André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-02-18:
Utgangspunktet for et tomtefeste er en frivillig avtale mellom to parter. Jeg er sånn sett glad for at alle partier, antakeligvis da unntatt Arbeiderpartiet, ser viktigheten av avtalefrihet og således ikke vil legge til grunn forbudslinjen for å avgjøre hva man kan eller ikke kan avtale. Noe som har skapt problemer, er at Stortinget har foretatt endringer i dette lovverket slik at avtalepartenes innbyrdes vekt har blitt forskjøvet opptil flere ganger. Tomtefesteloven kan i stor utstrekning betraktes som en lov som blir klattet på litt nå og litt da, og da blir den ikke noe enklere for folk å forholde seg til. Det som her er viktig, er å finne en balanse som ivaretar alle involverte parter i avtaleforholdet. De festekontrakter som er inngått, spenner i tidsrom over hundre år, og i innholdet er det også store variasjoner. Ikke bare er festeavgiften individuelt avtalt, også hvordan den skal reguleres, har det vært avtalefrihet på, selv om lovgiver også har vært inne og fiklet på det området. Og om ikke det skulle være nok, er det i spørsmålet om andre rettigheter, som f.eks. retten til trevirke og andre frukter av eiendommen, også individuelt avtalt hvorvidt den skal tilfalle fester eller grunneier. Det er slik når det er to parter, at skal den ene part få alt slik han selv ville ønske at det skulle være, vil det raskt bli urimelig for den andre parten. Ingen kan kreve å få noe en ikke har rett til, og ingen skal pålegges å betale en gang til for noe en allerede har. Den bruksretten som tomtefesteren allerede har, mot et vederlag, skal ikke erverves på nytt. Det som må innløses, er resteiendomsretten og opphøret av vederlaget. Samtidig er det åpenbart urimelig om en leietaker skal få all glede av eller bære hele tapet ved verdiendringer som ikke skyldes vedkommende selv. Dette er bakgrunnen for at Fremskrittspartiet ser at det må foretas en fordeling av verdiøkninger eller verdireduksjoner som ikke kan tilskrives noen av partene. Jeg er enig med Storberget i at dette er en komplisert lov. Men nå er ikke jeg så sikker på at Arbeiderpartiet er uten skyld i dette. Arbeiderpartiets avtalereguleringer og nekting av at avtaler som er inngått, skal gjelde fullt ut, er nettopp et av de store problemene. Man har altså innført reguleringer og klattinger som gjør at et avtaleforhold ikke får virke. Og når man da opphever en del av disse av det offentlige pålagte hindringer, oppstår det nye problemer. Forslaget f.eks. om at man skal gange festeavgiften med 25 for å finne en innløsningssum, som Storberget har vært talsmann for, medfører klare problemer. Det tar som sagt ikke hensyn til andre heftelser enn den rene leiesummen. En tomt på Senja kan fort bli like dyr eller like billig som en strandtomt på Tjøme. Jeg anser ikke det å være veldig naturlig. Men det har kanskje noe med fordelingsprofilen til Arbeiderpartiet å gjøre. Nå er det også slik at det var andre grunner til at man valgte tomtefeste. Det var reguleringen av kredittmarkedet, som også var et problem, pålagt fra Arbeiderpartiets side, når folk skulle kjøpe en eiendom: Man fikk rett og slett ikke lov til å ta opp lån til å kjøpe den tomten – altså måtte man feste. Men selv i dag praktiserer Arbeiderpartiet med hård hånd rundt omkring i landet et delingsforbud som gjør at man kan få punktfestet, men ikke fradelt tomt. For oss vil det være avgjørende når man får en innløsningsrett, at man også får rett til eventuelt å få fradelt en tomt, slik at man blir reell eier av det man faktisk har festet. Vi mener at en innløsning skal være en rett for alle festerene. Det viktige for oss er ikke landbrukseiendommens størrelse, men forutsigbarheten for festerene. Tidligere praksis, også fra arbeiderpartiregjeringer, har vært at det er landbrukseiendommens størrelse eller inntjening som er avgjørende, ikke festerenes behov for forutsigbarhet, som jeg har forstått er det viktige nå. Jeg håper det betyr at Arbeiderpartiet nå ønsker å gi alle festerne en lik rett. Representanten Dybevig var inne på at innløsningsrett i den form som man her legger opp til, kan ha innslag av ekspropriasjon. I den sammenheng er det spørsmål om vederlaget, som vi da mener er markedspris, altså den prisen tomten har med heftelse, som er noe annet enn hvis man skulle legge ut en tomt uten heftelse overhodet. Det er klar forskjell på å selge en tomt som en kjøper kan bruke til hva han vil, og å selge en tomt hvor kjøper bare får lov til å hente ut deler av et vederlag og ikke får benytte den til egen bolig eller fritidsbolig. I den sammenheng kan det være hyggelig om statsråden tar med seg det skattemessige aspektet ved at grunneier i og for seg – kanskje motvillig – blir pålagt en innløsning, hvilket gjør at man får en realisasjon som man ellers ikke ville ha fått, og ser om det her finnes en mulighet. Jeg håper naturligvis at saken kommer tilbake så raskt som mulig. Det betyr at man ikke ønsker å ha noen lange utsettelser, men Regjeringen må få den tid som er nødvendig for å få en god og helhetlig vurdering og også evaluering av tingenes tilstand. Derfor vil det være naturlig, sett fra vårt ståsted, at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med lovforslagene samtidig som man kommer med evalueringen, for det vil være unødvendig med en evaluering mens man venter på lovregler. Har man først foretatt noen lovendringer, vil det vel være uhensiktsmessig å foreta en egen evaluering av de gamle reglene. Jeg ser fram til en samlet behandling av både evalueringen og justeringen av lovverket, og jeg håper at vi kan få gjort det ved årsskiftet.