trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Stefan Heggelund (Høyre), 2018-06-01:
Naturvern er et viktig tema. Det er viktig fordi vi skal sikre at framtidens generasjoner kan nyte fantastiske naturopplevelser på samme måte som vi kan gjøre. Det er en konservativ grunnverdi, for vi mener at samfunnet bygges i fellesskap med de generasjonene som kom før oss, og de generasjonene som kommer etter oss. I tillegg er naturvern et viktig klimatiltak. Hvorfor det? Jo, det er fordi jo større biologisk mangfold vi har, jo bedre er naturen rustet for å møte de værendringene vi uansett vet kommer. Dette er stortingsflertallet klar over og bevisst på, og det viser vi ved måten vi behandler denne saken på. Vi mener det er behov for å supplere eksisterende vern for å sikre representativitet, ta vare på truet natur og gjøre verneområdene mer robuste. Det mente vi også i forrige periode, hvor vi sluttet oss til forslaget om at det skal gjennomføres supplerende vern for å dekke opp mangler i dagens verneområder. Det er grunnen til at Klima- og miljødepartementet har et arbeid med fylkesvise, supplerende verneplaner, som skal ivareta både intensjonen i representantforslaget og oppfølgingen av Stortingets vedtak i forbindelse med behandlingen av naturmangfoldmeldingen. Vi mener derfor at saken er godt ivaretatt slik den er, og at det som mindretallet i denne saken ber om, ikke er nødvendig – fordi det nok går noe for langt, men også fordi regjeringen er i gang med et viktig arbeid. Det kan ikke være slik at bare fordi man kanskje ikke får det akkurat slik som man vil i en sak, så skal man fremme et nytt representantforslag. Man må gjerne gjøre det, men poenget her er at regjeringen allerede er i gang med et viktig arbeid som er basert på både det som regjeringen skriver i Jeløya-plattformen, og det som var stortingsflertallets klare intensjoner da vi behandlet naturmangfoldmeldingen sist. Så dette er ivaretatt.
Stefan Heggelund (Høyre), 2018-06-01:
Som representanten Haltbrekken og representanten Sjåstad sa på en veldig god måte, er vi også opptatt av naturvern. Jeg var inne på noen av grunnene til det i innlegget jeg hadde i den forrige saken, nemlig at det handler både om å sikre at framtidens generasjoner skal kunne få nyte vår fantastiske natur på samme måte som vi gjør, og at naturvern er viktig, for jo større biologisk mangfold en har, jo bedre rustet er naturen til å takle værforandringer, som uansett kommer i forbindelse med klimaendringene. Representanten Haltbrekken har også nevnt en rekke andre viktige ting som viser hvor relevant det er med et aktivt naturvern. Flertallet mener klimaendringer, spredning av miljøgifter og tap av naturmangfold er vår tids største miljøutfordringer. Derfor må vi jobbe aktivt for å motvirke det. Naturmangfoldet og livsgrunnlaget må sikres for kommende generasjoner, slik at vi overlater naturen og miljøet til våre barn i minst like god stand som vi overtok det fra våre foreldre. Derfor må regjeringen jobbe for å ivareta det biologiske mangfoldet, ta vare på truede arter og truede naturtyper, og vi må identifisere og iverksette tiltak mot de største driverne av problemet. I forrige periode behandlet vi Meld. St. nr. 14 for 2015–2016. Der vedtok vi et mål om vern av 10 pst. av skogen og restaurering av 15 pst. av de forringede økosystemene i Norge innen 2025. I tillegg var vi enige om et par andre viktige ting, nemlig kvalitetsnormer for myr og villrein og å vurdere det for økosystemer, utarbeide en handlingsplan for å forbedre situasjonen for sjøfugler, samt styrke arbeidet med økologiske grunnkart – noe vi ser i budsjett etter budsjett at flertallet og den blå-grønne regjeringen er opptatt av. Så skal vi ta i bruk virkemidlene prioriterte arter og utvalgte naturtyper for å stanse tapet av naturmangfold. Vi skal videreutvikle dagens ordning med utvalgte kulturlandskap i jordbruket og øke antallet områder fram mot 2020. Spørsmålet melder seg: Mener forslagsstillerne at det vi gjorde og ble enige om i forrige periode, og det regjeringen nå jobber med å gjennomføre, er forgjeves? Er det derfor forslaget kommer på bordet, eller fulgte man ikke med? Det er spørsmålet. Regjeringen har en offensiv politikk på dette området. Det vet vi også at flere partier på Stortinget har, og det er grunnen til at det blå-grønne flertallet har blitt enige om disse viktige virkemidlene.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
Nå gjøres vedtaket i dag, og vi må følge den vanlige saksbehandlingstiden, så jeg kan ikke si noe annet enn at dette skal gjøres uten ugrunnet opphold, men jeg tror det er vanskelig å få det igjennom denne sesongen med de høringsuttalelsene som må på plass. Slik vedtaket er nå, der man ber om en forskriftsendring, må vi også gjøre en vurdering, som jeg nevnte helt til slutt, om det er mulig å gjøre det med en forskriftsendring, eller om vi trenger å komme med en mindre lovendring. Da vil det ta den tiden som det tar. Men for denne sommeren og høsten tenker jeg at man må belage seg på det regelverket vi har nå har, med de unntakene som gjelder der.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
Jeg er ikke juristen som har sett på de forslagene og skal gjøre den vurderingen. Hvis det er mulig å gjøre det uten en lovendring, men bare med en forskriftsendring, kommer jeg selvfølgelig til å gjøre det. Men det er en ren juridisk vurdering som jeg må overlate til de fagfolkene jeg har i departementet, å gjøre. Men så fort dette vedtaket – som det nå ligger – blir vedtatt, vil vi selvfølgelig gjøre den vurderingen så raskt som mulig.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
Da gjør vi det, selvfølgelig, helt uten ugrunnet opphold.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
