trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-19:
Jeg synes det er greit med rene ord for pengene, jeg. Nå får folk rundt omkring i byene våre høre at det statsråden og regjeringen står og sier, om at vi skal ta økt trafikk med kollektiv, sykkel og gange i byområdene, er Fremskrittspartiet egentlig helt imot. Det er dobbeltkommunikasjon, må det vel være lov å si, for sannheten er at de sier én ting, og mener noe helt annet og forsøker å skape helt feil inntrykk. Vi har visst lenge at Fremskrittspartiet ikke bryr seg om noen andre enn bilistene, og heller ikke om klima- og miljøutfordringene. Men det gjør SV, og et av de prosjektene som vi har prioritert, handler om å få gods over på bane. Da vet alle at man må ha lange strekninger der det lønner seg å bruke toget til gods. Da haster det å få strøm på hele Rørosbanen, slik at gods som skal kjøres på trailer helt fra Nordland og til Europa, kan fraktes med tog i stedet. Jeg har diskutert dette i mange år, og jeg lurer av og til på om folk overhodet har kart, der man kan se hva som er den korteste strekningen, hva som er den laveste fjellovergangen, og hvor det er enklest å bygge ut, slik at toget kan gå kjapt og greit, og at godset ikke skal innom Alnabru, som er en flaskehals i godstrafikken. Derfor foreslår SV nå penger til å legge inn oppstart av hele Rørosbanen – ikke bare strekningen Hamar–Elverum–Kongsvinger, som vil gjøre at man lager en ny flaskehals på Hamar for godset. Mange har vært for dette, men Fremskrittspartiet og Høyre har jo før foreslått å legge ned denne banen, slik de har foreslått å legge ned Bergensbanen. Jeg tror de nå er ganske glade for at de ikke fikk flertall for det. Dette er altså en nasjonal satsing for å få større volum over på gods. Jeg har vært med på ganske mange møter om dette i vinter, og det som er gledelig, er at næringslivet i Nord-Trøndelag og Nordland nå er med på dette og ønsker denne satsingen velkommen. Da får man i praksis et moderne dobbeltspor mellom Oslo og Trondheim på kjøpet. Dette er et framtidsprosjekt som man er nødt til å få på plass hvis man vil ha store volum av gods over fra veien. Og jeg kan forsikre om at dette er et nasjonalt behov. Det behovet folk i Østerdalen har, er å få trailertrafikken vekk fra veien, for den er tung og økende, den er farlig, den sliter ned veien, og den utgjør et stort miljøproblem i Østerdalen.
Pål Farstad (Venstre), 2017-06-19:
Dette er en særdeles gledelig dag, ikke minst for dem som er opptatt av samferdsel og næringsliv, gjerne i sammenheng. Samarbeidspartiene er enige om en nasjonal transportplan som legger til rette for å knytte landsdeler, regioner og flere bo-, kultur- og arbeidsregioner tettere sammen. Det gjelder mange steder i landet, men jeg er spesielt glad for resultatene for Møre og Romsdal. Fra Betna–Stormyra i nord til Stad skipstunell i sør og vest og til Romsdalen i øst – at det i tillegg til Møreaksen og Hafast, som krysser henholdsvis Romsdalsfjorden og Storfjorden, også kom på plass en felles flertallsmerknad for Halsafjorden på Nordmøre nå på tampen, gjør at alle deler av Møre og Romsdal er tatt med når det gjelder ferjefri E39 gjennom fylket. Så må jeg ta med fiskerikaia i Gjøsund. Selv om en alltid kunne ønsket mer, er dette meget bra. For fjordfylket og ferjefylket Møre og Romsdal er det helt nødvendig å få på plass flere fjordkrysninger uten ferje. Ikke minst er det viktig for næringslivet, som er avhengig av rask transport. I tillegg er det selvsagt viktig for å redusere reiseveien for dem som i dag er avhengig av ferje. Så honnør til de fire samarbeidspartiene i komiteen. I tillegg til NTP debatteres en annen viktig sak for Møre og Romsdal i denne fellesdebatten: Nordøyvegen. At en samlet komité står bak innstillingen i denne saken, er særs gledelig. At saken behandles i Stortinget en av de aller siste dagene med forhandlinger i denne salen i denne perioden, er befriende. Jeg vil takke for gode samtaler og god dialog om Nordøyvegen her på huset, både med representantene Abid Q. Raja og Helge Orten. Komiteen peker på at dette er et svært etterlengtet prosjekt, og det er det i sannhet. Nå får nesten 3 000 innbygger på Nordøyane nord for Ålesund fastlandsforbindelse, og fastlandet får bedre tilgjengelighet til det aktive næringslivet på Nordøyane. Er det så noe negativt med denne forbindelsen? Nei. Det er grunn til å takke Haram kommune og Sandøy kommune og næringslivet og innbyggerne i kommunene for et enormt engasjement i saken, og ikke minst er det grunn til å takke Møre og Romsdal fylkeskommune og for fylkespolitikernes stødige hånd om prosjektet over mange år.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Da regjeringen la frem NTP, var det ikke måte på klagesang fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet om manglende tiltak og satsing – så også i mitt hjemfylke, Buskerud. Men nå ser vi at deres egne planer for Buskerud ikke er noe annet enn et stort mageplask, slik det fremkommer i merknadene, for hør bare her: Mine gode medrepresentanter Martin Kolberg og Per Olaf Lundteigen m.fl. uttrykte stor bekymring for at byggingen av Ringeriksbanen i NTP ble utsatt fra 2019 til 2021. Deres egen merknad er ikke akkurat imponerende i så måte: «Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet vil understreke viktigheten av planleggingen av Ringeriksbanen, slik at byggingen av denne lenge omdiskuterte banestrekningen snart kan igangsettes.» «Snart» er et særdeles tøyelig begrep i politikken, og når alt Arbeiderpartiet har av penger til jernbaneutbygging, er tre 3 mrd. kr, men freidig nok i sine merknader tar til ordre for å bygge ut alle de fire intercity-strekningene – beregnet til nærmere 