trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Representanten Erna Solberg gir, i likhet med Høyres leder tidligere i dag, uttrykk for utålmodighet i forhold til å gjennomføre fornyelse i offentlig sektor. Noen av oss har tidligere vært ansatt i private bedrifter som har gjennomgått store omstillingsprosesser. Og mitt spørsmål til representanten Erna Solberg blir: Ser ikke også Høyre at slike prosesser er avhengig av at vi får med oss de ansatte? Vil det ikke være slik det er i private bedrifter at de ansatte må tas med, og at det dermed vil ta litt tid? Jeg sier ikke at de ansatte skal få alt det de ønsker i en slik prosess, men det er viktig at de er med. Så et spørsmål i forhold til at Høyre ønsker å bruke mer anbud i kommunene. I Danmark har vi sett at tre-fire landsdekkende selskaper er helt dominerende i slike anbudsrunder. Og da blir mitt spørsmål: Hvordan har Høyre tenkt å unngå at det blir private monopol, for hvor blir det da av effekten av konkurransen?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2000-10-10:
Kristeleg Folkeparti er glad for at Høgre og Erna Solberg ser næringslivet sine vanskar. Eit enklare Noreg og det å gjera det lettare å starta og driva ei bedrift var eit hovudmål for regjeringa Bondevik, og derfor er eit næringslivsfiendtleg statsbudsjett uakseptabelt for Kristeleg Folkeparti. Det kan ikkje vera så kjekt for Høgre å tenkja på at dei var fødselshjelp for regjeringa Stoltenberg. Kristeleg Folkeparti er også nøgd med at Høgre vil gjera det lettare å opna for nødvendig arbeidsinnvandring. I behandlinga av næringsmeldinga for få år sidan var slike tankar fråverande i Høgre, det er altså nye tonar. I sommar, like etter at kommuneøkonomiproposisjonen var ferdigbehandla, der Høgre støtta Arbeidarpartiet sitt opplegg, høyrde eg jamen at Per-Kristian Foss meinte at kommunane trong 1 milliard kr ekstra. Han tenkte vel neppe på læraroppgjeret, for det kosta jo langt meir og bør koma i tillegg – eg trur vi er einige om det. Så her er det også nye tonar frå Høgre. Er Erna Solberg også av den oppfatning at Høgre var for knapp med kommunane i første omgang? Og bør t.d. Austevoll, eller vi kan ta ein annan kommune på Vestlandet, det er mange av dei, få rammer som svarar til det sentrum har gått inn for, altså å styrkja kommuneøkonomien med 1 milliard kr?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Etter det kraftige løftet som den tidligere nærings- og handelsminister gav, sa jeg ved tiltredelsen at det skulle ikke jeg begi meg inn på. Men vi hadde, da vi satt i regjering sist, satt i gang et prosjekt sammen med både Kommunenes Sentralforbund, Kommuneforbundet og en rekke kommuner som ønsket å gjøre noe med sin situasjon for å endre forholdet til næringslivet. Det dokumentet ble fremlagt i forrige uke, Et næringsvennlig Norge. De seks kommunene kan vise til at gjennom undersøkelser og aktivt samarbeid mellom næringslivet og den enkelte kommune, er faktisk både saksforberedelser og saksgang når det gjelder byggesaker osv., blitt meget enklere. Hele dette arbeidet inngår også i det programmet som statsråd Jørgen Kosmo administrerer, og både Kommunaldepartementet, Næringsdepartementet og Arbeids- og administrasjonsdepartementet går sammen og utgjør et sekretariat for å samordne det vi alle hver på vår side skal gjøre med hensyn til den jobben. Jeg har utfordret flere kommuner til å gå inn på akkurat det samme som vi nå har veldig gode erfaringer med. Samtidig: Det jeg sa ved min tiltredelse, og som det haster med, er at vi må øke kunnskapsinnholdet og øke teknologiinnholdet i våre produkter, for her ligger vi som nasjon også langt tilbake.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Ja, her var det mange spørsmål, men først til forskningen. Fra mars i år til nå har Regjeringen lagt opp til en økning til Forskningsfondet fra 3 milliarder kr til 7 milliarder kr. Det er jo ikke lite på de få månedene. Samtidig er det helt riktig at Regjeringen ikke legger frem et forslag om skattefradrag, skatteincentiver, for at næringslivet skal drive med forskning. Vi tror også at det er uriktig. Vi tror at det vil være et vanskelig kontrollsystem. Er det skattemyndighetene, eller hvem er det som skal kontrollere om en reelt sett bruker de pengene til næringsvirksomhet? Men vi legger opp til en ordning som så langt det er mulig, skal være en regelordning som gjør at bedriftene, hvis de samarbeider med forskningsinstitusjonene, kan få dekket omkostningene sine med 25 pst., og vi starter den ordningen fra 1. juli neste år med 200 mill. kr. Vi mener at det skal kunne gi incentiver og inspirasjon nok til at de bedriftene som ønsker å jobbe med forskning, skal kunne gjøre det. I tillegg til dette er det også en kommersialisering av forskningsresultater innenfor den marine forskning på 90 mill. kr. Når det gjelder moms og konjunkturavgift, så forstår jeg at representanten Lilletun er betenkt over dette, men da må faktisk motsvaret være: Hvor skal man ellers dekke inn alle de utgiftene som nå også representanten står her på talerstolen og faktisk ønsker å øke?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Representanten Gabrielsen har også tidligere i dag snakket om at man trenger kompetent arbeidskraft, og mer kompetent arbeidskraft, og vist til at det i Stortinget er bl.a. Arbeiderpartiet som har hindret dette, og at man ikke har løst opp noe for å øke arbeidsinnvandringen. I vår var jeg selv med i utdanningskomiteen, der vi nettopp åpnet for å ta inn utdannet arbeidskraft, samtidig som det også i justiskomiteen ble gjort endringer på dette feltet. Da ble det bl.a. i justiskomiteens innstilling nevnt helse- og sosialsektoren og IT-sektoren. Og jeg er enig med Ansgar Gabrielsen i at man må følge dette langs flere linjer, både på spesialistsiden og ved det initiativet som Regjeringen har tatt når det gjelder såkalt kompetansekort for å øke tempoet på et område der vi mangler utdannet arbeidskraft innenfor en del felt. Men det har altså både utdanningskomiteen og justiskomiteen lagt opp til. Så til det siste spørsmålet, om konjunkturavgiften. I begynnelsen av 1990-årene reduserte vi den såkalte arbeidsgiveravgiften med 2,6 pst. Da var det mange som tok bølgen for det. Nå øker vi med en konjunkturavgift på 1,5 pst. Vi kommer like fullt ikke opp i det som var i begynnelsen av 1990-årene.