trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ivar Kristiansen (Høyre), 2006-03-03:
Statsråden henviser i sitt innlegg til at det foreligger 67 prosjekter til konsesjonsbehandling. Jeg vil tro at nær alle disse 67 prosjektene har sin bakgrunn i tilliten til at vi ville være i stand til å få på plass et grønt sertifikatmarked sammen med Sverige – hvilket den nye regjeringen har skrinlagt. Mitt spørsmål er da: Den begrunnelsen for å skrinlegge den norsk-svenske sertifikatordningen, grønn sådan, som er gitt i pressemeldingen fra departementet, mener statsråden fortsatt at den er holdbar? Mener han fortsatt at den begrunnelsen som er gitt, er 100 pst. korrekt?
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-03-03:
Jeg skal begynne med å si at jeg håper presidenten legger merker til at jeg har på meg slips i dag.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-03-03:
Venstre har vært og skal være en pådriver for å få økt produksjon av ren energi. Vi mener at produksjon av vindkraft kan være en viktig del av en slik strategi. Vi trenger ny kraft i Norge. Ren kraft, sparing og mer effektiv bruk av energien er de beste løsningene. Det er stor interesse for vindkraft i dag. Bare i Rogaland, mitt hjemfylke, foreligger det nå prosjekter på 3 TWh, det samme som den nasjonale målsettingen. Det betyr at vi for landet som helhet kan nå de målene som er satt, og mer enn det. Men den store interessen for vindkraft viser også at det er et sterkt behov for å sortere, for en del av de prosjektene som i dag er omsøkt, er det så store konflikter knyttet til at de bør få nei. Derfor trengs det verktøy for å sortere, slik at en kan få klarlagt hvilke prosjekt man ønsker, og hvilke man ikke ønsker. Venstre mener det er viktig å bygge på de nasjonale virkemidlene man har i dag, bl.a. de nasjonale konfliktvurderingene. Men vi ser også behovet for å få nye redskaper for å kunne se ting i en større sammenheng. Vi har kommet til at den nasjonale planen ikke er det rette grepet. Det vil bety stopp i flere år for vindkraft, og det vil i tillegg ikke kunne bli en så grundig vurdering som det en må ha for at slike planer skal ha verdi. Jeg viser her til saksordførerens redegjørelse. Vi tror derimot at regionale planer kan være gode verktøy for en slik gjennomgang som vi tror må til, i tillegg til de sentrale virkemidlene. Vi håper at departementet kan stimulere til at slike planer blir laget. I Rogaland har man nå med full bred politisk støtte gått i gang med å lage en fylkesvis plan, bl.a. har Høyres fylkesordfører vært pådriver for å få det til. Venstre er altså positivt til vindkraft, men vi ser en del prosjekter som det ikke bare er lokale, men også nasjonale konflikter knyttet til. Jeg viser i den forbindelse til det engasjementet som reiselivsnæringen har, og som peker på at det er behov for å få avklart at noen områder ikke skal brukes til vindkraftutbygging. På denne bakgrunn er det at komiteens behandling har resultert i at bare Fremskrittspartiet står bak forslaget om en nasjonal plan. I går hadde energi- og miljøkomiteen besøk av en delegasjon fra Tsjekkia. De fortalte at de der arbeidet med å vurdere flytting av landsbyer for å frigjøre brunkullressurser. Det sier litt om forskjellene og de mulighetene ulike land har på dette området. Vi i Norge er i en svært begunstiget situasjon. I bunnen har vi vannkraft og store olje- og gassressurser, og nå diskuterer vi hvor vi skal plassere vindmøller – og det er viktig. Regjeringen er mot en nasjonal plan for vindkraft. Nå har vi de senere dagene også fått klart for oss at en heller ikke har noen sterk plan for hvordan en skal få økt produksjon av ren energi. En nasjonal plan for vindkraft eller nei til grønne sertifikater har samme effekt, nemlig at nye prosjekter stopper opp. Vi konstaterer at den rød-grønne regjeringens satsing på grønn energi er helt i det blå. Den offensiven som i Soria Moria-erklæringen er lovt for å få økt produksjon av ren energi, den ser ut til å utebli.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-03-03:
Statsminister Stoltenberg begrunnet i onsdagens spørretime havariet i forhandlingene med Sverige om grønne sertifikater med at det ville gi en økt pris for forbrukerne. Dette havariet har stor negativ betydning for framtidig produksjon av ren energi og vindkraft. Først må vi betale 25 øre for strømmen, og så må vi betale 15 øre for grønne sertifikater. Det blir 40 øre, sa statsministeren. Han gav inntrykk av at grønne sertifikater ville gi en prisøkning for forbrukerne på 15 øre. Det er en åpenbar misforståelse. Jeg ber statsråden bekrefte at dette gir et feilaktig bilde av den virkningen grønne sertifikater har for forbrukerne. Så har jeg et spørsmål til: Er statsråden enig i at regionale planer kan være et egnet verktøy til å få konfliktavveininger når det gjelder vindkraftutbygging, og hvordan kan han stimulere til at slike blir laget?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-03-03:
Jeg brukte ganske store deler av mitt innlegg til å gå igjennom de hensyn som skal ivaretas i forbindelse med planlegging av vindkraftprosjektene – hensyn som skal ivareta miljøet, som skal ivareta de fleste av de bekymringene som representanten Solvik-Olsen her gir uttrykk for. Mye av dette er godt ivaretatt. Vi er godt i gang med de tematiske konfliktvurderingene, som vi har fått inn for veldig mange av de planlagte prosjektene. Forskjellen på å starte et arbeid med en nasjonal plan hvor alt dette skal kartlegges, og den måten vi nå gjør det på, er at man altså tar hensyn til bl.a. de planer som allerede foreligger. Jeg må si at det forundrer meg å høre representanten Solvik-Olsen argumentere for en langvarig utsettelse av bygging av vindkraftprosjekter, som dette i realiteten blir, når jeg samtidig har registrert hans indignasjon de siste dagene over at Regjeringen ikke lyktes i å få til et felles grønt sertifikatmarked med Sverige. Den planen som Solvik-Olsen nå ber om, vil jo nettopp komme til å innebære at det vil ta mange år før vi kan komme i gang med utbygging av vindkraft i Norge og dermed realisere det potensialet som han mener er mulig å realisere gjennom grønne sertifikater.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-03-03:
