trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Holten (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
Full sysselsetting bør være et klart mål for oss alle, også for SV. I dag opplever vi beklageligvis at flere norske bedrifter flagger ut, og de benytter de høye norske kostnadene som argumentasjon. Vi har hørt her tidligere, og vi har hørt fra mange andre steder at NHO, LO og en rekke bedrifter klager over at det er for store kostnader, og at det er behov for et stramt budsjett. Dette stramme budsjettet skal ha som mål at vi får en redusert rente og om mulig også en svekket norsk krone. Men skal dette lykkes, må det skje en prioritering, og det er også noe som SV er nødt for å ta innover seg. Etter et rimelig godt stortingsvalg trodde jeg faktisk at SV ville innta en aktiv rolle her i Stortinget, men i sak etter sak, spesielt knyttet til budsjettarbeidet, har de satt seg utenfor på nytt. De har inntatt den såkalte kommentatorplassen igjen, slik som de har gjort svært mange år tidligere. Og det er bekvemt å ha forslagene uten å være villig til å ta de belastningene som det er å være med å fremforhandle flertall. Dette har vi vært vitne til også ved dette budsjettet. Det var ikke slik jeg trodde SV ville bruke sine muligheter denne høsten – sin nye styrke her i Stortinget. Nei, det resultatorienterte SV ble faktisk borte. Hvorfor deltar ikke SV i større grad i å finne løsninger fremfor bare å komme med kommentarer overfor andre partier, når bl.a. de arbeidsledige har behov for å få nye arbeidsplasser? Og hvorfor må alt standardiseres på bekostning av valgfrihet, mangfoldet, overfor det enkelte mennesket?
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-12-02:
Kristin Halvorsen sa i innlegget sitt at kanskje det viktigaste i budsjettavtalen mellom dei fire partia ikkje er tala som står der, men føringane for framtida. Og eg trur faktisk at Kristin Halvorsen har heilt rett. Det viser seg jo ved berre å lese dei punkta som går på føringar for framtida. Då ser vi at det er ei heilt anna samfunnsutvikling enn det Senterpartiet vil, og eg trur òg ei heilt anna samfunnsutvikling enn det SV vil. Eg trur at både SV og Senterpartiet er opptekne av at vi skal leggje større vekt på fordeling, vi skal leggje større vekt på at kommunane blir i stand til å yte tenestetilbod på dei viktige områda som Kristin Halvorsen òg har vore inne på i replikksvar. Eg vil gå til budsjettinnstillinga, der eg finn eit punkt der Senterpartiet og SV står saman om ein merknad, saman med Arbeidarpartiet òg, og det gjeld arbeidsløysesituasjonen. Vi veit at arbeidsløysa aukar. Vi må faktisk tilbake til begynnelsen av 1990-åra for å finne eit tilsvarande tal. Likevel kuttar Regjeringa på dagpengeytinga til arbeidsledige, noko som vil ramme hardt, og som vil gjere det vanskelegare å kome tilbake i arbeid. Dei tre partia som eg nemnde, som var felles om merknaden om stigande arbeidsløyse, seier òg at vi må bruke alle dei midla vi kan, for å få folk i arbeid. Og eit aktuelt tiltak for å setje ledige i hendig arbeid er f.eks. på samferdslesektoren. Der veit vi at det er ledig kapasitet, både hender og maskiner, og vi veit at oppgåvene er store og mange. Dessutan er eit av dei primære ynska frå næringslivet betre kommunikasjonar som kan redusere avstandskostnadene. Dersom næringslivet skal prioritere innanfor ulike delar av offentleg kommunikasjon, ynskjer dei fyrst og fremst betre vegar. Eg vil utfordre Kristin Halvorsen på akkurat det: Kvifor satsar ikkje SV meir på det som næringslivet ber om, betre vegar, for det er 80–90 pst. av næringslivet som seier at det er det viktigaste?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Eg vil først minna om at Arbeidarpartiet seinare i kveld faktisk vil stemma for eit opplegg som er 2,2 milliardar kr strammare enn det opplegget som regjeringspartia vil gå inn for. Stort sett har næringsministeren bruka dette siste året til å prøva å bagatellisera den alvorlege situasjonen som er i norsk konkurranseutsett næringsliv. Det er mogleg, dersom ein legg godviljen til, at ein i dag høyrde ei litt større bekymring for situasjonen. Eg håpar det. Den regjeringa som me har no, har hatt skattelette og såkalla næringsnøytralitet som sitt viktigaste, for ikkje å seia einaste verkemiddel. Så langt må me kunna slå fast at denne politikken ikkje har gjeve den varsla verknaden. Dei fleste pilene peikar dessverre i feil retning. Eg etterlyser ein meir offensiv næringspolitikk, og at me får klare mål for denne. Så vidt eg veit, er næringsministeren ein ihuga tilhengjar av EU. No tek det dessverre noko tid før me blir med der, men det hindrar oss sjølvsagt ikkje i å driva ei viss form for EU-tilpassing. For i motsetning til Regjeringa er det faktisk slik at EU har planar om å gjennomføra ein aktiv næringspolitikk. Gjennom den såkalla Lisboa-prosessen har EU ti heilt klare målsetjingar og fokusområde, som dei vil bruka aktive verkemiddel for å nå. Eg er veldig bekymra over kva som skal skje i Noreg dersom me ikkje føretek den same prosessen og prøver å ha nokolunde dei same måla som våre naboland, så eg kunne tenkja meg at næringsministeren sa eit par ord om kva som er Regjeringa sine svar på den utviklinga som me ser i EU no. Så er det slik at Regjeringa inviterer til eit inntektspolitisk samarbeid, og det synest eg er veldig positivt. Men eit slikt samarbeid må byggja på tillit, og den tilliten må skapast. Eg har vanskeleg for å sjå at Regjeringa sine forslag om forverra permitteringsreglar, kutt i arbeidsløysetrygda, auka overtid og trussel om kutt i sjukelønnsordninga er eigna til å byggja ein slik tillit. Vil næringsministeren gå inn i ein dialog, òg med arbeidstakarsida, for å få den nødvendige tilliten?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
