trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-06-16:
Jeg må si at det innlegget som representanten Jan Bøhler holdt, støtter jeg 110 pst. Og jeg kan bare forsikre representanten Andersen om at mitt engasjement for jenter som blir utsatt for tvangsekteskap, kjønnslemlestelse og sosial kontroll, er veldig stort. Helt siden jeg begynte som politiker, er det en av de sakene som har opptatt meg mest. Det er fordi jeg mener det er den viktigste likestillingskampen som vårt samfunn står overfor i dag. Det at det finnes jenter blant oss som blir utsatt for tvang, at foreldrene skal bestemme hvem de skal gifte seg med, er vanskelig å ta inn over seg i 2016. Derfor fremmet regjeringen bl.a. forslaget om at vi skulle innføre en 24-års aldersgrense for å hente ektefelle til Norge, at det skulle være krav om at man kunne forsørge vedkommende, og at man skulle ha en viss tilknytning til arbeidslivet eller være i utdanning. Jeg registrerer at SV og representanten Andersen stemte ned disse forslagene, som var svært viktig å få innført. Jeg hadde på kontoret mitt på mandag en jente som hadde blitt reddet fra tvangsekteskap nr. 2, som fortalte om den sosiale kontrollen og situasjonen som hun hadde vært i. Jeg tror vi står overfor ulike utfordringer. I Oslo, i sentrale strøk, tror jeg at den sosiale kontrollen på skoler osv. kan være sterkere fordi det er flere fra samme miljø. Men der er til gjengjeld hjelpeapparatet godt. Ute i distriktene, der denne jenta kom fra, var den sosiale kontrollen stort sett fra familien, fordi miljøet ellers var lite, men hjelpeapparatet var ikke godt nok. Det er viktig at vi jobber med disse tingene. Flere minoritetsrådgivere tror ikke jeg vil løse dette. Det handler om at steget for disse jentene, at man kanskje skal anmelde sin egen familie, man skal forlate sin egen familie og starte et liv helt alene, er formidabelt. Derfor mener jeg det viktigste vi kan gjøre, er å stå opp for disse jentene og ha et hjelpeapparat som er så godt som mulig. Så til representanten Raja. Jeg snakker ikke ned personer. Jeg mener det er viktig å vise fram alle dem som har lyktes, og jeg mener også det er viktig, som representanten Andersen sier, å vise fram de vanlige hverdagsmenneskene, som er på arbeidsplassen vår, enten de er jurister, jobber som vaskepersonell eller gjør andre helt livsnødvendige oppgaver for å få dette samfunnet til å gå rundt. Men samtidig kommer jeg til å fortsette å påpeke reelle utfordringer, fordi det er viktig for å ha en åpen debatt. Og når det gjelder retorikk, er dette også viktig for å sende ut signaler til menneskesmuglere og andre som styrer dette markedet.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-06-16:
Jeg vil takke for en veldig god debatt, og jeg synes det er mye enighet i denne saken, som er veldig viktig å ta med seg. Jeg vil bare kommentere til representanten Greni: Det er selvfølgelig ikke snakk om at man skal sitte fire–seks år i mottak, men det som er poenget, er at man skal komme raskere i gang med integreringsløpet. Man vil også få til et samarbeid med de kommunene der disse mottakene ligger, og forhåpentligvis kan disse personene da bosettes i enten disse kommunene eller omkringliggende kommuner, slik at man kan starte på livet og integreringsprosessen tidligere. Vi startet, som jeg var inne på tidligere, opp med 500 plasser, og viser dette gode resultat, er det ingen grunn til å la være å utvikle denne modellen og flere plasser i tiden som kommer. Jeg vil også bare gi en kommentar til representanten Raja, som sier at han har en annerledes humanisme enn undertegnede. Jeg skjønner at representanten Raja føler seg bedre enn meg, at han står for bedre verdier enn det jeg gjør. Det vil jeg si at jeg er svært uenig i. Det som jeg står for, er en realistisk tilnærming til disse spørsmålene. Det handler om å ta enkeltmennesket på alvor, det handler om å ta hele kompleksiteten på alvor og være bevisst på at dette ikke er noen enkel jobb, det er ingen «quick fix», men det er hardt arbeid som ligger foran oss. Jeg har vært i dette gamet så lenge at jeg har blitt kalt mye opp igjennom tidene og fått mange merkelapper kastet etter meg, så det må man bare leve med. Men det som historien også har vist, er at når det gjelder de standpunktene som jeg har forfektet opp gjennom tiden, er det i den retning politikken har gått, og ikke motsatt. Det handler om at vi nå ser hvilke utfordringer det gir oss, og også det presset som er mot Europa. Men jeg mener samlet sett at både denne saken og de vedtakene som nå blir fattet, og de vedtakene som ble fattet forrige uke i forbindelse med innstrammingspakken, til sammen gjør oss bedre rustet til å møte framtiden på dette feltet. Det kommer til å stille oss på prøve både når det gjelder innvandring og integrering, og her har vi nye virkemidler til å lykkes med det. Det er vi avhengig av hvis vi skal sikre den norske velferdsmodellen og sikre at de som kommer etter oss også skal ha gode velferdsordninger og gode velferdstjenester i årene som kommer. Det tror jeg alle står samlet om at man faktisk ønsker.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-06-16:
La meg bare slå fast med en gang at jeg tar avstand fra alle dem som forsøker å sette merkelapper på andre. Jeg har tidligere vært ute og støttet mange med innvandrerbakgrunn som får slengt rasistiske bemerkninger etter seg, og jeg mener at det er noe som alle skal ta avstand fra, for det er veldig bra at vi har mange i norsk politikk som er i toppen, og som har den bakgrunnen. Det er gode rollemodeller for andre i vårt samfunn. Jeg kan vel heller ikke si at jeg kjenner meg igjen i beskrivelsen av at jeg synes synd på meg selv. Jeg tror ikke det kjennetegner min politiske karriere. Men jeg mener at det er viktig for meg, som for alle andre som blir tillagt meninger og holdninger og blir stemplet på forskjellige måter, å ta til motmæle mot det, fordi jeg ikke kjenner meg igjen i de beskrivelsene. Det jeg ønsker, er at vi skal få til en god integreringspolitikk. Derfor bruker jeg mye tid til å reise rundt i landet og se på det arbeidet som gjøres, og jeg prøver å inspirere til at vi skal få til en enda bedre jobb framover. Vi trenger å tenke nytt, og mine tanker rundt det ligger i integreringsmeldingen og får nå bred oppslutning. Men jeg mener også det er viktig å være bevisst det ansvaret man som politiker har for å sende tydelige signal ut til dem som er menneskesmuglere, og andre som styrer disse strømmene, om at Norge er et strengt land, og at vi faktisk har en politikk som gjør at dem som kommer fordi de f.eks. ønsker en bedre økonomisk framtid, ikke bør komme til Norge, fordi de belaster vårt asylsystem. Det kommer jeg til å fortsette med i tiden som kommer. Jeg mener det er en viktig oppgave for meg, og derfor er jeg glad for at vi har fått til forbedringer, i både innvandrings- og asylpolitikken, og ikke minst her hvor et bredt flertall står bak en bedre integreringspolitikk.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-06-16:
Når det gjelder uttak av flykninger, vil man i stor grad hente familier som har behov for beskyttelse til Norge. Men var spørsmålet knyttet til familiegjenforening, var det det? Nei, det var gjenbosetting. Man har laget noen retningslinjer for hvem man skal hjelpe til Norge, hvem man skal ta ut, og i det arbeidet har man i stor grad prioritert f.eks. barnefamilier. Derfor er man nå i gang med uttak i de land som man skal hente folk ifra i år, i stor grad Tyrkia, Jordan og Libanon. Det arbeidet går sin gang. Så er det selvfølgelig mulig å se på framover om man skal gjøre endring på det, om man skal hente andre typer personer, f.eks. har man en egen kvote for funksjonshemmede som har økt til 60 personer i året, en betydelig økning under denne regjeringen. Det er selvfølgelig ting man kan se på.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2016-06-16:
Vi vil følge opp de flertallsvedtakene som er fattet i Stortinget, og gjøre de vurderingene som er nødvendige knyttet til det. Det vil vi selvfølgelig komme tilbake til. Det lages retningslinjer på høsten, etter hva jeg kan huske. Da må man selvfølgelig ta de innspillene som Stortinget kommer med, og som det er flertall for, med i betraktningene.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Det å kunne norsk og det å være i arbeid er helt avgjørende for å lykkes med integreringen, og det tror jeg alle er enig i. Derfor er det to ting i regjeringens integreringsmelding som både overrasker og bekymrer meg. Det ene er regjeringens forslag om å kutte ytterligere i norskopplæringen. Det vil si at regjeringen i realiteten ønsker en halvering av norskopplæringen i asylmottak fra i fjor til i år. Det andre er at regjeringen tviholder på kontantstøtten, til tross for at det er et målrettet tiltak for å holde innvandrerkvinner ute av arbeidslivet og barna deres utenfor barnehage og SFO. Jeg lurer på: Hvordan i alle dager kan en statsråd med ansvaret for integrering tenke at dette er lurt?
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg skulle ønske Arbeiderpartiet hadde hatt rent flertall. Jeg håper vi får det etter neste valg, men det er vel ikke sikkert at vi gjør det. Det er klart at muligheten til å kvitte seg med kontantstøtten hadde økt betraktelig om landets nest største parti hadde støttet oss i det. Dette handler nettopp om prioritering. Hvis man faktisk skal støtte opp under arbeidslinjen, hadde det vært veldig mye lurere å bruke de pengene man i dag bruker på kontantstøtte, på opplæring, kvalifisering og aktivitet – for befolkningen som sådan, men ikke minst for dem som har innvandrerbakgrunn. Det å innføre botidskrav for kontantstøtte er et museskritt i riktig retning, men regjeringen kan jo ikke dokumentere at det faktisk vil ha effekt på integreringen. Og når vi ser at 50 pst. av innvandrerkvinnene står utenfor arbeidslivet etter ti år i Norge, vil jeg gjenta mitt spørsmål: Hvorfor mener Fremskrittspartiet at det er lurt å holde på kontantstøtten samtidig som man sier at man vil …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Regjeringen er tilsynelatende bekymret over framtiden til velferdssamfunnet. Det er krokodilletårer. Jeg vil minne om at det er ikke så fryktelig lenge siden Fremskrittspartiets leder, nå finansminister, sa at den norske modellen står i veien for det norske folk. Da er det igjen grunn til å minne om at det er nettopp denne modellen som har sikret et samfunn med like muligheter for alle, fordi den sikrer et sosialt sikkerhetsnett, en skattefinansiert velferd og et trepartssamarbeid og organisert arbeidsliv som har sikret både høy produktivitet og veldig høy yrkesdeltakelse. Det er denne modellen vi må bygge videre på når vi skal løfte inn de sist ankomne til landet i yrkesliv og samfunnsdeltakelse, og gjør vi det, er jeg helt sikker på at vi vil lykkes med integreringen i det videre. Jeg synes at vi i dag kan koste på oss litt optimisme og framtidstro. Det er ingen andre land enn Norge som har bedre forutsetninger for å lykkes. Statsråden har nærmest beskyldt Arbeiderpartiet for at vi har råd til alt. Nei, det har ikke Arbeiderpartiet, men vi ønsker oss en tyngre og mer langsiktig satsing på integrering enn bare å strø 5 mill. kr her og 5 mill. kr der, slik som regjeringen har gjort i integreringsmeldingen. Vi har ikke råd til alt i Arbeiderpartiet, heller, men vi gjør andre prioriteringer enn det regjeringspartiene gjør. Vi sier nei takk til 20 mrd. kr i skattekutt, og vi sier nei takk til en kontantstøtte uten krav til aktivitet fordi at det er et åpenbart brudd med arbeidslinjen. Istedenfor vil vi satse tungt på kvalifisering, ikke bare av innvandrere, men av befolkningen som sådan, og akkurat i denne sammenhengen handler det selvfølgelig om å styrke språkundervisningen, bruke lønnstilskudd i større grad osv. Vi mener det er kjempeviktig å styrke kommunenes mulighet til å bosette og integrere dem som kommer, slik at vi slipper å sette grupper opp mot hverandre. Vi mener det er kjempeviktig å bygge flere barnehageplasser også for barn i asylmottak. Vi ønsker å videreføre og styrke områdesatsingene, og vi mener det er veldig viktig å gi frivilligheten gode arbeidsvilkår, ikke for at de skal overta norskundervisningen og andre oppgaver som i dag er statlige, men for at de kan gi en merverdi til dette viktige arbeidet, og sist, men ikke minst, ønsker vi en storstilt satsing på boligbygging, for befolkningen i Norge øker, og da må ikke mangel på tak over hodet være et hinder.
Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Det er ikke riktig, Arbeiderpartiet skal stemme for.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg har et spørsmål til representanten Keshvari – om han har en idé om hvorfor Vinje kommune feiret 25-årsjubileum for den dagen den første somalieren kom til bygda. Han kan kanskje tenke litt på det i sommer, som Raja oppfordret andre til å bruke sommeren til. Jeg er altså fra Drammen, innvandrerby nr. 2 i Norge, der over en fjerdedel av innbyggerne har innvandrerbakgrunn. Jeg lurer på: Hvorfor er det bare Fremskrittspartiet som synes at det er et problem? Den som bare ser problemer, får jo ikke utrettet noe som helst. Med Keshvaris utgangspunkt ville Drammen ikke hatt internasjonalt kultursenter, ikke hatt høyskolefag i menneskerettigheter og fredelig konflikthåndtering, herunder også vold i nære relasjoner, ikke hatt Norsk senter for flerkulturell verdiskaping, ikke ant hva The Economist mente med begrepet «The magic of diasporas» og viktigheten av det i den globale internasjonale konkurransen. Vi hadde ikke hatt «Bygg broer, ikke murer»-prosjektet i skoler og barnehager, vi hadde ikke hatt Internasjonale Drammen, der næringslivet selv jobber for å få 500 bedrifter til å ansette to innvandrere hver, vi hadde ikke hatt NHOs Global Future, vi hadde trolig ikke sendt en 50 år gammel pakistansk kvinne til sin første jobb noensinne, og vi hadde ikke hatt kurs i norske verdier i barneoppdragelse. Vi hadde ikke hatt idrettslag med integreringsmidler fra NIF, vi hadde ikke som første kommune for 15 år siden, statsråd, hatt et etablert tilbud til ungdommer som var utsatt for trusler om tvangsgifte, med ny ID, bolig, et nettverk, et nytt liv og en ny start. Dette er ikke anekdoter, det er konkrete eksempler på hverdagsintegrering. Og vi har utfordringer – bare så synd at regjeringa tok fra oss halvparten av områdesatsingen til Fjell 2020-programmet. Fremskrittspartiet spiller på motsetninger også i integreringspolitikken, og det synes jeg er veldig synd. Jeg blir veldig lei meg når Fremskrittspartiet applauderer fenomener som naboproteststormen mot mottaket for mindreårige enslige asylsøkere i Modum. Men jeg blir veldig glad når en driftig leder går aktivt ut, informerer og inviterer. Nå er det 60 faddere i det nabolaget som tar disse ungene med seg på det som skjer rundt omkring i bygda. Det handler om hvordan man tar det. Velger en det negative utgangspunktet, blir en stående på stedet hvil, eller går eventuelt baklengs. Velger en å se på ressursene i de menneskene en har i sin nærhet, bringer en både lokalsamfunnet, bygda, kommunen og Norge videre.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Bare en kort kommentar til Fremskrittspartiets innvandrings- og integreringspolitiske talsperson, representanten Keshvari. Han påsto i sitt siste innlegg at jeg hadde sagt at en rekke tiltak som f.eks. kurs i norsk barneoppdragelse ikke ville eksistert uten innvandring. Det er noen i Fremskrittspartiet som har gjort det til sitt varemerke å vri og vrenge på det som andre sier. Jeg sa ikke det. Jeg pleier ikke å bruke tautologier når jeg argumenterer. Kanskje det var jeg som snublet i norsken – det skal jeg sjekke når referatet kommer – men mitt poeng var at med Keshvaris negative innstilling til livet, ville ikke disse positive integreringsfremmende tiltakene eksistert, uansett hvor stort behovet hadde vært.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2016-06-16:
President! Jeg stemte feil.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Knapt noe land har vel bedre forutsetninger for å lykkes med integreringen enn det vi har her i Norge. Vi har ressursene som kan settes inn i språkopplæring, arbeidstrening, kompetanseheving og kulturlæring. Bruker vi våre ressurser riktig og klokt, vil vi oppnå at de som kommer til Norge, blir selvforsørget, betaler skatt og bidrar positivt i nærmiljøet og på arbeidsplassen. Verdier som over tid har formet det norske samfunnet, må ligge til grunn for integreringen – demokrati, rettsstat, menneskerettigheter, likestilling og likeverd er grunnleggende verdier i vårt land. Vi skal stille krav, og vi skal stille opp. Utgangspunktet må være at alle skal bli en del av samfunnskontrakten – gjør din plikt og krev din rett. Det er et gammelt slagord som lever i beste velgående og egentlig gir en veldig god oppsummering. Kommunene må gis reelle muligheter for faktisk å kunne mestre oppgaven med god integrering. Det er i kommunene det skal læres språk og det skal bosettes. Det er i nærmiljøet våre nye landsmenn skal delta i frivilligheten og bli en del av et levende lokalsamfunn. Derfor må kommunene kompenseres for de ekstrakostnadene de får ved bosetting og integrering. Derfor må kommuneøkonomien styrkes i årene som kommer, og ikke svekkes. Og derfor må vi ha en rettferdig fordeling av bosettingen mellom kommunene som ser til at vi faktisk kan bosette etter det behovet som finnes. Derfor må også egenandelen som kommunene må betale for barnevernstiltak for enslige mindreårige asylsøkere, fjernes. Det er kommunenes oppgave å sørge for at Norge lykkes i integreringen. Da må vi også være trygge på at kommunene faktisk blir satt i stand til å gjøre den jobben Stortinget og samfunnet ellers forventer at blir gjort. Så ligger det også et stort ansvar på arbeidslivets parter for å delta i integreringen. Skal vi lykkes, må flyktningene inkluderes i det ordinære arbeidslivet så fort som mulig. Lønnstilskudd kan være et slikt virkemiddel, og lønnstilskudd vil være et godt virkemiddel for å bringe arbeidssøkere i tettere kontakt med det reelle arbeidslivet. Så er det viktig å få med seg at slik deltakelse i integrering skal være universell. Med andre ord: Regler som gjelder flyktninger, gjelder alle, og regler som gjelder alle, gjelder også flyktninger. Vi må si fra om at dette klarer vi, alternativet er nemlig ikke gangbart. Det viser seg at samfunn som satser på inkludering, rettferdighet, rettigheter og plikter, vil stå seg godt i årene som kommer. Men som sagt: Da må vi stille krav, men vi må også stille opp.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-16:
Denne våren har unge jenter gjort opprør mot sosial kontroll og æreskultur i muslimske miljøer. Vi vet at konservativ tolkning av islam brukes som unnskyldning for å kontrollere unge jenter på en uakseptabel måte, og vi vet at det fortsatt er mennesker som opplever ufrihet i kristne trossamfunn. En ny generasjon tøffe feminister sier klart fra til oss: Kvinnekampen må være for alle norske jenter. Og de som krever frihet, må få støtte fra Stortinget. Det er derfor SV har fremmet det forslaget som har fått enstemmig tilslutning fra kommunalkomiteen. Vi ber regjeringen utrede mulighetene for å holde tilbake støtte til trossamfunn i tilfeller hvor det oppfordres til lovbrudd, eller når andre alvorlige forhold avdekkes. Nettopp kampen mot sosial kontroll og æreskultur var en viktig grunn til at vi fremmet dette forslaget. Jentene har hatt mot til å si fra, og de må få se at Stortinget har mot til å handle. Det er tøv at dette forslaget handler om tankepoliti eller setter trosfriheten i fare. En skal få tro og si det en vil i Norge, om det er aldri så reaksjonært. Men en har ikke krav på å få penger fra staten, uansett hva en gjør med pengene. I Norge har vi et veldig raust system for støtte til trossamfunn, men vi stiller svært få krav. Dette forslaget handler ikke om å ta penger fra dem som ikke vil vigsle homofile eller ikke ansette kvinnelige prester – selv om jeg har sterke meninger om det. Det handler om å undersøke mulighetene for å kunne kutte støtte til religiøse ledere som har ansvar for grov undertrykking, og som bruker sin religiøse autoritet til å ta fra andre mennesker frihet. Da er det oppsiktsvekkende hvis Stortinget i dag barberer det forslaget og tar bort det som handler om andre alvorlige forhold enn rene lovbrudd. Tenk på hva slags signal det er å gi! Signalet vil være at Stortinget er mer redd for å tråkke religiøse ledere på tærne enn ivrig etter å støtte mennesker som slåss mot undertrykking i religiøse miljøer. Det er dilemmaer knyttet til dette og utfordringer knyttet til håndheving og avgrensning. Det er derfor vi har fremmet et utredningsforslag. Tiden er overmoden for å prøve å få dette til, og i møte med et dilemma må vi spørre oss: Hva er det som veier tyngst for oss? Og jeg er mindre redd for at vi skal utfordre trossamfunn for mye, enn for at vi skal støtte dem som slåss mot sosial kontroll, for lite. Vi må være mer opptatt av å støtte mennesker som undertrykkes, enn redd for å støte mennesker som har makt. For meg er det det som er å ta liberale prinsipper på alvor, og det er det ikke å ha mot til å gjøre det, som er illiberalt. Jeg vil sterkt oppfordre Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre og Miljøpartiet De Grønne til å tenke over hva slags signal de er i ferd med å sende. Vi står fast på vårt forslag.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-16:
Det innlegget fra representanten Keshvari framstår som noe spesielt. Alle kan se, ikke minst folk som har den parlamentariske erfaringen som representanten Keshvari har, at det er en betydelig forskjell på de to forslagene vi har på bordet, og det er det ene punktet som er borte i vedtaksforslaget til Kristelig Folkeparti, nemlig at en også skal utrede en mulighet for å trekke tilbake økonomisk støtte til trossamfunn som, punkt 3, «andre alvorlige forhold som kan medføre tilbaketrekking av statlig støtte». Det Fremskrittspartiet nå bidrar til, er en innsnevring av dette vedtaket, og det etter forslag fra Kristelig Folkeparti. Jeg er kanskje ikke så overrasket over at et slikt forslag kommer fra Kristelig Folkeparti, selv om det bekymrer meg om Kristelig Folkeparti har lyttet til konservative religiøse miljøer i denne saken, for det er urovekkende hvis noen av de miljøene har grunn til å frykte et regelverk som dette. Det er underlig at man ikke kan gå det lille skrittet det tross alt er å utrede dette og se på muligheten til å støtte mennesker som kjemper mot sosial kontroll. Jeg synes det er ganske avslørende at Fremskrittspartiet ikke står opp og handler i denne saken, men går med Kristelig Folkeparti, og det gjør at veldig mye av den tøffe retorikken blir hul, når man ikke er villig til å handle. Fremskrittspartiets representanter kan Stortinget, de vet hva et forslag betyr, de vet hva en merknad er, alle kan se forskjellen på de to forslagene. Jeg synes det er meningsløst å prøve å bortforklare den forskjellen. Man får heller forklare hvorfor man er mer enig med Kristelig Folkeparti enn med seg selv i innstillingen fra komiteen. Så tillegger representanten Toskedal meg stor innflytelse hvis det er slik at ting undertegnede har sagt i media, har skremt Kristelig Folkeparti fra å støtte et forslag de i utgangspunktet var for. Det er jo engang ikke slik at det er intervjuer med lederen i SV som definerer hva det er regjeringen skal utrede i en slik sak. Men la meg også understreke at jeg har i intervju med den kristenkonservative avisen Dagen f.eks. vært veldig tydelig på hva dette ikke handler om, f.eks. de klassiske diskusjonene om arbeidsmiljølov og likestillings- og diskrimineringslov. Det handler om de mer alvorlige forholdene. Derfor frykter jeg at Kristelig Folkepartis motstand mot dette til syvende og sist bunner i en grunnholdning om at vi som politikere ikke skal blande oss inn i det som foregår i religiøse trossamfunn. Det er en holdning jeg er dypt uenig i, og jeg mener at det som har skjedd denne våren, hele den historien vi har med undertrykking i ulike religiøse miljøer – for det handler ikke om én bestemt religion – tilsier at Stortinget må ha mot til å handle, og i hvert fall ha mot til å utrede hvordan vi skal handle.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-16:
Det må være lov til å si til statsråden at hvis hun er opptatt av å unngå stempling og tillegging av meninger, så kan hun nok med fordel se igjennom sin egen praksis overfor politiske motstandere denne våren. En smule kritisk selvrefleksjon tenker jeg ville være på sin plass. Men jeg tok ordet i oppfølgingen av det representanten Njåstad sa, for hvis det er slik at jeg misforsto representanten Keshvaris innlegg, er jeg veldig glad for det, fordi det betyr i så fall at vi er enige om det forslaget som ligger i innstillingen, og at det er flertall for det. Det synes jeg er veldig positivt. Representanten Toskedal advarte mot å «rushe inn», og det skal vi være forsiktige med, men jeg har lyst til å understreke at jeg tror nok for mange av dem som lever i de situasjonene som vi har diskutert i dag, oppfattes det vel heller som at tiden er overmoden for handling, og at vi bør være mer redd for å gjøre for lite enn for å sette i gang en utredning, som det selvfølgelig er dilemma knyttet til.
Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
«Fra mottak til arbeidsliv» er et godt navn på en stortingsmelding om integrering. Personlig liker jeg begrepet inkludering bedre. Det er et mye mer positivt ladet begrep som signaliserer aktiv deltakelse fra alle. Som vararepresentant vil jeg bruke taletiden min til å dele noen konkrete lokale erfaringer som er overførbare i et nasjonalt perspektiv. I min hjemkommune Sunndal er det et stort kommunalt asylmottak. Kommunen bosetter mange flyktninger og har en egen innvandringstjeneste. Mottaket er i mitt nabolag, og jeg kjenner mange asylsøkere og flyktninger. De ønsker å lære seg norsk og få seg arbeid. Det er derfor ubegripelig at regjeringen vil kutte i norskopplæringen. På sykehjemmet, hvor jeg er sykepleier, har vi mange innvandrere i språkpraksis, under opplæring, som ekstravakter og etter hvert som fast ansatte. De står på, er pliktoppfyllende og har lite fravær. Mange flyktninger ønsker å ta fagbrev, spesielt i helsefag og byggfag. Det er veldig bra. Det er kompetanse og arbeidskraft Norge trenger. I Sunndal søker mange av dem med opphold nettopp disse linjene, og en stor andel er voksne. Gjennomføringsgraden i Sunndal hos dem med fremmedkulturell bakgrunn lå i 2015 på 78 pst., mens den totale gjennomføringsgraden i videregående opplæring i Møre og Romsdal lå på 73 pst. Voksenopplæringen i Sunndal kvalifiserer asylsøkerne og flyktningene godt til videregående opplæring. Dessverre er det en praksis i fylkeskommunen som er uheldig for de voksne søkerne. Ved opprettelse av linjetilbudene er det antall søkere med ungdomsrett som danner grunnlaget. Til høstens opptak var det for få med ungdomsrett som søkte byggfag og helsefag i Sunndal. Derimot var det mange med voksenrett som søkte, så det var mer enn nok elever totalt for å starte disse linjene. Men det tar ikke fylkeskommunen hensyn til. Fylkeskommunen vedtok derfor å legge ned byggfag og helsefag i Sunndal. Dette er ikke enestående for Sunndal, men gjelder flere distriktsskoler rundt om i landet. Konsekvensen er at flyktningene vi ønsker skal ta utdanning for å komme seg i arbeid, ikke får gjort dette fordi storsamfunnet ikke legger godt nok til rette. Dette er et paradoks, og det må ordnes opp i. Fylkeskommunen må pålegges å ta med dem med voksenrett i grunnlaget for opprettelse av linjetilbudene, og fylkeskommunen må få økonomi til å dekke kostnadene. Sunndal kommune har drevet mottak i mange år, og jeg kunne nevnt mange gode eksempler på fordelene med at kommunene driver mottakene selv, men det kan jeg eventuelt tegne meg til senere.
Anders B. Werp (Høyre), 2016-06-16:
Det norske samfunnet er avhengig av at alle bidrar, og at alle får muligheten til nettopp det. Regjeringen fører en streng og rettferdig innvandringspolitikk. Vi må holde innvandringen under kontroll og sørge for at de som får opphold, kommer i arbeid, lærer norsk og forstår de norske verdiene. Det er god integrering. Migrasjonssituasjonen i Europa gir et svært utfordrende bakteppe for denne saken. Den store tilstrømningen også til Norge i fjor høst viser hvor krevende dette er. Integreringspolitikken er ikke en endelig størrelse. Det er ikke en endelig fasit, men en politikk som hele tiden må tilpasse seg en stadig skiftende situasjon. Det er nettopp det regjeringen gjør, for med denne meldingen staker regjeringen ut kursen for integreringspolitikken og løsninger for å håndtere den migrasjonssituasjonen vi står overfor. Vi vektlegger at tiden i mottak skal brukes effektivt, at bosetting i kommunene skal skje så raskt som mulig etter vedtak om opphold, at kvalifisering til arbeidslivet skal være målrettet, og at innvandreres medbrakte kompetanse og utdanning skal brukes. Regjeringen ser nærmere på finansieringen av norske trossamfunn gitt av stater som ikke selv praktiserer religionsfrihet. Spørsmålet er om slik finansiering skal tillates når man i opprinnelseslandet aktivt undertrykker religionsfriheten og dermed grunnleggende menneskerettigheter. Dette er både viktig og vanskelig – viktig fordi vi dessverre ser tilfeller av radikalisering og framvekst av skyggesamfunn under dekke av religiøse aktiviteter. I kampen mot radikalisering og voldelig ekstremisme er religiøse trossamfunn meget viktige, og det er en viktig del av det forebyggende arbeidet regjeringen har tatt initiativ til. Dette arbeidet må skje i samarbeid med trossamfunn. Samtidig må vi ikke lukke øynene for at noen trossamfunn kan ha motsatte motiver og intensjoner. I denne sammenhengen er det viktig at regjeringen ser på alle muligheter for å bidra til å motvirke radikalisering og framvekst av voldelig ekstremisme. Derfor er forslag nr. 50, fra Kristelig Folkeparti, et godt forslag. Det balanserer de vanskelige sidene knyttet til dette temaet, knyttet til fundamentale menneskerettigheter, og det gjør det på en god måte. Det gir en tydelig melding om trossamfunns ansvar for å bidra i integreringen på en god måte, og at norsk straffelov setter en tydelig og ufravikelig grense også når det gjelder finansiering.