Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-03-19:
Bostedskravet er et fiskeripolitisk virkemiddel som bidrar til å sikre en sentral fiskeripolitisk målsetting, nemlig at de viltlevende marine ressursene skal komme kystbefolkningen i Norge til gode. Dette samsvarer med formålsbestemmelsen til havressurslova og deltakerloven, som begge snakker om å trygge bosetting og arbeidsplasser i kystdistriktene, med litt ulike ord. Bostedskravet innebærer at fartøyfører og minst halvparten av mannskapet på norske fiskefartøy må være bosatt i en norsk kystkommune eller nabokommune til en kystkommune. Så kan det etter søknad gis dispensasjon for fartøyførere med bosted annet sted i Norge, i øvrig EØS-område, eller i de delene av Norden som ikke er omfattet av EØS. Gjeldende bostedskrav ble innført i 2006. Tidligere gjaldt et krav om at fartøyfører og minst halvparten av mannskapet på norske fiskebåter enten skulle være norske statsborgere eller bosatt i Norge. Endringen i 2006 bidro til å fjerne usikkerheten knyttet til om Norge oppfylte sine forpliktelser etter EØS-avtalen. En enstemmig næringskomité uttalte bl.a.: «Det er bred enighet om at fiskeressursene først og fremst skal komme kystbefolkningen til gode. Komiteen mener kravet om bosted, slik Regjeringen foreslår, ivaretar våre fiskeripolitiske målsettinger. Bostedskravet bidrar også til å sikre norske mannskapers rettigheter i fisket. Det bidrar også til å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår for mannskap og fiskere.» Jeg må få si at jeg synes vurderingene til en samlet næringskomité i 2006 står seg godt også i dag, men registrerer at forslagsstillerne nå har en annen oppfatning. Jeg må innrømme at det er litt vanskelig å få full klarhet i hva representantenes forslag – eller hva de foreslår at regjeringen eventuelt skal foreslå – går ut på. I selve representantforslaget framheves et mål om likebehandling av norske borgeres rett og mulighet til å ta seg arbeid på norske fiskefartøy. Jeg har i mitt brev til næringskomiteen forstått det som et ønske om at norsk statsborgerskap skal være et relevant kriterium. I komitémerknadene derimot framhever Fremskrittspartiets og Høyres medlemmer at det er likhet for norske innbyggere som er det sentrale. Jeg skal ikke bruke mer tid på å drøfte hva representantforslaget går ut på, men vil påpeke at forslaget uansett innebærer en reversering av lovendringen fra 2006. Den gangen forlot vi både norsk nasjonalitet og bosted i Norge som relevante kriterier og erstattet det med bosted i kystkommune eller nabokommune til kystkommune. Det kan være riktig, som det anføres i representantforslaget, at enkelte fiskebåtredere mener det er vanskelig å finne kvalifisert mannskap bosatt i kystkommuner og nabokommuner. Mitt klare inntrykk er i så fall at det er mannskap bosatt i utlandet som er det reelle alternativet for disse rederne. I så måte vil ikke representantenes forslag være til hjelp. Representantenes forslag er uheldig fordi det skaper usikkerhet i forhold til EØS-retten. Lovendringen i 2006 bidro til å fjerne usikkerheten som oppsto da ESA reiste sak mot norske myndigheter. Det endte med at ESA la saken mot Norge til side, etter at lovendringen var gjennomført. ESA mottok i høst en ny klage fra en norsk fiskebåtreder, som hevder at det nye bostedskravet strider mot EØS-retten, og vurderer nå om det skal åpnes en ny sak mot norske myndigheter på grunnlag av klagen. Det vil være uheldig om norske myndigheter parallelt med dette skulle arbeide for å gjeninnføre elementer av den gamle regelen. Representantforslaget vil både skape større usikkerhet rundt gjeldende bostedskrav og undergrave det viktige arbeidet med å sikre norske lønns- og arbeidsvilkår for mannskap på norske fiskebåter. Derfor er jeg glad for at komiteens flertall ikke vil støtte representantforslaget.