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg er helt enig med representanten Reikvam i at vi allerede har et kunnskapssamfunn. Vi har også en høyt utdannet befolkning, der mange nå tar høyere utdanning. Det som er lagt frem i utdanningsbudsjettet, er en videreføring på både utdanningssiden og forskningssiden. I tillegg har jeg nevnt Forskningsfondet, som på veldig få måneder har fått en stor økning. På det området jeg har ansvaret for, er det en økning til forskning på 20 pst. Det har det ikke vært før. Det betyr at vi legger opp til å kunne gi 25 pst. dekning på forskningsoppgaver som skjer i næringslivet. Vi øker på romteknologi, vi går inn på miljøvern og på bioteknologi, for å nevne noen av områdene. I tillegg til dette kommer den forskningsinnsatsen som skjer fra de andre næringsdepartementene. Blant annet er det et samarbeid mellom Kommunal- og regionaldepartementet, Fiskeridepartementet og Nærings- og handelsdepartementet, der man bl.a. skal kommersialisere de marine forskningsresultatene med 90 mill. kr. I tillegg til dette har absolutt alle virkemidlene innen Nærings- og handelsdepartementet gitt en klar melding om at de viktigste oppgavene dreier seg om kompetanse, ikke tradisjonelle støtteordninger, men kompetanse, teknologiutvikling, utviklingsarbeid og forskning.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg tror i hvert fall at representanten fra Venstre fikk med seg at det ikke hadde gått så bra med denne reduksjonen av skjemaveldet for den forrige regjering. Og det jeg sa da jeg begynte, var at jeg i hvert fall ikke skulle gi noe tilsvarende løfte før vi kunne vise at vi også kunne gjøre noe med det i handling. Og det har vi faktisk satt i gang ved at de kommunene som nå er med i næringsvennlige prosjekt, utfører dette i praksis ved at næringslivet og kommunene jobber sammen. Og dette betales av bl.a. Nærings- og handelsdepartementet. Konjunkturavgiften er å anse som en del av en totalpakke, der formålet er å skaffe oss økonomisk rom for å løse også andre prioriterte velferdsoppgaver innenfor rammen av et nøytralt budsjett. For om man i tilfelle skulle velge å øke noe på utgiftsrammen, ville antakelig det medføre en verre situasjon for næringslivet. Og i en situasjon der de fleste i den norske befolkning ønsker at vi skal gjøre noe for velferd, ønsker at vi skal gjøre noe på eldrepolitikken, ønsker at vi skal gjøre noe på utdanningspolitikken, er vårt svar at ingen kan løsrive seg fra fellesskapet, og at det er gjennom felles bidrag vi bygger velferd, vi bygger næringspolitikk og vi bygger dette landet vårt. Det gjelder også for næringslivet; den som har sterkest rygg, må være med på å ta den børen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-10:
La meg starte med å gi en liten ros til næringsministeren: Det var befriende å høre en næringsminister som snakket om noe annet enn skjemavelde og de problemene som næringslivet har med utfylling av skjema. Næringsministeren sa at vi skal løfte Norge inn i kunnskapssamfunnet. Det blir galt. Vi er allerede i kunnskapssamfunnet, så spørsmålet er hvordan vi skal utvikle og forholde oss til dette kunnskapssamfunnet som vi har. Grete Knudsen var, før hun ble statsråd, leder av kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. I hennes periode behandlet denne komiteen og Stortinget viktige meldinger innenfor utdanning, grunnskole og videregående skole, og ikke minst en forskningsmelding. Og da er det naturlig å ta utgangspunkt i den. Vi har allerede et budsjett, og selv om vi ikke skal diskutere budsjettet nå, så ligger det likevel der som en referanse for denne debatten. Og da har jeg et grunnleggende spørsmål til næringsministeren ut fra det som Arbeiderpartiet har stått for og det som Grete Knudsen tidligere har vært med på når det gjelder satsing på forskning. Norge skal opp på gjennomsnitts OECD-nivå i løpet av fem år, det har Stortinget vedtatt, og så kjenner vi det som ligger i budsjettet når det gjelder forskningsinnsatsen. Da blir det naturlige spørsmål til Grete Knudsen: Føler hun at vi med det som ligger der, er på vei mot å innfri det målet vi har satt oss? Min påstand er at hvis vi skal følge det opplegget som ligger der, vil det ta minst 15 år – 15 år – å nå opp til det nivå vi sa vi skulle greie på fem år. Det er en ganske alvorlig sak, for det er på dette området vi skal utvikle nye produkter. Det er ved hjelp av forskning vi skal utvikle nye produkter, det er ved hjelp av forskning vi skal forbedre våre produksjonsteknikker, og det er på denne måten vi skal forbedre vår konkurransekraft og våre konkurransefortrinn.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Dette replikkordskiftet har båret preg av at langt fra alle spørsmålene er blitt besvart. Her er en rekke spørsmål som jeg også kunne tenke meg å få svar på fra næringsministeren. Det første gjaldt et spørsmål som representanten Hedstrøm stilte til næringsministeren om skjemaveldet, om statsråden ønsket å gjøre noe med det skjemaveldet som eksisterer, om det såkalte Endrings-Norge, om man ønsker å gjøre noe der for å få redusert antall skjemaer. Spørsmålet mitt til statsråden blir som følger: Har denne statsråden intensjoner om å sørge for at antall skjemaer for næringslivet i dette landet blir redusert, slik at næringslivsledere i Norge kan bruke dagen til andre ting? Det er det ene. Det andre var et svar til representanten Lilletun i forbindelse med konjunkturavgiften. Statsråden sa at man må jo bruke denne til å finansiere de andre tiltakene som bl.a. representanten Lilletun ønsket å få finansiert. Da er spørsmålet mitt: Er det da en konjunkturavgift statsråden snakker om, eller er det rett og slett en økning i arbeidsgiveravgiften, som den bærer tydelig preg av? Så var det et annet spørsmål som heller ikke er blitt besvart, og som jeg kunne tenke meg å få svar på. Det gjaldt også konjunkturavgiften. Hvem er det som blir mest rammet av denne konjunkturavgiften? Er det ikke konkurranseutsatt næringsliv bl.a. i distrikter med små og mellomstore bedrifter som nå virkelig skal få en vanskeligere hverdag?