trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Iselin Nybø (Venstre), 2020-01-15:
Jeg har lest spørsmålet som representanten Sandberg har stilt, så jeg håper jeg skal kunne gi et godt svar. I regjeringens langtidsplan for forskning og høyere utdanning er klima, miljø og miljøvennlig energi en av fem langsiktige prioriteringer. I langtidsplanen står det at regjeringen vil styrke forskning og høyere utdanning som bidrar til bedre forståelse av klimaendringene og legger grunnlag for vellykket klimatilpasning. Samfunnsvitenskapelig og humanistisk forskning er helt sentralt i det. Representanten Sandberg viser til at forskerne bak NUPI-kartleggingen sier at de største uløste spørsmålene ikke kan løses av naturvitenskapen, men er samfunnsvitenskapelige. Jeg ville heller ha formulert det på følgende måte: De største uløste spørsmålene kan ikke løses av naturvitenskapen alene. Det som kjennetegner store, komplekse samfunnsutfordringer er at de – i alle fall dette – er tverrfaglige av natur. De kan ikke løses bare innenfor ett fagfelt, men må løses i samarbeid mellom flere fagområder, og i samarbeidet mellom akademia, samfunns- og næringslivet. Det er det som også ligger til grunn for regjeringens politikk i langtidsplanen for forskning og høyere utdanning. I 2018 bevilget Forskningsrådet rundt 2,1 mrd. kr til området klima, miljø og miljøvennlig energi. Det omfatter forskning knyttet til utvikling av fornybar og miljøvennlig energi, forskning på klimasystem, klimakonsekvenser og klimatilpasning, men også miljøforskning i bred forstand. Rundt 20 pst. av Forskningsrådets totale bevilgninger går til dette området. Mellom 2013 og 2018 har andelen til samfunnsvitenskap i den totale porteføljen på de områdene ligget på rundt 10 pst., dvs. vil si 233 mill. kr i 2018. Det gjøres mye bra på dette området, og avslutningsvis har jeg lyst til å trekke fram to eksempler. For det første: Innenfor ordningen Forskningssentre for miljøvennlig energi, eller FME, finnes øremerkede midler til samfunnsvitenskapelige sentre. Her har vi sett gode resultater. I årene etter at de første samfunnsvitenskapelige sentrene ble etablert, har bl.a. den samfunnsvitenskapelige forskningen blitt mer synlig, brukerinvolveringen har blitt sterkere, og forskningen har blitt mer tverrfaglig. Det andre er PLATON-prosjektet, som er et konsortium av ledende samfunnsfaglige forskningsmiljøer i Norge som skal samarbeide om å finne fram de mest effektive virkemidler for reduksjon av klimagasser. Prosjektet skal hjelpe politikere og næringsliv i arbeidet med å gjøre Norge til et lavutslippssamfunn. PLATON er finansiert av Forskningsrådet og med bidrag fra 28 ulike samfunnsaktører.
Iselin Nybø (Venstre), 2020-01-15:
Det er jo mulig for oss å gå ned i tallene, men da må vi sende den henvendelsen videre til bl.a. Forskningsrådet, som sitter med detaljene i de ulike prosjektene. Hvis representanten Sandberg sender et skriftlig spørsmål, kan vi finne svar på det. Jeg har lyst til å knytte noen kommentarer til den NUPI-studien som representanten viste til innledningsvis. Den handler om den globale innsatsen, eller finansieringen av klimaforskningen, og Norge er en del av det, men vi er bare en liten del av det. Norge er på listen over de ti landene som gir mest til samfunnsvitenskapelig klimaforskning i absolutte tall. Jeg synes det er viktig at vi ikke ser på vår tids største utfordring som noe bare én sektor kan løse alene. Det har vi ikke råd til – vi må tenke tverrfaglig. Vi må ha alle med på laget hvis vi skal løse de utfordringene.
Iselin Nybø (Venstre), 2020-01-15:
Det er et godt spørsmål, og dette er noe det skjer endringer på hele veien. Det er langtidsplanen for forskning og høyere utdanning som er førende for vår forskningspolitikk – vår felles forskningspolitikk. Samtidig er sektorprinsippet og betydningen av at hvert departement har eierskap til det det forskes på, som de har ansvaret for, og som er grunnleggende for måten vi driver forskningspolitikken vår på. Klima- og miljøvennlig energi er jo noe flere departementer er involvert i, og også andelen som går til samfunnsvitenskap under dette temaet, er det flere departementer som er med på å finansiere. Jeg mener at vi hele veien må se på om vi når de målene vi skal nå. Noe av det vi jobber mye med nå, er koblingen til EU og det nye rammeprogrammet. Målsettingen der, i Horisont 2020, er at 35 pst. skal gå til klimarelaterte prosjekter, og dette er noe vi må jobbe felles med – vi må se både nasjonalt og internasjonalt under ett.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2020-01-15:
Jeg har stor forståelse for at alle ønsker å være del av et fellesskap, og at man ønsker å leve et liv sammen med andre som deler samme kommunikasjonsform som en selv. For mange handler det om det viktigste i omsorgstjenestene våre, nemlig trygghet og livskvalitet. Jeg mener derfor det er viktig at kommunene lytter til dem som har behovet, når de utformer tjenestetilbudene sine. Det er de også forpliktet til etter pasient- og brukerrettighetslovens bestemmelser om medvirkning. Helse- og omsorgstjenesteloven slår fast at kommunene skal sørge for at personer som oppholder seg i kommunen, tilbys nødvendige helse- og omsorgstjenester. Brukeren skal motta forsvarlige tjenester som er utformet etter en konkret individuell vurdering av den enkeltes behov. Det er altså kommunen man oppholder seg i, eller den kommunen man søker tjenester fra, som etter en individuell vurdering av pasient/bruker avgjør hva slags tjenestetilbud som skal gis i det konkrete tilfellet. Personer med sansetap stiller særlige krav til personalet ved at de ofte har en annen kommunikasjonsform enn helsepersonellet til vanlig bruker selv. Evnen til kommunikasjon med pasienter