trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Statsråd Høybråten sier at Kristelig Folkeparti ikke kommer til å fremme sitt forslag om å oppheve retten til selvbestemt abort, fordi det ikke er innenfor rekkevidde av flertallet i Stortinget. Men president Bush er innenfor rekkevidde av flertall i USA, ikke minst i forhold til de retningslinjene som USA har gitt for internasjonal støtte og internasjonalt arbeid, som umiddelbart etter at Bush-administrasjonen overtok, betydde at mange viktige prosjekter som gjaldt kvinners rett til å styre egen fødsel og eget svangerskap, falt bort. Det er en endring som antakelig har tatt livet av ganske mange kvinner verden rundt. Støtter statsråd Høybråten Bush’ internasjonale arbeid for å nekte kvinner rett til prevensjon og til abort?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Det er fristende å følge opp dette sporet. Mens mange av oss i Norge ble skremt av den mobiliseringen for «family values» som tydeligvis har skjedd i den amerikanske presidentvalgkampen, var det statsråd Høybråten som i Dagsrevyen sist fredag sa at han følte seg inspirert av denne verdikampen. Jeg holder ikke statsråd Høybråten ansvarlig for den amerikanske presidentens politikk, men jeg lurer på hva det er som har inspirert. For det er nemlig to trender som man nå kan sette fingeren på som bakgrunn for denne verdimobiliseringen i USA. Det ene er en ekstrem kamp mot retten til selvbestemt abort, som får så grove utslag at kvinner som går på klinikken, mobbes på trappa. Det andre er en homofobisk kamp mot homofiles rett til å inngå partnerskap. Begge disse standpunktene deler Kristelig Folkeparti i sitt program. Jeg lurer bare på: Hvordan er statsråd Høybråten inspirert av den amerikanske verdivalgkampen?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Jeg synes det er litt merkelig hvis statsråd Høybråten har en helt egen oppsummering av den amerikanske valgkampens verdispørsmål og hvordan de framkom. Alle andre steder er jo valgkampen oppsummert nettopp med at det ultrakonservative kristne Amerika mobiliserte mot homofile partnerskap og ekteskap og mot selvbestemt abort. La oss nå ta dette spørsmålet rundt homofili. I Kristelig Folkepartis program er det jo to vesentlige verdispørsmål som Kristelig Folkeparti har bestemt seg for ikke å fremme. Det er faktisk sånn at Kristelig Folkeparti mener at den norske partnerskapsloven, som gir homofile rett til å inngå partnerskap, skal oppheves. Dette er jo en viktig trend i det som nå er mobilisert i den amerikanske valgkampen, som betyr at man har blitt skremt av homofiles muligheter til å organisere sin egen kjærlighet sånn som ektepar har. Hvilken strategi har Kristelig Folkeparti, som på alle punkter hvor homofiles rettigheter har blitt forbedret i Norge, har gått imot? Hvilken strategi har Kristelig Folkeparti for å få opphevet den norske loven om partnerskap?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Det konservative synet som sier at homofile ikke har samme rett til kjærlighetsliv, ekteskap og partnerskap, og det konservative synet som sier at kvinner ikke skal ha rett til sikker medisinsk abort, tar livet av tusenvis, hvis ikke millioner, av kvinner og menn verden rundt, og har gjort det opp gjennom historien. Statsråden sier at han erkjenner at punktet om rett til trygg prevensjon er et spørsmål om liv eller død. Men det er også spørsmål om rett til medisinsk forsvarlig svangerskapsavbrudd og rett til å kunne leve et verdig liv når man har en homofil legning. Ser ikke statsråden at det synet han representerer på disse spørsmålene, er med på å sette liv og helse i fare i mange land, hvis den politikken som han står for, skulle bli gjennomført?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Hvis avtalen om et inkluderende arbeidsliv var så viktig – som den var – er det forunderlig at Regjeringen tok den risikoen å sette hele avtalen på spill, slik den gjorde. Det er også interessant å høre statsråden nå si at han mangler penger. Men hvor er det da han tar pengene fra? Jo, han går løs på den avtalen som skulle sikre at vi fikk ned sykefraværet, og ikke minst at vi fikk flere uføretrygdede inn i jobb igjen. Jeg har lyst til å utfordre statsråden på det, for mens sykefraværet går ned, går antallet uføretrygdede opp. Det er en viktig del av avtalen om et inkluderende arbeidsliv som jeg ikke synes Regjeringen har levert på i det hele tatt. For eksempel i statlig virksomhet og i kommunesektoren slites folk ut, uføretrygdes og støtes ut fordi de har så stramme vilkår. Regjeringen sier i budsjettforslaget sitt at det er forhold på arbeidsplassen som skaper sykefravær og utstøting, men det eneste Regjeringen gjør med det, er å stramme inn overfor dem som detter ut, og som nå blir syke. Hva har Regjeringen tenkt å gjøre med egne rammer, i egen virksomhet og i kommunal virksomhet for at folk kan beholde helsa og stå til pensjonsalderen?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-11-10:
I forhold til Kristeleg Folkepartis fokus på menneskeverd er det ei side som undrar oss i Senterpartiet, og det er kvardagen til foreldre som har valt å bera fram eit funksjonshemma barn. For det er faktisk slik at det er foreldre som tek dette valet, ikkje på grunn av at samfunnet stiller opp, men trass i at samfunnet stiller opp. Og no har Kristeleg Folkeparti i regjering i sitt budsjettforslag for 2005 medverka til å forverra ein vanskeleg situasjon. Eg tenkjer på dei mange meldingane som kjem i forhold til spesialundervisning som vert kutta, støttekontaktar som vert fjerna, avlasting som vert redusert. Kvifor engasjerer ikkje Kristeleg Folkeparti seg meir på dette feltet, dersom dei vil styrkja menneskeverdet?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2004-11-10:
Det er jo slik at statsråden som arbeids- og sosialminister har store utfordringar, men samtidig òg spesielle moglegheiter nettopp med denne kombinasjonen til å følgja med på kva som skjer i kommunane, kva som skjer i statleg verksemd – òg på andre statsrådar sine område – og kva som skjer i arbeidslivet elles. Eg går ut frå at han, som Senterpartiet, er oppteken av og bekymra over at det for altfor mange enkeltpersonar i dette landet no er ein situasjon der meiningsfylt arbeid blir bytt mot arbeidsløyse, der færre hender må gjera meir arbeid, og der ein difor får både auka langtidssjukefråvær og uføretrygd. No har statsråden ei eineståande moglegheit framover i sitt arbeid med å vurdera Arbeidslivslovutvalet si innstilling til å sjå på korleis han kan gi arbeidstakarane tryggleik, korleis han kan sikra større stabilitet i arbeidslivet enn det mange no legg opp til. Har han tenkt å følgja det opp med den innfallsvinkelen?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg synes det er interessant å høre sosialministerens argumentasjon. Når han blir møtt med kritikk av Kristelig Folkepartis politikk i forhold til å ta fra kvinner selvbestemt rett til abort og fjerne partnerskapsloven, som gir homofile par trygghet, sier han: Men det er jo ikke flertall for det. Heldigvis er det andre partier som har andre standpunkt, som sørger for at den politikken ikke gjennomføres. Jeg har lyst til å ta tak i partnerskapsloven, som Kristelig Folkeparti vil oppheve. Den sikrer bl.a. par som har vært sammen i kanskje 30–40 år. Hvis den ene faller fra, kan den andre ha arverettigheter, bo i uskiftet bo, osv., slik som ektepar kan. Vi hører om tilfeller hvor den ene partneren faktisk blir nektet adgang til begravelsen til sin partner gjennom mange tiår, fordi slektningene ikke har likt det homofile samlivet. Partnerskapsloven gir folk trygghet i slike situasjoner. Mitt spørsmål er: Hvorfor vil Kristelig Folkeparti fjerne denne tryggheten for folk som lever sammen i homofilt parforhold? Jeg aksepterer at Kristelig Folkeparti ikke liker at folk er homofile, men kan man ikke vise respekt for at andre ønsker å leve annerledes enn det Kristelig Folkeparti ønsker?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg tillater meg også å stille spørsmål til arbeids- og sosialministeren. Vi får nå rapporter om at arbeidet for redusert sykefravær endelig ser ut til å lykkes. Det skyldes et nært samarbeid mellom partene i arbeidslivet og myndighetene, basert på en skriftlig avtale. Dette er et viktig arbeid for å få et mer inkluderende arbeidsliv, for å redusere sykefravær og uførepensjonering, og ikke minst for å ta bedre i bruk eldre arbeidstakeres ressurser og arbeidskraft. Så ser vi nå at Regjeringen utrolig nok har gått til det skritt å bryte avtalen. Hva slags troverdighet mener statsråden at Regjeringen skal ha i et slikt arbeid, når den bryter en skriftlig avtale?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Men det er jo ikke det som er spørsmålet. Poenget er at alle parter måtte bidra til et felles løft og påtok seg forpliktelser gjennom en skriftlig avtale. Jeg tror ikke statsråden tar innover seg at avtaler er til for å holdes, at de faktisk gir en forpliktelse. På det tidspunktet da sykefraværet virkelig økte, like før nyttår i fjor – i motsetning til nå, når det går ned – inngikk Regjeringen altså en ny avtale, hvor man ikke bare videreførte det som tidligere har vært, men hvor man faktisk skrev inn i avtalen at avtalens formulering i punkt 3.6 underpunkt i endres til: «Regjeringen vil ikke foreslå overfor Stortinget at det i avtaleperioden gjøres endringer i dagens sykelønnsordning, verken for arbeidstakere eller for arbeidsgivere, med mindre alle parter i avtalen er enig om det.» – underskrevet av arbeidsministeren, underskrevet av sosialministeren. Hvilken troverdighet skal denne regjeringen ha, når den under et år etter at den inngikk en slik avtale, bryter den på et helt fundamentalt punkt?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-11-10:
Jeg må si jeg reagerer sterkt på statsrådens beskrivelse, at næringslivet ikke tar ansvar for å få ned sykefraværet. Jeg er selv styreleder og medeier i en industribedrift som i likhet med det øvrige næringslivet og for så vidt offentlig sektor i stadig større grad merker en økende internasjonal konkurranse og et kostnadspress som igjen fører til et økt press på de ansatte. Den enkleste måten for næringslivet å få ned langtidssykefraværet på er å la være å ansette dem som man anser kan komme til å få nettopp den typen fravær, altså en utstøtning gjennom en ansettelsespolitikk som vil ramme de svakeste i samfunnet. Det ville være den enkleste løsningen. Er det en slik utvikling statsråden ønsker seg, når han skyver en stadig større del av den økonomiske belastningen over på næringslivet i forhold til langtidssykefraværet?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-11-10:
«Norges Fiskerihøgskole har ifølge NRK Troms kommet fram til at kongekrabben også sprer seg ved krabbelarver som svever i de øvre vannlag med stor hastighet. « – Jeg ser det nesten for meg – ». Det hevdes at krabbene kan spre seg til Bjørnøya og Spitsbergen i løpet av en sommer. Dette innebærer i så fall at det ikke vil være mulig å stanse kongekrabben ved en vestlig grense, slik Regjeringen har lagt til grunn. Hva vil statsråden foreta seg i forhold til disse nye opplysningene som er framkommet?»
