Tina Bru (Høyre), 2014-06-12:
Først vil jeg få understreke at jeg er svært glad for at det er enstemmig komité som står bak innstillingen. Gjennom gode forhandlinger i komiteen klarte vi å komme frem til en løsning som ivaretar både klimahensynet, nemlig full elektrifisering av hele Utsirahøyden, som Johan Sverdrup-prosjektet er en del av, og hensynet til arbeidsplasser og forutsigbarhet i næringen. Å sikre at norsk produksjon av olje og gass skjer på en mest mulig CO2-effektiv måte er en god investering for fremtiden. Vi vet vi går en fremtid i møte hvor økende bekymring for klimaendringer vil presse frem en strengere klima- og miljøpolitikk. Legger man 2-gradersmålet til grunn, vet vi at det ikke vil være plass til alle de fossile kildene i verdens energimiks. Samtidig vet vi at det vil være et behov for olje og gass også i denne fremtiden. Det betyr at det er den fossile energien med lavest karbonavtrykk, produsert på en mest mulig klimavennlig måte, som vil kunne tas i bruk. Norge er allerede verdensledende på CO2-effektiv produksjon av olje og gass. Når vi nå i tillegg sikrer at alle luftutslipp knyttet til produksjonen på Utsirahøyden, blir eliminert, som følge av kraft fra land, vil oljen og gassen herfra blir svært klimaeffektiv i et globalt perspektiv og attraktiv i et fremtidig marked, hvor strengere miljøkrav blir gjeldende. Å investere i full elektrifisering av Utsirahøyden er derfor en god investering i verdien til norsk olje og gass i fremtiden og i vårt felles ansvar for klimautfordringene. Jeg er glad for at det er en enstemmig komité som understreker viktigheten av at Johan Sverdrup-utbyggingen ikke blir forsinket. Dette var svært viktig for Høyre og regjeringen, og vi har lagt stor vekt på dette i forhandlingene. Helt siden februar i år, da Statoil la frem sitt konseptvalg for Johan Sverdrup-utbyggingen, har regjeringen uttalt at vi vil jobbe for å få på plass en områdeløsning med kraft fra land til Utsirahøyden. Slik sett er det ingen kontrovers for regjeringen i dette vi i dag vedtar i Stortinget. Men vår primære holdning var at dette var noe som skulle gjøres i behandlingen av plan for utbygging og drift – som er planlagt lagt frem i Stortinget neste vår – i tråd med vanlig praksis for store utbyggingsprosjekter på norsk sokkel. Når vi likevel velger å ta stilling til dette allerede nå, er det gledelig at det skjer på en måte som ikke setter prosjektet i risiko for å bli utsatt. En utsettelse av Johan Sverdrups første byggetrinn ville fått store konsekvenser for arbeidsplasser langs kysten. For eksempel ville Kværner Verdal risikert å måtte stenge dørene sine hvis kontraktene som vil følge av Johan Sverdrup-utbyggingen, lot vente på seg. Ikke minst ville det vært svært uheldig for alle lærlingene som skal starte sin læretid på verft, som f.eks. Kværner Verdal og Kværner Stord. De siste ti årene har Kværner bidratt til å utdanne over 1 600 fagarbeidere, gjennom å være en av landets største lærlingebedrifter. For regionene som Kværner opererer i, er de avgjørende for å få utdannet fagarbeidere innenfor denne sektoren. De norske verftene er viktige rekrutteringsarenaer for fremtidens arbeidskraft i olje- og gassnæringen. Verftene spiller en viktig rolle i å utdanne de svært kompetente arbeidstakerne, som er både dagens og fremtidens bærebjelker i norsk petroleumsindustri. I konkurranse med utlandet kan ikke Norge være billigst, men vi kan absolutt være best. Da trenger vi de norske verftene, og vi trenger lærlingeplassene de tilbyr fremtidens fagarbeidere. Mange av talerne her i dag har snakket om behovet for klarhet. De måtte rydde usikkerheten av veien. Det måtte komme signaler om Utsirahøyden. Dette behovet mener jeg først og fremst er oppkonstruert av de partiene som sto sammen den 16. mai. Det vi vedtar i dag, er ikke noe som ikke kunne blitt vedtatt i PUD-behandlingen til våren, med samme konsekvens som nå. Da Statoil la frem sitt konseptvalg for Johan Sverdrup i februar, sa de allerede da at Stortinget kunne stille et krav om områdeløsning i de senere byggetrinnene ved PUD-behandlingen av fase en for Johan Sverdrup. Det Statoil uttrykte bekymring for, i likhet med det komiteen gjør i merknadene i innstillingen i denne saken, var risikoen for en utsettelse dersom det skulle komme krav om en områdeløsning fra dag én i fase en av prosjektet. Nettopp derfor vedtar vi ikke det i dag. Vi vedtar at vi skal ha en områdeløsning på plass senest innen utgangen av 2022, som er når byggetrinn 2 etter planen settes i gang. Det ville det ikke vært for sent å gjøre i PUD-behandlingen av byggetrinn 1 til våren. Så lenge man ikke vedtar krav fra dag én i fase en, utgjør det ingen forskjell. Men etter snuoperasjonen som 16. mai-partiene gjorde i løpet av komitébehandlingen, da de forsto at enigheten deres med all sannsynlighet ville føre til en utsettelse, forstår jeg at de har et behov for å skape et bilde og fortelle en historie om hvorfor det vi vedtar i dag, er nødvendig. Sannheten er at det er nærmest meningsløst. Sannheten er at forslaget vi i dag vedtar, like godt kunne blitt vedtatt når vi behandler PUD-en i Stortinget til våren. Det er ingen motsetning mellom det vi i dag vedtar, og det regjeringen hele tiden har sagt at vi vil få til. Jeg lurer på om noen av de partiene som mener at dette vedtaket er nødvendig, kan peke på konkrete ting i dette vedtaket, som ikke kunne vært gjort til våren i PUD-behandlingen. Min påstand er at det klarer de ikke – utover å gjenta at det er nødvendig.