30 mrd. kr – må man lure på om Arbeiderpartiet nok en gang har regnet feil eller har glemt en null i det beløpet man ønsker å bevilge. Det er faktisk verdt å nevne at både Ringeriksbanen og E16 fra Sandvika til Hønefoss nå er fullfinansiert med fastslått byggestart i 2021 og har blitt kraftig fremskyndet i NTP 2018–2029 sammenlignet med NTP 2014–2023. I gjeldende NTP, vedtatt under de rød-grønne, var det ikke én krone til E16 og stusselige 1,5 mrd. kr til Ringeriksbanen. Nå har Arbeiderpartiet satt av 4,4 mrd. kr til veiprosjekter. Problemet er bare at Arbeiderpartiet bruker de samme pengene gang på gang, fordi man i sine merknader dekker seg bak den noe ulne formuleringen «(…) og viser videre til Arbeiderpartiets forslag om midler til framskyndelse av prosjekter». Når den går igjen i til sammen 27 prosjekter, med en samlet kostnadsramme på 56,3 mrd. kr, skjønner man at alt Martin Kolberg og Arbeiderpartiet har i lommen, er lekepenger. (…) Sett med Buskerud-øyne er det imidlertid betryggende at det er bred enighet om viktigheten av to tog i timen til Hokksund og videre til Kongsberg og planleggingsmidler til ny rv. 35 Hokksund–Åmot. Men man kan likevel konkludere med at Arbeiderpartiets transportplan er urealistisk. De bruker de samme pengene flere ganger og underfinansierer en rekke prosjekter. De har kritisert regjeringen og samarbeidspartiene for å bruke for mye penger i tidenes mest ambisiøse transportplan, men velger selv å plusse på 7 mrd. kr og vil kreve inn 6 mrd. kr ekstra i bompenger fra bilistene. Likevel har de ikke penger til det de sier de skal gjøre, og derfor synes jeg Arbeiderpartiets politikk for fremtidens infrastruktur rett og slett ikke står til troende.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Hvert år blir det i Norge født 50 barn med autisme, 50 barn som blir født med forandringer i hjernen som medfører en lang rekke utviklingsforstyrrelser. Felles for dem er uvanlig sosialt samspill og kommunikasjon og et begrenset, stereotypt atferdsmønster, interesser eller aktiviteter. Et sted mellom 3000–5000 barn og voksne har denne diagnosen i Norge i dag. Ifølge Autismeforeningen finnes det ikke én enkelt årsak til autisme. Sannsynligvis er årsaken til autisme forskjellig fra barn til barn. Forskerne mener i dag at hovedforklaringen er forandringer i hjernen, og det er enighet om at arvelige og nevrobiologiske faktorer har stor betydning. Autisme er en diagnose som ofte krever livslang tilrettelegging og oppfølging. Det finnes dessverre ingen helbredende behandling, og behandlingen innrettes derfor mot å endre bestemte symptomer og tegn som barnet har. Målet for behandlingen ved autisme er å endre bestemte symptomer og tegn og avhenger av barnets alder og det enkelte barns behov. Gjennom fritt behandlingsvalg er det teoretisk mulig å benytte seg av tilbud ved andre kompetansesentre og helseforetak, men praktisk sett kan det være vanskelig og nærmest umulig å reise bort for behandling. Etter hvert som aksepten for at barnet sannsynligvis har en funksjonshemning, vokser frem, følger også tanker, ønsker og håp om en god fremtid for barnet. Da oppleves det urettferdig å bli nektet den beste oppfølgingen på området fordi en tilfeldigvis bor i feil fylke. Avslutningsvis: Både Fremskrittspartiet og Høyre synes derfor det er flott at en enstemmig komité nå går inn for at det skal utarbeides en helhetlig plan, en plan med flere mål, og hvor et av dem er å gi alle pårørende tilgang til den beste behandlingen for sine barn.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
Det er ikke alltid Senterpartiet og Fremskrittspartiet er enige, men vi forener noen av våre gode tanker når det gjelder behandling av dette Dokument 8-forslaget. Vi er nemlig enig i at det er riktig å legge ned de regionale helseforetakene. Men våre veier skilles når vi kommer til Senterpartiets ønske om at det er folkevalgte fylkespolitikere som skal styre sykehusene våre. Til det er norske sykehus altfor viktige. Fremskrittspartiet mener Kvinnsland-utvalget ikke har levert på den bestillingen det fikk. Utvalget skulle nemlig komme tilbake med en modell til erstatning for RHF-ene, som skulle legges ned. I 2002 kom sykehusreformen. Da overtok staten eierskapet til sykehusene – i og for seg en god Fremskrittsparti-modell. Det vi erkjenner i etterkant av denne, er at de regionale helseforetakene er blitt store, overhengende og fordyrende mastodonter. Det er dette vi må bort fra. Sykehusene skal først og fremst drive med pasientbehandling, og all deres energi og fokus bør også konsentreres om dette. På folkemunne kalles Helse Sør-Øst for Helse Størst, av den enkle grunn at 2,8 millioner nordmenn hører til i dette foretaket. Det er ca. halvparten av landets befolkning. Jobben med å fjerne makt fra RHF-ene er allerede startet av dagens regjering. Det er nemlig opprettet nasjonale selskaper for sykehusbygging, innkjøp og IKT. Jeg mener det er en god start, og det bør ikke være vanskelig å legge dem ned, siden jobben med å flytte oppgaver allerede er påbegynt. Den norske legeforening vedtok støtte til ønsket om å legge ned de regionale helseforetakene, da de hadde spørsmålet til behandling på sitt landsstyremøte den 31. mai i år. Legeforeningen mener at beslutningene må flyttes nærmere pasientene. Jeg kunne ikke vært mer enig. Helt til slutt vil jeg minne Senterpartiet om at Arbeiderpartiet er for å beholde de regionale RHF-ene. Det kan kanskje være verdt å huske på når vi går inn i neste stortingsperiode. Jeg tar opp forslaget Fremskrittspartiet har sammen med Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2017-06-19:
La det ikke være noen tvil: Ansatte og deres kompetanse er helsetjenestens – og vår – viktigste ressurs. De gleder, støtter, behandler og følger opp både unge og gamle. De holder hjulene i gang dag, kveld og natt, ferier og helligdager 365 dager i året. Uten dem stopper Norge. Derfor er det spesielt viktig at vi legger til rette for at de orker å fortsette, og at nye velger å begynne. Takk til forslagsstillerne for å ha satt dette viktige temaet på dagsordenen. Vi vet at fremtidens helsetjeneste byr på utfordringer, og at vi må ruste oss for den. Ifølge SSB vil vi i 2030 oppleve en fordobling av antall eldre, noe som gir både fordeler og utfordringer. Helsemessig vil en fordel være at flere holder seg friske og jobber lenger, mens vi på utfordringssiden vil få mange flere eldre med kompliserte og multiple sykdommer. Hovedvekten av helse- og omsorgsoppfølgingen skjer og vil fortsatt skje i kommunene, nærmest brukerne, men vi vil også se en økning i behovet for sykehusbehandling – ikke bare for sykdom som følge av alderdom, men også nye og kompliserte sykdommer som krever stor ekspertise. I forrige uke behandlet vi kommunereformen. Fremskrittspartiet er ikke i tvil om at vi har behov for større og sterkere kommuner som kan få flere oppgaver og mer ansvar, også for å gi sykehusene rom for alle oppgavene de skal ivareta. I dag snakker vi om sykehusansatte. Debatten kunne like gjerne dreid seg om ansatte i kommunehelsetjenesten. Det er viktig at alle ansatte opplever glede i en tøff hverdag, at ansatte opplever gode arbeidsvilkår, og at ansatte opplever å bli hørt – bli lyttet til – og at tiltak blir iverksatt når det er nødvendig. Så hva gir egentlig glede og gode arbeidsvilkår? Vi tror at glede oppstår gjennom opplevelsen av å mestre jobbhverdagen, gjennom den gode kontakten med pasienter og kolleger, gjennom tilførsel av kunnskap og ikke minst gjennom trygghet, respekt og tillit – og det å bli sett. Derfor har denne regjeringen fra første dag prioritert flere tiltak nettopp for å rekruttere og beholde de ansatte: Vi har styrket kompetansemulighetene. Vi har jobbet for heltidskultur og fleksible, alternative arbeidstidsordninger. Vi har fokusert på lederutdanning. Vi har tilbudt sykepleiere masterutdanning innen avansert klinisk sykepleie. Vi har styrket kommuneøkonomien, spesielt den forebyggende delen, og oppgaver knyttet opp til samhandlingsreformen. Vi har styrket retten til varsling og vedtatt forbud mot gjengjeldelse. Forslagsstillerne mener at staten som eier og øverste ansvarlige må sikre trivsel og gode arbeidsforhold, og ønsker at Stortinget skal ta en ordentlig debatt om hvilke verdier og overordnede prinsipper som skal prege landets sykehus og helsetjenester. Det gjør vi hver eneste dag når vi behandler helserelaterte saker i Stortinget.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-06-19:
Senterpartiet foreslår over 7 mrd. kr mer enn regjeringa til investeringsbevilgninger for å få bedre kommunikasjon. Fylkesveinettet, som ikke omfattes av denne planen, må også få en kraftig opprusting, med fast dekke, ti tonns akseltrykk, og en må kutte ut telerestriksjonene. Det blir også en prioritert oppgave framover. Tog skal det satses på i de urbane strøk, vei i distriktene. Senterpartiet i Buskerud er veldig tydelig på, i likhet med Senterpartiet sentralt, at øst–vest-forbindelsen skjer ved opprusting av rv. 7 Hardangervidda som hovedvei for å løse personbil- og turisttrafikken, for å få en vintersikker vei uten stenging, og for å ta vare på villreinens behov. Videre må rv. 52 Hemsedalsfjellet opprustes, ikke minst fra Gol til Hemsedal og gjennom Hemsedal sentrum, slik at en får bedre forhold for tungtrafikken, som er en stor belastning for Hemsedal i dag. Det er behov for betydelige investeringer, og Senterpartiet er glad for regjeringas løsning for rv. 7 og rv. 52. Vegpakke Hallingdal: Det er behov for planleggingsmidler for rv. 7 på strekningen Ørgenvika–Gol. En må ha ny vei på strekningen Svenkerud–Gol. Ørgenvika–Svenkerud har behov for opprusting. Senterpartiet er sterk tilhenger av nødvendige planmidler, som må komme i den kommende fireårsperioden. Jeg viser til vår egen merknad på det punktet. Byggestart for Ringeriksbanen i 2019 er mulig, og det er realistisk ut ifra framdriften i dagens planlegging, som jeg vil berømme. Når det gjelder E16 Skaret–Hønefoss, har Buskerud fylkeskommune gjort prinsippvedtak om å forskuttere 3,2 mrd. kr for å gjennomføre byggestart i 2019, altså samtidig med byggestarten for Ringeriksbanen. Senterpartiet er en varm tilhenger av og vil berømme den planleggingen som skjer fra Bane NORs side, når det gjelder Ringeriksbanen og E16 på den strekningen. Så til rv. 35: Det er en enstemmig komité – og jeg vil understreke det – som prioriterer planleggingsmidler til strekningen Hokksund–Åmot, slik at vi kan få fullført planleggingen av den traseen, inklusiv avkjøring fra Åmot til Sigdal. Det er viktig å få en avklaring her, slik at trasévalget kan avklares til beste for Øvre Eiker kommune, som er svært berørt av planene. Gulskogen–Kongsberg jernbane: Det må settes av nødvendige midler til Gulskogen–Hokksund, slik at en får utredet nødvendige tiltak som gir to tog i timen innen 2025, og tilsvarende – to tog i timen – på strekningen Hokksund–Kongsberg i 2030. Det er avgjørende viktig å ha dette med for å vise Kongsberg-industrien at de industrilederne som er der, nyter samfunnets bevågenhet. Til slutt, om rv. 23 Oslofjordforbindelsen: Senterpartiet står bak regjeringas forslag om et nytt tunnelløp på den strekningen. Det er viktig fordi det gir en rask forbedring, og sammen med nødvendig beredskap og kontroll av tunge kjøretøy er det en løsning som i et nytte–kostnads-perspektiv er det beste vi står overfor i dag.