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er ganske overbevist om at det er all grunn til også her å legge til grunn et føre var-prinsipp i forhold til utbredelsen av kongekrabben, slik at man ikke på et eller annet tidspunkt står overfor noe som kan betegnes som en økologisk katastrofe hvis kongekrabben får spre seg. Det at det nå foregår et betydelig fiske også vest for 26º Ø, tyder jo på at kongekrabben sprer seg videre vestover, og når forskerne sier at det er sannsynlig at krabben kan spre seg også ved krabbelarver, står vi overfor en situasjon som viser at det forslag som SV har fremmet, og som Senterpartiet har støttet, om å anse kongekrabben som en uønsket introdusert art, kanskje burde ha vært fulgt opp på en annen måte. Men på hvilket tidspunkt og med hvilke midler vil fiskeriministeren intensivere fangsten hvis det nå skulle vise seg at forskningstoktene tyder på at forskerne har rett i sine antakelser?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2004-11-10:
Det må erkjennes at forholdet til Russland har vært problematisk når det gjelder å kunne håndtere kongekrabben som en uønsket art. Men også fra det hold har man jo over tid innsett at kongekrabben må forvaltes på en annen måte enn den ble da jeg satt i regjering og problemet ikke var på langt nær så stort som det er i dag. Så holdningen også fra russisk side har endret seg underveis. Det er nok også riktig at bestanden kommer til å vokse til et visst nivå og så avta – vi kan iallfall håpe det. Men det tyder jo på at man har nådd en grense for hvor stort grunnlag det er for vekst, noe som igjen vil berøre de havområder som kongekrabben er i, og dermed også fôrgrunnlaget for viktige fiskeslag for nasjonen. Det er vel kanskje så langt det er mulig å komme i denne omgang, men det er opplagt at når kongekrabben nå sprer seg også vest for 26º Ø, har vi helt andre typer havstrømmer, som bringer larver og kongekrabber fortere oppover mot de sårbare områdene i Barentshavet, noe som igjen kan føre til nye ødeleggelser, som vi i dag ikke kjenner.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-11-10:
Jeg har et spørsmål til arbeids- og sosialministeren. Nedbemanningen i Posten har ført til at om lag halvparten av de såkalte overtallige har blitt trygdet, og det er over 1 200 arbeidssøkende på ventelønn. Dersom dette blir en permanent ordning fram til disse er pensjonister, vil det bety store utgifter i form av bare ren ventelønn. Fra 1997 og fram til i dag har det i denne sammenheng også blitt mer enn 3 800 uføre. Til sammen betyr dette store utgifter på offentlige budsjetter – bare når det gjelder ventelønn og uføretrygd, nærmere 4 milliarder kr. Mange som er i denne situasjonen, signaliserer at de heller ville ha vært i arbeid. Posten har redusert bemanningen så sterkt at det har gått ut over servicen, bl.a. når det gjelder postombringelsen. Er det som skjer, riktig arbeids- og sysselsettingspolitikk? Er det riktig sosial- og trygdepolitikk? Og er det en riktig utvikling når det gjelder offentlig service og tjenestekvalitet? Mener statsråden som arbeids- og sosialminister at Posten gjennom sin rasjonalisering og nedbemanning tar de riktige grepene? Og er Posten en offentlig virksomhet som praktiserer inkluderende arbeidsliv på en riktig måte, med denne policy?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-11-10:
Jeg er litt overrasket over arbeids- og sosialministerens passive holdning til det som er poenget, nemlig at man passiviserer folk, ikke gir dem arbeid og dermed fører dem over på uføretrygd, passivitet og offentlige budsjetter i den sammenheng. Burde det ikke være en oppgave for alle, ikke minst for Regjeringen, aktivt å bidra til at folk fikk arbeid og dermed kunne yte samfunnet service og tjenester framfor å bli passivisert, syke og uføre og da bidra til store, økende trygdeutgifter? Ministeren sa selv at det er en del bedrifter som bruker tilskudd fra trygden til å øke bedriftenes overskudd. Dette er et eksempel på det. Posten går nå med stadig større overskudd, men samtidig er det en stor gruppe overtallige som henvises til trygd og ventelønn, og som det offentlige betaler for på den måten. Ville det ikke vært bedre å opprettholde et høyere nivå på offentlig service enn å gjøre det på denne måten og samtidig la mange mennesker komme i en veldig håpløs og fortvilet situasjon?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Eg har eit spørsmål til fiskeriministeren. Det blei lagt fram ein rapport på måndag som viser at klimaendringar ikkje er science fiction. Klimaendringar er ikkje dommedagsprofetiar. Klimaendringar skjer no. Dei er menneskeskapte. Og det som burde interessere statsråden og meg spesielt, er at dei skjer dobbelt så fort i Arktis som elles. Temperaturen stig, isen smeltar, og dette påverkar havstraumane og deretter dei marine økosystema. Fisken er Noregs nest største eksportartikkel, og det er både statsråden og eg opptekne av. I denne samanhengen er dette viktig, fordi konsekvensane for norsk fiskerinæring kan bli store dersom ein ikkje så tidleg som mogleg får kartlagt konsekvensane av klimaendringane på fiskeressursane. Mitt spørsmål er veldig enkelt: Korleis ser statsråden på denne rapporten og dette beviset for at klimaendringane skjer, og at dei skjer no?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Det er for så vidt greitt, men poenget her er jo at vi ikkje veit dei langsiktige konsekvensane. Eg må innrømme at eg lurer litt på om statsråden eigentleg er bekymra, eller om han helsar klimaendringane og eit varmare klima velkommen. Statsråden har rett i at det på den eine sida kan føre til vekst i nokre av våre artar, dersom desse endringane blir moderate, medan det på den andre sida, dersom endringane blir drastiske, f.eks. kan føre til at det som for oss er kommersielt viktige bestandar, som torsk og sild, flyttar seg ut av våre soner. Mitt spørsmål til statsråden er: Kva gjer vi då? Aftenposten skriv i dag at dei håpar at politikarane tek dette konstruktivt innover seg, og at dette nødvendigvis må spele inn i forhold til heile den norske samfunnsplanlegginga. Ikkje berre må vi redusere klimagassane, men vi må ha dette med oss i all samfunnsplanlegging. Det vil også angå fisk, ikkje berre når det gjeld totalbestanden, men korleis vi forvaltar våre artar. Då lurer eg på: Korleis vil fiskeriministeren ta fatt på denne jobben etter denne rapporten?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