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Vår ambisjon er at Norge skal være verdensmester i integrering. Men det krever at vi driver en aktiv politikk, både for integrering og for å utjevne forskjeller, og en politikk for arbeid til alle. Jeg er enig i at vi skal være ærlige om det som er utfordringene, men vi kan ikke i denne sal bare snakke om problemene uten å fortelle om alle dem vi faktisk lykkes med – alle de mulighetene og det fantastiske mangfoldet vi har i vårt lille land, takket være innvandring til Norge. Jeg vil advare mot en ensidig retorikk som skaper skiller, skaper fordommer, istedenfor å samle oss, for utfordringer kan snus til muligheter hvis vi bare fører en god integreringspolitikk. Så løser vi heller ikke problemer ved bare å beskrive dem. Det føler jeg noen er veldig gode til i denne sal. Vi er alle enige om at flere må lære mer norsk, men det hjelper lite å si det, når regjeringspartiene foreslår å halvere antall norsktimer i mottak. Vi er alle enige om at kompetansekartlegging er viktig. Da er det synd at det gode forslaget fra integreringsforliket endte med en app. Med vårt budsjett ville NOKUT hatt kapasitet til å gjøre den viktige jobben. Vi er enige om, selvfølgelig, at flere innvandrerkvinner må delta i arbeidslivet. Da er det et paradoks at de som snakker mye om det, tviholder på en kontantstøtte som holder innvandrerkvinner utenfor arbeidslivet. Arbeiderpartiet mener alvor når vi sier: Gjør din plikt, krev din rett. Vi forventer at folk kommer seg i jobb, og vi har like høye ambisjoner for både menn og kvinner. Så la jeg merke til at representanten Keshvari hadde et litt halvhjertet forsvar for kontantstøtten – tror jeg vi kan si – og mente det var et lite problem. Så pekte representanten i et voldsomt flammende innlegg på at bostøtte til barnefamilier var et stort problem. En skal høre mye før ørene faller av, for denne regjeringen har jo skrytt voldsomt av å ha økt bostøtten til barnefamiliene. Vi er enig i den økningen, det er en bra økning. Problemet er bare at regjeringen har sendt regningen for dette til landets uføre, eldre og pensjonister, som får mindre bostøtte. Det er vi ikke enig i. Det er ganske oppsiktsvekkende at man står her og raljerer over en ordning som ens eget parti i regjering skryter av å ha styrket. Vår velferdsmodell har bidratt til små forskjeller og store muligheter. Jeg er bekymret for at regjeringen svekker den norske modellen, for innvandring kombinert med barnehageplass til alle barn, tidlig innsats i skolen, satsing på fagarbeidere, en sterk fagbevegelse, mer velferd og en aktiv næringspolitikk kan bli et nytt og veldig bra kapittel om Norge.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-16:
Veldig mykje er bra i norsk integreringspolitikk. Vi vedtek nye bra ting i dag, men eg vil likevel leggje mest vekt på at vi har eit stykke igjen før det er godt nok for tiåra som kjem. Både når det gjeld haldningar og når det gjeld innhaldet i politikken, har vi ein del igjen. Når det gjeld haldningar: Dersom vi i løpet av eit tiår skal gjennomføre ei stor og vellykka integrering i Noreg, må haldninga vere ein lysande vilje til at dette kan vi få til å fungere, og vi må ha tru på det, og at vi faktisk verdset det mangfaldet landet er i ferd med å verte. Strategien der trinn ein er å stengje verda ute, vil ikkje fungere, kan ikkje fungere. Vi må tru på det mangfaldige samfunnet vi er i ferd med å verte. Det vil også krevje meir av innhaldet i politikken på mange viktige område. Det vil krevje integrering frå dag éin, gjennomført, og der har vi ikkje kome langt nok. Utdanningstilboda må verte endå betre. Vi har ikkje barnehageplass for asylsøkjarar med ein gong. Det går for seint med å kome seg ut i arbeid, og ein har ikkje moglegheit til å setje i gang og jobbe med ein gong. Denne våren har Sylo Taraku vore ein sentral medieaktør. Han kom til Noreg frå Kosovo for eit par tiår sidan, skaffa seg jobb nesten med ein gong medan han var på mottak, fekk flytte til ein annan stad der han fekk jobb. Det er eit paradoks at historia til ein så initiativrik person ville ha vore annleis i dag, fordi det ikkje er lov i dag å gjere det han gjorde. Eg er ein stor tilhengar – eg er vestlending – av å yte før ein kan nyte. Men då må ein jo få lov til å yte – ikkje berre det, det må oppfordrast til det i politikken. Så er verdiane også sentrale, og når vi vert meir mangfaldige, må verdifellesskapet vere desto sterkare. Dei av oss som er medlem av eit trussamfunn og har vakse opp med det, veit kor mykje bra det kan vere der, men også om den sosiale kontrollen og undertrykkinga som kan skje og skjer. Det er meir enn lover. Det handlar om haldningar også. Dersom ei meinigheit fortel jenter at dei er mindre verde enn gutar, eller at det bør vere dødsstraff for homofili eller utruskap, er det greitt? Er det irrelevant for om dei skal få statsstøtte? Nei, det er meiningslaust, etter mitt syn, å meine at det er irrelevant. Det er overmodent for at vi utgreier og går vidare med det. Å ikkje ønskje å ta tak i det og utgreie om det skal få konsekvensar, er det stikk motsette av liberalisme, for det liberale verdigrunnlaget handlar om å beskytte fridomane og rettane til enkeltmennesket, ikkje trussamfunnet og dei religiøse leiarane. Det er faktisk i motstand mot dei religiøse leiarane at det liberale verdigrunnlaget har vakse fram. Difor: Toleranse er ein viktig verdi. Eg er veldig oppteken av det, men grensene for toleranse må stoppe med intoleranse. Det må Stortinget no vere med på og ta oss vidare på.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-16:
Eg vil gjerne be Framstegspartiet avklare her frå talarstolen – og med grunngjeving – korleis dei vil stemme til forslag nr. 50 frå Kristeleg Folkeparti. Det er fleire grunnar til at eg vil vite det, og den første er at det vil avgjere kor fleirtalet fell. Viss Framstegspartiet støttar det som no ligg som ei einstemmig innstilling, vil det få fleirtal. Viss Framstegspartiet trekk seg tilbake igjen frå det og støttar forslaget frå Kristeleg Folkeparti, fell det einstemmige komitéforslaget. Den andre grunnen er sjølvsagt at dette er uhyre viktig. Det er ein betydeleg forskjell på det som står i eit vedtak frå Stortinget og det som står i ein merknad. Det veit naturlegvis alle i salen her med parlamentarisk erfaring. Dessutan er det litt uvanleg viss det skulle vere slik at noko einstemmig kjem frå ein komité, får litt merksemd og så trekk ein seg. Etter litt flau