Anders B. Werp (Høyre), 2017-06-19:
Vi fikk en sterk påminnelse om hvor viktig det er å legge til rette for næringslivet i hele landet, i etterkant av den kraftige nedgangen i oljeprisen. Heldigvis har vi en regjering som forstår dette, og Nasjonal transportplan etablerer nå livsnerver til hele landet, som sikrer flyt av varer, tjenester, informasjon og personer. Vi lever også i en tid hvor miljø- og klimapolitikken er viktigere enn noen sinne. Heldigvis har vi en regjering som forstår dette. Nasjonal transportplan har et mål om at veksten i byene skal tas med kollektiv, sykkel og gange. Vi er inne i tidenes jernbanesatsing. Høyre i regjering, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, gjennomfører en historisk satsing på vei og bane, gjennom å bygge mer, vedlikeholde bedre og få mer ut av hver krone. I flere tiår økte forfallet på vei og bane fordi det ble brukt for lite på vedlikehold. Vi har snudd dette til fornyelse. Vi prioriterer nå 1 000 mrd. kr de neste tolv årene til tidenes satsing på bl.a. nye veier og jernbanelinjer, bedre vedlikehold og store viktige prosjekter som binder landet sammen. Det eneste Arbeiderpartiets alternativ skaper, er nye spørsmål og større usikkerhet. Arbeiderpartiet vil bruke 5 mrd. kr på å framskynde prosjekter som koster over 50 mrd. kr. Det er umulig å vite hvilke prosjekter som skal framskyndes, og hvilke som ikke skal det. Vedtaket i dag har også en viktig og hyggelig hilsen til mitt eget nærområde. Høyre, sammen med Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, fastslår i en flertallsmerknad at rv. 35 er en viktig og trafikkert hovedferdselsåre nord–sør i Buskerud. Komiteen mener det er aktuelt å benytte planleggingsmidler til strekningen, med sikte på prioritering i senere nasjonale transportplaner. Det er gledelig at resten av komiteen i siste runde ble med på dette, men velgerne har merket seg hvem som står i spissen for dette viktige prosjektet.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2017-06-19:
Det er ein merkedag når me i dag vedtek Nasjonal transportplan for 2018–2029, som inneber eit samferdselslyft utan sidestykke i nyare norsk historie. For ein telemarking med hjarte for E134 var det ein stor dag òg i desember 2015, då samferdselsminister Ketil Solvik-Olsen kunngjorde at E134 var peika ut til ny hovudveg mellom Austlandet og Vestlandet. Med nye tunnelar over Haukeli vil me få eit betydeleg kutt i reisetida og ikkje minst betre stabilitet om vinteren. Eit overslag viser at utbygginga på E134 vil utgjere 20–30 mrd. kr. I Telemark feira me denne meldinga med blautkake. Det er utruleg mange personar som har jobba mot dette målet i veldig mange år. I dag blir det med vedtaket av Nasjonal transportplan slått fast at E134 vil bli høgt prioritert framover. E134 er den viktigaste vegen mellom aust og vest for oss i den sørlege delen av landet, og næringslivet i Sør-Noreg har vore viktige pådrivarar og støttespelarar i det politiske arbeidet som har ført fram til dette vedtaket. Her har verkeleg dei som har hatt skoa på, fortalt om fersk ribbe og andre leveransar som har blitt ståande fast over fjellet om vinteren, så då NTP-en kom, er det ikkje til å underslå at det var litt skuffelse over at den fyrste tunnelen, Seljestad–Røldal, ikkje låg inne i den fyrste planperioden. Det blei mobilisert frå kommunar, fylkeskommunar og interesseorganisasjonar for å framskunde bygginga. Det er med stor glede Høgre, Framstegspartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre i merknadene sine viser til at planarbeidet for strekninga snart vil ferdigstillast, slik at byggjestart kan bli tidlegare enn det som låg inne, gjennom at bompengebidraget kan nyttast fyrst, slik at byggjestart for den fyrste Haukeli-tunnelen kan bli innanfor den fyrste planperioden. Eg har stor tillit til at samferdselsministeren fylgjer opp denne merknaden. I tillegg har det i heimfylket mitt vore diskutert ei KVU for ein arm til Bergen. Eg har den oppfatninga at det er ei fornuftig løysing, men tidspunktet for å utføre KVU-en ligg litt lenger fram i tid. Eg er glad for at Høgre og Framstegspartiet har i merknadene sine at me ynskjer at det skal utarbeidast ein KVU for ein eventuell arm til Bergen. Dette er utan tvil ein god dag for alle oss som har jobba for utbygging av E134, som den viktige vegen det er mellom Austlandet og Vestlandet.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Som kjent er eg oppteken av jernbane. I mange år har eg stått her og argumentert for Follobanen. No er arbeidet godt i gang. Det vert bygd og bora, med mål om å vera ferdig innan utgangen av 2021. Det er veldig bra. Med 11 minutt frå Ski til Oslo vert det ein ny kvardag for veldig mange pendlarar, eller 11 minutt frå Oslo til Ski, for det går jo sjølvsagt an å pendla den andre vegen også. Men me må jo òg byggja intercity. I førre periode var fleire representantar for dei som styrer i dag, veldig høge og mørke, og dei lova på eit stort intercitymøte som me hadde rett bak her, at intercity skulle stå ferdig i 2023. I dag seier dei at det ikkje eingong kan verta ferdig til 2030. Det må då vera veldig pinleg for dei, for i Nasjonal transportplan for 2014–2023 gjekk Stortinget inn for ei målsetjing om ferdig utbygd dobbeltspor til Lillehammer, Halden og Skien innan 2030. Det vedtok me då. Den målsetjinga går no regjeringa bort frå, med støtte frå Venstre og Kristeleg Folkeparti. Eg synest det er alvorleg. Me i Arbeidarpartiet vil satsa på jernbanen. Me vil byggja meir moderne jernbane og tilby dei reisande fleire avgangar. Me jobbar vidare for dobbeltspor på intercity, og me skal ferdigstilla Follobanen. Og me har 3 mrd. kr meir enn regjeringa til jernbaneutbygging. Det er éin ting til – me jobbar også for grensekryssande jernbane. I Nordisk råd, som eg er medlem av, har me prioritert Oslo–Göteborg–København i satsinga på jernbane. Då kan me realisera 8-millionarsbyen – ein stor bu- og arbeidsmarknad. Men eg har skjønt at dette er eit tolmodsarbeid, for det er vanskeleg å finna pengar til strekninga Halden–grensa hos oss og til strekninga frå grensa og vidare hos dei svenske myndigheitene. Men me er nøydde til å sjå på transport over grensa, for i 2009 hadde me 3 500 godstog – i 2014 var det under 1 000 godstog. Det går over 2 500 trailerar over Svinesund per døgn. Det er me nøydde til å gjera noko med. Difor er eg veldig for at me lagar ein nordisk transportplan, og at me får eit tettare og betre samarbeid i Norden når det gjeld transport over grensa. Me støttar også ei KVU for det. Men først må me få bygd intercity. Eg forstår ikkje at regjeringspartia og støttepartia kan stå her og skryta heile dagen, når dei ikkje eingong klarar å oppretthalda målsetjinga om intercity innan 2030.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2017-06-19:
Dette er en interessant sak å følge for en som satt i transportkomiteen i forrige periode og deltok i en tilsvarende debatt for fire år siden. Nå har vi bl.a. fått høre Høyres Astrup og Fremskrittspartiets Stordalen si at de ikke kan stole på løfter fra Arbeiderpartiet, for det er pinlig overbudspolitikk, og det er råpopulisme. Ja, skjellsordene hagler, og Stordalen står til og med og vifter til Arbeiderpartiet med Monopol-penger, smiler – er tydeligvis veldig fornøyd med seg selv – og sier at vi bare presenterer ønskelister. Vel, her er det i hvert fall folk som vet hva de snakker om når det gjelder ønskelister og å bryte løfter. I fire år har Fremskrittspartiet sittet i regjering, og når det gjelder løftet om at bilistene skulle se ordet «gratis» på hver eneste bomstasjon, er det bare å konkludere med følgende: løftet ikke innfridd. De skulle ta kampen mot byråkratiet, eller, sagt med andre ord, det skulle kuttes i det store, unyttige byråkratiet, som de kalte det, og vi kan bare konstatere at det motsatte har skjedd: løftet ikke innfridd. Så kan jeg forlate det nasjonale nivået og gå over til mitt eget fylke, Hedmark. Også der var lovnadene før valget høylytte, og kritikken haglet mot Arbeiderpartiet, spesielt fra Høyre og Fremskrittspartiet, som kritiserte at f.eks. E16 Kløfta–Kongsvinger ikke fikk en kontinuerlig utbygging etter at de rød-grønne hadde bygd ut Kongsvinger–Slomarka. Det var mange grunner til det, men det var det ingen som ville høre på. Ifølge inneværende NTP skulle videre utbygging ha startet i år, og vi fikk høre at det var altfor sent. Vi skulle bare vente til de kom til makta, for da skulle det bli fortgang i sakene. Men intet har skjedd. Igjen: Løftet er ikke innfridd. Men det som verre er, er at nå er forslaget fra Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti at veien skal, som de sier, spilles inn til Nye Veier. Spilles inn – etter det vi har fått opplyst, har de nok å gjøre fram til 2021. Dette er nok et eksempel på at de nevnte partiene ikke på noen måte er opptatt av Hedmark, spesielt Kongsvinger-regionen, for veien skal nå ligge på vent, uten penger, hos Nye Veier, hvis de nevnte partiene får det som de vil. De forsøker til og med å selge det inn som en seier. Det er nesten ikke til å tro. Vi skal bygge mye vei, og vi satser over hele landet, sa statsråden, men det er bare å merke seg at det ikke gjelder for den regionen jeg kommer fra. Jeg merket meg også at statsråden i sitt innlegg brukte 7 av sine 10 minutter til å snakke negativt om de rød-grønne, spesielt Arbeiderpartiet. I kjent stil fortalte han at det ikke hadde skjedd noe under åtte rød-grønne år, men det har han brukt det meste av sin tid til i alle innlegg de fire årene som er gått, så det kom ikke som noen bombe. I replikkordskiftet kunne han heller ikke svare på spørsmål fra representanten Sivertsen, derimot snakket han om Arbeiderpartiet. Ja, hele åtte ganger ble vi nevnt i løpet av bare 1 minutt. Og han avsluttet det hele med et spørsmål i stedet for et svar. Det sier vel sitt om hans egen politikk, og det bør velgerne merke seg.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Nasjonal transportplan 2018–2029 har som overordna og langsiktig visjon å skapa eit transportsystem som er sikkert, fremjar verdiskaping og bidreg til omstilling til lavutsleppssamfunnet. Det er ein klok visjon. I Hordaland er ny veg og bane mellom Bergen og Voss eit prosjekt heilt i tråd med denne visjonen. Dei som brukar denne vegen og reiser med jernbanen her, vil først og fremst ha eit sikkert transportsystem, slik at dei kan reisa utan å vera redde for den neste ulykka, det neste raset og det neste livet som vil kunna gå tapt. Det er ikkje det at vestlendingane her er spesielt skvetne av seg, men når det kjem opp skilt i vegen der det står «Ikkje stopp, fare for ras», kan ein jo tenkja sitt. Det var den raud-grøne regjeringa som sette i gang ei konseptvalutgreiing for dette strekket, i 2012. Ho var klar frå etatane i april 2014, og i desember 2015, altså etter eitt og eit halvt år, konkluderte departementet med alternativet K5, som er å byggja veg og bane samtidig. I fagetatane sitt grunnlagsdokument til NTP vart dette følgt opp som eit bunde prosjekt, med byggjestart i 2021, men regjeringa fann ikkje rom til å prioritera dette. Unnskyldningane var mange og sprikande. Dei skulda på feilrekning av moms og bompengegrunnlag; dei skulda på nytt vegkryss i Arna. Men det står ikkje til truande at 2 mrd. kr til jernbane på Vestlandet vert sendt austover på grunn av overskriding på veg. I Hordaland har det vore stor skuffelse over at fellesprosjektet E16 og Bergensbanen Arna–Stanghelle vart utsette av regjeringa. Slik vert det byggjestart først i 2024, og ikkje i 2021, som fagetatane la til grunn. Regjeringspartia har saman med Kristeleg Folkeparti og Venstre i si behandling i Stortinget ikkje funne rom til å leggja inn ei ekstra krone til dette prosjektet. Vegen skal framskundast ved hjelp av bompengar, mens jernbananen vert utsett. Senterpartiet vil prioritera liv og helse først. Vi er klare på følgjande: Prosjektet skal startast opp i 2021, veg og bane skal byggjast samtidig, og vi vil sikra fullfinansiering i løpet av planperioden. Totalt 5 mrd. kr legg vi inn i første periode – 2 mrd. kr til bane og 3 mrd. kr til veg. Da er byggjestart i 2021 realistisk, og ferdigstilling i 2025–2026 vil kunna vera mogleg. Felles utbygging av veg og bane gjer K5-alternativet mange milliardar billigare fordi rømmingsvegar kan vera felles. Med eit historisk høgt samferdslebudsjett for jernbane meiner eg det er uforståeleg at ikkje Bergensbanen Arna–Stanghelle er med i første periode av NTP-en. Regjeringspartia, Kristeleg Folkeparti og Venstre skriv at dei vil snu alle steinar for å finna moglegheiter til å koma raskare i gang. Men det hjelper lite å snu steinar om finansiering og den politiske prioriteringa er fråverande.