Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2016-06-07:
Digitalisering i offentlig sektor skal øke kvaliteten på og effektiviteten til offentlig tjenesteyting. Dette er slått fast i flere stortingsmeldinger, og Stortinget har sluttet seg til målet om et digitalt førstevalg for innbyggere og næringsliv, jf. Innst. 370 S for 2012–2013. Dette innebærer at nettbaserte tjenester skal være hovedregelen for forvaltningens kommunikasjon med innbyggere og næringsliv. Det er nedslående å lese Riksrevisjonens hovedfunn. Kommunene har i liten grad digitalisert sine tjenester. Arbeidet med digitalisering av kommunale tjenester har vesentlige hindringer. Kommunal- og moderniseringsdepartementets virkemiddelbruk er ikke godt nok tilpasset mål og hindringer på området. Nasjonale felleskomponenter er ikke lagt godt nok til rette for bruk i kommunene, og igangsatte tiltak er ikke tilstrekkelige for å nå målene om helhetlige og fullstendige digitale tjenester. Digitalisering av samfunnet har pågått i ganske mange år, og på noen samfunnsområder har digitaliseringen kommet langt, og en har på flere områder allerede høstet gode frukter av det arbeidet som har vært gjort både med hensyn til mer effektiv drift og en forenkling for innbyggere og næringsliv. Imidlertid tilbys innbyggere og næringsliv et digitalt førstevalg for bare 27 pst. av de kommunale tjenestene på tre sentrale tjenesteområder. Hele 14 pst. av kommunene har ikke et digitalt førstevalg for noen av de 19 undersøkte tjenestene. Det er ca. 60 kommuner som ikke kan tilby dette. For de fleste undersøkte tjenestene er det under halvparten av kommunene som overfører mottatt informasjon elektronisk til ulike interne fagsystemer. Dette viser at den digitale modenheten i de kommunale tjenestene gjennomgående er lav. Jeg mener at det er kritikkverdig at kommunene i dag ikke er kommet lenger enn det som er rapportert med hensyn til å nå målene om at nettbaserte tjenester skal være hovedregelen for forvaltningens kommunikasjon med innbyggere og næringsliv. Jeg har full forståelse for at digitaliseringsarbeidet er komplisert å få til når det skal etableres samvirke mellom mange interne ulike systemer i en kommune, etableres samvirke på tvers av kommunene, som igjen har andre systemer, og ikke minst nyttiggjøre seg og samvirke med store statlige systemer. Jeg kan bekrefte at en kommune har mange ulike systemer. Med egen erfaring som rådmann i to ulike kommuner har jeg nok mange ganger blitt noe oppgitt over hvor fragmentert arbeidet med å sy sammen IKT-sektoren har vært, og hvor fragmentert dette arbeidet fortsatt er, ifølge Riksrevisjonens undersøkelse. Ifølge Riksrevisjonen fremhever mange kommuner at kostnadene med å digitalisere kommunale tjenester er for høye til at kommunene prioriterer det, og er dette arbeidet ikke tilstrekkelig forankret hos ledelsen, stopper det gjerne opp, med et haltende system som resultat. Når kommuner ikke er i direkte inngrep med nasjonale registre, men i stedet lager lokale kopier som skyggeregistre, vil kvaliteten på arbeidet ikke bli godt nok, da skyggeregistrene ikke blir oppdatert ofte nok. Dette har dessverre vært en kjent problemstilling i mange år. Direktoratet for forvaltning og IKT, Difi, har bidratt til digitalisering av offentlig sektor, men det er statsforvaltningen som er Difis primære målgruppe. Difi har derfor begrenset mulighet til å håndtere problemstillinger som går på tvers av statlig og kommunal sektor. Mange kommuner mangler kunnskap om hvor viktig IKT-standarder og arkitekturprinsipper er for en effektiv digitalisering av kommunale tjenester. Ettersom de nasjonale arkitekturprinsippene bare er anbefalt for kommunal sektor, mens de er obligatoriske for staten, forsterkes utfordringen for å få til en god samhandling mellom kommunenivå og statlig nivå. Når et stort flertall av kommunene, ifølge rapporten fra Riksrevisjonen, mener at nasjonale myndigheter bør forplikte kommunene mer i digitaliseringsarbeidet, er det også nærliggende å se at felles arkitekturprinsipper for statlig og kommunal sektor er en nødvendighet. Det må tas et sterkere initiativ for utvikling av løsninger som kan brukes på tvers av kommunegrensene og mellom kommuner og fylkeskommunale og statlige etater. Avslutningsvis vil jeg uttrykke stor forståelse for kommunenes situasjon. Både teknisk og økonomisk er digitalisering av kommunale tjenester vanskelig og komplisert. Staten må stille opp med både økonomiske ressurser og kompetanse for å sette kommunene bedre i stand til å møte funnene i Riksrevisjonens rapport. I tillegg bør det være en nødvendighet at arkitekturprinsippene som er obligatoriske for den statlige virksomheten, også blir gjort obligatoriske og gjeldende for kommunene. I motsatt fall er jeg redd for at vi fortsatt vil oppleve så store tekniske utfordringer at målet om digitalisering av kommunale tjenester ikke vil kunne nås på lang tid.