Vi skal nok i dagene som kommer, få rikelig anledning til å diskutere både grønne sertifikater og nye virkemidler, for å sørge for at Regjeringens ambisjon om en kraftig satsing på ny fornybar energi, bl.a. vindkraft, skal kunne bli realisert. Den pressemeldingen som er sendt ut, er selvsagt den korrekte versjonen i forhold til de resultater som det var mulig å oppnå i forhandlingene. Hvis representanten Kristiansen er opptatt av å få beregninger og regnestykker på bordet – som jeg for så vidt allerede har fått spørsmål om fra Stortinget – er eksemplene på hvordan dette vil slå ut for norske forbrukere, underveis. Representanten skal få rikelig anledning til å studere effekter av en eventuell avtale med Sverige.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2006-03-03:
Hvis representanten Kvassheim mente at det oppstod en åpenbar misforståelse i ordvekslingen med statsministeren, burde han kanskje ha bedt om ordet da for å oppklare den åpenbare misforståelsen. Det er ikke urealistisk at sertifikatprisen kan komme til å bli på 15 øre. Den vil sannsynligvis komme til å bli høyere enn det. De regnestykkene som viser hvor stort utslag dette vil kunne komme til å få på strømprisen, vil representanten Kvassheim få seg forelagt i løpet av relativt kort tid. Jeg er enig med representanten Kvassheim i at de regionale planene er et svært godt egnet virkemiddel for å sørge for at man ivaretar de hensyn som skal ivaretas ved utbygging av vindkraft. Jeg er glad for at Venstre støtter Regjeringen og flertallet i at dette forslaget bør avvises.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2006-03-03:
Vi får vel klare oss med tre minutter. Det har vært en spennende diskusjon og debatt i Stortinget om dette. Og vi får høre at Regjeringen har en plan for utbygging av fornybar energi. Så vidt jeg har fått med meg, er dette foreløpig en hemmelig plan som verken kraftutbyggerne i Norge eller denne sal er blitt orientert om. Slik sett vil jeg si at planen ikke har mye for seg – foreløpig i hvert fall. Så blir det sagt at utbyggingen vil stoppe opp med en nasjonal plan, mens med regionale planer i alle regioner vil ikke utbyggingen stoppe opp. Det forstår jeg ikke. Men hvorfor fremmet Fremskrittspartiet dette forslaget? 1 600 vindmøller i Finnmark er omsøkt. Disse skal produsere strøm som man ikke har bruk for i Finnmark, og som man ikke får transportert bort fra Finnmark. Det primære motargumentet vi har møtt i salen i dag, er at embetsverket eller denne sal kommer til å ta fornuftige beslutninger om utbygging av vindkraft. Men hvorfor støtter da størstedelen av denne salen en nasjonal plan for vannkraft? Er det ikke de samme politikerne og byråkratene som skal fatte gode avgjørelser også om vannkraftutbygging? At lokale politikere rundt omkring i Norges land ønsker utbygging av vindkraft i sine kommuner, med dertil hørende ekstrainntekter, er ikke rart. Men det er vår oppgave i denne salen å sikre at det er de prosjektene som har minst miljøinngrep og best samfunnsøkonomi, som blir bygd ut, ikke de prosjektene som hører hjemme i kommuner med dårlig økonomi. I denne debatten snakker Høyre kun om kraftaspektet. Ivar Kristiansen fra Høyre snakker kun om kraftaspektet. Høyre har altså sittet fire år i posisjon, og hver gang vi i de fire årene har diskutert energispørsmål i denne salen, har Høyre snakket om miljøaspektet. Når vi i Fremskrittspartiet prøver å fremme en sak som primært handler om miljøaspektet, snakker Høyre bare om kraftaspektet. Gitt den retorikken som kom derfra, spør jeg meg om Høyre nå vil fjerne nasjonal plan for vannkraft. Og så – hvis jeg får lov: Det ble sagt her at Fremskrittspartiet har tidligere ment at all utbygging er god utbygging. Men slik er det ikke. Fremskrittspartiet mener at den utbyggingen av energi i Norge som medfører minst mulig miljøinngrep og best mulig samfunnsøkonomi, er den energiutbyggingen vi skal foreta oss. Så er det mitt inntrykk at Regjeringen mener at ingen utbygging er god utbygging.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2006-12-11:
Fyrst ein visitt i all vennskapelegheit til Kristeleg Folkeparti: Dei har i dag brukt meg og mi meining om skulen i Mali frå i sommar som argument for forslaget sitt. Det er rett at eg meinte at departementet, i lys av unntaksføresegna i lova og det Stortinget uttalte i vår om Kenya og Etiopia, kunne ha funne ei løysing for Mali. Eg har likevel vore nøye med å understreka at Senterpartiet tek departementet si avgjerd til etterretning og vil arbeida for ei permanent lov som sikrar ein skule etter norsk lov for barn av misjons- og bistandsarbeidarar. Eg viser til statsråden si presisering i dag nettopp når det gjeld Mali. Eg er elles overraska over Kristeleg Folkeparti si framstilling av at alternativet for desse elevane er Noreg eller Etiopia. Det Norske Misjonsselskap prøver vitterleg å driva skulen i inneverande år. Så har Kristeleg Folkeparti òg i dag kritisert Regjeringa for manglande oppfølging av frivillig sektor. Verken 58 millionar kr til studieforbunda, meir midlar til Frifond eller fleire frivilligsentralar synest å falla inn under Kristeleg Folkeparti sin definisjon av frivilligheit. Det gjer derimot tilskottet til frikyrkjebygg. I Senterpartiet vart vi overraska då det tilskottet vart fjerna i budsjettet for 2006. Fleire av oss kjende til lokale foreiningar og kyrkjelydar som hadde bygg under oppføring med statstilskott som ein del av finansieringa. Vi bestemte oss for å gjera det vi kunne for å snu det vedtaket, og er svært fornøgde med at tilskottet på 9,4 mill. kr for inneverande år blir kvittert ut i nysalderinga. Etter samspel med Kristeleg Folkeparti blir tilskottet vidareført for 2007 og