Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2015-05-28:
Det første som slo meg da jeg hørte statsrådens reflekterte redegjørelse på tirsdag, var at viktige EU- og EØS-saker ikke lenger kan avgrenses til problemstillinger knyttet til handel mellom europeiske land. Den er i like stor grad en redegjørelse om utenrikspolitiske spørsmål som for få år siden ville blitt ansett å være helt irrelevante for kjøp og salg av varer på tvers av landegrensene i Europa. At situasjonen for flyktninger i Middelhavet, situasjonen for romfolk, utviklingen i Ungarn, EU-motstanden i Storbritannia, situasjonen i Ukraina, forholdet til Russland og militært samarbeid i og utenfor NATO skulle ha betydning for europeisk handel, ville for mange fortone seg som underlig. Men det er det ikke. Alle disse sakene er høyst relevante for å skape de best mulige vilkårene for kjøp og salg av varer og tjenester i Europa. Hvilken rolle Norge kan og bør spille i en slik global setting, er imidlertid ikke et enkelt spørsmål å besvare, men det vi vet, er at vi uansett vil bli direkte berørt. Europa opplever et raskt voksende immigrasjonspress fra Midtøsten og Afrika. En del av disse er forfulgte og trenger beskyttelse, men de aller fleste er mennesker som rømmer fra fattigdom for å skaffe seg en bedre økonomisk tilværelse og fremtid for seg og sine – et helt legitimt ønske. De som lykkes i å komme seg til Europa, har ofte satt livet på spill og samtidig betalt menneskesmuglere for den farefulle reisen. Smuglingen er organisert av kriminelle nettverk, og det er derfor positivt at EU iverksetter omfattende tiltak for å bekjempe disse nettverkene. Bekjempelse av menneskesmugling krever gode analyser og målrettet innsats mot bakmenn. Det er derfor positivt at regjeringen i juni legger frem en stortingsmelding om globale sikkerhetsutfordringer med mål om å styrke dette arbeidet. Nedkjemping av smuglernettverk vil imidlertid ikke løse utfordringen vårt kontinent står overfor. Fattige mennesker fra Afrika og Midtøsten vil fortsette å forsøke å ta seg til vår rikere del av verden, og omfanget vil sannsynligvis øke. Svaret på denne utfordringen er ikke å tillate at stadig flere får bosette seg i Europa. En slik løsning er verken økonomisk eller kulturelt bærekraftig. Vi ser utfordringer i mange land i dag, og det å ønske stadig flere velkommen vil rokke ved stabiliteten i mottakerlandene. Vi ser slike tendenser allerede. Den eneste løsningen for å få avsluttet migrasjonsstrømmen av fattige mennesker fra sør til nord er at landene selv evner å utvikle seg. I den sammenhengen er det greit å minne oss selv på at også mange land i Europa opplevde fattigdom noen få generasjoner tilbake. Utvikling av bærekraft kommer imidlertid ikke av seg selv, den kommer heller ikke gjennom økonomiske gavepakker fra rike land. Økonomisk utvikling kan kun oppnås gjennom godt styresett og samarbeid kombinert med en genuin vilje til og interesse av å gjøre hverdagen gradvis bedre. Da må man legge kulturelle, religiøse og etniske strider til side og innse at økonomisk utvikling må gagne alle. Det er selvsagt lettere sagt enn gjort, men det finnes ingen vei utenom. Strømmen av fattige mennesker som i dag forsøkes smuglet over Middelhavet til Italia, må stanses, og det er derfor positivt at regjeringen styrker den humanitære innsatsen og sender et skip til Triton-operasjonen for å redde liv. Til representanten Kåre Simensen: Jeg vet ikke hvor Simensen vanker, men jeg har aldri hørt noen si «la dem drukne». Å unngå at menneskeliv går tapt er imidlertid kun første steg i en rekke tiltak som må gjøres for å stanse strømmen av fattige mennesker. Norges bidrag for å avlaste den humanitære situasjonen i Syria og nabolandene er i år på 1 mrd. kr. Det er penger som går til mat, helse, husly, utdanning, vann og sanitære tjenester. Det er helt åpenbart at den beste og mest effektive innsatsen regjeringen kan gjøre, er å hjelpe folk der de kommer fra. Slik kan vi bidra til at færre velger å begi seg ut på en farefull ferd mot Europa. På denne måten vil også pengene strekke lenger og gjøre at man vil kunne hjelpe langt flere. Situasjonen i Middelhavet er altfor dramatisk til at enkelte skal utøve elitistisk empati uten økonomiske eller andre konsekvenser for dem selv. Norge bør gjøre som regjeringen gjør, og har sagt den vil fortsette å bidra med: hjelp til selvhjelp i nærområdene. Mitt innlegg har i sin helhet blitt viet til migrasjonsstrømmen til Europa – ikke fordi andre forhold som angår EU og EØS ikke er viktige, men fordi alt annet gradvis vil bli underordnet dersom vi ikke evner å få en permanent, koordinert ordning som reduserer den økonomiske motivasjonen for å reise til Europa. Mennesker som flykter fra krig og forfølgelse, skal selvsagt få muligheten til å søke beskyttelse i trygge land. En fremtidig løsning bør være at slike søknader behandles med ett sett like regler ved ett eller to store FN-finansierte og FN-drevne asylmottak i flyktningenes nærområder. Jeg er derfor glad for at regjeringen har valgt å finansiere et flyktningmottak på den greske øya Lesbos. Fremtiden vil vise at dagens ordning med nasjonale asylsøknadsprosesser verken er fornuftig eller bærekraftig.