Ola Elvestuen (Venstre), 2014-06-05:
Det er viktig for Venstre å legge til rette for lønnsom produksjon av olje og gass i et langsiktig perspektiv, og at dette samtidig må skje innenfor strenge rammer når det gjelder helse, miljø og sikkerhet. Samtidig er det viktig at vi tar innover oss hva det innebærer for norsk petroleumsnæring at vi også har behov for å redusere de globale utslippene med 85–90 pst. fram mot 2050. Det som er vanskelig, er å forene disse to målene. Hvordan skal vi videreutvikle en så viktig næring for Norge som petroleumsnæringen, uten å måtte påta oss unødvendig risiko? Vi må også sørge for at vi ikke gjør feilinvesteringer innenfor denne sektoren. Det som er viktig for Venstre, er at de feltene som fortsatt skal drives, er de mest lønnsomme, og at det er de med minst negativ miljøeffekt. Derfor mener vi at forslaget fra Miljøpartiet De Grønne er feil virkemiddel. Jeg vil peke på tre områder som er viktige for oss når det gjelder politikken inn mot petroleumsnæringen. Det første er at vi er tydelige på at vi ikke skal ha petroleumsaktivitet i sårbare områder. Derfor var det viktig for oss i den samarbeidserklæringen vi har med regjeringen, at Lofoten, Vesterålen og Senja ikke er områder for aktivitet, at Jan Mayen holdes utenfor, at Mørefeltene holdes utenfor, og at det i den tredje konsesjonsrunden blir en diskusjon om hvor man definerer at iskanten går. Det som er viktig, er at dette får et faglig grunnlag og at de sårbare områdene omkring iskanten holdes fri for aktivitet. Det andre er at det er avgjørende at den oljeaktiviteten vi har, er så miljøvennlig som mulig, og at utslippene ved aktiviteten reduseres så mye som mulig. Det gjelder å få på plass kraft fra land, der det er anvendelig, men også at vi ser nærmere på CO2-avgiften. Venstre mener at CO2-avgiften bør økes, nettopp for å synliggjøre og få utslippene ned, og for at de feltene som er mest lønnsomme, de som har minst negativ miljøeffekt, er de som drives og som bygges ut. Det tredje handler om risikofordelingen mellom det offentlige og oljeselskapene. Dagens skatteregime for norsk sokkel gir selskapene for lav risiko i deres investeringer sett opp mot det som kan se ut til å være fallende lønnsomhet og strengere klimarammeverk. Dette inkluderer både leteboring og petroleumsproduksjon. Jeg mener at hvis vi ser på den støtten som staten gir – enten det er innenfor leterefusjonsordningen, avskrivningsregler innenfor petroleumssektoren, fribeløp eller skattereduksjon ved investeringer – er summen av dette så store subsidier at det på mange måter er staten som tar risikoen og ikke selskapene. I en tid hvor vi vet at for store deler av de feltene som er funnet internasjonalt, vil to tredjedeler til tre fjerdedeler måtte forbli under bakken, bør vi se på og ha en grundig diskusjon, også i Stortinget, om vi skal endre risikofordelingen mellom staten og oljeselskapene. Dette var jo fornuftig for 20 år siden, da man kunne ha en stor trygghet for at de ressursene man fant, ville man også etter hvert få opp, for så å få inntektene fra dem, men når vi skal nå togradersmålet, må vi se på dette på nytt. Vi mener derfor at det er nødvendig å ha en grundig gjennomgang av petroleumslovgivningen for å se på hvordan vi skal gjøre den mer miljøvennlig, men vi kommer ikke til å støtte dette forslaget.