Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-06-09:
Saksordføreren har på en utmerket måte redegjort for hvordan partiene har forholdt seg til denne saken, og som det er referert til, preges den av en ganske stor konsensus. Fra Høyres side er vi i hvert fall veldig glad for at man viderefører prinsippene i energiloven som sådan, og at ikke disse rokkes ved. Dette er en stor og viktig sak, og høringsprosessen gav i alle fall klart uttrykk for at denne proposisjonen neppe gir svar på alle de store utfordringene vi står foran på dette området de kommende år. Før jeg glemmer det, vil jeg gjerne ta opp et forslag som vi står bak. Jeg vil bare kort kommentere forslaget, som lyder: «Stortinget ber Regjeringen utarbeide retningslinjer for fremføring av kabler i sentralnettet som åpner for økt bruk av jord- eller sjøkabel i konfliktområder og hvor alternativ kabling kan redusere konfliktnivået og belastningen på miljøet.» Det er omtalt som unødvendig. Jeg har bare lyst til kort å replisere at vi på dette området står foran særdeles store utfordringer, kanskje den aller største utfordringen innenfor å få på plass ny fornybar energi i Norge. Dette handler i like stor grad om infrastruktur og nett, og det skal ingen fantasi til for å se for seg at vi også vil bevege oss inn i konfliktfylte områder. Hele denne debatten, mangel på handling, mangel på fremdrift, preges av stikkordet «konflikter». Derfor bør vi ta dette på alvor. Høringsprosessen gav også klart uttrykk for at vi må ha på plass en bedre koordinering mellom nett, produksjon og forbruk. Vi har også behov for en langt bredere gjennomgang av nettpolitikken. For selv om dagens innstilling bærer preg av konsensus, står vi, som tidligere nevnt, foran betydelige utfordringer på dette området – utfordringer som også kan ha begrepet «konflikt» tydelig innarbeidet i seg. Vi har også behov for en gjennomgang av finansieringsordninger for nettinvesteringer. Som vi vet, kommer ikke disse av seg selv. Stortinget har nok sannsynligvis et sterkt behov for også å diskutere hva slags incentiver som kan legges inn for å få opp behovet for nettinvesteringer. Vi har også behov for en økt gjennomgang av de økonomiske reguleringene av nettselskapene. Dette er områder som proposisjonen ikke gir svar på. Selv om begrepet «samfunnsmessig styring» går igjen som en rød tråd i hele proposisjonen, er det altså nokså mange viktige spørsmål som ikke besvares der. Regjeringen har i proposisjonen ikke tatt stilling til hvordan investeringer som følge av en tilknytningsplikt skal finansieres. Regjeringen har derfor sett bort fra viktige faktorer for å få utløst de nødvendige investeringene. Den mengden energi man får ut av et vindkraftanlegg, eksempelvis, er vesentlig lavere enn for vannkraftanlegg med samme effekt på grunn av langt færre effektive produksjonstimer pr. år. Dette gjør at evnen til å bære kostnader knyttet til nettutvikling blir lavere, fordi kostnadene må fordeles på et lavere antall kWh enn for vannkraft. Det er da nærliggende at aktuelle netteiere vil kreve et anleggsbidrag fra kraftprodusenten for å sikre seg kostnadsdekning. Anleggsbidrag vil være et virkemiddel for å oppnå samfunnsøkonomisk riktige løsninger og sikre en riktig fordeling av kostnadene ved nettbygging. Høyre mener også at det er viktig å unngå at lokalbefolkningen må bære kostnadene i form av økt nettleie for at man skal nå nasjonale politiske ambisjoner om økt vindkraftutbygging, eller det være seg økt vannkraftutbygging. Det er nødvendigvis ikke sånn at konsumet av energi er lokalisert der energi produseres og vice versa. Derfor er det viktig å understreke at disse spørsmålene som går på fordeling av kostnader, må ses i et større og bredere lys. Den samlede inntekten til nettselskapene i Norge bestemmes av den totale investerte nettkapitalen i Norge og den referanserenten som NVE fastsetter for avkastning på investert kapital. Det er denne potten nettselskapene kniver om når inntektsrammene skal fastsettes. Etter dagens regulering er bare 40 pst. av det enkelte nettselskaps inntektsramme basert på egne kostnader, mens 60 pst. baserer seg på normkostnader i bransjen. Normkostnadene bestemmes gjennom effektivitetsanalyser hvor nettselskapenes kostnadsnivå sammenlignes. De selskapene som har lavere kostnader enn normen, får høyere avkastning enn selskaper som har høyere kostnader. Konsekvensene av dette er at når et selskap påtar seg kostnader ved å reinvestere i nettet, eller bygger kapasitet for tilknytte ny produksjon, vil det først og fremst være nettselskaper som ikke har slike kostnader, som øker sin inntektsramme og avkastning. Reguleringer virker dermed i praksis slik at dersom et selskap investerer i nettet, vil dette selskapet få en lav avkastning på investeringen. Selskaper som ikke investerer, sitter igjen med en gevinst som følge av at andre har investert. Dagens modell gir dermed signal om å holde igjen og investere mindre enn det som er samfunnsøkonomisk ønskelig. På dette området gir ikke proposisjonen svar på behovet for en gjennomgang av denne finmaskede og detaljstyrte sentrale styringen av landets nettselskap, og bidrar indirekte til å passivisere og redusere behovet for investeringer i nettstruktur i Norge. Høyre går også mot forslaget i proposisjonen om å endre energiloven §§ 3-1, 3-2 og 5-1, slik at den konsesjonspliktige virksomheten omfatter å eie elektriske anlegg og fjernvarmeanlegg i tillegg til å bygge og drive slike anlegg. Vi mener at manglende eierskap til anlegg ikke nødvendigvis betyr at selskapene har dårligere kontroll med anleggene. Tvert imot tyder jo atskillig erfaring på at det kan være rasjonelt at flere konsesjonærer samarbeider om driftsløsninger. Nødvendig kontroll kan sikres på en god måte gjennom avtalereguleringer mellom eier og driftsselskap. Hvordan nå målene for å bygge ut et effektivt og robust nett som kan ta hånd om behovet for økt produksjon av ny fornybar energi i Norge? Gjør vi det gjennom å få enda flere nettselskaper i Norge? Svaret er soleklart nei. Vi har 72 regionale nettselskaper i landet. Vi må nå være villig til å se det sentrale og regionale nettet i en sammenheng. Vi har vært inne på reguleringen av nettselskapene. Vi må også unngå at vi får aktører inn på nettdrift som ikke har noe der å gjøre, og statens egen koloss, elefant, Statkraft, har definitivt, etter Høyres oppfatning, ingenting innenfor nettområdet å gjøre. Det blir en konkurransemessig gråsone, sponset av den norske stat, som i hvert fall ikke styrker kundens interesser på dette området. Vi er også veldig kritisk til at proposisjonen ikke slår fast at nettpolitikken og nettreguleringsregimet skal innrettes mot Norges klimamål og forpliktelser innen 2020. Avslutningsvis vil jeg bare si at vi alle sammen står foran betydelige utfordringer på dette området, og jeg regner med at vi i en ny stortingsperiode vil få rikelig anledning til å drøfte behovene for å ta nye steg på dette området.