De konsekvensene av klimaendringene som beskrives i omtalte rapport, er for så vidt ikke nye, men det er en ny bekreftelse på at man fra forskerhold har oppfatninger om at det har konsekvenser – naturlig nok – også for de marine økosystemene. Samtidig kan vi konstatere at de aller fleste arter som beveger seg i nordområdene hvor Norge har forvaltningsansvar, er i vekst. Samtidig kan vi konstatere at vi gjennom en rekke år har ført en forvaltningspolitikk som har bygd på et langsiktig uttak. I så måte kan vi konstatere at selv om det har vært klimaendringer, og det er klimaendringer, er bestandene i god stand. Havforskningen, Polarinstituttet og andre har løpende forskning og overvåking, og så langt har man forsøkt å ta hensyn til totaliteten når man har bestemt uttaket av de marine arter.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Den jobben er tatt tak i lenge før denne rapporten ble offentliggjort. Man har over lang tid, under skiftende regjeringer, vært oppmerksom på at det foregår klimaendringer, og at klimapolitikken og resultatene av den gir konsekvenser også for de marine arter. Som jeg prøvde å si i mitt første svar, er det samtidig slik at det er vekst i de aller fleste bestander som beveger seg i disse områdene. Men på samme tid er det en erkjennelse av at f.eks. pelagisk fisk endrer vandringsmønster, uten at man har fullstendig oversikt over årsaken. Det er neppe bare klimaendringer som ligger til grunn for det. Men svaret på spørsmålet er at dette er en overordnet politikk, og samtidig har det med den årlige forvaltningen av ressursene å gjøre.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Det er en internasjonal forskergruppe som har lagt fram denne rapporten, slik at det foregår allerede et bredt internasjonalt og globalt samarbeid om disse problemstillingene. I så måte blir både Norges nasjonalforsamling og Nordisk Råd for avgrensende. Dette er et problem som ikke minst FN og internasjonal forskning er opptatt av. Det arktiske samarbeidet er allerede vel organisert innenfor det nordiske samarbeidet. Vi må forsterke det, og vi må utnytte de ressursene som er på dette området, og forskning gjøres også under den nordiske paraplyen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Når vi nå har fått lagt fram enda en rapport som tar opp disse problemstillingene, er det bl.a. en konsekvens av at denne regjeringen har prioritert dette området. Forskning og utvikling er et prioritert område. Forskning og utvikling knyttet til klima og derigjennom næringsutvikling er så avgjort et prioritert område. Polarinstituttet ble nevnt, Fiskeriforskning for så vidt også, men Havforskningsinstituttet er en enda viktigere instans i denne sammenhengen. Havforskningsinstituttet og Polarinstituttet er sentrale norske fagmiljø på disse områdene. Polarinstituttet har jo forsket på dette i lang tid og pekt på denne utviklingen, ikke minst knyttet til Golfstrømmen, slik at det er i og for seg ikke nytt det som presenteres fullt og helt, men det er en bekreftelse på at det foregår klimaendringer. Men for mitt område kan jeg konstatere at ressursutviklingen samtidig er positiv for de aller fleste artene.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Kongekrabben har gått fra å være en forhatt ressurs langs Finnmarkskysten til å bli en ettertraktet ressurs som gir store inntekter for dem som har tillatelse til å fange den. Fangsten hittil i år er anslått til ca. 62 mill. kr i førsthåndsomsetning. I tillegg er det tatt verdifull krabbe vest for 26o. Siden den regulerte kommersielle fangsten startet opp i 2002, har vi lagt vekt på at de som er særlig plaget av ulempene krabben gir, skal kompenseres gjennom å få delta i den lukrative fangsten av krabbe. Det har særlig vært mindre fartøy som fisker torsk med garn og line, og som fisker rognkjeks. Vilkårene for adgang til det regulerte fisket øst for 62o gjenspeiler dette. Presset er nå stort for at flere skal få delta i krabbefisket siden det er så lønnsomt. Siden 2002 har kvalifiseringen vært basert på en viss mengde fangst av torsk eller rognkjeks i utbredelsesområdet og en lengdebegrensning knyttet til fartøy mellom 21 meter og en nedre grense på 8 meter i 2002, som ble redusert til 7 meter i 2003 og en ytterligere nedsettelse til 6 meter i 2004. Hittil i år har 246 fartøyer av de 260 som har fått deltakeradgang øst for 26o, deltatt. En ytterligere begrunnelse for å begrense fisket er sikkerhetsmessige aspekter på små båter og å unngå å bygge opp for stor kapasitet, som vil bli et strukturproblem hvis og når krabbebestanden går ned og kvotene må reduseres. En ytterligere begrunnelse for en nedre fartøygrense har vært hensynet til kvaliteten på fangsten som skal leveres. Næringen har møysommelig bygd opp kongekrabben som en merkevare, og det setter strenge krav til kvaliteten på fangsten, noe som igjen krever god behandling om bord, hvilket igjen krever tilstrekkelig plass til teiner og behandling av fangsten. I og med at det er satt kvalifiseringskrav til deltakelse og det er stor interesse for å delta, vil selvfølgelig noen falle utenfor kvalifiseringskriteriene. De siste tre årene vi har hatt kommersielt fiske, har vi fra departementets side vist fleksibilitet og høstet erfaringer som har medført endringer i kvalifiseringskravene. I høst er det, slik representanten Arnesen også peker på, reist krav om å fjerne fullt og helt den nedre lengdegrensen. Det er også fra flere hold krevd at andre kriterier også må endres. Ettersom fartøykvotene for i år er fastsatt og totalkvoten fordelt på fartøyene, ser jeg det ikke som hensiktsmessig å endre fordelingen under årets sesong. Hittil i år er det for øvrig tatt 209 300 krabber av årets kvote på 270 000. Jeg har imidlertid sagt, senest under Sametingets samling i forrige måned, at vi til neste års reguleringer vil sende spørsmål om å fjerne den nedre lengdegrensen ut på høring i forbindelse med fastsettelse av kriteriene for deltakelse i 2006-fisket. Jeg gjør imidlertid oppmerksom på – fordi enkelte nærmest tror at man kan fordele krabbekvoter uten at noen merker at de blir mindre – at det er en matematisk selvfølgelighet at med samme totalkvote eller med lavere totalkvote og et større antall fartøy som slipper inn, vil fartøykvoten nødvendigvis måtte gå ned i dette attraktive fisket, som igjen vil gå ut over lønnsomheten for dem som har vært mest plaget.