Lars Sponheim (Venstre), 1999-02-25:
Regjeringen har som ett av sine hovedmål å utvikle et nyskapende Norge. Vi vet at mye av denne nyskapingen finner sted i kreativt samspill mellom utdanning, forskning og næring. Jeg tror Norge har et stort potensial for nyskaping i slike kompetansemiljøer. Regjeringen er for at det etableres et IT- og kunnskapssenter på Fornebu. Men det er for snevert å fokusere på dette senteret alene. Utfordringen er ikke bare å utvikle et IT Fornebu, men et IT Norge, der vi kan bruke informasjons- og kommunikasjonsteknologi til utvikling som kommer hele landet til gode, og der dette er et konkurransefortrinn for Norge i en globalisert økonomi. Derfor la Regjeringen første gang fram sitt syn på Fornebu-spørsmålet i en stortingsmelding som het «IT-kompetanse i et regionalt perspektiv». Regjeringens hovedpoeng var da, og er det nå, at det senter som etableres på Fornebu, må være slik at det kan fungere positivt i forhold til andre kompetansemiljøer, og videre at det skal være en klar rollefordeling mellom stat og privat. Staten skal sørge for sine universiteter og bidra med etablererfunksjoner. Private som vil drive IT-næring, bør kjøpe til markedspris. Jeg må bare konstatere at Regjeringens strategi for etablering av Fornebu-senteret ikke har fått støtte av et flertall i Stortinget. Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har valgt en annen løsning – en løsning som jeg er uenig i. Men selv om det kan se ut som om det er ønskene fra én interessent som har fått støtte hos komiteflertallet, er det likevel lagt opp til en prosess der flere interessenter innen 1. juni kan legge fram sine planer. Så er det Regjeringen som skal velge den beste planen. Jeg skal selvfølgelig følge opp de vedtak Stortinget gjør i dag, og jeg vil gjøre mitt ytterste for å legge til rette for at flere kan delta i konkurransen om den beste planen, selv om tiden er knapp. Vi er etter mitt syn forpliktet til å ta hensyn til at flere interessenter har ventet med å legge fram sine endelige planer til de har sett hvilke rammer som myndighetene setter. Men det er også min plikt å gjøre oppmerksom på at vi i slike prosesser som gjelder store statlige verdier, har klare forpliktelser vedrørende framgangsmåten. Det gjelder bl.a., som komiteflertallet også presiserer i forslaget til vedtak, EØS-regelverket. Jeg vil bruke litt tid på å peke på fire prinsipper som bør være viktige når kompetansemiljøer skal etableres, uansett hvilken modell som legges til grunn. For det første: Kapital er viktig for nyskaping, men kompetansemiljøene må også tiltrekke seg mennesker med ideer. Selv de internasjonale kapitalsterke IT-gigantene er skapt ved at ideene kom først, så kapitalen. Forløperne til noen av de største datasuksessene er utviklet i garasjer og på lånt tid på universitetenes datamaskiner. Programmet som fikk Internett-bruken til å eksplodere, Netscape, ble først utviklet av en gruppe studenter. Poenget mitt er at vi må passe på å utforme kompetansemiljøene slik at de ikke bare trekker til seg mennesker som er rike på penger, men også de som er rike på ideer. Mye av nøkkelen til norsk nyskaping ligger hos de unge i den såkalte pizza- og cola-generasjonen. Det er ikke sikkert at de tiltrekkes av et miljø med fancy kontorer og boliger til nærmere 2 mill. enn 1 mill. kr. For det andre: Selv om det er mulig og viktig at et senter på Fornebu også kan styrke regionale miljøer, må vi ikke gå i den fellen å tro at regional utvikling skapes på Fornebu. Det er først og fremst tilgang på kompetanse og kapital på det enkelte sted som vil være avgjørende. Jeg stusser litt når flertallet i innstillingen sier: «Gjennom en så beskjeden satsing som meldingen legger til grunn, vil kunnskapssenteret neppe gi et godt bidrag til regionene, …» Jeg må få minne om at når det gjelder de samlede arealer til utdanning, forskning og næring, er det ikke stor forskjell mellom Regjeringens opplegg og det IT Fornebu-alternativ komiteflertallet viser til. Det er 200 mot 260 dekar. Den store forskjellen ligger i at det i sistnevnte alternativ også er satt av 255 dekar til boliger, sport og kultur på Fornebu. Det siste hjelper ikke regionene. Det tredje prinsippet er et prinsipp om likebehandling. Nyskaping forutsetter konkurranse. Men konkurransen må også foregå på like vilkår. Jeg vil advare mot en situasjon der universitetene, som mangler penger, må konkurrere mot noe som kan minne om et privat femte universitet som er begunstiget med statlige midler. Og det fjerde prinsippet er at det kreative samspillet må utvikles mellom selvstendige aktører, og ikke ved at én aktør har kontroll over en annen. Jeg er glad for at også komiteflertallet gjennom merknader, og gjennom debatten i dag, presiserer at utdanningsdelen på Fornebu skal organiseres og styres i et samarbeid mellom de eksisterende offentlige utdanningsinstitusjoner, og det skal vi selvsagt sørge for.