trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-02-17:
Trondheim kommune fikk allerede i 1989 pålegg fra fylkesmannen i Sør-Trøndelag om å redusere partikulært materiale med 85 pst. ved Ladehammeren og Høvringen renseanlegg. Dette kravet var begrunnet ut fra forholdene i vannmassene. Høvringen renseanlegg har i dag kun mekanisk rensing i form av et silanlegg. Dette innebærer at kloakken går tilnærmet urenset ut i Trondheimsfjorden, da det kun er de største partiklene som blir fjernet. Pålegget fra fylkesmannen er basert på en undersøkelse utført av OCEANOR i 1987-1988. Denne slo fast at det i lange perioder var dårlig hygienisk vannkvalitet på strekningen fra Høvringen til grensen mot Malvik kommune, at utslippene av kloakk førte til lokale overgjødslingseffekter på flere strekninger langs strandsonen, og at det var en viss påvirkning av bløtbunnsfaunaen. Sterkest påvirkning var det like utenfor utslippet ved Høvringen. Rensekravet fra fylkesmannen går i første rekke ut på å redusere utslippet av partikler, da det viktigste hensynet er å begrense nedslamming av bunnområdene. Ved innføring av bredspektret rensing vil også utslippene av bakterier, virus, miljøgifter og tungmetaller bli vesentlig redusert, noe som bl.a. vil føre til redusert smitterisiko ved nærliggende badestrender. Tiltaket vil dermed føre til lokale vannforbedringer, noe som vil kunne komme innbyggerne i kommunen til gode. Kravet er også i tråd med EUs avløpsdirektiv, som Norge er forpliktet til å følge gjennom EØS-avtalen. Det er gjort mye på avløpssektoren de siste årene, noe som har ført til at vi nå nærmer oss det nasjonale målet om at det skal være ryddet opp på avløpssektoren innen 2000. Høvringen renseanlegg er dermed ett av få anlegg som gjenstår å bygge for å nå dette målet. Jeg er enig med stortingsrepresentant Brende i at det er viktig å ta forurensningen ved kilden, og det er derfor viktig at Trondheim kommune fortsetter dette arbeidet som kommunen allerede har kommet langt med. Det samme gjelder arbeidet som pågår vedrørende sanering av utslipp i nærområdet. Jeg mener likevel ikke at disse pågående arbeidene er noe argument for å utsette oppgraderingen av Høvringen renseanlegg. Både sanering av utslipp i nærområdet og bygging av renseanlegg er viktig for å få best mulig effekt ved rensingen. Jeg anbefaler derfor Trondheim kommune å starte arbeidet med å oppgradere Høvringen renseanlegg, slik at det blir ferdigstilt innen tidsfristen, som nylig er utsatt av fylkesmannen til utgangen av 2002.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-02-17:
I den grad det skulle finnes politisk prestisje på den ene eller andre siden i denne diskusjonen, tror jeg det ville være lurt at man la den til side. Hvis det gjelder faglig prestisje, synes jeg nok det er viktig å holde fast på den, så lenge den faglige prestisjen er basert på kunnskap – noe den er i denne saken. Det er dessverre slik at ingen kan dokumentere at vannkvaliteten i Trondheimsfjorden er blitt noe bedre siden pålegget kom i 1989. Det er også grunnen til at vi står fast ved vårt vedtak. Det som skjer i dag, er at dette blir samlet opp. At man ikke skal rense det, når det å rense det utgjør en mindre del av kostnadene enn det å samle det, tror jeg ikke er noen god løsning. Vi snakker altså her i tillegg til slam- og bunnforholdene også om en kjemisk rensing der man får gjort noe både med bakterier, virus og tungmetaller.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-02-17:
Satsingen på regionale knutepunkter er basert på en samarbeidsavtale mellom Miljøverndepartementet og Kommunenes Sentralforbund. Denne avtalen er forankret i St.meld. nr. 58 for 1996-97, Miljøvernpolitikk for en bærekraftig utvikling. Som kjent uttalte komiteflertallet ved behandlingen av denne i Innst. S. nr. 150 for 1997-98 at «… Kommunenes Sentralforbund vil være sentral i Lokal Agenda-21 arbeidet, og kunne bidra til at det blir stor aktivitet i kommunene.» La meg understreke at det er KS som står for ansettelse og har arbeidsgiveransvaret for knutepunktpersonene. Jeg har redegjort for samarbeidet med KS og kommunesektoren for Stortinget i brev av 30. november 1998, i mitt innlegg i budsjettdebatten den 7. desember 1998 og i brev til representanten Gunn Karin Gjul den 15. februar 1999. Pr. 7. desember 1998 var det knutepunktprosesser i gang i alle landets fylker og i Oslo. I sju fylker var LA 21-medarbeidere i funksjon, og i ytterligere fem var det inngått skriftlig avtale om tilsetting. I et sjette fylke, Troms, var det på dette tidspunkt inngått muntlig avtale. Denne avtalen ble formalisert skriftlig den 22. desember 1998. I de siste fem fylkene og i Oslo var det også langtkommede ansettelsesprosesser i gang. KS stoppet disse prosessene umiddelbart etter at Stortingets vedtak var kjent. Etter oppslaget i Aftenposten den 10. februar 1999 har KS i brev av 12. februar 1999 til Miljøverndepartementet på ny bekreftet disse opplysningene. I mitt videre arbeid i 1999 legger jeg til grunn at det er inngått bindende avtaler om knutepunkt i 13 fylker, og 7,6 mill. kr er avsatt til dette. 8,4 mill. kr vil gå til organisasjonenes arbeid. Dette utgjør i tråd med Stortingets vedtak hele økningen på kap. 1463 post 74 i 1999. Midlene blir kanalisert på ulike måter i tråd med intensjonene i Lokal Agenda 21. Jeg har også funnet rom for å opprettholde støtten til Stiftelsen Idébanken, som komiteens medlemmer fra Høyre uttalte seg anerkjennende om, jf. Innst. S. nr. 150 for 1997-98. Jeg vil avslutningsvis minne representanten Sanner om at Lokal Agenda 21 er et krevende og langsiktig endringsarbeid som organisasjonene alene ikke kan ta ansvar for. Essensen og selve drivkraften i utfordringen fra Rio er nettopp partnerskap mellom likeverdige parter, der både lokale myndigheter, organisasjoner og næringsliv deltar. Strategien med de regionale knutepunktene må ses i et slikt lys. Bred evaluering av LA 21-arbeidet i flere europeiske land viser også at varige resultater lokalt er helt avhengig av et forpliktende samspill mellom næringslivet, frivillige organisasjoner og den ordinære kommunale forvaltningen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-02-17:
