Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-12-09:
Denne uken står i skolens tegn i og med publiseringen av den siste PISA-undersøkelsen. Men for norske elever er antakelig dagens budsjettbehandling vel så viktig, for den handler om hvordan partiene vil prioritere skole og utdanning i 2011. Resultatene i PISA 2009 var en god porsjon oppmuntring for norsk skole. Etter to runder med tilbakeslag, både i 2003 og i 2006, i lesing, matematikk og naturfag, kunne vi denne gangen notere oss fremgang. Leseferdighetene gjorde et gledelig byks oppover og plasserte oss på andreplass i Norden etter Finland. Nedgangen er snudd til oppgang også i matematikk og naturfag, selv om fremgangen her er mer beskjeden. Resultatene er det store gjennombruddet for tenkningen i Kunnskapsløftet og vektleggingen av grunnleggende ferdigheter som avgjørende byggesteiner for å oppnå bedre resultater og bedre læring for elevene. Skolereformer har det kjedelige ved seg at tiden fra reform til resultat, ofte mer enn et tiår, betyr at det sjelden er den statsråden og regjeringen som initierer reformen, som kan høste resultatene. Selv om 2009-resultatene av PISA viser fremgang, er sannheten også at vi er tilbake der vi var etter første runde PISA i 2000. Kunnskapsministeren har helt riktig minnet oss på at det var et resultat som den gangen sendte sjokkbølger inn i norsk skole. Høyres nagende mistanke om at det ikke sto så bra til i norsk skole, ble til fulle bekreftet da vi fikk de første PISA-resultatene i 2001. Det ga startskuddet til en stor snuoperasjon i norsk skole under ledelse av daværende utdanningsminister Kristin Clemet fra Høyre. Norge kunne rett og slett ikke leve med skoleresultater under gjennomsnittet i OECD samtidig som vi lå i toppen i ressursbruk og lærertetthet. Vi kunne heller ikke fortsette i et spor der en av fem elever gikk ut av grunnskolen uten å kunne lese og skrive skikkelig. PISA 2000 dannet opptakten til Kunnskapsløftet. Men det er også et faktum at Kvalitetsutvalget samme høst fikk et nytt mandat og en ny sammensetning. Søkelyset ble for alvor satt på grunnleggende ferdigheter, flere timer i basisfagene og betydningen av dyktige lærere. Det er hevet over tvil at Kristin Clemet med stortingsmeldingen Kultur for læring satte en ny skolepolitisk dagsorden i Norge. Det er ingen overdrivelse å si at innføringen av nasjonale prøver som ledd i et nasjonalt kvalitetssikringssystem for norsk skole møtte betydelig motstand, særlig i SV, som så sent som i 2005 drev valgkamp på å vingeklippe de nasjonale prøvene. Jeg konstaterer at det fortsatt er stor uenighet om hvorvidt det skal være åpenhet om resultatene. Regjeringens politikk om å holde resultatene av nasjonale prøver lengst mulig unna offentligheten rammer etter Høyres mening elevene, fordi sentral informasjon om kvalitet i skolen dermed holdes unna offentligheten og samfunnsdebatten. Kunnskap om skolen er en forutsetning for å gjøre forbedringer i skolen. Dekningen av PISA vitner om stor interesse, men også stor omsorg for norsk skole og hensynet til at elevene faktisk skal lære noe den tiden de tilbringer på skolen. Skolens hovedoppgave er å bidra til god læring. Selv om trenden i PISA 2009 er positiv, er det likevel grunn til å forfølge resultatene: bedring i lesing, men fortsatt mange svake lesere, og guttene er klart overrepresentert her. Vi har også færre lesere på toppnivå. I matematikk og naturfag er mønsteret mye det samme, som representanten Tord Lien også har vært inne på. Noen sliter tungt, og urovekkende få elever hevder seg helt i toppen. Ser vi fremover, kan det medføre stor knapphet på viktig nøkkelkompetanse i realfag. Det er dårlig nytt for landet og for utviklingen av de nye næringene vi skal leve av etter oljen, som alle bygger på tung realfagskompetanse som en forutsetning. Høyre har store ambisjoner for norsk skole. Målet må være en skole med dyktige lærere som møter elevene med høyere forventninger og god tilpasset opplæring, og som evner å kompensere for ulikhet i hjemmebakgrunn. Skolen må gi fabrikkarbeiderens datter og direktørens sønn like muligheter til å utnytte sine evner og talenter. Høyre kan aldri akseptere at elevene settes i bås ut fra bakgrunn, og at skolens evne til å bidra til elevenes læring nærmest avskrives. Norsk skole var for ti år siden kraftig underforsket. Vi visste det meste om bygninger og toalettforhold, men svært lite om kvaliteten i skolen, målt i elevenes læringsutbytte. Det er heldigvis historie. Sammen med PISA, PIRLS, TIMSS, nasjonale prøver og eksamensresultater har vi fått stadig bedre grunnlag for å følge utviklingen i elevenes prestasjoner. Kunnskapsløftets tydelige vektlegging av grunnleggende