I næringskomiteen har vi i arbeidet med budsjettet hatt en rekke høringer med organisasjoner i arbeidslivet, og her har det uten unntak vært signalisert en sterk bekymring for situasjonen for norske arbeidsplasser som følge av høy rente og sterk kronekurs, som Enoksen selv var inne på. Vi ser nå en betydelig utflagging av arbeidsplasser og nedlegging av bedrifter her til lands. Ikke minst ser vi mange nedleggelser i fiskeriindustrien i distriktene langs kysten. Fra arbeidslivet får vi en entydig beskjed, og den går ut på: Vedta et stramt budsjett for å få bukt med dette og få ned renten! Jeg er enig med Enoksen i at vi trenger virkemidler gjennom både SND og forskning. Men Senterpartiet har, som også Enoksen var inne på, i sitt budsjettalternativ lagt mindre vekt på stramhet enn både det Arbeiderpartiet har gjort, og det avtalepartene legger opp til. Tror ikke Senterpartiet at stramheten i budsjettet i denne situasjonen er aller viktigst? Og tror ikke Enoksen at dagens situasjon rammer distriktene aller verst, og at mer oljepenger i en sånn situasjon er som å helle bensin på bålet, og at virkemidler fra SND blir vanskeligere å få til å virke i en sånn situasjon?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-12-02:
Senterpartiet har ikledd seg en slags sørgekappe i norsk politikk for tiden. Det er mulig at det er preget av at man har havnet bort fra den vippeposisjon man har hatt i de fleste av de siste år i norsk politikk. Det er mulig man kan ha grunn til, muligens mest på egne vegne, å gå ikledd denne sørgekappen, men på den annen side kritiserer man faktisk i denne debatten svært mange av de premissene man selv har vært med og lagt som grunnlag for norsk politikk de siste år. Når jeg ser at Senterpartiet nå har ikledd seg en slags SV-light i skatte- og avgiftspolitikken, må jeg si at jeg er forundret over å registrere at det politiske partiet som ønsker å ikle seg distriktsvignetten i norsk politikk, nå har fått klokkertro på at det er høyere skatter og avgifter som skal være en slags stimulans til konkurranseutsatt næringsliv, som vi først og fremst finner i Distrikts-Norge. I en tid hvor de internasjonale konjunkturene butter imot, i en tid hvor vi daglig ser industrinedleggelser, som Enoksen viser til i sitt innlegg, i en tid hvor vi ser at fiskeindustrien sliter, og i en tid hvor vi igjen ser at Senterpartiet vender ryggen til det markedet som skal kjøpe norsk fisk, har partiet faktisk prestert å ikle seg en slags Fremskrittspartiet light når det gjelder økt bruk av oljeinntekter i norsk økonomi. Kan Odd Roger Enoksen vise til en eneste norsk fagøkonom som sier at dette er en vitamininnsprøyting for konkurranseutsatt næringsliv, og spesielt for et næringsliv som har det utenlandske markedet som mottaker for sine varer og tjenester? Eller er det Siv Jensen som er blitt rådgiver for Senterpartiet i disse spørsmål?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Representanten Enoksen og Senterpartiet ønskjer å framstille seg sjølve som næringslivets talsmenn. No er det likevel vanskeleg å finne spor av dette i Senterpartiets alternative budsjett. Der er det skatteskjerpingar og avgiftsskjerpingar på over 3,5 milliardar kr i forhold til Regjeringas forslag, og det er også kutt i viktige prosjekt som Snøhvit. Det er veldig vanskeleg å sjå at dette er eit bidrag til næringslivet, og det er også veldig vanskeleg å sjå at dette er eit bidrag som kan snu den nedgangstrenden som representanten Enoksen snakka om. No er det nokre grupper som er meir utsette for auka arbeidsløyse og nedgang enn andre, og det er nokre det går raskare for. Norske sjøfolk er ei gruppe som er spesielt utsett for internasjonal konkurranse, der ting skjer veldig raskt. Vi får også stadig nye meldingar om reiarlag som planlegg utflagging. I tillegg til høge løningar må desse, bortsett frå utanriksferjene, slite med særnorske skattevilkår. Mitt spørsmål er: Er Senterpartiet og representanten Enoksen einig i at nettolønsordning for alle sjøfolk som er utsette for internasjonal konkurranse, bør gjennomførast, eller trur representanten Enoksen at maritim næring kan overleve utan eit slikt tiltak?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Det er veldig positivt at representanten Lilletun er oppteken av arbeidsplassar og næringsliv. I det politiske grunnlaget for Regjeringa, Sem-erklæringa, blei det lova ei sterk satsing på veginvesteringar, og dei har der slått fast at dei skulle satsa 600 mill. kr meir pr. år enn Arbeidarpartiregjeringa gjorde framlegg om i Nasjonal transportplan. Denne lovnaden er ikkje innfridd, og den grunngivinga ein brukar, så vidt eg forstår, er at dette ikkje går på grunn av at det vil skape eit for stort press i norsk økonomi. Heldigvis greidde Framstegspartiet å få til 150 mill. kr meir til vegsatsing enn det Regjeringa gjorde framlegg om, og det er vi veldig glade for. Vegsatsing gir ei rekkje positive resultat. Det gir kortare reisetid, det medfører lågare transportkostnader for næringslivet, og det medfører også færre trafikkulykker. I dag har vi også 1 000 ledige innanfor anleggssektoren. Prognosane tilseier at talet vil auke til 2 500 innan kort tid. I tillegg til dette har vi mange ledige anleggsmaskinar som står uverksame. Når ein tek omsyn til at det er frykta for presset i norsk økonomi som råder her, hadde eg sett stor pris på om representanten Lilletun kunne forklare meg kva for press det skapar å flytte arbeidslause anleggsarbeidarar over i produktivt arbeid med å lage vegar slik at næringslivet får lågare transportkostnader. Viss han kunne forklare korleis dette skapar press i norsk økonomi, hadde eg sett stor pris på det.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Fleire representantar frå Senterpartiet har i debatten i dag framheva at Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV er einige og har skrive seg i lag på fleire punkt i budsjettinnstillinga. Det er rett, og det er til og med viktige punkt. Vi skulle sjølvsagt gjerne hatt fleirtal for desse. Retninga i desse punkta er, som òg Enoksen gjorde greie for i innlegget sitt, ei heilt anna enn det regjeringspartia, inkludert Kristeleg Folkeparti, står for. Men så vert det likevel litt uklårt for oss om Senterpartiet har bestemt seg for kva retning partiet skal gå i framover. I helga dukka det nemleg opp ei sak i avisa Vårt Land der Enoksen gjerne bytte ut SV med Kristeleg Folkeparti, eit Kristeleg Folkeparti som i dag altså har gitt oss klår melding om at dei er godt nøgde med Regjeringas politikk og den retninga som Regjeringa går i. Fredag tok altså Enoksen til orde for eit samarbeid med Arbeidarpartiet og SV. Laurdag var fyrstevalet Kristeleg Folkeparti og Arbeidarpartiet. Representanten Ranveig Frøiland omtalte tidlegare i dag Kristeleg Folkeparti som eit parti som «hoppa frå seng til seng». Men på meg verkar det som om òg Senterpartiet driv denne øvinga. Eg skal likevel på ingen måte antyde at Enoksen er utru, for så langt har ikkje dette forholdet kome. Men kan han i det minste love å halde buksene på inntil han har bestemt seg for kva retning partiet skal gå i, kven dei vil samarbeide med, og kva politikk dei vil føre.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
