Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 1998-11-26:
Saksordføreren har gitt en grei gjennomgang av forhistorien til denne saken. Den bygger på vedtak i forbindelse med St.meld. nr. 16 for 1995-96 om erfaringer med lov om svangerskapsavbrudd. I den forbindelse så en behovet for å få retningslinjer for håndtering av aborterte fostre eller vev fra disse. Det ble pekt på at det var ulik praksis ved de forskjellige sykehus. Helsepersonell har savnet retningslinjer de kan forholde seg til. Abort berører mange mennesker. Det må tas hensyn til at i en abortsituasjon er det ulike medisinske, praktiske, etiske og følelsesmessige aspekt. Jeg synes det er positivt å merke seg at sosialkomiteen i sin innstilling den gangen presiserte at de retningslinjene som Statens helsetilsyn skulle utarbeide, måtte vise respektfull og likeartet behandling av abortmaterialet. Under ledelse av tidligere arbeiderpartistatsråd ble det av Sosial- og helsedepartementet satt i gang et arbeid for å følge opp det Stortinget hadde bedt om. Statens helsetilsyn nedsatte et eksternt utvalg som laget et utkast til retningslinjer som ble sendt på høring. Det er litt underlig at en fikk en stor debatt før Helsetilsynet og departementet hadde konkludert. Dagens Dokument nr. 8-forslag kommenterer prosjektgruppens arbeid mer enn det som ble forslaget til retningslinjer. Disse er ikke identiske. Dagens helseminister sørget for at høringsfristen ble utvidet slik at alle skulle få gi uttrykk for sine synspunkt. Saken har fått en grundig og god saksbehandling. Normalt skal ikke Stortinget behandle retningslinjer. Jeg vil gi honnør til helseministeren som likevel har presentert disse for Stortinget i St.prp. nr. 1 for 1998-99. Her slås det fast at retningslinjene skal gjelde både ved spontanaborter og provoserte aborter. Dokumentet fastslår at retningslinjene bygger på prinsippene i dagens lov om svangerskapsavbrudd. Retningslinjene skal være, som navnet sier, retningsgivende, men ikke bindende. Kristelig Folkeparti mener at helseministeren alt har imøtekommet Stortingets ønske, og stemmer derfor for at Dokument nr. 8:96 for 1997-98 vedlegges protokollen. Jeg vil gi en kommentar til Arbeiderpartiet som vil at abortmateriale før 12. uke skal behandles på samme måte som annet biologisk materiale på sykehus, uten at kvinnen skal få velge om hun vil ha fosteret nedsatt på gravlund. Arbeiderpartiet snakker ofte om kvinners rett og kvinners valgfrihet. Hvorfor har hun mistet denne valgfriheten tidlig i svangerskapet? Mange kvinner har en sorgreaksjon etter en abort enten den er spontan eller provosert. Jeg er overbevist om at mange av disse hadde ønsket en minnelund. Verdens Helseorganisasjon setter grensen mellom abort og dødfødsler til 22 fullgåtte svangerskapsuker. De fremlagte retningslinjene følger dette. Denne uken pågår det en konsensuskonferanse i Oslo om «Grenser for behandling av for tidlig fødte barn». I dag er det vanlig å behandle barn som er født etter 23. eller 24. ukes svangerskap. I Dagbladet på tirsdag skriver professor Stein Erik Ulvund: «Det foreligger en omfattende dokumentasjon på at minst halvparten av disse barna blir helt friske både i fysisk og mental forstand.» Jeg synes dette setter vår debatt i dag i et videre perspektiv.