Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-05-26:
Kulturminister Ellen Horn sa i sin redegjørelse tirsdag 16. mai 2000 at vi lever i en medierevolusjon, at den berører oss alle hele tiden, og at den er et speilbilde av de endringer som har skjedd i samfunnet. Dette er selvfølgelig en riktig betraktning. Spørsmålet videre er hvordan og i hvor stor grad vi som politikere skal være med på å styre denne utviklingen. Vi kan selvfølgelig ta hele jobben og få en utvikling flertallet av politikerne ønsker, ved overføringer, bestemmelser, økonomi m.m. Da vil vi kanskje få et samfunn som etter Fremskrittspartiets syn i stor grad ikke er ønskelig. Et samfunn må være basert på innbyggernes ønsker om hvordan de vil ha sin hverdag, og deres muligheter til å nå dit. Da må man i stor grad ta hensyn til flertallet, samtidig som man også ivaretar ønskene til de få. Nå kan man enkelte ganger tro at det er motsatt. I dag er IT-kompetansen selvfølgelig ulikt fordelt, og Fremskrittspartiet har forståelse for at de som ønsker å tilegne seg slik kompetanse, må få de muligheter som skal til. Prisen på IT-produktene er blitt sterkt redusert, samtidig som tilgangen til undervisning har blitt større. En mer landsdekkende infrastruktur er også i vente. Dette vil gi de enkelte innbyggere en mer lik mulighet til å få hentet inn det man ønsker, om det nå er underholdning, kunnskap eller informasjon, uavhengig av hvor de befinner seg i landet. Det samme gjelder ved arbeid knyttet til teknologi. Det vil si at man blir mer og mer uavhengig av hvor man bor etter hvert som teknologien når fram og utvides. Når det gjelder et av de eldste mediene i den nyere tid, avisene, er ikke disse blitt merkbart forandret de siste ti årene. Ca. 80 pst. av innbyggerne benytter seg av dette mediet, og man bruker i snitt 33 minutter hver dag på å lese aviser. Man kan si at dagspressen har fornyet seg i en viss grad og også klart de teknologiske og markedsmessige endringer på en god måte. En del politikere hevder at dette er takket være pressestøtten, og selvfølgelig kan dette være riktig, men vi vet ikke hvordan avisene hadde klart seg uten denne støtten, som kom i 1969. Kanskje vi hadde hatt en annen og bedre avisverden da. Selv om Fremskrittspartiet ikke har fått gjennomslag for sitt syn om en avvikling av produksjonstillegget over en toårsperiode, har Stortinget redusert støtten de siste to årene uten at antall aviser har blitt merkbart redusert. Dette er nok en debatt som vil bli spennende også i fremtiden. Fremskrittspartiets syn er at det viktigste må være å ha en presse som økonomisk er totalt uavhengig av politikerne. Først da får vi en helt fri presse. Dette vil gavne alle. Så til en annen viktig og populær medieaktør, nemlig lokalradioen. Norge har vel ca. 200 store og små lokalradioer med et utall av medarbeidere, noen lønnet, men de aller fleste ulønnet. Dette viser en enorm dugnadsånd, som man trenger for å få laget nok programmer for en dag og ikke minst få en økonomi slik at de faste utgiftene kan betjenes. En lokalradio er ofte bindeleddet i lokalsamfunnet. Her tas både store og ikke minst små saker opp, saker som betyr mye for dem det angår. Her har man mulighet til å få gitt beskjeder, lytte til lokale program, musikk, konkurranser, bingo m.m. Dette er også et medium som svært raskt kan gi beskjeder ut til befolkningen. Det fikk vi bl.a. oppleve under storflommen på Østlandet for noen år tilbake. Da var lokalradioen uvurderlig både med hensyn til lokalkjennskap og fleksibilitet. Nåværende rammevilkår er i stor grad tilfredsstillende, men visse justeringer kan sikkert være ønskelige. Her er det viktig med et tett og konstruktivt samarbeid. Ellers, før jeg går over til å kommentere TV og dens rivende utvikling, ønsker jeg å