og brukere er en vesentlig del av forsvarlighetskravet. Kommunen må være bevisst på disse utfordringene og sørge for at de har personell med nødvendig opplæring og kompetanse tilgjengelig. Kommunen kan velge å bygge opp denne kompetansen selv eller kjøpe tjenester av en annen kommune eller en privat aktør. Kommunen har også anledning til å søke om midler til kompetanseheving av egne ansatte gjennom det kommunale kompetanse- og innovasjonstilskuddet som er forvaltet av fylkesmannsembetene. Bare i perioden 2016–2018, altså tre år, har vel 80 000 ansatte i omsorgstjenestene fullført grunn-, videre- eller etterutdanning med tilskudd fra denne ordningen, som er en del av regjeringens Kompetanseløft 2020. Jeg mener det må være et mål at vi har kommunale helse- og omsorgstjenester som, så langt det lar seg gjøre, legger til rette for at vi kan bosette oss hvor vi vil i Norge, og at vi alle blir møtt med gode tjenester der vi velger å bosette oss. Det er en verdi i seg selv at vi alle kan bo og leve sammen uavhengig av hvilken funksjonsevne vi har. Målet må være et samfunn der alle kan delta gjennom hele livet – fra vugge til grav.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2020-01-15:
Da er vi inne på et av de premissene som ligger til grunn for representanten Toppes spørsmål, og må inn på litt mer generelle føringer som er gitt, som ikke bare angår døve eller andre med særskilte behov i en omsorgssituasjon. Det er slik at basert på det såkalte flytterundskrivet, som ble gitt ut i 1999, har man en mulighet til å søke om omsorgstjenester i hvilken som helst annen kommune i landet, uten at den kommunen kan si at man bare vil prioritere sine egne innbyggere. Det er en rettighet som ofte er underkommunisert, og som heller ikke alltid blir forstått av kommunene. På den bakgrunn har jeg tatt opp igjen dette rundskrivet og kommer nå til å friske det opp og sende det ut til alle kommuner på nytt. Det er nettopp for å understreke at det er en egenverdi i den valgfrihet at man faktisk kan være bosatt i én kommune, men søke om omsorgstjenester og ha krav på å få vurdert sitt omsorgsbehov i en annen kommune.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2020-01-15:
Som mangeårig kommunepolitiker har jeg også hatt opplevelsen av at man prioriterer dem som har folkeregistrert adresse i egen kommune. Men dette rundskrivet – rundskriv I-43/99 – understreker at man kan ikke på bakgrunn av det avvise å behandle en persons søknad om omsorgstjenester i en kommune, selv om vedkommende som søker, ikke opprinnelig er bosatt der. Dette handler om at man også skal ha mulighet til å flytte som omsorgsmottaker, og i dette tilfellet f.eks. som sykehjemsbeboer. Dette skal nå klargjøres med rundskrivet på nytt. Vi kommer til å gå gjennom det og se om det er behov for ytterligere oppdateringer. I tillegg vil jeg legge til at Leve hele livet-reformen, som nå skal behandles i hver enkelt kommune, også gir en anledning for kommunepolitikerne til å gå gjennom og diskutere hvordan man i hver enkelt kommune skal planlegge for en best mulig tilrettelagt tjeneste, også for de innbyggerne som har særskilte behov i omsorgstjenestene.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-20:
Dette er en sak som Stortinget har hatt til behandling tidligere, og som nå kommer til forlengelse. Det er et lovforslag som innebærer en ganske drastisk inngripen overfor det personalet det omhandler, og som vi fra SVs side mener at den nåværende situasjonen ikke forsvarer. Vi er et helt annet sted enn vi var i vår, fordi vi nå har erfaring med håndtering av denne krisen, og erfaringen er at det som er grunnlaget for den norske modellen, nemlig kombinasjonen av arbeidsgivers styringsrett og et utstrakt partssamarbeid og frivillighet, fungerer svært godt. SV var kritisk allerede da denne midlertidige ordningen kom på plass første gang, og vi mener at utviklingen i etterkant har vist at vi hadde godt grunnlag for det. Det viser seg at denne midlertidige loven ikke har vært tatt i bruk, derfor setter vi store spørsmålstegn ved grunnlaget for å forlenge den. Så vil jeg også si at saksgangen her er under enhver kritikk. Her er det operert med en høringsfrist fra regjeringens side som i realiteten har vært bare tre virkedager. Det er ikke bra for tilliten til prosessene og til systemet. Tillit og samarbeid mellom partene i arbeidslivet er nøkkelen til gode løsninger, og da må staten gå foran. Jeg skjønner hvorfor man hadde hastverk da det første lovutkastet kom, men at vi skulle få denne typen hastverk med både høring og stortingsbehandling i denne omgangen, kan ikke skyldes annet enn somling fra regjeringens side, og det synes jeg ikke er greit. Derfor vil jeg være tydelig overfor statsråden på at hvis det skulle bli aktuelt med enda en forlenging, må regjeringen være ute i bedre tid, slik at både berørte parter og Stortinget får tid til en grundigere prosess og en ordentlig høring. Vi mener det er bra at Stortinget griper inn og setter lovens opphevelsesdato til 1. februar. Det gjør nettopp at vi får en bedre løpende kontroll og en mulighet til en ny runde om nødvendig. Men jeg vil be om at man legger merke til de sterke innvendingene som har kommet fra Norsk Tjenestemannslag. Når arbeidstakersiden er så tydelig på at de mener dette går for langt, mener vi at det ville være klokt av Stortinget å lytte. Dette er en problemstilling det er mulig å løse uten denne typen inngripende lovbestemmelse nå. Så til tross for at vi er glade for at Stortinget endrer på varigheten, mener vi at både de prinsipielle og de praktiske innvendingene er så tydelige at vi vil opprettholde SVs opprinnelige forslag, som er å stemme imot en forlengelse av loven. SVs gruppe vil altså gå imot innstillingen.
