Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-04-22:
Jeg vil innledningsvis berømme Regjeringen for å ha lagt fram en stortingsmelding om et veldig viktig tema. Jeg deler fullt ut vurderingen om at det er en mangelfull helhetstenkning når det gjelder nødhjelp, overgangsbistand og langsiktig utviklingssamarbeid. Det er derfor et klart behov for å se dette i sammenheng og forhindre at ulike former for bistand motvirker hverandre. Forutsigbar og koordinert giverlandsvirksomhet er ett av flere viktige element for å lykkes når det gjelder forebygging av humanitære katastrofer. Og fra FNs Field Trip i januar i år: Da katastrofeorkanen Felix traff de fattigste av de fattige i Nicaragua, var det flott å høre at nettopp FNs koordinerende innsats var avgjørende for å redde menneskeliv. Videre vil Venstre understreke betydningen av nærhetsprinsippet. Det må ligge til grunn for vår forebyggende innsats. Det er her viktig å trekke på lokal kompetanse, strukturer og markeder. Dette gjelder så vel utarbeidelse av sårbarhetsanalyser som gjennomføring av konkrete forebyggende tiltak. Det er dem en katastrofe går ut over, som best vet hvor de er mest sårbare, og hvilke tiltak som kan være mest effektive. Jo større grad av lokalt eierskap det er i det forebyggende arbeidet, jo mer effektivt tror jeg det vil bli, og jo bedre vil et lokalsamfunn være rustet til å møte en humanitær katastrofe. Dette krever en tilretteleggende rolle for et donorland som Norge - ikke detaljstyring. Nærhetsprinsippet og eierskap når det gjelder egen utvikling, er for øvrig hovedelementer i Venstres utviklingspolitiske plattform, som vi nylig har lagt fram. Jeg er overbevist om at sårbarhet knyttet til humanitære kriser reduseres betraktelig gjennom å fremme et variert næringsliv. Mange små og mellomstore bedrifter vil kunne komme raskere i gang igjen etter en katastrofe enn f.eks. en stor hjørnesteinsbedrift. Videre vil mange små og mellomstore bedrifter kunne bidra med varer og tjenester som er nødvendige, både med henblikk på det forebyggende arbeidet og på gjenoppbyggingsfasen etter en katastrofe. Jeg mener derfor at fremme av et variert lokalt næringsliv, med mange små og mellomstore bedrifter, faktisk er et effektivt tiltak for å redusere et samfunns sårbarhet. Jeg har i arbeidet med innstillingen også vært opptatt av kvinners utsatte stilling i forbindelse med humanitære katastrofer. I mange tilfeller defineres kvinner og barn inn i en offerrolle. Dette gjelder også i forbindelse med krig og uroligheter og i forbindelse med underutvikling og fattigdom generelt. I mange tilfeller er dette berettiget. Men dette bør ikke overskygge det faktum at kvinner også kan framstå som en betydelig ressurs i sine lokalsamfunn. Det gjelder bl.a. med hensyn til å fremme ro og stabilitet etter en humanitær katastrofe, og å få i gang igjen det lokale næringslivet. I flere afrikanske land spiller f.eks. kvinner en sentral rolle innen jordbruket. I Bangladesh er kvinner pålitelige kunder til finansieringsinstitusjoner som yter mikrokreditt. Det bør derfor komme tydeligere fram at så vel kvinner som kvinneorganisasjoner er en ressurs i arbeidet med å forebygge humanitære kriser. Dette gjelder både i forhold til forebygging, respons og langsiktig gjenoppbygging. En bedre forståelse av kvinners sårbarhet så vel som mulighet for å framstå som en ressurs blir derfor svært viktig i forhold til utforming av politikk og konkrete tiltak knyttet til forebyggende nødhjelpsinnsats. Klimarelaterte katastrofer forventes å tilta i hyppighet, og de vil i framtiden kunne generere stadig flere klimaflyktninger. Dette er Venstre opptatt av. Mange av disse vil ende opp som internflyktninger. Som et forebyggende tiltak mener jeg at statusen til disse flyktningene bør avklares i forhold til FNs flyktningkonvensjon, som også komiteen er enig om. Når en klimarelatert katastrofe er inntruffet, bør man vite hvilken formell status og hvilke rettigheter disse flyktningene har. Dette vil gjøre arbeidet med å hjelpe dem mye lettere. Klimarelaterte katastrofer er som regel knyttet til vann. Tilgang til rent vann er ofte en svært avgjørende faktor i forbindelse med en humanitær krise, og kan inneholde et betydelig konfliktpotensial, som også flere andre representanter har nevnt. Med tiltagende klimaendringer kan dette forsterkes ytterligere. Jeg har derfor savnet en mer helhetlig og samlet behandling av dette med vann innenfor rammen av forebygging av humanitære katastrofer. Vann er nevnt en rekke ganger, men da i ulike sammenhenger. Det skulle kanskje vært et eget kapittel som bare omhandlet dette viktige temaet. Klimaendringer er også en av flere grunner til at det er sterkt stigende matvarepriser i verden i dag. Jeg har også, som flere andre, avslutningsvis lyst til å dvele litt ved dette, da dette kan bidra til nye humanitære katastrofer knyttet til sult. I flere land ser vi at sultne menneskemasser lager opptøyer på grunn av høyere priser på matvarer. Dette gjelder f.eks. på Haiti, hvor regjeringen nylig ble veltet og en rekke mennesker ble drept. Det har også vært til dels voldelige uroligheter i Egypt, Filippinene, Kamerun, Mauritania, Mosambik, Senegal og Bolivia - for å nevne noen land. FN varsler at dette bare er et forvarsel, og at ytterligere prisstigning kan medføre mer uroligheter. Dette er svært alvorlig. Det kan medføre at mange års innsats for å fremme utvikling i en rekke fattige land kan bli reversert. Videre vil langsiktig bistand måtte vike for kortsiktig nødhjelp for å lindre sult og avverge humanitære katastrofer. Mulighetene for å nå FNs tusenårsmål kan bli betydelig svekket. Dette gjør at avsnittet om matvaresikkerhet i St.meld. nr. 9 for 2007-2008 har fått en enda sterkere aktualitet enn da meldingen ble skrevet. Satsingen på matvaresikkerhet bør derfor styrkes, bl.a. ved å stimulere produksjon av mat, stabilisere priser og bekjempe spekulasjon rettet mot verdens råvarebørser, som er viktig for ernæring. Dette er store oppgaver som Norge bør søke å løse multilateralt og sammen med andre ressurssterke land. Jeg mener at Norge, med en liten og velfødd befolkning, har et betydelig moralsk ansvar for å bidra til å forebygge framtidige humanitære katastrofer nettopp knyttet til sult.