Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-06:
SVs holdning kan oppsummeres som en tittel i Aftenposten for noen dager siden: «Utsett investeringsplanene». Det er ikke mine ord, men det er ord fra folk som anses langt mer forsvarsvennlige enn det SV er. Vi mener at det bør utsettes fordi denne investeringsplanen ikke svarer på alle de spørsmål vi har i forhold til de forsvars- og sikkerhetspolitiske utfordringene som vi ser foran oss. Ikke engang de som i dag vedtar investeringene, kommer til å klare å finansiere dem. Vi har sett ved korsveier at investeringer som synes svært nødvendige i de prinsipielle debattene, faller når man kommer til budsjettforhandlingene. Nå har vi fått synliggjort kostnadene. 70 milliarder kr er fryktelig mange penger, i tillegg kommer kostnadene til internasjonale operasjoner, som er høye i dag, og som vi dessverre ser for oss også kommer til å være høye i framtida. I debatten om forsvarsbudsjettet 4. desember i fjor, sa Arbeiderpartiets Bjørn Tore Godal at forsvarsbudsjettet ble behandlet i en situasjon der barn og gamle føler seg maltraktert i budsjettprosessen. Det var en ganske riktig beskrivelse. Kampen om kronene står ikke bare innad i Forsvaret, som vi nå snakker om, men også mellom Forsvaret og andre viktige områder. Det vil det fortsette å gjøre også i framtida. Vil dagens økonomiske situasjon tvinge fram et nytt konsept, spør lederen i forsvarskomiteen, Hans J. Røsjorde, i en artikkel i Norges Forsvar i januar i år. Han sier videre at dagens situasjon krever ærlighet både fra politikere og forsvar. Det er sjelden jeg er så enig med Røsjorde som jeg er denne gangen. Enigheten stopper kanskje ved beskrivelsen av situasjonen. Vi har nok litt forskjellige forestillinger om hva dette konseptet bør inneholde, men kanskje ikke så forskjellige som Røsjorde tror. Det er stor uenighet også innad i Forsvaret om hva som er viktigst hvis man må prioritere, om hvilke investeringer som skal komme først. Den uenigheten har kommet lite fram. Den har kommet til syne i en del av Forsvarets interne blader, men har blitt lagt lokk på, bl.a. av tidligere forsvarssjef Solli. Nå må en ut i åpent lende, for å si det på fagspråket. Lederen for Forsvarets forskningsinstitutt, Nils Holme, har uttalt offentlig mange ganger at det storting og regjering nå driver med, er en pose og sekk-strategi som ingen har råd til, eller som det i hvert fall er vanskelig for noen å skaffe flertall for når kniven er satt på strupen og budsjettet skal salderes. Hvis vi iverksetter alle gigantprosjektene samtidig, vil det ende med en skandale, der prosjektene kommer etter tilfeldige budsjettkompromisser og bare bitvis. Jeg er redd for at vi da ender opp med et resultat som verken er svaret på den tenkningen som ligger bak forsvarskonseptet nå, eller er svaret på de tanker som SV gjør seg om behovet for et nytt forsvar, eller på de utfordringene som de har som har et annet syn på saken, fordi langtidsmeldinga på en måte var utgått på dato før den ble vedtatt. Ett scenario er at i dag kan en rimelig oppegående 16-åring komme seg inn i Pentagons databaser. Det har skjedd! Hvis en vil lamme et moderne land, må en lamme og forstyrre kommunikasjonssystemene, både de militære og de offentlige. Det går selvfølgelig an å beskytte de militære langt bedre enn de offentlige, men hvis en rammer det som dreier seg om kommunikasjon i hele samfunnet, setter en fort et helt samfunn ut av spill. Sikkerheten på dette området er forsømt, og det er svært vanskelig. Bakteriologisk krigføring og trusler har også vært i fokus de siste månedene. Her har Forsvaret bekreftet at vi ikke har noen beredskap. Med vår lange kyst og vår olje- og gassvirksomhet er det åpenbart for SV at Sjøforsvaret og Kystvakta må spille en sentral rolle, og investeringer her bør kanskje prioriteres høyere enn andre. De siste dagers meldinger som kommer fra Forsvaret om teknisk konkurs i enkelte våpengrener, er sjølsagt et innlegg i budsjettdebatten, men det er også en realitet i meldingene. Ikke minst er det kanskje et innlegg i debatten om et framtidig konsept. Vi ønsker ikke at den debatten skal overlates til de militære, til NATO eller til en hurtigarbeidende kommisjon, slik Regjeringa ønsker. Vi ønsker og tror at den interessen om disse spørsmålene som nå har økt, bl.a. på grunn av de tragiske hendelsene på Balkan, bør utnyttes for at denne diskusjonen skal gå grundig og dypt, og for at mange skal delta. Jeg har en følelse av at de som nå sier at de skal ordne opp i dette fordi de har holdt på med det før, snevrer dette inn. Det tror jeg kan være svært skadelig for Forsvaret; akkurat nå er kanskje forståelsen for Forsvaret til stede fordi vi har en akutt situasjon, men om dette er en situasjon som vil vare, kan vi ikke si. Vi har også utfordringer i forhold til å håndtere slike kriser som vi nå ser på Balkan. De bør etter vårt syn håndteres innenfor