Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2015-06-08:
Det er bra at regjeringa legg fram for Stortinget ei melding om kapasiteten i kriminalomsorga. Det er grunn til å vere bekymra når vi framleis har lange soningskøar, trass i høgt belegg i fengsla. Kapasiteten i kriminalomsorga er viktig fordi straffbare handlingar må få konsekvensar raskt, og fordi det er dårleg politikk å setje folks liv på vent. Det er òg viktig at folk sonar raskt, av omsyn til rettsoppfatninga i Noreg. Utgangspunktet for kriminalpolitikken må vere førebygging. Det viktigaste vi kan gjere for å betre kapasiteten i norske fengsel, er å førebyggje kriminalitet. Det er difor synd at meldinga i liten grad drøftar korleis kapasitetsbehovet ville slått ut med bakgrunn i andre forhold enn befolkningsvekst. Det er underleg at ein ikkje tek inn over seg at dei grepa ein kan ta for å førebyggje kriminalitet, er med på å dempe presset på fengselsplassar. Norsk forening for kriminalreform har bl.a. peika på det problematiske med å anta at «fortidens behov vil gjenspeile seg i framtidens». Det mest effektive for å forhindre kriminalitet er å hindre at store økonomiske og sosiale forskjellar får utvikle seg. Tillit mellom menneske forhindrar kriminalitet. Eit inkluderande samfunn med låg arbeidsløyse og gode oppvekstvilkår førebyggjer rekruttering til destruktive miljø. Raske reaksjonar og tidleg innsats på alle nivå forhindrar at kriminalitet får utvikle seg og auke i omfang og alvorsgrad. Det er òg ein del av biletet når vi diskuterer kapasiteten i kriminalomsorga. Det same gjeld sjølve innhaldet i kriminalomsorga. Eg er klar over at dette er ei melding om kapasitet og ikkje om innhald. Eg vil likevel peike på at kriminalomsorgas innhald òg er avgjerande for kapasiteten. Det er avgjerande for samfunnet og for den som har vore fengsla, at det vert lagt til rette for ein ny start etter soning. Arbeid, bustad, utdanning, eit skikkeleg helsetilbod og rusomsorg både før og etter frigjeving er spesielt viktig. Ei god kriminalomsorg med god rehabilitering kan forhindre at dei same personane vender tilbake til fengselet gjentekne gonger. Det frigjev òg kapasitet. Vi vil difor støtte forslaget frå Arbeidarpartiet og Senterpartiets om å be regjeringa leggje fram ei sak om innhaldet i kriminalomsorga. SV meiner det er naturleg å bruke alternativ til vanleg fengselsstraff i ein del tilfelle, både for å avlaste fengselsvesenet og fordi det kan gje betre rehabilitering. I tillegg kan det vere med på å lette noko av presset på kapasiteten i fengsla. Vi er klar over behovet for fleire lukka plassar, men når vi diskuterer kapasitetsutfordringar i kriminalomsorga, må vi sjå heile omsorga under eitt. Det er ansvaret til norske myndigheiter å sørgje for at personar som bryt norsk lov, og som ikkje kan overførast til soning i eventuelt anna heimland, sonar på norsk grunn. Forslaget om å opne for soning i utlandet – her: Nederland – bryt med viktige prinsipp i norsk kriminalomsorg. Høyringsinstansane har vore svært kritiske. Det gjeld bl.a. normalitetsprinsippet og nærleiksprinsippet, som det vert kalla. Det er eit viktig prinsipp at tilveret under straffegjennomføringa så langt som mogleg skal vere likt tilveret elles i samfunnet og ikkje meir tyngande enn nødvendig. Normalitetsprinsippet seier at kriminalomsorga, saman med offentlege instansar, skal samarbeide for å dekkje behovet til dei domfelte og innsette og fremje deira tilpassing til samfunnet. Tilbakeføringsarbeidet startar samtidig med fengselssoninga. Det betyr etablering av kontakt med Nav og arbeidsplassen, etablering av permisjons- og frigangsordningar og kontakt med friomsorga osv. Det vert vanskelegare å gjennomføre soning i eit anna land, og det kan dermed føre til at normalitetsprinsippet brytast. Det er avgjerande for god rehabilitering og tilbakeføring at innsette har kontakt med velferdstenesta utanfor fengselet. Det vil naturlegvis òg verte vanskelegare ved soning i utlandet. Vidare vil det verte vanskelegare å oppretthalde kontakt med familien. Kontakt med familien er viktig, ikkje berre for rehabiliteringa for dei innsette, men også når det gjeld dei pårørande. Belastninga på dei pårørande vil verte større når dei må reise til eit framand land og hanskast med eit framand språk når dei skal besøkje eit familiemedlem i fengsel. Belastninga for dei pårørande må òg takast med i behandlinga av det forslaget. Straffbare forhold som vert utførte i fengsel, vil nødvendigvis verte straffa etter loven i det landet der ein sonar. Dersom landet vi leiger fengselsplassar i har strengare straffe- og disiplinærreaksjonar enn i Noreg, vil vi hamne i ein situasjon som utfordrar likskapen for loven. I realiteten vil dei innsette verte underlagde to jurisdiksjonar: nederlandsk og norsk. Departementet føreslår at domfelte som sonar i utanlandske fengsel, er å rekne som innsette i norske fengsel, med same rettar og pliktar som vedkomande ville hatt i eit norsk fengsel. Det er likevel knytt usikkerheit til korleis det kan sikrast. Fleire høyringsinstansar er bekymra for at det vil vere vanskeleg å sikre utdanningsretten, retten til individuelt høve til å klage på helse- og omsorgstenester, likeverd knytt til helse- og omsorgstenester, tilsynsmyndighetenes rolle og at det er uklare avgrensingar mot tilsynsmyndigheitenes ansvar og rolle i mottakarstaten. Det er mange spørsmål som framleis er utan svar knytte til det forslaget som er lagt fram. Når høyringsinstansar her peikar på at det er uklart kven som er målgruppa for forslaget, er svaret: «Departementet vil vurdere å gi nærmere regler i forskrift om målgruppen(...) (...) Når Datatilsynet har innvendingar knytte til å utlevere personopplysningar til anstalt, er svaret at man skal «vurdere om det er behov for å endre forskriften(…) (…) Det dette forslaget inneber, er etter vårt syn heller ikkje fornuftig bruk av pengar. Det er svært positivt at regjeringa vil bruke auka ressursar på kapasitetsutfordringane og soningskøane i kriminalomsorga. I første omgang vil det verte løyvt 109 mill. kr. Framover vil minimum 270 mill. kr årleg verte ført ut av landet i samband med avtalen. Det er pengar som kunne verte brukte til varige investeringar i kriminalomsorga her i Noreg. Regjeringa har valt ei for lettvinn løysing, i staden for å gå grundig til verks for å sjå på alternative måtar å redusera soningskøane på. Det er lovmessige, etiske og menneskerettslege spørsmål knytte til den avtalen som regjeringa har inngått, som det ikkje er gjeve gode nok svar på. I sum gjer det at SV ikkje støttar forslaget som er til behandling.