trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-12-03:
Jeg hadde gleden av å sitte i samme komité som representanten de Ruiter i perioden 2005–2009, så jeg er ikke i tvil om hans evne til å lese. Det er vel heller ikke det jeg har tatt opp. Det er evnen til å forstå det man leser, man ved enkelte anledninger kanskje kan undre seg over. I så henseende synes jeg representanten Ropstads avdramatisering var på sin plass. Et par ting til. Det ene gjelder representanten Henriksen, som sa noe sånt som at – jeg har skrevet det ned – den rød-grønne regjeringen leverte fra seg planer som var tilnærmet slik at de kunne gjennomføres. Det illustrerer vel problemet. Det at noe er tilnærmet slik at det kan gjennomføres, betyr at det ikke kan gjennomføres. Det er det vi sliter med – på fengselssiden, når det gjelder beredskapssenter, og på en del andre områder. Her tror jeg representanten Henriksen og jeg faktisk er mer enig enn det representanten Henriksen kanskje hadde tenkt seg. Så til ungdomsstraffen, som over tid har vært et tilbakevendende tema. Her bruker de rød-grønne partiene, særlig Arbeiderpartiet, mye tid på å si at bevilgningen er kuttet med 2 mill. kr, og at det vil føre til en eller annen nedprioritering av ungdomsstraffen. Jeg har flere ganger tidligere sagt fra Stortingets talerstol at behovet ble redusert med 2 mill. kr. Det er årsaken til at vi reduserte det. For at vi skal kunne slå dette fast en gang for alle: Jeg har fått et brev som jeg har lyst til å sitere fra: «Budsjettbehovet for gjennomføring av ungdomsstraffen ble redusert med 2 millioner kroner som følge av at vi ikke får ansettelse av ungdomskoordinatorer på plass før 1. april 2014. Dette vil ikke påvirke iverksetting av ungdomsstraffen som blir innført som planlagt 1. juli 2014. Med hilsen Sekretariatet for konfliktrådene Per Andersen direktør» Jeg håper at de arbeiderpartirepresentantene som ikke godtar mitt ord, er fornøyd med at direktøren i Konfliktrådet deler en slik oppfatning. Jeg synes også det er på sin plass å skryte av det engasjementet som representanten Vågslid viser for arbeidet mot vold i nære relasjoner. Det er et omfattende og stort problem. Jeg tror det er tverrpolitisk enighet om viktigheten av en fortsatt fokusering på dette området. Denne regjeringen er opptatt av at det skal være et bredt samarbeid i Stortinget om dette. Det er vanskelige saker. Det er en krevende og fortsatt veldig tabubelagt problemstilling, som vi som politiske lederskikkelser må ta på alvor. Det gjør denne regjeringen, og jeg oppfatter det slik at også tidligere regjering gjorde det og gjorde mye nyttig. Jeg minnes også Odd Einar Dørum, som egentlig var den første justisministeren som løftet dette tabubelagte området opp på den politiske dagsordenen. Det har vært et engasjement som mange regjeringer har delt, og som denne regjeringen fortsatt deler.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-12-03:
Det var representanten Asphjell som egentlig fikk meg til å ta ordet, i tillegg til at jeg må si lite grann om celledeling. Det er riktig at vi ikke overtar en justissektor i krise – det ville være en betydelig overdrevet karakteristikk. Det jeg har forsøkt å synliggjøre, er at det er mye som kunne vært gjort og burde vært gjort. Politikk handler om prioritering, og denne regjeringen prioriterer justis- og beredskapssektoren svært høyt, hvilket vi får frem bl.a. i tilleggsproposisjonen. Jeg vil bare bidra til å nyansere bildet lite grann. Vi mener at en burde gjort mye mer klart, slik at en kunne kommet lenger raskere enn det vi nå står overfor. Så en liten tur innom celledublering. Det er ingen ønskesituasjon. Vi skulle ønske at vi ikke måtte bruke celledublering som virkemiddel, men alternativet til å bruke celledublering er mye verre. Alternativet er at soningskøene går opp og ikke ned. Alternativet er at vi ikke har tilgang på varetektsplasser. Det er en kjempeutfordring, både for politiets videre etterforskning, folks rettsoppfatning og rettsfølelse og måten vi skal ivareta tilliten til justissektoren på. Jeg har lest innstillingen og registrerer komiteens klare merknad på dette området; at det skal gjelde korte dommer, og at vi skal følge nøye med – det skal denne regjeringen gjøre. Representanten Henriksen sier at de rød-grønne bygde ned soningskøene. Ja, i en periode gjorde de det, men så bygde de dem jammen opp igjen. Utfordringen nå er at soningskøene har hatt en dramatisk vekst de siste årene, uten at det er tatt noen grep for å rette opp i det. Det er en kjempeutfordring når vi ser at det ikke bare er i Agder det er mangel på fengselsplasser – det er mangel i det sentrale østlandsområdet, det er mangel i nord, og det er mangel i vestlandsområdet. Jeg synes representantens Ropstads runde her i stad viser det bildet litt mer nyansert enn det representanten de Ruiter velger å tolke det som. Han får bruke det i sin retorikk i Agder, og så får vi andre tenke på hele landet, for det er altså nødvendig å sikre fengselskapasitet også andre steder enn i Agder.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Jeg la merke til at statsråden var opptatt av tilstrekkelig soningskapasitet, og det er vi i Arbeiderpartiet også. Den rød-grønne regjeringen har foreslått alternative soningsformer, innføring av bøtetjeneste og konkret oppfølging av bygging av nytt fengsel og beredskapssenter. Soningskapasiteten økte og soningskøene gikk ned under vår regjering. Med 4 mrd. kr mer å bruke totalt og statsrådens fokus på «helhet», som vi hørte i innlegget, kutter likevel regjeringen i ungdomsstraff og 15,5 mill. kr i bøtetjeneste, og de forsinker – eller i hvert fall skaper usikkerhet om – bygging av fengsel og beredskapssenter. Og de innfører dublering av celler, som er en dårlig løsning, og som etter min mening faktisk kan føre til mer kriminalitet enn mindre kriminalitet. Det vil alltid være en svak part når to skal settes i samme celle. Jeg spør: Mener statsråden at det vitner om handlekraft å utrede mer og bruke mer penger på dårligere løsninger og kutte med 15,5 mill. kr i tiltak som ville frigjort 50 flere fengselsplasser, når regjeringen øker pengebruken totalt med 4 mrd. kr?