Kristin Clemet (Høyre), 2005-04-13:
Departementet benytter to indikatorer for å se på utviklingen i lærertetthet i skolen, nemlig gjennomsnittlig beregnet gruppestørrelse og antall elever pr. lærerårsverk. Utviklingen i disse indikatorene tyder på at lærertettheten på landsbasis er høy og stabil, men at det er lokale forskjeller. Utviklingen i ressursbruk de senere år må også ses i sammenheng med endringer i avtaleverket, som isolert sett burde lede til en reduksjon i antall lærerårsverk, men ikke en tilsvarende reduksjon i antall lærertimer, fordi hvert årsverk har flere timer. Fra forrige skoleår til i år er likevel lærertettheten i grunnskolen økt ved at antall elever pr. lærerårsverk er redusert fra 12,3 til 12,1. Oslo kommune bruker store ressurser på skolen. Lærertettheten er i gjennomsnitt 12,3 elever pr. lærerårsverk. Dessuten vet vi at Oslo tilbyr elevene i barneskolen et større samlet timetall som ligger over det minstetimetallet staten pålegger. I tillegg gjennomfører Oslo kommune meget store investeringer i skolebygg. Oslo kommune har nærmere 150 grunnskoler. Som kjent har Regjeringen iverksatt rutinemessige undersøkelser av skolene i Norge basert på data om ressursbruk. Fylkesmannen i Oslo og Akershus har tilsynsansvaret for skolene i Oslo. Ved gjennomgang av GSI-tallene for grunnskolen fra 2004 fant fylkesmannen grunn til bekymring for gruppestørrelsen ved seks skoler. Tallene for disse skolene er undersøkt nærmere, og gjennomgangen viser at det er behov for nærmere tilsyn ved en eller to av disse skolene. Fylkesmannen følger opp disse enkeltsakene, men uttrykker samtidig at det ikke er noen grunn til bekymring for ressursbruken i grunnskolen i Oslo. Også jeg vil selvfølgelig følge nøye med på utviklingen i ressursbruken, men jeg er enig i at den ikke gir grunn til bekymring så langt. Både GSI-tallene fra høsten 2004 og KOSTRA-tallene fra mars 2005 bekrefter at Norge fortsatt er blant de landene i verden som bruker mest ressurser på skole. På toppen av dette skal det nå bl.a. investeres i et stort kompetanseløft i forbindelse med gjennomføringen av Kunnskapsløftet. Skolens oppgave er å gi hver enkelt elev en opplæring som er tilpasset deres forutsetninger og behov. Muligheten til å få dette til er avhengig av noe langt mer enn ressursbruken, og dette er grundig drøftet bl.a. i St.meld. nr. 30 for 2003-2004, Kultur for læring, som lå til grunn for Regjeringens skolereform. Gjennom Kunnskapsløftet legges det til rette for en nasjonal satsing på tilpasset opplæring, noe Stortinget har gitt bred tilslutning til. Jeg har også stor tro på økt fleksibilitet og større handlingsrom for skoler og kommuner, og jeg får mange positive tilbakemeldinger på at de rigide klassedelingsreglene er endret. Skolene får nå også mulighet til, i samråd med elever og foreldre, å disponere inntil 25 pst. av timetallet i hvert fag for å styrke den tilpassede undervisningen for hver enkelt elev. Kompetanseutvikling for lærerne er en svært viktig del av satsingen på tilpasset opplæring, og det skal i tillegg satses på forskning og metodeutvikling. Videre arbeid med læringsmiljøet, verdibevissthet og mobbing er også sentrale elementer i satsingen for en bedre tilpasset opplæring. Det vil bli avsatt 2-3 milliarder kr til kompetanseutvikling i forbindelse med Kunnskapsløftet, og allerede i 2005 er det avsatt 500 mill. kr til dette – i tillegg til det kommuner og fylker selv bruker. Bedre tilpasset opplæring er et prioritert område for kompetanseutviklingen, og det er skoleeiers ansvar at også PPT omfattes av denne satsingen. Som sagt vil jeg følge utviklingen i ressurssituasjonen nøye og forsikre meg om at tilsynsapparatet fanger opp brudd på forutsetningene om pedagogisk forsvarlig organisering av elevene. Men jeg er opptatt av at vi med vår høye ressursbruk, både i Oslo og i landet for øvrig, ikke bare kan være opptatt av ressurser når vi peker på behovet for bedre tilpasset opplæring. Jeg har store forventninger til tiltakene i Kunnskapsløftet. Det skal iverksettes en evaluering for å følge innføringen, og denne evalueringen vil gi oss mulighet for å vurdere effekten av tiltakene og eventuelt justere kursen underveis, hvis det er behov for det. Det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet og de nasjonale prøvene vil også være et viktig virkemiddel i så henseende.