trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
Saksordføreren, representanten Kolberg, har redegjort for det hovedinnhold og de merknader som foreligger når det gjelder Riksrevisjonens rapport om flom og skredfare. Fremskrittspartiet slutter seg selvfølgelig til de bekymringer som fremkommer i innstillingen. Det er jo slik at staten har stilt til rådighet kart og informasjon til kommunene, men det er avdekket en manglende bruk på området, og enda verre, en manglende kunnskap om at man faktisk har fått stilt kart til sin rådighet. Det peker på et stort problem. Jeg tror ikke det er at kommunene er uinteresserte i denne type informasjon, men vi er jo kjent med at det er mye papirer som kommer fra stat, departementer, tilsyn osv., og det kan være en utfordring for små kommuner, som f.eks. Flå i mitt hjemfylke, med 900 innbyggere. Det er mye å passe på, som kan være noe av forklaringen bak hvorfor informasjonen er ukjent. Representanten Kolberg påpekte at noe av løsningen ligger i at staten må bli bedre på informasjon og oppfølging av disse små kommunene. Kanskje ligger noe av løsningen i å begrense papirflyten noe? Noe av løsningen ligger selvfølgelig i kommunene selv, at de må ha en større aktsomhet når det gjelder hva som kommer av informasjon, men det er også viktig at vi har store og robuste kommuner som er i stand til å fange opp denne type viktig informasjon. En ting er de kommunene som har tilgang til informasjonen, men ikke bruker den av forskjellige grunner. Det er faktisk også noen steder i Norge hvor man ikke hadde disse kartene og denne kartleggingen, per 2008. Om vi ser på side 9 i Riksrevisjonens rapport, er det godt kartlagt hvor man kan forvente 200-årsflom. Men på side 11 er det grunn til bekymring når det gjelder snø- og steinskred, for to store østlandsfylker, Buskerud og Hedmark, er ikke kartlagt per 2008, slik jeg forstår kartene. Jeg kan forsikre om at Buskerud ikke er et flatt fylke uten risiko for snø- og steinskred. Vi har faktisk et betydelig kupert terreng i det fylket. På side 12 ser vi at betydelige deler av landet ikke er kartlagt når det gjelder kvikkleire. Vi får jo bare håpe at man har prioritert de mest utsatte områder på dette feltet. Vi har jo sett noen katastrofale resultater av hva slike leirskred kan føre til. Vi registrerer i papirene at departementet vil øke kartleggingen. I sin innstilling presiserer også komiteen dette. Jeg tenkte jeg ville avslutte med et sitat fra innstillingen, som i og for seg er det viktige i denne sammenhengen, fra første spalte på side 7, hvor komiteen sier: «Komiteen understreker at undersøkelsen viser at det er et behov for mer kartlegging av områder med høy risiko for flom og skred fremover, og understreker betydningen av dette arbeidet.» Det er det helt sentrale, etter min mening, i denne sak.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-06-09:
Flom og skred er noe vi må lære oss å leve med i Norge, men vi må ta det på alvor, og vi må gjøre det vi kan for å forberede oss og forebygge konsekvensene av skred og flom så godt som mulig. I denne saken møter en begrep som 500-årsflom og 200-årsflom. Det er saker som gir politikken dimensjoner. Vi vet også at klimaendringene gjør at disse utfordringene vil bli større framover. Jeg tror at det er to hovedutfordringer som er viktige her. For det første må vi styrke kunnskapen og forskningen på disse feltene, og som Riksrevisjonens rapport sier, er arealplanlegging i kommunene avgjørende. Regjeringen har gjort en stor innsats knyttet til skred, og en har etablert, midt i denne perioden som Riksrevisjonen undersøkte, en ny, statlig skredetat. En gikk fra en situasjon der mer enn halvparten av departementene hadde et eierskap til forebygging av flom og skred, til å få en klart definert statlig skredetat. Det er jo grunn til å tro at dette vil gi styrket statlig styring og styrket statlig kompetanse, slik at en kan nå det målet som Stortinget er enig om, nemlig å sette kommunene i stand til å håndtere disse sakene. Jeg tror vi må erkjenne at landet på dette området er svært mangfoldig. Det finnes kommuner som Bergen, med stor befolkning og stor skredfare, og det finnes kommuner med veldig stor flom- og skredfare og med veldig få innbyggere, og det finnes kommuner i mine hjemtrakter der verken skred eller flom er særlig aktuelle temaer. Det må vi ta inn i denne saken. Det pekes her på kommunesammenslåing og presiseres at vi ikke skal ha en debatt om kommunesammenslåing, men jeg tror at en også her må se at noen kommuner allerede i lang tid har måttet håndtere flom og skred. En har brukt lokal kompetanse, en har hatt lokal kompetanse på området som en har lagt til grunn i sitt planleggingsarbeid. En må ikke underslå det som ligger i lokalkunnskapen når en skal vedta arealplaner. Det er ikke nødvendigvis slik at kommuner med enda flere kvadratkilometer vil styrke den lokale kunnskapen om dette. Men det er jo grunn til å ha forventninger om betydelige forbedringer nå når NVE virkelig har kommet opp å stå som statlig skredetat. NVE har sin innsigelseskompetanse, som må brukes. Jeg vil avslutte med å si at på dette området har regjeringen virkelig gjort en innsats. En har tatt det grepet som det er å velte om på byråkratiet og etablere en statlig skredetat. På et annet område, veldig tett knyttet til dette, som er Samferdselsdepartementets område, har en hatt en betydelig styrking av rassikringen, og det er grunn til å tro at utviklingen på dette området i aller høyeste grad er på rett vei.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2010-06-09:
Senterpartiet mener at tanken bak Enova er grunnleggende rett. Det skal være en liten og en lite byråkratisk virksomhet – to ting som er helt avgjørende for en virksomhet som er så avhengig av samspillet med private aktører. Det er heller ikke uventet at prosjekt blir kansellert, og derfor er det naturlig at det er en viss differanse mellom de kontraktsfestede resultater og de faktiske resultater. Men det er viktig at Enova fortsatt har rom for å gi støtte til risikofylte prosjekt og til prosjekt med lang tid fra tildeling og til den dagen man ser energiresultater. Regjeringspartiene er tydelige på at man ser på deler av Riksrevisjonens kritikk som berettiget, og at avstanden mellom de faktiske resultater og de realiserte resultater er for stor. Men for Senterpartiet er det viktig at man ikke bruker denne rapporten til en omlegging som gjør at Enova ikke lenger er i stand til å manøvrere i et privat marked. For Senterpartiet er det også viktig at denne rapporten og innstillingen gjør at Enova fortsatt må kunne ta sjansen på å støtte opp under spennende, men risikofylte prosjekt. Senterpartiet er opptatt av at Enova ikke skal bli et byråkratisk troll, selv om dette vil bidra til å etablere statlige arbeidsplasser utenfor Oslo. Jeg er glad for de signalene som representanten Foss kom med i sitt innlegg, og ser at det er en felles forståelse for at man skal ta rapporten på alvor, men man skal ikke gjøre grep som svekker Enovas mulighet til å gjøre den jobben som Stortinget har pålagt dem å gjøre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-09:
Noen av oss syns jo definitivt at traktoren kunne hatt en mer sentral plass i flere av Stortingets debatter. Nå har vi i hvert fall kommet dit at vi har samlet litt ulike saksområder i en debatt som er stor, og som er krevende, på et område hvor vi ser at behovene rundt oss er store. Riksrevisjonens undersøkelse av myndighetenes arbeid med å forebygge flom og skred omfatter oppgaver som har ligget til Norges vassdrags- og energidirektorat lenge, og nye oppgaver. Som vassdragsmyndighet har NVE tradisjonelt hatt ansvaret for å forebygge mot flom og vassdragsrelaterte skred. For andre typer skred var det statlige ansvaret fram til i fjor spredt på en rekke departementer, da regjeringa – som nevnt tidligere i debatten i dag – samlet ansvaret hos NVE. NVE skal jobbe med å forebygge mot skred på samme helhetlige måte som de gjør ved flom. NVE skal bidra med å kartlegge og informere om fareområder, veilede og følge opp arealplanlegging og arealdisponering, planlegge og gjennomføre sikringstiltak, overvåke og varsle fare samt bistå i beredskaps- og krisesituasjoner. Statlig innsats er nå samlet og styrket, og kommunene har ett sted å henvende seg for bistand. Som Riksrevisjonen og komiteen bemerker, endrer ikke samlinga av det statlige ansvaret på kommunenes ansvar for å sikre sine innbyggere. Riksrevisjonen peker på at mange kommuner ikke har tilstrekkelig kompetanse til å håndtere flom og skred og til å dra nytte av den statlige kartlegginga. Komiteen peker på at målrettet og aktiv statlig innsats er nødvendig, parallelt med oppbygginga av NVEs skredansvar. Jeg ser det behovet. NVE har derfor opprettet en egen seksjon som skal samle, som skal strukturere, og som skal formidle kunnskap om flom og skredfare. Seksjonen er plassert i Førde, og en viktig oppgave for seksjonen blir å bidra til å øke skredkompetansen i kommunene. Et annet område som Riksrevisjonen peker på, er manglende formidling av kart til kommunene, og da spesielt aktsomhetskart for stein- og snøskred. De siste årene har ulike statlige etater hatt ansvaret for å utarbeide og formidle skredkartene. Jeg er enig i at formidling av skredfare er et av områdene som har vært mangelfullt ivaretatt. Det er en av grunnene til at NVE har overtatt ansvaret for kartlegging og informasjon om skredfare. NVE har lang erfaring med å utarbeide og formidle farekart for flom og vassdragsrelaterte skred. Farekartene blir overlevert personlig til både administrasjon og politisk ledelse i den aktuelle kommunen. Nå vil NVE gjøre det samme med skredkartene. Det vil føre til bedre formidling av kart og dermed mer aktiv bruk av kartene i arealplanlegging og videre detaljkartlegging. Jeg er trygg på at samlinga av statens innsats for forebygging av flom- og skredulykker hos NVE vil føre til en mer helhetlig og mer effektiv innsats fra statens side. Det vil bidra til å gjøre kommunene bedre rustet til å forebygge både flom og skred i framtida og bidra til å bedre tryggheten i norske kommuner.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-09:
Jeg er litt usikker på hvor detaljert spørsmålet er ment å være når det gjelder å støtte politisk ønskede prosjekter. For hvis en ser på det store bildet, er det helt korrekt det representanten tar opp, at Stortinget har gått inn og sagt at en skal ha egne mål, eget mål for vindkraft, eget mål for varme. Det betyr jo at Enova der fraviker sitt generelle mål om kostnadseffektivitet og går inn og gir mer støtte per kilowatt til vindkraftprosjekter enn f.eks. til varmeprosjekter og til energieffektiviseringsprosjekter. Sånn sett er det viktig at Enova følger opp Stortingets vilje på det. Det mener jeg skulle bare mangle. Hvis representanten mener at Enova går inn i enkeltprosjekter basert på instruksjon fra statsråden eller andre, er ikke det tilfellet.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-09:
Jeg takker for et godt, solid svar. Utenriksministeren er også i salen nå, så jeg håper at vi får noen flere spørsmål og noen flere svar. Utenriksministeren vil kunne svare bedre ut fra sitt saksområde og sin kjennskap til Bosnia som sitt virke. Vi i Norge har gjort en god jobb når det gjelder Bosnia. Vi har brukt bortimot 1,8 mrd. kr – kanskje mer enn det – i løpet av de siste ti år på å bygge opp Bosnia og Bosnias institusjoner og menneskerettighetene. Vi har god kontakt med Bosnia. Vi reiser ofte – bortsett fra Stortinget, det bør det kunne gjøres noe med – men jeg er ikke sikker på om Europa har gjort sin del av jobben. Det er en følelse i Bosnia at Europa ikke har viet Bosnia den oppmerksomhet som Bosnia fortjener, ut fra det faktum at vi på 1980- og 1990-tallet så hvilken vei det holdt på å gå. Vi klarte ikke å gi dem den oppmerksomheten. Så gikk det virkelig galt. Vi vet at ting ikke skjer over natta; det tar alltid tid. Sånn skjedde det i Rwanda, sånn skjedde det på Sri Lanka. Vi klarer ikke å komme på offensiven, vi klarer ikke å se ting før det skjer. Det er derfor viktig at vi bruker alle de maktmidler vi har, for å presse serberne i Bosnia – slik jeg hørte i interpellasjonssvaret – til å få grunnloven i Bosnia i tråd med Menneskerettskonvensjonen. Det er kanskje det viktigste som må gjøres, og det skjer ikke av seg selv. Så er det helt riktig at Bosnias territorielle integritet må respekteres og konsolideres. Det har vært et bedre forhold mellom Bosnia, Serbia og Kroatia i det siste, det forholdet er på bedringens vei. Jeg vil nå høre om utenriksministeren kan fortelle oss litt mer om dette forholdet, og ikke minst hvordan det kan forsterkes. Samhandelen mellom Norge og Bosnia er ikke veldig stor. Det kan det gjøres en jobb med. Jeg hører gjerne om utenriksministeren har noen tanker om det.
