Martin Engeset (Høyre), 2009-02-03:
40 000–60 000 mennesker lever på økonomisk sosialhjelp og har det som hovedytelse eller eneste ytelse. Det er altså en stor gruppe mennesker som er avhengig av sosialhjelp på mer eller mindre permanent basis. Det kan vanskelig herske tvil om at dette er i strid med intensjonene i lov om sosiale tjenester. Sosialhjelp skal være en korttidsytelse, en akutt hjelp i en overgangsperiode. Det vil aldri være slik at kvalifiseringsprogrammet med det omfanget det har, eller ser ut til å kunne få i overskuelig fremtid, vil kunne løse utfordringene for den gruppen vi her snakker om. Ved å bruke sosialtjenesteloven til å stille krav vil en kunne hjelpe folk raskere. Det å stille krav er å vise omsorg. Med en plikt til aktivitet fra hjelpeapparatet vil vi også få mulighet til å gi et skreddersydd tilbud. Jeg kan vanskelig se at dette forslaget skal kunne medføre noe mer byråkrati enn det allerede er – snarere tvert imot. Det vil i hvert fall kunne gi bedre resultater, og det er vel det som må være målet med hele hjelpeapparatet, at det skal hjelpe folk til et mer verdig liv. Undersøkelsen fra Telemarksforsking Bø brukes og misbrukes i betydelig grad. Det hevdes at rapporten viser at sosialtjenesten bruker vilkår i utstrakt grad. Vel, det rapporten i hvert fall viser, er at aktiviserende og arbeidsavklarende vilkår brukes i liten grad. De vilkårene som brukes hyppigst, bidrar ikke til å øke jobbsannsynligheten i nevneverdig grad. Telemarksforsking Bø skriver: «Vi ser med andre ord at sosialtjenesten har utstrakt bruk av vilkår, men dette er hovedsakelig vilkår som krever relativt lite av klientene.» Flertallet, som går imot forslaget, begrunner det med at det allerede i dag i sosialtjenesteloven § 5-3 finnes en adgang til å stille vilkår ved tildeling av økonomisk sosialhjelp. Ja, det gjør det. Og hvordan kom denne paragrafen inn i loven? Jeg har sjekket litt av historien her. I 1991 skulle Stortinget behandle en revisjon av sosialloven. Saken ble imidlertid utsatt og ble dermed et sentralt tema i lokalvalgkampen i 1991. Ikke minst var det strid om Høyres forslag om at mottakere av sosialhjelp kunne bli pålagt arbeidsoppgaver i kommunal regi. Det mest påfallende var den strid forslaget skapte innad i Arbeiderpartiet, der Kommuneforbundet truet med Arbeidsretten dersom forslaget ble vedtatt, mens Arbeiderpartiets byrådslederkandidat, Rune Gerhardsen, benyttet valgkampen til å love å sette i gang tvangstiltak uansett hva Stortinget vedtok. Arbeiderpartiregjeringen den gang forsøkte seg på en politisk helgardering, ved at sosialministeren fremmet et lovforslag der Høyres forslag ble forkastet. Men på tross av dette var hun positiv til ideen i valgkampen. Først ved behandlingen i Stortinget i november tonet hun endelig flagg ved å gå imot forslaget. Men hun og regjeringen led nederlag i Stortinget ved at Høyres forslag ble vedtatt med støtte fra Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Det er en del av historien som det er greit å få med seg. Da ble adgangen til å stille krav innført. Dagens debatt er en parallell til situasjonen i 1991. Arbeiderpartiet var først imot, men er senere blitt for. Slik vil det nok også gå med det forslaget vi behandler her i dag, for det er positivt at statsråden på mange måter gir oss støtte når det gjelder intensjonen bak forslaget. Han skriver nemlig i sitt svarbrev til komiteen: «Jeg er enig med forslagsstillerne i at det er ønskelig og viktig å stille krav til mottakerne av økonomisk sosialhjelp og at de skal få nødvendig oppfølging. Det kan bidra til å beholde oppslutning om ordningen i befolkningen, men ikke minst kan det være viktig for stønadsmottakeren ved at vilkårene kan virke kvalifiserende og bidra til at den enkelte kommer ut av stønadssituasjonen.» Det er i grunnen veldig godt sagt! Jeg kunne knapt sagt det bedre selv. Da står vi i grunnen tilbake med bare ett viktig spørsmål: Har vi tro på at en lovfesting av kravet til aktivitet og plikten til oppfølging vil hjelpe flere ut av en håpløs livssituasjon? Høyre mener bestemt ja. Regjeringen sier nei. Egentlig er det litt pussig når vi vet hvilken sterk tro de rød-grønne har på lovfesting som virkemiddel i samfunnsbyggingen på mange andre områder.