ferdigheter, klare kompetansemål i fagene og metodefrihet for lærerne har vist seg robust i møte med senere forskning og undersøkelser av elevenes prestasjoner. Dessuten vet vi at godt kvalifiserte lærere er veien til suksess. Hovedlinjene i Kunnskapsløftet fikk heldigvis tverrpolitisk støtte. Det er derfor grunn til optimisme på skolens vegne når Stoltenberg-regjeringen nå loser skolen videre, langs den stien som ble tråkket opp av den forrige regjeringen. PISA 2009 er en ny påminnelse om betydningen av dyktige lærere. Forskjellene i resultater innad på skolene, og mellom gutter og jenter, krever nå full oppmerksomhet fra et samlet lærerkorps. Høyre mener tiden nå er overmoden for en større satsing og videreutvikling av lærerkompetansen for å ruste lærerne enda bedre faglig i møte med elevene. Høyre vil derfor innføre rett og plikt til etter- og videreutdanning og gi alle lærere mulighet til karrierebygging i sine fag. Et stort flertall av lærerne oppgir behov for faglig påfyll, men med dagens takt i etter- og videreutdanning vil det ta mange tiår å møte dette behovet. Derfor mener Høyre at regjeringen prioriterer feil når den bruker mer penger til frukt og grønt og frivillig leksehjelp enn til faktisk å kraftsatse på lærere. Høyre har i sitt alternative budsjett satset på å gjøre mer av det vi vet virker for å heve kvaliteten i skolen. Vi dobler bevilgningen til kompetanseheving for lærere, og vi foreslår to nye timer på barnetrinnet for ytterligere å styrke begynneropplæringen. I tillegg foreslås 100 mill. kr til leksehjelp på ungdomstrinnet der behovet er størst. Vi mener alvor med å bekjempe frafall i videregående opplæring og motvirke at elever blir hengende etter på ungdomstrinnet. Da må vi sørge for at alle elever lærer å lese i løpet av de første to–tre årene. Gode leseferdigheter er inngangen til god læring i alle andre fag. Trivsel er utvilsomt viktig for læring, men det er ingenting som tyder på at elevene ville trives mindre dersom de lærte mer, snarere tvert imot. Jeg viser for øvrig til forslag om en stortingsmelding om forsterket innsats mot mobbing, som er et stort og urovekkende problem i norsk skole. Ny GIV rommer en rekke positive tiltak for å få ned frafallet i videregående opplæring. Høyre er utålmodig, og vi synes det er uholdbart at det skal ta et halvt år å komme i gang med arbeidet om en ny samfunnskontrakt, og det er også uholdbart at positive tiltak, som f.eks. Skole på byggeplass, nå ser ut til å forsvinne. Tilpasset opplegg for elever som sliter, og der vi kan motvirke frafall, må altså vike for en A4-tenkning som ikke betyr godt tilpasset opplegg. Jeg viser for øvrig til forslag om en forpliktende strategi for flere lærlingplasser i offentlig sektor, og det haster, med tanke på viktige sektorer som trenger mye arbeidskraft i fremtiden, bl.a. helsesektoren, og der det i dag er altfor få lærlingplasser. Høyres yrkesløft har en rekke forslag til bedre tilpassing av opplæring til ulike fag og elever med ulike forutsetninger. Dessverre for elevene har regjeringspartiene stemt ned de aller fleste forslagene. En god skole må også møte elever med særlige behov. Omfanget av spesialundervisning øker stadig med økt byråkrati, flere diagnoser og stigmatiserte elever som resultat. Dette er en dårlig sirkel som må brytes. Hvorfor virker ikke opplæringslovens bestemmelse om tilpasset opplæring? Det er sånne spørsmål den varslede stortingsmeldingen og rapporten fra Midtlyng-utvalget forventes å svare på. Høyre reagerer på at det i budsjettbehandlingen konkluderes i sentrale spørsmål knyttet til organisering av hjelpeapparatet for elever med spesielle behov, helt løsrevet fra meldingen og til tross for protester fra dem dette angår, fordi de føler at de ikke blir hørt og får være en del av prosessen. Bortfall av statlig støtte til PC-utstyr for dyslektikere har gjort hverdagen vanskeligere for disse elevene. Det er ikke lenger én dør å gå inn for å få PC og programvare. Langt færre synes å henvende seg til kommunen for sånne hjelpemidler. Om vi ikke tror at antallet dyslektikere er blitt dramatisk redusert over natten, er det nå en reell fare for at mange elever ikke får den hjelpen de har krav på i skolehverdagen. Regjeringens kutt i PC-støtten er usosialt, og det er helt uforståelig at en skolestatsråd fra SV kan stå fram og forsvare dette. En god skole er en fundamental forutsetning for å kunne forsyne landet med velkvalifisert arbeidskraft i fremtiden. Gjennom et kompetanseløft for lærere og økt forskningsinnsats vil Høyre legge grunnlaget for morgendagens vekst og velferd. Målet må være at Norge innen ti år skal kunne hamle opp med Finland og matche de beste landene i PISA-undersøkelsen.