Jeg hadde egentlig tenkt over om det var riktig å ta ordet igjen, når det var forespeilet både omvisninger på tidligere kontorer og annet. Men det jeg skulle ta ordet for, var nettopp det som handlet om et kunnskapsløft for norsk natur, for der er det et løft som er gjort de siste årene. Arbeidet med økologisk grunnkart er godt i gang. I år, alene, bruker vi 103 mill. kr på jobben med økologisk grunnkart, og det er forventet at portalen for økologiske grunnkart kan være klar i 2020. Det er jo ikke et økologisk grunnkart som er og blir ferdig noen gang, dette vil være et kontinuerlig arbeid, for hele tiden å videreutvikle det, sånn at det er et grunnlag for ulike forvaltningsnivåer til å kunne ta sine beslutninger i enkeltsaker. Men først og fremst er dette for å lage et grunnlag for å få en mer helhetlig, økosystembasert forvaltning, som er det vi må jobbe fram i årene framover. Jeg vil si til dette helt konkrete forslaget at det er riktig at jeg ikke har anbefalt det, men det har vært en vurdering. Jeg tror nok at vi fint skal klare å følge opp det forslaget som nå ser ut til å få flertall, uten at det skal føre til noen negative effekter på de vannene som er mindre enn 2 km 2 . Det er selvfølgelig en jobb med å klarlegge hva det er å ha liten effekt på disse elektriske motorene, men dette er jeg helt sikker på at vi skal klare å få til på en god måte, sånn at det gir noen flere en mulighet til å bevege seg med en elmotor på disse mindre vannene og gir en fleksibilitet til kommunene uten at det gir negative effekter for natur og miljø for det samme vannet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
I stortingsmeldingen Natur for livet la Stortinget grunnlaget for det langsiktige arbeidet med å ta vare på norsk natur. Områdevern er ett av virkemidlene for å få til dette. I dag er ca. 17 pst. av Fastlands-Norge vernet. Nasjonalparkene utgjør ca. 10 pst. av dette. I behandlingen av naturmangfoldmeldingen påpekte Stortinget at nasjonalparkene for framtiden skal sikre et representativt utvalg av store, verdifulle naturområder uten større tekniske inngrep. Det ble også påpekt at nye nasjonalparker er nødvendig, bl.a. i kystnaturen og i barskogområder i lavlandet. Vi har 39 nasjonalparker på fastlandet. I tillegg er det sju på Svalbard. Etter at nasjonalparkene Raet, Jomfruland og Færder kom på plass, er også representativiteten langs kysten betydelig bedret. Vi mangler imidlertid fortsatt nasjonalparker i barskogen i lavlandet. Jeg har derfor bedt Miljødirektoratet gjennomføre naturfaglige registreringer i Østmarka utenfor Oslo. Dersom registreringene viser at naturmangfoldlovens naturfaglige og juridiske krav til nasjonalparker kan oppfylles, tar jeg sikte på å starte en verneplanprosess for å opprette nasjonalpark i Østmarka. En slik bynær nasjonalpark vil styrke Oslos renommé som miljøhovedstad. Stortinget har besluttet at det skal utarbeides fylkesvise supplerende verneplaner. Dette arbeidet har mitt departement startet. Disse planene skal sikre at vi får vernet et representativt utvalg av naturtyper som i dag ikke er godt nok fanget opp i verneområdene, og at vi får vernet mer av de naturtypene som er truet. Planene kan omfatte alle vernekategorier. Hvilken verneform som velges for de ulike områdene, er avhengig av hvilke naturverdier som skal ivaretas, og hvilke typer inngrep og aktivitet som kan være forenlig med å ta vare på naturverdiene. De supplerende verneplanene vil derfor kunne omfatte både nasjonalparker, naturreservater, landskapsvernområder og biotopvernområder. I Jeløya-plattformen har regjeringen lagt til grunn at vi skal vurdere supplering av nasjonalparkplanen. Jeg mener det er naturlig og mest kostnadseffektivt at dette skjer som et ledd i arbeidet med suppleringsvernet. Hvis registreringene avdekker behov for mange nye potensielle nasjonalparker, eller eventuelle utvidelser av eksisterende parker, kan det være relevant å forankre dette videre arbeidet i en egen nasjonalparkplan. Når jeg får mer kunnskap om hvor mange områder som kan være aktuelle å utrede med sikte på nytt nasjonalparkvern, vil jeg ta stilling til om det er grunnlag for å utarbeide en egen plan for dette arbeidet. Hvis det viser seg at det er snakk om et begrenset antall områder, mener jeg det kan være like hensiktsmessig at verneprosessene inngår som en del av de fylkesvise supplerende verneplanene. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for Stortingets engasjement for nasjonalparkene våre. Nasjonalparkene er viktige for å ta vare på verdiene i den unike naturen vi har, og det er viktig også å huske på at de har betydning for å skape grønne arbeidsplasser i distriktene, og de er en viktig del av hele Norges merkevarebygging.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
Dette har jeg svart komiteen på før. Den ligger til behandling i departementet, og vi tar sikte på å få en avgjørelse dette semesteret, altså før sommeren.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
Den ligger som sagt til behandling, og vi skal ta en beslutning før sommeren. Men jeg kan tillegge at man allerede nå kan feire at vi har fått på plass en utvidelse av Dovrefjell–Sunndalsfjella nasjonalpark, med Hjerkinn.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
Det som avgjør hva som skal være innholdet i verneforskriften, er verneformålet innenfor den enkelte nasjonalpark. Da vil det være verneformålet som avgjør hva som skal være tiltakene. Der vi er nå, er det ingen planer om å lage noen egne regler for nasjonalparker hvor det ikke skal være jakt, nettopp fordi det ikke truer verneformålet som sådant. Når det gjelder de store rovdyrene, er politikken forankret i Bernkonvensjonen, naturmangfoldloven, de to rovdyrforlikene i Stortinget og i ulveflertallet i Stortinget fra forrige periode.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-06-01:
Jeg kan ikke si hva som til slutt kommer til å bli et forslag, men jeg synes det er naturlig å se på dette i de supplerende verneprosessene som nå går fylkesvis. Da er det også helt naturlig å se hen til det de gjør i både Sverige og Finland, og se om vi bør etablere ytterligere samarbeid med dem.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-01:
Etter at innstillingen til komiteen ble kjent, har jeg fått mange henvendelser fra enkeltpersoner, jeger- og fiskeforeninger, media, osv. om når dette kan settes ut i livet. Kan statsråden si noe om hvor fort dette kan komme på plass, og er det mulig at man klarer å få til dette i kommunene i inneværende sesong?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-01:
Jeg ble litt forundret over det siste statsråden sa i innlegget sitt, at det muligens må komme en lovendring likevel. Hele begrunnelsen for at komiteen har landet på en forskriftsendring, er jo signalet fra departementet om at det er tilstrekkelig. Det er også grunnen til at Senterpartiet ikke har fremmet et forslag i salen her i dag, der vi ville bedt om en lovendring. Da vurderer jeg å fremme det forslaget, for å si det sånn. Kan statsråden si noe om hva som er den nye begrunnelsen for at man nå tviler på om dette kan settes i verk bare med en forskriftsendring?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-01:
Da må jeg spørre: Vil statsråden umiddelbart ta initiativ til en sånn lovendring hvis det viser seg at en forskriftsendring ikke er tilstrekkelig?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-01:
Som initiativtaker til dette forslaget var jeg selvsagt spent på komitébehandlingen, og jeg var – i hvert fall inntil jeg hørte statsrådens innlegg her i dag – veldig fornøyd med det resultatet komiteen kom fram til. Opptakten var at Holtålen kommune hadde mange henvendelser fra flere som ønsket mulighet til å bruke elmotorer også på mindre vann. Stortinget åpnet for elsykkel i utmark, og det framsto da som åpenbart for kommunen at dette også måtte gjelde båtmotor. Det er som sagt større fare for at sykkel setter spor i naturen enn at en båt med elmotor gjør det. Etter dialog med fjellstyre og grunneierlag osv. fattet Holtålen kommune vedtak om forskriftsendring som tillot bruk av elmotor på et 20-talls navngitte vann, med begrunnelse om å fremme fritidsfiske i disse aktuelle vannene, særlig av kultiveringshensyn. Det høres kanskje mye ut med 20 vann, men i en kommune med så stor utstrekning og så mange fjellvann som vi har, er det bare en brøkdel av dem. Den 25. august 2017 opphevet Fylkesmannen vedtaket fordi kravet til «særlige grunner» i motorferdselloven § 5 ikke var oppfylt. I forbindelse med sitt vedtak hadde Holtålen kommune også innført en forskrift om at bensinmotorer opp til seks hestekrefter kunne benyttes på vann over 2 km 2 , på navngitte vann. Det er ganske ulogisk for meg at Fylkesmannen overprøver vedtaket om elmotor, mens vedtaket om bensinmotor var helt greit. Det er også veldig ulogisk at man skal tillate sykkel med elmotor, men ikke en båtmotor. Dette kunne umulig være lovgivers intensjon. Derfor foreslo vi en lovendring, men departementet konkluderte med at det var tilstrekkelig med en forskriftsendring, noe en nesten samlet komité sluttet seg til. Etter statsrådens innlegg her i dag velger jeg å ta opp Senterpartiets forslag i saken, for jeg ble veldig i stuss på hva en egentlig mente med hensyn til om det var tilstrekkelig med en forskriftsendring eller ikke. Dette ble gjort for å fremme friluftsliv og for å sørge for kultivering av disse vannene. Det er en liten sak i den store sammenhengen, men viktig for dem det gjelder, og ikke minst er det en seier for lokaldemokratiet. Det er selvfølgelig kommunene, som har lokalkunnskapen, som skal fatte disse vedtakene. Det er en grense for hva Fylkesmannen skal kunne overprøve, og jeg håper nå at denne forskriftsendringen kommer raskt på plass, så det kan settes ut i livet så fort som mulig.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-01:
Jeg må si jeg blir litt forundret når jeg hører SV og Miljøpartiet De Grønne i denne saken, for jeg trodde de egentlig var støttespillere for å legge opp til kultivering av fiskevann, økt bruk av naturen og et miljøvennlig friluftsliv uten bruk av forurensende teknologi. Jeg ble veldig forundret da hele dette initiativet kom fra dem som ønsket kultivering av disse fiskevannene. Kommunen vedtok dette, nettopp for å få til en bedre kultivering. Når de sier at det er mye mer støy fra elmotor enn det er fra en som ror, blir jeg også veldig overrasket, for iallfall de elmotorene jeg har hørt, er det ikke noe leven fra. Kravet om begrenset effekt er veldig fornuftig, og det er ikke verre å håndheve det når det gjelder elmotor, enn det er når det gjelder bensinmotor. Det er veldig uforståelig for meg at vi heller ikke skal klare å ta hensyn til de naturvurderingene vi må gjøre. Det gjør kommunene i dag når de tillater bensinmotor på et vann på 2,1 km 2 . Det kan selvsagt kommunene også gjøre når de skal tillate elmotor på et vann på 1,9 km 2 . Jeg må si det forundrer meg at en ikke ser at den alminnelige rettsoppfatning blir utfordret når man kan sykle så mye man vil med elsykkel i terrenget rundt disse vannene, men man kan ikke bruke elmotor på en båt ute på vannet. Hvis noen kan forklare meg at det er aldeles logisk, hadde det vært opplysende for meg i hvert fall. Til representanten fra Høyre som hadde vært innom Senterpartiets kontor – dit skulle han for øvrig ta seg en tur litt oftere, det er mye å lære der: Hvis han hadde sett litt nøyere etter, hadde han også sett plakater om respekt for lokaldemokratiet, nei til tvangssammenslåing osv. Det er nettopp respekten for lokaldemokratiet Senterpartiet er opptatt av. I Høyres program står det også mye om respekt for lokaldemokratiet, mindre statlig overstyring, mindre innsigelser osv., men den store forskjellen på Senterpartiet og Høyre er at i Senterpartiet er det samsvar mellom ord og handling.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-01:
Jeg fikk to-tre utfordringer her som jeg gjerne vil svare på. Når det gjelder naturhensynet, er det en forutsetning i hele motorferdselloven. Der kommunen kan gi dispensasjon, og der kommunen kan komme med lokale forskrifter, er det en forutsetning at det skal ivaretas og kartlegges. Det er selvsagt ikke noe verre for kommunen å utføre det for et vann som er 1,9 km 2 , der man vil ha en elmotor, enn for et vann på 2,1 km 2 , der man vil ha en bensinmotor. Jeg ville tro at en bensinmotor kan ha større innvirkning på naturen rundt. Når det gjelder finansiering, blir jeg litt i stuss, for samtidig som representantene sier at det ikke er noe rop der ute om at vi skal ha mer forstyrrelser i naturen, at folket ikke vil ha mer forstyrrelser i naturen, og at dette ikke er ønsket av innbyggerne, skal det være nødvendig med en stor ekstrabevilgning for den enorme pågangen det vil bli i denne saken. Jeg kan love at Senterpartiet i hvert fall kommer med mer penger til kommunene, og dette skal vi klare innenfor vårt budsjettforslag.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-06-01:
Jeg stemte feil.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-01:
Jeg må få lov til å berømme statsråden, som står ganske rakrygget i denne saken. Det er modig gjort, og det er riktig gjort, og statsråden er på et vis ambassadør for naturen og ikke bare ambassadør for regjeringen. Det er bra. Det er besnærende å tenke seg en sånn endring som forslaget innebærer. Det synes ganske greit, jeg har hørt disse elektriske motorene selv på vannet – du hører dem knapt. Men det er et ganske viktig poeng her som ikke har vært nevnt – jeg kjenner godt til det, og jeg kjenner godt til faunaen som er i disse vannene – og det er at mobiliteten øker. Det er hele poenget med det – mobiliteten øker. Man kommer seg fortere rundt på vannet, ut i sivområdene, hvis man vil, på motsatt side av vannet. Vi snakker om vann som er 1 km én vei og 2 km den andre veien. Der kan det være et smålomreir, det kan være et storlomreir, det kan være en sangsvane som ligger med reir på ei øy der, det kan være traner som legger egg borte på den andre siden. Man kommer lettere dit. Dette er et viktig argument, som en faglig vurdering ville brakt på bane. Det er derfor forslaget, bemerkningene og holdningene til statsråden er riktig, og det er derfor direktoratet sier det de gjør. En trane vil sky reiret sitt etter én forstyrrelse – én forstyrrelse. Sangsvanene vil sky reiret etter én forstyrrelse. Er det greit hvis det gjør det lettere? Dette er ikke så enkelt som det kan framstå, dette er egentlig en ganske alvorlig sak, for vi bryter en grense. Man kan gjøre noe litt morsomt ut av det og si at den grensen ser vi ikke under vann. Nei, men det er en grense på vann som vi nå bryter. Hva er en elektrisk motor? Kanskje ikke bare det vi nå opplever. Det ble nevnt også fra talerstolen her, fra flere talere, at elektriske motorer er i sterk utvikling. Vi ser akselerasjonen på mange biler, på andre farkoster – det går utrolig raskt. Batterikapasiteten øker. Vi bryter altså nå en grense. Så er spørsmålet da: Hva er «begrenset effekt»? Det må komme fram i en vurdering, i en forskrift – hva er en begrenset effekt? Jeg er, ut fra de holdningene som nå er representert her i salen, redd for at den grensen vil kunne tøyes, og at tolkningen vil kunne tøyes ganske betydelig. Jeg må bare få lov til å si at jeg er bekymret på naturens vegne for at vi nå bryter en grense. Så får vi se hva som kommer fram av forskriftsendringer.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-01:
Jeg skal være kort. Det jeg ikke helt forstår her, ut fra innlegget til representanten Greni: Hun snakker om at vi må ha tillit til lokale myndigheter som skal vurdere naturhensyn – eller noe i den duren der. Så vidt jeg forstår ut fra forslaget til Senterpartiet, er det ribbet for de hensynene. Senterpartiets forslag er at det skal mer eller mindre åpnes for bruk av elektrisk motor på mindre vann. De har heller ikke med halehenget i tilrådingen. Da er spørsmålet: Hvordan i all verden skal sånne hensyn da tas? Hvis jeg forstår forslaget til Senterpartiet, er det mer eller mindre fritt fram. Jeg vet ikke om representanten Greni kan forklare meg – hvis hun har taletid igjen – hva det forslaget innebærer, hvis det da skal tas hensyn til naturfaglige vurderinger av når elektrisk motor kan settes på båten og det kan kjøres på vann mindre enn 2 km 2 . Det fatter jeg faktisk ikke. Jeg vil understreke poenget til min kollega Haltbrekken: Økologisk grunnkart er det et enormt behov for. Hadde vi hatt et økologisk grunnkart for landet, som viste naturkvalitetene, behøvde ikke kommunen ringe naturfaglige folk lokalt og spørre: Har dere noe på dette vannet? Sånne telefoner har jeg faktisk fått noen av, hvor man har spurt om det finnes verdier – er det en tiurleik her, er det en hekkefugl der. Det er veldig trist at vi ikke har et sånt grunnlagskart, for da hadde naturfaglige myndigheter hatt et helt annet verktøy å jobbe ut ifra.
Arne Nævra (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-01:
Det er ca. 10 pst. av Fastlands-Norge som er vernet som nasjonalparker. Når en kjenner til hvordan Norge ser ut, med topografi, geografi, dominansen av fjell og sjø, så er kanskje ikke dette så imponerende som det kan høres ut som i første omgang. Heldigvis er bildet ganske annerledes på Svalbard, og det er jeg glad for. Der er store områder vernet, som kjent. Alle, unntatt Senterpartiet, viser i merknadene til de naturfaglige evalueringene av norske verneområder som er gjennomført av NINA, Norsk institutt for naturforskning, som klart og tydelig viser at dagens verneområder ikke er tilstrekkelig til å ta vare på truet natur. Det står altså en del igjen. De samme partiene er bekymret for utviklingen der den villmarkspregede naturen er i ferd med å forsvinne – det blir mindre og mindre av den. Det er bra. De sier også, og det er blitt sagt av nesten alle talerne her i dag, at det er viktig at nasjonalparkene i Norge sikrer et representativt utvalg av store, verdifulle naturområder uten større tekniske inngrep. Men så henvises det selvfølgelig til initiativet til departementet, som statsråden gikk igjennom, om disse regionale verneplanene, der nasjonalparker kan inngå. Jeg har selv vært involvert i utvikling av fylkesvise verneplaner, og jeg synes det absolutt er hensiktsmessig når det gjelder mindre områder, som reservater av typen våtmark, edellauvskog, biologiske forekomster osv., men nasjonalparker vil ofte krysse fylkesgrensene, og det ligger i begrepet «nasjonal» at det ofte er snakk om store verdier for landet, altså nasjonale verneverdier. Dessuten er poenget med en nasjonalplan å prioritere nasjonalt, ikke innad i fylkene. Selvsagt skal fylkene og kommunene være aktivt medvirkende i prosessen, det skulle bare mangle, men en nasjonalparkplan er en innarbeidet arbeidsform fra regjeringen, det er noe departementet og direktoratet kan, og fagfeltet har ikke blitt direkte styrket i de regionale administrasjonene de senere årene. Derfor altså SVs forslag om denne nasjonalparkplanen. Jeg synes det er leit at Senterpartiet – som vi ofte er enige med om distriktspolitikk og landbrukspolitikk, der vi drar lasset sammen – ikke ser mulighetene i verneområdene, bare begrensningene. Det vil si: De jakter på argumenter mot ethvert forslag om vern. Men det er altså meget mulig å argumentere – fra økoturisme til næringsutvikling – for distriktene med utgangspunkt i verneområdet. I dag begynner faktisk den næringsveien å seile opp som en viktig faktor.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2018-06-01:
FNs generalforsamling vedtok høsten 2015 at tap av naturmangfold skal stanses både på land og i havet. Sammen med FNs bærekraftsmål er naturmangfoldene styrket under Biomangfoldkonvensjonen. Alle land skal oppdatere sin nasjonale strategi og utarbeide en handlingsplan for bærekraftig bruk og vern av mangfold innen utgangen av 2015. I Norge har vi vedtatt at de nasjonale målene skal være at økosystemene skal ha god tilstand og levere økosystemtjenester. Ingen arter og naturtyper skal utryddes, utviklingen for truede og nær truede arter og naturtyper skal bedres, og et representativt utvalg av norsk natur skal bevares for kommende generasjoner. Naturmangfoldet gir grunnlag for menneskets liv på jorden. Å bevare og sikre bærekraftig bruk av naturlige økosystem er nødvendig for menneskets framtid og en forutsetning for vekst og velferd i alle samfunn. Økosystemene på land og i havet har en naturlig produksjon som det kan høstes mat fra, og naturen gir grunnlag for menneskenes egenproduksjon av mat. Naturen renser vannet og luften, produserer oksygen, sikrer pollinering av planter, resirkulerer næringsstoffer, binder jordsmonnet, lagrer karbon, beskytter mot erosjon og er viktig for overvannshåndtering og flomdemping. Klimaendringene rammer naturen ulikt, uavhengig av hvor robust den er i utgangspunktet. For en rekke arter øker behovet for å kunne spre seg til nye habitater i takt med klimaendringene. Samtidig bidrar forstyrrelser og inngrep både globalt og nasjonalt til en oppstykking av naturen som vanskeliggjør slik spredning. Det økte karbondioksidnivået i atmosfæren fører også til havforsuring. Naturmangfoldloven og underliggende regelverk er et sentralt virkemiddel for å stanse tap av arter og naturtyper, men det er fortsatt behov for å forbedre kunnskapsgrunnlaget og for å klargjøre prinsipper for virkemiddelbruken, særlig for prioriterte arter og utvalgte naturtyper, samtidig som kunnskapsbasert forvaltning er en av grunnsteinene i naturmangfoldloven. God kunnskap er nødvendig som grunnlag for god forvaltning og for valg av tiltak for å nå de nasjonale og internasjonale målene for naturmangfold. Arbeiderpartiet mener det nå haster med å komme i gang og ta i bruk de nye, moderne, dynamiske og treffsikre virkemidlene for å stanse tapet av naturmangfold. Utredningen fra Direktoratet for naturforvaltning viser til at om lag 400 arter kan være aktuelle som prioriterte arter. Derfor er det bra at Miljødirektoratet skal legge fram en vurdering i løpet av 2018 med forslag til hvordan Norge best kan ta vare på om lag 90 truede arter og 35 naturtyper.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-01:
Jeg vil takke for svaret. Til det siste som statsråden nå sa, at de vil følge opp dette med feilutskriving og bivirkninger nøye: Det er jeg veldig glad for. Jeg avventer og ser hva som kommer, men jeg vil bare si til denne ministeren, som jeg har sagt til de andre jeg har hatt interpellasjon til, at dette ikke handler om rus. Det er veldig viktig at disse sakene ikke havner i rusomsorgen, for dette er ikke folk som har søkt rus, det er folk som får medikamenter for en trafikkskade, en angstfylt situasjon, sykdom eller lignende. Så det er veldig viktig. Men når det gjelder punktet om at det er for lite bemanning, mener jeg statsråden ikke svarte tilfredsstillende. Ja, SV og jeg er også enig i at de kompetanseløftene som nå er i gang, er bra, og at de – håper vi – vil føre til at man bruker ressursene fornuftig. Statsråden sa at det er et politisk ansvar å sikre at det er nok bemanning, riktig bemanning, og at man ikke bruker tidsnød som begrunnelse for å gi medisiner i stedet for pleie. Ja, det er det, og det er også Stortingets og regjeringens ansvar. Kommunesektoren melder at de ikke har penger til å ansette nok folk i disse sektorene. Er det sånn at statsråden faktisk mener at det er rom i kommuneøkonomien i dag til å ansette alle dem som det er behov for, for å dekke opp dette store gapet som denne undersøkelsen har vist? Det var ikke lite, dette her; det er 46 pst. av dem som jobber i bolig og omsorg i kommunene, som sier at de er nødt til å gjøre dette av tidsnød – ofte. Det er ikke en akutt situasjon som oppstår én gang fordi det tilfeldigvis plutselig er mange som er syke én gang, det er ofte. Det betyr at man systematisk er på et kritisk lavt antall i bemanning, slik at de er kronisk underbemannet. Det gjør også at alle endringer som gjelder sykdom osv., slår inn og skaper problemer som må løses med medikamenter. Det er det disse sykepleierne forteller oss. Da er spørsmålet om statsråden fra Fremskrittspartiet mener at eldreomsorgen er finansiert på en slik måte i kommunene i dag at kommunene uten problemer kunne ha ansatt nok personell til å dekke dette behovet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2018-06-01:
Først vil jeg si at jeg håper at det er fredag og fint vær ute som gjør at det ikke er flere som deltar i denne debatten, for det synes jeg er ganske skuffende, men takk til dem som gjør det. Når statsråden sier at kommunene i 2017 hadde gode inntekter, er det riktig, men det var engangsinntekter. Ingen ansvarlige kommuner kan ansette og bemanne opp ut fra engangsinntekter, for det var det. Det sier regjeringen sjøl også om kommuneøkonomien for 2019. Ja, det vil til og med bli en nedgang til neste år. Det er riktig at man kan jobbe mer effektivt, smartere og alle disse andre flosklene, «tenke nytt», «nye grep», som statsråden sier, men de som står i pleien hver dag, forteller oss at det er for få folk på jobb. Det er for få å dele et tungt ansvar med, noe som også gjør at folk blir syke, og at dette arbeidet ikke er attraktivt. Noe av det aller viktigste vi kan gjøre, tror jeg, hvis vi faktisk ønsker å rekruttere folk inn i disse viktige yrkene, som på en måte bærer velferdens etikk, er å sørge for at de sjøl ikke må øve vold mot sin yrkesetikk så ofte som de tydeligvis må gjøre. Dette er ikke nytt. Disse meldingene har vi fått veldig lenge. Det trengs en bemanningsnorm der vi sier noe om hva slags kompetanse og bemanning som må være til stede i kommunene. Det trengs også at stortingsflertallet og regjeringen er villig til å finansiere det. Det er et verdivalg. For SV er det valget lett. Det er penger nok i dette landet. De aller rikeste blant oss trenger ikke flere milliarder i skattelette, men i omsorgen og pleien av syke, enten det er i spesialisthelsetjenesten eller det er i kommunehelsetjenesten, trengs det mer. Det trengs penger til både kompetanse og for å ha tid til å gi den omsorgen som skal til. Såpass lenge har jeg levd at jeg vet at hvis man får hjelp i en kritisk situasjon i livet sitt, kommer man seg faktisk fortere på beina. Også mange eldre kan komme seg utrolig godt på beina igjen, sjøl etter ganske tunge sykdommer, hvis de får god pleie og omsorg og får tid til å snakke med noen om det de er redde for. Jeg er skuffet over at en regjering som har skaffet seg en eldreminister, ikke har slåss mer for å få penger til å sørge for at eldreomsorgen skal bli god nok, slik som de eldre fortjener.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-06-01:
Det som er viktig for oss, er nettopp å se hvordan vi skal møte disse utfordringene. Gjennom Kompetanseløft 2020 satte vi av godt og vel 1,6 mrd. kr i statsbudsjettet for 2018. Dette har med noe av det jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, å gjøre: å bygge opp kunnskap, å ansvarliggjøre og ikke minst å sette pasientsikkerhet i sentrum. Til dette med bemanning, som blir tatt opp her: Hvis vi fortsetter slik som vi gjør nå, uten å ta grep og uten å tenke nytt, vil vi måtte bruke én av tre av ungdommene våre som går på videregående skole, i pleie- og omsorgssektoren. Jeg er helt overbevist om at vi – tverrpolitisk – er enige om at det ikke er mulig å få til, så vi er nødt til å ta nye grep. For å rekruttere nok personell må vi ha gode fagmiljø, det må være attraktivt å jobbe i sektoren, den enkelte må få bruke sine ressurser, det må være god ledelse, og det er ikke til å stikke under stol at det må lønne seg å jobbe ubekvemme arbeidstider. Vi må snakke opp yrket, i stedet for å snakke det ned. Når det gjelder det konkrete spørsmålet om vi har midler ute i kommunene til å kunne lønne og betjene sektoren, vil jeg påstå at vi har det, ja. I 2016–2017 hadde kommunene en eksepsjonell økning av både skatteinngangen og midlene som var til rådighet. Men det enkelte bystyre eller kommunestyre må også prioritere rett. Hvordan bruker de pengene? Hvordan setter de inn tiltak innenfor pleie og omsorg for å rekruttere nok folk til å jobbe i sektoren? Da er det viktig å se på de ulike tiltakene som jeg nevnte, men det er også viktig å se på alternative, frivillige turnuser. Vi ser på de studiene som er gjort, at f.eks. langturnus gir gode gevinster. Det reduserer stresset for de ansatte, skaper kontinuitet og fleksibilitet i arbeidet og gir mer tid til pasientene – og det må være en viktig målsetting. Man har også sett positive effekter for mottakere av tjenestene i form av større kontinuitet og økt grad av trygghet for de eldre. Vi ser også en redusert bruk av beroligende midler og tvang, som jeg vet at interpellanten også er opptatt av. Det har vært mindre utagering, mer tid til aktiviteter og bedre søvn. Bonusen er også flere heltidsstillinger og et redusert sykefravær blant ansatte. Hvis ikke det å se på alternative turnuser i dette bildet er en vinn-vinn-situasjon, vet jeg ikke hva som er det. Jeg vet bare én ting, og det er at vi har som mål å klare å løse disse utfordringene, men vi må gjøre det sammen med kommunene.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-06-01:
Jeg deler interpellantens syn om at det er veldig leit at det ikke er flere som tar del i debatten. En kunne forventet at et slikt viktig område ville engasjert langt flere. Bruk av legemidler er en viktig debatt, som jeg mener vi må ha med jevne mellomrom. Jeg er derfor glad for at representanten Karin Andersen har satt dette på dagsordenen i dag. Tidsnød er ikke en medisinsk eller omsorgsfaglig begrunnelse for å gi legemidler. Å gi legemidler fordi en ikke har tid til pleie og omsorg, strider mot forsvarlighetsprinsippet i loven. Jeg håper de som opplever dette, benytter seg av klageretten sin og retten til å varsle, slik at tilsynsmyndighetene kan vurdere disse sakene. Hvis ikke vi klarer å få dette fram og få løftet det, vil det heller ikke være mulig å ta fatt i det. Det må være det første som skjer, at en gir beskjed som enkeltmenneske og sier: Vet du hva? Dette er ikke bra. Slik kan vi ikke ha det. Vi har snakket en del om midler, og kommunene må faktisk prioritere det viktigste først. Midlene som kommunene får over kommunalbudsjettet, er ikke engangsbevilgninger. I budsjettet for i år er det en ekstra pott på 4 mrd. kr som går til kommunene. Når kommunene har så god økonomi, må man se på hvordan de bruker de midlene de får. Andre midler, knyttet til f.eks. reformen Leve hele livet, ble også etterlyst. Det er en reform som Stortinget skal behandle i løpet av året. Men dette kommer vi tilbake til i forbindelse med arbeidet med budsjettene, så det ville være veldig tidlig å skulle forskuttere midler til Leve hele livet, som tar innover seg veldig mye av det som interpellanten har tatt opp, og hvordan vi skal løse det. Regjeringen har gjort mye for å styrke den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Kommuneøkonomien er styrket, som jeg nevnte, og antallet årsverk har økt. Satsinger som Kompetanseløft 2020 har bidratt til økt kompetanse og til å få flere med etter- og videreutdanning. Andre satsinger, som Pasientsikkerhetsprogrammet og Demensplan 2020, har satt fokus på pasientsikkerhet og behandling som er tilpasset hver enkelt. Jeg er opptatt av å utvikle tiltak som kan erstatte legemiddelbruk og gi bedre pleie. Derfor løftes bl.a. miljøbehandling og ernæring fram som viktige tiltak i kvalitetsreformen for eldre, Leve hele livet. Sammen med helse- og omsorgsminister Bent Høie skal jeg fortsette å følge utviklingen i bruken av legemidler, og vi vil fortsette dialogen med Legeforeningen om dette viktige temaet.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-06-01:
Jeg er helt enig med interpellanten i at nå har vi fått innspill fra de ulike organisasjonene, brukere osv., og at vi også, når vi nå skal lande og se på hvilke tiltak, hvilke ordninger som løser de utfordringene som vi er kjent med her, skal ta med disse og se bredt på dette. Det betyr at jeg ønsker å gjøre dette kvalitetsmessig bra, og – nå er vi i begynnelsen av juni – jeg ønsker også å ha fortgang i det. For jeg er helt tydelig på at jeg ser behovet for å innrette BPA-ordningen mest mulig mot det behovet som brukerne har. I hvilken form det skal komme når det gjelder rettighetsfesting, hvordan vi involverer Fylkesmannen, og hvordan vi får kommunene sånn sett til å erkjenne det ansvaret de har, må vi se på. Men jeg er helt overbevist om at et tverrpolitisk storting, som også har fattet vedtaket, er i lag med oss når det gjelder å klare å løse dette. Så jeg kommer tilbake med sak på dette når vi vet hvordan vi skal gjøre de nødvendige endringene, den evalueringen som må til, og i fellesskap med Stortinget utarbeide det som vil komme brukerne best mulig til gode.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-06-01:
Jeg synes det har vært en god debatt. Selv om ikke så mange har tatt ordet, synes jeg likevel det har kommet fram mye bra og mange gode synspunkter. Jeg ble direkte oppfordret av interpellanten med hensyn til om jeg også var villig til å vurdere en forskrift. Ja, absolutt, jeg er villig til å se på alt. For jeg tenker at vi skal få denne ordningen på stell, og det har vært et tydelig ønske fra dette stortinget at dette er en ordning som vi alle vil ha, og så er det å få kommunene med på laget. Jeg tar på alvor alle forslag vi har fått inn i forbindelse med ordningen, og som vi mener kan bidra til å gjøre ordningen så god som mulig. Nå er regjeringen i denne vurderingsprosessen, og jeg vil derfor ikke her og nå ta eksplisitt stilling til hvorvidt vi vil følge opp innspillene fra Likestillings- og diskrimineringsombudet om at BPA bør ut av helselovgivningen. Jeg tar også med meg interpellantens andre synspunkter og også representanten fra SVs forslag, som også var knyttet til forskriftsvurdering. Det er viktig for oss nå og også en del av den debatten vi har hatt, å definere hva denne ordningen skal inneholde når vi ser at kommunene ikke treffer, eller bevisst eller ubevisst ikke ser det behovet som er i deres kommune. Så må vi også være litt obs på at den siste evalueringsrapporten, som nå ligger til grunn for vurderingene våre, kom for kort tid siden. På den ene siden ser vi at BPA-ordningen er en organisering av praktisk bistand, og dermed kanskje har en naturlig tilknytning til helse- og omsorgstjenesten, men vi ser også at en stor omlegging av ordningen nå kan ha potensial til å påvirke etablerte ordninger som fungerer godt i dag. Så det er mange hensyn å ta. Men igjen, jeg tar med meg alle innspillene. Nå skal vi sette oss ned og gjøre et stykke arbeid, og så håper jeg at vi skal få Stortinget med på laget sånn at vi kan lande BPA-ordningen på det området som den er ment å være, og at den faktisk kan brukes til beste for brukerne der ute.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-06-01:
Jeg vil starte med å takke representanten Hagebakken for å ta opp en veldig viktig sak. Det var stor jubel i 2015, da denne ordningen ble lovfestet, blant alle dem som er avhengige av hjelp for å kunne fungere normalt i samfunnet – for å kunne ta utdanning, for å kunne være i jobb, for å kunne komme seg ut av huset for å delta på fritidsaktiviteter og det som vi, som greier oss selv, tar for gitt. Dette handler rett og slett om en mulighet til å leve et liv. Det er mange som kjemper en kamp mot kommunen sin, som holder på med klagesaker, og som i mellomtiden – i påvente av å få den hjelpen de trenger – må bruke venner, kjæreste, ektefelle og familie for rett og slett å greie å ha et tilnærmet normalt liv. Spørsmålet er hva alle dem som ikke har det, bruker. Det er ganske åpenbart slik at en del av dem nok ikke får lov til å leve et liv, slik som alle oss andre. Jeg har møtt en av dem, Christi i Vardø. Nå ble det dessverre mest fokusert på at jeg og representanten Hoksrud ble skjelt ut av ordføreren – og det var vel egentlig et bilde på hvordan Christi har blitt behandlet i denne kommunen. Det viktigste i denne saken er rett og slett bildet av hvor forskjellig kommunene behandler slike saker. Christi bodde i Bamble. Der fikk hun masse hjelp, hun var fornøyd med det tilbudet kommunen ga, hun følte hun fikk lov til å leve et liv, slik som alle andre. Hun møtte kjærligheten i Vardø, flyttet dit med forsikringer om at hun skulle få hjelp når hun kom dit. Først fikk hun ingenting, så fikk hun litt etter hvert, men enda den dag i dag er det langt unna det nivået Christi trenger for å kunne leve et godt liv uten at kjæresten og vennene hennes må stille opp på alt. Det viser hvilken forskjell det er mellom kommunene, og jeg mener at slik skal det ikke være. Derfor er jeg glad for at statsråden er så tydelig på at regjeringen vil jobbe med å se på endringer av regelverket og følge opp denne saken, for dette handler om at pleietrengende personer – som er handikappet, som trenger hjelp for å få hverdagen til å gå rundt – skal kunne leve et godt liv. I mellomtiden, mens regjeringen jobber med dette, er vi altså helt avhengige av at kommunene tar sine innbyggere på alvor, at kommunene møter dem med respekt, og at kommunene tar signal når Fylkesmannen gir beskjed om det. Saken til Christi er et godt eksempel på det. Kommunen fikk tilbake beskjed om at de måtte se på saken på nytt, og så langt har det ikke ført til noe. Derfor håper jeg at alle som sitter i salen – og det er flere partier som ikke er representert, det merker jeg meg – i etterkant av dette gir beskjed til sine lokalpolitikere om at man må respektere det lovverket som gjelder, og sørge for å ta ansvar for at innbyggerne deres får det tilbudet de har krav på. Dette handler om rettssikkerheten til brukerne. Det handler om rettigheter som må sikres. Det er vi nødt til å jobbe for både på lokalt nivå og på nasjonalt nivå, for vi kan ikke ha det slik som det er nå.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-06-01:
Takk til statsråden for svaret. Jeg er enig i at dette er en ganske sammensatt tematikk. Statsråden fokuserer på at vi må finne ut hva denne ordningen skal være, men jeg vil vel si at vi langt på veg har sagt noe om det, både i lovverk og ellers. Statsråden sier at vi skal tegne opp en veg framover, og bruke tid på det, men vi kan ikke bruke for lang tid. Mitt formål er ikke å kritisere den ene eller den andre part for at BPA-retten er – så langt – en «betinget suksess», for å bruke departementets egne ord. Mye kan være krevende av ulike grunner. Jeg vil allikevel, sjøl om det sitter langt inne for en som har vært ordfører i mange år, reise spørsmål om den statlige styringen med kommunene må styrkes, på flere måter, på dette feltet for å virkeliggjøre Stortingets intensjoner – og det uavhengig av hvilken kommune en bor i når en trenger BPA-ordning. Her er Fylkesmannens rolle og myndighet viktig. Vi har det jeg vil kalle et sterkt lovverk, som er presisert gjennom rundskriv. Likevel er mange av avslagene på søknad om BPA av en slik art at kommunene det gjelder må være klar over at de er lovstridige, mener Norsk Forbund for Utviklingshemmede, NFU, som jeg, sammen med Norges Handikapforbund, har hatt dialog med om dette. I klagesaker har Fylkesmannen myndighet til å sette vedtak til side og be kommuner om å rette seg etter merknader fra Fylkesmannen. Men Fylkesmannen kan også omgjøre vedtak, noe det er langt mer sjelden at fylkesmennene gjør. Når kommunens vedtak oppheves av Fylkesmannen, betyr det at kommunen må fatte nytt vedtak, og det er nærmest blitt slik at den som holder ut lengst, er den som vinner saken, hevder NFU. Dette må vi gjøre noe med. Jeg vil gjerne høre statsrådens synspunkter på det. I presseoppslag har min gode komitékollega Erlend Larsen fra regjeringspartiet Høyre uttalt at regjeringa vil komme med noe om BPA i løpet av høsten 2018. Er det det statsråden også egentlig sier, eller er hun lenger ut i tid? Etter det jeg får opplyst, har ingen av de berørte organisasjonene blitt invitert til samtaler eller en annen form for dialog med regjeringa eller med politisk ledelse i Helse- og omsorgsdepartementet om dette. Så jeg etterlyser hvordan statsråden har tenkt å involvere brukernes organisasjoner i sin vurdering av hva som er viktige og nødvendige grep omkring utviklingen av BPA. Brukerorganisasjoner konstaterer at lov og forskrift i en del tilfeller ikke ser ut til å være nok. De har etterlyst forskrift for ytterligere å tydeliggjøre hva BPA er, og hva kommunenes forpliktelser er overfor den enkelte bruker som er innvilget BPA, slik at rettssikkerheten til den enkelte blir sterkere. Vurderer statsråden forskrift?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-06-01:
Først vil jeg takke dem som har deltatt i debatten. Vi kunne gjerne ha vært flere, men jeg håper allikevel at denne interpellasjonen – det var i hvert fall min hensikt – skal være et lite bidrag til at denne viktige rettigheten blir gjenstand for en skikkelig gjennomgang, slik at det vi faktisk har vedtatt i Stortinget, og vi har hatt mange gode målsettinger, blir en realitet. Slik jeg oppfatter denne evalueringen som departementet har fått gjennomført, er det særlig dette med mangel på likebehandling som løftes fram som en utfordring. Dette er en sak som grunnleggende virkelig handler om folks frihet, men den handler også om likebehandling. Når det er mangel på likebehandling, kan en vanskelig se for seg at man får gjort noe med det uten at en gjør noen nasjonale grep. Da er spørsmålet: Hvilke nasjonale grep er da de beste? Så har SV sin løsning her, men i tillegg trekker også SV, som jeg gjorde, opp spørsmålet rundt dette: Er det nødvendig med en forskrift – forskriftsfesting? Det er tydeligvis slik at lovverket, som framstår som ganske så tydelig, og rundskriv ikke er nok. Så jeg må igjen stille spørsmål til statsråden: Vil hun være med på å vurdere en forskrift, eller hvordan ser hun på det? Så til Fylkesmannens rolle: Når det blir runde på runde fordi Fylkesmannen opphever vedtaket, ikke omgjør det, skal vi da gi Fylkesmannen flere fullmakter? Det er da det rører ved gamleordføreren i meg, men «lell da gut!»: Bør vi vurdere om Fylkesmannen på en eller annen måte skal få som oppdrag i større grad rett og slett å omgjøre vedtak? Eller så går tida, og dette er en ganske slitsom prosess, særlig for brukeren. Så jeg vil gjerne høre en kommentar rundt det, slik at vi avbyråkratiserer dette nå, for å bruke det uttrykket. Jeg synes det jeg hører, lover godt, og det som kommer hit til Stortinget, er forhåpentligvis ganske fast i fisken og, for å bruke et moderne uttrykk, gjør en forskjell.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2018-06-01:
Jeg stemte feil.
Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2018-06-01:
Jeg stemte feil.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2018-01-09:
Takk for nyttårshilsen, og godt nytt år til presidentskapet også. På vegne av stortingsrepresentantene Knut Arild Hareide, Kari Elisabeth Kaski, Jonas Gahr Støre og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om at tre skal være et hovedelement i det nye regjeringskvartalet.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-09:
Godt nytt år til presidentskapet og resten av Stortinget. På vegne av representanten Nicholas Wilkinson og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å prioritere ideelle foran kommersielle aktører når helseforetakene kjøper institusjonsplasser.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-01-09:
Eg skal på vegner av stortingsrepresentantane Åslaug Sem-Jacobsen, Ivar Odnes, Geir Adelsten Iversen og meg sjølv leggja fram eit forslag om å be regjeringa fremja ei stortingsmelding om psykisk helsevern.