trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-03-26:
Jeg kan åpne med å si at min anbefaling til Høyres gruppe er nøyaktig den samme, å støtte innstillingen, og at forslaget ikke bifalles. Jeg har tidligere på vegne av flere i Høyre vært forslagsstiller til forslaget om begrenset oppløsningsrett – altså et grunnlovsforslag – for å sikre regjeringer et minimum av autoritet. Det mener jeg fortsatt, men et slikt forslag foreligger ikke nå i denne perioden til votering. Det forslaget som nå foreligger, er altså en kombinasjon av oppløsningsrett og investitur – et innsettingsvedtak. Det vil være en nyskaping i norsk statsskikk. I dag voterer ikke Stortinget over en regjerings tiltredelseserklæring eller en gitt sammensetning av regjeringspartier, altså en koalisjon. Slik bør det etter Høyres mening forbli. Vårt forslag fra tidligere er å gjenopprette balansen mellom statsmaktene i en begrenset oppløsningsrett, ikke å svekke den parlamentariske frihet og fleksibilitet, som dette forslaget etter min oppfatning vil gjøre. Et innsettingsvedtak sikrer ikke nødvendigvis stabilitet når politikken møter sterke motkrefter, og det kan hende f.eks. i tider med økonomisk motgang. Da kan det være vanskelig for koalisjoner å bevare samholdet og bevare oppslutningen. Sagt med andre ord: Investitur kan ikke hindre populisme. Det er en erfaring jeg ikke skal utdype nærmere, men den har historiske paralleller fra nyere tid. På dette grunnlaget gjentar jeg at jeg anbefaler Høyres representanter å stemme for innstillingen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-03-26:
Som saksordføreren sa, er det en enstemmig innstilling, og jeg vil bare utdype noen punkter. Jeg vil også innledningsvis si at gjennomføringa på vesentlige områder har ført til en forbedret skatteforvaltning. Likevel har denne reformen ført til en betydelig diskusjon og et engasjement i en rekke kommunestyrer. Det som har vært beveggrunnene, er at en har følt både at skatteforvaltninga har mistet vesentlige kvaliteter i forhold til nærhet, og at den også har hatt en størrelse som har gjort at den ikke har kunnet ytt den nødvendige bistand på det tidspunktet folk trenger det. Som vi veit er dette med skatt noe som varierer sterkt over året, i den forstand at det er deler av året hvor det er veldig framme i folks bevissthet, andre perioder bruker en ikke mye tid på det. Det som var Riksrevisjonens hovedfunn, var også at det her var en mangelfull planlegging av den store omorganiseringa av skatteetaten i perioden 2008–2009, og det medførte en svekket basiskompetanse, manglende samhandling med offentlige etater og en produksjon under ønsket nivå. Som nevnt var konklusjonen fra Riksrevisjonen at det var for dårlig kvalitet i svar som gis innen veiledning og fortsatt for lange saksbehandlingstider for klagesaker. Det som jeg spesielt vil anføre, er erfaringene med store, statlige reformer og omorganisering – at det må planlegges bedre og med bedre tid før gjennomføringa starter. Riksrevisjonen har nok en gang påvist at det ikke var tilfellet ved denne store reformen, og i henhold til Riksrevisjonen viser det seg her at det nok en gang er en statlig sentraliseringsreform hvor det i ettertid påvises at sentrale forutsetninger og mål for reorganiseringa ikke ble nådd, bl.a. når det gjelder ressurser til administrasjon, om de er redusert eller ikke. Riksrevisjonen konkluderer med at det er et usikkert tallgrunnlag som gjør det generelt vanskelig å sammenlikne ressursbruken i skatteetaten før og etter reorganiseringa. Jeg vil understreke hvor viktig det er at sentrale forutsetninger og mål ved statlige omorganiseringer lar seg måle og evaluere med et best mulig tallgrunnlag i etterkant, noe som for øvrig bør være grunnleggende kunnskap hos de ansvarlige i enhver statlig etat. Jeg finner det alvorlig at sentrale forutsetninger om mål for ROS ikke lar seg måle, evaluere og etterprøve. Til slutt: Jeg forutsetter at finansministeren følger utviklinga i skatteetaten nøye. Det er et utrolig vesentlig arbeid som må ha allmenn aksept ute i befolkninga, og det er en type arbeidsplasser som også med fordel kan desentraliseres. Jeg håper at finansministeren kan anlegge det perspektivet i det videre arbeidet, slik at vi ikke opplever nok en sentralisering på et område som med fordel kan desentraliseres, legges dit hvor vi har stabil arbeidskraft og ungdom som ønsker å virke i denne etaten.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-03-26:
Senterpartiet støtter innstillinga som, som flere har vært inne på, er enstemmig. Det er litt spesielt at det er en enstemmig komité som avviser et forslag fra tidligere sentrale representanter for Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og SV. Oppløsningsrett og positiv parlamentarisme, eller investitur, henger sammen. Dersom regjeringa får rett til å oppløse Stortinget, bør det til gjengjeld innføres et krav om at et flertall av nasjonalforsamlinga stiller seg bak en nydannet regjering. Det er investitur. Som flere har sagt, tilsvarende forslag er behandlet flere ganger tidligere, men har aldri fått tilstrekkelig flertall. Det er også erfart at det i vår parlamentariske historie er få konstitusjonelle kriser som ville vært bedre håndtert dersom forslaget hadde blitt innført tidligere. Fraværet av investitur har styrket den parlamentariske handlefriheten og hindret utviklinga av enkelte konstitusjonelle kriser. De demokratiske utfordringene har blitt taklet på en måte som har vært god, bl.a. fordi partier ikke har blitt tvunget til aktivt å støtte en regjering de egentlig ikke ønsker, fordi dette i neste omgang forhindrer oppløsning av Stortinget. Oppløsningsrett innebærer at regjeringa under bestemte forutsetninger kan oppløse Stortinget. Det kan bare anvendes ved konstitusjonelle kriser, som er anført i forslaget, f.eks. ikke enighet om statsminister, at det har vært flertall for mistillitsforslag eller at det har vært kabinettspørsmål som har påført regjeringa nederlag. Senterpartiets vurdering er at vårt system er et godt system. Det er stabilt, det gir grunnlag for et mangfold av partier, og det gir grunnlag for å utøve et lederskap som ikke minst er nødvendig i tida framover, hvor vi står overfor beslutninger som på kort sikt kanskje er upopulære, og som det derfor er viktig at vi har trygghet for at Stortinget kan følge opp videre. Senterpartiets gamle slagord «Vekst er ikke å forbruke mer, men å forvalte bedre» er ikke minst et slagord som, dersom det skal settes ut i livet, krever stabilitet og krever et storting som har nødvendig fasthet og står fast ved det, sjøl om det på kort sikt vil føre til kritikk fra deler av befolkninga. Vi har altså gode erfaringer og ser derfor ikke behov for å endre systemet vårt ut fra de erfaringene vi hittil har sett.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-26:
For ikke mange ukene siden behandlet Stortinget et representantforslag fra oss i Fremskrittspartiet vedrørende endring i voldsoffererstatningsloven og også en generell heving av voldsofres rettigheter og opprettelse av en offeromsorg. Dette er et viktig område å synliggjøre manglene på for oss i Fremskrittspartiet. Derfor fremmet vi også dette forslaget allerede i juni fjor. Så bet jeg meg merke i at sakens ordfører, Chaudhry, i dag refererte til straffesaken i entall, altså 22. juli-saken. Det blir for oss i Fremskrittspartiet helt feil. De endringene som vi nå behandler, gjelder alle ofre. Som alle vet, sitter vi i dag med regjeringens lovforslag som svar på vedtakene som ble gjort. Det er vel og bra at vi får hevet taket fra 40 til 60 G, men er det i det hele tatt nødvendig å ha et tak? Dette tar vi opp i forslaget fra Fremskrittspartiet, som vi ikke har fått flertallet med på, nemlig en generell oppheving av taket på erstatninger til voldsofre. Finnes det gode argumenter for at voldsofre skal tilkjennes mindre erstatning enn dem som er utsatt for pasientskade, yrkesskade og for den saks skyld trafikkskade? Fremskrittspartiet mener nei. Det er virkelig ikke godt å finne vektige argumenter for å legge et tak på erstatningsbeløpet. At vi som politikere i lovforslaget vil heve grensen fra 40 til 60 G, bekrefter vel bare det vi alle vet, at behovet for en utvidelse er til stede. Så igjen: Hvorfor ikke ta bort hele taket? Det kan ikke være for å spare penger. 2011 er, og vil forhåpentligvis bli, et unntaksår når det gjelder voldsskader, på grunn av 22. juli. Det er ytterst sjelden at noen blir så skadet av vold at det kan sammenlignes med skade i forbindelse med bilulykker eller operasjoner. Grensen på 40 G har i de årene den har eksistert, ikke blitt brukt. Så hvorfor lage et kunstig tak, da dette bare skaper byråkrati og frustrasjon? Det blir sagt fra regjeringspartiene at det vil bli tilgang på en «ventil» i helt spesielle saker, som f.eks. saken til Mohamad Hadi Hamed. Men hadde det ikke vært mye enklere å fjerne taket, forholde seg til den enkeltes erstatningssak og dermed sikre at hver og en får det beløpet som blir vedtatt, og som etter rettens mening er det reelle og det rette beløpet som skal tilkjennes? Det som kan bli tilfellet nå, er at domstolen kan tilkjenne beløp over 60 G, f.eks. 10 mill. kr, mens voldsofferet kan risikere å få utbetalt kun halvdelen, selv om alle egentlig er enig i at 10 mill. kr er det rette beløpet. Forstå det den som kan, jeg gjør det i alle fall ikke. Jeg tar opp forslaget som vi har fremmet og står alene om, og forslaget som vi fremmer sammen med Høyre.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-03-26:
Det meste er egentlig sagt, men jeg har lyst til å takke komiteen for godt samarbeid, takke saksordføreren og – ikke minst – takke foregående taler som på vegne av sitt parti, Fremskrittspartiet, har vært en veldig aktiv pådriver som har beveget regjeringen i riktig retning. Dette er en klar forbedring, det vi skal vedta i dag. Det har skjedd en lang rekke skrittvise forbedringer av voldsoffererstatningsloven, men man kan kanskje si at det har skjedd litt ukoordinert og ikke etter en helhetlig vurdering. Det er bakgrunnen for forslaget som Høyre og Fremskrittspartiet står sammen om, forslag nr. 1, at det er behov for å evaluere praktiseringen av totalbildet. Det har vært forutsatt av Stortinget siden vi fikk loven i utgangspunktet, fordi vi ikke har hatt en helhetlig og uavhengig gjennomgang til nå. Det har medført at vi har fått – riktignok – en lang rekke forbedringer, men det har skjedd klattvis og lite koordinert og kan også skape nye urettferdigheter. Som begrunnelse for å fremme vårt forslag er behovet for å få større klargjøring om barns rettsstilling sammenliknet med voksnes, og det er behov for å få en klargjøring i hvem som regnes som pårørende. Da trenger vi en grundig analyse av all praksis vi har fått etter lovens ikrafttredelse opprinnelig. Det er også grunn til å huske på at det er mange voldsofre i tillegg til dem som mistet livet og som ble pårørende både i regjeringskvartalet og på Utøya. Jeg har lyst til å sitere noe som ble sagt på en konferanse tidligere, i år eller i fjor, om at hvert enkelt voldsoffer og pårørende har en Breivik i sitt liv. Det er grunn til å huske på at denne loven gjelder generelt, og det er mange i tillegg til dem som er direkte pårørende og berørt som ble ekstra berørt, fordi det gjenoppleves ved det andre ofre opplever. Til slutt har jeg lyst til å understreke det som en enstemmig komité påpeker – det er Høyre glad for, det har vi vært opptatt av – å sørge for at Oslo tingrett gjør det så tilrettelagt og tilgjengelig som mulig, slik at pårørende kan følge rettsprosessen i nærheten av der hovedforhandlingene faktisk foregår, hvis de ønsker å være i Oslo-området. Jeg synes tingretten har gjort en god jobb med å legge til rette for praktiske måter å få gjort dette på, men jeg har lyst til å understreke at det er bra at vi også fra Stortingets side understreker hvor viktig det er at de som har behov og ønsker det, i størst mulig grad skal ha muligheten til å følge rettssaken på den måten de selv ønsker. Det er det komiteen legger opp til, og jeg håper at Oslo tingrett tar signalene fra Stortinget på alvor – i tillegg til at de har gjort en bra jobb fra før når det gjelder å gjøre dette på en mest mulig praktikabel måte, mest mulig likt den prosessen man vanligvis har, og mest mulig hensynsfullt og skånsomt for alle de menneskene som er direkte berørt av tragedien 22. juli.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-03-26:
Høyre vil fremover internt i partiet diskutere taket for voldsofferstatningsordningen. Jeg vil tippe at én begrunnelse for ikke å fjerne taket helt kan være økonomiske hensyn. Jeg vil anta at departementet har foretatt noen beregninger av hvor mange det vil gjelde hvis man fjerner taket helt. Mitt konkrete spørsmål er: Hva vil de økonomiske konsekvensene bli av å fjerne taket helt? Er det mulig for statsråden å gi et anslag for det? Jeg vil anta at det er en begrunnelse som også er fullt ut holdbar når det gjelder å ta ansvar for statens del.
