Morten Lund (Senterpartiet), 2000-05-09:
Engasjementet omkring landbruksmeldingen har vært overveldende, og kan sammenlignes med EU-diskusjonen. Men budskapet fra møtene har vært mer entydig. For det aller meste av budskapet har vært som i de 80 000 postkortene til komiteen som Bondelagets verdiaksjon resulterte i. «Billigere mat har også sin pris», var hovedbudskapet. «Jeg vil heller ha sunn og trygg mat, levende bygder, grendeskoler, rødmalte låver, nyslåtte kulturlandskap, griser i fjøset og sauer midt i veien … enn enda litt billigere mat», skrev folk under på. Norsk mat er billig og langt fra Europa-toppen. Vi har aldri arbeidet så lite for maten som nå, viser en ny undersøkelse fra Landbrukssamvirket i samarbeid med Ekssportrådet. For en voksen persons ukeforbruk av mat må det i Oslo arbeides 2 timer og 33 minutter – 10 minutter kortere enn i fjor. I fire europeiske hovedsteder arbeider man kortere for den samme maten, i åtte byer lenger. Overraskende nok må svenskene arbeide 16 minutter lenger til tross for at svensk matmoms gir en fordel tilsvarende 16 minutter. Matprisenes andel av levekostnadene i Norge avtar og utgjør nå 12,3 pst. mot 40 pst. i 1958. Det er de norskproduserte matvarene som har utviklet seg gunstigst. Konsumprisindeksen har steget tre ganger mer enn norske matvarer siden 1990. Norske bønder har bidratt sterkt til dette. Produksjonen har økt, tallet på årsverk er redusert, men det økonomiske utbyttet er også redusert. I dag er godtgjørelsen for et årsverk i jordbruket 60 pst. av gjennomsnittlig årslønn i industrien – ikke rart at stadig flere bønder etterlyser trygge framtidssignaler! Økende tillit blant forbrukerne er et faktum, og det er flott, men det er ikke nok. Jeg mener den brede alliansen vi har fått for framtidig landbrukspolitikk, gir en slik ny trygghet for å satse på jordbruk i ulike landsdeler, på ulike produksjoner og på bruk med ulikt ressursgrunnlag. Inntektsmålet er forsterket ved at utøverne i jordbruket ikke bare skal tilbys, men sikres en inntektsutvikling og sosiale vilkår som er på linje med andre grupper i samfunnet. Dette skal gjelde alle bruk der jordbruket bidrar vesentlig til sysselsetting og inntekt. Med en slik målsetting må krav om billigere mat møtes med andre tiltak enn ensidig prispress mot primærleddet. Det kombinerte pris- og skattegrepet som nå er sikret støtte, er én måte å redusere forskjellen i forhold til Sverige på uten å redusere bondens nettoinntekt. En momsreduksjon på all mat er en annen mulighet som er krevd fra svært mange høringsinstanser. Deres begrunnelser er gjengitt i innstillingen. En beslutning om redusert matmoms må etter min mening følges av en streng priskontroll, gjerne med en statsrådledet priskommisjon etter mønster fra Sverige. Behovet for en streng oppfølging av alle mellomledd i matkjeden er blitt illustrert det siste året med sterkt redusert kjøttpris fra grossist på grunn av overproduksjon – uten at butikkprisen har blitt lavere. Komiteen har pekt på at matindustrien kan tilbys billigere råvarer gjennom økte RÅK-tilskudd innenfor WTO-avtalen. Det er på nytt påpekt at enkelte tolltariffer som er utformet til vår disfavør, også må kunne endres. Det framtidige handlingsrom for en egen landbrukspolitikk påvirkes i stor grad av internasjonale forhandlinger. Komiteens reise til Italia og Sveits gav oss eksempler på at mange regler er fleksible. I Sveits gis tilskudd innenfor WTO til en meget stor osteproduksjon med en miljøbegrunnelse som hos oss ville ha blitt stoppet. Med 20 pst. «overproduksjon» av melk og med langt større grensehandel enn i Norge betales en høgere melkepris enn vår. Tallet på ostemeierier er 2 000. I Italia lages parmesanost av like mye melk som vår samlede produksjon. Innenfor et lite område på flate Po-sletta drev 600 meierier denne tradisjonsproduksjonen av en ferskmelkost, der prinsippene for den hygieniske standard var at de gode bakteriene tar livet av de dårlige. Dette prinsippet var EU-godkjent. Det var også de tilskudd som gav plass for en høgere melkepris enn vår, til tross for miniskalaforedling av en volumvare. Senterpartiet er godt fornøyd med at et solid importvern som gir preferanse for norsk produksjon, skal føres videre, at Landbrukssamvirkets plass er understreket som et sentralt redskap for de enkeltprodusenter som ønsker det, og som en sentral medspiller for myndighetene. Samtidig er jeg glad for at det skal bli lettere å foredle for å omsette egen produksjon direkte fra gården. Jeg er ikke i tvil om at problemene med å tilpasse produksjonsomfang og produkter til det som forbrukerne vil betale god pris for, vil bli vektlagt sterkere av alle aktører. Jeg er fornøyd med at Tollvesenet har varslet en flerårig aksjon mot ulovligheter i kjøttimporten, og at klarere regler for merking av matvarene når det gjelder opprinnelse, innhold og produksjonsmåte vil gjøre det lettere for bevisste forbrukere å velge. Viktig for å unngå en overproduksjon som er ødeleggende for inntektene i jordbruket, er flertallets understreking av at offentlig politikk ikke skal ha produksjonsdrivende effekter innenfor de produksjoner der det i dag produseres for mye.