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Senterpartiet vil støtta dette veldig viktige forslaget frå Arbeidarpartiet om å få ein kommunal tiltaksplan for å styrkja eldres psykiske helse, der ein både skal sjå førebygging og helsefremjande aktivitet i samanheng og få betre diagnostisering av psykisk sjukdom hos eldre. Eg synest vi skal ta forslaget på største alvor, for sjølv om det er gjort mykje, er dette eit problem som får for lite merksemd i norsk helsevesen. Det er ganske alvorleg at ein ikkje oppdagar psykisk uhelse hos eldre. Eldre menn over 85 år er gruppa av menn som har størst risiko for sjølvmord. Opptrappingsplanen for psykisk helse vert omtalt i Dokument 8-forslaget. Planen var vellykka og førte til ei betydeleg utbygging av tenestetilbodet i kommunane. Evalueringa viste det, men ho viste òg at vi burde gjera meir. Norsk psykologforening har kome med viktige innspel som understøttar det. Eg reagerer når statsråden skriv – og representantar frå regjeringa her legg stor vekt på – at alt er som det skal vera. Som regjeringspartia, Kristeleg Folkeparti og Venstre skriv i innstillinga: «(…) det er gjort så mye på dette feltet, og at det ikke er hensiktsmessig å gå inn for nok en tiltaksplan.» (…) Eg trur kanskje ikkje alle opplever det slik ute i tenesta. Det vert vist til den gylne regelen, men vi veit frå Samdata for 2014 og 2015 at det motsette har skjedd – somatikken har auka meir enn psykiatrien. Dagaktivitetsplassar er viktig oppi dette. Det er gledeleg at det no skal verta ei plikt for kommunane å tilby det. Alle snakkar om at kommunane ikkje tar i bruk tilskotet. Ingen snakkar om kvifor. Det er fordi tilskotet er for dårleg innretta. Vi har fremja forslag om at ein må auka tilskotssatsen, men det er vorte stemt ned mange gonger, og det er beklageleg. Eg vil til slutt visa til at Senterpartiet har fremja ein god del forslag som passar inn i dette – eit Dokument 8-forslag om å sikra rehabilitering og fysisk trening på sjukeheim, forslag om ein forpliktande opptrappingsplan for etablering av dagaktivitetsplassar, og ein femårig kommunal opptrappingsplan for psykisk helsearbeid i kommunane. Men vi støttar opp om dette forslaget frå Arbeidarpartiet i dag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Eg kan slutta meg til det som representanten Tone Wilhelmsen Trøen nettopp sa. Eg òg vil takka representanten Freddy de Ruiter for å ha vore ein pådrivar i denne saka, både med interpellasjonen, og no med å få til dette forslaget, og òg å få til det kunststykket som det eigentleg er å få ein samla komité til å stå bak begge forslaga i tilrådinga. Senterpartiet vil støtta forslaga. Vi synest at dei presiseringane som er gjorde i samband med komitébehandlinga, er kloke. Eg skal ikkje ta opp att det som er sagt om personar med autisme eller Tourettes syndrom. Eg synest det er bra at NOU-en og det utvalet som skal sjå på dette, òg utvider omgrepet litt og ser på det ikkje berre opp mot éin diagnose, men litt vidare. Det synest eg er fornuftig. Forslag II i tilrådinga er vel det som ein kanskje skal merka seg først, der ein skal sjå på at helseføretaka og kommunane får til eit betre samarbeid, og at ein prioriterer tidleg diagnosesetjing, oppfølging og rettleiing av autismespekterforstyrringar. Eigentleg burde dette forslaget vera unødvendig, for det er helseføretaka si oppgåve å sørgja for eit samarbeid når det er ungar som har ein spesialisert sjukdom som treng oppfølging av både sjukehus og kommune. Men det er på sin plass, for vi veit at det er for mange, spesielt barn og barnefamiliar, som opplever hol i systemet akkurat på dette, at ein får for dårleg oppfølging og for sein diagnose – ein får i det heile ikkje det tilbodet som ein har behov for. Så Senterpartiet kjem til å støtta opp om begge forslaga til vedtak i denne saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Det slår meg at med alle dei representantforslaga vi har i dag om dei forskjellige sjukdomane, er vi jo nesten inn i eitt semester i eit eller anna helseprofesjonsstudium. No høyrer eg dei som var på talarstolen før meg, så eg treng ikkje repetera nokon ting om sårpasientar i Noreg, og vi lærer jo litt alle saman. Det er sant, det representanten Ruth Grung sa. Eg og ho var på eit seminar, og eg òg lærte meir om denne pasientgruppa. For det er jo slik at om ein er her på Stortinget eller der og gjer andre ting, så er det nokre pasientgrupper som er svære, og som vi høyrer mindre om enn andre pasientgrupper. Sårpasientane er ei slik gruppe. Eg vart òg gjord oppmerksam på at dei kostar helsevesenet ganske mykje. I Sverige har dei rekna ut at dei står for 1,5 pst. av det totale helsebudsjettet. Eg har ikkje sett tilsvarande rekning for Noreg, men det kostar mykje både i menneskelege lidingar ved at ein ikkje kan vera i arbeid, treng pleie osv., men òg i bandasjemateriell, og det er langvarige sjukdomar som krev mykje. Det som er bra, er at dette er det mogleg å gjera noko med, med at vi kan sørgja for meir system i behandlingsforløpa. I dag er det mange som har eit godt tilbod, og forskjellige representantar kan fortelja om eit godt prosjekt i sin kommune eller i sin region, og det kan eg òg fortelja om. Dei er gode på dette på Stord, det var med og redda lokalsjukehuset der, for dette hadde dei kompetanse på, men det må vera eit system for det, det kan ikkje vera heilt avhengig av lokale eldsjeler. Dette er eit ansvar helseføretaka må ta. Dette er det godt mogleg å laga desentraliserte tilbod om, der ein får eit godt samarbeid med kommunehelsetenestene der desse pasientane lever og må få oppfølging, og dei etterlyste sårklinikkane som burde vore eit tilbod i alle regionar, som alle pasientar kunne få. For poenget er at det er altfor mange sårpasientar som går altfor lenge med utilstrekkeleg behandling og som kunne ha vorte friske mykje før. Så er det jo eit poeng med fotterapeutar, som i Noreg er for dårleg finansiert. Pasientane må betala det sjølve. Så er det òg eit problem med kven som skal betala bandasjemateriell, uavhengig av om ein går til heimesjukepleia eller til fastlegen. Det håper eg statsråden kan koma inn på i innlegget sitt. Eg tar opp forslaget Senterpartiet står aleine om.