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-09:
Jeg takker for en god og innsiktsfull debatt om et vanskelig tema i Europa. Jeg er veldig sikker på bosnierne vil sette pris på at utenriksministeren, som representant for regjeringen, fra denne talerstolen nå har sagt at regjeringen deler Haagdomstolens betegnelse og definisjon av det som skjedde i Srebrenica, som folkemord. Da har vi nådd mye – vil jeg si – av målet med denne interpellasjonen. Så til Dayton-avtalen. Det er riktig som utenriksministeren sa, at vi må ta tiden til hjelp, men det har vi gjort nå i 15 år. Dayton-avtalen var en god avtale da den kom på plass, og brakte fred – ja, la oss bruke begrepet «fred», selv om mange vil mene at det kun er fravær av krigshandlinger. Nå har det gått så lang tid at Dayton-avtalen begynner å bli et problem. Jeg er enig med utenriksministeren i at tiden kan hjelpe oss til å få en positiv løsning, men det kan også – og det er mye som tyder på det – gå i gal retning. Resignasjonen er veldig tydelig, og det jeg frykter mest, er at bosnierne resignerer. Hvis de resignerer for Dayton-avtalen, vil negative krefter overta. Tar negative krefter overhånd, kan den kruttønnen som ligger der, gå i luften igjen. Jeg deler Gitmarks syn langt på vei, men når han til slutt konkluderer med at dette initiativet må bosnierne selv ta, så må vi begynne å se på: Hva kan bosnierne gjøre, og hva har de gjort, og hvem er det da som sitter med vetoretten og reverserer? Utenriksministeren var innom dette og sa at serberne reverserer en god del ting og legger ned veto mot de viktige reformene som må til både for å avskaffe alle de små enhetene her og der – 14 finansdepartementer f.eks. – og for å få grunnloven til å være i tråd med menneskerettighetene. Det må til et press utenfra. Bosnierne må selvsagt gjøre en jobb, de må ta sin del av ansvaret. Det må også serberne gjøre, men når vi ser at det ikke går slik det burde ha gått, så må vi begynne å se på hva vi kan gjøre utenfra. Så vil jeg ta del i representanten Gitmarks ros til ambassaden, som gjør en meget god jobb. Jeg er i kontakt med ambassaden, der gjøres det en meget god jobb, og gjennom ambassaden nyter vi respekt i Bosnia.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Til noen av spørsmålene fra representanten Chaudhry, og først til dette om Norge kan presse Serbia til å utlevere krigsforbrytere til domstolen. Vi slutter oss til den brede europeiske opinion om at Serbia må levere på dette. Jeg tror Serbia er satt under det betydelige press som den europeiske integrasjonsprosessen tilbyr. Vi støtter det. Så støtter vi også det som skjer av kontakt mellom landene i regionen, og som bl.a. Tyrkia har bidratt aktivt til, at det nå er en dialog mellom Bosnia-Hercegovina og Serbia og også mellom Bosnia, Serbia og Kroatia. Det er et diplomati som vi har støttet, og hvor vi faktisk har et ganske tett samarbeid med Tyrkia. Representanten tar også opp spørsmål om Dayton-avtalen. Vår vurdering er at Dayton-avtalen lyktes med å skape fred, men ikke fullt ut har lyktes med å bygge en stat. Men utfordringen her er jo, som i en del andre slike sammenhenger, at det å konstatere det likevel etterlater en lang avstand til å få gjort noe med det. For hvis man begynner å røre ved Dayton-avtalen, rører man samtidig ved noe som representanten selv sier er tett på en kruttønne. Denne gangen kan man altså ikke gjøre endringer uten at partene er fullt ut innforstått med det og deltar i det. Det er en stor utfordring. Så her tror jeg vi må gjøre en kombinasjon av å ta tiden til hjelp – tid kan jo brukes positivt, men kan også være negativt – for å forsøke å presse fram en utvikling. Det var også vår holdning til MAP-status på NATOs møte, nemlig at Bosnia ser at det finnes en vei fremover i samarbeid med det internasjonale samfunnet. Så til sist, når det gjelder Europaparlamentet og massedrapene: Jeg vil gjøre det veldig klart at Norge hele veien har støttet og forholdt seg til Den internasjonale straffedomstol, som har gjort det klart at Serbia har forbrutt seg mot forpliktelsen til å forhindre folkemord, genocid, og viser til de gjeldende konvensjoner for det. Personer er altså dømt for å ha gjennomført folkemord. Det følger av dette at vi anerkjenner den bruken av domstolen. Vi har i Norge ikke hatt tradisjon for at vi vedtar politisk, verken i parlamentet eller andre steder, benevnelser på slike forbrytelser. Jeg tror det er en klok tilnærming at vi gjør dette rettslig og ikke politisk. Men la meg nå si fra denne talerstol, som utenriksminister, at vi støtter domstolens klare formulering på det. Når det gjelder datoen 11. juli, ser jeg at den har en stor symbolbetydning. Det er selvfølgelig ingen ting som hindrer folk fra på en verdig måte å ha markeringer nettopp den 11. juli, knyttet til dem som ble drept, og den forbrytelsen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
