Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-11-30:
Det er interessant å lytte til denne nye og hjertelige tone som eksisterer mellom samarbeidspartiene, særlig Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Det er ikke mange dagene siden vi hørte omfavnelser av hverandre med invitasjoner til regjeringssamarbeid. Nå virker det som om iallfall forholdet mellom Arbeiderpartiet og Senterpartiet ikke har den samme hjertelighet over seg. Fra Høyres side har vi intet å bemerke til forslaget fra Regjeringen på de punkter som særlig har vært omdiskutert. Vi har faktisk den tillit til Norges Bank at de kan vurdere sedlenes kvalitet, trykket innomhus eller utomhus. Vi har også såpass tillit til Norges Bank og dets styrende organer og til Finansdepartementet at den tillit vi har vist en del andre statsinstitusjoner – av historisk sett noe mindre betydning, må jeg nok si, enn Norges Bank – nemlig en adgang til å kunne skille ut enkelte virksomheter i egne AS-er, vil vi faktisk også gi Norges Bank. Om vi gir den til NSB, er det kanskje ikke i overkant å gi den samme tilliten til Norges Bank. Men jeg forstår at det ikke er alle som har den tilliten til Norges Bank, og det er vi sikker på at Norges Bank også har notert seg. Når det gjelder spørsmålet om utflagging, som det ble sagt av representanten Frøiland blir resultatet, har jeg også den tillit til dem som skal vurdere dette, at de vurderer det på et nøkternt og enkelt grunnlag. Jeg hørte også representanten Rune Kristiansen tale om ideologi – og da skal man lytte. Representanten Kristiansen talte også om verdikonservatismen, og jeg forstod at han hadde utlagt verdikonservatisme slik at det baserer seg på at verdiene må trykkes i Norge. Det tror jeg er et blindspor, om jeg skal få lov å gi en forsiktig ideologisk anvisning på et område som i hvert fall Høyre-folk kjenner ganske godt. Det er ikke der verdiene ligger, for å si det slik, da tror jeg man her snakker om andre typer verdier enn de som står sentralt i en ideologisk debatt. Nei, faktisk er det slik at hvis det er penger å spare på å gjøre dette på mer rasjonelle måter, synes jeg det er en rimelig god retningslinje at da skal dette gå på rimeligste måte, og det bør komme andre gode samfunnsformål til gode, enten det dreier seg om helse, utdanning eller eldreomsorg, som gjerne nevnes ofte fra denne talerstol. Til slutt: Jeg har en viss undring over Arbeiderpartiets voldsomme engasjement i saken, for jeg føler meg overbevist om at dette hadde en arbeiderpartiregjering også gjort uten større problemer. Jeg er helt overbevist om at i hvert fall store deler av Arbeiderpartiet hadde sett såpass frem i tiden at de ville sett at dette er en tilpasning til et fremtidig norsk EU-medlemskap som både er fornuftig og enkel. På et tidspunkt vil Norge allikevel – det er bare en diskusjon om tid – i likhet med de andre nordiske land være en del av eurosonen, benytte mynter og sedler felles med andre land, og da som den siste lille skanse insistere på at pengene iallfall skal trykkes eller preges i Norge, tror jeg nok vil være i overkant av symbolpolitikk. Så dette virker meget fornuftig. At man er så opphisset over at i en regjering der Senterpartiet er med, kan være inne på slike tanker, om både en slags fristilling av statlige institusjoner og en slags gradvis, men svært forsiktig og meget langsiktig EU-tilpasning, synes jeg også er litt rart, fordi representanter for Arbeiderpartiet ved flere anledninger har pekt på, som sant er, uten å være overrasket over det, at denne regjering jo har EU-tilpasset seg mer enn noen annen tidligere regjering, også på områder hvor vi ikke er regelbundet av EØS-avtalen og står fritt til å velge norske løsninger. Men som det fremgår av en nylig publisert rapport fra forskningsstiftelsen ARENA, har Regjeringen også på disse områder, altså der hvor man står fritt, allikevel valgt å se bort fra kostnadene ved å velge særnorske løsninger, og har valgt EU-lignende eller helt EU-konforme løsninger.