Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 1998-11-30:
La meg aller først få lov til å rette opp noen tall, hvor jeg dessverre kom til å blande sammen Høyres kutt med det som stod igjen etter at Høyre hadde kuttet. Av og til er det ikke så enkelt å se forskjell på det, men jeg kom nok til å gjøre Høyre urett, særlig når det gjelder bistand og utdanning. Bistanden skal være kuttet med 1,3 milliarder og ikke over 7 milliarder, som jeg fikk det til. Jeg beklager det, men poenget i min replikk står likevel fast. Det er selvsagt svært gledelig at etter lange og kompliserte forhandlingsrunder har det lyktes å komme fram til en positiv avklaring for statsbudsjettet for 1999. Budsjettavtalen mellom sentrumspartiene, Fremskrittspartiet og Høyre sikrer regjeringspartiene subsidiær støtte for et justert budsjettforslag, som er nærmere beskrevet i de to tilleggsinnstillingene fra finanskomiteen. I utgangspunktet var avstanden mellom partiene svært stor. Det var derfor nødvendig å gå ganske lange skritt mot et kompromiss for å nå fram til enighet. Jeg vil gjerne gi ros både til Fremskrittspartiet og Høyre for at de var villige til å bidra på en slik konstruktiv måte og med nødvendig besluttsomhet ettersom forhandlingsresultatet kom på overtid. På skatte- og avgiftssiden har vi altså gått langt for å møte Fremskrittspartiets og Høyres krav. Et hovedanliggende gjennom forhandlingsrundene har vært å sørge for at budsjettet fikk en slik utforming at det kunne bidra til å skaffe tillit til styringen av norsk økonomi og dempe presstendensene, slik at den høye renten etter hvert kunne reduseres til et mer normalt nivå. Det fremforhandlede budsjettforslaget har en innretning som nettopp vil kunne sørge for dette. Stramheten ligger på omtrent det samme nivå som sentrumspartienes justerte budsjettforslag i finansinnstillingen. Når skatte- og avgiftsøkningene er falt bort, kan en også forvente lavere prisstigning og et mer moderat lønnsoppgjør neste år. Dette er selvsagt svært tilfredsstillende. For regjeringspartiene har det vært svært viktig å sørge for at Regjeringens hovedprioriteringer har fått godt gjennomslag. Under fremleggelsen av statsbudsjettet i oktober la Regjeringen vekt på bl.a. følgende viktige innsatsområder: en forsterket innsats i helse- og omsorgssektoren, der eldrereformen blir videreført. Innsatsprogrammene innen psykiatri, kreftomsorg og fornyelse av utstyr i sykehussektoren må videreføres. Den distriktspolitiske satsingen må beholdes. Tiltak for barnefamiliene, særlig gjennomføringen av den viktige familiepolitiske reformen med kontantstøtten, må følges opp i tråd med avtalen mellom de fem samarbeidende partiene. Og endelig ønsker sentrumspartiene å markere en vilje til å sikre rammevilkårene for små og mellomstore bedrifter, bl.a. ved å holde fast på delingsmodellen, videreføre aksjerabatter på ikke børsnoterte aksjer og sikre at generasjonsskifte i familieeide bedrifter kan skje til en lavere kostnad enn hittil. Alt dette er tatt godt vare på i det justerte budsjettopplegget. For å kunne gjennomføre de nødvendige skatte- og avgiftsreduksjonene måtte en gå til vanskelige, til dels smertefulle kutt på ulike departementers budsjetter. Likevel har vi klart å vedlikeholde satsingen på helse og omsorg. Utviklingshjelpen ligger fremdeles på 0,88 pst. av BNI, og kommunesektoren er skjermet for kutt i forhold til Regjeringens forslag. Den sterke satsingen på distriktene er også beholdt i det nye budsjettopplegget. Satsingen på miljø, enøk og alternative energikilder er blitt videreført i budsjettforslaget. Vi er også godt fornøyd med at Regjeringen kan fortsette sitt viktige arbeid for å sikre arbeidsplasser, bosetting og verdiskaping i distriktene. Men ikke bare de fem samarbeidende partiene som står bak denne budsjettavtalen, bør være fornøyde. Hele det politiske miljøet bør være tilfreds med at det lyktes å finne fram til en løsning som kunne skape ro omkring budsjettprosessen i Stortinget og bidra til tillit til styringen av norsk økonomi. Situasjonen med en mindretallsregjering setter selvfølgelig sterke krav til Regjeringens egen vilje og evne til å inngå kompromisser. Men det settes også tilsvarende krav til opposisjonspartiene. Sentrumspartiene var villig til å gå langt for å imøtekomme de krav som de ulike opposisjonspartiene satte fram i forhandlingene. Men vi kunne ikke sette over styr politisk troverdighet. Der går det en bestemt grense. Sentrumspartiene legger betydelig vekt på at den økonomiske politikken må være tilstrekkelig stram for å sikre en balansert utvikling i økonomien. Finanspolitikken og utbyggingen av oljesektoren må brukes aktivt til å stabilisere utviklingen i innenlandsk etterspørsel etter varer og tjenester. Regjeringens politikk er å holde kronen stabil i forhold til den