La meg først, med referanse til stortingspresidentens merknad i sted, beklage at jeg ikke var her ved starten av denne saken. Jeg hadde skrevet dette inn i min dagsorden, og da saken ble fremskjøvet, befant jeg meg på norskkurs med somaliske kvinner på Furuset, og tok korteste veien ned. Jeg var glad for at min kollega Terje Riis-Johansen kunne fremføre innlegget, slik at regjeringens klare budskap kom på interpellantens oppfordring. Til saken: For det første vil jeg takke for de gode ord som er kommet til ambassaden i Sarajevo. Det er meget hyggelig at det kommer, og det vil bli viderebrakt og kommer til å bli satt stor pris på. Når det gjelder det andre poenget, om økonomisk virksomhet mellom Norge og Bosnia-Hercegovina, som interpellanten var inne på, er jo selvfølgelig bosniere i Norge en stor ressurs. Som i mange andre sammenhenger har vi en fantastisk ressurs av folk iblant oss som kan begge land, begge kulturer, og vi må forsøke å bidra til å bruke dem så godt som det lar seg gjøre. Så til diskusjonen rundt Dayton: Det har vært en interessant del av debatten her i dag. Jeg tror vi er inne på de viktige elementene. Det er klart at bosniere selv må være i førersetet. Det er smertefullt, men noe alternativ til det kan det ikke være. Samtidig kan vi ikke overlate bosnierne til seg selv, og da mener jeg – etter å ha erfart disse siste årene – at det er noen viktige støttespillere. For det første naboene: Det er nabolandene til Bosnia-Hercegovina som har vært pådrivere for MAP-status. En av mine viktigste grunner til at jeg også har støttet dette fra norsk side, er at naboene er så entydige på betydningen av det. Naboene er viktige, og derfor er forsoningsprosessen med Serbia, kontaktpolitikken med Kroatia, Tyrkias rolle her – alt dette er positivt. Det vi er nødt til å arbeide for, er å gjøre enheten attraktiv, og det handler om at Europarådet, NATO, EU – den brede transatlantiske integrasjon – tydeliggjør attraksjonen i å gå langs den veien, og høyner kostnadene for dem som blokkerer for en enhetlig stat. Men jeg minner om at problemet og utfordringen er at hvis man begynner å tukle med de løsningene som ligger til grunn for staten Bosnia-Hercegovina, så kan man tenne på den kruttønna som interpellanten har beskrevet godt. Så der ligger utfordringen, der ligger balansen. Men jeg kan igjen bekrefte her at Norge engasjerer seg i dette, vi har en god kontakt med myndighetene i landet, vi har god stedlig representasjon, og vi får også gode innspill fra miljøene her i Norge. Og det er klart at så lenge Bosnia-Hercegovina er en svak stat på Balkan, har vi en utfordring på Balkan som egentlig må oppta hele Europa.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
Statsråden peker i sitt første svar til komiteen på St.meld. nr. 25 for 2005–2006. Så peker hun videre på St.meld. nr. 47 for 2008–2009, og så til slutt sier hun at hun skal komme tilbake til samarbeidet med ideell sektor. Allerede i dag mister vi viktige tjenesteleverandører, som f.eks. Kløverhagen. Spørsmålet blir da: Når vil statsråden gå over til konkret handling, slik at vi så snart som mulig kan få på plass en slik samfunnskontrakt, slik at vi kan få løst de problemene vi ser ideell sektor sliter med i dag? Vil statsråden også forsikre at hun vil påse at en slik avtale ikke virker konkurransevridende?
Bent Høie (Høyre), 2010-06-09:
Det er godt å høre at statsråden vil følge opp det som en enstemmig komité sier når det gjelder å etablere et utvalg som skal jobbe med en samfunnskontrakt. Men vi vet jo alle at den type arbeid kan ta noe tid. Mitt spørsmål til statsråden er: På hvilken måte vil statsråden sørge for at spesielt de regionale helseforetakene overfor denne sektoren har rammebetingelser når arbeidet er ferdig, som gjør at det vil være institusjoner som kan inngå i disse rammekontraktene – at de ikke har forsvunnet på veien i det samme tempoet man har sett de siste årene?
Bent Høie (Høyre), 2010-06-09:
Jeg regner med at statsråden er enig med meg i at det å utvikle og utvide tilbudet til eldre psykiatriske pasienter og til demente er en av de store hovedutfordringene for det norske helsevesenet i årene framover. Jeg tror også at helsestatsråden er enig med meg i at Kløverhagen er et godt, faglig tilbud. Jeg håper også at helsestatsråden er enig med meg i at Kløverhagen som et desentralisert spesialisttilbud svarer til de føringene som ligger i Samhandlingsreformen. Jeg regner også med at statsråden er enig med meg i at Kløverhagen passer inn som hånd i hanske med tanke på statsrådens innlegg i den foregående debatten om de frivilliges rolle i helsetjenesten. Mitt spørsmål er: Kan statsråden på en folkelig måte forklare hvorfor hun aksepterer at dette tilbudet legges ned, slik at vi som hører på debatten, forstår det?
Bent Høie (Høyre), 2010-06-09:
Hvis jeg nå skal oppsummere denne debatten og innleggene fra de rød-grønne politikerne, inkludert helse- og omsorgsministeren, må jo det være at dette er et av de kraftigste oppgjørene en regjeringsfraksjon noen gang har gjort med sin tidligere helse- og omsorgsminister Bjarne Håkon Hanssen. Han grep faktisk inn i denne saken og lovet direkte over bordet statlige penger for å sikre et tilbud som han mente var helt i tråd med en samhandlingsreform, som han selv hadde ansvaret for. Nå har vi hørt i hele denne debatten en voldsom kritikk av opposisjonen, som faktisk er de eneste som nå forsvarer den forrige helseministerens handlemåte i denne saken, nemlig at det som skjedde her fra helseforetakets side, er i strid med de politiske føringene som ligger fra Stortinget og fra et samlet politisk miljø – både i forhold til private, i forhold til denne pasientgruppen og i forhold til Samhandlingsreformen. Områder som jeg trodde en var enig om, er altså opposisjonen – i likhet med Bjarne Håkon Hanssen – enig om at dette burde man ha grepet inn i, gitt penger til og sikret videre. Men regjeringspartiene er i dag mer systemforsvarere enn forsvarere av den enkelte pasient og den politikken vi faktisk trodde de sto for. Når det gjelder Tove Karoline Knutsens påstand om at en ikke har redusert bruken av rehabiliteringsdøgn ved private institusjoner under denne regjeringen, er det feil. I 2005 brukte en 769 931 oppholdsdøgn, i 2009 brukte en 707 560 oppholdsdøgn. Det er en reduksjon på over 60 000.
