Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2001-01-30:
Stortinget behandler i dag til sammen fire Dokument nr. 8-forslag om rovvilt. Forslagene har ulik tilnærming og derfor også ulike konklusjoner på viktige områder innenfor rovviltforvaltningen. Det har for saksordførers del vært viktig å forberede disse sakene med basis i enkelte sentrale pilarer. Det har vært et mål å sikre både langsiktige og kortsiktige tiltak innenfor rammen av allerede fastlagte hovedlinjer for politikken på dette området, som Stortinget fastla ved sin behandling av rovviltmeldingen i 1997, nemlig sikring av levedyktige stammer av de fire store rovdyrene i Norge, samtidig som hensynet til fortsatt aktive utmarksnæringer skal bli ivaretatt. Stortinget har siden den gang ved ulike anledninger bekreftet disse målene. Dernest har det fra saksordførers hånd vært viktig å slippe til alle som på ulike måter berøres av rovdyrpolitikken, i forberedelsene til det som Stortinget har til behandling i dag. Det gjelder verneinteresser, næringsutøvere, politikk og de som kjenner frykt og usikkerhet i kjølvannet av rovdyrs tilstedeværelse. Konfliktnivået innen rovviltpolitikken er høyt, og det har, som komiteen påpeker, vært voksende de siste årene. Det har kanskje først og fremst sammenheng med at bestanden av rovdyr har økt for samtlige arter, spesielt når det gjelder ulv. Det er i komiteen en felles forståelse av at ingen er tjent med at det høye konfliktnivået vedvarer over tid og med stor sannsynlighet vil øke ytterligere, dersom tiltak ikke iverksettes for å dempe dette. Innstillingene på dagens kart er derfor et uttrykk for vilje til å finne tilnærminger som kan bidra til at konfliktene reduseres, selv om vel alle er innforstått med at det også i fremtiden vil være konflikter på dette området, og at ikke alle føler at deres primærstandpunkter fullt ut blir ivaretatt. Komiteen har tatt opp i seg en del av de problemer som er mest fremtredende i forvaltningen av våre rovdyr, og understreker viktigheten av langsiktighet og forutsigbarhet i forvaltningen, ikke minst av hensyn til utmarksnæringene. Det foreslås derfor at det utarbeides en ny stortingsmelding om rovviltpolitikken, som bl.a. bør fokusere på en gjennomgang av bestandsutviklingen og erfaringer gjort med denne, prognoser for bestandsutviklingen, hvordan vi bedre kan ivareta hensynet til lokal medvirkning i forvaltningen, og til slutt en gjennomgang av erstatningsordningene ved tap av bufe og tamrein som følge av rovdyr. Komiteen slutter seg derfor til forslaget i Dokument nr. 8:18 for 2000-2001 om en ny stortingsmelding, og at denne fremlegges senest innen utgangen av 2003. Når det gjelder forslaget om en generell avvikling av kjerneområder for rovdyr, slik det fremkommer i Dokument nr. 8:7 for 2000-2001, finner komiteflertallet det naturlig å henvise det til en ny stortingsmelding. Bruken av kjerneområder har vært et viktig virkemiddel for å sikre et strengt vern av rovdyrene under oppbyggingen av levedyktige bestander. Det er så langt ikke på generelt grunnlag foretatt en grundig evaluering av erfaringene med kjerneområder, og det er derfor naturlig at dette spørsmålet belyses og evalueres som en del av den helhetlige gjennomgang av rovviltpolitikken som en ny stortingsmelding representerer. Komiteen er derimot kjent med at det pågår en evaluering av kjerneområder for jerv i Sør-Norge. Komiteen er også kjent med at erfaringene ikke er særlig gode, og åpner derfor for at dette kjerneområdet kan avvikles tidligere, under forutsetning av at resultatet av evalueringen bekrefter dette. Den planlagte forvaltningsplanen for ulv har stått sentralt i rovdyrdebatten den siste tiden. I Dokument nr. 8:8 foreslås det derfor at denne bringes fram for Stortinget for behandling. Selv om komiteflertallet kan forstå et slikt ønske, er det samtidig