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Jeg må på det sterkeste avvise at det skulle være slik at småskala ikke er ønsket i dette fisket. Jeg har som statsråd for det første åpnet for det kommersielle fisket. Jeg har åpnet for et fritt fiske vest for 26°, og vi har prioritert nettopp de små båtene, de som har vært mest plaget. Da kan man ikke lettvint påstå at småskala og små båter ikke blir prioritert. Det er nettopp det vi har gjort, og det hadde jeg tiltro til at representanten Arnesen var oppmerksom på, når han først stilte spørsmålet. Når det så gis uttrykk for at man er overrasket over at båter under 6 meter med håndtering av store teiner har større risiko enn hvis de driver med garnfiske eller jukse, eller line for den saks skyld, vitner det kanskje om manglende kunnskaper om det fisket som foregår. Men man har vurdert det slik at det er større risiko knyttet til det. Samtidig har jeg hvert år åpnet for å senke lengdegrensen. Igjen: Vi viser at vi ønsker å prioritere de minste båtene. Jeg har sagt at vi for neste års reguleringer, som gjelder 2006-fisket, skal sende ut på høring og høre næringen selv når det gjelder å åpne for enda flere båter. Men presset er stort for at også andre båter skal slippe inn i dette fisket. Det vil bety at inntektene går ned, og det vil igjen kunne få konsekvenser for det overordnede målet, nemlig at de som har vært mest plaget, nå også skal nyte godt av det når dette er blitt en ressurs. Men jeg synes det er interessant at mange av dem som har kritisert meg og ville at krabben skulle ha vært utryddet, nå gjerne vil ha et kommersielt fiske.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Å bringe urfolksproblematikken inn i denne sammenhengen er nok mindre aktuelt. Man har for så vidt ikke tatt de hensynene i den generelle forvaltningen av fiskeressursene, selv om man i enkelte tilfeller har prioritert bosetningen i sterkt samiske bosetningsområder. Desto mer er dette en utsatt art som ikke har mer enn en 30–40-årig historie, og det har vært tre år kommersielt fiske. Det er ikke til å komme fra at en betydelig andel av dem som driver i dette fisket, er fjordfiskere som også vil kunne definere seg som en del av urbefolkningen, den samiske befolkningen i Finnmark, men det har ikke vært noe kriterium i seg selv. Når vi eventuelt endrer lengdegrensen på fartøyene, slik som vi har gjort både i 2003 og 2004, har vi lagt til grunn helt andre kriterier. Det ville være galt hvis man skulle legge et urbefolkningsperspektiv til grunn når det gjelder lengden på båtene. Så jeg ser ikke helt sammenhengen i det spørsmålet som representanten Arnesen her reiser.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Hummeren er en ettertraktet delikatesse, og i hele dens utbredelsesområde er påstanden om ulovlige fangster dessverre ingen nyhet. Det gir selvfølgelig grunn til bekymring. Derfor har vi også iverksatt tiltak i så måte. Hva gjelder registrerte fangster, opplever vi at hummerbestanden har gått ned i de senere år, med en bunnnotering i 1992. Toppen var så langt tilbake som i 1945. I de påfølgende år fra 1992 og utover har registreringen vist at det har vært et rimelig stabilt nivå uten klare indikasjoner på ytterligere negativ utvikling av bestanden. Vi kan overhodet ikke akseptere at det foregår ulovlig fangst av hummer, og vi krever overfor fritidsfiskere og yrkesfiskere i dette området det samme som vi krever av alle andre, at de følger de fangstbegrensninger vi setter i samråd med havforskerne. Fiskeriforvaltningen har de siste årene hatt økt oppmerksomhet rettet mot ressurskontroll generelt. Effektive ordninger som gir bedre kontroll og mer igjen for den offentlige pengebruken, har vært viktige ledesnorer for dette arbeidet. Vi har valgt å gå bort fra ordningen med tidsbegrenset ansettelse av lokale oppsynsbetjenter til fordel for heltidsansatte inspektører i Fiskeridirektoratet. Heltidsansatte inspektører vil, i kraft av sin erfaring og sine fullmakter, kunne utføre denne oppgaven på en god og kostnadseffektiv måte. En rekke ulike offentlige instanser langs sørlandskysten, som f.eks. lakseoppsyn, skjærgårdstjenester, fyrtjenester mv., utfører i dag ulike former for oppsyn eller kontroll langs kysten eller på havet. Fiskerimyndighetene vil nå ta initiativ til å se på mulighetene for å samordne denne aktiviteten i større grad, slik at også hensynet til en styrket ressurskontroll, herunder kontroll med uttaket av hummer, kan ivaretas i større utstrekning enn i dag. En økt bruk av Fiskeridirektoratets fartøy «Munin» på sørlandskysten i sommermånedene skal også inngå i denne vurderingen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
I det året som nå er i ferd med å ebbe ut, har jeg deltatt i møter på begge sider av Oslofjorden med fiskere, og har opplevd den bekymring som er for det fritidsfiske og den aktivitet som foregår langsmed sørlandskysten og Østfoldkysten. Så jeg deler bekymringen. Men det er jo også derfor vi setter i verk tiltak for å styrke kontrollen innenfor de ressursene som er. Bedre kontroll regner vi med å oppnå gjennom de tiltakene jeg nevnte her. Så er det at man ber om å forlenge det lokale oppsynet. Men vi kan konstatere, slik som det nå blir hevdet fra spørreren, at det foregår et omfattende ulovlig fiske. Det har altså foregått mens vi hadde det lokale oppsynet. Med andre ord: Det har vist seg ikke å være godt nok. Derfor gjør vi nå endringer, for å få et bedre oppsyn med godt kvalifiserte inspektører. Jeg er litt overrasket over at man på den ene siden uttrykker bekymring for de ulovligheter som det påstås foregår, samtidig som man ønsker å videreføre et system som ikke har avdekket det.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Jeg er sikker på at spørreren og jeg har et felles ønske om å få dette under kontroll. Men når det sies at det er «lovløse tilstander», og man samtidig ber om å videreføre det regimet som på en måte har «tillatt» en sånn utvikling, blir det ikke samsvar mellom virkemidler og mål. Jeg mener at de tiltakene vi nå setter i verk, skal være bedre enn det som har vært. Vi har som sagt et felles ønske, spørreren og jeg, om både å bevare hummeren og å bevare kystaktiviteter.