vind i media, så dett ein ned og tåler ikkje det. Det ville jo overraska meg spesielt viss det er slik at Framstegspartiet skulle vere der. For det må ein gje det partiet: Ein kan diskutere motiva, grunngjevingane og måten dei har gjort det på, men Framstegspartiet har jo i den offentlege debatten ofte kritisert praksisar i muslimske trussamfunn og blant muslimar som det er grunn til å vere kritiske til, f.eks. det som gjeld sosial kontroll. Forskjellen mellom dei to forslaga går på at det frå Kristeleg Folkeparti berre vil vere avgrensa til lovbrot, mens det einstemmige fleirtalsforslaget frå komiteen seier at òg andre ting som det er grunn til å slå ned på, kan kritiserast. For eksempel: Viss det vert utøvd ekstrem sosial kontroll og undertrykking som ein ikkje direkte kan seie er eit lovbrot, er ikkje det likevel grunn til å greie ut om det kan få konsekvensar for statsstøtta? Eg er overtydd om at Framstegspartiet eigentleg – dei har iallfall ei rekke gonger uttrykt det offentleg – er utruleg kritiske til den typen praksisar. Men det ein må spørje seg, er: Viss Framstegspartiet no hoppar av det, er det fordi dette er eit forslag som kan gjelde alle trussamfunn – òg nokre ytterleggåande kristne trussamfunn, der det finst sosial kontroll og ekstreme praksisar – at dei vegrar seg for å støtte det no? Eg reknar med at vi framleis har Framstegspartiets støtte til dette forslaget, så vi har eit fleirtal. Eg håper ikkje det er slik at dei er nøgde med å snakke høgt og tøft i media, men ikkje kjem til å stemme for det her i dag, når det vil gjelde alle trussamfunn, uansett bakgrunn.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Representanten Keshvari etterspurte fakta i integreringsdebatten. I samme innlegg holdt han fram at det er velferdsordninger som holder innvandrerkvinner unna arbeid, at det er en trygg velferdsstat som gjør at de ikke er så sterkt representert på arbeidsmarkedet som en skulle ønske. De er rett og slett ikke motiverte nok. Dette har vi hørt fra Fremskrittspartiet i denne debatten og i flere andre debatter. De tegner et bilde av at de som kommer hit, ikke vil jobbe og ikke vil lære seg norsk. Da er mitt spørsmål: Hvor er belegget for de påstandene? Det er problematisk at mange i denne gruppen står uten arbeid, men er det virkelig deres egen skyld, og er det virkelig ut fra det grunnlaget man skal utarbeide en integreringspolitikk, en arbeidsmarkedspolitikk og en politikk for å lage et helt Norge? Jeg etterspør faktagrunnlaget for påstandene til Keshvari. Ingenting er nærmere fakta enn virkeligheten. I går var jeg i virkeligheten. I går var jeg på Furuset. I går traff jeg 15 innvandrerkvinner fra mange forskjellige land, alle ikke-vestlige innvandrerkvinner. De var forskjellige, men de hadde tre ting de var helt enige om, og som de hadde til felles. De sa: Vi vil lære bare norsk. Vi vil jobbe. Vi vil delta. Hva er det som gjør at Keshvari ikke mener at disse damene er representative for den gruppen vi snakker om at vi ønsker å integrere? Mener representanten Keshvari at det er deres egen feil at de mottar avslag etter avslag etter avslag på arbeidssøknader? Mener representanten at disse damene ville fått flere ja på jobbsøknaden sin om vi hadde hatt en dårligere velferdsstat?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg føler behov for et klart svar. Sist vi debatterte denne saken i salen, uttrykte statsråden at hun mente det var viktig og riktig at kontrollkomiteen tok opp denne saken. Det sa hun også i forrige høring, og hun sa det i siste høring. Jeg er ute etter et konkret svar fra representanten Tetzschner: Er representanten enig med sin egen statsråd når hun uttaler i høringen at hun synes det var viktig at kontrollkomiteen tok opp denne saken? Den var alvorlig da – den har blitt mer alvorlig nå.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Den uttalelsen jeg siterte, er også direkte knyttet opp til høringen. Betyr det at representanten Tetzschner er uenig med statsråd Monica Mæland når hun uttaler at det var viktig at vi hadde både saken og høringen?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Da hører jeg at representanten Tetzschner er enig i at det var viktig og riktig at kontrollkomiteen behandlet denne saken.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Tusen takk, president! Er det sånn at det er noen andre av Stortingets vedtak representanten Tetzschner mener at kontrollkomiteen bare med forbehold bør undersøke hvorvidt departementet følger opp, eller er det bare det som dreier seg om korrupsjon?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Jeg vil benytte anledningen til å takke ministeren for godt samarbeid i denne saken. I innlegget sitt snakket hun om tillit, men tillit avhenger jo av at den som nyter friheten under den, er tilliten verdig. En av grunnene til at korrupsjon er så populært, er at det er veldig innbringende. Mitt spørsmål er: Hva vil statsråden gjøre for å sørge for at det blir en kulturendring eller en kultur i norske selskaper, slik at det å følge Stortingets vedtak om nulltoleranse for korrupsjon er viktigere enn å tjene penger?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Det er interessant å høre representanten Gundersens refleksjoner rundt kontrollkomiteens arbeid, men jeg tok replikk fordi representanten Gundersen kommenterer næringsministerens uttalelse om hvorvidt vi skulle ta opp denne saken og behandle denne saken. Som en kommentar til at Mæland har sagt at denne saken er viktig og riktig, sier Gundersen: Hva annet skulle hun si? Insinuerer representanten Gundersen at næringsminister Monica Mæland ikke sier det hun mener til Stortinget, i høring og i stortingsdebatt, når hun sier at det er viktig og riktig at kontrollkomiteen tar opp denne saken?