flertallets syn at fastlegging av denne type planer er et forvaltningsspørsmål som ikke bør avklares av Stortinget. Det er viktig å ikke skape uklarhet om ansvarsforholdet mellom forvaltningen ved Regjeringen og Stortinget, samtidig som flertallet ikke kan se at Stortinget har den nødvendige kompetanse til på faglig grunnlag å trekke de geografiske grensene for en slik forvaltningsplan. Flertallet legger likevel visse føringer i innstillingen for det videre arbeidet med planen, herunder at de geografiske områdene innrettes slik at konfliktene reduseres til et minimum. Det haster med en forvaltningsplan for ulv. Denne må ses i sammenheng med fylkeskommunenes planer, som skal foreligge innen utgangen av 2001. Komiteflertallet ber om at det utarbeides en konsekvensanalyse av forvaltningsplanen, men kan ikke slutte seg til forslaget om at denne skal foreligge i forkant. Det ville forsinke prosessen betydelig og bl.a. resultere i at ulven fortsatt ville ha strengt vern over hele landet. I kombinasjon med det og en raskt voksende ulvestamme vil en utsettelse kunne medføre at bestandsutviklingen kommer ut av kontroll, med de forvaltningsmessige problemer dette nødvendigvis må ha. Flertallet fokuserer i innstillingen på nødvendigheten av ytterligere opptrapping av allerede igangsatte tiltak for å dempe konfliktene på kort sikt. Her nevnes spesielt forhold knyttet til bestandsregistrering, raskere uttak av skadedyr utenfor kjerneområder der det er gitt fellingstillatelse, og særskilte tiltak for reindriftsnæringen, som er sterkere berørt av rovdyr enn forutsatt. De menneskelige omkostninger ved rovdyrs tilstedeværelse er også understreket fra komiteens side. Frykt og redusert livskvalitet fremheves stadig oftere, særlig fra tett befolkede områder hvor spesielt ulv er etablert. I erkjennelsen av at disse følelsene ikke kan argumenteres bort, og at de for en del mennesker virkelig er reelle problemer, poengterer komiteen nødvendigheten av å ta også denne siden av rovdyrdebatten alvorlig. Regjeringen bes derfor om å treffe tiltak som kan medvirke til redusert frykt og skape forståelse hos dem som berøres, slik at deres uttrykte bekymringer tas på alvor også av de politiske styresmakter. Samtidig uttrykker flertallet at forvaltningsplanene når det gjelder ulv, må innrettes på en slik måte at det legges til rette for fleksibilitet og byrdefordeling mellom de deler av landet som blir aktuelle forvaltningsområder. Når det gjelder Dokument nr. 8:92 for 1999-2000, henviser jeg til komiteens tilråding. Det jeg har sagt så langt i mitt innlegg, dekker i det alt vesentlige intensjonene i dette dokumentet. Komiteflertallet berører ikke de konkrete planene om uttak av to ulvefamilier i Østerdalen. For egen del vil jeg likevel uttrykke at avskyting av rovdyr må være et forvaltningsanliggende og ikke avgjøres av Stortinget. Jeg tar det for gitt at forvaltningen ikke fatter fellingsvedtak som truer levedyktigheten av ulv i Norge, eller som kan bidra til å reise tvil om ivaretakelsen av våre internasjonale forpliktelser. Det er, etter stort internasjonalt press og oppmerksomhet, viktig å understreke at det er vårt ansvar å forvalte egne rovdyr, også ulv. Så lenge Norge ivaretar sine internasjonale forpliktelser, kan og skal ikke vår forvaltningspolitikk styres fra utlandet. Jeg har derfor tillit til at Regjeringen følger opp forvaltningen av ulvebestanden i tråd med dette. Helhetsvurderingen, sett fra saksordførers side, er at de fire Dokument nr. 8-forslagene som i dag ligger til behandling, viser vilje til en balansert rovdyrpolitikk for å senke konfliktnivået på kort og lang sikt. En samlet komite slutter seg til dette overordnede målet uten å reise tvil om at hovedlinjene fortsatt skal ligge fast. Med dette tar jeg opp de flertallsforslag som ligger i innstillingene fra komiteen.