er eitt av fleire element som gjer at me kan seia at eit godt frivilligbudsjett er vorte betre. Innan grunnskule og vidaregåande skule er det to viktige og avgjerande forskjellar på dagens regjering og den førre regjeringa: For det fyrste er det friskulelova. I Senterpartiet ser vi fram til at Regjeringa får på plass ei privatskulelov i pakt med Bondevik I, med rom for skular baserte på livssyn og alternativ pedagogikk. For det andre er det kommuneøkonomien: Den raud-grøne regjeringa sørgjer for heilt andre moglegheiter til ein skule tilpassa det enkelte lokalsamfunn og den enkelte elev. 13 milliardar kr meir i frie inntekter over to år skal riktignok brukast til fleire oppgåver, men vi får likevel gladmeldingar frå heile landet. Alle sorger er ikkje sløkte. Kommunane har framleis store utfordringar, men det er ei heilt anna og større satsing på fellesskap, på framtida, på våre barn og unge.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-12-11:
Når jeg hører kunnskapsministeren her i dag, er det opplagt at han og Regjeringen har valgt som strategi at angrep er det beste forsvar. Det er ikke Høyre, men Regjeringen selv som latterliggjør seg når man innleder satsingen på nordområdene med titalls millioner i kutt til universitet og høyskoler i Nord-Norge. Statsråd Djupedal kan heller ikke rømme unna de rød-grønne partienes løfter fra valgkampen og at Regjeringen nå ikke innfrir. Regjeringens resultater i nordområdene må ses i et generasjonsperspektiv, ble det sagt i Tromsø under presentasjonen. Men som alle i denne sal vet: Ingen norsk regjering regjerer i generasjoner – selv om man kunne drømme om det – og arbeidsplassene i nord trengs nå, og før enda flere ungdommer forlater Nord-Norge. Kampen om arbeidskraften tilspisser seg, og jeg har ingen tro på at ungdom fra sørlige deler av Norge i stort antall vil bestille flyttebil og flytte nordover. Derimot har jeg stor tro på at landsdelens egen ungdom vil satse om det legges til rette for det, og da er det jobbmulighetene i dag og i morgen som vil være avgjørende, og ikke de mulighetene Regjeringen snakker om i et generasjonsperspektiv, om kanskje 20–30 år. Dette har Høyre tatt konsekvensen av i sitt alternative budsjett og viderefører bevilgningene til universitets- og høyskolesektoren i nord på et høyt nivå. I tillegg følger vi opp opptrappingsplanen for stipendiatstillinger, og vi øker forskningsbevilgningene vesentlig. Representanten Ole-Anton Teigen prøvde i sitt innlegg å snakke seg bort fra sakens realiteter da han uttrykte skuffelse over at Høyre i denne debatten har påpekt den betydelige avstanden det faktisk er mellom ord og handling i nordområdene. Jeg kan love at jeg vil fortsette å skuffe representanten Teigen og andre som prøver å bagatellisere at midlene til nordområdesatsingen ikke er kommet på plass. Da budsjettet ble framlagt den 6. oktober, unnskyldte de nordnorske rød-grønne representantene seg med at de foreslåtte kuttene og de lave forskningsbevilgningene kom fordi det ikke fantes konkrete prosjekter i nord. Med respekt å melde: Dette er galt, og det vet representanten Teigen også godt. Uansett hva fagstatsråden og representanter for de rød-grønne regjeringspartiene måtte mene, så er det et faktum at Regjeringen er tatt med buksene nede. Mange har talt og skrevet seg varme om mulighetene i nord, men Regjeringen svikter i oppfølgingens time. Det er en utbredt oppfatning i Nord-Norge at Regjeringen har lovet langt mer enn den har vært i stand til å levere. Kutt er ikke og blir ikke satsing, uansett hvordan man snur og vender på det. Jeg vil derfor gjenta mitt spørsmål til kunnskapsministeren: Hvorfor skjermer ikke Regjeringen nordnorske kunnskapsinstitusjoner for kutt i 2007, når kunnskap er selve bærebjelken i nordområdesatsingen? Og det bør kanskje vekke en smule ettertanke at Regjeringens nesegruse beundring av seg selv når det gjelder nordområdene, ikke på langt nær deles av alle.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-11:
Det som gjør det nødvendig å ta ordet på nytt, er Freddy de Ruiters undring over Fremskrittspartiets skolebokpolitikk. Han var forundret og trakk Fremskrittspartiets motiver i tvil etter at Fremskrittspartiets landsmøte hadde gått inn for fritt skolemateriell i videregående opplæring. Jeg hadde trodd at de Ruiter og andre i Arbeiderpartiet ville vært fornøyd med at Fremskrittspartiet var enig i at det skulle være fritt og gratis skolemateriell i videregående opplæring. Men som de Ruiter selv sa i sitt innlegg, er det vanlig at når noen gjør noe bra, prøver man å få fokus bort fra det, og det var vel kanskje det representanten de Ruiter gjorde et forsøk på. Ellers synes jeg fortsatt det er underlig at representanten Huitfeldt står på denne talerstol og holder enkelte udefinerte kilder høyere enn norske forskningsrapporter om friskolenes innvirkning på den offentlige skolen. At hun i tillegg representerer et parti som er en del av en regjering som har stanset opp et forskningsprosjekt som kunne gitt de svarene Anniken Huitfeldt på forhånd hevder at hun har, er meget underlig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-12-11:
På slutten av debatten synes jeg det er greit å gjøre det klart at innenfor rammen av et realistisk budsjett mener Venstre at det hadde vært fullt mulig å unngå kutt i høyere utdanning og fullt mulig å satse på både grunnforskning, anvendt forskning og næringsrettet forskning. Venstres budsjett illustrerer det. Når de tre regjeringspartiene har valgt ikke å gjøre det, er det fordi de ikke har hatt vilje og evne til å prioritere verken høyere utdanning eller forskning. Det foreligger etter min mening som en helt klar valgsituasjon, og jeg finner ikke noe uredelig i det. Det viser bare at politikk handler om å ville noe, det handler om å prioritere, og det handler om å velge. Venstres valg står da i kontrast til regjeringspartienes valg. Av og til må man sette punktum for et eller annet, og dette var et lite bidrag!
