Afshan Rafiq (Høyre), 2001-10-25:
Samarbeidsregjeringens tiltredelseserklæring legger et viktig grunnlag for en ny politisk kurs som bærer bud om optimisme og tro på fremtiden. Det fokuseres på Norge som mulighetenes land, hvor alle skal ha muligheten til å ta del i samfunnets retter og plikter. Det er spesielt ett område jeg ønsker å gripe fatt i i forhold til erklæringen, og det er den nye regjeringens ønske om aktivt å bekjempe diskriminering og rasisme, og dens ønske om å satse på gode norskkunnskaper og aktiv jobbformidling for personer som ellers har vanskeligheter med å få jobb. Jeg er veldig glad for at samarbeidsregjeringen tar fatt i nettopp denne problemstillingen, fordi vi vet at mange personer med bl.a. minoritetsbakgrunn diskrimineres på arbeidsmarkedet. Vi vet at de har vanskeligheter med å få jobb, og at mange som får jobb, får en jobb på et lavere nivå enn deres kompetanse, evner, ambisjoner og innsatsvilje skulle tilsi. Og jeg synes det er viktig å slå fast at det grunnleggende skal være at mennesker behandles som enkeltindivider med den samme rett til å bli respektert for sin integritet og egenart uavhengig av hvem man er eller hvilken etnisk bakgrunn man har. Det er slik at mange virksomheter har mangel på arbeidskraft, samtidig som mange personer med minoritetsbakgrunn har vansker med å få jobb. Det er en realitet at mange arbeidssøkere med utenlandsk bakgrunn, og ikke minst utenlandsk navn, ikke blir innkalt til jobbintervju selv om de oppfyller de gjeldende kvalifikasjonskrav. Dette er paradoksalt i en situasjon hvor behovet for arbeidskraft er så stort. Dette er rett og slett en sløsing med menneskelige ressurser som Norge ikke har råd til. Vi er alle enige om at arbeid er nøkkelen til en vellykket integrering. Og for å bli en fullverdig borger av det norske samfunnet er det helt grunnleggende at hver og en av oss får muligheten til å bli selvhjulpen og i stand til å forsørge oss selv og vår familie. Og i et land der arbeid har den status det har i Norge, er integrering i utdannelse og arbeidsliv det viktigste verktøyet for å hindre utstøting og diskriminering på varig basis. Utfordringen her blir derfor hvordan forholdene kan legges til rette for at flere personer som ønsker å gjøre en innsats, lettere kan inkluderes i det norske arbeidsmarkedet. Situasjonen for mange av dem som har innvandret til Norge, er at selv om de har en god utdannelse og kompetanse fra sitt hjemland, er det et stort misforhold mellom deres utdannelse og kompetanse og det yrket de har her i Norge. En viktig årsak til det er at mange har problemer med å få godkjent sin utenlandske utdannelse og yrkespraksis her i landet. Her er det viktig å få til et effektivt godkjenningssystem, slik at kompetente mennesker kan få seg en jobb som tilsvarer deres evner og kvalifikasjoner. Vi vet at det er et betydelig behov for arbeidskraft, spesielt innenfor pleie- og omsorgssektoren. Samtidig har vi mange kvinner med minoritetsbakgrunn som har en uformell, men meget nyttig og verdifull kompetanse på dette området. Jeg vet at mange av disse kvinnene ønsker å komme seg ut i arbeidslivet, men barrierene for å komme inn på arbeidsmarkedet er så store at de gir opp før de lykkes. For å gjøre noe med dette er det bl.a. viktig å få til en ordning som kan bidra til å synliggjøre og dokumentere den formelle og uformelle kompetansen disse ressurssterke kvinnene sitter inne med. Her håper og tror jeg at den nye samarbeidsregjeringen vil spille en viktig rolle, slik at de som ønsker og har evne til å gjøre en innsats i det norske arbeidsmarkedet, kan få en reell mulighet til det. Avslutningsvis vil jeg bare si at den erklæringen som Samarbeidsregjeringen nå har lagt frem, lover godt, og jeg ønsker den nye regjeringen lykke til med det viktige arbeidet videre.