Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-06-16:
Etter nærmere fire timers rus- og alkoholdebatt som er veldig engasjerende, er det vel nå på tide å snakke om rehabilitering. Det dreier dette forslaget seg om. Forslagsstillerne framholder at formålet med habilitering og rehabilitering er å gi mennesker som er rammet av skade, sykdom eller funksjonshemming en ny mulighet til å mestre hverdagen og til å delta i samfunns- og arbeidsliv, og samtidig redusere behovet for helse- og omsorgstjenester og trygdeytelser. Videre vises det til flere undersøkelser som fastslår at det er behov for et langt bedre tilbud både på kommunalt nivå og innenfor spesialisthelsetjenesten. Forslagsstillerne mener derfor at det er alarmerende når antallet behandlingsdøgn i opptreningsinstitusjoner er redusert med nærmere 54 000 under regjeringen Stoltenberg, samtidig som behovet for rehabilitering faktisk er økende. En samlet helse- og omsorgskomité uttalte i Budsjettinnstilling S. nr. 11 for 2006–2007 at det neste store helsepolitiske satsingsområdet skulle være habilitering og rehabilitering. Dette mener forslagsstillerne må skje i form av en forpliktende opptrappingsplan med øremerkede midler som sikrer bedre kapasitet og kvalitet i tilbudet. Flertallet i komiteen – Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre – viser til at fagmiljøene og pasientorganisasjonene ved mange anledninger har uttalt seg kritisk til Regjeringens manglende satsing innenfor dette viktige området, og mener at forventningene til «Nasjonal strategi for habilitering og rehabilitering 2008–2011» etter hvert har endret seg til stor frustrasjon og skuffelse. Når stadig flere ikke får oppfylt sine rettigheter, og behovet samtidig øker, viser det at man ikke er i ferd med å nå den tverrpolitiske målsettingen om et tilbud til alle som har behov for det. For å øke innsatsen innenfor forskning og fagutvikling vil komiteen at midler til forskning og kompetanseutvikling skal kanaliseres både til primærhelsetjenesten og til spesialisthelsetjenesten, men også til private og private/ideelle aktører innenfor dette feltet. I rapporten om landsomfattende tilsyn med habiliteringstjenesten til barn avdekket Helsetilsynet i 2006 store avvik og svakheter i fire av fem kommuner. Det er også store geografiske forskjeller i behandlingstilbudet. Komiteen mener derfor at organiseringen og finansieringen av disse tjenestene må endres slik at tilbudene blir likeverdige. Komiteen er opptatt av at all rehabiliteringskapasitet som oppfyller gjeldende kvalitetskrav, enten den er offentlig, privat eller privat ideell, utnyttes best mulig, og at kvalitet og kvantitet tilpasses behovet til beste for brukerne. Et flertall bestående av opposisjonspartiene mener det er kritikkverdig at opptreningsinstitusjoner i hele landet fremdeles driver med redusert kapasitet, og at mange aktører har måttet legge ned hele eller deler av tilbudet i en tid hvor stadig flere pasienter mangler et tilbud. Komiteen viser også til at diabetes og KOLS er satsingsområder med egne planer, men opposisjonspartiene påpeker at Regjeringen kun i liten grad har fulgt opp planene økonomisk. Det økende behovet møtes ikke i tilstrekkelig grad med friske midler og ved å øke antall plasser, men ved å nedprioritere andre grupper. Det rammer spesielt revmatikere, kronikere og eldre, og komiteen kjenner til at flere pasienter nå må bekoste rehabiliteringsoppholdene selv, noe som bidrar til å forsterke de sosiale helseforskjellene. Opposisjonspartiene tar også opp behovet for å øke antall behandlingsreiser til utlandet, og vil gi pasienter som har et spesielt behov for ledsager, og hvor behandlingsinstitusjonen krever det, mulighet til å ha med en ledsager. Opposisjonen er av den mening at private og private, ideelle institusjoner ikke kan regnes som et supplement til, men må ses på som en del av det ordinære, offentlige behandlingstilbudet, og ser det som uheldig at helseforetakene har en dobbeltrolle som kjøper og utøver av samme tjenester. De mener også at en ny finansieringsordning må på plass. Dagens finansieringssystem fører til ulik praksis og varierende oppfølging og tilbud i kommunene, og opposisjonspartiene mener derfor at rehabilitering bør ha en statlig finansiering. Opposisjonen viser til at Regjeringens opplegg for kommunesektoren nå fører til dårligere økonomi og fare for et enda dårligere rehabiliteringstilbud, mens regjeringspartienes medlemmer mener det motsatte. Jeg regner med at regjeringspartiene selv vil redegjøre for egne merknader. Så lenge opposisjonen har flertall i komiteen, er de forslagene som ligger der, innstillingen. Jeg vil påpeke at punkt 4 og punkt 9 i forslaget til vedtak er identiske. Nå er det slik at gode forslag gjerne kan gjentas, men det er ikke noe i veien for at vi stryker punkt 9, så vi ikke behøver å stemme over det.