«Hjerterått» var den tabloide overdrivelse i OJ-stil Senterpartiets leder brukte for å få oppmerksomhet da budsjettforslaget ble presentert. Dermed la han en retorisk bunnplanke for budsjettdebatten i media. I dagens debatt har jeg ikke hørt slike tabloide overdrivelser. Det er bra, og årsaken er at slike overdrivelser viste seg å være det de var: en overdrivelse. I Kristelig Folkeparti er vi tilfreds med profilen i det vedtatte budsjett. Vi viser vilje til omsorg for de fattige i Norge og i u-landene gjennom en fattigdomsplan og økt u-hjelp. Vi ønsker å trygge arbeidsplassene gjennom et stramt budsjett, slik næringslivet ønsker det. Vi ønsker også økt valgfrihet for barnefamiliene gjennom økt kontantstøtte, lavere foreldrebetaling i barnehagene og flere barnehageplasser. Senterpartiets retorikk blir desto merkeligere når vi ser på barnehageavtalen Senterpartiet er med på. Jeg opplever ingen ivrige senterpartiordførere som forsvarer barnehageavtalen. Den har derimot skapt usikkerhet i Kommune-Norge. Jeg og Kristelig Folkeparti forsvarer satsingen på barnehager fordi det gir økt valgfrihet, og det presser barnehagene oppover på prioriteringslisten i kommunene. Barnehagepartene kom også med et riktig tilbaketog til virkelighetens verden ved å nærme seg Regjeringens gjennomsnittspris framfor makspris fra 1. august. Det var bra og riktig. Senterpartiets retorikk kommer i et merkelig lys når Senterpartiet mener skattefri barnehageplass er god fordelingspolitikk. I Dagens Næringsliv sist fredag stod det at en sjeføkonom kan spare 25 000 kr. Og Skattebetalerforeningen sier dette er usosialt. Er dette uttrykk for den sosiale profilen i Senterpartiet?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-12-02:
Representanten Akselsen begynte sin replikk med å vise til at Arbeiderpartiet har et opplegg som er 2 milliarder kr strammere enn regjeringspartienes, noe som dermed skulle påvirke den underliggende utgiftsveksten i gunstig retning. Jeg tror det kommer an på hvilke revisorbriller man har på seg når man gir uttrykk for dette. Når det gjelder næringsministerens gjentatte bagatellisering, som det blir sagt, er det ikke min jobb å styre overskriftene i norsk presse. Men det må gå an, selv når man er i en situasjon hvor det definitivt er negative utviklingstrekk, å ha visse nyanser. Nå vet jeg jo av erfaring at i dette hus er det bare to posisjoner, det er av- og påknapp som gjelder. Enten er det ragnarok, eller så er man på vei inn i de evige saligheter. Jeg tror nok situasjonen er slik at svaret ligger et sted midt imellom. Det er betydelige negative utviklingstrekk som skal tas på alvor. Jeg tror imidlertid at analysene av hvorfor situasjonen er som den er, er atskillig bredere enn å peke på næringsnøytralitet eller ikke næringsnøytralitet. Når det gjelder forholdet til EU, og at næringsministeren er en ihuga EU-tilhenger, må jeg si at i forhold til alt som har skjedd siden det norske folk med smal margin valgte å holde oss utenfor i 1994, er det mye som kan tyde på at det burde ha blitt et annet resultat, ikke minst i forhold til det som går på næringslivets muligheter. Et land som Norge, med 4,5 mill. mennesker, skal nå forholde seg til et marked med 450 mill. mennesker. At vi har behov for en markedsnærhet og -tilknytning som er noe annet enn det vi har i dag, synes jeg er relativt åpenbart. Når det gjelder dialog med partene i arbeidslivet, er det godt beskrevet av statsministeren i sitt innlegg, og det vil bli fulgt opp på en relevant måte.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-12-02:
Det var kanskje en betimelig påpeking av presidenten når det gjaldt beskrivelsen av Stortingets arbeidsformer, men jeg registrerer i hvert fall at en del av Stortingets medlemmer har en tendens til kun å bruke to nivå på knappen når det gjelder beskrivelse av situasjonen, det er enten av eller på. Det er man selvfølgelig i sin fulle rett til å gjøre. Når det gjelder utflagging av bedriftene, er det helt åpenbart at det er én hovedårsak, uansett bransje, til at dette skjer. Det har selvfølgelig med kostnadsnivået å gjøre, og det skjer ikke bare i Norge, det skjer i hele den vestlige verden. Det skjer en utflagging av arbeidsintensiv produksjon til land som har et langt lavere kostnadsnivå. At det er slik, tror jeg vi bare må ta til etterretning. Så er det helt riktig som representanten Hedstrøm sier, at det i de siste 30 år har vært en tilbakegang i sysselsettingen i industrien. Det er naturlig når man ser på de automasjonsprosessene som foregår. Man har også hatt en overgang til mer service-basert næring. Det er i seg selv ikke nødvendigvis en indikasjon på at noe er galt fatt. Det som blir vår spesielle utfordring i Norge nå, er hvis vi får en avgang i industrisysselsettingen som skiller seg vesentlig fra det som gjelder i det øvrige Vest-Europa. Så var spørsmålet hva man har tenkt å gjøre for at gründerne skal få bedre forhold. Da er det helt grunnleggende å spørre seg hvorfor det er slik at folk som er i godt betalte jobber, som har 100 pst. sykelønnsordning, som har permisjonsordninger, som har mange velferdsgoder, ikke starter en bedrift for å realisere sine ideer. Det er ingen tvil om at det i et land som vårt er mange ordninger som motvirker og har omvendte incentiver for at man skal starte opp egne bedrifter. Jeg tror definitivt at det er for liten åpenbar gevinst ved det å starte for seg selv fremfor det å være ansatt.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-12-02:
Jeg synes det er naturlig å ta det siste først. Det som var typisk for planene til Olsen, er sammenlignbart med mange politiske planer. Det ble veldig annerledes enn det man hadde tenkt i planene. Det tror jeg også vil gjelde på dette området, for i det øyeblikket man er ferdig med å legge en slik plan, har virkeligheten endret seg, og planen er kanskje ikke verd papiret den er skrevet på. Men tilbake til spørsmålene i rekkefølge – bredbånd først: Mange ute i distriktene og også mange steder i sentrale strøk påpeker dette med bredbånd og muligheten for tilkobling. Nå er det slik at ca. 60 pst. av det norske folk har adgang til å rekvirere bredbånd. Innen utgangen av 2003 vil ca. 80 pst. av det norske folk og bedriftene ha mulighet til å koble seg på bredbånd. Så må man stille spørsmålet: Hvorfor er det da slik at det er bare 11 pst. av dem som har anledning til å koble seg på, som har gjort det? Det tror jeg har noe med innholdet i dette å gjøre. Prisen, hva man må betale pr. måned for dette, er nemlig ikke avskrekkende. Men mye kan tyde på at man allikevel velger å avstå fordi gevinsten av det ikke forsvarer den prisen man legger på dette. Vi jobber langs to linjer, både for å forbedre innholdet og for fortsatt å øke muligheten for tilkobling. Til distriktsmilliarden: Vi kommer i forbindelse med den gjennomgangen av alle virkemidlene vi nå har, også til å omtale denne og lage en innretning på den som skal fremstå som fornuftig, gitt det den er tenkt å skulle hjelpe. Representanten Ryan spurte om vi ville lytte til folk. Vel, det gjør vi absolutt, og det gjør vi hele tiden. Vi reiser rundt nærmest hver dag for å høre hva som er behovet for de midlene vi skal bruke. Det er ingen tvil om at det viktigste vil alltid være de generelle rammebetingelsene, men også de spesielle gjelder det å innrette slik at vi får mest mulig sysselsetting ut av hver krone.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Det er gledelig at det ser ut som om industri- og næringspolitikken igjen skal bli satt på den politiske dagsordenen i Norge. På den ene siden står en del forskere, næringslivsorganisasjoner og fagforeninger som sier at norske bedrifter og norsk industri forvitrer, dels legger ned virksomheten og dels flytter ut av landet. På den andre siden har vi nærings- og handelsministeren og en del folk i departementet som forsøker å avdramatisere ved å si at vi i dag har 10 000 flere industriarbeidsplasser i landet enn vi hadde for ett år siden. Men det som er de faktiske forhold – det viser alle rapporter – er at vi i de siste 20 år har hatt den største avindustrialisering i Norge av alle vestlige industriland, til tross for at vi i perioder har hatt mye lavere rente og mye lavere kronekurs osv. Hadde det ikke da vært lurt å gå til bedriftene og bedriftseierne og spørre: Hva skal til for at dere er villige til å utvide virksomheten, ansette flere folk og forbli i Norge? Da ville vi få som svar at avgiftsnivået er skyhøyt, at vi har en skattemodell som dreper initiativ, at vi har kapitaltørke i dette landet, og at vi har Europas høyeste sykefravær – sammen med et par andre land, men der er man i ferd med å gjøre noe med det. Man har i tillegg et skjemavelde som slår veldig hardt ut, særlig for de mindre bedriftene, og som statsråden ønsker å redusere med 1,2 pst. i året. Det som er logisk og klart er at man må gå bedriftene i møte på disse områdene, og ikke bare snakke om et stramt budsjett. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Hva har Regjeringen tenkt å gjøre, utenom det stramme budsjettet, for at gründere og industrialister igjen skal se det fornuftig og attraktivt å investere i Norge og skape arbeidsplasser i dette landet?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Jeg vil også komme inn på statsrådens hovedansvarsområde, landbrukspolitikken. Det vi opplever i dag, er at det rom som den norske bonde har å bevege seg innenfor, blir stadig snevrere fordi matvareimporten øker, den tradisjonelle eksporten flater ut, reguleringseksporten blir redusert og grensehandelslekkasjen øker. Og midt oppi dette leser vi i avisen om dagen at Næringsmiddeltilsynet avdekker den ene matskandalen etter den andre, og at Tollvesenet beslaglegger store partier smuglervarer og ukontrollerte matvarer. Alt dette reduserer tilliten til det utbud av matvarer vi har i Norge. Så har vi et gjennomregulert system med en omsetningslov. Det er tillatt å samarbeide om markeder og priser i Norge, og det bidrar til at prisene på norske landbruksprodukter blir langt høyere enn de ellers ville ha vært. Ikke nok med det: Man klarer ikke i disse førjulstider å garantere, til tross for alle reguleringene, norsk svineribbe til jul! Jeg leser i en østfoldavis i dag at Landbrukstilsynet nå må kakke hull på det skyhøye tollvernet og importere svineribbe til Norge. Så til tross for disse 12-14 milliarder kr vi bevilger hvert eneste år over statsbudsjettet: Hvorfor klarer man ikke å demme opp for denne negative utviklingen for norsk landbruk?