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Jeg må si at jeg synes representanten Leirstein er ganske søt når han står på talerstolen, og det er et godt innlegg fra hans side, med mye humor. Jeg synes også det er spennende at Leirstein har omfavnet Kristelig Folkepartis representant Ropstad som sosialist. Det er jo nye toner fra de nye regjeringspartnerne. Men over til alvoret: Det er mye vi er enige om i dette budsjettet. Statsråden var inne på det i sitt innlegg, og vi har vært inne på det her i flere innlegg: Den viktigste retninga i justispolitikken er faktisk beholdt. Der vi skiller lag, går det på manglende handlekraft. Der vi skiller lag, lå det til rette for at vi faktisk kunne handle og sette i gang mer gjennomføring ut fra signalene fra og virkemidlene til den forrige regjeringen. De velger den nye regjeringen å se bort fra. Det gjelder dublering, det gjelder fengsel, det gjelder beredskap – for å nevne noe. Den forrige regjeringen hadde på plass planer og utredninger som var tilnærmet sånn at den nye regjeringen kunne gå videre med det, men de parkerer det. Og de har ikke kommet med ett troverdig argument her i salen for at de faktisk vil gjennomføre det de sier. Statsråden beroliger oss med at de vil selvfølgelig bygge fengselsplasser. Ja, det er vi helt enige om, men det som er realiteten, er at statsråden parkerer den utredningen som faktisk ligger der, og stopper den videre framdriften i dette, på samme vis som han, eller departementet, gjør i forbindelse med beredskapssenteret. Jeg skal ikke karakterisere Leirsteins omtale av dublering av celler. Jeg vil bare si at for Arbeiderpartiet er det viktig at de tiltakene som settes i verk i kriminalsektoren, faktisk har en effekt – de skal ha en effekt. Hvis statsråden kan vise til at dublering av celler noe sted i verden gir mindre kriminalitet, skal en selvfølgelig lytte til det, men meg bekjent er det ingen rapporter som tilsier at det ved dublering blir mindre kriminalitet, at det blir mindre gjengangerkriminalitet, eller at unge mennesker får en soning der de kan bruke all sin tid på rehabilitering. Så vil jeg til slutt si at jeg ble veldig glad for innlegget til Kjell Ingolf Ropstad, som var veldig opptatt av forebygging. Men jeg er litt skeptisk når han slutter seg til dubleringsordningen, for det handler nemlig om rehabilitering på, ikke første, men andre nivå. Det er en viktig faktor en ikke må overse når en skal sørge for at vi ikke får kriminelle som lærer å gjøre nye kriminelle handlinger etter opphold i dublert celle.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Jeg har bare behov for å oppklare. For de som ikke har fått det med seg, så bygde vi faktisk nytt fengsel i vår periode, og vi fikk soningskøene ned. Det store grepet for å få ned soningskøen er nemlig nytt fengsel. Den nye regjeringen har 4 mrd. kr mer å bruke på tiltak enn det den gamle regjeringen hadde, og likevel skaper de nå usikkerhet om hvorvidt de vil bygge nye fengsler. Det er ikke distriktspolitikk, det er et virkemiddel for å få ned soningskøene. Når det var snakk om at det er «tilnærmet» klart, betyr det at det er servert på et brett – hvis statsråden forstår den formuleringen bedre – det er bare å gå i gang med de planene som allerede ligger der. Statsråden velger å legge dem bort og begynne på nytt. Det var det jeg mente med «tilnærmet».
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Justis- og beredskapsministeren skal på vegne av folket og Stortinget bidra til å skape trygghet for alle som bor i landet, og statsråden skal sørge for rask og effektiv beredskap når kriser oppstår, og at det er god kompetanse på alle nivå. Stoltenberg-regjeringen var opptatt av god framdrift for etablering av nytt beredskapssenter, men etter at den blå-blå regjeringen kom i regjeringskontorene, har Fremskrittspartiet og statsråden skapt stor usikkerhet knyttet til et nytt trenings- og beredskapssenter på Alnabru. På bakgrunn av dette er mitt spørsmål: Når både finansministeren og statsråden ønsker omkamp og nå foreslår Lahaugmoen og Eggemoen, uten at det er framkommet noe nytt, er det de 18 000 m2 som er for lite, er det de 30 mål som er satt av på Alnabru, som er for lite? Hva er det som er nytt når nå statsråden åpner for en ny runde knyttet til etablering av et viktig og nødvendig beredskapssenter for politiet?
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Fremskrittspartiet har i denne debatten forsøkt å gi et inntrykk av at de overtar en justissektor i krise. Derfor vil jeg benytte anledningen til kanskje å understreke noen av de punktene som jeg var inne på i mitt hovedinnlegg. Den rød-grønne regjeringen har styrket beredskapen. Den nye regjeringen har kommet til dekket bord når det gjelder både beredskapssenter, utbygging av nødnett i hele landet og – ikke minst – styrking av terrorlovgivningen. Den nye regjeringen har også arvet tidenes satsing på politiet. Som jeg nevnte i sted, har vi utdannet og ansatt rekordmange politifolk. I oktober 2012 var det over 2 000 flere årsverk i politiet og påtalemyndigheten enn da vi overtok i 2005. Det sier noe om den arven denne regjeringen har fått. I forbindelse med at Ropstad var inne på dette med redningshelikoptre: Jeg har stilt justisministeren et spørsmål om saken for å understreke alvoret, ikke fordi det er rykter om korrupsjon, men fordi dette selskapet er tiltalt for korrupsjon, fordi det i nær framtid kanskje vil komme en dom, og fordi det er viktig at Norges omdømme knyttet til antikorrupsjonsarbeidet – som den rød-grønne regjeringen var opptatt av – blir tatt på alvor også av den nye regjeringen. Den forrige regjeringen sørget for – gjennom en ny