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Å lytte til representanten Enoksens beskrivelse av larvebevegelsene var nærmest som å lytte til lyrikk! Men for å svare på det som det spørres om: Fiskerihøgskolen har foretatt datasimuleringer der det er gjort beregninger av mulig spredning av kongekrabbelarver. I simuleringsmodellen er det lagt inn at eggene klekkes på Finnmarkskysten, at larvene er pelagiske, og at de dermed vil drive i vannmassene. Strømforholdene er lagt inn i modellen, og man har funnet at det er sannsynlig at kongekrabbelarver kan spres med havstrømmene til Bjørnøya og Spitsbergen. Slike datasimuleringer er viktige arbeider for å kartlegge hvilke områder som en bør arbeide videre med. Simuleringene viser at larvene kan spres med havstrømmene, og en naturlig oppfølging av resultatene er at det foretas tokt for å verifisere resultatene av simuleringen. Hvis simuleringen viste at larvene ikke kan spres med havstrømmene, ville det være lite hensiktsmessig å bruke ressurser på slike tokt. Det er imidlertid ingen feltobservasjoner som tyder på at kongekrabben blir spredt ved at larver blir flyttet over store avstander med havstrømmene. Havforskningsinstituttet kan med stor grad av sikkerhet si at krabbene som så langt er observert vest av 26º Ø, har krabbet dit på egen hånd eller er et resultat av ulovlig utsetting. For at larvene skal vokse opp, må de bunnslå på relativt grunt vann, og det er ennå ikke foretatt feltarbeid som viser om larvene vil kunne slå seg til ved Bjørnøya eller Spitsbergen. Forskerne vet ennå for lite om kongekrabbelarvenes opptreden i våre farvann, og simuleringene utført av Norges fiskerihøgskole er et viktig første steg mot å få bedre viten om kongekrabbebestanden. Derfor har vi også prioritert kongekrabbeforskningen og satt av egne midler de siste årene. Resultatene av simuleringene er interessante, og de kan vise seg å være særdeles nyttige, men det gjenstår mye arbeid før en kan trekke noen konklusjon. Resultatene må verifiseres av tokt, slik at vi kan få sjekket om kartet stemmer med terrenget. Jeg vil følge det pågående forskningsarbeidet på kongekrabbe nøye, og vi har satt av egne krabbekvoter også for dette arbeidet. Inntil eventuell ny informasjon foreligger, vil tiltakene som er iverksatt for å hindre spredning vestover fra 26º Ø, bli videreført, altså det frie fisket øst for 26º Ø. Jeg kan også opplyse om at det den 27. oktober ble innført rapporteringsrutiner for fangst av kongekrabbe vest av 26º Ø. I rapporten som skal sendes til Fiskeridirektoratets regionkontor i Finnmark, skal det gis opplysninger om antall kongekrabber fangstet i et direktefiske eller som bifangst, herunder død kongekrabbe som er kastet ut, samt posisjon og redskap. Jeg vil også legge til at det foregår et betydelig fiske nå vest for 26º Ø, og nyttig informasjon i forskningen på kongekrabben kan høstes av det.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Det er nok mulig at man skulle ha håndtert kongekrabben som introdusert art på en annen måte enn det som har vært gjort. Representanten Enoksen har sittet i regjering og forvaltet den på den måten jeg og denne regjeringen har videreført det, nemlig at vi skal ha en kommersiell fangst som skal basere seg på forskernes anbefalinger øst for 26º Ø. Så har vi åpnet for å begrense spredningen vest for 26º Ø, men den fremste forskeren, Sundet, Havforskningen og Fiskeriforskning, sier i Aftenposten for få dager siden at det er ingen grunn til å tro at man skulle kunne utrydde kongekrabben. Men det er et utryddelsesfiske vi har åpnet for, for på den måten å begrense spredningen. Det er pr. i dag tatt ca. 22 000 krabber vest for grensen. Det viser at det er en betydelig utbredelse. Størrelsen på den varierer, men russiske forskere, som vet mer om introduserte arter enn vi gjør ut fra den erfaringen vi har i Norge, mener samtidig å kunne påvise at kongekrabben vil vokse til et visst nivå, og så vil bestanden falle. Det får i så fall konsekvenser for det norske fisket i norsk sektor.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-11-10:
Jeg er tilfreds med at representanten Enoksen er enig med meg i at vi må forvalte kongekrabben på en annen måte enn andre bestander som vi har felles med Russland. Det er derfor vi presser på og i fjor fikk aksept fra Russland for at vi vest for 26º Ø kan forvalte kongekrabben som en nasjonal ressurs, mens man på østsiden skal forvalte den sammen med Russland. Det er et helt nytt prinsipp, som vi ikke har fått gjennomslag for når det gjelder andre arter – heldigvis, holdt jeg på å si, for felles bestander skal forvaltes felles. Men nettopp trusselen og mangelen på kunnskaper om en introdusert art har gjort det nødvendig å iverksette et utryddelsesfiske. Ifølge forsker Sundet er utrydding ikke mulig, men med et uttak til nå på 22 000 krabber må vi kunne ha lov til å tro at det i hvert fall bidrar til å begrense spredningen og veksten. Men vi må erkjenne at her er det mye vi ikke vet.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-10:
Rapporten som representanten Åsa Elvik viste til, er utarbeidet av 250 forskere på oppdrag fra Arktisk Råd. I Arktisk Råd er de nordiske landene veldig sentrale. Svein Ludvigsen er også samarbeidsminister for Norge i Nordisk Råd, og således kjenner han sikkert godt til det arbeidet som skjer i Arktisk Råd. Under Nordisk Råds sesjon i Stockholm skjedde det et interessant fenomen, og det var at statsråd Høybråten tok et grep i forhold til alkoholpolitikken ved å bruke Nordisk Råd mer aktivt enn man tidligere har gjort, også i forhold til land utenfor Nordisk Råd. Mitt spørsmål til statsråd Ludvigsen blir derfor: Kan han også tenke seg å gjøre et lignende grep i forhold til dette problemet og bruke Nordisk Råd som et viktig redskap for å ta dette opp med andre land, i hvert fall i Europa, slik at man kan få gjort et grep i forhold til klimaendringene, som er en internasjonal sak og ikke bare en nasjonal sak?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Det som går på klimaendringer, er en situasjon som er foruroligende, og man kan vel si at det synses mye om både grunnlaget for dette og hva som kan være løsningen og konsekvensene. I Norge har vi en stor kompetanse i disse spørsmålene, ikke minst gjennom Tromsø-miljøet. Både Fiskeriforskning og Polarinstituttet er jo internasjonale ressurser i slike spørsmål. Vil statsråden bidra til økt forskning på området, for å bringe større klarhet i forholdet og derigjennom kunne finne muligheter til å sette inn virkemidler?