Bent Høie (Høyre), 2010-06-09:
President! Høyre vil subsidiært stemme for innstillingen.
Bent Høie (Høyre), 2010-06-09:
Høyre vil subsidiært stemme for innstillingen, så det kan ikke voteres alternativt mellom innstillingen og forslaget.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-09:
Jeg vil kanskje innledningsvis si at jeg reagerer på at man prøver å åpne en debatt om hvordan den norske velferdsstaten er skapt og utviklet over tid her i landet, premissene for det og den private delen av helsesektorens bidrag i så måte. Det er jo ikke det denne debatten handler om. Det vi diskuterer nå, er hvordan den private delen, ideelle organisasjoner, på en best mulig måte skal kunne samarbeide med det offentlige helsevesenet for å få best mulige resultater. La nå det ligge fast. I innstillingen er det bred enighet i saken. Komiteen er langt på vei enig i at det er viktig at man får til en overenskomst, et partnerskap, et samarbeid – gjerne forpliktende og tydelig formulert – og at man går i en prosess med de ideelle organisasjonene, slik at det blir langsiktighet. Og det er jo det de har etterspurt. Jeg er helt enig i det, og jeg har stor tro på at det en slik prosess kan medvirke til, er at man får på plass en avtale som de ideelle organisasjonene har bedt om, ønsket, og som det er riktig at vi får til. Dette er det bred enighet om. La meg gå videre og si at de ideelle organisasjonene, de frivillige, er helt avgjørende for om vi i Norge skal nå de målsettingene vi har i vår helse- og omsorgspolitikk, både sett i en nasjonal dimensjon og lokalt og regionalt. De betyr svært mye, og de er avgjørende for at vi skal kunne nå målene. Sånn har det vært tidligere, og sånn vil det være i tiden framover. Derfor er dette en sak jeg er glad for at det er bred enighet om. Det jeg har lyst til å tilføye – det ble også sagt i representanten Espen Granberg Johnsens innledning – er at det ikke bare er viktig at vi får til gode avtaler på nasjonalt nivå, slik som de har gjort det bl.a. i Sverige, men også på regionalt og lokalt nivå. Det er jo der dette utføres, det er jo der frivillig sektor spiller en stor rolle. Det har vi understreket bl.a. i forbindelse med behandlingen av Samhandlingsreformen – gjennomføringen av folkehelseperspektivet i Samhandlingsreformen i helsepolitikken, det at man inngår partnerskap med idrettsorganisasjoner, frivillige organisasjoner, folkehelseinstitusjoner, mellom fylkeskommunene, mellom organisasjonene og kommunene. Dette er et område som det er viktig å utvikle, ikke bare på nasjonalt plan, men også regionalt og lokalt – fylkeskommunene, helseforetakene, ikke minst i denne sammenhengen. Det er en god sak som er tatt opp, og som jeg er glad for at det er bred enighet om. Men det er ikke en sak, en debatt, om privatisering av helsevesenet, og det er ikke en sak som omhandler at dette på en måte skal være porten til en debatt om økt privatisering. Det er en sak som handler om et nødvendig og viktig samarbeid mellom offentlig sektor og de private ideelle organisasjonene, og som betyr mye for at vi skal nå målene i den politikken som er vedtatt.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-09:
Etter å ha hørt på debatten har jeg overhodet ikke problemer med å forstå de argumentene som opposisjonen kommer med når det gjelder spørsmålet om å bevare den institusjonen som vi diskuterer nå, Kløverhagen, og den store betydningen den har for det spesielle behandlingstilbudet til demente, nemlig psykiatri/omsorg. Denne debatten reiser jo et annet aspekt ved hele styringen av helsesektoren på mange måter. For ti år siden vedtok Stortinget – under daværende Jagland-regjeringen – at staten skulle overta spesialisthelsetjenesten. Vi skulle få regionale helseforetak. Spesialisthelsetjenesten skulle styres av de regionale helseforetakene. Foretakene fikk i oppdrag å gjennomføre den overordnende politikken som Stortinget vedtok. Dette var en reform som særlig Fremskrittspartiet var med på å bidra til å gjennomføre, støttet av Høyre. Det som Helse Sør-Øst her har gjort, er å etterleve intensjonene i den loven som disse partiene var med på å gjennomføre. Så får man en debatt i Stortinget om enkeltbeslutninger tatt i helseforetakene, denne gangen om Kløverhagen. Spørsmålet blir jo da om disse partiene mener at vi i framtiden skal ha det på den måten at denne type beslutninger skal tas av Stortinget – om de mange enkeltbeslutninger som helseforetakene tar, som får betydning for enkeltinstitusjoner av denne typen, i framtiden skal tas av Stortinget. Da framtrer en interessant debatt, og SV har jo vært kritisk til denne måten å styre på. Da ser jeg fram til en interessant debatt om en ny organisering av spesialisthelsetjenesten – en ny beslutningsstruktur i spesialisthelsetjenesten hvor alle typer beslutninger av denne karakter skal inn til Stortinget. Da må vi selvfølgelig også ha en saksutredning og en forberedelse av sakene som setter Stortinget i stand til å se helheten. Det har vi ikke i denne saken nå. Så det blir jo da utfordringen til opposisjonen, etter å ha hørt på denne debatten.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-09:
I mitt innlegg påpekte jeg inkonsekvensen fra opposisjonen – og det var jo den delen av opposisjonen som var pådrivere og var med på å gjennomføre foretaksreformen, nemlig den reformen som gjør at det er helseforetakene som skal ta denne typen beslutninger. Og når de så har tatt de beslutningene, tar man disse sakene inn i stortingssalen og foreslår at de skal omgjøres. Jeg har forståelse for at opposisjonen har behov for å drive politikk på den måten. SV var motstander av dette. Vi mente at denne type beslutninger skulle tas av politisk myndighet, men det ble ikke vedtatt. Derfor blir det praktisert på den måten som det gjøres nå, fordi bl.a. Fremskrittspartiet ville det den gangen. Så har jeg ikke fått svar på spørsmålene. Kommentaren fra representanten Solberg var ikke et svar på om man skal ta opp denne type enkeltsaker hver gang man skal markere misnøye med rød-grønn politikk. Det er heller ikke tilfellet at disse helseforetakene nå avvikler privat sektor innenfor helsesektoren. Det gjøres definitivt ikke. Det er i forbindelse med omstillinger dette har skjedd. Det er en inkonsekvens, en prinsipiell inkonsekvens, i måten Fremskrittspartiet og Høyre, særlig, driver politikk på her, når vi får enkeltsaker på bordet i Stortinget og man foreslår at man skal omgjøre vedtak fattet av helseforetakene, som man tidligere har gått inn for skulle være den gjeldende måten å styre helsevesenet på.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2010-06-09:
Noreg har, som andre nordiske land, sterke tradisjonar for at religiøse, humanitære og kooperative organisasjonar samarbeider om velferdstenester på ei rekkje område. Ideelle organisasjonar har fleire viktige roller innan omsorgssektoren i Noreg. Dei er betydelege aktørar som leverandørar av tenestetilbod på oppdrag av og etter avtale med kommunar og helseføretak. Historisk sett har dei vore pionerar som har vist veg for det som seinare er blitt naturlege oppgåver for velferdssamfunnet. Den største utfordringa for omsorgssektoren i dei nærmaste ti åra vil vera å skaffa nok arbeidskraft. Innan omsorg treng vi derfor å spela på lag med aktørar som kan involvera enkeltpersonar og sivilsamfunnet og motivera til å ta ansvar. Ein sterk offentleg omsorgssektor må gå hand i hand med ein omfattande og aktiv ideell og frivillig sektor i Noreg. Eg synest derfor det er eit viktig representantforslag vi behandlar i dag, og eg er glad for at komiteen i denne saka i realiteten står veldig samla bak kravet om at det trengst tiltak for å sikra betre samhandling mellom frivillig og offentleg sektor. Ein samla komité meiner at frivillig og offentleg sektor i fellesskap bør utarbeida ein avtale med overordna prinsipp og retningslinjer for å sikra ei god samhandling. Komiteen viser òg til behovet for at det raskt blir sett ned ei arbeidsgruppe som vurderer særskilt vilkår for ideelle og nonprofitbaserte institusjonar med sikte på å løyse dei akutte problemstillingane som institusjonane opplever. Ein samla komité understrekar at ein sterk og livskraftig frivillig sektor er av stor betydning for samfunnet. Vi er einige om at det er viktig å sikra ein sjølvstendig og uavhengig ideell sektor, og at dette er ein garanti for demokrati og mangfald. Regjeringspartia har gjennom regjeringserklæringa eit mål om å vidareutvikla samhandling mellom offentleg sektor og frivillige aktørar som viktige bidragsytarar til velferdsproduksjonen. Regjeringspartia er opptekne av at ideelle og frivillige organisasjonar som bidreg til velferdsproduksjonen som leverandørar til det offentlege, skal få føreseielege avtalevilkår og arbeidstilhøve, samtidig som det skal stillast krav til kvalitet, kostnader og arbeidsvilkår. St.meld. nr. 25 for 2005–2006, omsorgsmeldinga, har partnarskap med familie og lokalsamfunn som éin av fem hovudstrategiar nettopp for å møta omsorgsutfordringane i framtida. Eg er glad for at statsråden òg i brevet sitt har vore så tydeleg på at regjeringa som oppfølging av regjeringserklæringa skal komma tilbake til samarbeidet med ideell sektor.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Jeg har lyst til å takke statsråden for hennes klare holdninger til det som ligger her, og til det som skal gjøres videre når det gjelder samfunnskontrakt. Men jeg lyst til å spørre om dette med et utvalg som umiddelbart kan se på de ideelle institusjonene som pr. i dag har det svært vanskelig. Spørsmålet mitt er: Er statsråden kjent med disse institusjonene? Det er mange institusjoner som i disse dager frykter at de må avvikle. Og jeg vil spørre om hun vil se på mulighetene for at man raskt kan komme i gang og se nettopp på disse – jeg tenker da på denne mer hurtigarbeidende gruppen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Jeg merket meg at statsråden i sitt innlegg snakket om alderspsykiatriske tilbud generelt, og at distriktspsykiatriske sentre skal oppgraderes. De vil legge til rette for bedre tjenester, og de regionale helseforetakene er i ferd med å utarbeide planer. Helsedirektoratet skal komme med planer, altså inn i framtid. Ut fra det blir jeg enda mer bekymret når Kløverhagen i disse dager avvikler sitt tilbud. Mitt spørsmål til statsråden er: Vet statsråden med sikkerhet at hver eneste av de pasientene som er ved Kløverhagen i dag, eller som kanskje allerede er utskrevet, har eller skal få et like godt eller bedre tilbud? Kan vi være sikre på at ikke det samme skjer som skjedde ved Solbu?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Først har jeg lyst til å si at jeg synes rett og slett det er pinlig – riktignok for regjeringen – at ikke tidligere helt klare løfter som kom frem i høringen i komiteen, blir fulgt opp av departementet. Jeg må si at jeg reagerer enormt både på Jorodd Asphjells innlegg og kanskje også til dels på det som statsråden sa. Begge tar til orde for at med opptrappingsplanen nå har vi fått så mange distriktspsykiatriske sentre. Mener statsråden og Jorodd Asphjell at det i Opptrappingsplanen for psykisk helse står eller var tenkt at man skulle sørge for at de ideelle institusjonene ble avviklet? Det høres helt utrolig ut for meg når man bruker denne argumentasjonen. Det er faktisk slik at Norske Kvinners Sanitetsforening, i samarbeid med Helse Vest, driver et distriktspsykiatrisk senter på Jæren på en formidabel god måte. Det kunne de jo egentlig ha gjort i dette området også hvis man ville det. Det har aldri vært meningen i opptrappingsplanen at det offentlige skulle overta driften fra ideelle og private institusjoner. Det står ikke noe om det – som jeg husker.