Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-10-04:
Friest mulig bevegelse av kapital over landegrensene og avregulering av finanssektoren, f.eks. det som skjedde i USA da en tok vekk Glass-Steagall Act, la grunnlaget for finanskrisen. Det førte til en enorm statsgjeld da statene tok over mye av bankgjelda, og det fortsetter nå med en negativ rente i nasjonalbankene. Det vil sjølsagt skape problemer på lengre sikt. Nå er Deutsche Bank, Tysklands største bank, i trøbbel. De har fått en bot fra det amerikanske justisdepartementet på om lag 200 mrd. kr. De er enormt høyt eksponert i omsetning av strukturerte låneprodukter, der realsiden av produktet ikke stemmer med pantets verdi, og de sitter på et fjell av derivater, estimert til 42 trillioner dollar, jamfør Tysklands BNP, som er på 3,3 trillioner dollar, eller EUs BNP, som er på 16,3 trillioner dollar. De har en svak egenkapital. Den tyske statslederen, Merkel, har sagt at den tyske stat ikke vil redde Deutsche Bank. Hva vil skje om hun holder ord? Blir det «big bang», eller blir det en gradvis forverring av folk flest sine kår? Uansett hva det blir, blir det i hvert fall store endringer, og det kommer til å ha store konsekvenser for Norge, som er en liten, utadvendt økonomi. Norge må forberede seg. I regjeringa snakkes det om endringer og reform. Arbeiderpartiets leder sier at en må ha en annen retning for landet, Norge er ikke lenger et unntak. Jeg er helt enig. Hva må vi gjøre? Vi må ha reformer, ja sjølsagt må vi ha reformer. Vi må ha reformer som innebærer at en har respekt for både røtter og vinger, rotfeste og nyskaping, men en må ha et kompass i de endringene og de omstillingene en skal gjøre. Kan vi f.eks. fortsette med å tufte full sysselsetting på lånefinansiert privatkonsum? Dagens gjeldsnivå er to og en halv ganger bruttoinntekten, og det er en enorm utfordring når gjelda ikke kan øke, i hvert fall ikke mer enn lønnsveksten framover, for da å sikre full sysselsetting i Norge. Vi har et altfor stort råvaresalg i Norge, vi har altfor lite foredling av varer, vi har altfor svak lønnsomhet gjennom de lange verdikjedene ved å produsere og foredle fornybare naturressurser. Vi må sette inn tiltak, vi må bryte med næringsnøytraliteten, vi må få en strategisk industripolitikk som griper fatt i hva som er Norges muligheter ut fra kunnskap, tradisjon og råvarer. EØS-avtalen, med fri bevegelse av arbeidskraft, fører til et press i arbeidslivet som gjør at jambyrdigheten svekkes. Vi har fri bevegelse av kapital, som fører til at vi har et kostnadsnivå på kapital i Norge som er helt feil med tanke på det som er den norske situasjonen. Vi får så lett tilgang på kapital at vi får boligbobler, med de konsekvenser det fører til over tid. Sjølsagt må EØS-avtalen sies opp. Vi har et utdanningssystem hvor kritisk sans, tenke sjøl og ta ansvar ikke er særlig påaktet, men hvor det er et veldig fokus på karakterer. Men som jeg har lært av min gode kollega fra Høyre i arbeidskomiteen: Det er altfor lite fokus på det å ha en karakter. Vi har en systematisk sentralisering av makt fra regjeringa, fra Høyre og Fremskrittspartiet, som fører til – sjølsagt – at en får en sentralisering av aktivitet. Når en sentraliserer makt, får en sentralisering av aktivitet. Når en sentraliserer aktivitet, får en krymping av landet. Det er jo helt feil. Det er helt feil når det er desentralisering som tjener folkets interesser. Det er en desentralisering som gir oversikt, og som gir mulighet til å trekke veksler på hele landets muligheter, som er framtida. Tilbake til utgangspunktet: Internasjonal finanssektor er i trøbbel. Den er i kjempetrøbbel, den er i mye større trøbbel enn det som blir debattert i denne sal. Det vil bli alvorligere, og det vil få store konsekvenser. Derfor må Norge nå sette realøkonomien foran finansøkonomien. Det er en appell at vi nå får en overordnet politisk debatt om hva som skjer internasjonalt, hvilke konsekvenser det vil få for Norge, og hvordan vi skal forberede oss, slik at vi kan produsere slik at vi har grundige arbeidsplasser i Norge, og at vi har et politisk lederskap som tar tak i det, og at vi da får det til. La oss få fram alternativene fra de blå, de røde og de grønne partiene i norsk debatt sånn at vi kan diskutere hvilke veier vi står overfor, og så legge det fram for folk i valg.