tvistelov – raskere, billigere og enklere tvisteløsninger, og styrket domstolen. Justisministeren har arvet fra forrige regjering en historisk satsing mot vold i nære relasjoner og vold mot barn. Et landsdekkende apparat for dem som lever i frykt, er på plass. Til dette med forebygging og at Oslo-innbyggerne har lidd under den rød-grønne regjeringen fordi det er mye vold og trusler: Jeg må si at forebygging både behandles og vedtas av de ulike kommunestyrene rundt omkring i landet. Trondheim kommune, som bl.a. har redusert lukningstiden for nattklubber, har fått som resultat mindre vold, mindre kriminalitet og et styrket politi. Det handler om at kommunestyrer med rød-grønt flertall ser på forebygging som et viktig tiltak for å redusere vold og kriminalitet. Når Leirstein snakker om enkeltrom, snakker han som om en var på hurtigruta og skulle velge mellom innvendig lugar og utvendig lugar med havutsikt. Når vi snakker om enkeltrom, enkeltceller, i fengslet, handler det om å gi dem som skal sone straffen sin, både trygghet og sikkerhet. Men det handler ikke minst også om å forebygge slik at eventuelt unge, nye – skal vi si – kriminelle ikke blir påvirket av dem som har sittet i fengsel flere ganger. Her handler det om forebygging, om hvordan vi skal håndtere dette. Jeg vil minne om at den rød-grønne regjeringen skapte 750 nye fengselsplasser. Hvis den blå-blå regjeringen skal fortsette dette arbeidet i løpet av denne perioden, må den skape 2 plasser per uke.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Eg fekk òg lyst å kommentere litt av debatten. Eg synest det til no har vore ein god debatt. Eg vil igjen løfte fram temaet om vald i nære relasjonar. Eg kjem nok til å snakke mykje og ofte om denne problemstillinga, då dette er noko både eg og Arbeidarpartiet er svært opptekne av. I Arbeidarpartiet si stortingsgruppe har me ei tverrfraksjonell arbeidsgruppe, om ein kan kalle det det, som arbeider spesifikt med dette temaet. Det er bl.a. fordi me meiner det er utruleg viktig at me ser det i den heilskapen som problemstillinga må sjåast i. Det er store forventningar til stortingsmeldinga og handlingsplanen som gjeld for dei kommande åra, og eg kunne godt ønskje meg at justisministeren – viss han får tid i innlegget sitt – seier litt om kva han tenkjer om dette området. I fjor kartla Justisdepartementet kva vald i nære relasjonar kostar samfunnet. På ein måte er den store kostnaden her det reint menneskelege, men når ein får tal på det, har det ein tendens til å få ein annan klang i politikken. Kartlegginga viste at vald i nære relasjonar kostar mellom 4,5 mrd. kr og 6 mrd. kr i året. Eg er redd for at det talet kanskje til og med er for lågt. Det betyr at innsatsen på dette feltet må styrkast vidare. Eg har lyst å nytte høvet til å gje ros til Justisdepartementet, som nyleg har kome med ein ny rettleiar for lokale handlingsplanar. Eg trur veldig sterkt på at me – til tross for at me styrkjer arbeidet nasjonalt – er avhengige av at det blir gjort noko lokalt. Den raud-grøne regjeringa har veldig sterkt oppmoda til lokale handlingsplanar. Eg håpar den nye regjeringa vil følgje opp dette vidare. Eg vil gje ros til Kristeleg Folkeparti og Kjell Ingolf Ropstad sitt innlegg, som hadde eit sterkt fokus på dette arbeidet. Jamfør det eg sa i mitt første innlegg: Eg håpar at i det minste Kristeleg Folkeparti vil kunne vere med på å hindre dei kutta me no ser på omfangsundersøkinga og barnesamtalar som, som sagt, ligg i familie- og kulturkomiteen. Heilt til slutt vil eg berre oppmode litt om å vere nyansert. Eg må vel seie at innlegget frå representanten Langemyr var prega av å vere noko svart-kvitt. Viss me hadde hatt ein totalt feilslått justispolitikk dei siste åtte åra, hadde me ikkje sett dei resultata som fleire har vore inne på i debatten i dag. Eg vil òg gje ros til justisministeren, som eg synest hadde ei meir nyansert tilnærming til situasjonen i justissektoren, som han no tek over. Heilt til slutt – ein kort kommentar til Nordby Lundes oppfatning av alarmtelefon for barn og unge: Det har vore eit svært vellukka prøveprosjekt, som me gjorde permanent. Det har eg ikkje høyrt nokon kritisere før, så den var ny.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2013-12-03:
Stortinget har økt bevilgningene til Hovedredningssentralen med 9 mill. kr sammenliknet med de rød-grønnes budsjettforslag. Vi ferdes i dag på en helt annen måte enn tidligere, og har også forventninger om at samfunnet skal stille opp med nødvendig hjelp og være en sikkerhetsventil når det behøves. Den norske redningstjenesten er en nasjonal dugnad, basert på samvirkeprinsippet. Dette innebærer at offentlige virksomheter som har relevante ressurser, har plikt til å delta i redningsaksjoner. Når vi også vet at antallet hendelser der Hovedredningssentralen har vært involvert, er mer enn doblet de siste ti årene, og at midlene til Hovedredningssentralen ikke har vært tilstrekkelig de siste årene til at de har fått utført sin jobb på en tilfredsstillende måte, må vi ta dette på alvor. Når Stortinget nå øker bevilgningene til Hovedredningssentralen, er det ut ifra en tillit til at Hovedredningssentralen skal klare å ivareta sin funksjon som koordinerende og ledende enhet, som hele den samvirkende redningstjenesten hviler på, og ut ifra en forventning om at de skal ha muligheten til å delta på flere aktiviteter og øvelser, enten i egen regi eller som andre tar initiativ til – nettopp for å gjøre seg selv bedre til å utføre sin jobb og den jobben vi har forventninger til at de skal løse. Hovedredningssentralen vil også ha muligheten til å styrke sin bemanning gjennom denne økte bevilgningen. For Stortinget er det derfor viktig med denne tilleggsbevilgningen, nettopp for å styrke Hovedredningssentralens operative evne til å lede og koordinere redningsaksjoner, øke tilsynet med lokale redningssentraler og ivareta viktige samvirkeoppgaver.