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Jeg har lyst til å gi næringsministeren tre utfordringer. Den første går på dette med bredbånd. Når man reiser rundt i Norge, møter man etter hvert mange fortvilte både næringslivsfolk og andre som sier at bredbåndsteknologien ikke når fram til dem. Til tross for at man har både to, tre og fire nett som ligger parallelt, når det ikke fram til dem som har behov for det. Vi opplever at ulike departement jobber med sine planer, og vi har også egne selskaper som bygger ut. Min utfordring nr. én er: Hva gjør næringsministeren for å få samordnet bredbåndpolitikken i Norge, slik at vi når de målene som Stortinget har satt? Min andre utfordring går på denne distriktsmilliarden. Vi i SV er veldig glade for at vi har fått til denne distriktsmilliarden i lag med Regjeringa. Vi syns samarbeidet på dette området ser lovende ut. Men jeg har en utfordring: Når vi nå på nyåret skal få til innretninga, vil næringsministeren da sørge for at vi får en innretning som er slik at vi virkelig når næringssvake områder på en målrettet måte, som gjør at de får den hjelpen de trenger? Vil næringsministeren bidra til at man lytter til folk som har erfaring fra næringssvake områder, slik at man faktisk får ordninger som treffer godt? Min tredje utfordring går på det som representanten Hedstrøm var inne på, nemlig industrien. Vi lurer mange ganger på om man har en strategi på næringsministerens kontor eller i Regjeringa. Har man en strategi for å bygge ned norsk industri, slik som enkelte regjeringsmedlemmer har hevdet, at vi ikke skal ha så mye industri i Norge? Er det en strategi? Har man en strategi eventuelt for å bygge opp eller bevare norsk industri? Vi som vokste opp med Olsenbanden, visste at alltid når de slet som verst, hadde Egon Olsen en plan. Har statsråd Gabrielsen en plan?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Som gammel lokalpolitiker er det en ting som gjør meg ilt, eller vondt, for å snakke riksmål. Det er den måten vi nå behandler kommunesektoren på. Kommunesektoren er den viktigste produsenten av velferdstjenester i Norge. Her har vi eldreomsorgen, her har vi kulturtilbudene, her har vi skolen, her har vi barnehagene. Og det er på denne sektoren vi som storting nå faktisk strammer til slik at de får problemer med å utføre den jobben som vi alle syns er så viktig. Vi leser om at gamle folk blir badet bare en gang i uken, at de ikke får kake til kaffen, osv. Jeg syns ikke det er det norske samfunn verdig at vi skal holde på sånn. Hadde det derimot vært nød i landet, eller om vi hadde hatt et eller annet problem av betydelig karakter slik at vi måtte stramme inn over alt, ja, da hadde jeg hatt forståelse for at også kommunesektoren måtte tatt sin del. Men det er ikke det som er situasjonen. Nå når jula nærmer seg, er det mange av oss som lurer på hva vi skal finne på å kjøpe av julegaver i år. Hva skal vi kjøpe til ungene? Hva skal vi kjøpe til slektningene – for de har da alt fra før? Men likevel bevilger vi oss stadig mer i privat rikdom. Mer og mer skal brukes til privat forbruk når vi har mer enn nok materielle ting fra før – mens svømmebassengene skal stå tomme og gamle folk må stå over badet. En rekke andre ting tar vi oss heller ikke råd til i offentlig sektor, eller i kommunesektoren, for å være mer presis. Jeg tror at vi gjør en feil – ikke i løpet av et år, men hvis vi fortsetter å strupe kommunene så kraftig som vi har gjort de siste årene, og dermed bygger ned den viktigste velferdsprodusenten. Da tror jeg Norge gjør en feil. Vi kan ikke fortsette sånn. Jeg tror vi i årene som kommer, har et kollektivt ansvar for å jobbe for at kommunesektoren igjen får rammer og vilkår slik at den virkelig kan yte tjenester til befolkningen – tjenester som alle sammen, uansett bakgrunn, uansett inntekt, drar nytte av. Det må vi ta innover oss. Vi kan ikke fortsette å bevilge oss svære økninger i privat rikdom mens offentlig sektor, eller kommunesektoren, må blø som den gjør i dag.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-12-02:
Det var mange problemstillinger, og mange av dem vil vi nok komme tilbake til når fagbudsjettene skal diskuteres. La meg ta tak i hovedlinjene. For det første: Det er klart at på mange av disse områdene som går på distriktspolitikk, som går på landbrukspolitikk, og som går på de næringsrettede delene i distriktspolitikken, står Regjeringen for en annen – og jeg vil si en mer moderne – linje. Det betyr brudd med en del av de trendene som har vært over lang tid, og som vi vet bare fører én vei, nemlig til en sterk reduksjon i mange av disse næringene. Jeg vil f.eks. minne om at hadde vi ikke levert et stramt budsjett, ville det for landbruket alene betydd noen hundre millioner. Og legger vi kommunene i distriktene oppå dette, snakker vi om mange hundre millioner hvis vi skulle få en renteøkning. Og det er viktige størrelser å ivareta også for distriktene. I tillegg har vi gjennom forliket klart å styrke kommuneøkonomien, som er en viktig del av den regionale utvikling. Jeg skal stoppe opp ved den siste del av replikken. Det synes jeg det er viktig å svare grundig på, for det er også illustrerende for litt av denne omleggingen. Det har vært mye skrik rundt det kuttet i de direkte bevilgninger over statsbudsjettet, utenom jordbruksavtalen, som går til skogkultur – det er noen titalls millioner som nå er borte. Samtidig har vi gjort en dramatisk forbedring av den såkalte skogavgiftsordningen, som gjør at den skogeier som hogger skog, vil få en veldig sterk skattefordel ved å bruke deler av verdien en da tar ut av skogen, til å plante igjen. Det vil stimulere hogst, inntekt og verdiskaping for å få ut statsbidraget gjennom skattefordelene. Er det noe norsk skogbruk og distrikter trenger nå, så er det at det hogges, og at skogbruket igjen blir en lønnsom næring. Det er den ikke i dag. Avskrivningssatser og redusert investeringsavgift reduserer virkelig kostnadene i skogbruket, og skogkultur blir en konsekvens av at man hogger. Det er en moderne og ny måte å tenke skogpolitikk på, som jeg tror flere vil sette pris på når en forstår hva som nå skjer av omlegging.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-12-02:
