Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-06-20:
Jeg konstaterer med glede at sosialkomiteen i hovedsak står samlet bak den innstillingen som foreligger i dag. Den store grad av enighet som kommer fram gjennom innstillingen, gir et godt grunnlag for flere helsetjenester og ytterligere forbedring av helsetjenestene til beste for pasientene. Lovgivning og politiske vedtak slår fast at befolkningen skal ha likeverdig tilgang til viktige helsetjenester, og at sykdommens alvorlighetsgrad skal være det sentrale prioriteringskriteriet. På samme måte som dette var en viktig premiss når fylkeskommunene eide sykehusene, er det en helt grunnleggende forutsetning for helseforetakenes drift. Dette er kjernen i det offentlige oppdraget som foretakene har, og det er premissen for de økonomitiltak og de effektivitetstiltak som foretakene setter inn. En viktig forutsetning for sykehusreformens suksess er at det i helseforetakene utvikles en kultur der de har søkelys på bedre ressursbruk. God ressursbruk gjør at helsetjenestene når fram til flere, og det er også viktig for legitimiteten til den offentlige helsetjenesten. Det å være kostnadsbevisst handler først og fremst om å sikre at ressursene strekker til for flere pasienter. Jeg registrerer også at sosialkomiteen i sin innstilling viser til at bedre utnyttelse av ressursene var et viktig mål med reformen. La meg understreke at de prioriteringene som er gjort i forhold til bl.a. psykiatri og kreft, gjennomføres i tråd med Stortingets forutsetninger. Det er ikke riktig, som representanten Ballo hevdet, at det i proposisjonen er få spor av disse prioriteringene. Proposisjonen inneholder meget detaljerte føringer for prioritering av psykiatri. Det er intet område innenfor spesialisthelsetjenesten som får så klare og presise føringer som nettopp området psykisk helse. Det vil bli fulgt opp i det styringsbrev til de regionale helseforetakene som jeg skal skrive etter denne stortingsbehandlingen. Det vil også bli fulgt opp spesielt når det gjelder situasjonen i Helse Øst og barne- og ungdomspsykiatrien i Oslo-regionen, som representanten Ballo tok opp. Komiteens innstilling innebærer en økning på totalt 2,125 milliarder kr til helseforetakene. Gjennom styrking av basisbevilgningen skal de regionale helseforetakene legge særlig vekt på å utvikle pasientbehandling som ikke omfattes av ordningen med innsatsstyrt finansiering, bl.a. behandlingstilbudet til mennesker med psykiske lidelser. Tilskudd til realisering av Opptrappingsplan for psykisk helse tildeles gjennom særskilte bevilgninger. Arbeidet med å realisere opptrappingsplanens mål og forutsetninger er et prioritert satsingsområde for de regionale helseforetakene. Opptrappingsplanen innebærer en helhetlig styrking av det psykiske helsetilbudet. Den foreslåtte styrkingen av basisbevilgningen til de regionale helseforetakene innebærer at opptrappingsplanen skal kunne gjennomføres som forutsatt i 2002. Det er nettopp prioriteringen av basisbevilgningen i Regjeringens opplegg som er et uttrykk for at vi er opptatt av de delene av sykehusaktiviteten som ikke er styrt gjennom innsatsstyrt finansiering. Øremerkede tilskudd skal komme i tillegg til og ikke erstatte egenfinansieringen av tjenesten. Vi sier også at økonomiske gevinster ved faglige effektiviseringer skal forbli innen sektoren psykisk helse. Hensikten med tiltak for å bedre ressursbruken er ikke å spare penger, men at flere med psykiske lidelser skal kunne gis et godt behandlingstilbud. Den offentlige helsetjenesten er som alle andre avhengig av inspirasjon og entusiasme. Kilden til dette vil i stor grad være helsearbeiderens møte med den enkelte pasient: å se behov og også få gleden av å se hva behandling, omsorg og lindring betyr for pasienten. Men også den samlede offentlige helsetjenesten som et stort organisatorisk system trenger inspirasjon. Det er derfor med glede jeg kan konstatere at helsetjenester leveres i et omfang som aldri før. Ventelistene ble redusert med 5 pst. i første tertial i år, i en periode da det også var streik ved en rekke sykehus i seks uker. Ventetidene er kuttet, i gjennomsnitt med sju dager. Min ubeskjedne påstand er at dette er indikasjoner på en positiv utvikling. Sykehusreformen virker. Hva betyr det så at reformen virker? La meg trekke fram tre aspekter. For det første må de regionale helseforetakene evne å ta i bruk potensialet for helhetlig styring i regionen, på tvers av de fylkesgrenser man tidligere var bundet av. Med forskjellige innfallsvinkler har alle de fem regionale helseforetakene satt i gang arbeid for å få en bedre koordinert ressursbruk i sine områder. Jeg tillater meg