Hårek Elvenes (Høyre), 2020-10-20:
Man foreslår i proposisjonen å forlenge varigheten til midlertidig lov om forvaltning av personell i Forsvaret for å avhjelpe konsekvenser av covid-19. Den midlertidige loven gir Forsvaret en begrenset beordringsmyndighet overfor sivilt tilsatte i Forsvaret der dette er strengt nødvendig for å sikre at Forsvaret kan opprettholde operativ evne, beredskap og styrkeproduksjon gjennom covid-19-pandemien. Loven gir videre Forsvaret myndighet til å iverksette strengt nødvendige tiltak for å begrense smittespredning, både i og utenfor arbeidstid, overfor militært tilsatte, tjenestepliktige inne til tjeneste og sivilt tilsatte. Komiteen er innforstått med at midlertidig lov om forvaltning av personell i Forsvaret for å avhjelpe konsekvenser av covid-19 har til hensikt å ivareta de nevnte forhold. Komiteen viser til at pandemien fortsatt utgjør en betydelig risiko og foreslår på denne bakgrunn å forlenge lovens varighet inntil 1. februar 2021 uten øvrige endringer.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2020-10-20:
Jeg er tilfreds med at flertallet i komiteen foreslår den midlertidige loven om forvaltning av personell i Forsvaret forlenget. Forsvarets oppgave er å ivareta Norges suverenitet, sikkerhet og selvstendighet, også gjennom en pandemi. Forsvaret skal altså stå operativt med sine avdelinger uavhengig av hva som skjer ellers, og vi må da ta noen andre hensyn. Forsvaret er i en situasjon der man skal drive smittevern internt i avdelingene i leirene, men også følge med på hva som skjer på utsiden av leirene. At vi har personell som bor utenfor og jobber i leirene, gjør at vi må ta noen ekstra hensyn. Loven gir Forsvaret fleksibilitet hvis det behøves. Den skal brukes med forsiktighet. Den skal også brukes i samråd med personellet, slik at det ikke føles som noe overgrep. Men jeg tror vi skal være forsiktige med å si at situasjonen nå ikke er som den var i mars. Det tror jeg faktisk er en av de største feilene vi kan gjøre – å prøve å slakke på smittevernet og forståelsen av at vi er i en pandemi. Det er i det bildet Forsvaret har bedt om forlengelse og vi har fremmet forslag om det. Så har jeg stor respekt for at vi kunne ha jobbet grundigere med høringssvarene. Det var også en kampanje i høringsrunden – vi fikk 700 høringssvar som beskyldte regjeringen for å ville bruke militært personell til å tvangsvaksinere sivile. Det har vært en rotete debatt. Vi merker oss at vi skal være grundigere i forbindelse med høringer. Vi skal jobbe grundigere for å skape den tilliten. Avslutningsvis: Når det sies at vi ikke har hatt behov for å bruke loven, er det helt riktig. Det kommer av at Forsvaret i stort har klart den gode dialogen, tillitsbasert ledelse og forståelse i avdelingene for at det vi holder på med nå, er vanskelig. Vi har kalt inn vernepliktige til tjeneste i leirene våre, uavhengig av pandemien, innført ekstra smitteverntiltak og unngått smitteutbrudd i leirene. Dette er en svær dugnad med både militært og sivilt tilsatte i sektoren. Vi fortsetter også arbeidet med å jobbe tett med arbeidstakerorganisasjonene. Det er ikke sånn at her har alle arbeidstakerorganisasjonene sagt nei. Majoriteten i høringssvarene mener at det er et behov. Vi skal ikke overse noen. Vi skal ha en god dialog. Jeg tar også med meg ønsket fra Stortinget om at vi bruker mer tid på forberedelser hvis det skulle bli nødvendig å forlenge lovforslaget også senere.
Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2020-10-20:
Selv om vi fortsatt er berørt av den pågående pandemien, er det veldig bra at store deler av samfunnet er tilbake til normalen. Derfor ruller vi sakte, men sikkert tilbake de mest inngripende tiltakene og tilhørende kompenserende ordninger. Men det er naturlig – og enighet om – å forlenge de midlertidige unntakene fra avkortingsreglene for alderspensjon, omtalt i denne proposisjonen. Det er stor enighet i Stortinget om å stå sammen i kriser, men når det gjelder å utvide disse ordningene til nye grupper på et tidspunkt da ekstraordinære tiltak har bortfalt, er vi uenige. Derfor går jeg nå over til særmerknadene fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Vi er glade for at samfunnet går tilbake til normalen. Samtidig er vi takknemlige overfor dem som har stilt opp. Selvsagt skal det ikke straffes å bli beordret eller tre frivillig tilbake inn i arbeidslivet for å avhjelpe en krise, men når behovet for ekstraordinær bemanning er over, ønsker vi ikke å utvide ordningen til flere. I likhet med alle andre tiltak vil regjeringspartiene avpasse disse til situasjonen, men opposisjonen, inkludert Fremskrittspartiet, vil nå utvide ordningen, selv om behovet er redusert. Noen mener at unntaksordningen er en innrømmelse av en såkalt samordningsfelle, men de som tilhører de aktuelle årskullene etter pensjonsforliket, har både en tidligpensjonsordning og en bruttoordning som gjør det lønnsomt å tre ut av arbeidslivet. Hadde ikke lønnen blitt avkortet, ville man kunnet ta ut pensjon tidlig og fortsatt med full lønn i jobb. Grunnen til at ansatte i privat sektor kan få både folketrygd og tjenestepensjon uten avkorting, er at de betaler for tidligpensjonering gjennom lavere årlig pensjon. Offentlig ansatte i de aktuelle årskullene får ikke lavere livsvarig pensjon selv om de går av tidlig med AFP eller ved særalder. Uansett mener jeg at de som velger å stå videre i stilling, ikke kan sammenlignes med dem som faktisk har gått av med pensjon og så har blitt beordret eller stilt opp frivillig som følge av et ekstraordinært behov for ekstra personell under en global, dødelig pandemi. Å bruke dette som en brekkstang til å fremme krav om å ta ut mer i både pensjon og lønn enn generasjonssolidariteten fra pensjonsforliket uthuler vår takknemlighet overfor dem som har stilt opp for å redde liv og helse under pandemien. Regjeringspartiene Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti er både takknemlige og ansvarlige. Det er ingen motsetning i dette. Derfor står vi for proposisjonen slik den er.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-10-20:
Mange personer har gjort en stor innsats for å holde hjulene i gang i Norge gjennom en vanskelig tid. I mange år har myndighetene visst at en pandemi ville komme, og at det ville utfordre særlig helsevesenet vårt, men da pandemien kom, var mangel på respiratorer, smittevernutstyr og medisiner det som preget nyhetsbildet. Det ble hasteinnkjøpt lokalproduserte pustemaskiner, sanitetskvinnene sydde smittevernfrakker, bedrifter omstilte produksjonen sin for at vi skulle ha nok håndsprit, og sjukehusapotekene jobbet intenst for å unngå at legemiddelmangelen som fulgte pandemien, skulle sette liv og helse i fare. For å sikre nok helsepersonell ble kvalifisert helsepersonell mobilisert til arbeid i det offentlige helsevesenet, og saken i dag handler om å videreføre en ordning der pensjonerte helsearbeidere ikke får avkorting i sin pensjon når de gjenopptar arbeidet i helsevesenet. Arbeiderpartiet antar at dette kan gjelde flere enn dem som har bidratt med nødvendig arbeid under pandemien. En opplagt gruppe burde være de som jobber med renhold i hele samfunnet. Arbeiderpartiet mener det er nødvendig at regjeringen vurderer om ordningen skal gjelde for flere grupper, og at man kommer tilbake til Stortinget med denne vurderingen. Når det gjelder ansatte som stilte til beordret tjeneste i forbindelse med helseberedskap, mener vi at de skal behandles likt med øvrig helsepersonell. Dette vil sikre at f.eks. sjukehusapotekene kan behandle dem som ble beordret til å gjenoppta arbeidet etter at de ble pensjonister, likt med andre som saken i dag omfatter, slik at de dermed unntas fra reglene om avkorting av sin pensjon. Jeg tar opp forslaget som Arbeiderpartiet fremmer sammen med Senterpartiet og SV.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2020-10-20:
Jeg skal holde meg til det som er saken i dag, og spørre statsråden om hvilke grunner han har for å unnta akkurat dem som jobber på sjukehusapotekene, i arbeidet som er gjort med unntaksregler, når det er annet helsepersonell som er viktig for at vi har kommet oss gjennom pandemien. Som det er belyst bl.a. her i dag, har vi dessverre ikke hatt mulighet til å høre denne saken, for det har vært ganske kort frist på den, men jeg tror det er ganske lett å forstå at de som jobber på sjukehusapotekene, har hatt en særlig rolle i å sørge for at vi har hatt nok medisiner og utstyr i den krevende situasjonen vi har. Så hvorfor går grensen akkurat slik at man ikke tar med den gruppen?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2020-10-20:
Forslaget vi omtaler i dag, er en oppfølging av allerede vedtatte og midlertidige endringer som innebærer at pensjonister som stiller opp for å hjelpe til under koronaepidemien, ikke skal få avkortet sin pensjon gjennom samordning. I regjeringens opprinnelige forslag la en til grunn at apotekersektoren skulle inkluderes i unntaksbestemmelsene for samordning, men utelot etter vårt skjønn en viktig del av personalet under helse- og sosialberedskapsloven § 1-3 bokstav h, nemlig apotek, grossister og tilvirkere av legemidler. I praksis ville en slik utelatelse kunne bety at alle landets sykehusapotek ble utelatt fra ordningen. Det mener Fremskrittspartiet ikke er heldig. Selv om vi må håpe og tro at koronaepidemien ikke gir oss langvarige utfordringer, er det viktig at vi sikrer tilgang til viktig personell ved behov. En avkorting gjennom samordning av pensjon for dem som stiller opp ved behov, er derfor etter vårt skjønn en dårlig idé. Koronaepidemien er ikke over. Selv om vi nå har bedre kontroll enn da den første bølgen slo inn over oss i vår, kan det komme situasjoner som gjør det nødvendig å hente ekstra personell fremover. Da må vi ligge i forkant, slik at bemanning i viktige funksjoner er sikret. Fremskrittspartiet foreslo derfor under komiteens behandling at også personell under helse- og sosialberedskapsloven § 1-3 bokstav h også skal innlemmes i unntaksbestemmelsene. Det betyr bl.a. at farmasøyter ansatt på sykehusapotekene blir inkludert i ordningen. De står bl.a. for produksjon av kontrastmidler til PET-scannere, for produksjon og klargjøring av cellegift som administreres til kreftpasienter, i tillegg til legemiddelleveranser til spesialisthelsetjenesten. Det kan ikke være tvil om at dette er viktige funksjoner å sikre bemanningen i. Fremskrittspartiet er derfor glad for at forslaget om å innlemme disse unntaksbestemmelsene støttes av et flertall i komiteen. Det er imidlertid skuffende å se at verken Høyre eller Kristelig Folkeparti vil støtte dette. Det er ikke slik Høyre og Kristelig Folkeparti skriver i sine merknader, at vi er tilbake til en mer normal situasjon. Vi ser tvert imot at stadig flere blir smittet av korona. Om det er en ny generell smittebølge, vet vi ennå ikke. Vi vet heller ikke hvordan det vil slå ut på viktige funksjoner fremover. Men Fremskrittspartiet vil ikke sitte passivt og se på. Vi må ligge i forkant og sikre at nødvendige regler er på plass. Vi skal være glade for at pensjonister innenfor flere viktige yrker og funksjoner stiller opp ved behov under pandemien. Det bør være helt klart at det ikke skal straffe seg økonomisk.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-10-20:
Regjeringa foreslår i den pågående pandemisituasjonen at inntekt fra frivillig arbeid i offentlig helsetjeneste eller hos private som i henhold til lov eller avtale tilbyr helsetjenester til befolkningen, ikke skal medføre avkorting eller bortfall av pensjon i en tidsbegrenset periode fra 1. november 2020 til 31. juli 2021. Senterpartiet støtter sjølsagt regjeringas forslag på dette punktet. Vi støtter også et tilleggsforslag om å utvide ordningen til også å gjelde fagfolk som stiller til beordret tjeneste ved lov om helsemessig og sosial beredskap, og vi går videre inn for å unnta flere grupper, som ansatte ved sjukehusapotekene, fra avkorting i alderspensjonen. Senterpartiet har en fyldig særmerknad, der vi setter dette forslaget til midlertidig lovendring for enkelte grupper inn i en helhetssærmerknad og en helhetstenkning som saken hører hjemme i, nemlig debatten om fjerning av samordningsfella. Samordningsfella går ut på at når offentlig ansatte med tjenestepensjon