV igjen gjentar det med konstruktivt samarbeid. Jeg synes at flere av partiene – jeg kan også nevne Arbeiderpartiet i den sammenheng – har vi hatt et konstruktivt samarbeid med på flere av punktene, og med Fremskrittspartiet om budsjettet. Så det må ikke misforstås, men jeg blir litt oppgitt når to saker blir gjort til de helt altomfattende, når friluftsmeldingen dreier seg om så mange andre punkter også: motorferdselslovens bestemmelser, vi har etablert den første nasjonalpark på ti år, vi har vært villig til også å se på kulturminnevernet i den sammenheng. Det er jo positivt. Og så er det en viss nyanse i det som nå foreligger knyttet til 25-metersbeltet, og det som går på 100-metersbeltet. Så er det henvisning til konferansen på Voksenåsen – «jeg» vil. Ja, jeg sa det, jeg vil stramme inn praksisen. Den 8. mars sendte Miljøverndepartementet ut et brev der en sa at fylkesmennene og kommunene må nå begynne å forholde seg til det som er regelverket knyttet til 100-metersbeltet. Det var ikke gjort siden 1999, under Bondevik I-regjeringen. Bondevik II-regjeringen fulgte opp dette.
Børge Brende (Høyre), 2002-04-11:
Regelverket er jo differensiert allerede i dag gjennom at rikspolitiske retningslinjer gjelder for Oslofjord-området, hvor det er sterkere press enn det er i andre regioner av landet vårt. Representanten Enger har helt rett i at vi har en usedvanlig lang kystlinje, men presset er større fra svenskegrensen og ned mot Sørlandet enn det er langs Vestlandet og nordover forbi Trøndelag. Men jeg tror det er riktig at man også nyanserer de tallene som presenteres. Når Riksrevisjonen sier at det har vært 8 100 nybygg siden 1982, er det bruttotall. De tallene dekker også gjenoppføring av hus som er revet, eller har brent ned. Det er også slik at innen de tallene som blir rapportert halvårlig til meg, altså 1 000 endringer innenfor 100-metersbeltet, er det selv utenfor der de rikspolitiske retningslinjene gjelder, ganske mange nyanser. Aust-Agder – som jeg også har innhentet et eksempel fra – hadde i første halvår 2001 105 søknader, hvorav 82 ble innvilget og 23 avslått. Flere av tiltakene gjaldt nye bygg, men i hovedsak var dette garasjer og sjøboder. Det ble tillatt bygd to nye bolighus, men ingen nye hytter. Så også her ser vi at mindre tiltak dominerer. Samtidig mener jeg at man må være veldig oppmerksom på at en gjenbygging skal forhindres. Derfor er det viktig å få kommunene til å følge intensjonene i plan- og bygningsloven om at det i utgangspunktet er byggeforbud i 100-metersbeltet. Og dette mener jeg selv at jeg har gitt et sterkt bidrag til gjennom mitt brev av 8. mars til fylkesmennene, fylkeskommunene og kommunene. Det er også viktig at friluftslovens bestemmelser om ferdselsretten håndheves. Og der spiller Direktoratet for naturforvaltning en viktig rolle. De har utarbeidet en håndbok om stengsler, og hvordan kommunene skal forholde seg til denne problemstillingen.
Børge Brende (Høyre), 2002-04-11:
Det er selvsagt alltid vanskelig å svare på et spørsmål som ikke er stilt, men jeg skal gjøre mitt beste(munterhet i salen) (munterhet i salen) Replikanten sa at man ikke bare kan forholde seg til det man skal fremme, med denne miljøvernministeren må man liksom se på hva som blir gjort, og som jeg sa, har jeg fryktelig god samvittighet i forhold til det innenfor friluftslivets område. Jeg sa at vi har fremmet den første nasjonalparken på ti år, Forollhogna. Det er riktig at jeg også sa at vi skal opprette en nasjonalpark – en utvidelse av Dovrefjell – 1. juni, men ettersom jeg også har invitert kongen dit, regner jeg med en viss forståelse for at vi skal gjennomføre det! Det skjer. Vi skal også utvide vernesonene på Svalbard. Vi har endret motorferdselsloven. Vi har sagt nei til en dramatisk omlegging av moterferdselslovens bestemmelser, som den forrige regjeringen la opp til, og Arbeiderpartiet har nå sluttet seg til at vi skal gjennomføre et prøveprosjekt – et viktig og svært kapittel i Arbeiderpartiets friluftsmelding. Men dette vil man ikke snakke om. Man har tatt ut to punkter hvor man ikke har fått med seg Stortinget hals over hode akkurat nå, men hvor man ønsker å utrede, og hvor man ønsker å stramme inn på en litt annen måte. Men jeg forstår godt at man ikke vil snakke om det. Jeg forstår godt at man ikke vil snakke om kulturminnepolitikken, som også er en viktig del av det å kunne trives med friluftslivet. Der har denne regjeringen avgjort en meget viktig sak. 25 dekar er vernet rundt en av landets flotteste lystgårder i Vestfold. Jeg kan fortsette: 15 000 dekar ble vernet i Oslomarka. Naturreservater er fantastisk!(Munterhet i salen) Dette er virkelig en perle som vi tar vare på, og som man også vil verdsette om 50 til 100 år. Men at man da diskuterer pavens skjegg i dag, altså to små forskjeller mellom regjeringspartene og Arbeiderpartiet og SV – jeg forstår at det er fordi man skal ha noe å henge seg fast i, men de store linjene er en offensiv friluftspolitikk med denne Regjeringen, og mer offensiv enn den som har vært ført de siste årene. (Munterhet i salen)