si noe om norsk filmproduksjon og kinobesøk som følge av denne. Det sier seg selv at etter hvert som film på kino har fått konkurranse, vil besøkstallet synke noe, men sammenligner vi oss med de andre nordiske landene, har vi fortsatt et rimelig høyt besøk. Det som bekymrer noen, nødvendigvis ikke Fremskrittspartiet i så stor grad, er hvor filmen er produsert. Norsk film har hatt en markedsandel på ca. 9 pst. Fremskrittspartiet mener at dette viser at vi i Norge ikke er flinke nok til å produsere film som norske kinobesøkende vil ha, og det bør filmskaperne ta til etterretning. Derfor bør den norske filmstøtten i den grad vi skal ha den, ha strenge krav til den kvalitet vi forventer, samt til mulighetene for at folk ønsker og vil se den type film som skal produseres – dette selvfølgelig under den forutsetning at man skal ha støtte. Så over til allmennkringkasting, og dette gjelder da NRK, TV 2 og P4, som driver sin programvirksomhet etter dette prinsippet. Her har Allmennkringkastingsrådet som oppgave å gi departementet råd om at prinsippene følges. Fremskrittspartiet registrerer at Allmennkringkastingsrådet innvender at det ikke sendes nok programmer på minoritetsspråk på riksnettet. Ellers sier rådet at NRK må være varsom med utstrakt programmessig deling mellom de to fjernsynskanalene så lenge dekningsgraden for NRK2 er lav i deler av landet. Når det gjelder nynorskandelen, mener rådet at den er for lav i NRK1, P1 og P2. Ønsket er ca. 25 pst., men dette virker etter Fremskrittspartiets syn noe for høyt når man vet at den andel av Norges befolkning som bruker dette skriftspråket, er betydelig lavere. Tilbake til NRK og NRK2. Fremskrittspartiet har registrert den stadig større overføringen av programmer fra NRK til NRK2. Det har faktisk skjedd at et program er blitt delt mellom NRK og NRK2, og NRK sier også at NRK2 nå er blitt deres nye filmkanal. Når vi da vet at ca. 260 000 lisensbetalere, dvs. ca. 600 000 mennesker, ikke får inn denne kanalen og dermed må gå til det skritt å kjøpe et parabolanlegg og parabolkort, eller tilknytte seg et kabelnett, synes dette noe urettferdig. Opprinnelig var lisensavgiften definert som en avgift for å ha et fjernsynsapparat, men vi vet at i dag er denne avgiften øremerket programproduksjon og drift av NRK. Derfor mener Fremskrittspartiet at disse ca. 260 000 lisensbetalerne bør få en lavere avgift, dvs. at NRKs lisensavgift differensieres ut fra de muligheter folk har til å motta NRK1 og NRK2 over det ordinære sendernettet, og fremmer herved forslag om dette. Så til TV 2 og deres konsesjon. Denne utløper i 2002, og man må da innen denne tid ha bestemt hvem som skal få den, hvilket innhold som skal ligge i bunnen, og hva denne konsesjonen bør koste. TV 2s nåværende konsesjon garanterer ikke fornyelse, men angir at fornyelse vil være det normale. I henhold til EØS-avtalen er vi nå forpliktet til å lyse ut denne konsesjonen. Fremskrittspartiet ønsker ikke å bestemme hvem som skal få den, men at staten skal ha visse motytelser. Dette er at allmennkringkastingsprinsippet legges til grunn, og at konsesjonen auksjoneres på det åpne markedet til høystbydende. Da får vi en tv-kanal med et variert program, og vi får forhåpentligvis en betydelig sum penger. Hermed fremmer jeg også forslag om dette. Så helt avslutningsvis litt om digitalt fjernsyn. Norge står her foran en svært spennende utvikling, som vil gi brukerne en helt ny hverdag med mange nye muligheter. Fremskrittspartiet registrerer at statsråden er positiv til at Norkring AS har signalisert at de ønsker å bygge ut et digitalt bakkenett for egen regning og risiko, og at statsråden sier at det ikke vil være aktuelt å stenge de analoge sendernettene før hele befolkningen kan motta digitalt fjernsyn. Dette er positivt.