Ann-Kristin Engstad (Arbeiderpartiet), 2008-06-17:
Størst av alt er kjærligheten! Det er min rettesnor for stemmegivningen i dag. Mange har på talerstolen i dag påpekt at vi har mottatt utallige henvendelser om denne loven. Det har vært mange henvendelser for og mange mot, og det har vært noen veldig få som har vært direkte motbydelige. Jeg tar sterkt avstand fra måten enkelte har trukket denne debatten ned på. Noen har påstått at man svekker ekteskapet som institusjon. Men jeg tror ikke at heterofile slutter å gifte seg bare fordi homofile får den samme rettigheten. Både de som er for, og de som er mot loven, bruker barna som argument. Barneombudet er tydelig i sin anbefaling. Barneombudet støtter forslaget på alle punkter, både at homofile skal bli vurdert som adoptivforeldre, og at lesbiske skal få tilgang til assistert befruktning. Enkelte har i debatten påstått at vi fratar barna en far. Mange tusen barn vokser i dag opp med to mødre og uten en far. Nei, vi i Arbeiderpartiet sørger for å gi barn av homofile de samme rettigheter som andre barn. Stebarnsadopsjon, som er alternativet til ordningen med medmor, kan ta opp til to år. Disse barna får nå to juridiske foreldre, i tråd med FNs barnekonvensjon. Det er feil at FNs barnekonvensjon sier at man har rett til én mor og én far. Det er snakk om foreldre og omsorgspersoner, og det er kjønnsnøytralt. Vi sørger også for at barnet får arverett til sin medmor. Vi sørger for at medmor får rettigheter til fødselspermisjon og til foreldrepermisjon, slik barnet får bli kjent med begge sine foreldre. Men ikke minst: Vi sier klart fra at den kjærligheten som de mottar fra sine foreldre, er uavhengig av foreldrenes kjønn. Et av forslagene vi skal stemme over, er at homofile også skal bli vurdert for adopsjon. Det er en ganske lang og møysommelig prosess, hvor man vurderes nøye som omsorgsperson. Hvis en singel kvinne ønsker å adoptere, vil hun bli vurdert opp og ned i mente. Men dersom hun hadde hatt en kvinnelig kjæreste, hadde hun automatisk fått avslag - uavhengig av hennes omsorgsevne. Det er diskriminering. Den diskrimineringen fjerner vi. Det er ikke en menneskerett å få barn, men det er en menneskerett ikke automatisk å få avslag på bakgrunn av sin legning. Lesbiske par får nå også tilgang til assistert befruktning, på lik linje med heterofile par. Norsk lovverk sikrer barna rett til å vite om sitt opphav, som flere har trukket fram som argument i debatten, fordi vi ikke har en ordning med anonym sædgiver i Norge. De fleste utenlandske klinikker som benyttes av norske jenter - både av lesbiske og single - og av heterofile par, tilbyr altså i dag assistert befruktning med anonym sædgiver. Flere norske barn får med denne loven oppfylt sin rett til å få vite om sitt opphav - ved å legge til rette for assistert befruktning innenlands, uten anonym sædgiver. Samiske miljøer har mange tabuer. Homofobi er dessverre i sterk grad levende i mange samiske miljøer. Mange av mine venner som står fram nordpå, flytter etter kort tid sørover til Oslo. De føler ikke at de er godtatt hjemme. De føler ikke at de kan være seg selv, og de føler at folk ser rart på dem. Sametinget har engasjert seg i debatten om diskriminering av homofile. Særlig de tre siste årene har det gjentatte ganger blitt debattert fra Sametingets talerstol. Det har flyttet debatten ut i det offentlige rom, og det vil jeg applaudere. I 2001 kom filmen «Lesbisk i Kautokeino » ut og tok et kraftig oppgjør med de fordomsfulle holdningene i samiske miljøer. Dokumentaren viser lesbiske Marit Buljo, som flyttet fra bygda på grunn av fordommene, og er en sterk skildring av at hun flytter tilbake sammen med sin partner og vil stå imot disse holdningene. Hennes egen mor nekter å møte datterens samboer. Parets ønske er å gifte seg i Kautokeino kirke. Jeg håper Lagtinget i dag sier til dem at det ikke skal stå på lovverket, og at vi vil være med på å endre holdningene i Kautokeino. Holdningsendringer tar tid. Lovgivning flytter holdninger. Allerede i 1954 foreslo Justisdepartementet å avkriminalisere homofili. Landets biskoper uttalte da: «Vi står overfor en fare av verdensdimensjoner. Det er en kjent sak at homoseksualitet har fått et uhyggelig omfang i mange land. » Nesten 30 år etter, i 1972, ble homofili endelig fjernet fra straffeloven. Først ti år etter, i 1982, ble homofili fjernet som sykdomsdiagnose. Partnerskapsloven kom i 1993, og nå 15 år etter kan vi sette et endelig punktum for diskriminering gjennom lovverket. Kristelig Folkeparti stemte mot alle disse endringene, også partnerskapsloven i 1993. De har påpekt i debatten at de har endret mening siden da, og de er i dag for partnerskapsloven. Det viser at det er riktig å bruke lovverket for å endre holdninger! I dag tar vi det siste oppgjøret i en 54 år gammel kamp mot diskriminering gjennom lovverk. La oss fjerne diskriminering av homofile fullt ut. La vedtaket i dag være en kjærlighetserklæring til kjærligheten. La oss kunngjøre over det ganske land at all kjærlighet er like mye verdt. La oss slå fast at det ikke er greit å behandle homofile annerledes. La oss gi barn av lesbiske og homofile de samme rettigheter som andre barn. Størst av alt er kjærligheten!