Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-18:
Hvis vi begynner med begynnelsen, er det sånn at folk er på flukt i verden, og Norge har tatt på seg jobben med å ta imot folk som er på flukt. Det er en nasjonal forpliktelse å ta imot de 15 000 flyktningene som kom i fjor, og vi trenger en måte å få det til på. Da er spørsmålene: Er det riktig at kommunene skal kunne nekte å ta imot asylsøkere som Norge er forpliktet til å ta imot? Nei, ikke hvis det fører til at vi ikke klarer å oppfylle våre internasjonale forpliktelser. Men er det rimelig at kommunene får bedrive langsiktig planlegging av nødvendige offentlige tjenester i forbindelse med asylmottak, sånn som barnehager og skoler og helsetjenester? Ja, definitivt. Og er det rimelig at kommuner som vil drive mottak, får drive med oppbygging av kompetanse på området for å få litt langsiktighet i arbeidet? Ja. Er det sånn det funker i dag? Nei. Da er vi inne på det som er kjernen, og det er to problemer. Det ene er som kjent at antall asylsøkere svinger fra år til år. Vi har derfor et sterkt behov for å ha kommuner som er parate til på kort varsel å bygge opp igjen mottak, og som når det er nødvendig, eller når behovet avtar, kan bygge dem ned igjen, men likevel være på alerten. Da vil jeg vise til de forslag som SV tidligere har fremmet om paratkommuner, som nettopp kan ha en sånn funksjon. Det andre problemet er anbud, og da vil jeg lese opp det som flertallet i komiteen – også Fremskrittspartiet – gikk inn for ved behandlingen av asyl- og flyktningmeldingen. De sa nemlig: «Komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet, forutsetter at all mottaksdrift legges ut på anbud.» I dette ligger at det vil bli mer gjennomsiktige og bedre beslutningsprosesser, noe som også vil være en trygghet mot påstander om ulik behandling og uryddige tildelingsrutiner. Grunnen til at jeg nevner dette, er at i det øyeblikket man bestemmer seg for å legge all drift av asylmottak ut på anbud, har det to konsekvenser. Det ene er at man ikke lenger kan styre asylmottakene mot de stedene som nettopp har kompetanse, som nettopp sier seg villige til å drive disse mottakene. Man legger opp til at det eneste som skal bestemme, er pris. Og det er nå engang sånn – og det er spesielt til Fremskrittspartiet – at det mange steder som ikke er fullt så sentrale, som ikke ligger tett inntil tettsteder, vil være billigere å få leid nedlagte militærleirer. Det er billigere å skaffe seg et lokale i Nordkjosbotn enn i nærheten av Drammen. Dermed vil det altså være steder som er langt fra folk, der lokalsamfunnet vil ha flere og sterkere aversjoner mot å få et asylmottak, og der det i utgangspunktet kanskje ikke er smartest å legge et asylmottak. Det andre forholdet ved å legge alt ut på anbud og ikke ha paratkommuner er at man får problemer med å sørge for at de som jobber der, har skikkelig kompetanse. Man vil få en kjapp rekruttering når man i en kommune plutselig får melding om at det i løpet av to uker skal opprettes et asylmottak i nærheten. Så kommer vi inn på det siste: Er det rimelig at kommunene skal bære kostnadene for statens nasjonale forpliktelser i forbindelse med asylmottakene? Nei, det er ikke det! Det er rimelig at de ekstrautgiftene som små steder får – som ekstrautgifter til helsevesen, som ekstrautgifter til barnehager osv. – uavkortet skal dekkes av staten. Og det skjer ikke i dag. Derfor vil jeg ta opp det forslaget som Senterpartiet og SV står sammen om i Innst. S. nr. 133. Så vil jeg si en ting helt til slutt. Det gjelder et forslag som er omdelt, og som Magnhild Meltveit Kleppa kommer tilbake til. Situasjonen for enslige mindreårige asylsøkere har vært tatt opp lenge, sist i forbindelse med budsjettet i fjor høst, og tidligere i forbindelse med asylmeldingen. Vi har sagt at det er riktig at enslige mindreårige asylsøkere skal tas hånd om av barnevernet, og vi har sagt at det er riktig at de må få en skikkelig oppfølging og et skikkelig tilbud. Gang på gang har det vært lovet fra ministere og fra andre på regjeringshold at de skal få et skikkelig tilbud. Likevel får vi oppslag, som f.eks. det som stod i Dagsavisen i dag, som tyder på at det fortsatt er stort behov for å følge opp situasjonen for enslige mindreårige asylsøkere. Hvis de hadde vært alene i Norge og vært 15 år, hadde de under alle andre omstendigheter fått et skikkelig tilbud fra barnevernet.