Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2016-06-17:
Aller først vil jeg slutte meg til de kommentarene som komitélederen hadde rundt den svært tragiske hendelsen i England. Da vi behandlet revidert budsjett i fjor, uttrykte Arbeiderpartiet bekymring for at arbeidsledigheten i Norge hadde passert 4 pst. for første gang på ti år, og at regjeringa møtte denne økningen med passivitet. Regjeringas mantra var da at de fulgte situasjonen – og det ble stort sett med det. Det er grunn til å spørre om de faktisk foretok seg noe da situasjonen gikk fra vondt til verre. Når vi i dag, ett år senere, behandler revidert budsjett, er det i en situasjon der ledigheten nærmer seg 5 pst. 135 000 personer er arbeidsledige, og det er det høyeste antallet som er målt i Norge siden SSB presenterte kvartalstall for første gang i 1972. Sysselsettingsandelen er fallende. Så mange som 72 000 unge under 30 år er verken i arbeid eller under utdanning. Etterslepet på kompetanse, særlig blant de yngste, er bekymringsfullt. Netto skapes det ingen flere arbeidsplasser i privat sektor. Hele tre av fire nye jobber i år er blitt opprettet i statsforvaltningen. Under Stoltenberg II-regjeringa ble om lag 72 pst. av arbeidsplassene skapt utenfor offentlig sektor. Hittil i år er det hovedsakelig i byråkratiet det har vært sysselsettingsvekst. Det er verdt å merke seg at regjeringa atter en gang går til pensjonsfondet for å hente mer penger. Det er blitt regelen. Og i år som i fjor nedjusteres vekstanslaget for norsk økonomi fra nasjonalbudsjettet til revidert nasjonalbudsjett, mens den underliggende utgiftsveksten øker utover anslaget i nasjonalbudsjettet. Veksten i oljepengebruken med dagens regjering har vært større i tre år med Erna Solberg som statsminister enn i de ti foregående årene. Med kombinasjonen av Høyres skattekutt til landets rikeste og Fremskrittspartiets økonomiske politikk setter regjeringa stadig ny fartsrekord i å gjøre Norge mer oljeavhengig. Mens oljepengebruken økte med om lag 6,5 mrd. kroner per år under Stoltenberg II, øker den nå med 25–30 mrd. kr per år med Solberg-regjeringa. Regjeringas eget ekspertutvalg, som har gjennomgått retningslinjene knyttet til bruk av oljeinntekter, Thøgersen-utvalget, åpner riktignok for å fravike fra normalen i tider med lavkonjunktur, slik handlingsregelen også gjør. Problemet oppstår, som Thøgersen sjøl sier, når den langsiktige trenden for oljepengebruk blir for høy. Når regjeringa forklarer den skyhøye oljepengebruken i revidert budsjett med nedgang i økonomien, forteller den i beste fall bare halve sannheten. I normalåret 2014 var budsjettimpulsen 0,7 pst., altså langt over Thøgersen-utvalgets anbefaling på 0,2 pst. Dette skjedde før oljeprisfallet, før flyktningkrisen, før arbeidsledighetskrisen. Det beskriver regjeringas sviktende kontroll over oljepengebruken allerede fra dag én. Og i år ble altså Siv Jensen den første finansministeren i historien til å ta penger ut av oljefondet. Det ligger an til å bli gjort uttak i størrelsesorden 80 mrd. kr i 2016. Hva er så pengene blitt brukt til? Finansministeren har på spørsmål fra Arbeiderpartiet oppgitt at skattekuttene så langt summerer seg til 21,3 mrd. kr, mens avgiftene er økt med om lag 3,2 mrd. kr. Og så har vi bompengeinnkrevingen, som for 2014–2016 summerer seg til 27,2 mrd. kr. Mens «folk flest» har fått om lag en femmer om dagen i skattekutt, har landets rikeste fått 2 100 kr hver i snitt per dag, viser tall fra Finansdepartementet. Så en må kunne si at regjeringa virkelig har levert på skatteløftene til landets rikeste, mens folk flest har fått smuler i skattekutt, økte avgifter og økte bompengekostnader. Med dagens regjering øker forskjellene mellom folk, ledigheten tas ikke nok på alvor, og på en rekke samfunnsområder skjer det en sentralisering som særlig tapper Distrikts-Norge, dessverre. I revidert budsjett blir det, etter et sirkus vi sjelden har sett maken til, enighet på borgerlig side om å innføre en flypassasjeravgift. Fremskrittspartiet, som skal ha foreslått avgiften i budsjettforhandlingene i fjor, rykket i siste sving ut og krevde omkamp om sin egen avgift, men ble altså til slutt enig med seg sjøl. Det er heller tvilsomt at Fremskrittspartiets vingling i saken har bidratt til å gjøre norsk næringsliv særlig trygge på regjeringas avgiftspolitikk, særlig når vi nå