arbeider ut over 67 år inklusiv levealdersjustering, vil tjenestepensjonen reduseres og falle bort, avhengig av hvor lenge en arbeider ut over pensjonsalder, samt pensjonens størrelse. Dette er fundamentalt i strid med pensjonsreformen, nemlig at det skal lønne seg å stå i arbeid lenger. Høyre og Kristelig Folkeparti sier i en merknad at «å velge å stå videre i stilling ikke kan sammenlignes med de som etter å ha gått av med alderspensjon blir beordret eller frivillig stiller opp som følge av et ekstraordinært behov for ekstra personell under en global, dødelig pandemi». Jo, det å fortsette i stilling eller frivillig stille opp for å løse et ekstraordinært problem er begge frivillig og kan derfor sammenlignes – sjølsagt. Senterpartiet peker i merknaden på to punkter som gir problemer, der det andre spesielt er hovedproblemet: Dersom en gjeninntrer i offentlig stilling, ikke bare stoppes tjenestepensjonen, men den offentlige tjenestepensjonen omregnes. Den omregnes slik at dess lenger en står i stillingen, dess lavere blir tjenestepensjonen. Høyre og Kristelig Folkepartis merknad blander inn situasjonen til dem som slutter før 67 år, og sier de har fordeler, og da skal de som arbeider etter 67 år, ha ulemper. Det er sjølsagt helt absurd. Senterpartiet går inn for å få vekk samordningsfella, som betyr at offentlig ansatte ikke vil få høyere pensjon dess lenger de arbeider. Senterpartiets forslag, og det vil jeg understreke, er også i samsvar med hva et partssammensatt utvalg tilrådde i 2009, nemlig at en skulle ha 67 år pluss som et fast punkt i hele denne diskusjonen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-10-20:
Årsaken til denne saken er samordningsfella, som regjeringa fortjenstfullt har satt til side i saken. Det som imidlertid er interessant, er Høyre og Kristelig Folkepartis merknader, der de gir inntrykk av at de som går av med pensjon før 67 år, har en fordel, og at det er derfor de som går av etter 67 år, inklusiv levealdersjustering, må ta til takke med en ulempe som innebærer at dess lenger en står i jobb utover 67 år pluss, dess lavere blir tjenestepensjonen når en samordner det med alderspensjonen. Vi vet at alderspensjonen er en beholdning, og når en deler den beholdningen ut på færre år, går alderspensjonen opp, og ved samordning kan da tjenestepensjonen gå i null. Mitt spørsmål er: Er statsråden enig i regjeringspartienes argumentasjon i merknadene i saken?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-10-20:
Takk for svaret. Den diskusjonen tar vi senere, sjølsagt, men den er interessant også nå, for i denne situasjonen er det ikke bare beordring, det er også frivillig innsats, noe vi i Senterpartiet sjølsagt berømmer. Denne saken ble grundig drøftet i 2009, og daværende regjering la veldig vekt på at den skulle ha et partssammensatt utvalg som drøftet det. Det partssammensatte utvalget gikk da inn for at en skulle ha et fast punkt i dette som var sånn at ved 67 år skulle det fastsettes hva som var alderspensjonsbetingelser. Hvis en arbeidet lenger, skulle ikke tjenestepensjonen bli redusert som følge av det. Er det en gjennomgang som statsråden ønsker å ta i denne saken – se på det partssammensatte utvalgets innstilling?
Henrik Asheim (Høyre), 2020-10-20:
Lovforslaget som behandles i dag, legger til rette for at kvalifisert og nødvendig personell ved behov kan mobiliseres til arbeid i helsesektoren med å bekjempe koronapandemien. Forslaget innebærer at arbeidsinntekten fra slikt arbeid ikke avkorter offentlig tjenestepensjon frem til 1. juli 202l. Jeg er glad for at komiteen støtter dette forslaget. Forslaget legger til rette for at pensjonister frivillig melder seg til tjeneste. I en pandemisituasjon er det overordnede formålet at den offentlige helsetjenesten opprettholder nødvendig helsehjelp. Forslaget gjelder også dem som eventuelt beordres til tjeneste. Det er ingen grunn til å forskjellsbehandle frivillig og beordret personell i denne saken. Flertallet i komiteen ønsker at unntaksordningen blir utvidet til å gjelde også pensjonister som arbeider ved apotek, herunder sykehusapotek. Jeg vil følge opp dette i en lovproposisjon til Stortinget senere denne høsten.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-10-20:
La meg begynne med å si at jeg som statsråd følger opp de flertallsvedtakene som fattes i Stortinget. Når det er sagt, er det slik at representanten Lundteigen også har fremmet et eget representantforslag som gjelder hele samordningsspørsmålet, som vi skal behandle senere. Når det gjelder denne konkrete saken, mener jeg at det er en forskjell på det å gjøre unntak når det er stor knapphet under en akutt helsekrise, og det å fravike sentrale prinsipper som gjelder for alle offentlig ansatte, i pensjonssystemet vårt. Derfor mener jeg det er en diskusjon som vi selvfølgelig skal ta og gjøre vedtak på her i Stortinget, men det kommer i et senere representantforslag fra representanten.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-10-20:
Slik denne er organisert nå, er det et resultat av det partene ble enige om i 2009. Så kommer vi selvfølgelig hele tiden til å måtte evaluere og diskutere de pensjonsreformene som gjennomføres, også med partene. Men når det gjelder denne konkrete saken som Stortinget i dag behandler, mener jeg den isolert sett er slik. Så ser jeg frem til den debatten jeg skal ha med representanten Lundteigen og Stortinget om hans eget representantforslag, som kommer opp om en måned.
Henrik Asheim (Høyre), 2020-10-20:
Slik som også flertallet i komiteen bemerker, mener man at det bør vurderes å inkludere flere som har tatt ekstraarbeid fordi det har vært mangel på kvalifisert arbeidskraft. Derfor kommer dette til å bli vurdert fortløpende også fra undertegnede og regjeringen. Omfanget vil selvfølgelig bli utvidet til flere grupper dersom situasjonen og personellmangelen krever det. Men jeg tror vi må erkjenne at vi nå står i en uforutsigbar tid, og det har vi for så vidt gjort i et halvt års tid allerede. Det betyr at vi er nødt til å følge utviklingen nøye, men avgrensningen som er satt, mener vi er riktig for det behovet vi ser akkurat nå.