La meg først få lov å si at journalisten i Aftenposten den 10. februar 1999 overfor KS har gjort det klart at oppslaget berodde på en feil når det gjaldt ansettelsen i Hordaland, og at avtalen altså var inngått før Stortingets vedtak fant sted. La meg også få lov å si at jeg ikke kan se at det som er skjedd, er i strid med Stortingets vedtak. Jeg klargjorde i debatten om budsjettet den 7. desember i fjor hvordan jeg ville følge opp dette, uten at det ble protestert på det. Der sa jeg følgende: «For å følge opp flertallet vil jeg beholde de knutepunktene der det foreligger avtale, men ikke bygge dette videre ut. Jeg gjør oppmerksom på at avtalen med knutepunktene er tidsbegrenset og selvsagt vil bli evaluert og at Stortinget vil få kunnskap om denne evalueringen.» I debatten gjorde jeg det altså helt klart at jeg anså at Stortingets vedtak omfattet de stedene hvor det ikke var ansatt folk, og det har jeg også fulgt opp.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-02-17:
Jeg har med bakgrunn i Stortingets vedtak tatt initiativ til en vurdering av hvilken virkning Stavanger kommunes arealplan, med utgangspunkt i en helhetlig vurdering av konsekvensene som er gjort av Miljøverndepartementet, vil få for Stavangerregionen. For å belyse dette spørsmålet vil det bli utarbeidet en oversikt over Stavanger kommunes behov for utbyggingsarealer basert på realistiske vurderinger av boligetterspørsel, boligsammensetning, utnyttingsgrad og framtidig næringsutvikling. Tilsvarende er det behov for en oversikt over tilgangen på arealer til utbyggingsformål i Stavanger og Stavanger-regionen. En sammenstilling av dette materialet vil vise hvordan utviklingsbehovet kan og bør dekkes. Utarbeidelsen av materialet vil foregå i et nært samarbeid med Stavanger kommune, Rogaland fylkeskommune og fylkesmannen i Rogaland. For å avklare nærmere opplegg og framdrift for arbeidet har jeg avtalt et møte med ordføreren, fylkesordføreren og fylkesmannen den 4. mars i år. Først etter at dette møtet er avholdt, vil det være mulig å si noe mer konkret om når den avsluttende vurderingen kan gjøres.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-02-17:
Jeg har gjort mitt ytterste for å følge opp intensjonene i Stortingets vedtak, et vedtak som altså gikk ut på at jeg skulle ta initiativ til en vurdering av hvilken virkning Stavanger kommunes arealplan, med utgangspunkt i en helhetlig vurdering av konsekvensene som er gjort av Miljøverndepartementet, vil få for Stavanger-regionen. Det er på bakgrunn av det vedtaket og oppfølgingen av det vi nå har tatt initiativ til et møte med Stavanger kommune, Rogaland fylkeskommune og fylkesmannen i Rogaland. Som jeg sa i mitt første svar, er det ikke mulig for meg i dag å si når denne vurderingen vil være avsluttet, men min intensjon er at det skal skje så raskt som mulig.
Jan Johnsen (Høyre), 1999-02-17:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Det er ca. fem uker siden arealplanen for Stavanger var oppe som interpellasjon i Stortinget. På hvilket tidspunkt kan Stortinget forvente en avgjørelse i saken?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-02-17:
Stortinget har behandlet denne saken, og ved avslutningen av den behandlingen sa ministeren at hun ville følge og rette seg etter stortingsflertallets ønske. Det jeg nå fikk greie på, var at ministeren legger opp til at det skal utarbeides en ny plan. Det stortingsflertallet gikk inn for, var at den planen som allerede er laget for dette området, altså arealplanen for Stavanger, skulle gjennomføres. Det var Stortingets intensjon da denne saken var oppe. Jeg syns det er greit at det avholdes et møte med fylkesmannen, fylkesordføreren og ordføreren i Stavanger, men forutsetningen må være at vi holder oss til det vedtaket som Stortinget har gjort. Jeg forventer derfor at ministeren så snart som mulig kommer tilbake til Stortinget med et svar i saken. Mitt spørsmål blir til slutt: Kan vi i denne saken forvente et svar veldig raskt, eller skal det ta både vinter og vår?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-11-02:
Jeg foreslår Per Ove Width og Øyvind Korsberg.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-11-02:
Grunngjevinga for ei såpass ambisiøs satsing er, som eg var inne på i innlegget mitt, at ein kan gjere senteret internasjonalt konkurransedyktig, og at det da òg har evne til å betene regionar. Satsinga må sjåast i samanheng med satsinga som skjer rundt omkring oss og internasjonalt. Ein føresetnad for å få internasjonale selskap til å legge forskings- og utviklingsfunksjonar til Fornebu er at ein har eit totalopplegg som verkar attraktivt. Og skal det vere attraktivt, må ein ha bustader, og ein må legge til rette for nøkkelpersonar, både frå utlandet og frå Noreg, i tillegg til det store talet som vil arbeide i selskapet Telenor-Telia. Derfor meiner vi at det største konseptet vil vere det beste. Men det er jo visjonen – for å bruke eit fint uttrykk – om eit IT- og kunnskapssenter som er hovudformålet. Og for all del – må eg seie til representanten Apelthun Sæle: Det er det som er hovudformålet. I den grad det er behov for bustader og anna næringsareal, er det for å styrkje totalkonseptet og gjere det mest mogleg konkurransedyktig. Det er riktig at staten ikkje rår over arealet som utgjer differansen mellom 316 dekar og 500 dekar. Så det opplegget Regjeringa skisserer, om at ein privat interessent i så fall må skaffe seg det sjølv, er heilt greitt. Men vårt poeng er at ein ikkje må lage eit konsept som stengjer for at òg det arealet kan leggast inn i det felles eigarselskapet, nettopp ut frå den grunngjevinga som er gitt i innstillinga.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-11-02:
Eg sa i innlegget mitt at dette var eit næringsutviklingsprosjekt. Det er vel slik, og det må vel òg representanten Gabrielsen vere einig i, at staten har eit ansvar for å drive næringsutvikling. Det er òg slik at staten gjennom det har mange næringspolitiske og økonomiske verkemiddel. Vi bruker milliardar i året, anten gjennom SND eller gjennom overføringar til landbruket, vi har periodevis gitt støtte til skipsverft, refusjon til sjøfolk osv. osv. Det vi nå ser, er ein overgang frå industrisamfunnet til kunnskapssamfunnet. Da trur eg at staten i større grad må styre nokre av sine næringspolitiske verkemiddel inn i dei nye industriområda vi ser i kunnskapssamfunnet, m.a. innafor IT-relatert verksemd. Så det er ikkje noko nytt i så måte at staten er aktiv i eit næringsutviklingsprosjekt. Det er jo det vi òg ser rundt omkring i mange andre land, at den nye næringsutviklinga skjer i form av eit partnarskap mellom offentlege myndigheiter og privat verksemd, der ein har felles mål og dreg lasset saman mot dei felles målsettingane. Øresund-prosjektet, som det vart spurt konkret om, har eg rett og slett ikkje så god innsikt i at eg kan seie noko om kva staten går inn med på eigarsida. Men iallfall er det, som Gabrielsen sjølv var innom, ei enorm satsing. Mellom anna er det 12-14 universitet, ulike forskingsparkar osv. som skal gå inn i eit totalkonsept som skal utvikle eit IT- og kunnskapssenter i Øresund-området. Eg meiner iallfall at det er riktig, som Stortinget har sagt heile tida, at staten skal vere med og utnytte den moglegheita vi har som eigarar av bygningar og areal på Fornebu til å sikre at vi får eit senter i tråd med våre føresetnader.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-11-02:
Eg kan ikkje hugse at eg har sagt at vi ikkje har tunge kunnskapsmiljø i dette landet. Men eg meiner at dei framtidige utfordringane krev ei auka samhandling mellom næring, forsking og utdanningsinstitusjonane. Eg meiner at utfordringane krev ei langt meir ambisiøs satsing i tida framover, og IT- og kunnskapssenteret på Fornebu er meint som eit supplement til dei tunge kunnskapssentra vi har i dette landet. Det er faktisk òg klart skrive inn i innstillinga, derfor vil eg gjerne referere det: «IT- og kunnskapssenteret skal ikkje oppretta nye utdannings- og/eller forskingsinstitusjonar. Senteret skal bidra til å styrkje dei etablerte norske utdannings- og forskingsmiljøa og bidra til å knyte universitet og høgskular tettare opp til næringslivet.» Her er det meint å gi dei eksisterande forskings- og utdanningsmiljøa eit tilbod, eit supplement, til det dei måtte ha, nettopp for å kunne tilføre dei element for å kunne utvikle seg og vere der dei er. Her kan det vere spørsmål om tilgang til oppgåver til doktoravhandling, til praksisplassar, til meir utprøving og samhandling med næringslivet. I så måte er ikkje IT- og kunnskapssenteret på Fornebu nokon som helst konkurrent til eksisterande utdannings- og forskingsmiljø. Da vil det i stor grad vere opp til dei i tida framover å sjå på kor mykje dei vil involvere seg i det som skjer på Fornebu. Det har alltid vore ein klar føresetnad at den utviklinga innan forsking og utdanning som skal skje på Fornebu, skal vere på dei eksisterande utdannings- og forskingsinstitusjonane sine eigne premissar.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-11-02:
Det er mykje ein skal høyre. Men noko av det underlegaste er at Arbeidarpartiet skal ha ansvaret for at vi på nytt får ein debatt om denne saka i denne salen. Allereie ved behandlinga i juni sa Arbeidarpartiet klart og tydeleg frå om at det hasta med å kome i gang med eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Vi sa faktisk at ein allereie burde ha kome i gang frå 1. januar i fjor. Fornebu har nå vore nedlagt i eit års tid, og det er ennå ikkje kome i gang noka som helst verksemd der ute. Dette er så sanneleg min hatt ikkje Arbeidarpartiets ansvar! Er det noko vi har måtta gjere i denne saka frå første stund, er det å presse på med omsyn til tidsplan. Det siste vi gjorde, var å vedta at Regjeringa skulle kome attende med ein proposisjon innan 1. oktober. Da skulle det vore forhandla fram avtaler med interessentane, og ein interessent skulle vore anbefalt frå Regjeringas side, slik at Stortinget på sjølvstendig grunnlag nå i dag kunne ha vore med og vurdert kva for ein interessent som skulle inn der. Når representanten Apelthun Sæle uttrykker uro over at vi enda ein gong har ein debatt om denne saka, får ho rette det mot si eiga regjering. Elles kjem Apelthun Sæle med same påstand som for så vidt Kongshaug var innom, at staten skal bruke pengar til å bygge bustader for dei rike på Fornebu. At vi tek frå dei fattige og gjev til dei rike, såg eg faktisk på tekst-TV her ein dag at Apelthun Sæle hadde uttrykt. Men kjære, pratar ein her mot betre vitande? Det som står i Regjeringas opplegg, er, som Apelthun Sæle seier, 316 dekar. Så opnar ein for at ein interessent kan kjøpe området omkring slik at ein får eit totalt areal til senteret på 500 dekar. Det seier vi er veldig greitt. Lat dei private interessentane kjøpe det. Det er ikkje staten som skal bruke ei einaste krone på det. Men vi seier at det er nødvendig at det blir lagt inn i det felles eigarselskapet, som staten skal vere med i for å hindre nettopp at dei rike spekulerer i eigedomsprosjekt der ute, og for å sikre at vi får ei felles styring med arealet.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-11-02:
Representanten Kongshaug var enda ein gong innom at det skulle vere unødvendig med ein debatt nå, og lykka i Kongshaug sine augo er at Regjeringa står rakryggja i denne saka. Stortingsfleirtalet har allereie frå første gongen vi behandla denne saka sagt at det er naudsynt med ei skikkeleg satsing der ute når det gjeld areal. Vi sa tidleg at staten skulle gå inn med sine eigedommar som sin del i eit felles eigarselskap der ute. Det har vore med i stortingsfleirtalet sine rammer og føringar og premissar i denne saka nå i lang tid. Ein skulle da forvente at ei mindretalsregjering, som representanten Apelthun Sæle sa, sjølvsagt retta seg etter stortingsfleirtalet og hadde lagt si gjennomføring av denne saka innafor dei føringane som stortingsfleirtalet heile tida har trekt opp. Det at Regjeringa prøver å strupe inn konseptet gong etter gong i forhold til det stortingsfleirtalet har sagt, er ei av hovudårsakene til at vi har måtta ta ein omkamp gong etter gong, og det er ei av hovudårsakene til at det har gått så lang tid. Mindretalet seier ein del i innstillinga som eg er så hjartans einig i. Når det gjeld val av interessentar, så seier dei: «Disse medlemmer mener enkeltforhold i interessentenes tilbud, som for eksempel internasjonale kontakter, ikke alene kan ha avgjørende vekt.» Det er riktig, det. Komitefleirtalet har skissert opp ei lang rekkje moment som det må leggast vekt på når det gjeld val av interessent. Men mindretalet seier òg at dette «ikke må bli behandlet som et rent eiendomsprosjekt», og at fleirtalet sitt opplegg går imot ei eigedomsprosjekttenking frå staten si side. Det er jo tvert imot. Vi aksepterer at det er ein privat interessent som i så fall må skaffe arealet omkring sjølv, men vi går ut frå at det skal leggast inn i den felles eigarskapen nettopp for å forhindre at delar av eit IT- og kunnskapssenter skal bli eit reint eiegedomsprosjekt.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-11-02:
Representanten Kongshaug sakna spørsmåla mine. Det blei ikkje tid til dei, så vi får ta dei nå. Representanten Kongshaug sa i innlegget sitt at staten gjekk inn og subsidierte enkelte private interessentar på Fornebu som kanskje ikkje hadde behov for det, og at dei 165 mill. kr, som er nemnde før, kunne brukast til andre formål. Faktum er at etter opplegget vårt skal staten gå inn i eit selskap med eit innskot tilsvarande eigedomane sine på Fornebu, eit område som alle påstår vil få ein stor verdiauke. Med andre ord: Dersom ein skulle tenke forretningsmessig frå staten si side, som ikkje er det primære, ville det truleg ikkje vere ei dårleg forretning, for det vil sannsynlegvis bli ein verdiauke som staten på eit seinare tidspunkt kan ta ut. Er det ei form for subsidiering av dei private interessentane der ute? Det andre gjeld spørsmålet om arealet. Vi har tidlegare i dag peikt på dei moglegheitene Noreg har med ei skikkeleg satsing på Fornebu, moglegheiter til å trekke til seg internasjonal kompetanse, internasjonale IT-selskap som kan etablere verksemd der, og dei føresetnadene dei set både når det gjeld å få til eit inkubatormiljø og eit forskings- og utdanningsmiljø, og når det gjeld det totale miljøet, inkludert bustader og anna tilrettelegging for forskarar og andre som skal vere der. Skal vi lykkast med det, i tråd med det Venstre har sagt heile tida, at vi skal ha eit internasjonalt konkurransedyktig senter, ser ikkje da representanten Kongshaug at det er naudsynt å satse såpass ambisiøst som det fleirtalet her legg opp til?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-11-02:
Eg trur eg må understreke litt av fleirtalets haldning til det som statsråd Dåvøy sist var innom. Det må vere slik at det er opp til den interessenten som eventuelt blir vald, å skaffe seg dei resterande areala mellom 316 dekar og opp mot 500 dekar. Det vi understrekar, er at om det skjer, bør det leggast inn i eit felles eigarselskap, ut frå den argumentasjonen som vi tidlegare har drege opp og som vi ikkje treng å gjenta nå. Eg har lyst til å stille spørsmål til statsråd Dåvøy om framdrifta i saka. Som eg har sagt tidlegare, er det nå gått eit år sidan Fornebu stengde som flyplass. Stortinget gav ved behandlinga i juni 1998 uttrykk for at verksemda ved kunnskapssenteret burde kunne starte opp allereie frå 1. januar 1999. Det vart tidlegare i dag referert til ordførar Reinsfelt, som visstnok skulle ha uttala i ei dagsrevysending at tap av inntekter, altså fråvær av utleige og sal, og likeins utgifter i høve til bygningar osb., nå utgjer eit tap for staten på fleire hundre millionar kroner. Eg vil spørje statsråd Dåvøy om ho er einig i dette, og om Arbeids- og administrasjonsdepartementet har rekna på kor mykje pengar staten har tapt på desse forseinkingane. Og kan vi nå bli forsikra om at staten vil sette fortgang i å kome i mål i denne saka?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-11-02:
St.prp. nr. 4 Om finansiering av publikumsretta informasjonstiltak i samband med år 2000-problemet, inneheld eit forslag om ei løyving på 5 mill. kr til finansiering av publikumsretta informasjonstiltak. Ei slik løyving sluttar næringskomiteen seg til. Komiteen er einig i at det er viktig med nøktern og sakleg publikumsretta informasjon for å skape tryggleik hos folk. Undersøkingar syner òg eit slikt informasjonsbehov. Nå er det slik at det tidlegare er løyvt 55 mill. kr til tiltak i regi av Aksjon 2000. Prosjektet Aksjon 2000 skal medverke til informasjonsformidling, opplærings- og kompetansehevande tiltak med særleg vekt på kommunar og små og mellomstore bedrifter samt vere ein pådrivar i år 2000-arbeidet. Av ein eller annan grunn omfattar ikkje mandatet til Aksjon 2000 denne typen publikumsretta informasjonstiltak, og det er derfor ikkje sett av ressursar til slike tiltak. Ein har m.a. her i Stortinget vore svært oppteken av år 2000-problemet, eit problem som kjem av at datafunksjonane i datasystem kan reagere unormalt i samband med overgangen frå 1999 til 2000, eit problem som i verste fall kan føre til at systema sluttar å fungere, og at det kan oppstå alvorlege samfunnsmessige og økonomiske konsekvensar. Det har derfor vore og er nødvendig at Regjeringa har eit ansvar for eit opplegg for at dette problemet kan handterest som best råd er, i statsforvaltinga, i kommunesektoren, i den private sektor og når det gjeld ein del samfunnskritiske oppgåver innafor sektorar som f.eks. kraftforsyning, post og telekommunikasjon, vassforsyning, avløp, bank og finans, helse, samferdsel, pertroleum, forsvar, atomtryggleik, politi, redningsteneste, sivilforsvar, brann, kringkasting osv. Talet på desse kritiske sektorane som eg valde å rekne opp nokså mange av, viser omfanget av risikoen og kor naudsynt det er med eit aktivt førebyggande arbeid med gode sikringstiltak. I Regjeringa si år 2000-utgreiing – den tredje i rekkja – den 4. oktober er det Regjeringa si vurdering at handteringa av år 2000-problemet er godt sikra. Men det er nokre unnatak: I enkelte kommunar har ein ikkje kome langt med arbeidet. Det er framleis ein del bedriftsleiarar som ikkje har teke år 2000-problemet tilstrekkeleg på alvor. Det er nødvendig med særskild oppfølging innafor vass- og avløpssektoren og helsesektoren. Det viser at Regjeringa og Aksjon 2000 må følge dette intenst opp den tida vi nå har igjen til årsskiftet. Med dette vil eg rå Stortinget til å støtte komiteinnstillinga.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-11-02:
Kristeleg Folkeparti er einig med Arbeidarpartiet i at det er viktig å gjera Noreg i stand til å delta i den revolusjonen som kunnskaps- og informasjonsteknologien ser ut til å skapa. Vi treng innovasjon, og vi treng ny næringsverksemd. Det som undrar meg, er at Arbeidarpartiet legg så stor vekt på arealet som skal inngå i senteret på Fornebu. Dette liknar på å endra reglane under kamp, som elles er ein uting. Så er det slik at det tilleggsarealet som Arbeidarpartiet gjerne vil inkludera i senteret, ikkje er statens eigedom. Det kan sjølvsagt ta tid å skaffa seg slik eigedom. Kan representanten Rudihagen stadfesta at senteret på Fornebu er viktigare enn bustadbygginga – at eit senter av internasjonal betydning, slik Regjeringa har visjonar om, er viktigare enn bustadbygginga? Og er det slik at det hastar å koma i gang med dette?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-11-02:
Eigentleg trur eg at det meste er sagt i denne saka. Alle visjonar for eit senter som betyr mykje internasjonalt, er gjentatt tallause gonger frå denne talarstolen, og det burde ikkje vore ein stor debatt i dag. Det burde vore slik at Regjeringa fekk mest mogleg frie hender til å fullføra dei viktige forhandlingane som dei er midt inne i, og så leggja fram for Stortinget si vurdering av kven som er best i stand til å skapa eit IKT-miljø med smitteeffekt på Fornebu. Det undrar meg eigentleg at saka ikkje er så enkel. Den største og mest alvorlege usemja går på kor stort dette senteret skal eller må vera, og kva det så skal kosta som resultat. Det er innlysande og for så vidt stadfesta av alle involverte at arealet Regjeringa har tilrådd som IT-senter, er tilstrekkeleg for alle dei funksjonane IT-senteret skal ha. Det er underleg at Arbeidarpartiet vil at staten skal stilla opp for å gje dei mest privilegerte bustader, for sosial bustadbygging er det jo ikkje snakk om. Studentane er tatt vare på innan det arealet som Regjeringa tilrår. Kvifor denne nye politikken? Skal staten no gå inn og bera kostnader for alle byggjeprosjekt som det er forteneste i? Det er lukrativt å byggja bustader i pressområde i Noreg i dag. Eg har før forstått det slik at landets største parti meiner at det er dei fattige og dei underprivilegerte som staten burde skaffa bustadfinansiering. Slik er det tydelegvis ikkje lenger. At Framstegspartiet skal stå på same linja, er i komplett disharmoni med filosofien om eit fritt næringsliv og privat eigarskap. Her føreskriv Framstegspartiet at staten skal gå inn og byggja luksusbustader på Oslos indrefilet av eit bustadområde. Unnskyld eit lite sidesprang, men kanskje vi skulle starta bygging av bustader på Voss. Der er det ei IT-bedrift i verdsklasse som er under sterk ekspansjon. Det er ei kunnskapsbedrift med eit internasjonalt kontaktnett som investerer og satsar på nordisk språkteknologi, og som trekkjer til seg medarbeidarar frå verdas metropolar med kunnskap som ikkje finst i Noreg. Dei har faktisk problem der oppe med å skaffa eigna bustader til sine høgt kvalifiserte utanlandske medarbeidarar, men dei trudde liksom ikkje at det var ei statleg oppgåve. Sjølv om Kristeleg Folkeparti stiller seg undrande til fleirtalets vilje til å detaljregulera, er vi framleis samde i at det er behov for å oppretta eit senter som skal bidra til etablering av ny næringsverksemd. Regjeringa vil naturlegvis gjera sitt yttarste for å få dette til. Innovasjon er viktig. Vi må få utdanningsinstitusjonane, forskinga og næringslivet i Noreg til å dra saman for å plassera Noreg i forsetet i kunnskapsindustrisamanheng. Det gjer vi både ved å oppretta eit senter på Fornebu og ved at dette senteret fungerer i eit samspel med forskings- og undervisningsinstitusjonane, slik at vi også styrkjer regionanes kompetanse på IT-området. Det kan vi altså utmerkt godt gjera innanfor det arealet som Regjeringa har anbefalt.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-11-02:
Det stemmer at Arbeidarpartiet har meint at det hastar med å koma i gang. Når eg no har ordet, vil eg gjerne seia at Regjeringa og Kristeleg Folkeparti er veldig nøgd med at ein har fått tid fram til 17. desember til å gjennomføra forhandlingane, som har tatt noko lengre tid enn det ein fyrst håpte. Det er fordi det er ei komplisert og stor sak som no er komen på denne måten til Stortinget. Det som eg sa, var at det er beklageleg at vi har ein stor debatt om ei eigentleg veldig enkel sak, som går ut på at ein skal koma tilbake igjen til Stortinget med den endelege vurderinga – som ein jo må gjera. Så til dette med bustadbygging. Det er slik i dette landet at det stort sett er private som står for bustadbygging. Og skilnaden på fleirtalet og Kristeleg Folkeparti i denne saka er nettopp at vi vil at ein skal halda fram med det, og at staten skal konsentrera sine pengar, sin innsats innanfor det som skal byggja landet på IKT-området. Å byggja nye bedrifter og skapa innovasjon i Noreg er viktigare enn boligbygging, som ein vel kan tena pengar på, men som ligg utanfor eit IT- og kunnskapssenter på Fornebu.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-11-02:
No må eg vel innrømma at ting tar tid, men frå det til å seia at Regjeringa ikkje har eit grep om sakene, er likevel å gå for langt. Ein forhandlar med to store, velkvalifiserte interessentar om å byggja det som skal vera framtidas kunnskapssenter på Fornebu. Og det har tatt litt lengre tid enn ein føresette, men ein er i gang – ikkje for å få minst mogleg seinast mogleg, men for å få eit best mogleg senter så fort som mogleg. Storleiken på Fornebu er eigentleg konstant. Om staten byggjer bustader eller om andre byggjer bustader, vil ha lite å seia for storleiken på Fornebu. Det arealet som ein skal byggja bustader på, vert det nok bygt bustader på i alle høve, og det er det som er hovudsaka for Kristeleg Folkeparti. Staten treng ikkje ta hand om det for at bustadbygging skal koma i gang. Og eg trur at Telenor får det kunnskapssenteret som er nødvendig for at dei skal kunna ekspandera på dette området.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-11-02:
Kristeleg Folkeparti er nok av den oppfatninga at eit kunnskapssenter på Fornebu har så sterke interessentar bak seg at dette ville vera ein industri som ville veksa fram også utan at staten var sterkt inne. Men vi held oss til dei stortingsvedtaka som er gjorde, og vi ser at staten kan bidra med vesentlege ting når vi no, slik Stortinget har vedtatt, skal danna eit kunnskapssenter på Fornebu der staten er ein interessent. Som ei mindretalsregjering held vi oss naturlegvis til stortingsvedtak. Det trur eg også representanten Ivar Kristiansen sitt parti ville gjera dersom dei ein gong skulle koma i regjering. Vi ser det slik at det er viktig å skaffa landet eit kunnskapssenter på Fornebu som har smitteeffekt til regionane, og vi ynskjer å ha handa så mykje på rattet at dette vil skje, slik at regionane i Noreg som har tilfang av viktig kunnskapsindustri, skal kunna veksa og trivast og byggja heile landet. Eg trur det var eit spørsmål til, men det vart borte for meg.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-11-02:
Ja, mindretalsforslaget er hermed sett fram.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-11-02:
Saksordføreren hadde en faktisk gjennomgang av saken med litt argumentasjon rundt visjonen, og vi skal ikke se bort fra at en del av det han sier, kan komme til å skje. Men det var lite argumentasjon for det som egentlig er sakens kjerne i dag, nemlig hvorfor staten skal engasjere seg på eiersiden. Når det gjelder alt det andre Rudihagen sa, må en bare ønske hell og lykke på ferden og at visjonene måtte bli oppfylt – for dem som måtte ha fått tak i dem. Det det dreier seg om, er om vi skal inn med statlig kapital på eiersiden, og i hvilket omfang. Det er det vi diskuterer. Og når Rudihagen snakker om staten som pådriver, ser jeg for meg en kjerre i en utforbakke der en politiker springer bak. Hjulet sviver under alle omstendigheter. Og som Rudihagen sier: Skal en lykkes, må staten engasjere seg. Jeg tror faktisk at nettopp det at staten engasjerer seg, er den største risikoen for hele prosjektet. I innstillingen har Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet vist til et par andre steder i verden hvor det skal ha forekommet en tilsvarende sak. Også i innlegget sitt var Rudihagen inne på Øresund-initiativet. Jeg er enig med Rudihagen om behovet for offentlig deltakelse i et slikt prosjekt gjennom de institusjonene staten råder over: forskning, utdanning, høyskoler, universiteter osv. Det er selvfølgelig en integrert del. Men vi snakker om eierskap, og da trekkes Øresund frem som eksempel. Mitt enkle spørsmål til Rudihagen: I hvilket omfang har den svenske og den danske stat engasjert seg på eiersiden i de selskap som holder på å etablere seg i Øresund? Da snakker jeg ikke om de statlige institusjonene, som inngår avtale på alminnelige vilkår gjennom forskningsinstitusjoner og universiteter.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-11-02:
Næringslivet har ikke etterspurt statlig eierdeltakelse, ei heller på Fornebu. Jeg har ikke hørt slik argumentasjon, utenfor de helt snevre rekkene, på dette området. At staten er naturlig medaktør ved etablering av et senter på Fornebu, er det bred enighet om. Det går fram av innstillingen, det går fram av St.meld. nr. 13, som vi behandlet i vår, i hvilket omfang og på hvilken måte dette burde gjøres. Det er det bred enighet om. Det som er mitt anliggende, og det som har vært Høyres anliggende, er at vi ikke skal engasjere oss på eiersiden, med de begrunnelsene som jeg selv har gitt. Og når det gjelder – som det ble sagt – å bringe oss gjennom den fasen vi er inne i nå, der vi skal gå over fra industrisamfunnet til noe helt annet, høres det ut som det skjer klokken tolv nyttårsaften. 50 pst. av norsk næringsliv er eid av staten. Vi kan komme opp til 100 pst., og jeg forstår det slik at Arbeiderpartiet har en ambisjon om i hvert fall å løfte det over disse 50 pst. Jeg kan ikke med min beste vilje se at de steder hvor man har prøvd å øke statens eierandel til et eller annet sted mellom 50 pst. og 100 pst., har det vært vellykket. Det betyr ikke at ikke det offentlige og næringslivet må gå sammen i partnerskap – kall det hva du vil – for å fremkjøre prosjekter. Men på eiersiden – vi har statlige institusjoner til å ta seg av de faglige interessene som er knyttet til et slikt IT-senter. Det er våre forskningsinstitusjoner, våre høyskoler og våre universiteter. De har vist i andre land som har etablert IT- og kunnskapssentre, at de har lyktes med det. Det tror jeg de norske institusjonene har styrke, interesse og kraft til å gjøre.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-11-02:
Jeg må si jeg har lyst til å begynne med ordtaket at man skal høre mye før ørene faller av, når Hedstrøm slutter med et spørsmål om hvordan i all verdens rike man i det hele tatt skal få til at det skjer noe på Fornebu hvis ikke staten går inn i dette. Jeg ser at presidenten i dag følger veldig nøye med, og det skjønner jeg veldig godt. Når det er referert til Schweigaard og Stang, må jeg si at nå har jeg nettopp lest en «murstein» om våre kjemper på 1800-tallet i forbindelse med utviklingen av den industrielle revolusjon osv. Når man tenker på det folket som gikk rundt i tresko og vadmelsbukser her midt på 1800-tallet, i en embetsmannsstat styrt av 1 000 mennesker, hvor Schweigaard og Stang så behov for at det offentlige var med og initierte tiltak slik at også husmannsstaten Norge skulle få et bein inn i det industrielle miljøet som engelskmenn og andre europeere hadde gått foran for, synes jeg kanskje bildet er litt dårlig i forhold til i dag. Det er nå vi står på terskelen til det neste årtusen. Vi går – så å si – verken i tresko eller i vadmelsbukse teknologisk i forhold til hva de gjør i den øvrige vestlige verden, og har i så måte ikke større behov for statlig engasjement her enn de har f.eks. i Øresund. En bit av argumentasjonen for det statlige eierskapet går ut på at vi har mulighet for å selge oss ut og kan gå ut med store gevinster. Ja, det må jo bety at den tomten som vi selger, har en altfor lav inngangspris hvis det er slik at det er åpenbart at man etter kort tid vil kunne hente ut store gevinster. Enten må da Hedstrøm vite ting som vi andre ikke vet, eller så må tomten være altfor lavt priset, for enhver som kjøper en tomt til markedspris, kjøper tomten til den prisen som markedet antar er verdien, og der verdiuttaket etter ett, to, tre, fem eller ti år er avspeilet. Dette er slik at en skulle ønske at Schweigaard og Stang hadde vært til stede, president!
