Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-13:
En OECD-rapport som ble lagt fram denne uken, kritiserer Norge som miljønasjon på viktige og alvorlige områder. For ca. ti år siden, i 1993, omtalte man i en tilsvarende rapport Norge i svært rosende ordelag. Norsk miljøpolitikk har altså de siste ni årene blitt forverret. Høyres miljøvernminister har vært offensiv og sagt at han skal rehabilitere Norges renommé som miljønasjon. Det er vi i SV svært glad for, men Børge Brende klarer ikke det hvis hans partifeller i samferdselskomiteen og hans regjeringskamerater oppfører seg på den måten som de har gjort under behandlingen av samferdselsbudsjettet. Jeg vil gjerne gå gjennom et par av de områdene der Norge har fått kritikk, og se hva vi faktisk har gjort når man har behandlet samferdselsbudsjettet i komiteen. OECD sier at vi ligger an til å bryte våre forpliktelser i Kyoto-avtalen om ikke nye, kraftige tiltak iverksettes for å redusere de farlige utslippene av klimagasser. Vi kan ikke glemme at samferdselssektoren står for nesten 30 pst. av de samlede klimautslippene, og at samferdselssektoren er den sektoren som øker sine utslipp kraftigst. Ingen andre sektorer opplever en slik vekst i klimautslipp som det samferdselssektoren gjør. Derfor er det slik at skal vi ta miljøhensyn, må vi legge opp til en politikk som flytter trafikk fra vei og luft over på bane og sjø. Når det gjelder jernbane, er forslaget til statsbudsjett fra regjeringen Stoltenberg og forslaget fra regjeringen Bondevik helt identisk. Det er en kraftig reduksjon i forhold til det man la opp til for bare et halvt år siden, da Nasjonal transportplan ble behandlet. Investeringsnivået er redusert med nesten en tredjedel. Det mangler nesten 600 mill. kr på inneværende års budsjett om man skulle følge opp de ambisjonene som man hadde for bare et halvt år siden. Hvis dette blir resultatet videre, vil dobbeltsporet til Asker bli utsatt. De som bor i Stavanger, kan se langt etter dobbeltsporet Sandnes–Stavanger. Det samme gjelder det høyest prioriterte jernbaneprosjektet – dobbeltsporet på Vestfoldbanen. Det er slik at toget til Tønsberg i dag bruker 13 minutter mer enn det gjorde i 1973. Det har vært et flertall på Stortinget, inntil i høst, for å prioritere denne jernbanestrekningen. Kristelig Folkeparti har skrevet noe som lyder som musikk om denne jernbanestrekningen i Nasjonal transportplan: «Disse medlemmer mener det er viktig at investeringene i infrastruktur for tog ikke sakker akterut. Det kan føre til at et feil reisemønster etableres. Derfor ønsker disse medlemmer en raskere realisering av viktige tiltak både på Østfoldbanen og Vestfoldbanen. Disse medlemmer er kjent med den store reisetidsgevinsten det vil gi om en realiserer Eidangertunnelen. Denne er en forutsetning for senere å kunne realisere en sammenkobling av Sørlandsbanen og Vestfoldbanen.» Dette skrev Kristelig Folkeparti for et halvt år siden. Man kan skyte en hvit pinn etter det dobbeltsporet på Vestfoldbanen i inneværende planperiode. Eidangertunnelen kan man drømme om i 2020, hvis man skal legge seg på det investeringsnivået man legger opp til. Vi var enige med Kristelig Folkeparti for et halvt år siden, og jeg må få lov å spørre Odd Holten om han fremdeles er enig i det han skrev for et halvt år siden. Og hvis han er det, hvorfor valgte han da slike samarbeidspartnere i samferdselskomiteen som Fremskrittspartiet, som stort sett vil legge ned det vi har av jernbane? Bare for å understreke hvor negativ man er til jernbane i år, går flertallet hen, når de skal lage et kompromiss, og reduserer de lave jernbaneinvesteringene med ytterligere 15 mill. kr. Resultatet av komitebehandlingen blir færre jernbaneinvesteringer. For miljøet betyr dette ingen rehabilitering, bare en ytterligere degradering av norsk miljøpolitikk. Sånn sett passer det ganske godt at vi behandler Valdresbanen samtidig i dag. Der har også et flertall gått inn for å rive opp skinnegangen, og det kan stå som et skinnende symbol på det nye stortingets vilje til å satse på jernbane. SV har i sitt alternative budsjett og i vårt forslag innenfor rammen selvfølgelig økt jernbaneinvesteringene kraftig. Et