Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-17:
I revidert budsjett legger vi vekt på å holde oljepengebruken nede for å skape handlingsrom i framtidige budsjetter. Finanskrisa viste hvor viktig det er å ha mulighet til å føre aktiv motkonjunkturpolitikk når det trengs. Da brukte vi store summer, bl.a. 4 mrd. kr i ekstraordinært tilskudd til oppussing av skoler og andre kommunale bygg, 2 mrd. kr i økte frie inntekter til kommunene og 1 500 sykehjemsplasser og omsorgsboliger, i tillegg til en voldsom satsing på arbeidsmarkedstiltak og studieplasser. I dag har vi altså Europas laveste ledighet, lavere enn før finanskrisa. I landene rundt oss er situasjonen en helt annen. Ledigheten er skyhøy mange steder, ungdomsledigheten enda høyere. Det er hjerteskjærende å høre unge mennesker fortelle at de må velge bort barn av ren nød. De har ikke trygghet og inntekt til å stifte familie. Vi er enormt privilegerte i Norge. De fleste har det materielt sett bra. Men det er også mange utfordringer, bl.a. innen skolesektoren og ikke minst på miljøsida. Det kommer jeg tilbake til. De midlene vi velger å bruke nå i revidert, går til viktige områder som utdanning, kamp mot ledighet og sosial dumping, mottak av 250 flere kvoteflyktninger fra Libya, tiltak for villaksen i Vefsn-området og Bryggen i Bergen og ferietilbud til fattige barn. Vi styrker innsatsen for å gi lærere etter- og videreutdanning, flere styrere i barnehager skal få ta et deltids lederstudium, lærlingordningen skal styrkes, det samme skal tilbudet til voksne uten basisferdigheter. Og vi starter nå innføringa av valgfag. Kampen for økt gjennomføring og mot frafall er høyt prioritert for regjeringa. Vi vet at de med lav utdanning har svakere tilknytning til arbeidslivet enn grupper med høyere utdanning. Dette gjelder spesielt voksne som ikke har gjennomført videregående opplæring. Sjansen for å ende som ufør er mange ganger større for dem som bare har grunnskole, enn for dem som har høyere utdanning. Et rettferdig samfunn er et samfunn som gir ulike mennesker like muligheter til et godt og sjølstendig liv. Derfor startet vi barnehagerevolusjonen, som har ført til at vi har bygd over 58 000 flere barnehageplasser fra 2005, innført rett til barnehageplass og gått fra å bruke 5 mrd. kr på barnehagene i 2001 til over 28 mrd. kr i 2011. Gode barnehager til alle barn er det viktigste vi kan skaffe for å sikre at barn får en best mulig start i livet. En god barnehage trumfer til og med en mindre god skole seinere i livet. Barnehagesatsinga har dessuten ført til at kvinner har kunnet jobbe mer, de er blitt mer selvstendige. Næringslivet har dermed fått et nytt konkurransefortrinn: kvinner. For SV er kampen mot klasseskiller i samfunnet helt overordnet – større tillit mellom folk, mindre kriminalitet, bedre helse, bedre livskvalitet. Derfor var det stort da vi fikk tallene fra SSB, som viste at forskjellene ble redusert da vi overtok regjeringskontorene. 7. desember i fjor skrev Klassekampen følgende: «Etter tiår med økende inntektsforskjeller i Norge, ble trenden brutt i 2006. Siden den gang har det ikke skjedd noen økning i inntektsforskjellene i landet.» 2006 var den rød-grønne regjeringas første budsjettår. Med oss fikk vi «en dramatisk endring sammenlignet med utbytteårene i perioden 2002–2005», som Jon Epland fra Statistisk sentralbyrå sa. Vi overtok et skatteopplegg fra Bondevik II, med Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti, som var beregnet å gi størst lettelser til de 10 pst. som befant seg på toppen av inntektsfordelinga. Med Kristin Halvorsen i Finansdepartementet ble det i stedet til at vi ga skattelettelser til alle andre inntektsgrupper enn de øverste 10 pst. Med oss ble endelig skattesystemet progressivt. De rikeste måtte finne seg i å betale etter evne, noe mange gjør med stor forståelse. Det andre vi skulle oppnå da vi gikk inn i regjering, var en snuoperasjon i miljøpolitikken. Det har vi delvis klart. Rensing av gasskraftverk, regnskogsatsing, nei til oljeboring i gyteområdene til verdens siste store torskestamme, markaloven og en naturmangfoldlov som innebærer et gjennombrudd for norsk natur, er eksempler på det. Det samme er 14 mrd. kr til Statkraft, som utløser over 80 mrd. kr til et investeringsprogram for fornybar energi. Gasskraft er nå utelukket. NOx-fondet