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Det var representanten Geir-Ketil Hansen som fikk meg til å ta ordet til slutt her, i og med at han går over til å begynne å diskutere foretaksreformen, som om det er årsaken til det som skjer. Det ble vel aldri sagt i forbindelse med foretaksreformen at man skulle avvikle ideell sektor, at man skulle avvikle ideelle, gode institusjoner, eller at en skulle få full frihet til å ta alle beslutninger. Vi har riktignok et departement fortsatt, og vi har en helseminister som har et politisk ansvar, og som skal sørge for at ikke pasienter får et dårligere tilbud. Jeg blir jo litt skremt når jeg hører fra dem som kanskje har bedre kjennskap til dette, at enkeltpasienter som har vært på Kløverhagen, faktisk har fått et dårligere tilbud. Jeg må vel si at vi i Stortinget også er valgt som ombudsmenn, og at vi har et overordnet ansvar for å sørge for at pasienter ikke får et dårligere tilbud. Vi må i hvert fall rope et varsku. Og det er en høyst relevant debatt vi fører her i dag på dette området.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Jeg har lyst til å takke statsråden for et meget godt svar. Jeg er betrygget når det gjelder den fortsatte norske innsatsen på dette området. Jeg er veldig enig i det statsråden sa, både når det gjelder at vi må jobbe videre internasjonalt og at veiledning og kunnskap til medlemslandene er helt avgjørende. Det er helt klart at virkemidlene nødvendigvis må bli noe forskjellige fra land til land, avhengig av hvor de står, hvor de er og hvilken befolkning de har. Det som jeg også synes er veldig bra, er at WHO, iallfall i vår region, allerede er i gang med å tenke framtidige strategier. Det som jeg nevnte i mitt innlegg at jeg er noe bekymret for, er denne aggressive markedsføringen fra industrien og strategien deres. Hvis man går inn på Internett og ser det arbeidet som er i gang allerede, ser man at her legger de opp til et enormt apparat. Denne industrien har sikkert ganske mye midler. Spørsmålet mitt er vel egentlig om statsråden kan tenke seg at WHO, gjerne med Norge som pådriver, kan følge litt med og se på utviklingen av denne markedsstrategien – altså dette med selvreguleringsprinsippet. Det står jo på mange måter i motstrid til kanskje både lovgivning og retningslinjer i det enkelte land. Denne industrien vil selvfølgelig også bruke næringslivet som argument for at man ikke skal regulere. Så det er litt spennende å høre om man i WHOs strategi kanskje legger opp til at man også skal holde et øye med dette. Til sist må jeg si at jeg er veldig fornøyd med Regjeringens klare holdning til fortsatt å ha en restriktiv alkoholpolitikk i Norge. Den virker. Det er flott at det jobbes med endringer av alkoholloven. Jeg hadde håpet at saken hadde kommet i vår, men den kommer tidlig i høst. Vi får være tilfreds med det. Samtidig leste vi i dag i VG om noe også statsråden var opptatt av, nemlig bedre etterlevelse av alkoholreglene. Det er viktig at vi også ser på hva andre land kan ha gjort her, for vi er ikke flinke nok i Norge. Kommunene våre er ikke flinke nok. Bare i Akershus, mener jeg det sto i VG, er det slik at syv av ti kommuner ikke kontrollerer dette på en god nok måte. Så igjen: Takk til statsråden. Jeg er veldig tilfreds med svaret så langt.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-06-09:
Jeg har lyst til å takke alle som har deltatt i en veldig flott debatt, og vil gjerne knytte noen kommentarer til det som har vært sagt. Jeg er veldig enig med representanten Jorodd Asphjell i at rusproblematikken i Norge, og sikkert i mange andre land, ofte har møtt mange fordommer. Spesielt tenker jeg på den forskningen som har vært på skadevirkningene, og at man faktisk nå i en så viktig organisasjon som Verdens Helseorganisasjon har erkjent at det er store skadevirkninger, man har utarbeidet en egen strategi. Det er særdeles viktig i årene som kommer. Restriksjoner fra myndigheter og gjennom lovverk kan i nuet føles ubehagelig for mange, for strengt. Men min holdning har alltid vært at vi bør ha strenge regler, vi bør ha en restriktiv alkoholpolitikk, og dem jeg først og fremst tenker på vil ha godt av det, er barna våre, ungdommene våre. Da vil vi kunne gi et klart signal til ungdom om at alkohol ikke er en dagligvare, som også representanten Høie var inne på. Alkohol er ikke på lik linje med melk, brus og andre ting, men kan faktisk være farlig og ødeleggende, og i noen grad kan man bli syk av det. Det kan godt ungdom vite om tidlig. Representanten Kjos hadde et veldig godt innlegg med hensyn til viktigheten av nok behandlingsplasser, forebygging, ettervern. Selv om vi ikke akkurat har samme holdning når det gjelder restriksjoner og politikk som sådan, har jeg likevel lyst til å si til representanten fra Fremskrittspartiet at det er mye forskning nå, det er dokumentert sammenheng mellom pris og tilgjengelighet – faktisk veldig mye. Men det får så være, det var likevel et godt innlegg når det gjelder å hjelpe rusmisbrukerne. Representanten Høie var også inne på nok behandlingsplasser. Han var også inne på lovverket vårt, Vinmonopolet som et av de viktigste alkoholpolitiske virkemidlene vi har. Det er jeg enig i. Det er likevel godt å konstatere at i denne salen er det stor støtte til den alkoholpolitikken vi driver i Norge. Det er utrolig tilfredsstillende. Helt til sist vil jeg nevne at da jeg var statsråd, satte jeg i gang et arbeid knyttet til barn av rusmisbrukende foreldre og psykisk syke foreldre. Her har også regjeringen fulgt opp et viktig forslag fra Stortinget i forrige periode, nemlig å lovfeste retten til hjelp for disse barna. Jeg er også enig med den siste representanten, Toppe, i at foreldreansvaret er utrolig viktig. Det finnes i dag veiledningshefter innen foreldreveiledningsprogrammet som tar opp dette med å være gode foreldre, når det gjelder gode alkoholvaner for de voksne.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Når det gjelder forslagene som ligger i komiteen, og som alle er enige om, vil jeg selvfølgelig følge opp dem raskest mulig. Det er jo også slik at vi har en god dialog med frivillig sektor. Vi er veldig tydelige i regjeringserklæringen på at det er særdeles viktig å ha gode vilkår for ideelle og frivillige virksomheter. Når det gjelder det å ha avtaler, må man skille noe mellom ideell sektor og kommersiell sektor. Det har vi også muligheter for i innkjøpsreglementet vårt. Jeg synes det er viktig at vi har en god dialog med frivillig ideell sektor fordi vi er avhengig av denne sektoren, som jeg også sa i innlegget mitt. Jeg ønsker å ha gode vilkår og et godt samspill. Det trenger vi i fremtiden.