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg må nesten få si til dette at dette understreker Fremskrittspartiets veldig sneversynte perspektiv på politikken. Når det snakkes om Jugoslavia i de termer som nå ble gjort, må jeg understreke at da er Fremskrittspartiet helt på siden av det alle snakker om i den demokratiske verden. Det er klart man står overfor store utfordringer i Kosovo, i forhold til Montenegro og Bosnia. Men jeg tror alle er enige om at man nå virkelig må underbygge det nye styrets muligheter til å etablere seg og bringe dette landet i riktig retning. Det ville være en befrielse for hele Balkan og for hele Europa. Hvis Fremskrittspartiet vil stille seg på siden av det, får det være Fremskrittspartiets egen sak, men da står man i motsetning til nesten alle på hele dette kontinent og i USA og andre steder. Når det så gjelder palestinerne og vår støtte til dem, er det ikke til Arafat. Det er til barn, det er til kvinner, det er til humanitært arbeid, det er til å bygge opp igjen muligheten for at det kan bli et sivilt samfunn i de palestinske områdene. Fred er ikke bare fravær av krig. Fred er først og fremst muligheter for skolegang, for vann, for jobber, for et normalt liv for vanlige mennesker. Og det er nettopp dette vi nå ser at man ikke har klart å få til godt nok. Å si at dette skal vi la være og skyve regningen over på andre, syns jeg er perspektivløst og egoistisk. Og dessuten: De landene som Fridtjof Frank Gundersen nå etterlyste skal betale, betaler veldig mye. Fridtjof Frank Gundersens viktigste allierte, USA, har heldigvis satset mye penger og politisk prestisje på å få i stand fred. Det skal vi være veldig glad for.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Det som gikk fram av det intervjuet, var at vi mente at selv om Milosevic kunne klare å klamre seg til makten enda litt til, var likevel hans dager talte. Det var en oppfatning som gjorde seg gjeldende i brede kretser. Man var usikker på hvordan forløpet ville bli. Men jeg tror ikke jeg tar for hardt i når jeg sier at Norge var det landet som hadde absolutt best informasjoner om forløpet av krisen i Jugoslavia. Det var på grunn av at vi hadde bygd opp systematisk kontakt med opposisjonen i landet, og det var fordi vi rett og slett hadde finansiert den svære datasentralen som hadde forgreninger utover hele landet, og som var i stand til å kontrollere at valgresultatet som den demokratiske opposisjonen la fram, var korrekt. Vi ble helt overbevist om at dette faktum kunne man ikke klare å komme unna i sluttfasen. Selv om man hadde dratt det litt ut, ville dette faktum være så tungt, og det var faktisk også det som veltet hele spillet for Milosevic. Jeg tror i ettertid at den uttalelsen står ved lag. Det kunne ha vært mange forløp akkurat den uken, det er sant. Men Milosevic hadde ikke noen mulighet til å forlenge sitt styre særlig lenge. Hans dager var rett og slett talte.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Dette var et veldig viktig spørsmål, for det er ikke noe helt opplagt svar på det. Det finnes en mulighet for at de som hele tiden har kjempet for en løsrivelse, kan få enda større incitament til å gjøre det i den nye situasjonen. Det jeg tror må være de historiske erfaringer, er at det er lettere å håndtere konflikter når man håndterer demokratiske regimer, som er i kontakt med verden for øvrig. Det er der jeg tror vår mulighet og vår plikt ligger nå, nemlig straks å knytte Jugoslavia til det internasjonale samfunn igjen – straks bidra med økonomisk og annen assistanse – slik at vi kommer i en dialog, og slik at de selvfølgelig må velge mellom det ønsket de har, nemlig å komme helt og fullt med i Europa og verden ellers, og å fortsette på den nasjonalistiske veien som førte til alle tragediene. Det er ikke gitt å si hva resultatet blir. Men jeg for min del er, etter å ha truffet de lederne som vi nå står overfor, overbevist om at de ønsker et demokratisk Jugoslavia, de ønsker et Jugoslavia som inkluderes i Europa, og de ønsker å få løst de konfliktene som er både i forhold til Montenegro og i forhold til Kosovo. Det må vi satse på, og jeg synes vi har gode erfaringer med, som jeg sa innledningsvis, at demokrati er lettere å håndtere enn diktatur, i hvert fall når det er diktatur basert på ren nasjonalisme, som jo Milosevic" regime var.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Nå har jeg ikke lyst til at dette skal utvikle seg til et landsmøte i Arbeiderpartiet, selv om jeg tror Jakobsen godt kunne følt seg hjemme der. Når vi har sagt at vi bør ha en viss handlefrihet, betyr ikke det at vi har tenkt å søke om medlemskap i neste periode, men vi må foran stortingsvalget gjøre folk oppmerksom på hvordan vi vurderer situasjonen, nemlig at vi står overfor en omfattende utvidelse av EU. Den vil starte i neste stortingsperiode, og man kan ikke frata folket den mulighet og rett de har til å få vurdert dette spørsmålet. Så vi ønsker bare å gi handlefrihet til det norske folk dersom utviklingen skulle bli slik at det befester seg en klar holdning i folket om at man ønsker noe annet enn det som er situasjonen i dag. Jeg må minne om at det som har skjedd i Jugoslavia nå, er et godt bevis på at man kan få ganske store overraskelser. Berlinmurens fall var det ingen som klarte å spå. For fire uker siden tror jeg nesten en samlet internasjonal presse ikke kunne drømme om at Kostunica kunne vinne et valg i Jugoslavia. Den siste uken rushet alle inn for å dekke begivenhetene. Men det forklarer bare at vi kan få oss ganske store overraskelser. Og jeg mener i grunnen at det er ganske viktig for et lite land som Norge å ta høyde for at overraskelsene også i det neste tiåret kan bli ganske store. Det er dumt av et lite land å binde seg på hender og føtter. Det betyr ikke at vi kommer til å dra i gang noen ny medlemskapsdebatt hvis ikke forutsetningene skulle endre seg betydelig, men vi må holde åpent for at det faktisk kan komme til å skje, når vi ser det tiåret vi har bak oss, og ser inn i hva framtiden kan by på.