Ove Trellevik (Høyre), 2020-10-20:
Det er ein samla komité som ser behovet for ei forlenging av midlertidig lov om innreiserestriksjonar for utlendingar av omsyn til folkehelsa og midlertidig forlenging av utlendingslova, slik regjeringa føreslår, fram til 1. juni 2021. Det vert ei justering i lovas føresegner om innreise for utlendingar med visum og ei presisering av føresegnene om utvisning. Dette støttar komiteen. Så har komiteen i eit eige forslag, som heile komiteen stiller seg bak, om at regjeringa skal leggja til rette for besøksreiser til Noreg til nær familie. Regjeringa har fortløpande vurdert lempingar i regelverket og kjem også til å gjera det i fortsetjinga, slik eg oppfattar det. Og forstår eg det riktig, vart det gjort lettar i besøksreiser til nær familie allereie fredag 16. oktober, slik at det vedtaket ser ut til å vera oppfylt. Det er berre SV som har eige forslag, og eg reknar med at dei sjølve vil gjera greie for det.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-20:
Vi støtter både loven og tilleggsforslaget som komiteen har kommet med, men vi mener det nå er grunn til å se på hvor inngripende en del av disse restriksjonene er – også fordi vi er blitt gjort kjent med at det nå er færre steder man kan søke om visum til Norge fra, noe som gjør at det for mange også blir veldig vanskelig å få det til. Vernet av familien og menneskerettighetene står sterkt, og det er viktig at de reiserestriksjonene vi nå har, ikke er mer inngripende i det enn helt nødvendig. Vi har fått mange henvendelser. Det er bl.a. opprettet en Facebook-gruppe som heter «Vi som ønsker våre foreldre fra ikke EU-land på besøk». Det begynner nå å bli veldig lang tid før familiemedlemmer kan få lov til å se hverandre. Det er derfor vi har tatt opp dette forslaget. Og det er også fordi innreiser som dette er mulige å gjennomføre, med testing både før man reiser og når man ankommer, og da har man også et hjem – et sted der man kan være i karantene. Det er både viktig og riktig at man nå har gode tiltak for å hindre smittespredning, men vi må heller ikke ha tiltak som er strengere enn nødvendig, eller som ikke oppleves som rettferdige når man ser på andre ting som tillates. Vi har også merket oss at regjeringen mener at for at en person skal få visum til Norge som kjæreste, må man ha vært kjærester i ni måneder. Jeg vet ikke helt hvor man har akkurat det tallet fra, men vi mener at det er veldig tilfeldig valgt. Når man lager den typen bestemmelser, er det kanskje ikke forholdets varighet man skal se på – det kan som kjent sprekke etter mange år også, det er ingen garanti – men at dette er et reelt kjærlighetsforhold, i stedet for at man setter en slik litt tilfeldig dato. Vi fremmer et forslag der vi «ber regjeringen åpne for at det kan søkes visum på flere utenriksstasjoner, og at det åpnes for besøksreiser til nær familie, partner eller kjæreste der karantene kan gjennomføres i egnet bolig». Jeg tar opp det forslaget.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-20:
Først vil jeg si at jeg er glad for at justisministeren understreker dette med nemndmøtene i UNE, at det skal være ubetenkelig for søkeren, at man har dette på nett. Men når statsråden sier at nå er det nesten ingen som ikke kan komme til Norge, handler det om et av punktene i forslaget vårt, nemlig muligheten til å søke visum, for det er veldig vanskelig. Når mottak av visum har vært veldig begrenset fordi man har hatt nedstengninger også på utenriksstasjoner, er det vanskelig. Og det er jo ikke sånn at man ikke kan bli smittet fordi om man kommer fra et europeisk land – det er jo mange land i verden som har en mye lavere smitte enn i Norge, men der det kan være vanskelig å komme til en utenriksstasjon. Kan statsråden si litt nå om det jobbes for at det skal åpnes for å kunne søke visum flere steder, sånn at dette ikke blir umulig av den grunn?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2020-10-20:
I mars innførte vi de strengeste tiltakene i Norge siden krigen for å møte pandemien. Vi stengte skoler, barnehager, universiteter, teatre, kinoer, idrett og arbeidsplasser. Det kom også, naturlig nok og riktig nok, sterke restriksjoner på reise både innad i riket og til og fra riket. De begrensningene som innreiserestriksjonene har medført, har naturlig nok medført et ganske stort engasjement. Restriksjonene har hindret folk i å se sine nære og kjære, og for mange har dette vært opplevd som et utilbørlig og disproporsjonalt inngrep i den enkeltes frihet. Og kanskje har behovet vært opplevd som særlig stort i en tid med veldig stor usikkerhet for både samfunnet og den enkelte. Vi har også sett sterke høringsinnspill, f.eks. fra Facebook-gruppen «Vi som ønsker våre foreldre fra ikke EU-land på besøk», med ca. 1 000 medlemmer, som mener at det bør åpnes for besøk fra flere familiemedlemmer enn i dag, som besteforeldre og barnebarn. Innreiserestriksjonene rammer jo også kjærester, samboere og ektefeller som av ulike årsaker faller utenfor regelverket. Derfor er jeg veldig glad for at en samlet komité i dag har blitt med på forslaget fra Arbeiderpartiet om at «Stortinget ber regjeringen på egnet måte legge til rette for at besøksreiser til Norge til nær familie, partner eller kjæreste kan gjennomføres innenfor rammen av smittevernfaglige råd». Vi i Arbeiderpartiet, og sikkert mange av mine kollegaer fra andre partier i komiteen, har hørt mange hjerteskjærende historier om da landet stengte ned, om familier, kjærester og ektefeller som ikke fikk se hverandre. Vi har flere ganger etterlyst en løsning fra regjeringen uten at noe har skjedd. Nå som vi har fått en samlet komité som ber regjeringen legge til rette for at de som venter på å bli gjenforent med sine kjære, får mulighet til det, håper vi også at det kan skje raskt. Det kom løsninger i sommer. Nå må vi bygge videre på de lempelige løsningene, og som saksordføreren var inne på, har det kommet løsninger nylig. Men vi kan ikke undervurdere de negative konsekvensene, også helsemessige konsekvenser, for noen som blir holdt borte fra dem de er glad i. Så i dag er det en god dag. Innenfor det som er smittevernfaglig tilrådelig, forutsetter jeg at regjeringen umiddelbart følger opp dette, slik at ventetiden for de mange som har vært borte fra sine nære og kjære, ikke blir lengre enn nødvendig.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2020-10-20:
Bare et kort spørsmål til statsråden: I dag er det et samlet storting som kommer med en anmodning som særlig legger vekt på «nær familie» og andre nære kjente. Jeg forstår at dette skal skje – også som en forutsetning i vedtaket – innenfor smittevernfaglige råd og med de begrensninger som følger av det, men er det mulig for statsråden å si noe om hvordan og i hvilket tidsperspektiv hun ser for seg å følge opp denne anmodningen fra Stortinget i dag?
