Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
I meldingen om terrorberedskap redegjør regjeringen for både nye tiltak og arbeidet som allerede er satt i gang for å bedre beredskapen, og vi plasserer tiltakene inn i en overordnet strategi mot terror. Det gleder meg at det er bred politisk enighet, både om hvordan strategien er lagt opp og om tiltakene. Jeg har hele veien opplevd samarbeidet med Stortinget om å bedre beredskapen som svært konstruktivt, både med Den særskilte komité, kontroll- og konstitusjonskomiteen og nå med justiskomiteen. I samfunnssikkerhetsmeldingen introduserte regjeringen samvirkeprinsippet som et fjerde, bærende prinsipp for beredskapen i Norge. Det er også samvirkeprinsippet strategien er tuftet på: Vi skal ha mest mulig ut av samfunnets samlede beredskapsressurser, slik at helheten blir større enn summen av delene. Dette er god samfunnsøkonomi. Hva vil samvirkeprinsippet så si i praksis? Det lokale politiet vil som oftest komme først til stedet for en hendelse og utgjør vår grunnberedskap. Derfor øker vi antallet politifolk som deltar i lokale utrykningsenheter, fra dagens 800 til 1 200 i løpet av inneværende år og neste år. Og vi øker treningsmengden for, la oss kalle det, vanlige politifolk – den største gruppen i politiet med våpengodkjenning – med åtte timer per år, øremerket til å håndtere «skyting pågår»-situasjoner. Men når en krise eller et terrorangrep skal håndteres, må vi ha strukturer på plass som sikrer at personell med tilstrekkelige ressurser kan forsterke den lokale innsatsen og nå de fleste innbyggerne i Norge innen rimelig tid. Regjeringen har klargjort retningslinjene for at redningshelikoptrene som står på seks baser rundt i landet, skal kunne transportere politi i tidskritiske operasjoner. Og vi har lagt til rette for at politiet kan trekke veksler på Forsvarets ressurser når en krise rammer. Både på Rygge og Bardufoss står militærhelikoptre klare til å transportere politistyrker. På Rygge kan militære styrker også bistå politiet med å løse kontraterroroppgaver – såkalt håndhevelsesbistand. Regjeringen ønsker å trekke samarbeidet mellom politi og forsvar lenger. Derfor vil også Marinejegerkommandoen fra 1. august være beredt til å bistå politiet med kontraterroroppdrag. Fra før av står Forsvarets spesialkommando klare til å bistå politiet. For at samarbeidet skal kunne fungere godt når en krise inntreffer, må man altså ha gode rutiner. Derfor har politiet og Forsvaret trent på samhandling under tre store øvelser etter 22. juli. Erfaringene med det operative samarbeidet under disse øvelsene er positive. Under øvelse Gemini i forrige måned uttalte politidirektør Odd Reidar Humlegård til NRK at samtrening og samhandling mellom politi og forsvar er bedre enn noen gang. Norsk kontraterrorberedskap har ikke vært bedre enn det den er nå. Samvirkeprinsippet vil bare fungere godt i praksis dersom noen har overblikket og ser helheten i beredskapsarbeidet. Derfor har regjeringen gitt Justis- og beredskapsdepartementet et tydeligere ansvar for å samordne arbeidet med samfunnssikkerhet og beredskap i departementene og underliggende etater. Jeg vil minne om at 22. juli-kommisjonen anbefalte at det må være klart hvor ansvar for beredskapen ligger. Siden det er «tette koblinger mellom politioppgavene og samfunnets generelle sikkerhet og beredskap», bør det ansvaret ligge i Justis- og beredskapsdepartementet. Snart to år er gått siden 22. juli. Meldingen oppsummerer alle tiltak som er satt i verk, og alle nye ressurser som går til beredskapsarbeidet. I sum er det svært mye. Hvis noen med beredskapsansvar i politiet eller andre etater går ut i media og sier at ingenting er blitt bedre, må vi som politikere stille noen kritiske spørsmål: Tas for eksempel arbeidet med å håndtere de kulturutfordringene som 22. juli-kommisjonen påpekte, på tilstrekkelig alvor? Tiden begynner å nærme seg til at vi kan snu problemstillingen: Vi må forvente en bedre beredskap. Vi må forvente at personer med beredskapsansvar er oppgaven voksen. Vi må forvente at vi får valuta for de pengene som bevilges. Om kort tid mottar jeg en politianalyse. Den vil gi oss svar på en rekke spørsmål: Brukes ressursene riktig? Er politiet organisert på en måte som stemmer overens med kriminalitetsbildet? Har vi fagmiljøer som er sterke nok? Politianalysen vil gi oss politikere et solid faglig grunnlag for å fatte de langsiktige beslutningene om veivalg for politiet. Den vil også inneholde en samlet oversikt over politiets ressursbruk når det gjelder IKT. Som også 22. juli-kommisjonen påpeker, har ikke «potensialet i informasjons- og kommunikasjonsteknologi( … ) vært godt nok utnyttet» i politiet. Regjeringen har gått inn for en fornyelse av politiets IKT-systemer på straffesaksområdet. Fornyelsen gjennomføres i det såkalte Merverdiprogrammet. Det er delt opp i flere prosjekter som kvalitetssikres hver for seg. Det gir oss politikere god kontroll med prosessen. Samtidig får Politidirektoratet rom til å bygge den nødvendige kompetansen i hele etaten, slik at alle ansatte er beredt til å ta i bruk de nye løsningene når de kommer på plass. Merverdiprogrammet må likevel ikke bli en sovepute. Det vil ikke løse alle IKT-utfordringene i politiet. For eksempel har vi et politi der hvert eneste politidistrikt og særorgan har sitt eget lønns- og personalsystem. Dette er bildet på en større utfordring: Politiet har manglet en overordnet plan; tilnærmingen til IKT har vært stykkevis og delt. Man har ikke evnet å løfte fram den beste praksisen og gjøre det til standard for hele politiet. Politidirektøren har gjort gode grep med å etablere en egen avdeling for IKT i direktoratet. Men vi trenger mer gjennomgripende endringer på IKT-siden i politiet. ( … ) For å avverge terrorhandlinger før de får sjanse til å finne sted, trenger vi en Politiets sikkerhetstjeneste som står godt rustet til å gjennomføre sitt samfunnsoppdrag. PST fikk økt sin økonomiske ramme fra 434 mill. kr i 2011 til nesten 525 mill. kr i 2012, og store deler av økningen gikk til kontraterrorarbeid. Budsjettet er økt med ytterligere 41,6 mill. kr i år. PST har fått stort gjennomslag for sine innspill i budsjettprosessene. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet hevder at «det bare benyttes 91 mill. kroner på bekjempelse av terror» i PST. Dette er selvsagt ikke riktig. Utgifter fra flere andre poster på budsjettet – f.eks. til spaning, etterforskning og analysearbeid – går også til terrorbekjempelse. I realiteten bruker PST langt mer på nettopp terrorbekjempelse enn de 91 mill. kr det er referert til. Også når det gjelder PST, må vi sikre at pengene brukes rett. Derfor nedsatte regjeringen Traavik-utvalget som i fjor foretok en ekstern vurdering av PST. Vi jobber nå med å følge opp utvalgets anbefalinger, særlig med henblikk på hvordan PST kan utnytte sine ressurser bedre, foreta gode prioriteringer og planlegge for å tilegne seg den rette kompetansen for framtiden. Med meldingen om terrorberedskap har vi tatt et stort skritt. Men vi kan aldri lene oss tilbake og si at vi er i mål. Vi må alltid strekke oss etter en best mulig beredskap i landet vårt.