André Oktay Dahl (Høyre), 2012-03-26:
Da tolker jeg det dit hen at man ikke vet de økonomiske konsekvensene av hva det vil si å fjerne taket. Men det kunne kanskje være en idé å støtte forslag nr. 1, fra Høyre og Fremskrittspartiet, om en fullstendig gjennomgang av praksis, for da ville man kunne svare på den type spørsmål i Stortinget. Et annet moment for å støtte en helhetlig gjennomgang er at det overfor komiteen er blitt påpekt at man kanskje skaper en del nye urettferdigheter fremover. Så selv om forslag nr. 1 høyst sannsynlig blir nedstemt i dag, vil statsråden ta initiativ på et angitt tidspunkt til å få en uavhengig, helhetlig gjennomgang av praksis av loven når det kanskje har gått enda litt mer tid, for å se om noen av de advarslene vi har fått om forfordeling, som kanskje blir gjeldende i denne loven, og at vi kan få en ny sak til behandling i Stortinget hvis man ser den type utslag som noen påpeker også overfor komiteen?
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-26:
Denne unntaksbestemmelsen er nok ment for de helt spesielle tilfellene. Derfor har eksemplene som er nevnt, vært voldsofre som har spesielle forpliktelser, f.eks. omsorgsforpliktelser, eller ofre som er så unge at det kan være helt spesielle forhold som tilsier at man likevel har en slik åpning. Dette er en ordning som er godt utprøvd, som er godt kjent, men hvor vi altså står overfor både et antall voldsofre og en så sammensatt gruppe voldsofre at det er viktig å ha denne helt spesielle unntaksbestemmelsen for å kunne gi trygghet i situasjonen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-26:
Jeg er opptatt av å gi voldsofrene trygghet for at vi har en god ordning når det gjelder voldsoffererstatning. Jeg har tillit til at både Kontoret for voldsoffererstatning og domstolen vil praktisere denne ordningen godt og rettferdig, og likebehandle voldsofre som enten har sine saker til behandling, eller som vil fremme sine saker, og at det vil være riktig at vurdering av utmålt erstatning finner sted på grunnlag av den enkeltes situasjon og i forhold til det regelverk som gis. Jeg mener at Stortinget, med de vedtak vi sannsynligvis gjør senere i dag, legger et godt grunnlag for at så kan bli tilfellet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-26:
Dette er en ordning som er grunnleggende god og godt kjent, hvor beregningsgrunnlaget for de fleste deler av ordningen også er godt kjent. I dag er det slik at det er få, om noen, tilfeller der man har nådd det eksisterende taket på 40 G. Vi så likevel – med tanke på de mange sakene som ikke minst gjaldt unge voldsofre, og også behovet det er for å skape trygghet rundt denne krevende sitasjonen – gode grunner for å heve taket til 60 G for å sikre at voldsofrene ikke hadde med seg en utrygghet rundt hvorvidt de ville kunne få en rimelig erstatning. Det er normal levestandard som ligger til grunn for utmålingen av de enkelte elementene i ordningen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-03-26:
Jeg vet ikke om det er en misforståelse, men dette er jo en individrettet ordning. Den som har krav på erstatning, får det. Dette avgjøres ikke med utgangspunkt i budsjett under den enkelte post. Dette måles ut fra både tapt inntekt, mén og andre erstatningsuttellende forhold i den enkelte sak. Det er likevel slik at denne baserer seg på en normal levestandard og derfor ikke må sammenlignes med f.eks. obligatoriske erstatningsordninger som den enkelte har tegnet i forsikringsselskaper, eller som arbeidsgiver kan ha tegnet, og heller ikke med de sakene hvor det er staten som er skadevolder. Her er det en gjerningsperson som hadde ansvaret for skaden, men staten ser det rimelig å stille opp med erstatning, slik voldsoffererstatningsloven legger opp til.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-03-26:
Som statsråden var inne på i sitt innlegg, har voldsoffererstatningsloven § 11 første ledd en begrensning oppad på 60 ganger grunnbeløpet i folketrygden, men at denne øvre grensen i særlige tilfeller kan fravikes. I og med at det som blir sagt i denne debatten, vil være viktig for praktiseringen av dette, vil jeg stille statsråden spørsmålet: Hvilke signaler vil hun sende ut med hensyn til hvor snevert denne unntaksregelen skal praktiseres?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-03-26:
Jeg tror at alle er enige om at når det gjelder de sakene der man kommer opp i 60 ganger folketrygden, er det i seg selv svært spesielle saker, hvor det er skjedd alvorlig vold, og at de sakene som skulle gå utover det, altså de særlige tilfellene, vil være så spesielle at jeg synes det ville være svært urimelig om staten skulle begynne med noen siling av hvilke av de sakene som skulle gi erstatning over 60 G. Derfor mener jeg at statsråden nå må sende ut et klart og tydelig signal til dem som blir utsatt for alvorlig vold i samfunnet, om at staten skal vise raushet overfor dem som blir rammet av de verste voldstilfellene. Jeg vil anta at det vil gjelde mange av dem som ble utsatt for vold den 22. juli i fjor.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-21:
Jeg vil på vegne av Kari Kjønaas Kjos, Tord Lien og meg selv få fremme et representantforslag om en legemiddelpolitikk for fremtiden.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-11-21:
Statsministeren har helt rett i at vi har et veldig bra helsevesen. Veldig, veldig mange får god hjelp i det norske helsevesenet, men vi ser også dessverre mange eksempler som det med Even – og mange andre. Vi får vitnesbyrd om det hver eneste dag, og det får sikkert også statsministeren. Vi ser også at det er de ressurssterke som vinner igjennom i et tøft system – det er de som kan lete etter andre behandlingsplasser i inn- og utland. Vi ser også at vi har en sterk økning av dem som tegner private helseforsikringer, og akkurat det er et uttrykk for at folk har manglende tillit til at de får den hjelpen i helsevesenet som de burde få. Mitt spørsmål til statsministeren blir da om han vil bidra til at vi får et samfunn som setter pasienten høyere enn systemet, og om han vil bidra til at vi får styrket pasientrettighetene – kanskje først og fremst ved å gjøre helsevesenet så enkelt at man får den hjelpen man trenger, og ikke trenger hjelp til å få hjelp.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-11-21:
I helgen kunne vi lese den meget sterke historien om sterkt brannskadde Even og hans familie. Det er klart at vi i tillegg også så det urimelige utslaget av formueskatt som rammer denne familien, og jeg vil gjerne be statsministeren om å bekrefte det finansministeren har sagt, nemlig at man vil rydde opp i det. Så vil jeg gjerne tillate meg å lese noe av det familien selv sa til VG i helgen: «Mamma Karina er ufør, men har fulltidsjobb med å holde orden på papirmølla rundt sønnen. Familien har mange ekstrautgifter, både til medisiner og reiser. De må hele tiden holde refusjonsfrister, for ikke å bli hengende etter økonomisk. Foreldrene må forholde seg til flere offentlige instanser, NAV, HELFO, Pasientreiser og Helse Nord. Systemet er innfløkt, det er vanskelig å holde oversikten. – Ofte får vi ikke svar på det vi spør om, men blir bare sendt videre i systemet. Du kan ringe en hel uke bare for å få tak i rett person. For å sette oss inn i regelverket, og for å få vite hva vi egentlig har krav på, må vi som regel lete på Internett selv. Men nå har vi heldigvis fått innvilget hjelp også til den administrative delen, sier mamma.» Det er klart at for denne familien, er det flott at de har fått den hjelpen. Men det er ganske utrolig at det skal være nødvendig å få administrativ hjelp fra det offentlige for å kunne møte det offentliges byråkrati. Det er stadig flere eksempler i det offentlige rom som tyder på at du skal være svært ressurssterk og egentlig ganske frisk for å være syk i Norge. Og det er en lang rekke eksempler på det fra mediene. Det er oppslag om at vi har fått flere helsebyråkrater etter sykehusreformen, en doktorgradsstudent som sier at man må være frisk for å takle å bli syk i Helse-Norge, det er oppslag om brudd på ventelistene – ikke minst om Filip, som kjempet mot Nav i fem år før han fikk gjennomslag. Mitt spørsmål til statsministeren er: Synes han at dette er en riktig måte å behandle syke mennesker i Norge på?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-11-21:
Even-saken er ett eksempel, men det er dessverre ikke et enestående eksempel. Jeg tror ikke vi må gå oss vill i påstanden om at det bare er enkeltsaker dette handler om. For det er veldig mange mennesker i Norge som opplever det samme når de blir syke, nemlig at de må bruke enormt mye ressurser på å finne frem til hvilke rettigheter de har, hvilke krav de har, og hvordan de skal finne frem til den informasjonen som gjelder akkurat dem. Det er en meget unødvendig belastning for mennesker som egentlig har mer enn nok bare med å bli friske. Da synes jeg kanskje at én ting er å digitalisere, en annen ting er å samordne informasjon. Bare innenfor helsesektoren er det et vell av helseportaler man skal søke i, for å få tilgang til relevant informasjon. Så spørsmålet er om statsministeren synes at det vi nå ser, er et hjelpeapparat eller om det er – hva skal vi kalle det – et «kjepper i hjulene-apparat»?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-11-21:
Det rapporteres om at den syriske regjeringen mottar våpen og utstyr fra Iran for å fortsette sin krigføring. Det samme er for så vidt tilfellet med Hamas. Mitt spørsmål handler om hva Norge, og for så vidt andre land, kan gjøre for å hindre at Iran får fortsette å utstyre diktatorer og terrorbevegelser med våpen, og dermed ytterligere destabilisere Midtøsten?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg tror det gjorde inntrykk på absolutt alle som leste den fortellingen i VG i helgen. Det er bra at det har fått så stor oppmerksomhet, for jeg tror oppmerksomhet om enkeltsaker er viktig både for å rydde opp i svakheter og mangler man finner ved norsk helsevesen, og faktisk også for de enkeltmenneskene som ser at de endelig blir sett. Jeg kan bekrefte det finansministeren har sagt når det gjelder formueskatten. Det er åpenbart et urimelig utslag, og det er på tide at det ryddes opp. Når det gjelder byråkrati, er jeg veldig opptatt av at offentlige tjenester – i helsevesen og andre steder – skal bli enklere tilgjengelig. Det er mange ting vi gjør for å bidra til det. Et viktig tiltak, som regjeringen er midt oppe i nå, er jo digitalisering. Det er simpelthen at det normale førstevalget når det gjelder skjemaer, når det gjelder papirer og når det gjelder søknader, skal være digitale løsninger. Det vil vesentlig redusere papirarbeid, det vil gjøre informasjon og skjemaer enklere tilgjengelig og redusere saksbehandlingstiden. Derfor har vi nå også satt i gang det mest omfattende program noensinne for forenkling av papirarbeid og byråkrati i offentlig sektor gjennom digitaliseringen av offentlig sektor. Nå får vi også på plass det som kalles e-ID, slik at man altså kan bruke dette enklere enn det vi gjør i dag. Så avbyråkratisering, enklere løsninger er vi veldig for. Men i dette tilfellet tror jeg kanskje det viktigste spørsmålet er at vi i tillegg ønsker å bygge ut norsk helsevesen, slik at flere kan få god behandling. Der ser vi at utviklingen går i riktig retning. Flere får behandling, og kvaliteten ved behandlingen øker når vi sammenlikner kvaliteten på norske sykehus – og behandlingsresultater der – med andre sykehus. Vi er blant verdens beste, men vi er ikke fornøyd med det. Vi vil bli enda bedre, og derfor skal vi ytterligere styrke norsk helsevesen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Det er mellom 8 og 9 millioner behandlinger, utredninger, i spesialisthelsetjenesten hvert eneste år. Det er 1,8 millioner ulike nordmenn som får behandling ved norske sykehus og spesialisthelsetjenesten hvert eneste år – mer enn noen gang. Hovedbildet der er at mennesker får den behandlingen de har krav på, og at kvaliteten er god og økende. Men når det er så mange mennesker som får behandling, og så mange ulike behandlinger, er det dessverre fortsatt for mange eksempler på svikt og mangler. Det ønsker vi å gjøre noe med. Vi ønsker å gjøre det enklere. Det er bl.a. derfor vi nå innfører elektronisk kjernejournal, det er derfor vi har innført eResept, og det er derfor det også nå investeres betydelig i bedre kommunikasjon mellom sykehus, mellom helsetjenester og Samhandlingsreformen – nettopp for å gjøre hverdagen enklere og helsetjenestene mer tilgjengelige. I tillegg har vi varslet at vi skal gå igjennom hele lovverket rundt rettigheter i helsevesenet, for det er for komplisert.