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-12-11:
Vi har jo vært inne på at det går an å omprioritere! Det som gjorde at jeg tok ordet for en kort kommentar, var representanten Huitfeldts omtale av friskoler. For det må jo gå an å forholde seg til norsk forskning, som det har blitt sagt her i noen sammenhenger, og ikke bare dansk og svensk. Vi leser i de rapportene som er kommet, og også et oppslag i Dagsavisen den 24. november, at det ikke er tegn på segregering, og at friskolene faktisk virker positivt inn også på den offentlige skolen. Nå sa også statssekretær Rugtvedt i den samme Dagsavisen at man skulle lære av friskolene. Da blir spørsmålet: Hvorfor tar man livet av det man har tenkt å prøve å lære litt av? Og hvorfor stopper man forskning om hvilke utslag dette faktisk gir? Jeg kunne tenkt meg å spørre dem som gir så sterkt uttrykk for å være de som er mest opptatt av at den offentlige skolen skal bli god: Hvorfor ikke uttrykke tillit til både lærerapparatet og skolens evne til å klare seg opp mot friskoler? Da ville man virkelig vise dem den tillit som trengs for å være en god offentlig skole.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-12-11:
Representanten Gunnar Gundersen gav uttrykk for at det ville bli for tøft for noen sykepleierutdanninger å innfri kravet om 20 pst. førstestillingskompetanse, og at disse måtte fritas for kravet. De skulle til gjengjeld spisse seg mot praksisveiledning. Jeg vet ikke helt om jeg forstår hva representanten Gundersen sier, men for meg høres det ut som om det da blir to typer høyskoleutdanning for sykepleiere, og det kan han vel ikke mene. Utdanningen har flere typer undervisning. Blant annet er veiledet praksis et viktig element. Men den typen veiledet praksis skal også være like forskningsbasert som annen undervisning. Sykepleiere har hatt en kronglete vei mot førstekompetansen, det kan vi være enige om. Vi kan også si at det vil koste å innfri kravene fra NOKUT. Men å stille andre krav til sykepleierutdanningene enn til andre høyskoleutdanninger er jo meningsløst. For øvrig har jeg nå et håp om at veien mot førstekompetanse skal bli enklere ved at videreutdanningene i sykepleie har kommet inn under Kunnskapsdepartementets ansvarsområde. Det kan gjøre det lettere å få godkjent disse på masternivå og vil nok gjøre sitt til at flere spesialsykepleiere vil gå inn i undervisning etter hvert. Da er veien mot førstekompetanse enklere enn om en må starte helt fra grunnen av med en helt ny utdanning for å kunne undervise ved sykepleierutdanningene. I tillegg ville utdanningen få lærere med relevant praksis, noe praksisveiledningen ville tjene stort på. Til slutt vil jeg gjenta det jeg tidligere sa om at det er et stort udekket behov for forsknings- og utviklingsarbeid i omsorgssektoren. I St.meld. nr. 25 for 2005-2006 Mestring, muligheter og mening – om framtidens omsorgsutfordringer – diskuteres utdanningskapasitet og kompetanse. Det er en offensiv melding der en nettopp legger opp til mer forskning og utviklingsarbeid i sektoren. Der spiller sykepleierutdanningene sammen med andre helsefagutdanninger en av nøkkelrollene. Da kan vi vel ikke fra denne salen si at det blir for tøft for noen av sykepleierutdanningene å tilfredsstille NOKUTs krav om 20 pst. førstestillingskompetanse.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2006-12-11:
Etter den hyggelige visitten fra Senterpartiet om frivillighetsprofilen har jeg også lyst til å si noen ord om skolen i Mopti, Mali. Jeg er glad for signalet om at man ikke har noe imot at skolen skal forsøke på nytt, og det skal absolutt videreformidles. Men etter å ha hørt i dag den rørende fortellingen om Teigens barnebarn, stod det for meg en norsk familie i Mali med fire gutter på fem, seks, åtte og ti år, som flertallet vel må ønske skal sendes tvers over Afrika for å kunne gå på skole. Misjonen ordner dette selv, det er helt klart. Men det er flertallet i denne sal som gir det som alternativ hvis den norske stat skal være med og betale skolegang for disse fire guttene. Jeg har også lyst til å si nå på tampen av debatten at det er underlig når man hører de rød-grønne snakke om den offentlige skolen, og særlig grunnskolen, at det nok en gang blir avgrensninger i forhold til friskolene. Jeg synes det er trist at det blir hovedfokus. Det gjelder noen få prosent, og vi trenger sammen å jobbe for å få en god, sterk offentlig skole.
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-11:
Tre korte merknader til tre gjennomgangstemaer i denne budsjettdebatten: Først en kommentar til friskoledebatten. Det er forbausende å høre talspersoner for regjeringspartiene, særlig representanten Huitfeldt, argumentere for at det er best å ta standpunkt til denne saken uten å bry seg om forskningsbasert kunnskap. Det må jo bety at man prinsipielt mener at på dette området bør lovgivning baseres på noe annet enn forskningsbasert kunnskap, nemlig forutfattede meninger. Det er egentlig bare å ta til etterretning, og det er ikke overraskende, for dette har vært et ideologisk betinget standpunkt i alle år, kampen mot friskolene. Jeg hørte kunnskapsministeren i formiddagsmøtet uttale at for universiteter og høyskoler i dette land var det ikke noe nirvana under den forrige regjeringen heller. Det vil jeg tro at universiteter og høyskoler skal være glad for, for nirvana betyr utslukning, altså et evigvarende hvileskjær. Jeg tror universiteter og høyskoler satte pris på at det ikke var slik under den forrige regjeringen, men jeg tror det ville vært en fordel om statsråden hadde bestemt seg for ett av to, enten å følge opp sin egen metafor, hvileskjæret – og da er ikke dette budsjettet noe å forsvare, og enda mindre noe å skryte av – eller å forsøke å bilegge denne metaforen og skryte av et budsjett som i realiteten betyr en betydelig nedskjæring, mens alle andre sektorer i statsbudsjettet har vekst. Så til sist en liten bemerkning til kirkeministerens innlegg når det gjelder forvaltningen av fondsmidlene i Opplysningsvesenets fond. Kirkeministeren forsvarer at man vil ta verdistigningen av den delen av kapitalen som er investert i aksjer. Det må være tillatt å si at det er en høyst uvanlig måte å forvalte offentlige fondsverdier på. Logikken tilsier, tatt i betraktning at aksjeinvesteringer er risikoinvesteringer, at hvis man for fremtiden akter å legge seg på den linjen at man vil hente ut mulig verdistigning, burde jo også statsråden ta mål av seg til å dekke opp det motsatte, nemlig hvis det skulle bli et verdifall på aksjekapitalen. Det nevnte han ikke ett ord om, og det forteller vel egentlig hva dette dreier seg om, nemlig at man har behov for å hente midler for å dekke opp det som er lovpålagte oppgaver for staten å dekke.