Monica Mæland (Høyre), 2020-10-20:
Jeg er glad for at komiteen støtter forslaget om å forlenge de midlertidige reglene om innreiserestriksjoner og om nemndmøter i Utlendingsnemnda som ledd i håndteringen av covid-19-pandemien. Jeg vil også takke Stortinget for å behandle saken så raskt. Jeg vil understreke at selv om det i proposisjonen er foreslått at den midlertidige loven om innreiserestriksjoner skal gjelde til 1. juni neste år, er det ikke sikkert at det er behov for innreiserestriksjoner helt fram til denne dato. Lovforslaget sikrer imidlertid at vi fortsatt kan ha innreiserestriksjoner i den utstrekning det viser seg å være nødvendig. Regjeringen har veldig stor forståelse for de vanskeligheter disse restriksjonene medfører for både privatpersoner, næringslivet og kulturlivet. Vi har gradvis foretatt oppmykninger siden innreiserestriksjonene ble innført i mars, og regjeringen besluttet i forrige uke å åpne for at en større krets av familiemedlemmer kan besøke slektninger i Norge. Det gjelder bl.a. besteforeldre. Forskriftsendringene kommer på plass i morgen. Dersom smittesituasjonen tilsier det, vil vi fortsette å åpne for ytterligere grupper. Det er viktig at lempningen skjer gradvis og kontrollert. Vi har ofret mye for å få smitten under kontroll i Norge, og det er viktig at vi bevarer denne kontrollen. I tillegg til de tiltakene som er iverksatt for å begrense spredningen i Norge, er det viktig å begrense ytterligere overføring av viruset fra utlandet. Norge deltar i de europeiske samordningsprosessene for endringer i innreiserestriksjonene, både over yttergrensene og for reiser innad i EU- og Schengen-området. Endringene må ha et solid helsefaglig grunnlag. Oppheving av reiserestriksjoner må skje gradvis og i det tempoet som smittesituasjonen i de ulike landene tillater. Jeg mener det også er viktig å forlenge de midlertidige reglene om nemndmøter i Utlendingsnemnda. Det bidrar bl.a. til å forhindre at nemndmøter må utsettes som følge av situasjonen. Utlendingenes rettssikkerhet er viktig. Derfor er det et absolutt krav at det må være ubetenkelig for utlendinger dersom reglene skal benyttes. Hovedregelen vil fortsatt være at nemndmøter skal gjennomføres på ordinær måte.
Monica Mæland (Høyre), 2020-10-20:
Den gode nyheten er at jeg anser den allerede for fulgt opp. Vi foretar jo jevnlige vurderinger av dette, slik som vi har lovet, og forrige torsdag sendte vi ut pressemelding om at vi kom til å gjøre endringer for besteforeldre og for barn og stebarn, og utvide denne kretsen, slik vi hadde antydet tidligere. Hele begrunnelsen for innreiserestriksjoner handler om smittevern, og det er også det som begrunner når vi kan åpne opp, og det gjør vi altså kontrollert, og vi gjør det over tid. Denne forskriften kommer på plass i morgen. Så må vi se på hvordan vi kan åpne opp videre, men det er i og for seg nå veldig få grupper som ikke kan komme til Norge. Det handler om turister – de kan ikke komme til Norge – eller folk som ikke har noe ærend, og også søsken, voksne søsken. Så det er nå en veldig begrenset gruppe som ikke kan komme, men vi åpner så fort det er smittevernfaglig forsvarlig.
Monica Mæland (Høyre), 2020-10-20:
Det har vært en krevende situasjon knyttet til å søke visum fordi en rekke stasjoner har vært nedstengt, og en rekke søknadssentre – dette er jo outsourcet til eksterne søknadssentre på en rekke steder – har også vært nedstengt. Nå har jeg fått opplyst at vi har 126 søknadssentre i utlandet, og 115 av disse er åpne, så det store flertallet er åpne. Der det ikke er åpent, jobber utenriksstasjonene våre med å bistå slik at man skal få søkt visum. Men når dette fortsatt er et problem, handler det om ulik smittesituasjon i ulike land, og på samme måte som vi i Norge har stengt ned publikumstjenester, gjør de det altså i utlandet. Men dette er Utenriksdepartementet veldig klar over, og utenriksstasjonene skal bidra til å avhjelpe situasjonen hvis man ikke når fram til søknadssentre som er avstengt. Men 115 av 126 er åpne.
Olemic Thommessen (Høyre), 2020-10-20:
Regjeringen har lagt frem forslag om å forlenge varigheten av kapittel 2 i midlertidig lov av 26 mai 2020 nr. 53 om tilpasninger i introduksjonsloven for å avhjelpe problemer som følger av smitteverntiltakene mot covid-19-epidemien. Dette dreier seg kort og godt om å legge til rette for at opplæringen i norsk, norsk kultur og norske verdier best mulig skal kunne tilpasses og gjennomføres, selv under de omstendighetene som smitteverntiltakene fører med seg. Komiteens innstilling fremmes av alle partier utenom Fremskrittspartiet, som har egne merknader i saken.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2020-10-20:
Fremskrittspartiet har ikke så veldig mange egne merknader i saken, så jeg tenkte å redegjøre kort for vårt syn her. Vi kommer til å stemme imot denne saken fordi vi mener at det ikke bør være nødvendig å videreføre disse bestemmelsene, i hvert fall ikke alle, fordi de aller fleste av de ordningene som er omtalt, kan gå som normalt. Vi er redd for at enkelte kommuner kanskje kan nedprioritere å gjennomføre disse tjenestene på en god måte, og det kan ha store konsekvenser for den enkelte innvandrer, som trenger å få god oppfølging og god opplæring i f.eks. norsk og samfunnskunnskap. Det er spesielt §§ 8 og 9 vi er skeptiske til, som kan gi et spillerom for kommunene til kanskje å nedprioritere viktige oppgaver. Vi har tillit til at de aller fleste vil følge opp dette på en god måte, men vi ser allerede i dag, også uten koronasituasjonen, at enkelte kommuner kanskje tar litt lett på disse tjenestene, som skal gjennomføres så lenge de får pengene fra staten. Så vi kommer til å stemme imot forlengelsen.