Hårek Elvenes (Høyre), 2013-12-03:
Regjeringen vil styrke politiet og avsetter om lag 100 mill. kr mer til økt politikraft enn det Stoltenberg-regjeringen foreslo – og det med god grunn. Synlig politi er viktig for trygghetsfølelsen. I Oslo ser vi nå at politiet skjerper tilstedeværelsen i bybildet. Det er gledelig. Antall ran er nå i ferd med å gå ned. Samfunnets krav til rask reaksjon fra politiet når hendelser inntreffer, er ufravikelig. Derfor styrker regjeringen bl.a. beredskapstroppen med 13 nye stillinger. Politietaten er den eldste offentlige etat som fortsatt eksisterer, og den har en 800–900 år lang historie. Kultur er holdninger over tid, og politi- og lensmannsetaten har hatt lang tid å utvikle sin kultur. Rapporten fra 22. juli-kommisjonen peker nettopp på kultur, holdninger og ledelse som årsaken til at mye gikk galt i den ufattelige tragedien som rammet så mange. Evnen til å følge opp politiske vedtak fikk stryk av Gjørv-kommisjonen til tross for detaljert målstyring i justissektoren. Problemet er at det har vært for mange og til dels motstridende mål. Da mister målene sin kraft. For mange og for uklare mål fører til at dyktige tjenestemenn og -kvinner oppfatter å bli fratatt det handlingsrommet og den tilliten de må ha for å kunne gjøre en god jobb. Derfor vil regjeringen ha færre og tydeligere mål i justissektoren. Det skal være en klar sammenheng mellom det samfunnet ønsker oppnå i justissektoren, og det en faktisk velger å måle. Måling for målingens skyld er rett og slett bortkastet. Målstyring må praktiseres slik det er ment, nemlig med vekt på delegering for å oppnå resultater forankret i politiske mål. Jo mer detaljert styring, desto mindre handlingsrom har etatene til å tilpasse seg en krevende og foranderlig virkelighet. Justissektorens gjennomføringskraft er og blir et lederansvar. Dette er helt avgjørende for at kontrakten mellom velgere og politikere skal kunne oppfylles. Justissektorens gjennomføringskraft er instrumentet til å sette velgernes vilje ut i livet. Det handler dypest sett om tilliten til vårt politiske system. Vårt rettssystem hviler på tillit – tillit til likebehandling og tillit til at saker blir raskt behandlet. Derfor er regjeringen særlig opptatt av effektivitet og kvalitet i våre domstoler. Norske domstoler er blant de mest effektive i Europa. Lagmannsrettene har imidlertid en negativ utvikling i saksbehandlingstid og innfrir ikke de krav som Stortinget har fastsatt. Dette skyldes budsjettene til de rød-grønne. Dette vil de borgerlige snu. Derfor styrkes domstolenes driftsbudsjett med 15 mill. kr utover Stoltenberg-regjeringens budsjettforslag. Sivilforsvaret er en uvurderlig forsterkningsressurs ved ulykker, kriser og naturkatastrofer. En samlet komité mener det er behov for å modernisere Sivilforsvaret. Derfor øker regjeringen bevilgningene til Sivilforsvaret utover Stoltenberg-regjeringens forslag. Dette forteller at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen vil utfase gammelt utstyr og modernisere Sivilforsvaret i en langt sterkere takt enn det de rød-grønne var villige til.
Hårek Elvenes (Høyre), 2013-12-03:
Jeg vil minne representanten Henriksen om at et fengsel kanskje er litt lite egnet som distriktspolitisk virkemiddel. Representanten Klinge spurte hva den nye retningen til Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen vil være, sammenlignet med Stoltenberg-regjeringen. Det svaret gir Stoltenberg-regjeringen egentlig selv på side 32 i proposisjonen. Der skriver Stoltenberg-regjeringen at retningen for justispolitikken i 2014 er bestemt ut fra de anbefalinger som Gjørv-kommisjonen ga, spesielt når det gjelder sikkerhet og beredskap. Jeg vil ikke bruke ordet unnlatelsessynd, men hvis noen hadde brukt det, ville jeg ikke argumentert sterkt imot. Representanten Hadia Tajik er prisverdig opptatt av beredskapssenteret. Det er også regjeringen, og det var også tidligere justisminister Faremo i oppløpet. Vi skal ikke se bort fra at statsråd Faremo var utsatt for et betydelig press i saken, for å vise handlekraft. Det er visse forhold ved lokaliseringen av beredskapssenteret som det er grunn til å se på nytt på: Det er støyproblematikk, og det er betydelige arealkonflikter med annen viktig offentlig virksomhet. La oss ikke stille oss slik at hastverk blir lastverk også i denne saken.
Lene Langemyr (Fremskrittspartiet), 2013-12-03:
Fremskrittspartiet gikk til valg på økt trygghet og et styrket politi. Fremskrittspartiet har lenge sett med bekymring på utviklingen og ressursmangelen i politiet, og på utryggheten landet på mange måter står overfor. Derfor er jeg glad for at vi nå har fått en regjering som viser handlekraft, og en justisminister som har vist at det nytter – bare det er politisk vilje. Men det må understrekes at det tar mer enn noen få uker å forandre åtte år med feilslått rød-grønn justispolitikk. Rom ble ikke bygget på én dag, så noe tålmodighet må vi ha. Likevel er en bevilgning på 90 mill. kr kun til politiet utover hva den forrige regjeringen la frem i budsjettet, en betraktelig økning, og kan gjøre store endringer. Antall kroner er ikke avgjørende i seg selv, men hva de brukes til, og hvordan. Blant annet kan man nå frikjøpe stillinger som kan fylles av andre og sivile, noe statsråden også var inne på. Men etterslepet er dessverre massivt over hele justissektoren. Fengslene er proppfulle med 98 pst. dekning, og det er nok å henvise til Gjørv-kommisjonen og Politianalysen for å illustrere enorme utfordringer som norsk politi står overfor. På tross av en raskt økende ventetid i domstolene har den forrige regjeringen de siste årene praktisert en ansettelsesstopp. Forstå det, den som kan. Regjeringen, med justisminister Anundsen i spissen, har tatt tak i disse utfordringene umiddelbart. Gjennom kun tre hektiske budsjettuker har de klart å få frigjort 88 nye fengselsplasser, satt av 90 mill. kr mer til politi, sikret domstolene 15 mill. kr og sørget for 1 800 flere tvangsutsendinger av kriminelle utlendinger og asylanter som har fått endelig avslag. Jeg kan med hånden på hjertet si at jeg er stolt over hva slags handlekraft justisministeren har vist på kort tid. Jeg er stolt over at regjeringen har tatt disse utfordringene på alvor, og jeg er stolt over at Norge nå er på vei til å bli et tryggere land å bo i.