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Jeg vil følge opp det som komiteen er enig om: Dette med å nedsette en arbeidsgruppe og det å foreta vurderinger med hensyn til samfunnskontrakt, men selvfølgelig i den hensikt at det skal være gode rammevilkår for de ideelle organisasjonene. Så er det også slik at dette er en viktig del av det tilbudet vi har innenfor f.eks. de regionale helseforetakene. Jeg kan bare gå til min egen by, Bergen, hvor Haraldsplass Sykehus er en helt naturlig del av det offentlige helsetilbudet. Vi hadde ikke hatt et lokalsykehus for hele den regionen hvis ikke Haraldsplass hadde vært der. Det samme ser vi med ideelle organisasjoner som driver sykehus her i Oslo. Dette er en sektor som regjeringen har vært veldig klar på at vi skal ha gode rammevilkår for. Vi har også sett at en del virksomheter sliter. En del når ikke opp i konkurransen, men vi er opptatt av å jobbe videre med rammevilkårene.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Nå opplever jeg at det her er et forslag om en arbeidsgruppe som hele komiteen stiller seg bak, og hvor hele komiteen er opptatt av at vi skal legge til rette for gode vilkår for frivillig og ideell sektor. Det er jeg opptatt av at vi skal følge opp. Så er det nok også slik at når det gjelder en del av de tilbudene som finnes, selv om det er mange – som jeg sa, så skjer 60 pst. av all virksomhet innenfor rusfeltet i frivillig eller privat sektor – når ikke alle opp i den konkurransen som er. Det kan gå på kvalitet, og det kan gå på andre forhold. Det å ha en generell gjennomgang av denne sektoren og denne sektorens rolle innenfor hele helse- og omsorgssektoren er viktig. Det skal jeg jobbe videre med. Som sagt skal jeg også vurdere nettopp dette med samfunnskontrakt, og så får vi se om det er en egnet måte. Jeg skal i hvert fall komme tilbake til Stortinget på egnet måte med resultatet av arbeidet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Når det skal gjøres omlegging i tilbudet til de psykiatriske pasientene som det her dreier seg om, de eldre som er på Kløverhagen – det er den saken jeg forholder meg til – er det viktig at tilbudet er innrettet for å ivareta disse pasientene. En av grunnene til at man har gjort endringen, er jo nettopp at disse pasientene kanskje feiler mange andre ting. Man ønsker bedre integrering når det gjelder både dem som trenger sykehusinnleggelse, de distriktspsykiatriske sentrene og det kommunale tilbudet. Alle disse tre må samspille på en god måte. Det er en spesielt viktig gruppe å ivareta. Jeg har stor forståelse for at man ønsker å ha det som det alltid har vært, men samtidig er det slik at når man gjør denne omstillingen, er det for at det skal bli bedre for dem som trenger det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Jeg er veldig enig med representanten Høie i at det å utvikle og utvide tilbudet til dem som har demens, er særdeles viktig. Det er en stor utfordring for oss politisk. Det vil være en stor utfordring fremover når vi ser at det blir flere eldre som har mange typer sykdommer, også demens. Man har valgt å gjøre en endring i organiseringen av tilbudet til pasienter som har utfordringer når det gjelder psykisk helse. Det gjelder yngre, og det gjelder eldre. Nå er vi opptatt av en gruppe eldre som har vært på Kløverhagen. Frivillige organisasjoner gjør en særdeles viktig jobb, men samtidig er det her valgt en endring i hele strukturen på tilbudet i forbindelse med Sykehuset Innlandet og kommunene i denne regionen. Det arbeidet må følges opp. Det er ikke meningen at pasientene skal få et dårligere tilbud. Det er sykehussenger, det er distriktspsykiatriske sentre, og det er kommunale tilbud. Disse skal spille sammen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Representanten Dåvøy er veldig godt kjent med de 79 distriktspsykiatriske sentrene som bygges rundt omkring i hele landet, og også når det gjelder den omstillingen som har vært – arbeidet med Opptrappingsplanen for psykisk helse, som har vært viktig, og som har pågått i mange år, også under andre regjeringer. Også i innstillingen fra komiteen er det referert fra brevet fra Helse Sør-Øst om pasientene ved Kløverhagen. Jeg må si at jeg forventer at Helse Sør-Øst følger opp dette. Jeg hører hva representanten Dåvøy sier om en annen sak. Det er særdeles alvorlig, men jeg forventer at det her følges opp, for her er det faktisk flere ulike tilbud som kan være adekvate, både sykehustilbud, kommunale tilbud og tilbud ved distriktspsykiatriske sentre.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Jeg er helt enig med representanten Laila Dåvøy i at det hjelper ikke bare å bygge noen distriktspsykiatriske sentre, man må jo også ha innhold i dem. Når man velger å legge om hele tilbudet til denne gruppen, altså både unge og eldre innenfor psykisk helse, må man gjøre det på en god måte og imøtekomme de behovene som er der. Så er det like fullt slik at disse tilbudene organiseres gjennom helseforetakene, av helseforetakene. Det faktum at alderspsykiatriske pasienter ofte har en kombinasjon av somatisk og psykiatrisk sykelighet, gjør at man har valgt en endret organisering bl.a. Ved Sykehuset Innlandet og i kommunene der skal det etableres – og det er etablert – et tilbud, og jeg fastholder at jeg forutsetter at ingen er uten et tilbud som er like godt som det som har vært. Så har jeg bare lyst til å svare representanten Sjøli på dette med samhandlingsmidler. I forbindelse med nasjonalt statsbudsjett ble det 73 mill. kr totalt i samhandlingsmidler som kommunene kunne søke på. Disse søknadene er til behandling i Helsedirektoratet. Så vidt jeg vet, foreligger det en søknad fra kommuner i dette området, men den er ikke behandlet endelig ennå, og derfor må jeg eventuelt komme tilbake til det.