Guri Melby (Venstre), 2020-10-20:
I vår var det ikke mulig for kommuner og deltakere å gjennomføre ordningene i introduksjonsloven som normalt. Både opplæring og introduksjonsprogram ble påvirket. Stortinget vedtok derfor en midlertidig lov med tilpasninger i introduksjonsloven, for å sikre fleksibilitet og ivaretakelse av deltakernes rettigheter i perioder med utbrudd av covid-19. Nå kan ordningene i introduksjonsloven gjennomføres tilnærmet normalt, men med smitteverntiltak. Det kan likevel oppstå situasjoner der det er økt smitte, og der det er nødvendig med mer inngripende smitteverntiltak lokalt. Det kan heller ikke utelukkes at det kan bli behov for nasjonale smitteverntiltak som påvirker ordningene. Vi mener derfor at det fortsatt er behov for midlertidige regler som bidrar til at deltakerne i størst mulig grad får ivaretatt sine rettigheter etter introduksjonsloven, samtidig som det gis rom for nødvendige tilpasninger til en situasjon med inngripende smitteverntiltak. Jeg foreslår derfor å forlenge varigheten av kapittel 2 i den midlertidige loven om tilpasninger i introduksjonsloven fram til 1. juli 2021. Bestemmelsene åpner bare for avvik som er nødvendige på grunn av smitteverntiltak, og en forlengelse endrer ikke dette. For å gi stabile rammer for kommunene og deltakerne foreslår jeg å forlenge de fleste tilpasningene uten innholdsmessige endringer. Jeg foreslår likevel én endring som gjelder introduksjonsprogram. Kommunene har nå fått erfaring med å tilby program i perioder med restriksjoner. Jeg mener derfor at kommunene ikke lenger skal kunne utsette oppstart av programmet for nye deltakere på grunn av smittesituasjonen. Der det ikke er mulig å gi et tilbud, har kommunene nok fleksibilitet i reglene som gjelder for dem som allerede deltar i programmet. Kommunene har gjort en god innsats for å ivareta deltakerne i opplæring og introduksjonsprogram i denne vanskelige perioden. Jeg håper og tror at forlengelsen av de midlertidige reglene gir stabile rammer og nok fleksibilitet til at det gode arbeidet kan fortsette.
Marianne Synnes Emblemsvåg (Høyre), 2020-10-20:
Cluet her når det gjelder bruk av thorium, er reaktortype. Saltsmeltereaktorer forbrenner til og med 100 pst. og gir bare 2 pst. av avfallet som radiumaktivitet, så jeg følger ikke helt konklusjonen fra statsråden. Det jeg er livende redd for, er at vi skal gå i samme felle som Tyskland. Vi bygger kraftlinjer til kontinentet for at vår regulerbare vannkraft skal bidra med viktig fleksibilitet i perioder der behovet for regulerbar kraft er stort i landene vi er knyttet til, for å redusere behovet for fossil kraftproduksjon i land vi handler med. Som statsråden selv sier i sitt svar til Bjørnar Moxnes i februar, produserer kullkraft og kjernekraft jevnt og trutt, mens sol- og vindkraft er uregulerbare, for vindmøller produserer kraft bare 43 pst. av tiden, mens solkraft selvfølgelig er avhengig av sollys. Hvis statsråden mener vi skal bidra med vår vannkraft til å redde Tyskland fra sin egen «Energiewende», storsatsingen på vindmøller som har destabilisert hele den tyske energitilførselen, er jeg svært nysgjerrig på hvor vi skal ta kraften ifra, ettersom vi selv har et veldig stort behov for elektrisk kraft framover. Angela Merkel har bestemt seg for kutte i kjernekraften, men det er store diskusjoner om konsekvensen av å miste denne basisstrømmen. Vindmøller er tenkt å løse mye av elektrisitetsbehovet, men det er ingen stabil kraftkilde. Selv med sine 28 000 vindmøller var deler av Tyskland i flere dager uten elektrisk produksjon i 2019, mens det andre dager var stor overproduksjon. Det er anslått at Tyskland vil mangle 5,5 GW i 2021 ved nedstengning av kjernekraftverkene, tilsvarende strøm til over 13 millioner mennesker. Og det er før en begynner å redusere kullkraften. Analyser fra i år anslår dessuten at Tysklands utfasing av kjernekraften til fordel for kull vil koste 1 100 nye menneskeliv hvert år, som et resultat av luftforurensning. Tysklands riksrevisjon omtaler «die Energiewende» på denne måten: Skiftet til fornybar energi har kostet Tyskland minst 160 mrd. euro de siste fem årene. Resultatet er ekstremt disproporsjonalt med innsatsen, kun 27 pst. av strømmen kommer fra fornybar, og CO 2 -utslippene står på stedet hvil av den enkle grunn at naturgassforbruket har økt, mens kjernekraften er redusert. Å nå 80 pst. fornybarandel innen 2050 er anslått å koste svimlende 2 000–3 400 mrd. euro, avhengig av hvilket scenario som velges. To–fire oljefond! Statsråden sier at vind er billigere enn kjernekraft. Da tenker jeg at det regnestykket vil jeg svært gjerne se, jeg vil gjerne at vi ikke går i samme felle som Tyskland, og jeg vil gjerne ha svar på hvor vi skal ta all kraften fra til hydrogenproduksjon og det vi trenger for å elektrifisere.