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Første gang jeg tok opp dette med handlefrihet i utenrikspolitikken, var ikke da jeg var utenriksminister, men da jeg var partileder – det var i februar. Da sa jeg to ting: Det ene var at det ikke er snakk om å søke om medlemskap på nytt før utvidelsen er et faktum, og før man har fått en annen situasjon i det norske folk. Dette har jeg sagt hele tiden. Det har jeg gjentatt i dag, og det står jeg på. Men man kan ikke utelukke at disse to fakta inntrer i neste stortingsperiode. Derfor ønsker vi en åpenhet i forhold til hva som faktisk kan komme til å skje. Når det gjelder tydelig og klar tale i Sikkerhetsrådet, tror jeg vi må ha en debatt om dette i Stortinget. For hvis man skal utrette noe i Sikkerhetsrådet, må man i det minste være klar over at det der sitter fem stormakter med vetorett. Hvis man skal få til noe som helst i Sikkerhetsrådet, må man samarbeide med dem som skal stemme for, og eventuelt har veto. Og da er det klart at deklarasjoner ikke er det som hjelper oss mest hvis vi ønsker innflytelse. Hvis vi ønsker å gjøre dette til innenrikspolitikk i Norge, kan vi godt bruke den metoden, men ikke hvis vi ønsker innflytelse i Sikkerhetsrådet. Når det gjelder Midtøsten, har vi støttet alle resolusjoner i Sikkerhetsrådet fra 1948 og fram til i dag, inklusive de to siste. Det har vært et prinsipp for Norge at vi støtter opp om Sikkerhetsrådets arbeid. Vi støttet de to viktige resolusjonene 242 og 338 etter seksdagerskrigen, som har vært grunnlag for alt som har blitt gjort siden, og vi støtter den første resolusjonen nå etter at uroen fant sted – og den andre. Det har altså vært et prinsipp for Norge at vi forsøker å støtte opp om Sikkerhetsrådets arbeid når det gjelder Midtøsten. Men hvis noen ønsker at man på en måte skal lage en innenrikspolitisk krangel av dette, er det noe annet enn å støtte opp om FNs arbeid for å skape fred i Midtøsten.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Som en refleksjon over siste taler vil jeg si at vi vel kanskje bør spare den helt store begeistring når det gjelder det som er hendt i Jugoslavia, til vi ser hva som skjer i Bosnia, Kosovo og Montenegro, og hva som vil skje med en av det forrige århundrets største krigsforbrytere, nemlig Milosevic. For øvrig har jeg merket meg at de skiftende regjeringer har bevilget milliardbeløp til palestinerne under Arafats vanstyre. Det har vel ikke unngått oppmerksomheten at Amnesty International har konstatert markante brudd på menneskerettighetene i Arafats stat, og at den på ingen måte er demokratisk. Skolebøkene til palestinerne er fylt av hatske angrep på jøder og på Israel, og har tydelig lagt grunnen for det vi ser i dag. Synes ikke utenriksministeren at det ville være mer nærliggende at de rike oljestatene som har gjort det umulig for disse flyktningene å bli integrert, finansierer palestinerne? Om ikke de gjør det, synes jeg det er mer nærliggende at de som er spesielt interessert i oljeimporten fra Midtøsten, betaler denne regningen. Så jeg kan ikke forstå denne prioriteringen. Det er jo mange som har det vondt i verden. Hvorfor har vi absolutt et ansvar der nede? Det er jo mer aktuelt å stille det spørsmål på bakgrunn av hva som skjer i disse dager.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-10-10:
Jeg vil gjerne benytte denne anledningen til å gratulere Regjeringen med det vellykkede arbeidet som har ført til at Norge nå har fått en plass blant de valgte medlemmene i Sikkerhetsrådet. Det er resultat av et godt arbeid fra Regjeringens side og fra utenriksministerens side og et resultat av, som utenriksministeren selv refererte til, et langvarig arbeid, hvor også sentrumsregjeringen var involvert. Dette gir oss en viktig plattform i internasjonal politikk, og det er vel også uttrykk for en anerkjennelse og tillit til den rolle Norge kan spille i internasjonalt forsonings- og fredsarbeid. Jeg er også tilfreds med at utenriksministeren nå bekrefter at han vil komme til Stortinget med en redegjørelse, slik at også Stortinget kan få være med og trekke opp en strategi og ha meninger om hvordan denne viktige plassen skal fylles i en selvstendig og aktiv rolle i Sikkerhetsrådet. Norge har også spilt en viktig rolle på Balkan, med viktig støtte til opposisjonen og til den frie presse, også det et arbeid som det har vært investert langsiktig i. Det ble fra sentrumsregjeringen lagt et betydelig arbeid ned i dette, og det har vært et omfattende samarbeid også med andre land. Men også her har Regjeringen på en meget god måte bidratt til at løsningen i Jugoslavia ble som den ble. En hel verden fulgte med dirrende spenning med på det folkelige opprøret i kjølvannet av valget i Jugoslavia: Ville det ende i voldshandlinger og borgerkrig? Ville Milosevic gi fra seg makten frivillig og overlate den på fredelig vis til Vojislav Kostunica? Mens de fleste både i nervøsitet, i stor uvisshet og spenning ventet på svarene på disse spørsmålene, var det nok med en viss forbauselse vi kunne lese i Aftenposten at «Norge visste alt». Og som utenriksministeren uttalte til Aftenposten: «Allerede i begynnelsen av uken var jeg sikker på at Milosevic" dager var talte». Jeg vil gjerne spørre utenriksministeren: På hvilket grunnlag har han kunnet uttale seg så sikkert om en sak som hele verden ellers var så spent og usikker på?