annet område hvor Norge får kritikk, er når det gjelder utslippene som fører til sur nedbør. For 20 år siden var svovelutslippene de verste, i dag er det de nitrøse gassene som utgjør den største trusselen. Samferdselssektoren står for 64 pst. av disse utslippene. Og det er faktisk slik i dag at våre utslipp ligger 2 millioner tonn over de internasjonale forpliktelser som vi har i henhold til Sofia-protokollen. Det er veldig vanskelig for Norge å jobbe offensivt internasjonalt når vi ikke har greid å feie for egen dør. Børge Brende har ikke en sjanse til å rehabilitere norsk miljøpolitikk på dette området uten at han har et bedre samarbeid med samferdselskomiteen enn det han ser ut til å ha hatt så langt. Også på et annet område får vi kritikk. Det er for mange nordmenn som utsettes for helseskadelig luftforurensning. 700 000 ble utsatt for helseskadelig luftforurensning i løpet av ett år. Veitrafikken er hovedkilden til denne type forurensning. Vi snakker her om svevestøv og nitrøse gasser, som fører til økt dødelighet, astma og allergi. Siden Norge sakker akterut miljøpolitisk, har EU nå vedtatt strengere krav til luftkvalitet enn det Norge har, og gjennom EØS har vi nettopp sluttet oss til dette. Da forundrer det meg at Kristelig Folkeparti og Høyre ikke kan være med på et forslag som bare går ut på at vi skal vurdere hvilke veiprosjekter som kan bidra til å svekke eller styrke våre muligheter til å nå de nye kravene for luftkvalitet. Hvorfor kan ikke Kristelig Folkeparti være med på det? Hvorfor skal vi ikke ta hensyn til skjerpede krav om ren luft når vi planlegger nye veiprosjekter? Et viktig tiltak for å bedre luftkvaliteten er å satse kollektivt i de store byene. Det har vi gjort i vårt budsjett gjennom en satsing på Oslo Sporveier. Her er det ingen grenser for hva Kristelig Folkeparti og Venstre, men spesielt Kristelig Folkeparti, vil jeg si, lovte i valgkampen. Prisene skulle ned med 25 pst., T-banen skulle rustes opp, og nye vogner skulle kjøpes, og alt skulle skje i et spleiselag mellom trafikant, kommune og stat. Høyre var høyt på banen, de også. Høyres parlamentariske leder og tidligere leder av samferdselskomiteen, Oddvard Nilsen, kastet seg inn i Oslo-valgkampen og lovte statlige midler til kjøp av vogner til Oslo Sporveier. Hvorfor kan ikke Høyre og Kristelig Folkeparti gå inn på en liten merknad som sier at vi må starte en dialog med Oslo kommune for å få til et slikt spleiselag? Jeg må si at det forundrer meg. Et annet område hvor vi heller ikke har mye å skryte av i Norge, gjelder hensynet til det biologiske mangfoldet. 3 000 arter er truet. Men hva er vel en fugleart mot en ny motorvei? Kan ikke fuglen bare fly et annet sted? Fysiske inngrep og arealbruk er den viktigste årsaken til at plante- og dyrearter er truet i Norge. Jeg registrerte at representanten Jan Sahl sa til en nordlandsavis at hvis noen så mye som så på andre alternativ enn Lofast, latterliggjorde de seg selv. I den forbindelse er det 12 arter som er truet – det er 12 fuglearter som må finne seg et annet sted å bo. Jeg vil gjerne si at hvis det er latterlig å være for andre traséalternativer, så vil jeg gjerne være en slik latterlig figur. Så til Rv 7 over Hardangervidda. 90 pst. av den europeiske villreinen har vi ansvaret for i Norge. Det komiteen kom fram til, var at man ikke skulle stenge den for vintertrafikk, men at man skulle åpne Rv 50 i tillegg. Det betyr at villreinen vil få det verre etter komiteens behandling av budsjettet enn før. Jeg må få lov til å si at verken budsjettforslaget fra regjeringen Stoltenberg eller budsjettforslaget fra regjeringen Bondevik tar i stor grad opp i seg den virkeligheten som er beskrevet i forhold til miljøutfordringene. Det er beklagelig, og det er trist. Men det er langt verre at det er ingenting i flertallets behandling av de budsjettene som tar opp i seg disse utfordringene. Jeg har lyst til å si helt til slutt at min trøst i samferdselskomiteen ofte er maleriet av Axel Revold med bilde av vakker natur som henger bak lederen i komiterommet. Det eneste som er trist med det, er at jeg ofte tenker at et flertall i komiteen ville ha sagt: Her skulle det ha gått en vei!