europeiske valuta. Men skal vi lykkes med å oppnå den nødvendige stabilitet i økonomien, må også partene i arbeidslivet bidra. Derfor er det helt nødvendig å fastholde et godt inntektspolitisk samarbeid som kan bidra til at vi får en moderat pris- og kostnadsvekst, slik også statsministeren understreket i sitt innlegg. I sommer tok jeg til orde for at Regjeringen burde oppnevne en ny kommisjon tilsvarende Sysselsettingskommisjonen av 1992. Min hovedbegrunnelse var at situasjonen i dag er helt annerledes enn da Per Kleppe og hans utvalg gjennomgikk den norske økonomien for seks år siden. Økt internasjonalisering, skjerpet konkurranse og større spenninger i lønnsdannelsen krever nye grep i den økonomiske politikken. Jeg måtte imidlertid bare konstatere at forslaget ble lunkent mottatt. Med unntak for LO og støtte på lederplass i noen få aviser var interessen for en slik kommisjon ikke særlig stor. Det kan jo skyldes sommervarmen. Det kan selvfølgelig også skyldes at jeg ikke maktet på tilfredsstillende vis å formidle hovedtanken og hovedintensjonen bak forslaget. Uansett kan jeg for min del bare konstatere at det nå synes å være bred enighet om at et tettere inntektspolitisk samarbeid, gjerne konkretisert gjennom en felles komité eller utvalg, vil være positivt for at hovedelementene i solidaritetsalternativet kan føres videre. Forslaget fra Arbeiderpartiet håper jeg likevel kan oversendes Regjeringen uten realitetsvotering ut fra de konkretiseringer og betingelser som jeg tror Regjeringen bør få anledning til å se nærmere på. La meg også kommentere et forslag i innstillingen, nemlig V. Her heter det: «Norge må ta initiativ til en strategisk dialog med EU for å styrke vår forankring i EØS-avtalen og vår deltakelse i EUs ulike samarbeidsprosjekter. Vår rolle som ledende energi- og miljønasjon må brukes aktivt i en slik dialog. I en slik dialog kan det også undersøkes mulighetene for å knytte den norske krone nærmere til euroen.» Kristelig Folkeparti ser det som meget viktig at det føres en aktiv Europa-politikk, og at vi bruker alle kanaler og de muligheter vi har for å kunne utnytte EØS-avtalen på den beste måte, til fordel for norsk næringsliv, forskning, kultursamarbeid og på andre områder som omfattes av EØS-avtalen. Forslaget til V inneholder imidlertid også en anmodning om å se på mulighetene for å knytte den norske kronen til euroen. Det synes tvilsomt om dette er noen god idé. Men det bør uansett undersøkes i tråd med det som er i intensjonen i Arbeiderpartiets forslag, og det vil uansett være av verdi at Regjeringen utreder nærmere hvordan penge- og valutapolitikken skal være etter at ØMU er etablert og euroen innført fra 1. januar 1999. Det går fram av det jeg har sagt, at jeg vil anmode Arbeiderpartiet om å vurdere å oversende sitt forslag. I så fall vil sentrumspartiene foreta en lignende operasjon med sitt forslag. Forhandlingene om neste års statsbudsjett har nok ikke bare vært forhandlinger om budsjettet, men også forhandlinger om hvilken regjering landet skal ha. Det har vært underlig å lytte til Arbeiderpartiets kritikk over manglende sosial fordelingsprofil i budsjettet, mangel på stabil styring og mangel på forutsigbarhet i den økonomiske politikken. Nå kan vi konstatere at Arbeiderpartiet var villig til å legge bort hele sitt stabiliseringsprogram – i hvert fall for en tid – for å komme Fremskrittspartiet og Høyre i møte i kravet om ingen skatte- og avgiftsøkninger. Det er uklart hvor stabil løsning dette ville være. Jeg merket meg at ledende finansanalytikere mente at en slik løsning snarere ville skape krisestemning og ha en dårlig effekt på rentenivået. Uansett er jeg glad for at vi slipper å spekulere mer på dette. Regjeringen Bondevik fortsetter sitt viktige arbeid med å forsterke innsatsen på viktige områder, enten det gjelder distriktspolitikk, familiepolitikk, rammevilkår for små og mellomstore bedrifter, viktige verdi- og kulturspørsmål, gjennomføringen av nye helsereformer som Regjeringen har tatt initiativ til, osv. Vi har mye ugjort i regjeringskontorene, og Arbeiderpartiet har kanskje ennå noe å lære i opposisjon. Jeg vil avslutte med igjen å uttrykke anerkjennelse til Fremskrittspartiet og Høyre for gode konstruktive forhandlinger som førte fram til et budsjett som vi må si oss meget godt tilfreds med. Det er et budsjett med en god tilpasning til de økonomiske utfordringer vi står overfor. Kan vi få etablert et godt inntektspolitisk samarbeid med partene i arbeidslivet og få et konstruktivt, saklig politisk samarbeid med samtlige opposisjonsparti på Stortinget, er jeg for min del overbevist om at vi har lagt et godt grunnlag for å kunne takle de store utfordringene som venter oss både økonomisk og politisk på ulike samfunnsområder og i næringslivet både neste år og i årene framover.