Børge Brende (Høyre), 2002-04-11:
Det var ikke meningen å ta ordet på nytt. Jeg hadde som intensjon å følge presidentens oppfordring. Men når saksordføreren, som er en dyktig og presis politiker, gjengav meg på en slik måte at det kan misforstås, syntes jeg det var nødvendig å ta ordet. Saksordfører Sylvia Brustad sa at jeg hadde omtalt dette med 25-metersbeltet og 100-metersbeltet som to bagatellmessige saker. Men hvis representanten Brustad hadde lagt godviljen til, ville hun fått med seg at det jeg sa, var at det var bagatellmessig forskjell mellom det som regjeringspartiene hadde lagt opp til, og det som opposisjonen hadde foreslått. Og det er ingen bagatellmessig forskjell, synes jeg, for å si det forsiktig. Regjeringspartiene legger opp til at forslaget om 25-metersbeltet og en eventuell gjennomføring av det bør oversendes til departementet for nærmere utredning. Jeg hadde håpet at også opposisjonen kunne ha gått for et slikt oversendelsesforslag. Det har jeg da forstått at man kanskje har litt problemer med, men ber om at man tenker gjennom det en gang til. Når det gjelder 100-metersbeltet, sa representanten Langeland at nå må Regjeringen gjøre noe i forhold til å styrke det som er utgangspunktet, nemlig at det ikke skal bygges i 100-meterssonen. Men det har vi jo gjort. Det var et av poengene mine også i innlegget. 8. mars skrev jeg et brev med tittelen: Skjerping av planpraksis og dispensasjonspraksis i strandområdene. Der er det en gjennomgang av at denne bestemmelsen skal håndheves. Problemet er ikke loven. Problemet er at mange regjeringer gjennom flere år ikke har vært klare nok i forhold til at fylkesmennene og statlige etater skal benytte innsigelsesretten sin i saker hvor det er åpenbart at dette kommer i konflikt med allemannsretten. Men det er selvsagt mange forskjellige saker. Noen saker kan dreie seg om en fabrikk på Vestlandet som skal transformeres til et boligområde. Det er ikke en opplagt sak, hvor man da skal si nei til at noe skal skje innenfor 100-metersbeltet. Så kan det være en naturperle som noen vil bygge igjen, hvor fylkesmennene selvsagt skal benytte seg av denne retten. Så la nå både det kommunale selvstyret og de ulike statlige etatene få prøve seg med dette utgangspunkt! Helt avslutningsvis vil jeg si at jeg er veldig glad for at saksordføreren konkluderte med at det nå er enighet om mange viktige punkter her, og at det da gjenstår to. Og det er jeg som miljøvernminister veldig glad for.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-04-11:
Representanten Brustad viste til de ulike signalene Høyre sender om den private eiendomsrett, og det gjør det påkrevd å få en avklaring. Den private eiendomsrett er en grunnleggende rettighet som sikrer retten for enkeltmennesket til å eie verdier, og den er selvfølgelig grunnlovsbeskyttet. Men den angripes – stadig vekk. Mange gode grunner kan anføres for hvorfor jeg eller noen andre bør kunne vandre over, slå leir på eller endog disponere annen persons eiendom: Kanskje er eieren for rik, har arvet for mye eller på annen måte sender ut signaler som gjør at enkelte partier ser det som legitimt å fremme forslag om å avskjære deres rett til å disponere egne hjem. Nå er det de som bor nær strand, som angripes og skal tas. I morgen er det kanskje de som bor nær fjell og skog. I overmorgen er det muligens alle med privat tomt. For har man ikke klare prinsipper om hva som er rett og galt og ditt og mitt, er det ingen ende på hvor langt man kan gå. Kan statsråden forsikre alle som eier hus, hytte eller annen eiendom, om at han vil sette hensynet til den private eiendomsretten høyt og ikke bidra til den type svekkelse som fri ferdsel i strandsonen innebærer?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-04-11:
I Norge har vi heldigvis gode muligheter for utøvelse av friluftsliv. Mangel på friområder i relativ nærhet kan ikke brukes som begrunnelse for ikke å kunne dyrke friluftslivets gleder. Selv har jeg stor glede av opplevelser i friluft. Og selv om jeg bor i en presskommune nær Oslo, har jeg ingen problemer med å finne egnede områder. Til og med skjellplukking med barna har ikke vært problematisk å få til. Det er mitt hovedpoeng: Vi klarer å tilrettelegge for et godt friluftsliv uten å angripe eiendomsretten. Debatten har avdekket at enkelte, bevisst eller ubevisst, setter grunneiere opp mot friluftsinteresser, og nærmest gir enkelte grunneiere skylden for manglende friluftsopplevelser – og særlig manglende friluftsopplevelser for barn og unge har blitt nevnt. Dette synes jeg er svært urettferdig. I tillegg har representanten Konglevoll sagt at Fremskrittspartiet tar parti for de rikeste, fordi vi ivaretar grunneierinteresser. Grunneiere kan også være rike, selvfølgelig, men det må være lov å ivareta viktige prinsipper uten at man skal bli beskyldt for å ivareta hensynet til én inntektsgruppe. Jeg synes at alle de angrepene som er rettet mot grunneierinteresser, er beklagelig. Den måten man uttrykker seg på, føler jeg er med på å skape en konfliktsituasjon, og bidrar ikke til å være konfliktdempende, som representanten Halleraker helt riktig påpekte at man burde legge opp til. Ut fra det jeg har hørt, har jeg lyst til å poengtere at grunneiere av strandsone også er mennesker, og at de også har barn. Grunneiere er like forskjellige som andre mennesker. Jeg har til og med sett grunneiere som bruker ryggsekk. Grunneiere er ikke nødvendigvis mer kranglete enn befolkningen som helhet, og grunneiere kan også ha husbanklån. Jeg håper at vi for fremtiden kan omtale grunneiere i en mer inkluderende form, og ikke at det er dem mot oss.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Det er med skuffelse jeg registrerer at flertallet i komiteen ikke har valgt å støtte Arbeiderpartiet og SVs forslag om en egen lov om bærekraftig bruk og vern av bynære marker. Første gang et slikt forslag ble fremmet, var under regjeringen Harlem Brundtland i 1981. Forslaget ble aldri behandlet, og har ligget i Stortinget med status «utsatt». Når saken nå kommer opp igjen i forbindelse med denne meldingen, var det mange naturvenner i Oslo-området som jublet, og mange mente at det virkelig var på høy tid. Blant annet har Oslo og Omland Friluftsråd, som er en paraplyorganisasjon for natur-, frilufts- og miljøvernorganisasjoner, engasjert seg sterkt i spørsmålet. I dag er skuffelsen stor over at flertallet velger å forkaste forslaget. Det er rett og slett for svakt at flertallet unnskylder seg med at dette er et lokalt ansvar, og nøyer seg med å oppfordre alle større kommuner til å utarbeide en egen plan for forvaltning. I Oslo-området er det 19 kommuner og fem fylker som grenser mot Marka. Marka er derfor den viktigste kilden til naturopplevelser og rekreasjon for mer en én million mennesker. Vi vet at Marka er i aktiv bruk til utøvelse av friluftsliv. Og vi vet at befolkningen i Oslo-området peker på nærheten til Marka og til fjorden som det aller mest positive ved å bo der man bor. Denne spesielle nærheten til store natur- og rekreasjonsområder er helt unik for Oslo i europeisk storbysammenheng. Men presset mot markaområdene er stort, og det øker. Boligbygging, hyttebygging, idrettsanlegg, og andre i og for seg gode formål, gjør at Marka trues bit for bit. Det kan bli bekvemt for én av disse 19 kommunene å si: Bare en liten bit – til f.eks. golfbane eller hyttefelt – kan jo ikke gjøre noe. Når ansvaret for forvaltningen av Marka helt overlates til den enkelte kommune, uten noen nasjonal, overordnet strategi, kan det bli lett for mange av de berørte kommunene å tenkte på den måten: En liten bit gjør ikke så mye. Men om bare én av disse kommunene ikke følger opp en samlet plan, vil det få konsekvenser for hele regionen. Når det gjelder Oslo konkret, mener vi at vi har den kunnskapen som trengs, og nok arealer for å kunne bygge boliger, uten at vi behøver å utfordre den allerede eksisterende markagrense. En utflytende by og tettstedsutvikling vil bare føre til økte kostnader både for den enkelte og for samfunnet. Markagrensen, slik vi kjenner den i dag, fungerer således som en fornuftsgrense. Det viktigste ved vern av Marka er naturligvis at flest mulig bruker området aktivt. En egen lov ville skapt et bedre grunnlag for å støtte frivillige organisasjoner som driver virksomhet i Oslomarka. Et samarbeid med disse organisasjonene, barnehager og skoler ville kunne bidra til at barn og barnefamilier kunne bli enda bedre kjent med Marka og de muligheter til natur- og friluftsliv som finnes der. Dersom flertallet i dag avviser en egen lov om bynære marker, har vi i betydelig grad fraskrevet oss et ansvar for at kommende generasjoner skal kunne få de samme unike muligheter til naturopplevelser og friluftsliv som vi og generasjoner før oss fikk.