La meg starte med å dele den virkelighetsbeskrivelse som representanten Hedstrøm gir, av at handlingsrommet blir stadig mindre. Hvis ikke vi framover lykkes med å skape nye initiativ, nye suksesser, nye produksjonsområder og nye inntektsmuligheter for bøndene som næringsdrivende, kan det se ganske mørkt ut for mange bygder. Det er det det handler om, med frimodighet å få bøndene til å forstå at det å være næringsdrivende, det å eie en del ressurser, gir mange flere muligheter enn det mange har tenkt på. Det går an å gjøre noe mer enn det far og farfar gjorde. Det handler veldig mye av næringspolitikken i landbruket om. Det handler bl.a. om å finne produktområder som har en annen priselastisitet enn det mat og tradisjonell landbruksproduksjon har for å få en god økonomi i det en holder på med. Det er det vi langt på vei holder på med i landbrukspolitikken nå. Jeg tror også representanten Hedstrøm har sett at det er et taktskifte på noen av disse områdene. Så deler jeg helt klart den oppfatning at det vi nå opplever av matskandaler, er noe vi gjerne skulle vært foruten, og som sier oss veldig tydelig at det å selge mat også handler om å selge tillit. Det er viktig å understreke at dette, så langt som det er avdekket nå, viser at det er feil og forsømmelser som er gjort i butikkleddet og ikke hos produsenten, som i sin tid har levert gode og riktige råvarer. Her tror jeg det er viktig å skille mellom disse tingene. Det fins ingen annen jobb å gjøre nå enn å gjenopprette tillit og sørge for at den type slendrian som vi har sett, ikke finner sted. Men jeg vil minne om at på lang sikt handler det om å bidra til å få et mangfold av norske matvarer som er basert på at vi får økt konkurranse. Økt konkurranse er det viktigste bidraget til økt mangfold. Så registrerer også jeg at det synes å mangle både norsk svineribbe og egg til jul. Det klarer ikke landbruksministeren å gjøre noe med på svært kort sikt, men vi har iallfall sendt ut til høring økte konsesjonsgrenser på de produksjonsområdene, noe som gjør at vi neste jul kan være trygg på at vi har nok.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-12-02:
Jeg tror representanten Karin Andersen har svært rett i at det er milevidt mellom Fremskrittspartiet og Venstre i miljøpolitikken. Det tror jeg både Fremskrittspartiet og Venstre erkjenner og kan stå ved. Men det betyr også at vi er i stand til å gjøre budsjettforlik, og begge partier kan leve med det. For Venstre er det aldri aktuelt å gå på akkord med det vi står for i miljøpolitikken. Så reiser representanten et meget interessant tema – bioenergi. Nå sier representanten at det viktige når det gjelder bioenergi, er kuttet på Enova. Jeg forstår at det er usikkerhet om hvorvidt det skal være gjenopprettet eller ikke – det er nå så. Men hva er det viktige for å få til mer bioenergi? Det må jo være å gi rammebetingelser som gjør at det er lønnsomt å framdrive bioenergi. Hva er det vi har opplevd i vinter? Jo, der er rene klondyke for å få fram ved og annen bioenergi. Hva er årsaken til det? Det er faktisk prisen på annen energi. Det viktigste virkemiddelet for å få fram bioenergi og gjøre det lønnsomt, er at alternativene, nemlig strøm og olje og hva det måtte være, er dyrere alternativer. I dag er det faktisk slik at det å frambringe bioenergi for en skogeier, er noe av det mest lønnsomme man kan gjøre, med en høy timebetaling. Vi ser at markedet vokser. Da snakker jeg ikke bare om ved, men også om mer foredlede utgaver, som pellets og andre ting som vi nå ser utvikler seg – veldig interessante områder. Det gjorde også at vi fikk inn en rekordstor satsing i årets jordbruksavtale i vår når det gjelder bioenergi, med 15 nye millioner kr, og som gjør at vi i sum har et betydelig beløp til å satse på bioenergi og lage forretningskonsepter der skogeieren ikke bare skal selge råvarene ut av skogen, men levere ferdig varme helt fram til bolig, forretningsbygg, kommunale bygg eller hva det måtte være. Så til økologisk mat, som er et viktig satsingsområde. Jeg tror at alle som arbeider med dette, innrømmer at de statlige ordningene er veldig gode. Det handler bare om å få mange nok til å tørre og ville gjøre dette. Og utviklingen er faktisk ganske positiv.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Eg registrerer at leiaren av Venstre på vegner av Venstre er særdeles fornøgd med det budsjettforslaget som ligg føre. Men Sponheim er jo òg landbruksminister, og i så måte er han kanskje ein av dei statsrådane som har det største ansvaret for regional busetjing, utvikling og levande bygder – det er jo gjennom landbrukspolitikken. Det er nettopp derfor vi bruker 12-13 milliardar kr i året på ein aktiv landbrukspolitikk – ikkje berre for å produsere trygg og nok mat, men òg for å ta vare på distrikta våre. No blir det drive landbrukspolitikk som i stor grad fører til ei strukturrasjonalisering og færre arbeidsplassar, men i tillegg legg denne regjeringa fram eit budsjett som inneheld nokså store kutt på alt som har med regional utvikling å gjere. Det blei kutta mykje i inneverande år på SND og alt som har å gjere med regional utvikling. Det er ikkje reversert, og attpåtil blir det gjennom budsjettavtaler med Framstegspartiet kutta ytterlegare 100 mill. kr på det som skal gå til regional utvikling, nettopp innafor det ansvarsområdet som landbruksministeren har, nemleg å syte for at vi har levande bygder og busetjing og arbeidsplassar rundt omkring. Nokre kutt vil eg nesten kalle smålege. Det gjeld f.eks. kuttet i omstillingsstøtta som skal bidra til å jamne ut kostnadene som slakteria har til kjøttkontroll. Kuttet var eigentleg på 3 mill. kr, men det vil likevel føre til store konsekvensar for dei små slakteria. Det neste punktet som undrar meg, iallfall når det er ein landbruksminister frå Venstre, som hevdar å føre ein veldig god miljøpolitikk, er at ein kuttar i tilskotet til skogkultur, til pleie og planting av skog, når ein veit at skogen har ein enorm verdi i miljømessig samanheng og for langsiktig verdiskaping ute i Noreg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Venstre har spilt en viktig rolle i norsk politikk ved å være et grønt parti. Jeg er bekymret for det som skjer nå, for med det abonnementet de nå har gitt Fremskrittspartiet på politikken framover, kan man lure på hva man skal få ut av det. For det er milevidt mellom Fremskrittspartiet og Venstre i miljøpolitikken. Jeg vil ta utgangspunkt i noe av det Sponheim sa i forrige replikksvar. Vi må finne nye suksessfaktorer for landbruket, som er Sponheims ansvar. Da vil jeg utfordre på to ting. Det ene er miljøvennlig energi – bioenergi. Kan Sponheim forklare fornuften i det som skjedde i budsjettforliket nå, der man kuttet på Enova? Her