Jan Petersen (Høyre), 2000-10-10:
La også meg få lov til å gratulere Regjeringen med det resultatet som er oppnådd. Det er selvfølgelig svært krevende for Norge å få et medlemskap i Sikkerhetsrådet, men det er riktig å ta dette medansvaret. Dette er selvfølgelig også krevende for det politiske miljø i Norge, for Regjeringen å vite at den har ryggdekning i Stortinget, for Stortinget ikke å oppfatte seg som et slags ekstra forhandlingsutvalg. Derfor er det viktig at utenriksministeren sier at han vil legge frem en melding om linjene, slik at vi kan få drøftet det. Mitt spørsmål dreier seg om Jugoslavia. Jeg er enig med utenriksministeren i det gledelige som nå har skjedd i Jugoslavia ved at den demokratiske opposisjonen har vunnet gjennom. Jeg håper inderlig han har rett når han sier at det 20. århundre fikk sin slutt forrige torsdag, og jeg er helt enig med ham i at den vestlige verden bør gjøre det den kan for å hjelpe Jugoslavia videre på den demokratiske vei. Men det er ikke til å komme bort fra at det som er selve kjernen i dette spørsmålet, er at dette har den nødvendige virkningen på situasjonen i Kosovo, og at det leder frem til en forsoningspolitikk i Kosovo. Dette er et moment som jeg ikke har sett at utenriksministeren i særlig grad har berørt, og jeg vil rett og slett stille ham det spørsmålet, om hvordan han vurderer dette maktskiftets virkning på en mulig forsoningspolitikk i Kosovo.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-10-10:
Senterpartiet stiller seg selvsagt også i gratulantenes rekker. Men jeg tillater meg i tillegg å ta opp et annet spørsmål som utenriksministeren reiste i sitt innlegg, for i dag gjentok utenriksminister og partileder Jagland ønsket om handlefrihet til å søke om norsk EU-medlemskap. Han presiserte imidlertid at dette ikke er nært forestående – han måtte oppfattes slik – fordi dette var et spørsmål som måtte knyttes opp til EU-utvidelsen, og han hadde som forutsetning også et klart standpunkt i folket til fordel for medlemskap. Nå nevnte ikke utenriksministeren Danmarks nei til euro, som ifølge Jagland også har fritatt Norge for en alvorlig økonomisk situasjon. Men det mange spør seg om i dag, er hva Arbeiderpartiets landsmøte vil komme til å foreta seg. Er det slik at partileder Jagland fortsatt er innstilt på at Arbeiderpartiets landsmøte i november skal endre partiprogrammet slik at det skal være mulig å søke om norsk EU-medlemskap allerede i kommende stortingsperiode? Er Jagland i så fall innforstått med at et slikt vedtak selvfølgelig vil komme til å åpne for en ny EU-debatt, kort og godt fordi de som står på stortingsvalglistene, selvfølgelig vil måtte avklare sin holdning til en mulig norsk EU-søknad allerede i kommende stortingsperiode?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-10:
Jeg stiller meg gjerne i rekken av gratulanter, og gratulerer både utenrikstjenesten og utenriksministeren med arbeidet som ligger bak at Norge har fått en plass i Sikkerhetsrådet. Men jeg har lyst til å videreføre utfordringen fra tidligere i dag, fordi den plassen må brukes til en tydelig og klar tale fra Norge i internasjonale spørsmål. Overfor Israel og i midtøstenkonflikten har talen blitt tydeligere etter hvert, men det er jo andre som har gjort jobben med å henge bjella på katten og sagt at det er Israel som har det største ansvaret. I dag har de skutt. I dag har israelsk politi skutt en niåring. Det er ett av mange barn, og det er forskjell på det og å kaste med stein. Jeg er også glad for at utenriksministeren sier at vi skal kunne diskutere den norske kursen i Sikkerhetsrådet på et senere møte og etter en redegjørelse fra utenriksministeren, for det gir en mulighet til å komme grundig tilbake til mange viktige spørsmål. Men jeg har lyst til å komme med én utfordring, og det dreier seg om sanksjonene. For vi har sett at man i mange tilfeller har vedtatt sanksjoner, f.eks. overfor Irak, som ikke svekker Hussein, men tvert imot bidrar til å styrke ham, og der det er de fattigste av de fattige og særlig barn som betaler prisen for at vi skal føle oss fryktelige mot Irak. Én viktig jobb for Sikkerhetsrådet må være å utvikle sanksjonene sånn at de rammer den herskerkraften de skal ramme, og ikke en sivilbefolkning som er tynt fra før. Er det en oppgave som Norge ønsker å gå løs på? Til slutt må jeg be om en liten oppklaring, for jeg oppfattet utenriksministerens uttalelser når det gjelder EU, som en demping i forhold til det inntrykk man tidligere har fått av en ivrig utenriksminister Jagland som ønsker Norge inn i EU snarest mulig. Her var det tvert imot mange forbehold som jeg ikke har hørt uttrykt så klart og tydelig tidligere. Hvilken versjon er riktig – Jakobsens eller Jaglands?