Siri A. Meling (Høyre), 2002-04-11:
Stortingsrepresentant Arne Sortevik fra Fremskrittspartiet har i Dokument nr. 8:17 for 2001-2002 bedt om en klargjøring og presisering av beregningsgrunnlaget for vann- og avløpsgebyrer i landets kommuner. Det blir her stilt forslag om at det snarest utarbeides en forskrift og/eller rundskriv som slår fast at årlig kapitalkostnad som brukes til beregning av vann- og avløpsgebyrer i kommunene, skal baseres på anleggenes levetid og kalkulert rente, og ikke på finansielle utgifter. Videre bes det om at Regjeringen innskjerper fylkesmennenes kontrollansvar på dette området, for å sikre innbyggerne mot feil i avgiftsberegningene. Som svaret fra departementet viser, ivaretar dagens regelverk forslagsstillerens ønske, og Kommunal- og regionaldepartementet vil sørge for at den nødvendige informasjonen blir gitt til kommunene og fylkesmennene. Som saksordfører vil jeg på vegne av komiteen legge fram komiteens tilråding til Stortinget om å gjøre følgende vedtak: «Dokument nr. 8:17(2001-2002) (2001-2002)
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2002-04-11:
Det var en sterk anmodning om å være kort. For Høyre er allemannsretten, biologisk mangfold og naturopplevelser helt sentralt, og vi ønsker å verne om disse helt vesentlige menneskelige verdiene. Det er åpenbart at av og til kan allemannsretten komme i konflikt med andre hensyn, men det har vi godt greid å leve med. I Oslo Høyre tar vi litt av æren for å ha greid å beholde Marka-ressursene slik de er, uten å få hjelp fra statlig hold, på rent lokal basis: ved å legge til grunn lokale verdier, det som er felleseie i Oslo, nemlig nærheten til naturområdene. Vi har greid å styre unna utbyggingskreftene, og det akter vi fortsatt å gjøre, og vi tror også fortsatt at vi er best egnet til den jobben. Riktignok er det slik at det er et tjuetalls kommuner rundt Oslomarka som vi kan se kan ha andre prioriteringer enn det man har i Oslo. Jeg kan vel ganske kort si til de kommuner som ønsker å bygge i Marka, enten det er Oslo eller omegnskommunene, at de må være oppmerksom på at da blir trykket sterkt, både fra Stortinget og fra befolkningen. Dette bør de ikke gjøre, for da truer reguleringsspøkelset i bakgrunnen. Jeg antar at det burde være en ting å merke seg. Det er slik at Oslomarka og andre marker er en av de siste immaterielle verdier vi har i et samfunn som stadig er preget av forbruk, og det er viktig å holde skansen. Det akter Oslo Høyre å gjøre, og jeg er sikker på at alle gode krefter – selvfølgelig atskillig flere enn oss – akter å gjøre det samme. Så ganske kort til strandsonen og 25-metersregelen. Her innbyr sosialistene til en konfliktdimensjon som er nesten utrolig. Man kan nesten være fristet til å tro at det er rent konspiratorisk: at man ønsker den situasjonen, å få et høyt konfliktnivå, ved å bringe allmennheten rett inn på verandaen til folk. Man vet at man i naturen ikke godt kan vurdere hvor mye 25 meter er. Det kan fort bli 12,5, og da er vi på verandaen til folk. Er det virkelig slik at vi , når man skal nyte natur og bølgeskvulp, ønsker en situasjon som spiller ut både hyttebrukere, naboer og andre som vil bruke områdene, mot hverandre, slik at vi får sinte mennesker, som slåss? Jeg mener selvfølgelig ikke at dette er en konspirasjon. Jeg bare sier at tanken kan ha streifet og kan komme til å streife noen. Til slutt til eiendomsretten. Vi har etter min mening greid å leve godt med en kombinasjon av eiendomsrett og allemannsrett, både når det gjelder 25-metersregelen, jakt- og fiskerettigheter og bortfesterettighet. Arbeiderpartiet ønsker nå å begrense distriktenes bortfesterettighet.(Presidenten klubber.) Da bør distriktene vite hva Arbeiderpartiet har til hensikt å gjøre med distriktenes interesser. (Presidenten klubber.)