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-11-02:
Nei, det er ikke slik at Høyre på død og liv skal være uenig med flertallet, men nå er det jo ikke slik at det eneste saliggjørende i verden er å stemme med flertallet til enhver tid. Når det gjelder direkte støtte, kjenner Opseth Høyres profil på dette området så godt at han vet at Høyres politikk på næringsområdet i det alt vesentlige er basert på generelle rammebetingelser som gjør at det næringsliv vi har, skal stå best mulig rustet til å møte fremtiden, og ikke at en skal legge opp til en politikk som er slik at det skal fordre størst mulig selektive tiltak fra staten når det går galt, slik at regjeringer eller enkeltstatsråder kan heise vimpelen og liksom vise at nå har de gjort noe. Det ser vi jo i det budsjettforliket som vi har nå. Det ble av saksordføreren referert til en av de næringene som virkelig har gått godt i dette landet, nemlig den maritime næringen. Vi ser i budsjettforliket at man nå reduserer muligheten for at det skal kunne fortsette, ved at en øker beskatningen i kanskje en av de mest vellykkede næringsclustrene vi har i dette landet. Så til dette med å hjelpe fram nye produkter. Vi har etablerte ordninger som er generelle, som gjelder fra Lindesnes til Nordkapp, for folk som har ideer, og som ønsker å ferdigstille et produkt og komme inn i markedet. Vi har det gjennom SND, vi har det gjennom flere andre institusjoner. Og så til dette med tilgang på risikovillig kapital. Jeg er aldri i tvil om at ethvert seriøst prosjekt – og jeg vurderer de to foreliggende som to meget seriøse og sikkert godt funderte prosjekter – ikke vil ha noe problem med å fylle opp med nødvendig risikokapital, altså aksjekapital. Det tror jeg vil være det minste kunststykke. Jeg gjør igjen oppmerksom på at den ene aktøren her faktisk har eierandeler på 10 milliarder kr innenfor denne næringen allerede, så da skulle jeg jo anta at man kunne ha greid å hoste opp de 200–300 millionene ekstra som skulle til for et helt privat anlegg.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-11-02:
En ting som slo meg da statsråd Dåvøy hadde ordet, var at på ett punkt må jeg gi Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet rett: De har på en måte ment det samme hele tiden. Regjeringen har bidratt stivbeint og mothårs hele veien, og man kan undres på hvorfor man ikke like godt erkjenner det og slipper de ubehagelighetene. Man må jo være litt imponert også, for først har vi hatt et par år med statsråd Sponheim der han på en måte er blitt herset med her i Stortinget i denne saken gjennom fire, fem, seks runder, og så har statsråd Dåvøy nå overtatt den stafettpinnen, og hun vil vel også få et visst antall runder med denne saken. Jeg synes statsråd Dåvøy er en modig maur, og hennes problematisering rundt hvorfor staten ikke bør engasjere seg i boligbygging, deler jeg fullt ut. Hvorfor man skal bygge 1400 leiligheter à 100 m2 der ute i statlig regi, kan man jo undres på. Nå er det imidlertid slik at det er flertallet som rår, og dette flertallet er seg det bevisst. Det er nedfelt to viktige punkter i den innstillingen vi har i dag, og mitt spørsmål til statsråden er om hun i de forhandlingene som skal gå fremover i november og desember, er innstilt på å ta de signalene som ligger i flertallets merknader, om at det til neste år skal bevilges ytterligere 165 mill. kr i statlig aksjekapital. Hadde det vært noen annen realitet om dette hadde vært et vedtak? Jeg ser av avisene forrige fredag at det var slik at det var først inne som i vedtaks form, men at Regjeringen ikke aksepterte det, og mitt spørsmål er for så vidt hvorfor. Er det slik at statsråden vil legge til grunn i de videre forhandlingene at arealet økes fra 316 til 505 dekar?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-02:
Jeg tror det er uklokt og uheldig å fremstille det slik at vi ikke har tunge kunnskapssentre i dette land, slik som Rudihagen la sterk vekt på. I Norge har vi gode miljøer, vi har sterke faglige miljøer. Vi har det i Trondheim knyttet opp til Universitetet i Trondheim, NTNU-miljøet og SINTEF-miljøet, vi har det i Oslo knyttet opp til Gaustadbekken-miljøet, og vi har det i Bergen rundt Universitetet i Bergen. Vi må ikke fremstille det slik fra denne talerstolen at vi ikke har gode og sterke miljøer som vi må ta vare på og utvikle. Så blir da mitt spørsmål til Rudihagen når han vil bygge opp et helt nytt, viktig og stort kunnskapssenter i dette land, og han ser på det som ligger i proposisjonen, og de planene som disse tunge miljøene allerede har i forhold til Fornebu-miljøet: Hvis vi ser på det som går på bedriftsuniversitetenes planer og nettverksuniversitetenes planer, hvilke muligheter ser Rudihagen for seg for at de sterke miljøene som vi har i dag, er klare til å hoppe på og gå inn i dette prosjektet? For skal vi lykkes, er vi helt avhengig av at de tunge og sterke fagmiljøene vi har i dag, er klare til å bruke av sine ressurser. Det er ingenting i dag som tyder på at disse miljøene er klare til å gå inn og være med på å gjøre dette til det miljøet som Rudihagen ser for seg. Er det ikke litt bekymringsfullt å fokusere så sterkt på dette kunnskapsmiljøet når han vet at de andre sterke, gode miljøene vi har i Norge, ikke er klare til å dele hans visjon: at dette er den riktige satsing?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-02:
Dette var et innlegg som føyer seg til flertallsinnstillingen på en god måte. Første delen var en oppramsing av honnørord og navn på internasjonalt kjente IT-selskaper. I den siste delen gikk Hedstrøm over til å snakke om areal, og det var på mange måter det som ble den viktigste saken. Jeg har lyst til å stille det samme spørsmålet til Hedstrøm som jeg stilte til Rudihagen: Når Hedstrøm ser på de planene som det offentlige har på utdannings- og forskningssiden – og det er de offentlige universitetene og høyskolene vi stort sett snakker om når vi snakker om forskning og utdanning – og når han ser på de planene som disse selskapene har og det de legger fram som sine forslag, og som også er antydet i proposisjonen, nemlig et bedriftsuniversitet, et nettverksuniversitet, det er stort sett det som ligger der av konkrete ting, er han da optimist med sikte på å få i gang, få etablert den type kunnskapssenter som han nå jakter på, et kunnskapssenter som i stor grad vil konkurrere med de sentre som vi har etablert rundt de aller fleste store universitetene i dette landet? Spørsmålet er altså: Er han optimist med sikte på å få til dette kunnskapssenteret sitt?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-11-02:
Fra Fremskrittspartiets side har vi ikke tatt stilling til hvilken av de to interessentene som nå gjenstår, som bør få tilslaget, men det politiske flertall har lenge lagt rammer for at en visjon må tilfredsstilles, vi må ha et areal som er stort nok og en del andre forutsetninger må være oppfylt. Regjeringen fikk inn syv tilbud i vår og valgte å forhandle videre med tre av interessentene. To av disse tre har nå slått seg sammen og økt sin mulighet i konkurransen fra 33 1/3 pst. til 50 pst. Det var også i tråd med et ønske fra stortingsflertallet om å oppnå synergieffekter ved sammenslåing. Vi har ikke tatt endelig stilling, men jeg regner med at de som er profesjonelle i næringslivet, har lest innstillingene fra tidligere behandlinger i Stortinget og forholdt seg til det. Når det gjelder dette med statlig medvirkning, er det altså slik at vi i denne saken har akseptert at staten kan legge inn sine eiendommer og bygninger i et felles eierskap med de private. Dette skjer i form av et kontantinnskudd som tilsvarer nettoverdien av statens eiendommer. Staten har et ansvar for næringspolitikken i et land og skal være en pådriver. Det skjer en eksplosiv utvikling innenfor IT- og kunnskapssektoren, og her gjelder det å være på banen. Men det skal være de private som står for vekst og initiativ i dette senteret. Og så til hvordan dette er internasjonalt. Vi har en rekke IT- og kunnskapssentra, og jeg kjenner faktisk ikke til noen hvor ikke staten er med i et samarbeid med private interessenter.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-11-02:
Jeg kan svare entydig ja på spørsmålet. Jeg er optimist. Det er faktisk slik at vi i komitehøringene og i andre sammenhenger har spurt de to interessentene som er tilbake, om hvilke intensjonsavtaler de har tegnet f.eks. med internasjonale selskaper, hvilke kontakter de har med universiteter og forskningsmiljøer internasjonalt. Vi har også, selvfølgelig ved siden av det fysiske Fornebu, vært veldig opptatt av mulighetene for regionale ringvirkninger der det alt er tegnet foreløpige avtaler med 30–40 kommuner, bl.a. om opprettelse av bedrifter, elektroniske klasserom osv. Så jeg tror at dette vil være en utvikling som vil bli helt eksplosiv den dagen en av disse to interessentene får tilslaget. Da vil vi få en utvikling på Fornebu som jeg tror knapt noen i denne sal har drømt om.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-11-02:
Det er hyggelig at representanten Kongshaug har tatt seg tid til å lese deler av Fremskrittspartiets næringsprogram. Det står mye bra der, så jeg håper han fortsetter med den lesningen. Det er riktig at vi behandlet eierskapsmeldingen og næringsmeldingen tidligere i år. De få konkrete tiltakene som kom fra Regjeringens side, var et prosjektutviklingstilskudd og noen såkalte regionale såkornfond. Det var vel essensen i det. Det vil på ingen måte, skal vi tro norsk næringsliv – enten det gjelder større eller små og mellomstore bedrifter – ha noen innvirkning på etablering og utvikling i Norge. Her må det helt andre grep til. Fremskrittspartiet har i sine alternative statsbudsjetter skatte- og avgiftslettelser på ca. 25 milliarder kr. Det er ting som vil monne for å gjøre det lettere å få etablert næringsvirksomhet i Norge. Men det er også riktig at vi har en debatt i Fremskrittspartiet om bruk av offentlige midler. Hvis han har sett nøye etter i vårt program, står det bl.a. at vi kan tenke oss å bruke en del fond, pensjonsfond osv., offentlige midler, til å gå inn som institusjonell investor i næringsvirksomhet. Det blir en debatt videre fram mot Fremskrittspartiets landsmøte om dette, og så får vi se hvor vi konkret havner. Det som er viktig, er at Norge ikke kommer i bakleksa, at vi ikke blir stående og ikke får noen utvikling, slik at IT-teknologien utvikles i Finland, Danmark og Sverige, og at vi ikke kommer med i denne unike næringsclusteren som nå er i ferd med å bygges opp.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-11-02:
Det er viktig å påpeke at vi nå er sent ute på Fornebu. Hvis Regjeringen hadde fulgt opp, burde det alt i oktober–november i fjor vært full anleggsvirksomhet og en brakkeby ute på Fornebu. Jeg så ordføreren i Bærum kommune, Reinsfelt, på TV her forleden, og han beklaget seg over at på grunn av død kapital på Fornebu forsvant det verdier i hundremillionersklassen – på grunn av den treneringen som har skjedd når det gjelder Fornebu. Men det som verre er, er at jeg føler at Regjeringen og regjeringspartiene ikke har noe grep om den fremtidige næringspolitikken for landet vårt. Mye forvitrer og flyttes ut, og vi får ikke erstattet dette. Det er da jeg synes det er litt merkelig at man ønsker å legge seg på en modell på Fornebu som betyr minst mulig senest mulig. Og jeg vil inn på de dramatiske forhandlingene som Telenor faktisk i dag står midt oppe i, om fremtidig forskning og utvikling i Norge. Tror representanten Apelthun Sæle at dimensjonen – altså størrelsen – på Fornebu og de felles ambisjonene her for kunnskapssenteret er uten betydning for Telenors muligheter for å lykkes i Norge?