Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-11:
Analysen av situasjonen i statsrådens redegjørelse er det ingen grunn til å være særlig uenig i. Det redegjørelsen derimot mangler, er konklusjoner. Jeg er uenig med Høyre når Høyre oppfatter og tolker det slik at det å flytte mer av fokus fra sentralt til lokalt styringsnivå skulle være et steg mot høyre. Dette er noe som både Arbeiderpartiet og SV har sagt er en riktig prioritering. Som sagt, det manglet konklusjoner. Noen av oss hadde håpet at enkelte konklusjoner kunne ha kommet i revidert nasjonalbudsjett og i kommuneøkonomiproposisjonen for neste år. Der hadde statsråden en mulighet til å vise oss noen konklusjoner av redegjørelsen. De kom ikke! Vi har et utdanningssystem fra grunnskolen til og med videregående skole som i innhold og struktur i all hovedsak er bra. Vi har utviklet et bra planverk. Vi har fått til en bra struktur på de fleste områder. Noen justeringer er det behov for å foreta, og disse justeringene, spesielt for videregående skole, vil forhåpentligvis Stortinget gå inn for når vi skal behandle St.meld. nr. 32 for 1998-99. Det glemte skoleslaget derimot er ungdomstrinnet, som flere har uttalt tidligere, og ut fra de uttalelsene som er kommet i dag, så er det stor vilje til å gjøre noe med ungdomstrinnet. De to stortingsmeldingene som ligger til behandling i komiteen – St.meld. nr. 28, Mot rikare mål, og St.meld. nr. 32, Videregående opplæring, om Reform 94, avdekker en del bekymringsfulle forhold. De avdekker at vi ikke er kommet særlig langt når det gjelder innholdsreformen. Vi har ikke fått til det som vi ønsker å få til med innholdet, verken i grunnskolen eller i den videregående skolen. Da er det viktig at vi prøver å finne noen årsaker til at vi ikke har lyktes. Jeg skal peke på tre forhold som jeg er overbevist om er ganske viktige. For det første det enkleste, nemlig at det er åpenbart at vi har en ressurskrise. Det er ikke tvil om at utdanningssektoren er blitt budsjettaperen det siste året, og det beklager jeg. Det skyldes flere forhold, bl.a. at vi har fått øremerkede midler innenfor andre sektorer, som igjen binder opp de frie midlene i kommunene og fylkeskommunene. I kommuneøkonomiproposisjonen skal en øremerke stort sett alle de ekstra ressursene som kommunesektoren skal få neste år. 1 pst. av realveksten på 1,25 pst. går til øremerkede midler. Der ligger problemet på ressurssiden. Vi har også en del andre faktorer som gjør at vi ikke får til innholdsreformen godt nok. Jeg skal nevne to ting til som det er viktig å gjøre noe med. Det ene er karaktersystemet vi har i skoleverket vårt. Det gjelder både grunnskolen, ungdomstrinnet og den videregående skolen. Det er helt klart at karakterene i det evalueringssystemet vi har, som vi har arvet fra jesuittene på 1500-/1600-tallet, burde være passé, og at det i altfor sterk grad styrer undervisningen. Det er det faktiske forhold. Hvis vi skal greie å få til en skikkelig innholdsreform, greie å lage en reform der vi får sterkere elevmedvirkning ved å involvere elvene i både planleggingen, gjennomføringen og evalueringen av undervisningen, er jeg ganske overbevist om at vi er nødt til å kvitte oss med dagens karaktersystem. For det andre har vi et læreboksystem som i altfor stor grad styrer undervisningen. Vi har i Norge i dag et system med at vi lager lærerplaner, og så, nesten før blekket har tørket, setter lærebokforfatterne i gang med å skrive lærerbøker som skal dekke hele læreplanen. De styrer undervisningen i altfor sterk grad. Hele systemet med lærebøker slik vi har det i dag, og slik som skolen bruker det, er en ulykke. Det hindrer utviklingen, og hindrer at vi får disse reformene til å fungere godt nok. På disse to områdene, karaktersystemet og lærerboksystemet, er det virkelig behov for å ta et skikkelig krafttak og gjøre noe. Greier vi det, er jeg ganske overbevist om at reformene våre vil bli bedre. Så må jeg få lov til å vise til våre to forslag. Vi har to forslag, og de er herved tatt opp.