folkeretten, men en må ikke bli handlingslammet, og det er viktig. Det har ikke blitt lettere etter Kosovo, på tross av at det i Kosovo er vist vilje til å gripe inn for å hindre overgrep. Men måten dette har skjedd på, har ikke løst oppdraget, og det har satt FN tilbake som konfliktløser. At NATO nå tar seg til den rollen, er SV uenig i. Fredsbevarende og fredsopprettende operasjoner kan gi Forsvaret den begrunnelse de til nå har manglet i Norge. SV mener at dette må skje i FN-regi, og at en må tenke nordisk i gjennomføringen av det. I St.meld nr. 30 for 1997-98 om nordisk samarbeid slås det fast som politisk målsetting at den sikkerhets- og forsvarspolitiske dialogen mellom de nordiske land skal styrkes og utdypes. Det vises til et vellykket nordisk samarbeid innenfor IFOR, nå SFOR, i det tidligere Jugoslavia og det styrkede forholdet mellom de nordiske land på det sikkerhetspolitiske og militære området. I 1997 kom NORDCAPS, og målet er å utvikle en «felles nordisk fredsbevarende enhet opp til brigade størrelse», som skal omfatte alle forsvarsgrener, står det i denne meldinga. Det har Stortinget sluttet seg til, og det er en utvikling mange av oss støtter. Det er riktig å vri Forsvarets innsats over på fredsbevarende og også fredsopprettende innsats, men det må skje innenfor et nordisk samarbeid, og det må skje under FN. Og så ble det spørsmål her i stad om ikke SV mente at disse styrkene skulle få øve. Jo, det mener vi. Vi har faktisk skissert én mulig løsning som vi mener ville styrke nettopp dette, nemlig at vi er nødt til å gjøre dette sammen med andre, og spesielt sammen med nordiske naboland. Vi tror at tida vil vise at det er en langt mer framtidsrettet løsning enn nå å etablere et felt som Forsvaret nok helst hadde ønsket skulle vært større og ha kommet før, men som, slik det er nå, ikke løser de øvelsesbehov som Forsvaret faktisk sjøl peker på at de har. Fredsskapende virksomhet må også få en helt annen og sentral plass i den internasjonale sikkerhetspolitiske strategien – og i den norske. Hva kunne vi ikke gjort på Balkan, f.eks. for ti år siden, hvis vi hadde brukt tilsvarende de penger som nå brukes på krigen, til oppbygging av demokratiske, liberale og folkelige bevegelser, bygd opp kontakter, og styrket alle krefter som jobber for fredelig sameksistens mellom folk. Det gjorde vi ikke. Det er for sent nå! Vi kunne gjort det for fem år siden da kosovoalbanerne fremdeles drev ikkevoldelig motstand. Etterpåklokskap er bare nyttig hvis en lærer noe av det. Derfor må innsats før situasjoner oppstår, styrkes. Slik innsats må få større plass, både økonomisk og sikkerhetspolitisk. Det er ikke mulig å begrense utgiftene når de væpnede konfliktene er i gang. Oppbygging etter skader i ettertid vil bli ufattelig mye mer kostbart enn en innsats på forhånd. Dette må vi ha med i bildet når vi vurderer hvor vi skal bruke pengene. Menneskelige lidelser kan selvfølgelig ikke kostnadsberegnes. Og hva hat, sorg og redsel bringer, og hvilken kostnad det innebærer, er også umulig å fastslå. Så til dette at framtidas forsvar vil bli mindre enn i dag. Jeg tror det meste taler for det, både fordi vi ser at den internasjonale delen av det vil øke fordi det er behov for det, og fordi det er vanskelig å skaffe flertall for den økonomien som må til, også for dem som ønsker investeringer etter den langtidsmeldinga som vi har i dag. Hvis Forsvaret skal bli mindre, må det bli mindre et sted. Det vil bety sentralisering og flytting. I SV synes vi den debatten ikke skulle tas bit for bit, eller fra sted til sted, men som en helhet, slik at vi faktisk kunne få en sammenheng i dette som var god også forsvarspolitisk, og at man også kunne se på den distriktspolitiske innsatsen som må settes inn for å veie opp for noe av dette. Derfor foreslår vi at det nedsettes en ny forsvarskommisjon. Vi mener at behandlinga av langtidsmeldinga, slik det er lagt opp til nå, faktisk ikke er nok. Vi ønsket at dette mandatet skulle legges fram for Stortinget, og vi ønsket selvfølgelig, hvis forslaget hadde fått flertall – det forstår vi at det ikke får – at man hadde konferert med partiene om sammensetningen. Det er mange som nok ønsker å harselere over SV som et uansvarlig parti i forsvarspolitikken. Men jeg oppfatter at det ansvarlige vi kan gjøre nå, er å sørge for 1. at vi har et konsept som svarer på framtidas utfordringer 2. at det må være samsvar mellom mål og midler 3. at investeringenes plass i et nytt konsept må klarlegges før en setter i verk investeringer som låser fast penger og struktur Forsvarets behov må også veies opp mot andre behov i samfunnet, og troverdigheten til Forsvaret, som er svært viktig, styrkes ikke ved å vedta investeringsprofilen slik den ligger. Vi ender opp med halvferdige og dårlige løsninger, og da ivaretar vi ikke våre internasjonale interesser eller våre internasjonale forpliktelser. Jeg vil ta opp SVs forslag som er omdelt.