Hallgeir Grøntvedt (Senterpartiet), 2014-05-27:
I juni 2008 vedtok Stortinget lov om forbud mot diskriminering på grunn av nedsatt funksjonsevne, eller diskriminerings- og tilgjengelighetsloven, som vi som regel betegner den. Det var den rød-grønne regjeringen som fremmet lovforslaget, som var grundig forberedt gjennom offentlige utredninger og lovutvalg. Jeg tror alle partiene mente at det var en viktig dag for å fremme likestilling for funksjonshemmede. Partiene var enige om de store linjene, men på flere punkter uenige om hvorvidt virkemidlene som loven innførte, gikk langt nok. Ikke minst daværende opposisjonspartier, nåværende regjeringspartier, var ivrige pådrivere, og et av forslagene fra bl.a. Fremskrittspartiet var, som forrige taler sa: «Stortinget ber Regjeringen om å sikre at fristen for universell utforming av nye bygninger fra 1. juli 2009 blir å anse som en eksakt frist.» Partiene hadde også et forslag om å tidfeste fristen for tilrettelegging av eksisterende bygg og anlegg. I dag er debatten noe annerledes. Nå ønsker regjeringen å bidra til å lempe på kravene til universell utforming av nye boliger. Argumentet er at det bare er et fåtall av boligene som bygges, som bebos av personer med nedsatt funksjonsevne – hvorfor da stille generelle krav, som gjelder alle? Funksjonshemmedes organisasjoner er svært kritiske til hvordan regjeringen forvalter diskriminerings- og tilgjengelighetsloven. De viser til at bare 10 pst. av boligmassen vår er tilpasset funksjonshemmedes behov. De sier at om ikke lovverket følges opp for nye boliger, vil vi ikke få opp denne andelen. Organisasjonene peker også på at for å gi boligene våre livsløpsstandard er det nødvendig med universell utforming. Besøkende med nedsatt fysisk funksjonsevne er dessuten avhengig av universell utforming av boligmassen. Byggebransjen er en pådriver for reduserte krav til universell utforming. De mener at kravene fører til dyrere boliger, og at spesielt de minste boligene, som er ungdommenes inngang på boligmarkedet, blir unødvendig kostbare. Dette er et argument vi må ta med i betraktningen, men ikke legge all vekt på, når vi skal avveie interessene. Interpellanten reiser en viktig debatt som vi fra Senterpartiets side er glad for at blir tatt opp. Vi er klar over at det har vært kritiske røster fra både byggebransjen og de nåværende regjeringspartiene til at byggeforskriftene under Senterpartiets ledelse av Kommunal- og regionaldepartementet har gitt strengere krav til tilrettelegging for funksjonshemmede. Våre statsråder har fulgt opp Stortingets krav til gjennomføring av diskriminerings- og tilgjengelighetsloven og har fått kritikk for det. Innledningsvis viste jeg til Fremskrittspartiets sterke engasjement for å styrke lovverket om universell utforming gjennom å stille strengere krav til tidsfrister for gjennomføring. Jeg var derfor spent på statsrådens kommentarer i dag. Det er seks år siden nytt lovverk ble vedtatt. Seks år er lang tid i politikken. Jeg hadde kanskje likevel trodd at den politiske hukommelsen var litt bedre enn det statsråden viste i dag, i sitt forsvar for svakere krav til universell utforming av boliger. Jeg avviser ikke at en mindre restriktiv tolkning av byggeforskriftenes krav til universelt utformede boliger kan være en fordel for mange av oss, men vi tar et skritt tilbake i forhold til det lovverket Stortinget la så stor vekt på å få på plass i juni 2008, da lov om forbud om diskriminering på grunn av nedsatt funksjonsevne ble vedtatt.