Inge Lønning (Høyre), 2006-12-11:
Til det siste: Hva jeg forsøkte å anbefale kunnskapsministeren, var egentlig bare å treffe et valg mellom to opsjoner, enten å fastholde at det budsjett han har lagt frem for høyere utdanning og forskning, er et hvileskjær – og det synes jeg er en meget god metafor, treffende på alle punkter – eller å forsøke å argumentere for at det er det beste budsjett som noensinne er fremlagt. Han kan ikke velge begge opsjoner samtidig. Så til friskolesaken. Det er riktig som kunnskapsministeren sier, at de to norske forskningsrapportene som er kommet, ikke er entydige. Det er sjelden forskningsresultater. Men de er entydige på ett punkt. De viser at de klisjéoppfatningene som representanten Huitfeldt fortsetter å kolportere, ikke har noe hold i empiriske forhold. De er rene dogmatiske oppfatninger. Når man står på denne talerstol og sier at det blir store sosiale forskjeller med private skoler, som en kategorisk påstand uten forbehold av noe slag, er det en ganske imponerende dristighet i forhold til den kunnskap som faktisk foreligger. Det hjelper lite å riste på hodet i den anledning. Det blir ikke mer inni av den grunn. La meg understreke at det finnes ingen forskning som dokumenterer at det i Norge er klare forskjeller i sosial rekruttering til friskoler, sammenlignet med den offentlige skolen. Det disse to forskningsrapportene dokumenterer, er nettopp at det ikke foreligger slike påvisbare forskjeller. Det må man nesten ta til etterretning, hvis man ellers aksepterer vanlige vitenskapelige metoder. Politikk er politikk, og forskning er forskning. Ja, heldigvis. Og det er helt greit at det er ulike politiske oppfatninger om hvorledes skolesystemet best kan organiseres. Men når det gjelder påstander om faktiske forhold, som faktisk er empirisk kontrollerbare, er det en fordel om slike påstander er i nærheten av virkeligheten.
Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2006-12-11:
Jeg er i grunnen litt forundret over at Den norske kirke har fått en for så vidt liten plass i dagens debatt, men jeg velger å tolke dette positivt, fordi det stort sett er positive endringer i budsjettet, som nesten hele Stortinget stiller seg bak. Og det er jo slik at når Kirkens rammer blir utvidet, får dette automatisk positive følger for andre tros- og livssynssamfunn. Der det er en liten forskjell mellom partiene, er på bevilgningsforslagene til prestestillinger – men alle utvider rammen – og på Tilskudd til private kirkebygg, hvor det, så langt jeg kan se, kun er Høyre og Venstre som ikke foreslår en økning. Jeg vil tillate meg å bruke samme bildet som andre har brukt tidligere i dag, nemlig at enkelte poster er forsvinnende små i den store sammenhengen, men isolert sett betyr de mye for dem det gjelder. Her tenker jeg på de spørsmålene som jeg stilte til Fremskrittspartiets representant tidligere i dag, men som jeg ikke fikk svar på. Vi ynder å kalle oss et raust og inkluderende samfunn, og for all del, det må være sentralt i vår politikk. Men da blir jeg litt forundret over Fremskrittspartiet når de foreslår å legge ned Sametinget, de foreslår å kutte i tilskudd til opplæring for språklige minoriteter, foreslår å kutte i tilskudd til opplæring i finsk og kvensk. Vi snakker her altså om minoriteter og urfolk. Videre foreslår Fremskrittspartiet å kutte i tilskudd til utvikling av musikk- og kulturskoler og å kutte i tilskudd til Nordland kunst- og filmskole. Helt til slutt sier Fremskrittspartiet at de vil ha en satsing innenfor forskningssektoren som i mindre grad tar hensyn til distriktspolitikk. Hvordan henger dette sammen med at Fremskrittspartiets representant Gåsvatn gir uttrykk for bekymring for grendeskolen? Jeg er glad for at vi har rom i budsjettet for både distriktspolitikk og minoriteter. Eller er det slik, som Fremskrittspartiet skriver i sine merknader, at «likestillingen er fullendt» også på dette området?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2006-12-11:
Jeg har lyst til å gjenta historien om gratis læremidler i skolen. Den kan ikke fortelles nok ganger. Her har Fremskrittspartiet konsekvent vært imot og torpedert enhver mulighet til å få det på plass, også etter at vi innførte det sist gang. «Politikk er å ville,» ble det sagt i salen her tidligere, av en annen representant. Det er det, men politikk er ikke bare å ville, men å ville prioritere i tillegg. Når en ser at Fremskrittspartiet for neste års budsjett går utover rammene med 23 milliarder kr, og plusser det på de representantforslagene som har vært i inneværende år, kan en begynne å lure på realismen. Jeg er nok stygt redd for at når virkeligheten innhenter Fremskrittspartiet, og de eventuelt må forhandle med andre partier, vil nok gratis læremidler komme langt ned på lista. Det viser historien.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2006-12-11:
Det forundrer meg at representanten Lønning ikke har bedre kjennskap til ordningen med følgeforskning for å følge opp de skolereformene som blir vedtatt. Det var jo derfor den forrige regjering igangsatte følgeforskning, det var for å følge gjennomføringen av den nye friskoleloven. Det er bra. Men da vi så reverserte loven, hadde ikke vi behov for å sette i gang forskning om en lov som var stoppet. Vi ønsker kunnskap, men den forskningen som opposisjonen snakker om nå, handler om kunnskap omkring en annen type privatskolelov. Anundsen sier at jeg kommer med obskure forskningsrapporter. Ja, jeg referer bl.a. til Amternes og Kommunernes Forskningsinstitut: Det blir store sosiale forskjeller av privatskoler. Når høyresiden nekter å innrømme det, skyldes det at de ikke er opptatt av å redusere de sosiale forskjellene i skolen.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2006-12-11:
Jeg skal være kort. Når en sitter og hører en del ting, er det på noen områder at man kan tenke at det kan jeg være enig i, men jeg skal ikke ta ordet av den grunn. Men det er én ting som blir gjentatt og gjentatt, spesielt fra representanten Huitfeldt. Det gjelder de sosiale forskjellene om en velger sånn eller sånn skole, for det er noe galt, når en ser at det faktisk er politikken til Arbeiderpartiet og dets partnere som vil skape den sosiale forskjellen. I dag er det sånn at de som har penger, kan gå og kjøpe den plassen de ønsker for sine barn, om det er i innland eller i utland. Hadde en muligheten til en friskole som staten var med og finansierte, ville også lille Per kunne velge det som passet ham og hans foreldre best. Sånn som det nå legges opp til, blir det nettopp foreldre med tykk pengepung som kan få den utdannelsen for sine barn. Hvem er da taperen, og hvem lager sosiale forskjeller? Jeg bare spør.