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Dette innlegget viser jo at det er stor uenighet mellom Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet i miljøpolitikken. Arbeiderpartiet har aldri ønsket å endre forurensningsloven ved å ta ut den viktige klimagassen CO2 fra en vurdering i forurensningsloven, men vi har ønsket å bruke forurensningsloven for å gjøre det like mulig å bygge gasskraftverk i Norge som det i dag er i andre europeiske land. Jeg kan forsikre representanten Korsberg om at det ikke er noen uenighet mellom Jens Stoltenberg og meg i denne saken. Vi har bygd på de beste analyser i markedet, energimarkedsmodeller som peker på hvordan de samlede energivirkningene av mulige gasskraftverk i Norge vil være, og kommet til at det er en stor sannsynlighet for at dette vil føre til en reduksjon i de samlede utslippene. Så er det selvfølgelig slik at Miljøverndepartementet i sin omgjøringsbeslutning bygger på et lovgrunnlag som det ikke er tvil om, og vi bygger selvsagt også på lovavdelingens vurderinger av disse forholdene. Det er grunnen til at vi har gått konkret inn i den enkelte saken, at vi har vurdert fordeler og ulemper opp mot hverandre og klart har kommet til at de samlede fordeler er større enn ulempene for miljøet.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg har ikke hørt noe i debatten i dag som rokker ved mitt syn om at en god miljøpolitikk i Norge finner vi ved et samarbeid mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet. Vi er uenige i spørsmålet om gasskraft fordi arbeiderpartiregjeringen ønsker å se dette i et bredere perspektiv enn et rent nasjonalt fordi energimarkedene er europeiske, og da må også dette spørsmålet ses i et europeisk perspektiv. Men gasskraftverkene skal på ingen måte være gratispassasjerer i forhold til våre klimaforpliktelser. Vi arbeider jo nå med oppfølgingen av den nasjonale strategien for Kyoto-forpliktelsene, hvor et nasjonalt kvotesystem vil kunne være på plass i god tid før den første forpliktelsesperioden for Kyoto-avtalen er i gang i 2008. Da vil gasskraftverkene stilles overfor miljøkrav hvor det prises kvoter, og hvor gasskraftverkene selvsagt skal ha samme forpliktelser som alle andre deler av næringslivet. Stortingsflertallet har også vært krystallklare på at Norge skal ta Kyoto-forpliktelsene på alvor, og selvfølgelig må alle samfunnssektorer være med på å bære kostnadene ved det. Dette er forhold som Stortinget vil få rik anledning til å komme tilbake til når vi fremmer forslaget om oppfølging av den nasjonale strategien for Kyoto-forpliktelsene.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Hensikten med omgjøring av utslippstillatelsene for de to gasskraftverkene har jo vært at det ikke skal være større hindringer for at en skal kunne bygge gasskraftverk i Norge enn det som gjelder i andre europeiske land. Hensikten har ikke vært at gasskraftverkene på lengre sikt skal være gratispassasjerer når det gjelder å følge opp verken forpliktelser nasjonalt eller i et internasjonalt system når det gjelder klimautslipp. Men CO2-avgift som betaling for gasskraftverkene er en dårlig måte å gjøre det på. Langt bedre er det å komme i gang med et kvotesystem hvor gasskraftverkene underlegges de samme typer forpliktelser som det annen næringsvirksomhet vil underlegges. Jeg vil ikke her ta stilling til forslag jeg ikke har sett. Men langt mer interessant enn CO2-avgift er jo et kvotesystem som må omfatte gasskraftverk og annen virksomhet i Norge.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Nei, jeg sier ikke ja til alle Langelands påstander. Vi har fra arbeiderpartiregjeringens side lagt fram et budsjett som betyr en styrking av miljøarbeidet på mange måter. Vi får en satsing på energiøkonomiseringstiltak ved at vi legger om hele politikken på området. Vi får et nytt fond. Vi satser på miljøvennlig gasskraftteknologi. Vi øker satsingen på alternativ bruk av naturgass som vil redusere utslippene framover. Vi opprettholder nivået på satsingen på energiøkonomiseringstiltak. Og andre deler av miljøbudsjettet har en betydelig økning når det gjelder friluftspolitikk, når det gjelder kulturminner, når det gjelder satsing på miljø i Russland og veldig mange andre områder. Vi har i spørsmålet om gasskraft lagt en rekke analyser til grunn for våre konklusjoner. En rekke analyser har ligget der tidligere, nå har vi gjort oppdaterte analyser av spesielt hvordan energimarkedene vil fungere som følge av mulige norske gasskraftverk. Det er grunnen til at vi ikke ser noe behov for ytterligere analyser utover dem vi nå har. Vi har jo spurt Statens forurensningstilsyn i denne saken på en rekke områder. Vi har spurt dem i miljøfaglige spørsmål, men akkurat når det gjelder hvordan energimarkedene vil virke fremover, har vi bedt om den kompetansen som er best egnet på det området, og ser det som et veldig godt grunnlag i saken.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Allerede førstkommende torsdag vil vi få anledning til å diskutere flere miljøsaker i Stortinget. Da skal vi behandle fjorårets stortingsmelding om rikets miljøtilstand. Det var sentrumsregjeringens politikk. Den sluttet arbeiderpartiregjeringen seg i all hovedsak til. Det er et synlig bevis på at det er stor grad av enighet mellom Arbeiderpartiet og sentrum når det gjelder miljøpolitikken, og det tror jeg også den nære framtidas budsjettsamtaler vil vise. Vi har i alle fall ikke hørt noe i dag som ikke gir grunnlag for de samtalene. Fortsatt er det alles mål at de gasskraftverkene som bygges i Norge, skal ha den best tilgjengelige teknologien. Problemet er at den miljøvennlige teknologien som alle har ventet på i år etter år, ikke er blitt lønnsom å investere i. Det tar vi konsekvensene av ved å satse mer på den forskningen som skal bidra til å bringe fram denne teknologien. Men før det er skjedd, og før det er blitt lønnsomt, er det en dårlig idé å la være å bruke det potensialet som mulige norske gasskraftverk vil gi, til å få redusert de totale utslippene. Derfor er det to sider av samme sak: både å satse på en utvikling av teknologien som kan gjøre gasskraftverk mer miljøvennlige, og å åpne for at slike kan bygges i dag.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