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Når vi diskuterer helsepolitikk, tror jeg vi er nødt til å forsøke å være nyanserte alle sammen. Det er veldig viktig at vi ser alle de enkelteksemplene på ting som ikke fungerer – mennesker som ikke får behandling, eller mennesker som må jobbe altfor mye gjennom byråkratier og skjemaer, for å få behandling. Samtidig må vi ikke miste det store bildet, men gi anerkjennelse til alle de titusener som jobber i norsk helsevesen hver dag, og som gjør en formidabel jobb, og som sørger for at vi har – basert på internasjonale sammenlikninger – et av verdens beste helsevesen målt i f.eks. overlevelse, behandlingskvalitet, trygghet ved operasjoner. Da må vi se manglene, men også se at det store bildet er at norsk helsevesen og alle som jobber der – leger, sykepleiere, helsefagarbeidere – fortjener anerkjennelse. Så er jeg opptatt av forenkling. Og det er nettopp derfor vi nå altså har lansert den nasjonale kjernejournalen, som kommer til å innebære betydelig forenkling. Det er derfor vi innførte refusjon digitalt – det gjorde vi for et par år siden – og mange andre forenklinger som gjør at det blir mindre byråkrati.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg er enig i at vi fortsatt kan gjøre ting vesentlig enklere i norsk helsevesen. Når representanten nevner kreft, er det også et område der ting kan gjøres enklere – vi kan fjerne flaskehalser. Men når det gjelder kreft, er bildet også at selv om vi har for mange enkelteksempler på ting som er for komplisert, er hovedbildet at mens vi for få år siden var et gjennomsnittlig land når det gjaldt resultater, er vi nå absolutt i toppen. Vi er verdens beste når det gjelder overlevelse etter flere krefttyper, eller helt i toppen. Det er ikke mange år siden det var slik at flertallet av dem som fikk en kreftdiagnose, døde. Nå er det slik at to av tre som får en kreftdiagnose, overlever. Bare i løpet av de siste årene har vi sett økte overlevelsesrater, f.eks. for brystkreft og tarmkreft, der vi nå er opp mot 90 pst. overlevelsesrate. Det er viktige resultater av en fantastisk innsats, først og fremst av dem som jobber i helsevesenet. Og så sier jeg: Jeg ser at det er mangler, jeg ser at det ikke er godt nok å være helt i topp i verden, men vi skal bli enda bedre, og det er også derfor vi har bedt sykehusene om enklere, bedre og raskere rutiner.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg har lest kronikken, og jeg mener den bare bekrefter at vi alltid må være utålmodige for å forenkle, for å forbedre en stor offentlig sektor. Ikke minst vi som er for en sterk offentlig sektor med gode velferdstjenester til alle, må være de første til å være kritiske til måten offentlig sektor fungerer på. Derfor gjennomfører vi også store endringer, store reformer. For det andre vil jeg si at mennesket selvsagt er viktigere enn systemet. Det er enkeltmennesker det handler om, det er enkeltmennesker som skal få gode tilbud – og enkeltmennesker har ulike behov. Hvis systemet ikke tjener mennesket på en god måte, er det noe galt med systemet – ikke noe galt med menneskene. Men som jeg prøver å få fram, er det slik at heldigvis er de enkelteksemplene på at ting ikke fungerer, ikke det typiske for norsk helsevesen – det typiske er at det fungerer bra. Det er ikke noen trøst for dem som opplever at det ikke fungerer, men det er en inspirasjon til å gjøre noe med manglene som fortsatt er der i norsk helsevesen. Kvalitet – vi har innført åpenhet om mangler og feil, mer systematisk måling av feil er viktig for å rette opp feil.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg mener at matematikk er et veldig viktig fag, og det er et fag vi trenger på veldig mange samfunnsområder – det er et språk som gjør at en del kompliserte problemstillinger er mulig å framstille på en enkel måte. Jeg tror at et av problemene med matematikk er at noen simpelthen tror at enten er du ekspert på matematikk, eller så kan du ingen ting. Terskelen inn i matematikkens verden framstår som altfor høy for mange. Derfor tror jeg det å gjøre matematikk mindre mystisk og mer tilgjengelig helt fra grunnskolen er et veldig viktig bidrag til å heve den alminnelige matematikkforståelsen i Norge. Det er et fag som er svært viktig på veldig mange samfunnsområder. Derfor er jeg også urolig for at strykprosenten er altfor høy når det gjelder lærerstudenter. Derfor har regjeringen iverksatt en del akuttiltak, bl.a. egne kartleggingsprøver, for å avdekke nivået på kunnskapen i matematikk blant studenter som starter på høyere utdanning, egne intensivkurs som kan løfte studentene opp på tilfredsstillende nivå i matematikk og eget kompetanseutviklingsprosjekt som er tilpasset lærerutdanningen. Det er også andre mer kortsiktige tiltak som nå iverksettes. Det mer fundamentale vi gjør, og som vil ha stor betydning over tid, er at vi har lagt om lærerutdanningen, og at vi har innført kompetansekrav til lærerne når de skal undervise i skolen i bestemte fag. Det mener jeg også styrker betydningen av matematikk, og vi ser at søkningen til lærerutdanningen øker. 50 pst. økning i antall søkere til lærerutdanningen gjør det også lettere å stille høyere kompetansekrav til dem som skal ta lærerutdanning. Så vi er opptatt av at matematikk er viktig og bekymret for at kvaliteten på mye matematikkunnskap er for lav. Vi er urolige og bekymret for det, samtidig gleder vi oss over at vi ser framgang i norsk skole.