Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2011-03-28:
Oslo kommune startet med TT-ordningen i første halvdel av 1970-tallet. Det førte til at mange bevegelseshemmede ble i stand til å delta i samfunnslivet på en bedre måte. Oslo har også vært det fylket som har hatt den beste ordningen, men dessverre har det også her den siste tiden vært store problemer. Med dagens TT-ordning ser vi store forskjeller fra fylke til fylke – forskjeller som på ingen måte gjenspeiler brukernes behov, men som kun gjenspeiler økonomisk betingede politiske prioriteringer. I 2010 var det ca. 115 400 godkjente TT-brukere i Norge. Det var en nedgang på 7 300 personer fra «toppåret» 2000. Kun åtte av ti er aktive brukere. Sogn og Fjordane har flest godkjente brukere, 44 per 1 000 innbyggere, mens man i Østfold har færrest, kun ni per 1 000 innbyggere. Østfold er også det eneste fylket som behovsprøver søkere over 67 år i forhold til inntekt. De som tjener over 2 G, får ikke noe TT-kort. Antall reiser varierer også veldig, fra 65 i enkelte fylker ned til ti. I Oslo er det vel 65. Størrelsen på egenandelen varierer også betydelig mellom fylkene. Oslo bruker i gjennomsnitt 10 800 kr per bruker, mens man i Vestfold bruker 1 384 kr. Dette viser at det er så enorme forskjeller at det har ingenting med brukernes behov å gjøre. Stortinget har siden 2003 bedt om at det skal lages nasjonale retningslinjer for TT-ordningen, og i innstillingen til Nasjonal transportplan 2010–2019 ba flertallet om å få vurdert slike retningslinjer. Ingenting er imidlertid gjort fra regjeringens side. Sverige har hatt en nasjonal transportordning for funksjonshemmede i flere år. Tilrettelagt transport for funksjonshemmede gjelder for personer som ikke kan benytte kollektivtilbud eller egen bil. Det er en ordning for dem som på grunn av sin funksjonshemning ikke har mulighet til å komme ut på samme måte som andre. Transporttjenesten skal gi en dør-til-dør-transport. Det skal være et tilbud som skal gi dem mulighet til å delta aktivt på lik linje med befolkningen ellers. Fra 2009 ble det igangsatt et treårig prøveprosjekt som gjennomføres i syv fylker, og som avsluttes i år. Hovedmålet med prosjektet har vært å finne løsninger som øker mobiliteten til funksjonshemmede, og man forventet at samordning mellom bestillingstransport og TT-tjeneste skulle gi en bedre utnytting av de samlede ressursene enn det dagens organisering gjør. Jeg forventer at det er foretatt evalueringer underveis, og at erfaringer fra dette prosjektet og fra den svenske ordningen kan danne grunnlag for å utrede og iverksette en nasjonal ordning som kan tre i kraft i hele landet. I den forbindelse bør man også ha en gjennomgang av hele systemet rundt TT-avtalene, slik at dårlige avtaler ikke blir en del av systemet. Jeg har fått tilsendt opplysninger med eksempel på at TT-kjøring i nærheten av Oslo koster det tredobbelte av vanlig drosjetakst, noe som kan virke uforholdsmessig dyrt. Det er enighet om at ordningen, slik den fungerer, er langt fra tilfredsstillende. Alle partier har stilt seg bak dette fremsatte forslaget tidligere, men dessverre ser det ikke ut til at de gjør det i dag. Transportordninger er en forutsetning for at flere skal ha mulighet til å delta aktivt og ha et sosialt liv også på fritiden, uavhengig av at venner og familie må kjøre dem. TT-ordningen er for mange selve forutsetningen for å få hverdagen til å gå opp. Ordningen må også bli mer fleksibel, da mange opplever behovsendringer i løpet av et år. Man kan ikke ha to søknadstidspunkter i løpet av et år. Rekker man ikke det ene tidspunktet, må man altså vente et halvt år på godkjenning. Fremskrittspartiet vil subsidiært stemme for forslaget til Høyre og Kristelig Folkeparti. Det ble sagt her at vi var med på merknaden. Det er vi nok ikke. Vi gikk ut av den merknaden nettopp på grunn av at vi har et forslag som går lenger, og som er bedre. Vi vil ha ordningen i gang i hele landet med en gang. Men subsidiært vil vi stemme for det nest beste og komme i gang med forsøksordninger. Vi frykter imidlertid at nye forsøksordninger nå er med på å trenere det som er det eneste riktige, nemlig å innføre en forutsigbar, fleksibel og tilpasset ordning som ivaretar transportbehovet for dem som på grunn av sin funksjonshemning ikke kan benytte kollektivtransport eller egen bil. Veien fram til universell utforming er lang. Intensjonen i menneskerettighetskonvensjonen og diskriminerings- og tilgjengelighetsloven forutsetter lik rett til alle innbyggere i landet. Nå ser det ut til at regjeringen fortsatt vil bruke lang tid på å ratifisere konvensjonen om menneskerettigheter for funksjonshemmede, selv om den allerede er undertegnet av 99 land, inklusiv fire nordiske land. Denne saken er nok et eksempel på at funksjonshemmedes rettigheter til å leve et selvstendig liv fortsatt skal være basert på urettferdige og mangelfulle ordninger som er avhengig av bostedsadresse og lokale prioriteringer. Fremskrittspartiet har fremmet mange forslag for å få til bedre ordninger i hele landet, som vi ikke har fått flertall for. Det beklager jeg. Men jeg tar nok en gang opp Fremskrittspartiets forslag i denne saken.