Peter Frølich (Høyre), 2013-12-03:
Ordet «forebygging» kan ved første øyekast se ut som et moteord, et ord som går igjen i slagordpregede politiske programmer eller endeløse og retningsløse rapporter og utredninger. For å vise hva forebygging faktisk kan bety, tenkte jeg å beskrive et scenario som kan ende på to måter. En ung mann trenger penger raskt. Han ser en dame som står ved en minibank. Planen er å nappe til seg vesken og løpe. Han går med bestemte skritt mot damen. Han ser ikke noe politi. Vel vitende om at politiet ikke er i nærheten – at de kanskje er et kvarter, kanskje en halvtime unna – velger han å slå til damen, nappe til seg vesken og løpe. Ransofferets trygghetsfølelse kan være tapt for alltid. Taksameteret for samfunnet begynner for alvor å løpe: titusenvis av kroner for politiets etterforskning, titusenvis av kroner for varetektsfengsling, hundretusenvis av kroner til forsvarer, aktorat og rettsapparat, hundretusenvis av kroner til fengselsopphold og ettervern, tragedie for offer, familie og nære – og for gjerningsmannen. En kriminell handling som blir fullbyrdet, betyr tapte muligheter for den enkelte, tapte muligheter for samfunnet og ikke minst mange, mange kroner som kunne vært brukt til helt andre formål. La oss så endre litt på historien. Rett før den unge mannen skal til å rane damen, ser han politiet hundre meter nedi gaten. De driver nemlig med situasjonsorientert forebygging i dette området. Han gir opp ransforsøket og forsvinner. Dette opptrinnet koster samfunnet null kroner, og damen får beholde både veske og trygghetsfølelse. Forebygging kommer selvfølgelig ikke bare i former som dette. Effektiv forebygging kan like gjerne komme fra Natteravnene eller den gode læreren som fra politiet. Men vi kommer ikke unna at politiet har en helt særskilt rolle i kriminalitetsforebygging. De har et bredt spekter av metoder og samarbeider med en rekke instanser for å forhindre kriminalitet før den skjer. Det tjener alle på. Vårt mål, enten vi er i opposisjon eller posisjon, må være å gjøre politiet i stand til å gjøre dette enda mer og enda bedre. 100 mill. kr ekstra til politiet er et viktig steg på veien. Et politi som får færre måltall, færre detaljdirektiver, men mer tillit og frihet under ansvar, vil være det samme.
Peter Frølich (Høyre), 2013-12-03:
En del positivt kan sies om arven etter de rød-grønne. Men situasjonen i den høyere påtalemyndighet er det dessverre vanskelig å si mye positivt om. Beskrivelsen som jeg nå skal gi, er dessverre lite oppløftende og dessverre helt reell. Statsadvokatene har nemlig i mange år ikke hatt nok ressurser til å utføre sine kjerneoppgaver godt nok. Årsakene til dette er mange. Det har skjedd en betydelig økning i antallet rettsdager. Det har sin bakgrunn i at sakene har blitt mer kompliserte, det er flere tiltalte per sak og bevistilfanget øker i tråd med nye etterforskningsmetoder og ny teknologi. Det har samtidig skjedd en helt formidabel innskjerping av kravene til rettslig presisjon fra Den europeiske menneskerettighetsdomstolen. I tillegg sliter de med å rekruttere de beste hodene. Lønnsmessig sakker den høyere påtalemyndighet så langt akterut at de mister kompetente medarbeidere. Det samme skjer på grunn av høyt arbeidspress. Når stillinger nå lyses ut, får de svært ofte få søkere. I tillegg har budsjettsituasjonen vært uforutsigbar i mange år. De siste tre årene har den høyere påtalemyndighet faktisk ikke kunnet regne med å ha penger til drift for hele året. I vår måtte til og med beramming av enkelte rettssaker i andre halvår gjøres under forutsetning av at påtalemyndigheten fikk ekstra penger på revidert statsbudsjett. Det har så vidt jeg vet aldri skjedd før i nyere norsk historie. Vi trenger en påtalemyndighet som kan rekruttere fra de beste juristene og holde på de beste hodene. Sagt på en litt enkel, men veldig beskrivende måte: Når samfunnet skal stille tungt kriminelle personer til ansvar, kan vi ikke risikere å stille uten et toppet lag. Jeg er derfor glad for at bevilgningene til den høyere påtalemyndighet nå økes, og at alle partier virker å være enige om at situasjonen ikke har vært holdbar. Jeg er også glad for at et flertall i denne salen har sluttet seg til en merknad som understreker viktigheten av å følge budsjettsituasjonen for den høyere påtalemyndighet nøye, med mål om at den mangeårige underfinansieringen kan bøtes på i kommende budsjetter. Det finnes knapt noen annen post på justisbudsjettet hvor så små økninger kan bety så mye.
Aina Stenersen (Fremskrittspartiet), 2013-12-03:
Det er ingen hemmelighet at Oslo-borgerne har lidd stort under den rød-grønne regjeringen, spesielt på området justispolitikk. I Oslo har vi påpekt at vi føler det er tryggere å bo i New York. Vi har hatt en ransbølge, vi har hatt en voldtektsbølge, og vi har hatt lite politi i gatene. Derfor er vi veldig glade nå. Den nye regjeringen prioriterer det viktigste først, nemlig sterk politikraft. Trygghet i hverdagen er et overordnet mål for den nye regjeringen, og det gjør oss i Oslo utrolig glade. Budsjettet styrker kampen mot kriminalitet, gir mer politikraft og bedre beredskap. Når vår nye justisminister både setter inn hastetiltak mot kriminaliteten i Oslo, har langsiktige og gode planer og kroner det hele med et utrolig godt budsjett, blir vi glade. Det er også viktig å presisere at den nye regjeringen fokuserer på forebygging av radikalisering, og det er også et viktig område. I Norge har vi vært veldig gode på reparasjon, men ikke like gode på tiltak. Med den nye regjeringen blir det derfor en satsing på det forebyggende arbeidet. Også tiltak for å styrke hele straffesakskjeden vil bidra til mer trygghet i hovedstaden. Når vi til og med ser justisministeren ute på en politipatrulje, gir det oss godt håp, og vi vet at vi er godt ivaretatt. Dette lover godt.
Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Jeg ønsker å si litt om datalagringsdirektivet og viktigheten av å få implementert dette med tilhørende lovendringer – ikke minst for å sikre at politiet har verktøy for å bekjempe alvorlig kriminalitet i en tid der den teknologiske utviklingen går raskt. Regjeringen varslet i tilleggsproposisjonen til årets statsbudsjett at de ønsker å utsette iverksettingen av direktivet med et halvt år. Regjeringen begrunner det med at den tar sikte på å fremme forslag om kostnadsfordelingsmodell mellom ekomtilbyderne og staten for Stortinget i vårsesjonen 2014. Videre anfører regjeringen at dette bl.a. vil gi muligheten til å vurdere direktivet i lys av EU-domstolens avgjørelse, som er ventet i februar 2014. Forslaget om utsettelse av datalagringsreglene innebærer ifølge regjeringen at lovendringene som gjennomfører direktivet, kan tre i kraft 1. juli 2014, og at det tas sikte på at lagringsplikten skal gjelde fra ett år etter lovendringens iverksettelse, dvs. fra 1. juli 2015. Arbeiderpartiet er opptatt av å få iverksatt datalagringsdirektivet så raskt som mulig. Jeg viser i den sammenhengen til forliket som ble etablert mellom Høyre og Arbeiderpartiet i forrige periode om implementering av direktivet. Jeg ønsker ikke å dra opp en helt ny debatt om datalagringsdirektivet, men jeg ønsker å påpeke at vi får et lovverk som fører til mer effektiv kriminalitetsbekjempelse, og som styrker personvernet, noe som igjen innebærer at politiet får nødvendige verktøy for å etterforske, oppklare og straffeforfølge alvorlige straffbare forhold, som terrorhandlinger og organisert kriminalitet. Jeg påpeker nok en gang at det er trafikkdata som sier noe om hvem som har kommunisert med hvem, hvor kommunikasjonen har funnet sted og når og hvordan den skal lagres. Det er viktig å understreke at innholdet i kommunikasjonen ikke skal lagres. Den enkeltes trygghet, rettssikkerhet og personvern blir også sikret gjennom innføringen av nye og strenge regler for behandling av trafikkdata. Jeg håper at vi også i fortsettelsen kan holde oss på et godt nivå når vi diskuterer hva datalagringsdirektivet er og ikke er. Jeg er fornøyd med at innstillingen stadfester forliket mellom Høyre og Arbeiderpartiet. Samtidig er det viktig at iverksettingen av datalagringsreglene ikke utsettes utover det som er meldt i tilleggsproposisjonen. Jeg er også veldig glad for at Høyre og Arbeiderpartiet er enige om det.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Det er trist at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa mangler handlekraft når det gjelder realisering av ett eller to nye fengsler på Sørlandet. Merknadene fra Høyre og Fremskrittspartiet i innstillinga vi behandler her i dag, er i så måte trist lesning for alle som hadde håpet på rask framdrift i saken. Spesielt trist må det være for Høyre og Fremskrittspartiets representanter fra Sørlandet som har jobbet for et nytt fengsel, eller nye fengsler, og som ser ut til å måtte smøre seg med betydelig tålmodighet. Særlig må dette være frustrerende for representanten Åse Michaelsen fra Fremskrittspartiet, som har vært overtydelig på at en må få et nytt fengsel på Sørlandet. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti er med på de rød-grønne partienes merknad i innstillinga, hvor man er tydelig på å gå videre med konseptutvalg for å avklare om en skal ha «ett eller to nye fengsler til erstatning for og økning av eksisterende fengselskapasitet» på Sørlandet med en samlet kapasitet på 300 plasser. Men dette illustrerer jo at representanten Ropstad og Kristelig Folkeparti har liten innflytelse overfor den nye regjeringa – en regjering han så inderlig har ønsket seg så lenge. Sørlandet trenger ett eller flere nye fengsler. Jeg er veldig tilfreds med det grunnlaget den forrige regjeringa la i så måte. Vi var godt på vei til å få en realisering av det. Jeg forventer også at den nye regjeringa følger opp et flertall i justiskomiteen – og sannsynligvis et flertall her i salen – som ønsker en forutsigbar og rask realisering av nytt fengsel, eller to nye fengsler, på Sørlandet.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Jeg tror Høyre må ta et gruppemøte om fengsel på Sørlandet. Jeg registrerer at representanter fra Høyre her har en betydelig skepsis til det. Det er helt andre signaler enn hva vi har oppfattet fra landsdelens representanter, men det kan jo hende at vi tar feil. Ellers kan jeg berolige statsråden med at jeg kan lese. Det er vel litt vel traurig å sitte og lese direkte opp fra innstillinga, men det er egentlig bare å gå inn i innstillinga og se at regjeringspartiene har en langt mer generell merknad om fengsel på Sørlandet enn de rød-grønne og Kristelig Folkeparti har. Jeg regner med at statsråden mener at representanten Ropstad kan lese, og representanten Ropstad har gått med oss i vår merknad, som er langt mer forpliktende, og har en tydeligere framdrift på bygging av nytt fengsel eller nye fengsler på Sørlandet. Apropos det å hilse hjem – den tidligere opposisjonen, som nå er blitt posisjon, har vært ganske flink til å hilse hjem. Jeg synes det faktisk er vår plikt som distriktsrepresentanter også å ivareta våre fylker og vår landsdel. Det er jeg ikke skamfull over å gjøre fra denne salen, men det skal selvfølgelig balanseres, og det skal selvfølgelig tas hensyn til de totale behovene. Men alle som kjenner fengselssituasjonen på Sørlandet, vet at det åpenbart er store behov, og at det også når opp i en nasjonal sammenheng. Jeg syntes også det var artig å høre representanten Leirstein bruke metaforen om sosialistene – de fæle sosialistene – det ble gjentatt opptil flere ganger. Jeg er ikke så sikker på at representanten Ropstad synes det er så hyggelig å bli slått sammen med oss i den karakteristikken – det er jo han som har gått sammen med oss i merknaden om fengsel på Sørlandet. Det vi kan slå fast når det gjelder fengsel på Sørlandet, er at den nåværende Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen ikke viser tilstrekkelig handlekraft i forhold til de rød-grønne og Kristelig Folkeparti. Jeg oppfordrer og utfordrer statsråden til å være tydelig – og jeg forventer at statsråden følger stortingsflertallet og komitéflertallet og er langt mer framoverlent og offensiv – når det gjelder framdrift, og ikke gjemme seg bak den generelle merknaden til Høyre og Fremskrittspartiet fra justiskomiteen.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2013-12-03:
Jeg merker meg statsrådens retoriske krumspring. Når det gjelder forståelse, får for så vidt det stå for statsrådens egen regning, men jeg registrerer at Ropstad, representanten fra Kristelig Folkeparti, har forstått det slik som vi har forstått det, og at vår merknad gir en mye klarere og tydeligere framdrift og er mer forpliktende. Det er jo det vi her snakker om. Jeg lurer egentlig på hva mer statsråden trenger å vite om behovet. Vi kjenner jo behovet for nye fengsler på Sørlandet, og ikke minst trenger vi en rask, tydelig og klar framdrift for å få til dette. Hvor mye ekstra tid har statsråden og regjeringa tenkt å bruke på denne saken, som ligger der ferdig? Det er min utfordring og mitt spørsmål.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2013-12-03:
Jeg stemte feil!