Som statsråden var inne på i sitt innlegg, er Naturkrafts utslippstillatelse for gasskraftverkene på Kollsnes og Kårstø omgjort. I den forbindelse har statsråden uttalt i en pressemelding: «Den nye vurderingen av saken viser at de samlede CO2-utslippene sannsynligvis blir mindre med de norske gasskraftverkene enn uten.Når miljøeffekten sannsynligvis blir positiv, finner jeg det klart at omgjøring kan skje innenfor forurensningslovens rammer». I debatten om energimeldingen den 9. mars i år uttalte Jens Stoltenberg følgende: «Norsk gasskraft vil selvfølgelig øke utslippene av CO2 i Norge, men de totale utslippene vil bli vesentlig lavere.» Når det gjelder CO2-utslipp, vil jeg be miljøvernministeren å forklare hvorfor en her går fra «vil bli vesentlig lavere» til «sannsynligvis blir mindre». Det mest fornuftige etter Fremskrittspartiets syn vil jo være å fjerne hele CO2-en fra forurensningsloven, da CO2 ikke er forurensning og dermed heller ikke hører hjemme der, noe som vi har fremmet forslag om, og som skal behandles i denne salen litt senere i uken. Et annet spørsmål som dukker opp, er lovligheten av omgjøringen som her er gjort. Hvorfor har ikke miljøvernministeren fått Justisdepartementets lovavdeling til å komme med en betenkning om omgjøringen av SFTs utslippskrav, slik at man er helt sikker på at den omgjøringen som her er gjort, er holdbar juridisk?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-10-10:
Jeg ble nesten fristet til å ta replikk på representanten Bror Yngve Rahm, men siden det ikke er anledning til det, får jeg heller gi min tilslutning til det statsråden sa når det gjaldt det nasjonale kvotesystemet. Det er det mest konkrete og målbare enkeltvedtaket som er gjort i Stortinget som oppfølging av Kyoto-avtalen. Og det ble, som representanten Bror Yngve Rahm er klar over, gjort i et fellesvedtak mellom Høyre og Arbeiderpartiet. La meg ellers rose statsråden for en ryddig og riktig oppfølging av Stortingets vedtak når det gjelder gasskraftsaken. På NRK-Dagsrevyen i dag kom det signaler om at sentrumspartiene vil fremstille krav om at det skal innføres en CO2-avgift for gasskraftverk. Jeg tar som en selvfølge at Regjeringen vil avvise et slikt krav. Det vil jo være direkte i strid med den utslippstillatelsen som er gitt, og de vedtak som er gjort i Stortinget, nemlig at det ikke skal være strengere utslippskrav i Norge enn det som er vanlig innenfor EØS-området. Hvis vi skulle innføre en særnorsk CO2-avgift for gasskraftverkene, ville jo det være å innføre strengere utslippskrav i Norge – å gjøre den rene norske gassen dyrere og å gjøre den forurensende kullkraftimporten billigere. Så jeg ber statsråden om å bekrefte at Regjeringen selvfølgelig ikke vil åpne for at det skal innføres noen særnorsk CO2-avgift på gasskraftverk.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-10:
Miljøstatsråden seier i sitt budsjettframlegg ja til fleire trailerar og vogntog på norske vegar. Ho seier ja til meir privat bilkøyring. Ho seier ja til større klimagassutslipp. Ho seier ja til meir astma- og allergiproblem. Ho seier ja til meir støy og støyproblem. Ho seier altså nei til meir godstransport på bane, nei til satsing på eit betre kollektivtilbod og nei til at det skal vera klimagassreduksjonar innan transportsektoren. Ei samla miljørørsle – og alle ungdomspartia unnateke FpU – går imot denne politikken. Kan statsråden forklara kva dette har med miljøpolitikk å gjera i det heile? Så til Arbeidarpartiet si tradisjonelle plassering i miljøpolitikken. Tradisjonelt sett står Arbeidarpartiet saman med Høgre og Framstegspartiet i miljøpolitikken, det er det også ein del eksempel på i budsjettframlegget. Og når det gjeld gasskraftsaka, som Sanner var inne på, er det klart at Høgre og Framstegspartiet er godt nøgde med det. Men til statsråden si orsaking kan eg seia at ho var ikkje til stades og argumenterte for at gasskraft skulle føra til klimagassreduksjonar. Men statsministeren, som sit i salen, fortalde om korleis norske gasskraftverk først skulle redusera danske kolkraftverk, og så, for å gjera det endå verre, skulle dei redusera polske kolkraftverk. Og på pressekonferansen til miljøvernministeren om gasskraftverk: Det var nå sannsynleg at det kunne bli reduksjonar i utsleppa totalt med dette. Mitt spørsmål til miljøvernministeren er: Vil det bli lagt fram ein rekneskap som viser reelle reduksjonar? Punkt 2: Vil statsråden tilråda Arbeidarpartiet å støtta Kristin Halvorsen sitt forslag når det gjeld å trekka inn Statens forureiningstilsyn?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2000-10-10:
En må registrere at Arbeiderpartiet systematisk bruker miljøspørsmål til å øke avstanden til sentrumspartiene. Og det dreier seg ikke bare om gass, slik det er forsøkt framstilt i dag. På en god måte har flere foregående talere påvist en rekke områder hvor Arbeiderpartiet ligger langt fra sentrumspartiene når det gjelder løsningene, og finner løsninger med høyrepartiene. Slik har det vært foregående år også. Øvre Otta fikk sin avklaring mellom Arbeiderpartiet og Høyre, og plassering av skytefelt på Østlandet fikk sin avklaring mellom Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, med løsninger som en samlet miljøbevegelse protesterte mot. Nå må vi slå fast at en dårlig miljøpolitikk og en dårlig innretning miljømessig på budsjettet står i veien for å finne en god budsjettløsning mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Her må mye gjøres. Den siste uken har vi fått beskjed om at Arbeiderpartiet ønsker fritt fram for forurensende gasskraftverk. En kan diskutere hvor dramatisk det blir, når en vet at bygging ligger mange år fram i tid. Men det dramatiske er at Arbeiderpartiet legger opp til en høydekonkurranse uten list. Det betyr at de aktørene som nå ønsket å strekke seg for å jobbe fram de rene løsningene, får beskjed om at her stilles det så milde krav at de aldri vil kunne hevde seg. Mitt spørsmål til statsråden er: Kan hun tenke seg å åpne opp for å bruke rammevilkår for å stimulere de rene gasskraftløsningene slik at de vinner fram, på bekostning av de sterkt forurensende?
