Ola Elvestuen (Venstre), 2019-10-24:
Først må jeg takke for interpellasjonen. Mye av den atlantiske laksen hører hjemme i norske vassdrag. Villaksen er derfor en art som Norge har et spesielt ansvar for, og vi gjør mye for å ta vare på villaksen. Det er viktig nå også i villaksåret å understreke og forsterke det. Men noe av det spesielle med Vänern-laksen er at den lever hele sitt liv i ferskvann. Opprinnelig vandret den fra innsjøen Vänern til Klarälven og Trysil- og Femundvassdraget for å gyte. Det er riktig som også interpellanten var inne på, at om lag 80 pst. av laksens gyteareal var på norsk side av vassdraget. Laksens frie vandring er hindret i dag av ni vannkraftverk på svensk side og to på norsk side. Bestanden holdes nå i live gjennom transport av gytefisk forbi de åtte nederste vannkraftverkene, og det er ikke lenger laks i vassdraget på norsk side. I 2011 ble det startet et norsk-svensk samarbeidsprosjekt, der formålet var å reetablere Vänern-laksen i sitt opprinnelige utbredelsesområde. Første periode av prosjektet, som ble kalt «Vänernlaksens fria gång», varte fra 2011 til 2014 og ble rapportert i 2015. Målet var å utrede forutsetningene for en gjenoppbygging av ville lakse- og ørretbestander i Trysil- og Femundvassdraget og Klaravassdraget, frie vandringsveier for samtlige vandrende fiskearter, god økologisk status, økt og bærekraftig sportsfisketurisme og bygdeutvikling. I rapporten fra 2015 pekes det bl.a. på behov for å anlegge tilstrekkelig effektive passasjer for fiskens opp- og nedvandring forbi samtlige kraftverk. Videre pekes det på at innsamling av fisk for biltransport opp og ned forbi kraftverkene er det mest aktuelle på kort sikt. Kostnadene ved miljøinvestering i effektiv opp- og nedstrømspassasje forbi ti av de elleve kraftverkene er i rapporten beregnet til ca. 1 mrd. svenske kroner. I tillegg kommer kostnader til miljøinvesteringer ved Höljes kraftverk på i størrelsesorden mer enn 500 mill. svenske kroner. Neste periode av prosjektet startet i 2017 og kalles «Två länder – en älv». I denne perioden er arbeidet organisert i tre temaer. Det ene temaet dreier seg om økt fangst og overlevelse for opp- og nedstrømsvandrende laks ved kraftverkene og miljøtilpasset regulering. Det andre temaet handler om biotoprestaurering, gjeninnføring av fisk og bestandsovervåking. Det tredje temaet gjelder genetikk og kostnad–nytte-analyser. I prosjektbeskrivelsen er det presentert forventninger til hva prosjektet kan bidra til på lang sikt. Jeg skal nevne noen av disse forventningene. For det første ser man for seg at Klarälven og Trysil- og Femundvassdraget fortsatt har en høy vannkraftproduksjon, samtidig som vassdraget har blitt et av Skandinavias beste laksevassdrag. For det andre har elleve vannkraftverk fått velfungerende opp- og nedstrømspassasjer for laks og flere andre fiskearter. For det tredje finnes laksebestanden i dens opprinnelige utbredelsesområde, og langsiktig overlevelse er sikret. Så det er ambisiøse forventninger som ligger i det arbeidet som er gjort tidligere. Det er også forventninger om at sportsfisketurisme etter laks skal kunne omsette for opptil 20 mill. svenske kroner i året i Klarälven og opptil 20 mill. norske kroner i Trysil- og Femundvassdraget. Men Miljødirektoratet har også pekt på enkelte utfordringer ved Vänern-laksprosjektet. En av utfordringene er risikoen for smitte av lakseparasitten Gyrodactylus salaris i norske områder. Denne parasitten ble påvist på Vänern-laksen i 2013. Vänern-laksen kan ha utviklet stor motstandsdyktighet mot parasitten, men i Norge er denne parasitten en trussel mot villaksbestandene, og det brukes som kjent store ressurser i arbeidet med å bekjempe parasitten i norske vassdrag. Så dette er en problemstilling som vil måtte håndteres. Det norsk-svenske samarbeidsprosjektet er nå inne i sin andre periode. Denne perioden avsluttes i 2020, og jeg ser fram til rapporteringen fra prosjektets andre periode. Samtidig er jeg i gang med å vurdere veien videre når andre periode av prosjektet nå går mot slutten. Som et viktig ledd i dette ønsker jeg å drøfte saken med svenske myndigheter. Den 12. mars i år hadde jeg møte med Trysil og Engerdal kommuner om Vänern-laksen. I det møtet ga jeg også uttrykk nettopp for det. Etter møtet med de to kommunene i vår er det etablert kontakt med det svenske Miljödepartementet. Kontakten foregår i første omgang først og fremst på administrativt nivå, men jeg har også tatt Vänern-laksen opp med min svenske kollega, Lövin, i forbindelse med andre møter og andre temaer som vi har hatt oppe. Jeg vil også vise til et samarbeid som pågår mellom Havs- og vattenmyndigheten og Miljødirektoratet om gjennomføringen av EUs vanndirektiv i de norsk-svenske grensevassdragene. Disse myndighetene inngikk i 2018 en toårig avtale om samarbeid om vannforvaltning etter vanndirektivet. Formålet med dette samarbeidet er å skape felles forutsetninger og prinsipper og gjensidig forståelse og å utnytte synergier i de to myndighetenes arbeid. I tillegg ble det i 2012 utarbeidet et felles strategidokument for forvaltningen av norsk-svenske grensevassdrag. Miljødirektoratet opplyser at de planlegger et møte med Havs- og vattenmyndigheten i løpet av første kvartal 2020. På møtet vil det bli vurdert om dette strategidokumentet trenger oppdatering. På møtet vil de to myndighetene også diskutere mulighetene for en bilateral avtale mellom Norge og Sverige om forvaltning av grensevassdragene. Utviklingen av dette samarbeidet mellom Havs- og vattenmyndigheten og Miljødirektoratet er viktig også for å vurdere om arbeidet med å forbedre situasjonen for Vänern-laksen bør settes inn i en større bilateral sammenheng.