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg tror jeg sa at jeg ble svett i hendene når jeg så en brøk, og det er helt riktig. Jeg blir ikke like svett nå, tvert imot har jeg glede av å se på brøker – og prosenttall og sånn. Det gir meg en egen stimulans i livet.(Munterhet i salen.) Det var det ene. (Munterhet i salen.) Det andre er at det er riktig at det er mangel på ingeniører i Norge. Det skyldes en negativ ting og en positiv ting. Det negative er at vi utdanner for få ingeniører. Vi har økt utdanningen av antallet ingeniører. Det er flere som utdannes nå enn før, men det er ikke nok. Den andre grunnen er at det går veldig godt med norsk økonomi. Det er veldig stor etterspørsel etter fagkompetanse, så også her er det vel slik at verden er litt nyansert. Vi er opptatt av å fortsette å utdanne flere ingeniører, men vi er også opptatt av å ha høy fart i norsk økonomi, slik at det er god etterspørsel, også etter den yrkesgruppen. Det var denne regjeringen som innførte kompetansekrav for lærere, og vi har styrket etter- og videreutdanningen betydelig, bl.a. for å øke mattekunnskapene hos lærere.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Vi ser alvoret. Det er derfor vi har iverksatt en rekke kortsiktige tiltak. Jeg nevnte flere av dem, bl.a. egne kartleggingsprøver, egne intensivkurs og egne kompetanseutviklingsprosjekter for lærerstudenter, og vi har også iverksatt mer langsiktige ting, som styrking av etter- og videreutdanning av lærere og kompetansekrav til lærere. Men jeg er når som helst villig til å drøfte andre tiltak. Jeg har veldig senkede skuldre når det gjelder å finne andre og enda bedre forslag som kan styrke matematikkunnskapene i norsk skole, blant både elever og lærere. Jeg mener det er ett tiltak som det er viktig at kommunene tar i bruk – nemlig at man på grunnskolenivå kan ta fag på videregående skoles nivå. Det ser vi at flere kommuner nå legger til rette for. Det hever matematikkunnskapen hos elevene, og det å la elever i grunnskolen ta fag på videregående skole-nivå – ikke minst i matematikk – er noe jeg vil oppfordre flere kommuner til å gjøre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Enda flere enn i dag. Men jeg tror at vi må ta inn over oss følgende: Vi utdanner flere ingeniører. Det er bra. Vi får flere søkere til lærerutdanningen. Det er bra. Men, som jeg var inne på i stad, er det to grunner til at vi har mangel på ingeniører. Den ene er at selv om vi utdanner flere ingeniører, er det sånn at vi har så god vekst i norsk økonomi – vi har så høye investeringer, vi har så høy sysselsettingsvekst – at behovet er enda større. Da må vi gjøre to ting. Vi må fortsette å utdanne enda flere ingeniører. Vi legger til rette for det. Vi øker antallet studieplasser, bl.a. innenfor ingeniørutdanningen, i budsjettene våre. Det har vi også gjort i dette budsjettet. Det andre vi gjør, er å legge til rette for å være en del av et åpent europeisk arbeidsmarked. Det illustrerer bare hvor viktig det er at Norge ikke isolerer seg fra verden rundt, men at vi åpner for at vi får kompetanse også fra andre land. Så vi takker de ingeniørene fra andre land som kommer til Norge og hjelper til med å bygge norske veier.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg tror det er slik på dette området, som på veldig mange andre områder der jeg får spørsmål, og svarer, og det er at det er gjort veldig mye. Vi er i gang, og vi trapper opp. Samtidig er vi ikke i mål. Det kan fortsatt gjøres mer. Det er også tilfellet her. Det har vært en betydelig opptrapping av etter- og videreutdanning av lærere. Jeg er åpen for å vurdere andre og enda flere tiltak, for målet er vi enige om – nemlig å styrke kompetansen hos de lærerne som allerede er i skolen. Jeg mener det er viktig at vi også gjør de langsiktige tingene, som å stille kompetansekrav til nyutdannede lærere, og jeg mener det er viktig at vi tenker på matematikk i grunnskolen. Jeg har vært inne på flere tiltak der, bl.a. det å legge til rette for at enda flere elever i grunnskolen skal kunne ta fag på videregående skoles nivå. Det jeg tror er viktig, er at vi hever statusen til matematikk og realfag. Da handler det både om det vi faktisk gjør, og også ganske mye om hva vi sier – at vi snakker pent om faget og forteller om viktigheten av det for å øke statusen til faget.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg mener at vi ikke skal sette opp noen motsetning mellom flere timer undervisning i matematikk i norsk skole, og det å få bedre lærere i matematikk i norsk skole. Jeg mener at vi trenger begge deler. Det er riktig at regjeringen har økt antallet timer med matematikkundervisning. Det mener jeg er et uttrykk for at vi ønsker å satse på matematikk. Det er et langsiktig tiltak, men det er et viktig tiltak. I tillegg har vi gjort mye for å legge til rette for bedre lærere. Vi ser at flere søker. Da er det også lettere å stille høyere krav, og vi har innført kompetansekrav – også i matematikk – til nyutdannede lærere som skal begynne i skolen. Vi har heldigvis sett på de internasjonale PISA-undersøkelsene at etter at Norge falt en del år, har vi nå igjen hatt noe økning. Vi er på rett vei også der. Så får vi håpe og tro at den positive utviklingen kan fortsette, for over tid vil det også gjøre noe med lærernes matematikkunnskaper når nye generasjoner kommer ut i skolen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Det er riktig at regjeringen er i ferd med å gjennomgå og evaluere bioteknologiloven. Det er også riktig at det arbeides med spørsmålet om surrogati og håndtering av det. Når det gjelder det spørsmålet, er det slik at jeg av forsiktighetsgrunner har erklært meg inhabil, simpelthen fordi et av de temaene som har vært mest fremme, gjelder en sak som handler om en person som jeg kjenner godt. Derfor er det et spørsmål som jeg ikke deltar i drøftingen av, verken i regjering eller i storting. Så det jeg kan si noe generelt om, er arbeidet med bioteknologiloven i sin alminnelighet, men surrogati ville det være galt at jeg sa noe om.