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2013-12-03:
Jeg håper det!
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-01-22:
På vegne av representantene Dagfinn Høybråten, Dagrun Eriksen, Trine Skei Grande, Borghild Tenden og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om barns beste i asylpolitikken.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2013-01-22:
La meg først si at jeg syntes det var positivt og gledelig å høre om tiltakene som nå gjøres for å minske marginene som kan forårsake ulykker på veinettet generelt, altså veidekket, og for vedlikehold. Det er bra. Når vi fokuserer på møteulykker, er det fordi vi vet at de fleste dødsulykkene skjer som følge av møteulykker. Det er riktig at denne ulykkesfordelingen er delt mellom utforkjøringer og møteulykker, men dødsulykkene skjer i stor grad som følge av møteulykker. Vi mener at det er et område hvor vi som myndighet har et spesielt ansvar, det er det ingen tvil om. Dårlige veier forårsaker tragiske ulykker, og denne interpellasjonen – eller kanskje vi kan si invitasjonen – gikk til samferdselsministeren om å få til et felles politisk framstøt for å få fram kriterier for hva som er god vei, og ikke minst en forpliktende plan. Det er jeg litt skuffet over at vi ikke kom noe særlig lenger med, i hvert fall ikke så langt i debatten. Statsråden nevnte hvordan hun vil behandle dette i NTP, og det er vel i stor grad akkurat slik det har vært behandlet tidligere. Det er i og for seg ikke overraskende, vi har hatt representantforslag om dette tidligere, men da under en annen statsråd, hvor man også var negativ til å få dette som en forpliktende plan. Vi ønsker mer midtrekkverk, vi ønsker endring i planregimet som innebærer en politisk forpliktelse og ikke bare en plan utarbeidet av underetater og organisasjoner, som i og for seg er veldig bra, men den er ikke forpliktende for oss som myndighet. I denne planen bør vi også anvise nye løsninger for å sette veiene i så god stand at vi unngår tragiske ulykker forårsaket av veiens tilstand. Derfor vil vi bl.a. bygge nye og trygge veier gjennom OPS-prosjekter, og vi vil ha etterprøvbare og konkrete kriterier som kan kontrolleres av et uavhengig veitilsyn når det gjelder hva som kan kalles god vei. Det er ingen tvil om at hver enkelt ulykke er en tragedie for dem som rammes, men samlet er dette en tragedie for landet. Jeg håper debatten vil vise at det er en noe mer positiv holdning i salen til å få en slik forpliktende plan.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2013-01-22:
Statsråden sier at trafikksikkerhet skal bli et tema i NTP. Det er ingen overraskelse, det har det vært i mange omganger, men det vi ikke får, er altså en forpliktende plan som vi kan ta stilling til her i huset. Statsråden refererer igjen tallene på møteulykker og utforkjøringer. Det er mulig at det har skjedd en dreining i den andelsvise fordelingen, men da vil jeg utfordre statsråden på hva hun foretar seg med tanke på utforkjøringsulykkene. Hvilke planer har hun for konkrete forbedringer på sidearealer, rekkverk osv.? Statsråden sier at det er smalt, det som vi tar opp i dag. Ja, det er kanskje smalt, men det er veldig viktig for dem det gjelder. Det er altså snakk om det årsaksforholdet som berører flest mennesker i dette landet. Mens denne debatten har pågått her i dag, har det faktisk skjedd en ny dødsulykke, på E39 – en møteulykke, som vi har fått melding om – med tap av menneskeliv. Så dette er et viktig og alvorlig tema, og jeg synes det er litt skuffende at vi får et inntrykk av at de rød-grønne debattantene nærmest forsøker å dreie debatten over på adferd og førertiltak. Deres innlegg etterlater et slikt inntrykk, men interpellasjonen dreier seg altså om noe som jeg har sagt mange ganger, nemlig standarder for å gjøre veiene bedre. Det er ingen som har vært uenig i at også føreradferd og kjøretøyets tilstand er årsak til ulykker, men denne interpellasjonen gikk på veiens tilstand og det som vi har ansvaret for. En liten presisering når det gjelder forskjellen på null–null-visjonen og det jeg beskrev som Høyres nullvisjon. Vår nullvisjon er absolutt og går på veiens tilstand. Den visjonen som veldig mange er enige om, som ligger der langt framme som en visjon og som et mål, går mer generelt på både null drepte, null hardt skadde og alle forhold innenfor trafikken. Den blir nok litt tyngre å oppfylle. Statsråden sier – hun insinuerer nærmest – at denne regjeringen bygger så mye mer midtrekkverk enn forrige regjering. Jeg synes Hoksrud sa det godt da han var inne på at det er en relativt ny sak i Norge å bygge midtrekkverk. Det kunne være interessant å utfordre statsråden på hvor mange kilometer midtrekkverk den forrige regjeringen hun satt i, bygde.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-01-22:
Jeg oppfatter interpellasjonen slik at den spør om regjeringen vil komme tilbake med en mer forpliktende plan når det gjelder trafikksikkerhetsarbeidet, særlig knyttet til midtrekkverk, i forbindelse med NTP. Jeg kan bekrefte at regjeringen vil komme bredt tilbake til trafikksikkerhet som tema i Nasjonal transportplan. Det vil ikke bare gjelde møteulykker, men det vil også gjelde alle de andre tiltakene som er viktige i trafikksikkerhetsarbeidet, også omtale, mål og plan for det videre arbeidet. Så synes jeg det er litt smalt at en fokuserer så sterkt på midtrekkverk, for det er ikke helt riktig som representanten Halleraker sier, at de fleste dødsulykker er knyttet til frontkollisjoner. De tallene jeg refererte til i mitt innlegg, omfatter nettopp dødsulykker. Der var 37 pst. av ulykkene knyttet til frontkollisjoner og 34 pst. av ulykkene knyttet til utforkjøringer. Det tilsier at man må ha en bred satsing på dette området, som omfatter både frontkollisjoner som en stor risiko og utforkjøringsulykker. Men jeg tror også de to siste års tall