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Statsråd Mæland har uttalt en mening om Stortingets arbeid i denne saken. Hun har sagt at hun mener det var viktig og riktig at kontrollkomiteen gikk inn i denne saken, men representanten Gundersen sier, i stortingssalen: Hva annet skulle hun si? Og han sier nå i svaret til meg at hun ikke hadde noe annet valg, og at hun bare svarte det som var forventet av henne. Så jeg spør igjen: Er det slik at representanten Gundersen ikke tror at Monica Mæland mener det hun sier?
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2016-06-16:
Eg tek ordet no på tampen fordi vår hovudtalsmann Mazyar Keshvari har gått ut for taletid, og eg registrerer at spesielt representanten Lysbakken la til grunn ei anna holdning i det som Mazyar Keshvari sa, enn det som var reelt. Som ei kort stemmeforklaring frå oss, står me fast på den komitéinnstillinga som me er ein del av, men me er samtidig glad for at òg Kristeleg Folkeparti ser desse utfordringane, sjølv om dei ønskjer ei litt anna innretning enn Framstegspartiet. Me står inne på det som me står inne på i komitéinnstillinga.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2016-06-16:
Denne saka handlar om endringar i statsbudsjettet for 2016 under Finansdepartementet og Kommunal- og moderniseringsdepartementet for lønsregulering for arbeidstakarar i statleg tariffområde. Eg skal kort gjera greie for tilrådinga frå komiteen, som går på at me føreslår å setja av 1,4 mrd. kr i statsbudsjettet i tillegg til ei rekkje andre postar som går på m.a. kompetanseutvikling, opplæring og utviklingsmidlar, som er gjort greie for i innstillinga. I tillegg tilrår komiteen at ein godkjenner avtalen som er inngått med Akademikerne gjennom protokoll av 1. mai 2016, og at ein òg legg til grunn avtalen i Riksmeklaren si møtebok av 26. mai 2016 med dei tre andre organisasjonane, LO Stat, Unio og YS Stat. Vidare tilrår komiteen at dei som ikkje er organiserte i nokon av dei fire organisasjonane, òg vil få løns- og arbeidsvilkåra sine i samsvar med det Riksmeklaren har lagt til grunn i møteboka si for dei. Så seier komiteen òg, i punkt V, at Kongen på vegner av staten kan bringa inn tvistar i samband med tariffoppgjeret, og i punkt VI gjev ein ei generell fullmakt til å gjera fordelingar på dei andre departementa sine område. Så langt er saka behandla på lik linje med dei andre åra då dette ikkje har kravd nokon stor debatt og omtale frå denne talarstolen. Denne gongen er det ein merknad frå partia Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet – som eg reknar med dei sjølv vil gjera greie for etterpå – som peikar på neste forhandlingsrunde, då dei ønskjer å koma med ei bestilling til det som skal skje frå 2018 av. Hovudessensen, som dei sjølv nok vil gjera greie for, er at det bør vera likelydande avtalar mellom alle organisasjonane. Framstegspartiet og Høgre har med bakgrunn i den merknaden kome med ein merknad som understrekar at avtalane frå denne perioden, 2016–2018, i all hovudsak er likelydande. Det er ein ulik del lønsmidlar til lokal fordeling som skil mellom Akademikarane og dei tre andre. Desse medlemene har tillit til at dei lokale partane òg vil sikra god lønsfordeling og likeløn mellom kvinner og menn i dei lokale oppgjera som skal skje i ettertid. Me understrekar òg at ein primært ønskte likelydande avtalar, men at det var einigheit om at det var mogleg å inngå ulike avtalar, og at me difor ikkje har nokon problem med at det er gjort. Det er viktig å understreka at moglegheita for ulike avtalar mellom dei fire partane er ein konsekvens av avtalefridomen mellom partane i arbeidslivet, som me synest det er viktig at skal vera der. Med dei orda anbefaler ein samla komité innstillinga, og det er hyggjeleg å registrera at eit fleirtal i komiteen sluttar seg til proposisjonen.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-06-16:
Til denne siste delen av debatten hvor statsråden snakker om merkelapper: Da skal vi lytte, fordi hun representerer et parti som har drevet med det gjennom hele sin politiske tid. Det begynte med Carl I. Hagens merkelapper av alenemødre, finnmarkinger, samer og andre slabbedasker – for å sitere ham ganske nøyaktig. Det er ikke noe å riste på hodet av, statsråd, for det er en sannhet. Og den største merkelappen som vi har sett i den aktuelle debatten i den senere tid, er merkelappen som statsråden veldig uheldig har satt på den situasjonen vi har vært inne i. Hun har som integreringsminister en evne til å framstille situasjonen som at mange av dem som kommer, bare er et resultat av menneskesmugling og kriminalitet, men ikke å framheve det hun burde i henhold til norsk politisk, humanistisk tradisjon ta ansvaret for, nemlig å snakke om at disse menneskene kommer fordi det er nød og fattigdom og død og fordervelse. Det er den vanskeligste situasjonen vi har, fordi vi har en integreringsminister som legger an en slik tone, og som bryter med den norske humanistiske tradisjonen, på tvers av alt hva vi ellers har vært historisk enige om i Norge. Og så kaller hun det for realisme. Hadde det ikke vært for opposisjonen og bredden i behandlingen av det som har skjedd de siste dagene i forbindelse med både denne meldingen og det som skjedde her i salen for to dager siden, hadde det etter hvert blitt grunn til å stille spørsmål om Norge lenger var en humanistisk nasjon – hvis statsråden hadde fått det som hun egentlig ville. Det er sannheten og bør sies før denne debatten er slutt, for det er tross alt reddet av at Stortinget har tatt seg sammen mot regjeringen i en så alvorlig situasjon som dette. Og det burde statsråden og Fremskrittspartiet være glade for, at de blir reddet av andre som forsøker å ivareta den humanistiske tradisjonen, fordi det statsråden har sagt ved en rekke anledninger og som ligger under også i denne diskusjonen, er følgende: Integreringstiltakene må være så strenge for å hindre at menneskene kommer hit. Tenk på det! Det er jo det hun sier, og det mener jeg er bra at vi tar konsekvent avstand fra. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet er alene om dette, men jeg setter et stort spørsmålstegn, med stor undring: Hvor er det blitt av det humanistiske Høyre, som lar henne få lov til å ture fram på denne måten og legge en premiss for den politiske diskusjonen som er helt feil? At statsministeren lever med det, skjønner iallfall ikke jeg.