er en suksess, og vi har lagt om bilavgiftssystemet slik at vi har fått ned utslippene fra nye biler med 25 pst. I mitt hjemfylke, Vestfold, hadde vi kjempet i årevis for dobbeltspor på Vestfoldbanen. Nå er vi i gang, og vi får til og med tilrettelagt for moderne høyhastighet. Dette fortjener mer enn en parentes når regjeringas historie skal skrives. Situasjonen når det gjelder norske utslipp, er imidlertid langt fra positiv. Norske utslipp øker. Utslippene i verden øker. Farene forbundet med dette er enorme. Min sønn kan komme til å vokse opp i en verden som er preget av dette på måter vi ikke kan forstå rekkevidden av. Generasjonsregnskapet kan derfor ikke bare handle om at vi skal spare penger for dem som kommer etter oss. Jeg har forståelse for dem som viser utålmodighet når det gjelder klimapolitikken. Og jeg har desto mindre forståelse for dem som forsøker å underminere norske forpliktelser om å kutte innenlands. Svikter vi på dette, svikter vi neste generasjon, som overlates til å ta ryddejobben, og som må betale en langt høyere regning enn vi må. Svikter vi i å ta vår del, viser vi at rike land ikke er til å stole på. Vi setter Norges omdømme i vanry. Og svikter vi på dette, setter vi norsk industris konkurransekraft på spill. Jeg forventer derfor at alle klimaforlikspartnerne, regjeringspartiene, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, rydder unna enhver tvil om at vi skal nå de målene vi har satt oss, også innenlands. Norsk Industri er soleklare på at en ensidig satsing på kvotesystemet i EU er en dødslinje for norsk industri på sikt. De sier: Pålegg oss og alle andre sektorer å kutte utslipp. Sørg for at alle må redusere, ikke bare industrien. Husk at våre konkurrenter nå får tilgang til klimatiltaksfond. Hvis vi sverger til kvoter, sier de, så blir konkurrentene våre mer og mer moderne, mens vi blir mer og mer gammeldagse. La meg gi noen eksempler på at de har rett, og at det er fornuftig og klokt å stille miljøkrav. Finnfjord i Troms, som produserer ferrosilisium, har gjort kjempeinvesteringer innen energieffektivisering og har CO2-nøytralitet som visjon. Energigjenvinning er en viktig del av deres strategi, og gjennom redusert energibruk øker de også sin konkurransekraft. De fortalte meg en gang hvordan offensive norske krav for å få bukt med svovelutslippene ga dem nye muligheter og penger i kassa. Microsilica, et biprodukt fra produksjonen, ble en eksportartikkel i stedet for en utgift, som følge av at de ble tvunget til å tenke nytt og slutte å deponere. På Borregaard i Sarpsborg skjer det samme. De tenker framtidsrettet og ser mulighetene som miljøtenking gir, ikke alle begrensningene. Borregaard har utviklet ny teknologi for produksjon av bioetanol og grønne biokjemikalier fra biomasse som halm og annet landbruks- og skogsavfall. Borregaard er verdens mest avanserte bioraffineri. Fra norsk gran utnyttes alle bestanddelene til framstilling av avanserte biokjemikalier som kan erstatte oljebaserte alternativer. Borregaards spesialcellulose anvendes i tabletter, lim og matvarer. Treets bindemiddel, lignin, er råstoff til en rekke produkter som benyttes i betongtilsetning, bilbatterier og fôrprodukter. Fra sukkerstrukturer i tømmeret lages bioetanol som bl.a. går til biodrivstoff. Vi har nettopp gitt 58 mill. kr i støtte til dette. Det er på tide å se alle mulighetene klimaforliket gir. Vi kan vise neste generasjon og verden omkring oss at vi er ansvarlige politikere som tenker langsiktig. Vi kan la det norske folk være med på noe som er større enn dem sjøl, noe som virkelig setter spor. Vi kan få til teknologiske gjennombrudd og styrke norsk industris konkurranseevne i stedet for å parkere den på sidelinja. Vi kan vise at klima og miljø også gir andre gevinster for vårt samfunn: bedre helse i byene, mindre kø og støy, bedre komfort, bedre folkehelse. Satsing på kollektivtrafikk og sykkel og færre biler i sentrum av norske byer er et ubetinget gode. Men også elektrifisering av norske oljeplattformer har denne typen positive bieffekter. BP har vist hvordan de har fått mindre støy og helserisiko for arbeiderne ved å satse elektrisk i stedet for på gassturbiner. Jeg er ingen rojalist, men jeg har fått med meg at prinsessen er opptatt av framsnakking. Jeg mener det er på tide at vi må begynne å framsnakke klimaforliket.