kan det bli mange miljøvennlige arbeidsplasser i distriktene. Dette er nisjer som må tas i bruk av dem som har mulighet til det, slik at man kan produsere noe som er mer miljøvennlig enn det man bruker nå. Men med den linjen som Regjeringen legger seg på nå, kan vi skyte en hvit pinn etter dette. Det andre gjelder økologisk landbruk. På dette området snegler det seg av sted mot det målet vi har satt, på 10 pst., som vi har holdt på med de fem årene som jeg har vært på Stortinget. Det er ingen satsing. Folk er i ferd med å gi opp å finne økologisk mat i butikkene. Sjøl finner jeg det snart ikke noe sted. Dette er en kjempeviktig nisje som norsk landbruk og norske bygder burde fått mulighet til å ta i bruk. Men når Regjeringen velger å samarbeide med Fremskrittspartiet, vil man overhodet ikke ha noen sjanse til å oppfylle noe av dette. Så på hvilken måte og på hvilke områder er det landbruksministeren ser at landbruket og bygdene skal kunne få lov til å utvikle noe som helst? Er det ved å dele opp eiendommene kun til hytte- og fritidstilbud, og på en måte få lov til å være feriekoloni for byfolk? Eller skal de få lov til å utnytte de ressursene de har?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-02:
Statsministeren la i innlegget sitt i dag vekt på at Regjeringen hadde lagt fram en fattigdomsplan, og at det var viktig. Som om det skulle bety noe i seg sjøl, når innholdet i fattigdomsplanen kun er smuler i forhold til den enorme omfordelingen som skjer ellers i samfunnet mellom fattig og rik, til fordel for de rike. For et år siden var vi alle sammen enige om at det var en skam at det var fattigdom i et rikt land, og særlig at det var barn som levde under slike forhold – og at de fortsetter å leve slik i mange år. Nå har Regjeringen brukt et helt år på å forsøke å definere seg bort fra hvem det er som er fattige. Og når Regjeringen nå har funnet noen som den synes er fattige, gjør den dem enda fattigere. Høyre har vunnet fram med hele sin ideologi i fordelingsdebatten. De fattige vil bare arbeide hvis de blir fattige nok, mens de rike vil bare arbeide hvis de blir rikere. Det er en forståelse i Regjeringen som går ut på at det er viktig at de fattige får lite nok, for da tar de seg sammen og begynner å jobbe. Det er en forståelse som går ut på at fattige og rike må behandles totalt forskjellig. Det er helt annerledes enn det som var utgangspunktet i utjamningsmeldingen, som Bondevik I-regjeringen la fram for Stortinget. Jeg vil særlig ta for meg hvordan dette er for barn. Barn i fattige familier rammes dobbelt, for de er helt avhengige av at kommuneøkonomien er god. De taper når SFO blir lagt ned eller blir for dyr, for da kan de ikke få lov til å være med på den arenaen som andre barn er med på. De taper når skolen ikke blir god nok til å bryte den sosiale arven – som gjør at skolen har råd til å dra på teater, har råd til å besøke gamlehjemmet, har råd til å besøke bedrifter, har råd til å tilby tilpasset opplæring, og at man ikke må være aldeles umulig for å få spesialundervisning og et tilbud som er godt nok. Det som nesten er det verste – og det synes jeg statsministeren skal merke seg – er det som skjer i boligpolitikken. For denne Regjeringen skal være familiens regjering, og verne om familien. Men hva er det som er utgangspunktet da? Jo, det er at man har et sted å bo. Det finnes fremdeles barnefamilier i Norge som ikke har et sted å bo. Er det noen som greier å sette seg inn i hvordan det føles for et lite barn når det skjønner at foreldrene ikke aner hvor man skal bo om en måned? Du vet at mor og far ikke har penger. Du vet også, for det har du sett mange ganger når foreldrene dine har vært på sosialkontoret og spurt om å få hjelp, at det ikke er noen hjelp å få. Jeg kunne tenke meg å spørre statsministeren: Hvor lenge synes han det er rimelig at noen barn skal leve i så stor utrygghet, når vi er så rike?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
Jeg er enig med representanten i at jeg som statsråd kanskje er i en særklasse, og jeg er svært glad for at det er så bred enighet i Stortinget om en så viktig reform som barnehagereformen. Samtidig er jeg veldig opptatt av at vi skal gjøre dette på en god måte, og jeg er veldig glad for den invitasjonen som også Stortinget har gitt, at man ønsker å samarbeide med Regjeringen om gjennomføringen av reformen. Vi skal selvfølgelig legge til grunn det flertallet som er i Stortinget. Jeg har likevel lyst til å påpeke at barnehagesektoren er komplisert. Vi skal faktisk stå til ansvar for ikke mindre enn 434 kommuner, 3 000 private barnehageeiere og 200 000 barn. Jeg ønsker å gjøre dette på en raskest mulig måte og en best mulig måte. Vi har allerede gjennomført fire utredninger. Vi har satt i gang tre nye utredninger. Det dreier seg om en undersøkelse om barnetilsyn, en fullstendig kartlegging av foreldrebetalingen i alle barnehager og en større kartlegging av kostnadene i kommunale og private barnehager. Disse utredningene vil medføre en del etterarbeid i departementet, ikke bare i Barne- og familiedepartementet, men også i Kommunal- og regionaldepartementet og i Finansdepartementet samlet. Samtidig skal man avklare en del forhold i Regjeringen og dernest også søke å innpasse dette i revidert nasjonalbudsjett. Jeg vil nok en gang oppfordre opposisjonen til å gi meg anledning til å komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett som planlagt, slik at det blir gjort på en best mulig og kvalitetssikret måte.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
