Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2000-05-09:
Det er gledelig at det har vært mulig å bryte et mangeårig samarbeid mellom Arbeiderpartiet og Høyre i landbrukspolitikken. Og Øystein Hedstrøms innlegg her i dag bærer ikke bud om æresmedlemskap i Fremskrittspartiet for dagens landbruksminister, slik som tidligere landbruksminister Gunhild Øyangen i sin tid fikk tilbud om. Jeg er, i likhet med hva tidligere talere har vært inne på, fornøyd med at både Høyre og Fremskrittspartiet gjennom denne innstillingen er parkert også i landbrukspolitikken. Det disse to partiene kaller en nødvendig modernisering og en nødvendig omstilling av landbrukspolitikken, er ikke noe annet enn et ønske om et helt annet landbruk enn det vi har i dag. Det står for meg som en gåte hvordan disse to partiene kan slutte seg til en enstemmig komitemerknad om at landbruket skal «produsere fellesgoder som livskraftige bygder, et bredt spekter av miljø- og kulturgoder, og sikre en langsiktig matforsyning.» Dette er etter min oppfatning uforenlig med den politikk disse partiene står for. I likhet med andre næringer har også landbruket behov for forutsigbarhet og stabile rammebetingelser. Jeg forutsetter derfor at Ansgar Gabrielsen ikke får rett i sin spådom om at meldingen blir uten betydning for utformingen av framtidens politikk, men at vi også i den praktiske, daglige landbrukspolitikken ser at det Stortinget nå har lagt til grunn, virkelig blir fulgt opp. Det er et spørsmål om politisk vilje. Høsten 1998 var jeg utsending til FNs generalforsamling i New York og traff i den forbindelse lederen for landbrukskomiteen i den amerikanske kongressen. Han gav der noe av den samme beskrivelsen av amerikansk landbruk som det vi har hørt flere talere her i salen har gitt i dag av norsk landbruk: frustrerte bønder som klager over manglende inntekter, man har for dårlig inntjening til å kunne foreta reinvesteringer, man hadde misfornøyde forbrukere, bruksstørrelsen hadde mangedoblet seg på få år, det var ingen som lenger ville drive melkeproduksjon – det var for arbeidskrevende og for lite lønnsomt. I deler av Europa ser vi nå nøyaktig den samme utviklingen med kraftig strukturendring, til dels et industribasert landbruk. Til tross for at man har langt bedre klimatiske forhold enn vi har her til lands, tar man i bruk produksjonsmetoder som fører til et sterkt press på både dyremateriale og naturressurser. Det skulle være nok å nevne Belgisk blå, sykdommer som kugalskap, salmonella eller for den del genmanipulering. Dette er en utvikling som et stort flertall av norske forbrukere tar sterkt avstand fra – en utvikling for norsk matforsyning som ingen av oss ønsker. Vi ønsker alle sammen tryggest mulig mat og en tryggest mulig måte å produsere mat på. Vi har et ansvar for å legge til rette for en utvikling i landbruket som muliggjør en fortsatt miljøvennlig småskalaproduksjon. Talere fra både Høyre og Fremskrittspartiet har gjort seg til talsmenn for at maten må bli billigere. Dette til tross for at vi altså aldri har arbeidet så lite for maten som vi gjør nå. Men det grepet som vitterlig vil bidra mest til å redusere prisene, nemlig lavere matmoms, det vil ikke de samme to partiene bidra til. Jeg er glad for at det i dag er et flertall i Stortinget for formuleringer om at utøverne i jordbruket skal sikres en inntektsutvikling og sosiale vilkår på linje med andre grupper i samfunnet. Jeg er glad for at det er et flertall som slår fast at vi skal ha et sterkt importvern for å kunne ta ut priser i tråd med jordbruksavtalens forutsetninger. Og jeg er glad for at det er et flertall som slår fast at virkemiddelsystemet skal utformes slik at man unngår overskuddsproblemer. Et sterkt grensevern og utforming av tilskuddsordninger slik at man ikke har en vedvarende overskuddssituasjon, er grunnleggende for at vi skal få en økonomisk utvikling i landbruket, og at landbruket skal bli i stand til å ta ut avtaleprisene på en måte som gjøre det mulig å øke lønnsomheten og gi grunnlag for reinvestering og rekruttering i næringen. Det er derfor helt nødvendig at dette har kommet på plass i innstillingen på den måten det har gjort. Til slutt: Senterpartiet kommer fortsatt til å være en pådriver for at de hensyn jeg her har nevnt, vil bli ivaretatt i den daglige utformingen av landbrukspolitikken.