Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2010-02-18:
Som det har kommet tydelig fram her, har forslaget til statlige planretningslinjer skapt store bølger i Hordaland. Da Stortinget behandlet den nye plan- og bygningsloven, var det et klart flertall for en streng praksis med hensyn til bygging i 100-metersbeltet. Men det var også et klart flertall for at det skulle utarbeides retningslinjer for en differensiert forvaltning som tar hensyn til ulikhetene langs kysten. I de retningslinjene som ble foreslått, blir omtrent hele Hordaland definert som et pressområde på linje med Oslofjordområdet og får retningslinjer for en svært restriktiv forvaltning. Som interpellanten har vært inne på, vekker det faktisk også i seg selv reaksjoner i et fylke hvor havet og kystlinjen i stor grad har vært både levevei og begrunnelse for bosetting til alle tider. Jeg mener det er viktig å sørge for at allemannsretten håndheves, at vi ikke privatiserer strandsonen, men heller bevarer kystlinjen for nåværende og senere generasjoner. Jeg er derfor motstander av en tiltakende privatisering av strandlinjen, som vi ser, ved at det i altfor stor grad tillates utbygging av boliger og fritidseiendommer i strandsonen. Kortsiktige profitthensyn må ikke fortrenge allmennhetens adgang til strandsonen, nå og for framtidens slekter. Forbudet mot bygging i 100-metersbeltet har sin bakgrunn i kampen for allemannsretten. Denne retten har ikke kommet av seg selv, den har blitt kjempet fram i en verdikamp hvor Arbeiderpartiet alltid har stått klart på allmennhetens side mot private eiendomsbesittere. La meg også si at i Hordaland foregår det politisk strid i de enkelte kommunene om utbygging i strandsonen skal tillates eller ikke. Arbeiderpartiet er restriktivt jevnt over i de sakene som er. Det er likevel ikke slik at all bygging i strandsonen er en trussel mot allemannsretten. Det er heller ikke slik at det alltid er samfunnsmessig fornuftig å nekte utbygging, det må gjøres avveininger. Det må være et mål at disse avveiningene blir gjort i kommuneplanarbeidet og ikke i enkeltsaker og ved dispensasjoner som gir åpning for alle mulige slags spekulasjoner – som statsråden har vært inne på – og som også gjør det helt umulig å føre en helhetlig politikk i strandsonene i kommunene. Det opprøret – om vi skal kunne kalle det for det – som vi ser i Hordaland, dreier seg i stor grad om definisjon av pressområder. Vi liker ikke å bli sidestilt med Oslofjorden. Kommunene langs Oslofjorden, som blir definert som pressområde, har 36 innbyggere pr. dekar tilgjengelig strandsoneareal, mens de kommunene i Hordaland som skal omfattes av retningslinjene, bare har 4,7 innbyggere pr. dekar tilgjengelig strandsoneareal. Det er ganske stor forskjell. Derfor er det veldig viktig at statsråden nå sier så klart at han vil se på fornuften i å anvende de samme prinsippene i Oslofjordområdet som i de andre pressområdene, og snakker om differensiering. Ikke minst har vi i hordalandskommunene store kystområder som har ganske stor varierende verdi i forhold til miljø og tilgjengelighet. Og vi har også behov for utvikling og bosetting. Jeg har tillit til at Regjeringen finner gode og balanserte løsninger som gjør det mulig å differensiere strandsoneforvaltningen på en måte som både ivaretar hensynet til vern og samtidig gir de vernebestemmelsene legitimitet i befolkningen i de områdene som blir berørt. Det er også veldig viktig.