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Senterpartiet fremjar eit forslag der vi ber regjeringa greia ut tiltak som gjer at fotterapi blir eit meir tilgjengeleg og inkluderande tilbod i den offentlege helsetenesta. I innstillinga står det om Tyskland, der pasientar med diabetes har rett til tre konsultasjonar hos fotterapeut i løpet av eitt år. I Noreg er det inga slik ordning. Pasientane må betala dette sjølv, og det kjem ikkje inn under noko eigenandelstak. Vil statsråden vurdera om det skal skje noko på dette området med tanke på det statsråden har sagt om at det skal bli meir fokus på førebygging, særleg hos pasientar med diabetes, men kanskje òg med andre kroniske sjukdomar, der ein er disponert for å utvikla kroniske sår?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Å sikra rekrutteringa av fastlegar er eit veldig viktig forslag. På ein måte er dette ein varsla katastrofe. Vi har i mange år høyrt at det er sviktande rekruttering av fastlegar, spesielt i distrikta. No er det òg i sentrumsnære kommunar, så det er eit aukande problem i heile helsetenesta. Det burde vi tatt på alvor. KS har varsla om at fire av ti kommunar slit i dag med å rekruttera fastlegar. Da bør Stortinget erkjenna dette problemet, og sjå på tiltak. Det er både eit statleg og eit kommunalt ansvar. Det er kome mange innspel til dette representantforslaget som det er veldig viktig å sjå på, både dette med utdanningsstillingar og det å sjå på medisinutdanninga. Det er ei kjensgjerning at ei stor overvekt av praksisen er på sjukehus og mykje mindre ute i kommunehelsetenesta. Dette betyr noko for rekrutteringa til kommunehelsetenesta seinare. Det er ei utfordring at så mange av medisinstudentane vert utdanna i utlandet. Det er òg ei kjensgjerning at turnusordninga i dag verkar slik at turnuskandidatar vel vekk inngåtte avtalar med kommunane, og vel meir sentrumsnære tenestestader på Restetorget. Dette er eit stort problem for dei kommunane som gong på gong mistar turnuskandidaten sin. Listelengda meiner eg at vi er nøydde til å sjå på. Fastløn er ein annan ting som kan verka inn. Ein eigen distriktstakst er det òg nokre som tar til orde for. Men éin ting som ein er nøydd til å snakka om når ein snakkar om rekrutteringa av fastlegar, er legevakt. Dette er som hand i hanske. Legevaktutfordringane og vaktbelastinga gjer at mange fastlegar, særleg i distrikta, får ein kvardag som er ekstremt slitande. Legevaktstenesta må styrkjast for at ein skal klara å rekruttera fastlegar. Vi fremja for nokre månader sidan eit forslag om ein handlingsplan for tilgjengelegheit, kvalitet og kompetanse i fastlegetenesta. Forslaget tok eg frå regjeringserklæringa, men det vart altså stemt ned. Heller ikkje Arbeidarpartiet, som no fremjar forslaget, stemte for det for nokre månader sidan. Det var litt oppsiktsvekkjande, men vi er ikkje verre enn at vi stemmer for Arbeidarpartiets forslag i denne saka, for det er veldig viktig at vi får gjort noko med fastlegerekrutteringa ute i kommunane.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Fastlegar jobbar i gjennomsnitt minst 46 timar per veke. Så kjem legevakt i tillegg. Vi veit at det er ein stor vekst – eigentleg altfor stor vekst – av kvinner på medisinstudiet no, som nok kanskje ikkje ser for seg ei slik vaktbelastning. Ser statsråden dette som eit problem? Meiner statsråden at det skal vera slik òg i framtida at den heilt grunnleggjande beredskapen som legevakta står for i lokalsamfunnet, skal drivast utanom normal arbeidstid?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Eg er einig i at det handlar om generasjonar og ikkje om kjønn. Det var ei fin påminning. Likevel er det eit stort problem. Helsevakt inneber, slik eg har forstått det, at andre profesjonar skal overta litt av denne beredskapen. Eg vil igjen spørja: Uansett om det vert nye ordningar, skal det vel vera ei legevakt i kommunane. Vil statsråden snarleg sjå på korleis ein kan implementera dette i normal arbeidstid, laga pilotar på det? Og vil det koma ein handlingsplan, slik det står i regjeringsplattforma?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Norsk musikkterapi står sterkt akademisk, men implementeringa i tenestene våre er mangelfull – og her ligg Noreg langt etter land vi kan samanlikna oss med. Difor har Senterpartiet fremja dette representantforslaget, der vi ber regjeringa i dialog med helseføretaka føreslå stimulerande tiltak for kunnskapsbasert implementering av musikkterapi i tenestene. Vi ber òg om å auka den nasjonale utdanningskapasiteten i musikkterapiutdanninga og å styrkja ordninga som er i Helsedirektoratet til stillingar og prosjekt innanfor kunnskapsbaserte behandlingsmetodar, som f.eks. musikkterapi, slik at dei kan nå ut til fleire kommunar og helseføretak, og om fleire ressursar til følgjeforsking og anna relevant forsking på implementering av musikkterapi i tenestene, med fokus på brukarerfaring og samarbeidsmåtar. Desse forslaga får ikkje fleirtal, men Arbeidarpartiet støttar dei – delvis òg Kristeleg Folkeparti. Så om det vert ei anna regjering etter valet, er dette kanskje eit område vi kan sjå eit litt anna engasjement for. Det håpar eg. Musikkterapi har kome inn i dei faglege anbefalingane for både psykose, rus, palliasjon og demens. Eg føler det vert bagatellisert både i brevet frå statsråden og i innstillinga, at det berre er eitt