Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-03-22:
I dag skal vi behandle Dokument 8:29 S for 2009–2010, om å redusere bruken av tvang i det psykiske helsevesenet, fremmet av Kristelig Folkeparti. Forslagsstillerne tar opp problemstillinger som tvangsmedisinering, kartlegging av konsekvensene ved bruk av tvang, nasjonale retningslinjer, ny opptrappingsplan for psykisk helse og finansieringen av denne. Videre foreslås det nasjonale minstestandarder for skolehelsetjenesten, finansiering av lavterskeltilbud og ambulante team. Forslagsstillerne peker på at det til enhver tid er ca. 1 000 pasienter inne til tvangsbehandling, og at ca. 1 000 personer utenfor institusjoner blir tvangsmedisinert i året. Dette er tall som komiteen er enig i er for høye. Komiteen står samlet bak en merknad om at dette bekymrer, da tvang strider mot grunnleggende menneskerettigheter om selvbestemmelse og personlig frihet. Komiteen viser til at bruk av tvang oppleves som krenkende for den enkelte og kan bidra til å svekke tilliten til behandlingsapparatet. Videre står det en samlet komité bak kravet om at bruken av tvang må begrenses til et minimum. Komiteen imøteser en debatt om problemstillingen. Komiteen står også samlet om viktigheten av helsestasjoner og skolehelsetjenesten når det gjelder forebygging i forhold til barn og ungdoms helse, både med hensyn til psykisk og fysisk helse. Komiteen har fått opplyst at Helsedirektoratet nå har fått i oppdrag å utrede alternative tiltak for å styrke kapasiteten i skolehelsetjenesten, og at direktoratet herunder skal vurdere en nasjonal minstenorm for bemanning. Komiteen imøteser denne utredningen. Utenom disse fellesutsagnene går det et skille mellom regjeringspartiene, som ikke ønsker å støtte noen av forslagene, og Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, som står bak forskjellige forslag, og jeg lar det være opp til det enkelte parti selv å redegjøre for sine standpunkt. Jeg er glad for denne muligheten til å diskutere bruk av tvang innen det psykiske helsevesen. I den perfekte verden ville ikke tvang skje overhodet. Dessverre lever vi ikke i en perfekt verden, og Fremskrittspartiet innser også at det finnes noen få mennesker som er så syke at de kan være en fare for seg selv eller andre. Men samtidig er Fremskrittspartiet helt tydelig på at det brukes altfor mye tvang, og at bruken av tvang dessverre også henger sammen med at man ikke har fått riktig og nok behandling og hjelp på et tidlig stadium. Fremskrittspartiet mener fortsatt at det må være et mål å avskaffe tvang. Jeg er glad for at det er en samlet komité som står bak merknadene om at bruken av tvang er for stor, og jeg er glad for at en samlet komité ønsker en endring. Da er det selvfølgelig skuffende når den samme komiteen ikke er i stand til å samle seg om noen forslag som kunne ledet til en forbedring. En som kaller seg Mia, har en blogg hun kaller «Pårørende i psykiatri», hvor hun skriver om sin mor. På hennes blogg fant jeg bl.a. følgende: «Jeg skulle ønske at jeg kunne bli ferdig med dette, med dette «blødende såret» som aldri vil gro. Det er når jeg tenker på hva de gjorde mot mor, de som kalte seg behandlere og spesialister.(…) Det som skjedde med mor under denne behandlingen, var at hun ble helt nedbrudt både psykisk og fysisk.(…) Hvorfor kalte de det sykehus? Hvorfor tok de fra oss moren vår(…) (…) (…) (…) Personlig synes jeg det er tøft å bli kontaktet av enkeltmennesker som mener seg utsatt for tvang, noe TV 2 den siste tiden også har satt søkelyset på. Jeg føler meg hjelpeløs og ute av stand til å gi gode svar eller råd. Det er derfor noe puslete når Regjeringens svar på også disse alvorlige problemstillingene er å avvente, vurdere, komme tilbake til eller nedsette et utvalg. Fremskrittspartiet fremmer derfor et forslag i dag, hvor vi ber Regjeringen legge fram en stortingsmelding om bruk av tvang i det psykiske helsevernet som skal bidra til å redusere tvangsbehandling og tvangsmedisinering. Videre fremmer vi forslag om en kartlegging av konsekvensene ved bruk av tvang. I statsrådens brev av 1. februar 2010 innrømmer hun at «det rapporteres om nedskjæringer og endringer i enkelte kommunale tilbud til mennesker med psykiske problemer». Dette er i tråd med de advarsler som Fremskrittspartiet kom med da de øremerkede midlene ble borte. Det er alvorlig, fordi man ikke nådde alle mål i opptrappingsplanen, og vi tåler derfor ikke kutt i det man faktisk oppnådde. Fremskrittspartiet fremmer derfor forslag i dag om gjeninnføring av øremerkede midler, slik at målene kan nås, framfor kutt. Videre fremmer vi forslag om å sikre økonomisk finansiering av sosiale lavterskeltilbud. Jeg viser også til Fremskrittspartiets alternative budsjett, hvor Fremskrittspartiet økte bevilgningene med nærmere 200 mill. kr. Statsråden viser også i sitt brev til at personer med psykiske lidelser som ikke er fornøyd med det tilbudet som gis, har forskjellige klageordninger som de kan benytte. Jeg har lyst til å understreke at en del mennesker er så syke at de nærmest har problemer med å oppsøke hjelp, og at de samme personene vil ha store problemer med eller vil være avskåret fra å framsette en klage. Psykisk syke har en vond og vanskelig hverdag, hvor også deres nærmeste lider. Vi som politikere bærer et enormt ansvar for at det finnes gode og riktige tilbud som inkluderer og helbreder når behovet oppstår. Jeg ber om at statsråden i disse budsjettider ikke glemmer alle dem som sliter. Fremskrittspartiet fremmer i denne sak til sammen syv forslag sammen med Kristelig Folkeparti og ett forslag sammen med Kristelig Folkeparti og Høyre. Jeg tar herved opp de forslag som ligger i saken.