Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2012-11-27:
Etter en forholdsvis lang dag og finansdebatten nærmer seg slutten – forhåpentligvis om noen timer – må jeg få lov til å gi uttrykk for at skillelinjene i norsk politikk er blitt tydeligere etter en slik dag. Det er ikke fordi man nødvendigvis har fått klarere svar fra opposisjonen om hva man mener om viktige og vitale spørsmål, men først og fremst fordi man – i motsetning til det som Røe Isaksen var inne på i sitt innlegg – i det budsjettet som nå går til behandling, og for så vidt også i posisjonens innlegg i løpet av dagen, har fått en klar kurs for hva man ønsker seg framover. Det at man i dag velger å stille spørsmål ved svært sentrale størrelser i norsk økonomisk politikk som har stor betydning både for fordeling og for generell velferd – om en kan bruke et slikt uttrykk – betyr jo ikke at man har forlatt viktige skanser eller forlatt viktige visjoner for både sosialdemokratiet og de rød-grønne partier. Det er tre store viktige spørsmål som har vært oppe, både i replikkordskiftene og i innleggene, som man fra opposisjonens side – i hvert fall ut fra mitt syn – ikke har klart å besvare. For det første er det spørsmålet om handlingsregelen, som altså handler om en anstendig og vettug bruk av de midlene vi er så heldige å ha til rådighet, og som er bunnplanken i velferdsbyggingen, ikke bare i dag, men i årene som kommer. Det er med en viss undring jeg har registrert i debatten at det hersker uklarhet om dette fra opposisjonens side. Det andre er spørsmålet om hva vi gjør med en av de aller, aller viktigste fordelingsmekanismene vi råder over, nemlig skattepolitikken og den type skatt som kanskje slår uheldigst ut når det gjelder spørsmålet om fordeling, nemlig formuesskatten. Det har jo ikke blitt noe klarere fra opposisjonens side – verken av å lese budsjettalternativene eller høre innleggene – hva som vil bli en realitet i en eventuell borgerlig regjeringspolitikk i disse spørsmålene, og slett ikke hvis man etterlyser og ønsker å få svar på hva som i så fall skulle være alternativene for å forhindre at vi beveger oss inn i en skattepolitikk som bringer fram flere nullskattytere i Norge. Det tredje elementet, som jeg mener også har en veldig viktig fordelingsmessig effekt i seg, er spørsmålet om noe av det mest basale i vår velferd – hvordan vi har forvaltet våre naturlige ressurser, og hvordan opposisjonen nå ønsker å forholde seg til så viktige grunnsetninger som dette faktisk er i det norske samfunnet, hvem som skal eie bl.a. norsk vannkraft. At det hersker uklarhet rundt disse spørsmålene, bør uroe noen og enhver. Det betyr ikke at de rød-grønne ikke har politikk på disse områdene – jeg holdt på å si snarere tvert imot. Når man diskuterer formuesskatten, er det jo nettopp de rød-grønnes oppfatning at dette kanskje er noe av det aller viktigste for å forhindre at det blir større forskjeller mellom folk. Når man sletter formuesskatten, ser vi at det gir store utslag for dem som har de største formuene, altså at de som eier nettoformuer på over 100 mill. kr, skal ha skattelette på over 3 mill. kr, og at de som ikke eier noen ting, ikke får noen ting. For oss er dette en type politikk som skaper større forskjeller. Jeg vil på tampen av innlegget også nevne de kutt som ligger i opposisjonens forslag, og særlig i Fremskrittspartiets forslag, og som har innretning inn mot primærnæringene – oppimot 7 mrd. kr på overføringen av jordbruksavtalen. Hva betyr det – ikke bare i forhold til fordeling av økonomi, men i forhold til hvordan vi organiserer samfunnet vårt, og hvor vi bor? Hva vil det bety om man skulle gå inn med en slik politikk? Hva betyr det med tanke på urbanisering? Hva betyr det med tanke på sosiale presstendenser? Jeg mener at dette er avgjørende viktige spørsmål – ikke fordi vi skal være mest mulig like når skattelistene kommer, og at vi skal ha mest mulig lik inntekt når vi begynner å sammenligne tall, men fordi dette kanskje er et av de grepene i Norge som har gjort mest til at vi har forebygget sosial lidelse, enten det er helseproblemer, spørsmål om sosial spenning, kriminalitet eller andre ting som vi hver eneste dag forsøker å reparere oss ut av. Det er her jeg oppfatter at de rød-grønne har en klar ambisjon, og at svarene fra opposisjonen bare blir mer og mer uklare. Det bekymrer meg.