Olemic Thommessen (Høyre), 2006-12-11:
Jeg er glad for det engasjementet som posisjonen viser i denne saken, og jeg er glad for at vi nå kan konstatere at det er bred enighet om både intensjonene og mange av de virkemidlene som foreslås iverksatt. Når jeg på vegne av opposisjonen allikevel vil fastholde vårt forslag, er nok det fordi vi også ønsker litt større sultenhet i forhold til det å få trykk på disse sakene. Vi mener at det er viktig å fastsette et mål, nemlig målet om å ha et oppegående tilbud allerede i 2009. Dette er svært viktig å få til, og det er en god del arbeid som må gjøres før dette kan komme ordentlig opp og stå. Det er da et par ting jeg gjerne vil legge vekt på. For det første merker jeg meg at i statsrådens for øvrig imøtekommende brev er en god del av tiltakene lagt til Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Det er utmerket, men vi må da skrive oss bak øret at det først og fremst er tiltak rettet mot barn med innvandringsbakgrunn – og det er viktig. Men vi er ute etter en bredere ordning. Det er svært viktig også å få tak i de norskspråklige barna som trenger spesialpedagogiske tilbud. Der har vi utfordringer å ta tak i. Vi har merket oss at det vises til språkkartleggingsverktøyet SPRÅK 4. Vi har også merket oss at det finnes rapporter, bl.a. fra Rambøll Management, som reiser en del spørsmål ved SPRÅK 4 som språkkartleggingsverktøy. Vi tror det er viktig å komme i gang med å styrke forskningen på dette området. Vi trenger mer kunnskap, og vi trenger en mer inngående og nitid evaluering av både dette verktøyet og de verktøyene vi for øvrig har til disposisjon i dette arbeidet. Skal vi greie dette til 2009, er det behov for et momentum, en sultenhet i forhold til det å komme i gang og sette seg klare mål, slik det vil være dersom man sier at man skal ha dette oppe og stå i 2009. Så er det riktig som saksordføreren så fint påpekte, at regjeringen Bondevik II satte i gang forsøksvirksomhet på dette området i tolv kommuner. Det er selvfølgelig utmerket at det skal fortsette. Det er selvfølgelig også utmerket at man ønsker en evaluering av de resultatene som der kom frem. Men vi hadde nok også gjerne ønsket at forsøksordningen hadde blitt utvidet, at også flere kommuner var satt i arbeid, at man hadde kommet i gang. Det er greit med evalueringer, men det er rart med det, det kan også fort dra litt ut i tid. Vi hadde nok håpet at Regjeringen fremover ville prioritere igangsetting av flere av disse prosjektene. Det er jo veldig langt frem – fra tolv til over 400 – hvis man tenker seg at dette skal gjelde alle kommuner. Det er kanskje ikke noe man skal ha i alle kommuner, men et tilbud må i alle fall være tilgjengelig i alle kommuner. Vi er enige i denne sal om at det er viktig å beherske språket, skriftlig som muntlig. Det er viktig at vi gir dette redskapet til barna våre, at de får den hjelp, de korreksjoner og de innspill som gir dem mulighet til å ta ut talentene de har fått med seg i vuggegave. Med dette som utgangspunkt tar jeg opp vårt opprinnelige forslag, og det gjør jeg på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Erna Solberg (Høyre), 2006-12-11:
At barn må møte på første skoledag og ikke kan ta inn over seg hva det undervises i, eller forstå hva læreren snakker om, er sannsynligvis den letteste veien å skape tapere på. Når vi ønsker et hurtigere tempo i arbeidet for kunnskap, kompetanse og formidling i skoleverket, er det med tanke på dem som har svakest grunnlag og dermed størst problemer med å ta til seg ting. Jeg er glad for at det er et enstemmig storting som er enig i at dette er det viktig å prioritere. Når jeg tar ordet nå, er det for å fortelle historien om at det har Stortinget ment før. Det mente man også i stortingsperioden 1997–2001. Et enstemmig storting sluttet seg da til et Dokument nr. 8-forslag fremmet av Høyre, bl.a. ved undertegnede, om å innføre språktest av alle barn ved fireårskontrollen. Regjeringen fortalte da at de skulle følge det opp. Da jeg ble statsråd, var ikke forslaget fulgt opp i det hele tatt. Det hadde ikke skjedd noe fra to ulike regjeringers side for å følge opp det enstemmige vedtaket fra Stortinget, for de skulle tenke litt mer på det. Vi valgte, da jeg var statsråd, å gjennomføre noen prosjekter med midler funnet på vårt eget integreringsbudsjett. Dette var først og fremst med tanke på innvandrere, men det de prosjektene viste, var at det er langt fra bare innvandrerbarn som har problemer. Det er faktisk mange andre som også blir understimulert i sin språkutvikling, og som har problemer med å følge med og klare seg fra første skoledag av. Når jeg tar ordet nå, er det bare for å minne om denne historien. Jeg håper, når et enstemmig storting nok en gang ber om dette, at denne regjeringen faktisk har tenkt å følge det opp. Det denne regjeringen så langt har gjort, er å gjennomføre det undertegnede fikk igjennom i Bondevik II-regjeringen, nemlig 10 mill. kr på budsjettet til det daværende Kommunaldepartementet for å starte dette arbeidet i større skala enn det de første forsøkene i Drammen og i Groruddalen hadde vært. Det som helt klart lå fra vår side, var en opptrapping. Da det ikke skjedde noen opptrapping i budsjettet i høst, ble jeg skuffet. Jeg hører så mange og velmenende ord om dette, og i mellomtiden begynner det flere og flere barn på norsk skole som ikke har fått et førskoletilbud, og som vi allerede nå vet kommer til å falle ut av norsk skole, fordi vi ikke har prioritert dem i budsjettbehandlingene. Slik har det vært nå i hvert fall i seks år, med for dårlig og for lite gjennomføring. Jeg håper at det at man legger dette ved protokollen, ikke innebærer at vi kommer til å oppleve det samme som vi opplevde før forrige regjering, at de positive intensjonene ikke ble fulgt opp fordi det var så veldig mye annet å prioritere. Disse barna har bare ett liv og én skolegang.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-05-23:
Jeg takker først statsråden for støtten til Venstres forslag. Jeg kunne godt ha tenkt meg å høre litt mer om hvordan statsråden ser for seg det tverrfaglige samarbeidet for å styrke det kriminalitetsforebyggende arbeidet når det gjelder barn og unge.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Jeg skulle hatt lengre tid enn ett minutt til å svare på dette. Politilovens intensjoner i § 1 er en god fane å gå etter. Bakgrunnen for at Regjeringa da den tiltrådte, i tilleggsproposisjonen valgte å styrke politibudsjettene utover Bondevik-regjeringens budsjett, var at vi mente det var behov for mer ressurser til norsk politi utover det nivået som også Fremskrittspartiet var med på å bidra til i tidligere budsjettrunder. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, mener jeg at økt politikraft helt åpenbart er avhengig av mer enn bare ressurser, deriblant det andre forholdet som representanten Ellingsen tok opp, at vi kan føre en restriktiv rusmiddelpolitikk. Det er helt åpenbart at hvis vi skulle legge oss på Fremskrittspartiets linje når det gjelder alkoholpolitikk, med den nedsettelsen av alkoholavgifter som foreslås, vil det innebære en betydelig økning av voldsrelatert problematikk. Jeg er glad for at alle andre partier i Stortinget innser det. Når det gjelder Finland, har man nettopp det eksempelet at da man satte ned avgiften betydelig der, fikk man en drastisk økning i voldskriminaliteten. Det ønsker vi å forskåne innbyggerne i Norge for.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Det første jeg har lyst til å si, er at vi mente det var nødvendig å øke tilskuddet til norsk politi, også til Oslo politidistrikt, ikke kutte, slik som spørrerens parti gjorde ved siste budsjettrunde. Vi tror at det er en lite farbar vei for å styrke innsatsen mot kriminaliteten i Oslo. Når det gjelder de regler som er blitt behandlet ganske nøye i Stortinget, i hvert fall i forhold til spørsmålet om tigging, er det min oppfatning at vi har hjemler i politiloven og i andre lover, bl.a. i straffeloven, som kan ramme den atferd som spørreren nevner. Men det er også slik at Oslo kommune har under utarbeidelse nye politivedtekter. Vi har signalisert til Oslo kommune at vi ønsker å bidra til at man får et velfungerende lokalt regelverk i forhold til de problemer man ser her i dag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Når det gjelder spørsmålet om de eksemplene som jeg nevnte, hvor jeg kom inn på metodebruk, vil jeg allerede nå signalisere at når det gjelder de litt mer utradisjonelle metodene som politiet i dag rår over, er hovedutfordringen med disse etter Regjeringas oppfatning at de faktisk blir tatt i bruk, at man har nok ressurser til å bruke de metodene man allerede har fått innvilget. Det gjelder særlig spørsmål om romavlytting, telefonavlytting osv. Men metodebegrepet kan jo være så mangt. Når vi nå ønsker å gi politiet utvidet mulighet til å bruke DNA-register og utvide grunnlaget for registrering, er jo det en ny type metodikk, så det er ingen tvil om at Regjeringa vil komme til Stortinget med det innen kort tid. Så vil jeg også si i forbindelse med metodebruken at det å verne kilder i forhold til det som nå avdekkes i metodene, også vil være avgjørende for oss. Det jobber vi med.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Jeg kan ikke love mer enn det vi allerede nå gjør, i inneværende år. I tilleggsproposisjonen i fjor valgte vi å styrke norsk politi utover Bondevik-regjeringens forslag. Vi har også, i forbindelse med NOKAS-saken, i revidert nasjonalbudsjett lagt mer penger på bordet til norsk politi, slik at man har fått en betydelig styrking av innsatsen. Så må jeg si at det faktagrunnlag som replikanten nå bruker, kjenner jeg godt til hvor kommer fra. Det er fra Politiets Fellesforbund, hvor det sies at det aldri har vært verre enn i år. Det er i så måte et godt tegn på at penger ikke virker, siden vi faktisk øker politibudsjettene. Men brorparten av de stillingene som står ledige, står ikke ledige på bakgrunn av kronemangel, men fordi man faktisk er ferd med å besette dem. Så jeg tror nok vi må lese disse tallene med en viss nyanse.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Det er hevet over enhver tvil at Regjeringa mener at et av de viktigste forebyggende tiltakene vi kan ha, er å få intensivert det samarbeidet. Det er det som er bakgrunnen for at både Regjeringa og komiteen i dag velger å peke på et nytt instrument for å flette sammen det tverretatlige samarbeidet, nemlig politirådet lokalt. Det er også grunn til å si at en viktig utfordring i forhold til å utvikle politirollen er nettopp å gjøre både politistasjonssjefen og lensmannen i stand til å være en lokal aktør for trygghet, og at kanskje også de politiske organer tar justispolitiske spørsmål på alvor lokalt. Det er der mye av mulighetene ligger, og Regjeringas satsing når det gjelder bl.a. kommuneøkonomi, mener vi skal bidra å gjøre dem bedre i stand til også å gjøre forebyggende arbeid i forhold til unge.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2006-05-23:
Jeg er veldig glad for utfordringen fra representanten Elisabeth Aspaker, og jeg er helt enig: Når det gjelder spørsmålet om soningsplasser i Norge, er den situasjonen vi er i, ingen situasjon som kan vare ved over tid, som representanten uttrykte det. Problemet er jo at den situasjonen har vart gjennom hele forrige regjeringsperiode, i hvert fall fra 2001 og fram til i dag, hvor man altså har hatt en soningskø som har vært på over 2 000. Derfor skulle jeg mene at det er positivt at den nye regjeringa faktisk tar grep med en gang, og, som representanten også er vel kjent med, allerede nå, i framlegget til revidert nasjonalbudsjett, ønsker oss 250 nye plasser. Det er et betydelig løft. Vi får totalt sett i år etablert 250 nye plasser. Det ligger inne at man skal sette i gang byggingen av Nye Halden fengsel, som vil innebære 251 plasser som skal stå ferdig i 2009, og som det står i denne planen: Det kan heller ikke utelukkes at det vil komme flere om det er behov for det. Så dette er jo ikke et totalt fravær av varetektsplasser, som eventuelt ivrige politimestre eller andre måtte ønske å bruke – snarere tvert imot. Det er jo slik at mange av disse plassene nettopp vil gjøre sitt til at vi får frigjort lukket fengselskapasitet. For det første får vi økt fengselskapasitet gjennom nybygging. Over halvparten av plassene som jeg nå har nevnt, er lukkede og kan brukes til varetekt. Vi får også frigjort mange lukkede plasser. Jeg nevner eksempelvis det man nå gjør ved Vestlandsheimen utenfor Bergen fengsel, som jo er et stort prosjekt, og som vil frigjøre lukkede plasser i områder hvor det er press. Og det er jo nettopp de vurderingene som Regjeringa gjør seg: Når man lager en samlet plan, ønsker man selvfølgelig å sette inn tiltak der det er størst press. Det er vår ambisjon at soningskøen skal nærme seg null når vi kommer til enden av denne stortingsperioden. Det er derfor vi også presser på, ikke bare med å bygge nye fengselsplasser, men vi presser også på i forhold til nå å øke opptaket av fengselsbetjenter på fengselshøyskolen drastisk. Dette hører hjemme i politirolledebatten, fordi det er helt meningsløst for oss å diskutere et sterkere og mer rollebevisst norsk politi så lenge man ikke har til rådighet de mer tradisjonelle strafferettslige virkemidler som en varetektscelle og en soningscelle faktisk er. Denne utfordringen hilser jeg velkommen, men jeg må si at jeg stusser over at den kommer fra Høyre, som har hatt så rik anledning til å gjøre noe med denne problemstillingen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-23:
Jeg takker statsråden for redegjørelsen. Jeg ønsker å utfordre ham i forhold til to problemstillinger. Den første er om statsråden som ansvarlig statsråd føler at han fullt ut leverer i henhold til første setning i politiloven § 1, som lyder som følger: «Staten skal sørge for den polititjeneste som samfunnet har behov for.» Eller er det faktisk slik at samfunnet må akseptere det staten ser seg råd til av polititjenester? Det andre som jeg kunne tenke meg å høre statsrådens synspunkt på, er alkohol og alkoholavgifter. Statsråden har jo en utrolig tro på at avgiftssystemet er nøkkelen til suksess. Hvis man ser på tallene fra i fjor, er det et faktum at Finland hadde en økning i omsetningen på sitt vinmonopol på 0,5 pst., mens vi i Norge hadde 4,9 pst. økning. Er det da slik fra statsrådens ståsted at avgiftsregimet er det eneste saliggjørende i forhold til å oppnå suksess?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-05-23:
Vi befinner oss i en by der kriminalitetsutviklingen dessverre har en del mer alvorlige trekk enn vi opplever ellers i Norge. Vi har gjengkriminalitet som involverer stadig yngre. Vi har mer og mer organisert tigging, og vi har menneskehandelen, som vi etter hvert vel må si virker veldig satt i system. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil justisministeren konkret gjøre for at Oslo-politiet skal bli bedre i stand til å ta tak i dette? Det andre som jeg ønsker statsrådens kommentar til, er forslaget fra byrådet om en adgang i politivedtektene for politiet til å vise bort spesielt aggressive tiggere eller prostituerte.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-05-23:
Det er riktig, som det er sagt, at det har vært stor grad av enighet, og at vi har hatt en veldig god prosess i komiteen når vi har jobbet med meldingen, men jeg kan likevel ikke fri meg for å komme med en liten bekymring nå mot slutten av debatten, og det er knyttet til om politiet i dag får den nødvendige mulighet til å konsentrere seg om sine kjerneoppgaver. Jeg skal begrunne det med følgende observasjoner og betraktninger: Da komiteen var i Troms rett etter jul og møtte Truls Fyhn, fortalte han at han til enhver tid hadde to politifolk på reise til og fra fengsler for å finne ledige plasser, der det var ledige plasser å oppdrive. Det samme ser man i Midtre Hålogaland. Da jeg var i Mosjøen før helgen, kunne de berette at situasjonen der var nøyaktig like vanskelig. Da står vi altså igjen med en situasjon hvor de eneste som tjener på dette, er flyselskapet Widerøe, som til enhver tid har en rekke seter besatt med folk som burde ha vært hjemme på politikammeret sitt og enten drevet forebyggende arbeid eller oppklart kriminalitet. Når det gjelder den køavviklingsplanen som statsråden nylig har framlagt, har jeg gjort meg den refleksjonen at det vel ikke akkurat er varetektsplasser og lukkede plasser som den planen inneholder mest av – så å si ingen. Så jeg vil i grunnen utfordre Storberget til å reflektere litt over hvordan vi skal løse den situasjonen som politiet er havnet i, for jeg tror vel ingen av oss ser for seg at det er en situasjon som kan vare ved over tid. Den tapper politiet for verdifulle ressurser som burde vært brukt på en langt mer fornuftig måte.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2006-05-23:
Det var justisministerens stussing som fikk meg til å ta ordet, og jeg må si at jeg stusser, jeg også, over at man legger fram en plan for avvikling av soningskøen og ensidig satser på åpne plasser, når det åpenbart er lukkede plasser som er den kapasitet man trenger. Da ser jeg det slik, og leser planen slik, at man har tenkt å lempe ganske betraktelig på soningsvilkårene. Man foreslår tidligere løslatelse, og man går i en retning i kriminalpolitikken som Høyre ikke vil være bekjent av. Så vil jeg si til statsråden at vi kan gjerne diskutere hvem som har gjort hva, men i den forrige perioden var det vitterlig den forrige regjeringen som tok initiativet til, og som igangsatte, byggingen av Halden fengsel, som kanskje vil være det største bidraget når det gjelder lukkede plasser, i årene som kommer. Hadde denne regjeringen fått fortsette, hadde det selvfølgelig også blitt flere fengselsplasser i inneværende stortingsperiode.