Takk for lykkønskninger også fra denne representanten. Så spørsmålet om hvor lang tid jeg trenger. Det som er poenget, er ikke at jeg trenger mer tid enn det som ligger i barnehageavtalen fra opposisjonen. Men siden vi skal komme tilbake til Stortinget, har vi faktisk igangsatt en del utredninger som blir ferdig i slutten av februar/begynnelsen av mars neste år etter den planen vi har lagt. Og etter det skal vi ha en del etterarbeid for å sy dette sammen til en god ordning. Hvis vi skal legge fram en egen sak for Stortinget allerede medio mars, føles det noe knapt. Vi må gå tilbake og be om raskere utredninger, og i hvilken grad det kan gå ut over kvaliteten, tør jeg ikke svare for. Men jeg synes det er min plikt å opplyse Stortinget om at vi har lagt en plan. Denne vil måtte endres hvis stortingsflertallet ønsker en sak allerede medio mars. Men det betyr ikke at reformen som sådan blir utsatt i forhold til det flertallet ønsker. Når det gjelder de nye reglene for barnebidrag, er jo dette en omfattende sak som har vært behandlet i Stortinget før min tid, hvor ulike regnestykker har vært gjort. Bakgrunnen for dette har vært å gjøre ordningen mer – skal vi si – rettferdig, kanskje nettopp overfor bidragsytere som i henhold til dagens regler betaler en viss andel av sin inntekt. Nå legger man til rette for at man har faste normer for barnebidrag. De vil i mange tilfeller faktisk være lavere enn det én prosentsats har vært til i dag. I tillegg er det riktig det som representanten sier om fradragsmulighetene. Men slik som jeg har sett det til nå, vil det faktisk være svært mange bidragspliktige som får det bedre. Det kommer litt an på inntekt og på hva man har betalt tidligere. Men det jeg kan love representanten, er at vi kommer til å følge med. Jeg ser det slik at ordningen må gjennomføres slik som Stortinget har vedtatt den i detalj, med en svær odelstingsproposisjon med masse beregninger. Vi skal følge opp, og vi skal evaluere.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-12-02:
Det er vel sjelden at en statsråd får tre lykkønskninger på rad, og jeg tar imot dem med stor glede. Jeg er enig med representanten i at det er en svært stor satsing vi har på barnehagene. Jeg er også svært glad for det flertallet og det trykket som ligger bak, og jeg håper og tror at jeg skal klare å bli den statsråden som klarer å gjennomføre full behovsdekning med lavere foreldrebetaling og økonomisk likebehandling av private og offentlige barnehager. Det skal bli en stor fornøyelse. Jeg er veldig glad for de siste kommentarene fra representanten Djupedal. Selv om representanten er forundret over at statsråden trenger mer tid, åpner representanten likevel for at vi kan ha en dialog. Det synes jeg er positivt, og det vil jeg ta imot. Og når jeg har oversikten over utregningene og ser hvordan veien skal bli til mens vi går, skal jeg selvsagt med glede komme tilbake til Stortinget og søke råd og samarbeide.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2002-12-02:
Statsråd Dåvøy er på mange måter i den sittende regjeringen en statsråd i særklasse, hun er i en situasjon som kanskje svært mange statsråder skulle ønske de var i. Hun har nemlig et avklart flertall i Stortinget for sine viktigste satsingsområder. Det er ikke dårlig. Det betyr egentlig at de fleste store fighter mellom barne- og familieministeren og finansministeren langt på vei er avblåst. Statsråden har altså fått en mulighet som faktisk ingen barne- og familieminister har hatt før. Hun har fått muligheten til å komme til Stortinget med et statsbudsjett der det skal brukes 2 milliarder kr til å investere i barnehagesektoren, for å få nye plasser og for å få foreldrebetalingen ned. Egentlig har ganske få av Regjeringens representanter i dag gjort noe nummer av denne gigantiske satsingen i statsbudsjettet for neste år. Det kan være forskjellige grunner til det. Jeg har lagt merke til at Høyre-statsråder og andre Høyre-representanter som er bekymret for at det ikke skal være skattelette nok, har problemer med å akseptere at bedrifter som tilbyr barnehageplass til sine ansatte, skal få en skattefordel av det. Men det er en annen skål. Jeg oppfattet statsråd Dåvøy slik at hun legger barnehageavtalen til grunn. Det må da forstås slik at statsråden og Regjeringen tar innover seg at de partiene som har inngått denne avtalen, kommer til å gjennomføre den, også slik at makstakst skal bli resultatet, som det nå framgår av finansinnstillingen. Så ber statsråden på sett og vis om å få mer tid. Fram til medio mars har departementet hatt tre kvart år på seg til å utrede saken, og det burde egentlig være god tid. Jeg hadde ikke tenkt å stille noe spørsmål. Jeg tok rett og slett ordet for å ønske statsråden lykke til.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-12-02:
Jeg kan jo også henge meg på og ønske statsråden lykke til med å fullføre barnehageforliket. Jeg finner det likevel litt underlig at statsråden nå føler et press for å fullføre det. Det kunne være interessant å høre hvor lang tid statsråden egentlig trenger for å få dette forliket på plass – om hun snakker om 2004 eller 2005 for å få fullført alle sine utredninger. Jeg har en utfordring til statsråden. Neste år skal det innføres nye regler for barnebidrag. Da saken ble behandlet, ble det på en måte en mellomløsning, fordi bidragspliktige nå mister fradragsretten i forhold til skatt. Staten vil altså ta inn 320 mill. kr mer på årsbasis i skatt fordi denne fradragsmuligheten faller bort. Det var jo det Fremskrittspartiet advarte mot da vi behandlet denne bidragsordningen – at så kom til å skje. Situasjonen er nå mer dokumentert, og jeg er fullstendig innforstått med at statsråden er klar over at dette vil få meget store utslag for enkelte bidragspliktige, enten gjennom at de saboteres i forhold til samvær med sine barn, eller de av andre årsaker rett og slett ikke har mulighet til å ta den delen av samværet med sine barn som er utgangspunktet for den nye bidragsordningen. Enkelte bidragspliktige kan oppleve å få tredoblet og firedoblet sitt bidrag fordi skattefordelen på en måte blir fjernet. Derfor har Fremskrittspartiet i denne anledning fremmet et forslag som ligger i innstillingen, om at Regjeringen i hvert fall må se på det utslaget dette vil få. Jeg vil gjerne utfordre statsråden på det. Er det mulig at statsråden nå kan se på den type ting med andre øyne, når vi får dokumentert hvilke utslag dette vil få for enkelte bidragspliktige, som først og fremst får meget høy skatt, større bidrag og rett og slett mister muligheten til å ha samvær med sine barn på grunn av det?