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Det har vært stor enighet om at de fiskerne som er mest plaget av kongekrabbe som bifangst, er de som i første rekke skal få delta i fangst av kongekrabbe. Spesielt har dette vært pekt på når det gjelder de mindre fartøyene, som ikke kan komme utenom de mest belastede kongekrabbefeltene. Nå viser det seg at det nye regelverket totalt utelukker de minste fjordbåtene fra krabbefisket fra og med Porsanger og østover. Hva vil statsråden gjøre for at fjordfiskerne i disse områdene skal få delta i krabbefisket?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om det var mange forbehold knyttet til mulighetene framover for den gruppen som jeg tar for meg i dette spørsmålet. Det kan virke slik at man ikke er spesielt glad for å få de minste inn i dette fisket. Det virker som om småskaladrift ikke er så viktig i denne sammenhengen. Når det gjelder sikkerhet, er det vel slik at de båtene det her er snakk om, driver annen form for fiske og har drevet med det i mange år, og sikkerheten skulle vel ikke være verre å ivareta med dette krabbefisket enn med annet fiske. Statsråden viser til det han har uttalt i Sametinget, at det nettopp er de med de største problemene med kongekrabben som skal få en kompensasjon. Kan man forvente at disse interessene blir ivaretatt i neste runde, slik at de som driver smått og i kombinasjon med andre næringer, får denne kompensasjonen?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Den kritikken er ikke kommet fra dette hold, iallfall. Det er framholdt at man i dette bildet med de små fartøyene inne i fjordene også må se på urfolksperspektivet og det som går på kombinasjonsnæringer, som går på bosetting og slike ting. Jeg har lyst til å spørre: Vil dette telle med i en slik vurdering for å få disse småskalafiskerne inn i dette viktige fisket?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren: «I Vesterålen og en del andre områder i landet har bønder hatt store tap på grunn av enorme mengder gås som beiter ned og ødelegger grasarealene. Forholdet har vært belyst gjennom både prøvetiltak og prosjekter. Nå etterspørres en mer varig forvaltningsordning for gås, der også miljøvernmyndighetene er med. Hva vil statsråden gjøre for å ivareta de langsiktige miljømessige og næringsmessige forhold i denne saken, også sett i lys av internasjonale avtaler og ansvar?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er jo slik at de fleste gåseartene i Europa har økt til dels kraftig de siste ti årene, og de øker fortsatt. Og jakten er blitt mindre. Så er det slik at endringer i landbruket og bruk av beiter har ført til at gåsa også har trukket inn på innmarka. Ved en bedre forvaltning av gåsa ville den kunne ha blitt en ressurs istedenfor at den nå er en konfliktgrunn. Jeg har ikke hørt noen som vil ha bort all gås. Planer for en bedre forvaltning er lagt, som statsråden her nevner, og det er fortsatt ting på gang for å forebygge disse skadene. Men jeg har lyst til å spørre om statsråden ser på dette som en ren miljøsak og ikke som noe som i de områdene som er rammet, økonomisk skal belastes bøndene, f.eks. gjennom å bruke midler over jordbruksavtalen. Vil statsråden se på dette som en miljøsak og håndtere økonomien i prosjektene ut fra det?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Mitt poeng er at jeg ikke ønsker at bøndene, i tillegg til å være belastet med dette problemet, også skal bli økonomisk belastet. Jeg vet at det er en stor vilje og et stort engasjement for å finne løsninger i de områdene som er berørt. Og det er viktig at man nå følger opp. Når planen er ferdig, må man følge opp, og så må man gjøre de ting som er nødvendige, slik at det ikke blir handlingslammelse. Så har jeg lyst til å spørre i forhold til dette som går på internasjonale avtaler: Vil statsråden ta disse tingene opp? For det er klart at det berører internasjonale avtaler, det er internasjonale forhold som gjør at vi er i denne situasjonen. Vil statsråden ta disse spørsmålene opp i et internasjonalt perspektiv, for å få gjort de nødvendige framstøt også der?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg har følgjande spørsmål til forsvarsministeren: «I forbindelse med omstillingen i Forsvarets logistikkorganisasjon har det stadig vært skapt usikkerhet om framtida for FLOs lager, Hovemoen. Dette på tross av at her er den beste spisskompetansen på logistikk, markedets beste lagerteknologi og god effektivitet. Forsvarskomiteen understreket dette og slo fast at Hovemoen skulle opprettholdes, ved behandlingen av St.prp. nr. 42(2003-2004) (2003-2004) Vil statsråden nå ta styringa og sikre at Hovemoen består?»
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg kan forsikre forsvarsministeren om at eg ikkje vil bruke ei krone meir enn nødvendig på det norske forsvaret. Her dreiar det seg altså om Hovemoen, som fram til det siste har hatt 120 stillingar. Som forsvarsministeren sjølv peikar på, er det her gjort store investeringar, og det er topp teknologi og topp kompetanse. Bør ikkje innfallsvinkelen og tilnærminga vere korleis ein kan utnytte dette i ein framtidig effektiv logistikkorganisasjon? Det må vere meir å vinne på det enn å sentralisere det inn mot Oslo-området, samtidig som ein driv og tvangsflyttar statlege tilsyn i motsett retning.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg spør altså ikkje om Jørstadmoen. Ein har tidlegare òg vist til Jørstadmoen når Hovemoen har vore på dagsordenen. Forsvarsministeren viste til det som blei sagt frå Stortinget, nemleg at Hovemoen skulle bestå som eit lager tilpassa Forsvarets behov, men det er svært uklart kva som ligg i det. Seinast i førre veke var det store oppslag i lokalavisa på Lillehammer om at dei tilsette ved Hovemoen føler seg svikta. No orkar ikkje dei tilsette ved Hovemoen leir meir, dei føler at dei blir lurde av Forsvaret. Det er jo ein situasjon som gjentek seg, så det er for så vidt to problemstillingar her. Den eine er å finne gode grunnar for å leggje ned Hovemoen når ein vil effektivisere FLO. Det greier eg ikkje å sjå. Den andre er personalpolitikken her, at dei ulike utgreiingane dett i hovudet på dei tilsette og gjer framtida deira svært usikker. Vi har behandla omstillinga i FLO i fleire rundar, og sist vart det gitt ein god del positive signal frå Stortinget til dei tilsette på Hovemoen, noko som gjorde at dei vart optimistiske og har jobba konstruktivt ut frå det. Sist var det ei utgreiing om 40–50 arbeidsplassar. No er det plutseleg ei ny utgreiing om arbeidspakke som ligg på bordet, og som faktisk inneber ei nedbygging av Hovemoen. Korleis skal dei stille seg til dette?