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
Jeg tillater meg å sitere fra Hans Majestet Kongens tale til Stortinget den 3. oktober i år: «Norge er mulighetenes samfunn. Grunnverdiene i vårt velferdssamfunn er viljen til felles ansvar, solidaritet og rettferdig fordeling.» I dagens økonomiske situasjon har vi mulighet til å trygge og videreutvikle dette velferdssamfunnet ved å satse på fellesløsninger som alle har mulighet til å nytte seg av. Arbeiderpartiet ønsker å prioritere fellesskapet, framfor at markedet eller den enkeltes økonomi skal være avgjørende for hvilke tilbud en har råd til å benytte seg av. Arbeiderpartiet vil satse på helse og omsorg, en god skole og trygge oppvekstvilkår for barn og unge. De fleste vil vel være enig i at dette er viktige samfunnsoppgaver, men vi er uenige om hvordan målene kan nås, og om det er private eller offentlige løsninger som skal velges. Arbeiderpartiet mener at en fortsatt utbygging av de offentlige velferdsordningene best kan sikre at alle får like muligheter til å benytte seg av et tilbud om god omsorg. Dette er solidaritet med de svakeste. Vi ønsker å skape en bedre og tryggere hverdag for dem som trenger det mest, en bedre og tryggere hverdag for dem som er avhengig av at fellesskapet stiller opp for dem. Det er ikke alle som har en familie eller et sosialt nettverk når problemene melder seg. Noen av dem som er mest utsatt i en vanskelig livssituasjon, er våre barn og unge. En god oppvekst er helt avgjørende for hvordan et barn vil utvikle seg og etter hvert bli integrert i det voksne samfunnet. Barn i krise trenger mye omsorg fra alt fra barnehage til skole og barnevern, og ikke minst trenger de et godt fritidstilbud. Arbeiderpartiet ønsker å satse på disse områdene. Spesielt ønsker vi å satse på kvaliteten på tilbudet. Vi ønsker å gi de ansatte muligheten til å øke sin kompetanse. Et godt og variert fritidstilbud til barn og unge er som sagt svært viktig. Forebyggende tiltak skal styrkes, ikke minst kultur og idrett. Det blir meningsløst kun å fokusere på straff når barn og unge får problemer. Et godt kulturtilbud kan ikke styres av markedet, der bare de organisasjoner og institusjoner som klarer seg uten offentlig støtte, har livets rett, som noen i denne salen synes å mene. Stortinget har en stor utfordring når det gjelder de fattige barna i Norge. Når vi leser om barn som ikke kan delta i sport eller være med på skoleturer, må vi reagere. Et mål er jo nettopp at de svakeste kan delta i velferdsutviklingen og ikke blir stående utenfor. Arbeiderpartiet vil legge fram en egen handlingsplan for oppfølging av utjamningsmeldingen og en stortingsmelding om oppvekst- og levekår for barn og unge.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2000-10-10:
I årets trontale ser vi alle, anten vi liker det eller ikkje, eit vegval når det gjeld kven vi skal slå ring rundt. Som fleire har vore inne på, er det fellesskapsløysingar som inkluderer alle, og som fangar opp alle dei som gjennom dei siste åra ikkje har fått tatt del i velferdsgoda som vi har til fordeling, som nå skal få eit lyft. Utjamningsmeldinga frå regjeringa Bondevik, som Arbeidarpartiet slutta seg til, ligg i botnen som ein premissleverandør. Eg er glad for denne vinklinga, og for at vi har eit politisk fleirtal i ryggen her på Stortinget når vi får oppfølginga av meldinga til konkret handsaming våren 2001, slik regjeringa Stoltenberg har signalisert. Vegen å gå har Regjeringa gitt gjennom årets trontale. Egoisme og grådigheitskultur skal ein til livs. Dei som har mest, må yte meir til fellesskapets kasse. «Solidaritet» må i langt sterkare grad enn nå bli eit ord å leve etter i praksis og ikkje berre bli snakka om i festtalar. Regjeringa Bondevik vil bli hugsa for kontantstøtta og Verdikommisjonen. Men kva var nå eigentleg det? Eg tenkjer da nettopp på Verdikommisjonen. Eg har på line med mange andre vore med og løyvd pengar til dette som etter mi meining ikkje har vore noko anna enn ein prateklubb. Ein står sjølvsagt fritt til å meine at dette var ei god investering, men eg er av den oppfatninga at ein skal gå kritisk gjennom kva vi løyver pengar til i dette huset, og da bør kanskje ikkje Verdikommisjonen bli gammal. Eg ventar at han får si endelykt ved evalueringa neste år. I dei siste dagane har vi fått nye kvardagseksempel på uløyste oppgåver. Kadra heiter ei ung somalisk jente som har sett fingeren på kva eg har i tankane. Kulturkollisjonar og religion blir blanda saman ettersom det passar. Det er menn som er overhovud, og som set dagsordenen i desse miljøa. Nokre av dei set også norske lover til side. Når ein høyrer kor uproblematisk slike tradisjonelle mishandlingar og livslang tortur blir omtala av mennene, er det grunn til å sette inn tiltak for å gi kvinnene trua på menneskeverd og respekt. Dette kan ikkje vare ved. Eg har registrert barne- og familieministeren sitt engasjement og er glad for det som vil skje frå Regjeringa si side. Tenk kva for menneskelege ressursar vi så langt ikkje har inkludert i samfunnet vårt. Mitt råd til Regjeringa blir: Legg ned Verdikommisjonen så raskt det lèt seg gjere, og bruk millionane som der blir frigitt, til integrering og tiltak for å inkludere våre nye landskvinner. Strekk ut ei hand og lat dei få ta del i samfunnet vårt med rettar og plikter, som ein ressurs og ikkje som passive kontantstøttemottakarar. Vi treng alle dei nye hendene vi kan få tak i, t.d. innan omsorgssektoren. Det er der morgondagens utfordringar er, ikkje sysselsetting utan mål og meining, som i Verdikommisjonen. Slik kunne mange gode ynske og behov sameinast. Det er i lys av slike symbolsaker folk ikkje skjøner kva vi driv med her. Supperåda si tid må vere forbi. Har vi ein gong gjort eit feilsteg, bør det ikkje bli verande slik.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Jeg tillater meg å foreslå Per Ove Width og Kenneth Svendsen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Saksordføreren sa på slutten av sitt innlegg at det må være en mulighet til basert på skjønn å gi økonomisk støtte til livsopphold i en annen kommune når en flyktning som er utplassert av UDI, selv velger å flytte til den kommunen. Mitt spørsmål til saksordføreren er om han synes det er rimelig og fornuftig at det skal være kommunen, kommunens eget system og folkevalgte, som skal foreta den skjønnsmessige vurderingen, eller om han synes det er naturlig, slik som det nå er, som også flere i komiteen skriver, at skjønnsmessige vurderinger foretatt av tilflyttingskommunen blir overprøvd av byråkratiet hos en fylkesmann. Ville det ikke være naturlig at en skjønnsmessig vurdering og rimelighetsvurdering ble fattet av folkevalgte, som har ansvaret for økonomien i tilflyttingskommunen, og ikke av en byråkrat, uten noen som helst form for ansvar, hos fylkesmannen?