har friskt i minnet vinglingen rundt poseavgiften i fjor. Arbeiderpartiet mener at regjeringa bruker for mye penger totalt, men for lite på å bekjempe ledigheten. Når regjeringa knuser sparegrisen som skal betale våre barn og barnebarns pensjoner, må vi kunne stille spørsmålet: Hva brukes pengene til, og hva får vi igjen? Vi har gjentatte ganger bedt om beregninger av hvor mange arbeidsplasser som skapes gjennom skattekutt, uten å få svar. Da må varsellampen lyse, så vi henvendte oss til Statistisk sentralbyrå og ba dem beregne virkningen av ulik innretning på finanspolitikken. SSBs ferske analyse viser at generelle skattekutt nesten ikke bidrar til å skape arbeidsplasser. For kostnaden av å generere én arbeidsplass gjennom skattekutt kunne en fått 15 arbeidsplasser i privat sektor dersom en hadde satset på offentlig sektor i stedet. I tillegg til å være kostbare er skattekutt svært effektive for å øke forskjeller, og tilsvarende ineffektive for å nå målet om flere arbeidsplasser. Riktig pengebruk kunne ha holdt ledigheten nede. Til tross for manglende resultater fastholder regjeringa at skattekuttene skal bidra til omstilling og vekst. Arbeiderpartiet mener vi lykkes langt bedre med omstilling om vi holder folk i arbeid. Så Arbeiderpartiet har prioritert målrettede tiltak mot økende ledighet, bl.a. gjennom en 75 pst. større tiltakspakke enn den regjeringa foreslo i budsjettet for 2016, samt 4 mrd. kr mer til kommunene, slik at de bl.a. kunne gjort nødvendige investeringer. Våre forslag ble dessverre stemt ned i fjor høst. Med den negative utviklingen som vi har sett på arbeidsmarkedet, hadde vi kanskje forventet at regjeringa hadde kommet med mer effektfulle tiltak enn det vi ser i revidert nasjonalbudsjett. Det skjedde ikke. Mindre enn en tidel av økt pengebruk går til slike tiltak. Budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre bekrefter at regjeringas innsats er for svak, så vi er glade for at Kristelig Folkeparti og Venstre har fått til noe mer. Vi er likevel i den situasjonen at vi konstaterer at tiltakspakken, sjøl etter de påplussingene, er 2 mrd. kr lavere enn Arbeiderpartiets forslag fra i fjor. Vi har funnet rom for både å støtte de ekstra tiltakene fra forliket og å foreslå langt kraftigere virkemidler for økt aktivitet, for å få dem som mister jobben, raskt tilbake i aktivitet, for omstilling og for å skape nye arbeidsplasser. Tiltakene summerer seg til om lag 1,7 mrd. kr utover regjeringas forslag. Arbeiderpartiet foreslår å reversere flypassasjeravgiften og erstatte den med miljøavgifter. Flypassasjeravgiften er langt mer effektiv for å kutte distriktsarbeidsplasser enn for å kutte utslipp. Den ble vedtatt uten kunnskap om konsekvenser, og den vil bli stående som et stjerneeksempel på dårlig politisk håndverk. Vi dobler regjeringas satsing på kommunalt vedlikehold i sør- og vestlandsfylkene, vi har en rekke samferdsels-, bygg- og infrastrukturprosjekter i vårt opplegg, og vi forserer ferjeanbud. Disse tiltakene vil utvilsomt ha en rask og direkte positiv effekt på aktivitet og arbeidsplasser. Videre foreslår Arbeiderpartiet om lag en halv milliard kroner på kompetanseheving og tiltak for å få arbeidsledige tilbake i jobb. En stor andel av de rekordmange ledige har et kompetansegap som må fylles for å kunne komme tilbake til arbeidslivet. I tillegg til en omfattende kompetansepakke som adresserer disse utfordringene, legger Arbeiderpartiet inn forslag om 1 000 nye studieplasser, 300 fagskoleplasser og 2 000 tiltaksplasser. Og vi foreslår et forbedret permitteringsregelverk, som gjør det lettere for bedrifter å beholde ansatte i en omstillingsperiode. Arbeiderpartiet foreslår om lag 300 mill. kr til tiltak for å skape nye jobber, herunder styrking av miljøteknologiordningen, opprettelsen av et akseleratorprogram med matchingskapital, regionale utviklingsmidler, en egen havsatsing og omstillingsmidler til Sør-Varanger. Mye innsats må naturlig nok kanaliseres til den delen av landet som nå rammes sterkt av arbeidsledigheten. Samtidig foreslår Arbeiderpartiet altså økte bevilgninger og tiltak som er viktige for god utvikling og innovasjon i hele landet. Vi tar hele landet i bruk, og mener det er smart. Med dette tar jeg opp Arbeiderpartiets forslag, både dem vi står alene om, og dem vi står sammen med andre om. Forslag nr. 60 vil bli tatt opp senere.