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg mener at slik spørsmålet formuleres, illustrerer det bare at det er noen vanskelige balanseganger her. Representanten spør hva jeg mener om surrogati, men i neste setning spør han hva jeg mener om surrogati i utlandet. Det er jo nettopp det spørsmålet om man kan gjøre ting i utlandet som er ulovlig i Norge, og hvordan det skal håndteres i Norge, jeg er inhabil i forhold til – eller i hvert fall har vurdert at jeg av forsiktighetsgrunner ikke skal gå inn i behandlingen av. Jeg tror nesten det er umulig å ha en diskusjon om surrogati, som er forbudt i Norge, men der hovedtemaet eller i hvert fall de mest sentrale temaene har vært hvordan vi håndterer det at man gjør ting i utlandet som vi har valgt å forby i Norge.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg mener det er et dilemma at jeg blir utfordret på ting der jeg i hvert fall veldig lett vil formulere meg slik at det oppfattes som at jeg tar stilling til det spørsmålet som forrige representant spurte om, nemlig hva jeg mener om at man kan få utført surrogati i et annet land, og som er det spørsmålet jeg må være varsom med å uttale meg om når det er forbudt i Norge. Regjeringen mener selvsagt at etter norsk lov, som vi har praktisert og stilt oss bak, er dette forbudt i Norge. Men det er ikke det som er det politiske temaet i debatten nå. Det som er det politiske temaet i debatten nå, er et spørsmål jeg har sagt at jeg er inhabil i forhold til, nemlig: Hva mener vi om at noen gjør ting i andre land som er forbudt i Norge? Da er jeg midt oppe i det spørsmålet som jeg ved flere anledninger har sagt at jeg kan ha en personlig og privat mening om, men jeg tror spesielt på Stortingets talerstol, som statsminister, skal jeg ikke begynne å mene noe om det som kan tolkes som at jeg mener noe om noe som jeg er inhabil i forhold til.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Svaret på det spørsmålet er nei. Jeg pleier å bruke et gammelt svensk budskap: Vi er stolte, men ikke fornøyde. Det er veldig få samfunnsområder der jeg sier at jeg er fornøyd, men det er ganske mange samfunnsområder der jeg sier at vi er stolte av innsatsen og har gjort betydelig arbeid. Men den dagen man sier seg fornøyd, tror jeg man lett kan oppfatte at man kan lene seg tilbake og si at man er tilfreds. Det er vi ikke. Fattigdom er et alvorlig sosialt problem – det at mennesker lever med lave inntekter over lang tid. Det er få ting som gjør meg mer urolig og mer bekymret. Vi vet også at lav inntekt og sosiale problemer lett går i arv. Derfor har vi gjort mye for å redusere sosial ulikhet, for å løfte dem som har det vanskeligst. Det er mange årsaker til at folk lever med lave inntekter over lang tid. Derfor vil vi gjøre mange forskjellige ting. Den viktigste årsaken til at folk har lave inntekter, er at de ikke har jobb. Derfor er det viktigste tiltaket for å bekjempe sosial ulikhet å gi flere mennesker arbeid. Vi har lyktes med å holde Europas laveste ledighet, og vi har hatt rekordvekst i antall mennesker som får jobb i Norge. Det er et viktig fattigdomstiltak. En annen viktig grunn til at mennesker lever i fattigdom, er mangelfull integrering. Innvandrere utgjør en stadig større del av dem som har lav inntekt. Integrering, gratis kjernetid, leksehjelp, arbeidsmarkedstiltak, norskopplæring – alt det er fattigdomstiltak, og bidrar til at vi lykkes bedre med integreringen i Norge enn i mange andre land. Rus og psykiatri er viktige årsaker til at folk har lav inntekt. Aldri før har flere mennesker fått rusbehandling i spesialisthelsetjenesten, aldri før har flere mennesker fått et tilbud om psykiatrisk helsetjeneste. Det er jeg stolt av, men ikke fornøyd med, for vi trenger å gjøre enda mer. I tillegg har vi økt minsteytelsene i folketrygden til 2 G, hevet til et nytt nivå, og vi har gjennomført betydelig bedring i bostøtten. Alt dette er tiltak som treffer ulike grupper av mennesker som sliter med dårlig økonomi, og som peker i riktig retning.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Først kort til dette med at antallet barn som lever med lav inntekt, har økt. Helt uavhengig av statistikk er det altfor mange barn som vokser opp med foreldre med lav inntekt, det gjelder uansett. Men det er hver gang litt rart å høre den tallbruken fra folk som satt i den forrige regjeringen. Ifølge den måten OECD måler fattigdom på, økte andelen barn som lever i familier med vedvarende lav inntekt, fra 2 pst. til 5 pst. Det er mer enn en fordobling. Siden da har det vært stabilt. Så mens det var en kraftig vekst da Venstre var i regjering, har vi i hvert fall lyktes med å stanse den veksten og flate det ut. Det er ikke jeg fornøyd med, men jeg synes bare det er litt underlig å høre at dette nærmest er et problem som oppsto etter at vi tok ansvaret. Det var en helt annen og mer negativ utvikling under den forrige regjeringen. Når det gjelder behovsprøvd barnetrygd og den type tiltak: Jeg er veldig redd for at det både vil gjøre det vanskelig å ha lav inntekt, og at du får flere behovsprøvde ordninger. Vi er mer for f.eks. gratis læremidler og billige barnehageplasser enn for å skape fattigdomsfeller gjennom mer behovsprøving.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Først vil jeg understreke at det er altfor mange barn som vokser opp med foreldre med lave inntekter. Det er et alvorlig sosialt problem, og jeg nevnte i mitt forrige svar mange tiltak vi gjør for å gjøre noe med det: arbeid, integrering, rus, psykiatri, heve en del ytelser, bl.a. bostøtte, og mange andre tiltak. Men det er slik at ifølge den måten OECD definerer fattigdom på, som er når du tjener mindre enn halvparten av en gjennomsnittsinntekt eller en medianinntekt, var det mer enn en fordobling under den forrige regjeringen. Veksten har stanset – andelen barn som lever i den type familier, har faktisk gått bitte lite grann ned under denne regjeringen. Men jeg gjentar: Jeg er ikke fornøyd med det. Jeg mener at også det er altfor mange, og derfor må vi gjøre enda mer. Jeg mener at vi skal gjøre mer bl.a. når det gjelder integrering. En veldig stor andel av de som lever med lave inntekter, er innvandrere, og derfor må vi gjøre mer når det gjelder integrering.