å tro at det allerede har vært med på å påvirke den positive utviklingen i ventetallene. For det andre må virksomhetene som leverer helsetjenestene, de nye foretakene, utnytte den fleksibilitet som foretaksorganiseringen gir mulighet for. Jeg registrerer også her mange positive tiltak og prosesser som er satt i gang. Mitt tredje poeng er at helseforetakene skal operere innen rammen av en felles nasjonal helsetjeneste. Først og fremst betyr dette at det hele tiden skal tilstrebes at helsetjenestens tilbud og resultater blir mest mulig likeverdig. Skal det skje en god utvikling av helsetjenesten, må det være målrettede overordnede strategier og konkrete tiltak som gir bedre pasientbehandling. La meg bruke ett eksempel som vil inngå i det vedtak som sosialkomiteen i sin innstilling legger opp til at Stortinget skal fatte i dag, som en illustrasjon på en god forbindelse mellom den overordnede nasjonale strategi og de konkrete lokale tiltakene: Helseforetakene har i varierende grad tatt i bruk moderne teknologi. Det er fortsatt en rekke sykehus som ikke har elektronisk pasientjournal. Kommunikasjonen mellom sykehus og primærhelsetjeneste skjer i hovedsak på papir. Regjeringens mål er at dette skal endres, slik at datateknologien tas i bruk også på dette området. Dette er på vei. Det første heldekkende nettverket i en region, Helsenett Nord-Norge, ble offisielt åpnet av statsministeren for tre uker siden. Helsetjenestene i Nord-Norge er altså med dette i ett sammenhengende nettverk. Ambisjonen er at det i løpet av 2003 skal være etablert et nasjonalt helsenett ved en sammenbygging av de fem regionale helsenettene. Vi kan i dag bare ane hvilke muligheter datateknologien kan gi. Regjeringen har foreslått å støtte bruken av moderne teknologi ved å sikre finansieringen av behandling med dialyse og med cellegift i Alta, Otta og Ørlandet. Sosialkomiteen støtter dette forslaget – som er en måte å bringe det spesialiserte sykehusets faglighet til pasienten, uten at verken pasienten eller spesialisten må reise. Det viser etter min mening litt av de perspektivene som den nye teknologien kan gi. I tillegg kan dette vise oss nye veier til å kombinere spesialistenes behov for et faglig sterkt miljø og et skikkelig pasientgrunnlag med pasientens ønske om behandling uten å måtte reise langt. Særlig er det viktig for pasienter med langvarig behandling og kroniske lidelser, noe som også ligger til grunn for det forslaget som sosialkomiteen har gitt sin støtte til. Sykehusreformen legger til rette for en demokratisk forankret offentlig helsetjeneste. Selve gjennomføringen av oppgaven bør tillegges dem som har best forutsetninger for dette: foretakenes ledelse og fagfolk. Men mål og rammer for arbeidet skal være politisk styrt. Både i proposisjonen og i sosialkomiteens innstilling er det en rekke premisser knyttet til denne bevilgningssaken. Det gjelder på viktige områder som psykisk helse og nyfødtmedisin, som sakens ordfører var inne på, og det dreier seg om tiltak på enkeltstående områder, som f.eks. dialyse. Skal sykehusreformen lykkes, er det helt avgjørende at det blir en god styringsmessig kobling mellom tjenestene og den nasjonale politiske styringen. Til tider vil det være nødvendig at den politiske styringen knyttes til enkeltsaker. Men det bør også være en felles ambisjon for alle involverte at nasjonale politiske organer styrer hovedlinjene i helsetjenestens utvikling. Derfor satte jeg stor pris på innleggene til representanten Kristoffersen og representanten Alvheim her i dag, som så klart understreket disse viktige premissene for sykehusreformen. Neste prøve vil være fremleggelsen av statsbudsjettforslaget for 2003 og behandlingen av dette. Det er min ambisjon at Helsedepartementet skal bidra til at vi får en helsetjeneste der foretakene på en selvstendig måte kan stå for driften, men der de nasjonale politiske organer reelt styrer hovedlinjene i utviklingen. Helt til sist vil jeg si meg tilfreds med komiteens brede oppslutning om et egenandelsopplegg for assistert befruktning og et fritak for egenbetaling for sterilisering på medisinske indikasjoner. Denne enigheten bør for ufrivillig barnløse bidra til større forutsigbarhet med hensyn til egenbetaling knyttet til behandling for barnløshet. Den egenandel som etter Stortingets vedtak vil gjelde for 2002, tar utgangspunkt i at dette er en lavt prioritert helsetjeneste som bør bli gjenstand for en høyere egenbetaling enn mer prioriterte helsetjenester. En slik gradert egenbetaling for helsetjenester vil være nødvendig og naturlig, dersom vi i fremtiden skal kunne prioritere ressursinnsatsen inn mot de høyest prioriterte tjenestene.