vil vise at man må sette inn mer innsats knyttet til sikkerheten for de myke trafikantene, for det har vært en voksende ulykkestrend blant dem så langt vi kan se i 2012-tallene. Derfor er regjeringens innfallsvinkel her at møteulykker er et viktig tema, men det er også svært mange andre viktige tema innenfor trafikksikkerhetsarbeidet, og vi må passe så vi ikke gjør det for smalt. Vi kommer til å komme tilbake til dette ene temaet, og også til de andre temaene, i NTP. Da er det, som jeg ga uttrykk for i mitt innlegg, en del store ting som kan gjøres, men det er også veldig mange små ting som kan gjøres, som er nokså enkle, for å bedre trafikksikkerheten. Jeg har pekt på det som går på drift og vedlikehold, på en bedring særlig av vinterdriften og på en del av vedlikeholdssiden. Jeg har pekt på alle de enkeltvise tiltakene som angår et bredt spekter – gang- og sykkelveger, veglys, kurver, utforming, kryssutbedringer, skiltrydding osv. Og så har jeg ikke bare pekt på de store tingene som omhandler vedlikehold av dagens vegnett, men også på bygging av ny veg. I den forbindelse viste jeg i mitt innlegg til at halvparten av all møtefri veg som er bygd i Norge noen gang, er bygd under den sittende regjeringen. Jeg tror også jeg helt på slutten er nødt til å nevne at jeg synes dette er en viktig og alvorlig debatt. Det er viktig at den handler om vegen, det er myndighetenes ansvar, og så må vi også ta med oss ansvaret til dem som ferdes i trafikken.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-01-22:
Debatten om sikkerhet i trafikken er en viktig debatt, og de hendelsene som representanten Halleraker viste til i dag, gir oss et klart bilde av det. Det er en viktig debatt. Det vil ta svært lang tid før vi er ferdig med den, og det må et systematisk og langsiktig arbeid til. Jeg synes det er prisverdig at representanten Halleraker tar opp denne saken i Stortinget. Jeg har lyst til å referere til hans egen interpellasjon når han kritiserer oss for å vise til at det er forhold ved både veg, trafikant og kjøretøy som innvirker på ulykkestallene. Han tar selv det utgangspunktet i sin interpellasjon og sier at det er et delt ansvar, et samspill, mellom veg, trafikant og kjøretøy. Det var nettopp det jeg var opptatt i mitt innlegg. Det har skjedd mye viktig på dette området de siste årene. Jeg har lyst til å nevne at vi i 2012 begynte å få regioner i Norge der man ikke har en eneste dødsulykke. Finnmark er et sånt område. Dette er en viktig utvikling, som vi skal ta med oss og se nærmere på for å se om det finnes overføringsverdi, erfaringer, som kan brukes med tanke på andre regioner. Når det gjelder de myke trafikantene, har det derimot vært en litt bekymringsverdig utvikling i 2012, som gjør at vi må se nærmere på disse trafikantenes situasjon i trafikken, analysere nærmere. For god ordens skyld vil jeg si at de tallene jeg refererte når det gjaldt utforkjøringsulykker og møteulykker, er hentet fra den dybdeanalysen som Vegvesenet har gjort for perioden 2005–2011. Der fordeler dødsulykkene seg med 37 pst. på møteulykker og 34 pst. på utforkjøringsulykker. Møteulykkene hadde en klar nedadgående tendens fra 2006 til 2009, en liten økning i 2010, og en litt fallende tendens igjen i 2011. Det er utviklingen med hensyn til møteulykker. Når det gjelder utforkjøringsulykker, hadde man en klar økning fram til 2008, og så har man hatt en liten nedgang etter 2008. Jeg vil på ingen måte underkjenne den betydning møteulykker har med tanke på høyt trafikkerte veger og for ulykkesstatistikken, men det er viktig at vi har en bred tilnærming i denne debatten, og at vi har en tydelig prioritering av helheten og bredden i arbeidet med trafikksikkerheten. Det er en viktig bit, men det er også andre viktige biter. Vi kommer heller ikke bort fra at også holdninger, fart og førerfeil spiller inn i det samlede trafikksikkerhetsarbeidet. Jeg ville også gjerne ha kommentert Hareides og Tendens innlegg. Det får jeg dessverre ikke mulighet til, men jeg kan love Stortinget at vi i NTP vil komme tilbake til en bred omtale av trafikksikkerhetsarbeidet framover.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2013-01-22:
Dette er en viktig debatt. Trafikksikkerhet er et av de viktigste områdene vi jobber med innenfor transport og samferdsel, men det var Bård Hoksrud som fikk meg til å ta ordet. Hans påstand var at vi går rett i skyttergravene – det var spesielt rettet mot representanten Bratli – en merkelig påstand. Både statsråden og Bratli snakket om hva som er blitt gjort, og hva som må gjøres, om at man må ta i bruk ny forskning og ny teknologi – alt fra fartssperrer til alkolås – om opplæringen i skolen og mange nye tiltak, kort sagt være mye mer offensiv. Så hva slags skyttergrav det er, det skjønner jeg ikke helt. Fremskrittspartiet sier de er opptatt av trafikksikkerhet. I forrige uke var Fremskrittspartiets samferdselspolitiske talsmann i Hedmark, Johnsen, ute i lokalavisene og fortalte oss at hvis Fremskrittspartiet kom til makten, ville alle riksveier i Hedmark bli bygget ut til firefeltsveier i løpet av 2018. Hvordan skal de klare det når det loves tilsvarende over hele landet? Det er for meg en gåte, men jeg lar det ligge nå. Det som er mer oppsiktsvekkende, er at Johnsen forteller oss at f.eks. strekningen Hamar–Rena – en strekning på seks mil – med Fremskrittspartiets politikk kan kjøres på en halv time, fordi det bare er å øke fartsgrensen til 120 km/t. For meg er dette en merkelig form for trafikksikkerhet. Det går på tvers av alle faglige anbefalinger, og all erfaring og forskning viser at høy fart er en av årsakene til dødsulykker. Jeg synes det i denne debatten har kommet fram mange gode og framtidsrettede innspill for å få ned antallet trafikkulykker. Det handler om bedre vei, men det handler også om holdninger, adferd, forskning og det ansvaret vi alle har i trafikken.