Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-06-12:
Først og fremst er det jo grunn til å si at vi er i en fantastisk situasjon som kan diskutere at vi har et pensjonsfond, med den kapitalen man har, og som bidrar så til de grader inn i norsk økonomi hvert eneste år. Det er en stor verdi å forvalte, og den bør forvaltes med omhu. Heldigvis kan vi vel enes om at i stor grad skjer det. Jeg kan i stor grad slutte meg til det utmerkede innlegget fra saksordføreren i denne saken, og da blir det heller å ta opp noen andre områder hvor det er litt uenighet. Men la ikke det skjule at vi fra Kristelig Folkepartis side i stor grad er fornøyd både med Statens pensjonsfond utland og Statens pensjonsfond innland. Statens pensjonsfond innland får jo ofte litt mindre oppmerksomhet, men jeg synes det er grunn til å si at Folketrygdfondet for i fjor oppnådde en avkastning som faktisk var 1,3 prosentenheter høyere enn referanseindeksen. For Statens pensjonsfond utland var det jo 0,1 prosentenheter under, men vi må jo se på den særskilte situasjonen som var ikke minst i vår egen verdensdel, som noe av bakgrunnen for det. Så over til det som kanskje er litt mer kontroversielt. Tidligere i år holdt sentralbanksjefen en tale hvor han problematiserte om handlingsregelen, der det er stipulert at vi kan bruke en avkastning på 4 pst. inn i våre statsbudsjetter. Han antydet at den kanskje burde senkes til 3 pst. Jeg er litt overrasket over at det ble slått så fort ned – skutt ned, heter det kanskje – fra både den ene og den andre. Jeg tror nok at selv om man selv med historien og det som har skjedd der på avkastning, kan si at 4 pst. holder mål, er det mye som tyder på at det i alle fall blir mye utfordringer i å kunne regne med en slik nettoavkastning framover. Jeg synes det var god grunn til å se nærmere på de tankene som sentralbanksjefen presenterte. Når det gjeldet justering av investeringsstrategien, så slutter vi oss til den. Jeg viser der til saksordførerens innlegg og har ikke noe å bemerke utover det. Jan Tore Sanner var innom muligheten for å se på andre måter å organisere dette betydelige fondet på. Det slutter en samlet opposisjon seg til. Jeg la merke til at saksordføreren også i hvert fall ikke prinsipielt var imot å se på dette, men kanskje ikke akkurat nå. Så ble det nevnt at Pensjonsfondet ikke skal være noe utenrikspolitisk instrument, og det er jeg for så vidt enig i. Men jeg vil si at næringsministeren var farlig nær, i India, til nærmest å – hva skal jeg si – vise til at våre investeringer via Pensjonsfondet kunne ha betydning for en ganske aktuell sak. Det kan hende noen hver føler trang til å benytte seg av dette fondet når det kommer til konkrete saker. Det er jeg enig i, det skal man være forsiktig med. Men jeg tror likevel vi bør være oppmerksomme på at det vi mener, er én side av dette spørsmålet. Hva utlandet oppfatter, er noe helt annet. Da tror jeg vi ofte får en stor jobb med å hevde at dette for vår del aldri har utenrikspolitiske implikasjoner. Det er noe med teori og praksis – i hvert fall i forhold til dem som bedømmer det utenifra. Så er jeg glad for at en samlet opposisjon ønsker å benytte fondet til å investere i bærekraftige bedrifter og prosjekter i fattige land og fremvoksende markeder, med en målsetting om samlet investeringsramme opp til 10 mrd. kr. Jeg synes nå tiden bør være inne for at også regjeringspartiene kommer på banen på dette punkt. Kristelig Folkeparti og Venstre mener det samme når det gjelder å investere i nyskapende og miljøvennlig energiteknologi. Så gjelder det Etikkfondet. Vi mener at det bør styrkes. Det investeres i stadig flere selskaper, og vi trenger en samstemthet i norsk politikk, ikke minst når det gjelder regnskog. Jeg viser til innstillingen og synes dette bør være et tema også for flere her på Stortinget – at vi sørger for at den ene hånden vet hva den andre gjør. Med dette tar jeg opp de forslagene som Kristelig Folkeparti og Venstre står sammen om i begge disse sakene.