Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-04-11:
Det er eit viktig spørsmål forslagsstillaren tek opp i dette Dokument nr. 8-forslaget. Det har dei siste åra vore ein aukande tendens til at folk sluttar å arbeide før den ordinære pensjonsalderen på 67 år. Talet på uførepensjonistar har auka, og stadig fleire nyttar seg av friviljuge tidlegpensjonsordningar som f.eks. avtalefesta pensjon. Det må derfor vere eit sentralt politisk mål å stoppe eller helst snu tendensen til auka tidlegpensjonering. Samtidig er det viktig å ta omsyn til individuelle ønske og behov. Enkelte eldre er slitne etter ein lang yrkeskarriere og kan ha behov for å trappe litt ned. Andre ønskjer rett og slett eit lengre pensjonstilvære, men det er også forhold som trekkjer i retning av at fleire faktisk kan fortsetje lenger i arbeid. Dagens 60-åringar er friskare enn tidlegare, og det er også mogleg å leggje arbeidet betre til rette for dei eldre arbeidstakarane. Det er ingen tvil om at dei eldre er i ein utsett posisjon i arbeidsmarknaden. Me ser m.a. at eldre i større grad enn yngre må forlate arbeidet i samband med omstilling og nedbemanning. Manglande kompetanse i forhold til nye krav er også ei viktig forklaring på kvifor mange eldre har problem med å halde på ein jobb eller eventuelt å få ein ny jobb. For at fleire skal kunne fortsetje lenger i arbeid, er det viktig å gjennomføre tiltak som stimulerer eldre til å fortsetje, og motverke haldningar eller praksis som gjer at eldre blir støytte ut av arbeidslivet. Målet må vere at eldre får ein reell sjanse til å stå i arbeid. Det er i dag etablert mange gode ordningar som stimulerer til dette, og fleire vil kome. Det er viktig nå å sjå nærare på korleis desse ordningane slår ut, før ein konkret utarbeider ein ny handlingsplan. Det er også viktig å vere merksam på at eldre er ei samansett gruppe. Det er mange som er høgst oppegåande, men som ønskjer å arbeide litt mindre. Dette må det også leggjast til rette for. Komiteen peikar også på at det er viktig å auke høvet til å kombinere arbeid og trygd. Det inneber at arbeidslivet må organiserast slik at dette blir mogleg, og at skatte- og trygdesystemet må bli lagt til rette for å kombinere arbeid og trygd. Trygder og stønader må innrettast slik at dei oppmuntrar til å gjere litt arbeid mogleg og lønsamt. Men det krev også eit arbeidsliv som er innretta for dei som har redusert arbeidsevne, dei som vil kombinere arbeid og trygd, og dei som vil kombinere arbeid og omsorg, eller utdanning og arbeid. Både private og offentlege arbeidsgjevarar må ta omsyn til at arbeidstakarar i forskjellige delar av livet har høve til å yte forskjellig. I eit arbeidsliv der den enkelte sin kompetanse blir ein stadig viktigare ressurs, må alle arbeidstakarar ha høve til å utvikle seg på jobben, byggje på eller byggje om sin kompetanse og ha innverknad på eigen arbeidssituasjon. Det er viktig for alle å kunne ta sine evner og ressursar i bruk. Eg vil til slutt nemne AFP-ordninga, den såkalla avtalefesta pensjonen. Denne ordninga er det etter kvart mange som bruker. Fribeløpet på l G vart fjerna for ei stund sidan og erstatta med 4 000 kr. Eit fleirtal på Stortinget vedtok ved siste budsjettbehandling at dette fribeløpet skal aukast til 15 000 kr. Dette er også eit moment som må vurderast nærare, om ein ytterlegare auke i fribeløpet vil kunne stimulere endå fleire til å delta lenger i arbeidslivet.