Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Visjonen til Arbeiderpartiet når det gjelder skole, er at hver og en skal bli den beste utgaven av seg selv ut fra eget talent, arbeidsinnsats, interesser og evner, uavhengig av økonomisk, sosial og etnisk bakgrunn og uavhengig av kjønn. Slik er det ikke i dag. Altfor mange jenter og altfor mange gutter velger tradisjonelt, og mye tyder på at dette står på stedet hvil, som vi allerede har hørt. Vi kan ikke vente oss en kjønnsrevolusjon med det første. Derfor vil jeg takke interpellant Eldegard for at hun tar opp dette viktige temaet til debatt. Vi har allerede hørt to gode debattinnlegg rundt dette med mange gode poenger, men jeg synes det er viktig å diskutere dette allikevel, for det handler om holdninger. Eneste måten å bekjempe holdninger på er å utfordre dem. Jeg opplever at representanten Eldegard gjør dette på en utmerket måte, og jeg kjenner til at dette er noe hun har vært opptatt av lenge og har personlig erfaring med, også fordi hun har jobbet i et mannsdominert yrke selv. Uten å dra det altfor langt er det ikke helt ulikt den erfaringen det var å sitte i finanskomiteen i forrige periode, hvor det var to kvinner og 16 menn. Hvorfor er dette problematisk? Er det ikke slik at unge menn og kvinner velger fritt hva de selv vil bli? I teorien ja, i praksis nei; utdanningsvalg formes vel så mye av omgivelser som av hva en selv ønsker. Foreldrenes forventninger betyr mye, skolens rådgivning også samt venner og bekjentes valg og preferanser. Forbilder har også mye å si. Før var det utenkelig for unge jenter å bli meteorolog, selv om meteorologer var på tv, og det er attraktivt i seg selv for unge mennesker. Det var eldre menn som meldte været i gamle dager, inntil Siri Kalvig etablerte Storm Weather Center og viste at det var mulig for unge jenter å velge tunge og spennende realfag til tross for at man er ung og jente. Om dette har påvirket andre realfag, er jeg mer usikker på, selv om Kalvig også har vært en god realfagambassadør ved siden av å reklamere for meteorologi. Men hva kan så disse gruppene gjøre som har påvirkningskraft? Foreldre har et viktig ansvar for å synliggjøre og sannsynliggjøre et bredt spekter av yrker for sine barn, både yrkesfaglig retning, høyskoleutdanninger og mer akademiske retninger på universitetene, enten det er i disiplin- eller profesjonsretningen. Det er ikke lett å trosse mamma, og det er ikke lett å trosse pappa. Kanskje rådgiverne skulle snakket mer med nettopp mamma og pappa, for rådgiverne på skolen har en nøkkelrolle. Deres jobb er å finne talentet hos hver og en og koble det mot de store mulighetene Utdannings-Norge har å tilby. Det er en krevende oppgave, men det kommer man ikke utenom. Å finne en retning, også inn i yrkeslivet, er som oftest ingen lett oppgave. Kanskje de burde måles litt mer opp mot om de klarer å få flere til å velge utradisjonelt kjønnsmessig. Det kunne vært spennende. Forbildene kan samfunnet framheve. Det er blitt gjort gjennom mange ulike kampanjer, bl.a. gir rollemodellbyrået ALFA unge kvinner nye forbilder innen realfag. Her kan nemlig skoler og andre rett og slett bestille besøk fra rollemodeller, som i kraft av seg selv og sin erfaring kan fortelle om sine utradisjonelle karrierevalg. Kanskje vi skal gjøre dette enda bedre kjent. Jeg tror den enkelte blir lykkeligere om vi alle jobber med det vi liker, mestrer og interesserer oss for, men vel så viktig er det for samfunnet som helhet. Alle som har vært på en arbeidsplass dominert av ett kjønn, savner et mer mangfoldig miljø. Arbeidsmiljøet blir bedre om vi blander menn og kvinner. I dag er lønningene for mye preget av om det er tradisjonelle kjønnsrollemønstre i yrkene. Det samme gjelder, som statsråd Halvorsen var inne på, heltid og deltid. Kvinneyrkene taper ofte i lønnskampen. Er det mer jevnt fordelt representasjonsmessig mellom menn og kvinner, kan det også slå ut i en mer jevn og rettferdig lønnsfordeling. Dessuten blir trolig arbeidsoppgavene løst bedre om flere treffer godt med yrkesvalget sitt, for de trives rett og slett bedre med oppgavene og yrket sitt og leverer bedre enn om det ikke er slik. Til sist: Dette er krevende områder å løse politisk. Vi har få såkalte harde virkemidler å bruke; holdningsarbeid er det viktigste og mest effektive. Allikevel er det kanskje noen områder innen visse yrker hvor vi skal tørre å bruke kvotering. Ett eksempel ser vi nå ved Universitetet i Oslo, hvor de kvoterer inn menn på psykologistudiet, fordi vi ikke kan komme i en situasjon hvor det bare er kvinner som er psykologer.