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Vi har ment at det er viktigere å gjøre tjenester billigere og tilgjengelige for mennesker som sliter med lav økonomi, enn å prioritere økt barnetrygd. Det har vi gjort i Norge over flere år, under skiftende regjeringer, og derfor har barnetrygden ikke vært justert i takt med lønnsveksten. Men vi har under denne regjeringen innført et betydelig kutt i prisen på barnehageplasser. Den har blitt redusert hvert eneste år. Vi har nå vesentlig billigere barnehager enn vi hadde for få år siden. Det er et viktig tiltak som gjør barnehager tilgjengelige, og som er viktig ikke minst for dem som har dårlig råd. Det andre vi har gjort, er å innføre gratis læremidler i videregående skole. Det tredje vi har gjort, er å innføre gratis kjernetid i områder med mange innvandrerfamilier, simpelthen fordi vi vet at – jeg tror det er rundt 60 pst. – i hvert fall en veldig stor andel av de med lav inntekt er innvandrere.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
For det første er det slik at andelen nordmenn som er på det som kalles helserelaterte ytelser, når vi summerer både arbeidsavklaringspenger, uføretrygd og sykepenger, ikke har økt – den har til og med gått litt ned. Men igjen: Jeg vet ikke hvor meningsfylt det er at vi diskuterer den type tall, for vi er enige om, på tvers av partiskillene, at det er for mange, og at vi må gjøre noe med det. Når det gjelder fattigdom, kan vi ha lange, statistiske debatter. Jeg mener at man må se på andelen. Det er riktig at befolkningen i Norge har økt. Det er fordi det har kommet mange innvandrere til Norge, og mange av dem er i lavinntektsfamilier. Så har EU én definisjon – det er omtrent det samme bildet. OECD har en annen definisjon, men uavhengig av definisjon er det tusener av mennesker som opplever at de har for dårlig råd, og at de sliter med lave inntekter. Det viktigste vi gjør for å få flere i jobb, er å skape flere jobber. Derfor er jeg veldig opptatt av at vi skal videreføre en økonomisk politikk som gjør at vi kan fortsette å ha en sterk vekst i sysselsettingen i Norge, og at vi skal bygge broer inn i arbeidslivet for dem som står utenfor.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Jeg kjenner ikke innretningen på det forslaget. Det er dumt å si at man ikke vil vurdere et forslag – jeg vurderer veldig mye, og er alltid villig til å endre mening, lære og justere politikken. Men generelt vil jeg si at jeg tror at når det gjelder fattigdom, er det aller viktigste tiltaket å bidra til at folk kan komme i arbeid. Det andre er at for dem som ikke kan komme i jobb – og det er en del mennesker som ikke kan det – er tjenester veldig viktig. Vi vet at rus og psykiatri er helt avgjørende, og derfor satser regjeringen mer på rus og mer på psykiatri. Det er først og fremst helsetiltak, men de har viktige virkninger også for folk som sliter med lav inntekt. Når det gjelder integrering, som jeg har sagt: Der tror jeg ikke først og fremst spørsmålet er mer kontanter, men spørsmålet er norskopplæring, arbeidsmarkedstiltak, barnehageplass, leksehjelp – alle tiltak som kan bidra til at folk med innvandrerbakgrunn kommer inn i det norske samfunnet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Først til Libya: Jeg mener at Norge ikke hadde noen tilbakeholdende rolle der. Vi var et av de landene som deltok mest aktivt og var mest tydelig både i de politiske og i de militære prosessene for å stanse de overgrepene som Gaddafi utførte mot sitt folk, og vi har fått mye anerkjennelse for Norges bidrag i den prosessen, ikke minst de store militære bidragene. Så er jeg enig i at konfliktene i Midtøsten henger sammen, og at situasjonen i Syria er veldig farlig; det er en uavklart situasjon. Vi har hilst velkommen dannelsen av et nasjonalt råd, en nasjonal samling av opposisjonen i Syria. Vi mener det er en legitim representant for opposisjonen. Vi har – kanskje i motsetning til noen andre land, i hvert fall Frankrike – ikke sagt at det er den eneste legitime representanten. Det tror jeg er en riktig holdning fra Norges side å ha, for det er ganske uoversiktlig, og det kan være andre representanter. Men at opposisjonen samler seg, mener vi er positivt. Vi mener at det gjør det lettere å se for seg en forhandlingsløsning når det er to klare parter, og vi oppfordrer dem til å innlede en dialog, stanse kamphandlingene og finne en politisk løsning på konflikten i Syria. Det har vi også gitt uttrykk for i mange politiske samtaler. Jeg hadde for ikke så lenge siden en lang samtale med Tyrkias statsminister og med presidenten om dette, og Norge spiller også en viktig rolle med humanitær bistand i området.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-11-21:
Vi anser den nye nasjonalkomiteen som én representant for opposisjonen i Syria, og det er den mest samordnede og samlede representanten. Det er jo en anerkjennelse i det. Og vi mener at det at vi får en større samlet opposisjon i Syria, gjør det lettere å se for seg en politisk dialog. En utfordring i konflikten i Syria har vært at det har vært kamper både mellom opposisjonen og regjeringsstyrker og mellom ulike opposisjonsstyrker, og det er ganske uoversiktlig hvilke politiske og militære grupper som er en del av opposisjonen i Syria. Det taler for at man i hvert fall ikke skal ta helt entydig part for den ene siden i konflikten, men forsøke å bidra til politisk dialog, forsøke å bidra til politiske samtaler, som gjør at man får en politisk og ikke en militær løsning på konflikten.