av mange tiltak. Poenget er at når det ikkje finst nok musikkterapeutar, er det eit politisk ansvar å sørgja for at dei faglege retningslinjene som finst, kan gjennomførast ute i tenestene. Saksordføraren har tatt opp at fleirtalet ikkje har forstått forskjellen på musikkterapi, miljøbehandling og integrert bruk av musikk og song i helse- og omsorgstenestene. Vi skal ha begge delar – både satsing på å læra opp eksisterande helseprofesjonar i bruk av musikk og parallelt ei satsing på den profesjonen som er spesialisert i kunnskapsbasert bruk av musikk. Når det gjeld utdanningskapasiteten, er det viktig å føreslå nettopp fordi det er nøkkelen til å få dette ut i tenestene. Ifølgje Norsk forening for musikkterapi er det behov for minst 1 200 musikkterapeutar på landsbasis om vi skal oppfylla dei faglege retningslinjene som no gjeld ute i tenestene. Det betyr 900 nye musikkterapeutar dei neste åra. Med ein utdanningskapasitet som i dag, på 24 studentar årleg, vil det ta 50 år før vi har nok musikkterapeutar til å realisera dei faglege anbefalingane for dei nemnde områda. Det er altfor lenge. Difor hastar det med å få eit større politisk engasjement for musikkterapi i helse- og omsorgstenestene.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Eg har lese svaret som statsråden har gitt til komiteen når det gjeld forslag nr. 2, om å auka den nasjonale utdanningskapasiteten i musikkterapiutdanninga. Eg må innrømma at eg vert overraska over at ein er så avvisande til at dette er noko som ein som helseminister skal bry seg med. Ein viser til at dette er noko som utdanningsinstitusjonane sjølve må prioritera, eller kunnskapsministeren, og at det er eit leiingsansvar ute å sørgja for at dette vert implementert. Spørsmålet mitt er: Synest statsråden at dette er å detaljregulere noko? Er det ikkje samarbeid mellom helsestatsråden og kunnskapsstatsråden? Vil statsråden ta initiativ til å få vurdert behovet for fleire studieplassar innan musikkterapi – frå regjeringshald?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Eg skal ikkje syngja, men takk til Tove Karoline, òg for alle åra vi har hatt saman i helse- og omsorgskomiteen. Eg har berre ein liten replikk, men det er kanskje kjedeleg no, etter den fine avslutninga til representanten Knutsen. Det går på utdanningskapasitet og replikken til statsråden. Eg vil berre minna om at dei to utdanningsinstitusjonane – dette står i representantforslaget – har spelt inn til departementet både i fjor og i år behovet for å få auka utdanningskapasitet, og med omsyn til tilvisinga til vår representant i kunnskapskomiteen, står vi begge bak dette forslaget. Så vi veit korleis det fungerer, men vi har ein vilje no til å løfta opp dette og behovet for å få fleire utdanningsplassar. – Det var berre det.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Så var det dette det enda opp med, regjeringslovnaden om at ein skulle avvikla dei regionale helseføretaka – ein 3-minuttarsdebatt på enden av dei fire åra. Senterpartiet meiner at spesialisthelsetenesta som vert utført ved norske sjukehus, er grunnleggjande viktig for folks tryggleik, og at norske sjukehus i dag er overadministrerte og underleia. Difor har vi fremja dette representantforslaget om å avvikla helseføretaksmodellen, og vi er glade for at vi kom fram til eit forslag som alle parti som er imot denne måten å styra sjukehusa på, kunne samla seg om. Kvinnsland-utvalet skulle jo føra til ein brei politisk debatt om dette, men den oppfølginga vart avlyst av statsråden sjølv fordi partiet Høgre hadde ombestemt seg. 15 år med føretaksmodell har vore 15 år med ein kontinuerleg politisk og fagleg debatt om denne måten å organisera og styra sjukehusa våre på. Vi meiner modellen er udemokratisk, og at han svekkjer moglegheita for folkevald styring og politisk kontroll. Det same meiner no Den norske legeforening. Vi føreslår at modellen vert avvikla, og at vi får ei demokratiserings- og leiingsreform for norske sjukehus der vi tar sjukehusa tilbake til offentleg forvaltning og folkevald styring. Vi meiner at alle tilrådingane frå Kvinnsland-utvalet betyr demokratisk underskot i styring av sjukehusa også i framtida, men vi meiner at det eine forslaget, om å greia ut ei ordning med færre helseføretak direkte underlagde styring frå departementet, burde vore utgreidd i heile si breidde. Det er det ikkje. Vi føreslår ein modell der staten framleis skal eiga sjukehusa, men der vi delegerer til lokale sjukehusstyre, tilsvarande dagens lokale helseføretak, å driva sjukehus der det er eit fleirtal i styret som er vald av og blant fylkestinget, eller av medlemene i dei nye regionane, der sjukehusa i større grad vert rammefinansierte, og der det òg er stadleg leiing ved alle sjukehus. Eg forstår at f.eks. Arbeidarpartiet ikkje stemmer for forslaga våre her, men det er uforståeleg at ein ikkje kan slutta seg til at ein ikkje skal vidareføra ISF-finansieringa ned på avdelings-/klinikk-/sjukehusnivå, og det er uforståeleg at ein ikkje kan slutta opp om at AD-møta bør vera opne, og at ein skal la strategiske avgjerder om IKT koma under politisk behandling og avgjerder. Med dette tar eg opp Senterpartiet sine forslag i saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-19:
Eg skal vekk frå sånne kosereplikkar frå to parti som eigentleg er ganske einige, til kva denne saka eigentleg handlar om. Det er politisk usemje om korleis vi skal styra sjukehus, og korleis ein kan få best mogleg demokratisk styring. Og ein tar inn over seg den kritikken som er, både frå fagpersonar og frå folk, om at sjukehusa er styrte på ein måte som ikkje gir tillit. Eg kan akseptera at Høgre og statsråden har skifta syn. Eg vil spørja om det er ei moglegheit for at statsråden vil ta initiativ til endringar innanfor modellen. Og da vil eg spørja om spesielt den utingen og «upraksisen» som er med at ISF-systemet og finansiering vert vidareført frå dei regionale helseføretaka ned til helseføretaka og ned til kvar einaste sjukehusavdeling og klinikk: Vil statsråden ta initiativ til at den ordninga vert endra?