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-11-10:
Som representanten Rudihagen klart understreket, er Forsvarets logistikkorganisasjon sitt lager på Hovemoen et moderne lager som har bidratt til betydelige effektiviseringsgevinster for Forsvaret. I tråd med forsvarskomiteens merknad i Innst. S. nr. 234 for 2003-2004 vil de positive erfaringene fra driften av lagervirksomheten ved Hovemoen i framtiden også bli anvendt i andre deler av Forsvaret der det er hensiktsmessig. Stortinget har ved flere anledninger påpekt viktigheten av at Forsvarets logistikkorganisasjon når de omstillingsmål som er satt både for inneværende og neste langtidsperiode. Det er avgjørende for å kunne lykkes med den videre moderniseringen og omstillingen av Forsvaret. Det er også avgjørende for å få frigjort tilstrekkelig med midler til aktivitet i forsvarsgrenene og til investering, såkalt satsing på Forsvarets spisse ende. Derfor foregår det nå et målrettet og konstruktivt arbeid for å få til en mest mulig kostnadseffektiv organisering av logistikk og støttevirksomheten, akkurat slik som føringene fra Stortinget tilsier. En økning i relevansen og kvaliteten på den støtte fra logistikkorganisasjonen som skal ytes til Forsvarets operative struktur, skal ikke minst oppnås ved å utnytte synergieffektene internt i og mellom forsvarsgrenene. Det vil også bety en betydelig tilpasning i lagerstrukturen som følge av endrende krav og behov som gjør seg gjeldende for å kunne understøtte operative styrker. Jeg vil likevel understreke at i tråd med Stortingets merknad i Innst. S. nr. 234 vil Hovemoen opprettholdes som lager, men med en størrelse og bemanning tilpasset Forsvarets behov, akkurat slik komiteen gav uttrykk for.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-11-10:
Jeg er selvfølgelig enig med representanten Rudihagen i at å sentralisere med den ene hånden og desentralisere med den andre hånden ikke er rasjonalt. Det jeg vil understreke, er at den omstillingen som skjer i Forsvaret nå, består i å krympe ganske kraftig på støttestrukturen og satse mer aktivt på den operative siden, bl.a. med nye fellesinstitusjoner som skal betjene både hær, sjø og luft. I forhold til Lillehammer-distriktet betyr det at Hovemoen, som primært er et lager, vil vi ha mindre behov for i forhold til tidligere volum, rett og slett fordi mange av leveransene i framtiden vil gå direkte fra leverandør til bruker og ikke via et mellomlager. Men Lillehammer-området får også en positiv effekt av det som skjer på den andre siden, og da tenker jeg på Jørstadmoen, som altså er en ny felles kommando- og kontrollinformasjonssystemenhet for hele Forsvaret, både hær, sjø og luft, og som vil være et typisk vekstområde for Forsvaret. Så i forhold til Lillehammer-regionen blir man altså med på både det som skal skje av vekst og nysatsing og den nødvendige nedbyggingen og krympingen som skjer på støttevirksomheten, dog ikke nedlegging.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2004-11-10:
Jeg vil først begynne med å si at jeg har betydelig forståelse for de ansattes situasjon i Forsvaret. Når Stortinget har pålagt Forsvaret å nedbemanne personellet med 5 000, er det en betydelig utfordring for de ansatte, både de som jobber i logistikkorganisasjonen og de som jobber i øvrige del av Forsvaret. Vi står i den situasjon at tidsfristen for å nå bemanningstallet er 31. desember 2005. Det er ett år til, og nå er det altså logistikkorganisasjonen og støttestrukturen som skal ta sin del av nedbemanningen. Det betyr at vi må ha stor forståelse for de ansattes situasjon. Men det fritar oss ikke fra å løse oppdraget, og den utredningen som skjer i regi av FLO nå, den skjer jo nettopp på oppdrag av Stortinget, fordi Stortinget har sagt at også FLOs omstilling må skje for å få den ønskede overføring av ressurser fra støttesiden til operativ side. Jeg kan derfor bare si at Stortingets klare merknad, nemlig at Hovemoen som lager skal bestå tilpasset Forsvarets behov, står fast, men Forsvarets behov betyr altså en mindre dimensjon enn i dag fordi mange av de kjente lagerfunksjonene faktisk forsvinner.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg vil stilla følgjande spørsmål til næringsministeren: «I Statsbygg sitt nyhendebrev 10/2004 står det at forsvarseigedommen Skarsteinsdalen leir skal seljast, og at Andøy kommune og Skifte Eigedom samarbeider om å finna fram til ein felles strategi som kan bidra med ny aktivitet i lokala. No har Innovasjon Noreg gitt støtte i 10-millionarsklassen til ein aktuell brukar for å byggja nye lokale i kommunen. Er det ikkje betre bruk av staten sine ressursar at den aktuelle næringsutøvaren heller får støtte til oppgradering av leiren til sitt formål?»
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2004-11-10:
Eg takkar for svaret. Eg vil berre presisera at eg synest det er strålande at den aktuelle bedrifta vil styrkja aktiviteten sin i Andøya kommune. Så mitt ankepunkt her er ikkje kva bedrifta har bidrege med – det vil eg berre presisera er strålande – men det er korleis me då skal bruka infrastuktur som vert ledig, på ein fornuftig måte i ein liten kommune i Noreg. Dei kostnadene som vil komma på ved å sanera Skarsteinsdalen leir, vil faktisk vera oppe i 200 mill. kr dersom ein ikkje finn ein god bruk for desse lokala. Så mitt spørsmål er om ikkje næringsministeren har eit ansvar for å bidra til at dei ledige lokala som me kjem til å få rundt omkring, bør stillast til rådvelde for næringsutøvarar, og at ein eventuelt kan leggja pengar inn for å oppgradera dei til formålet, slik at ein totalt sett får brukt samfunnet sine midlar på ein fornuftig måte. Eg går ut frå at det hadde vore råd å oppjustera ganske mykje for 200 mill. kr, som no må til for eventuelt å sanera dette bygget.