Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2014-05-22:
Jeg er en av dem som tidligere har tatt til orde for en ekstern gransking av prosessen rundt sykehusene i og rundt hovedstaden vår. Omstillingen har vært krevende for både ansatte, pasienter og pårørende. Det har vi alle vært enige om. Men der slutter også enigheten. Det startet med at stadig flere pasienter og pårørende meldte om kaos, korridorsenger, rot og forglemmelser. Dette ble tatt opp gjentatte ganger med helseministre fra Arbeiderpartiet. Svaret jeg fikk hver eneste gang, var at alt var under kontroll, og at man hadde tillit til at ledelsen fulgte situasjonen nøye. Etter hvert ble historiene stadig flere og endte med at også ansatte sto fram og bekreftet pasientenes og pårørendes historier. Bekymringene økte i takt med dette, fordi vi tidligere hadde opplevd at de ansatte hadde vært svært lojale mot sin arbeidsgiver. Men nå begynte de å prate. Igjen ble saken tatt opp med daværende helseminister, og fortsatt var svaret at helseministeren hadde full tillit til at ledelsen hadde full kontroll, og at det ikke var grunn til bekymring. I Dokument 8:24 S for 2011–2012 ble det fremmet forslag om tiltak for å sikre kvalitet og pasientsikkerhet under omstillingsprosessen ved Oslo universitetssykehus. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet stemte da imot, med den begrunnelse at alt var under kontroll, og at man var svært fornøyd med situasjonen. Det er derfor ganske utrolig at to av tre partier som har styrt hele denne prosessen, og som har vært fornøyd med den hele veien, nå plutselig vil vite hva som i all verden gikk galt. I merknader i saken skriver sågar SV og Senterpartiet: «Leger på sykehusene har gang på gang skrevet brev og bekymringsmeldinger til sine ledere om forholdene. Resultatet er korridorpasienter, lange ventetider og fristbrudd.» Videre skriver de at «en ekstern gransking vil legge grunnlaget for utarbeidelse av en videre plan for omstillingene ved OUS, slik at omstillingene faktisk fører til forbedringer». Et sterkere vitnesbyrd om mangel på egen styring skal man lete lenge etter. Til Arbeiderpartiet er det fristende å si: Hvem trenger fiender med slike venner? Under arbeidet med denne saken har jeg blitt gjort kjent med at det faktisk finnes mye dokumentasjon på omstillingsprosessen, i tillegg til at det er varslet nye. I tillegg er det en styrke at nesten alle nå erkjenner at prosessen ikke var god nok, og at dette er klart definert gjennom flere granskinger. For å gjøre ting bedre er vi nemlig helt avhengig av at man erkjenner feil og mangler. Ved å trekke ut all informasjon vi nå sitter på, kan vi lære mye for framtidige omstillingsprosesser, selv om vi neppe vil oppleve en som er identisk med denne vi her debatterer. Når man gjentatte ganger møtte på en virkelighetsforståelse som sprikte maksimalt, fant jeg at min eneste mulighet til å få et riktig svar var å få noen eksterne til å se på saken og fortelle dem uten omsvøp. Jeg har ikke lenger behov for å grave mer i fortiden. Riksrevisjonen har slått fast at eier ikke tok tilstrekkelig hensyn til kjente utfordringer ved en så stor omstillingsprosess. Om grunnmuren er dårlig, blir bygget også dårlig. Det vet vi. Med arbeidet «Evaluering av omstillingsprosessen i Helse Sør-Øst. Kunnskapsgrunnlag for videre utvikling frem mot 2020» og SINTEFs arbeid med et langsiktig kartleggingsarbeid av kapasiteten fram mot 2030–2040 føler jeg meg trygg på at vi skal få løst opp i kapasitetsproblemene i hovedstadsområdet både på mellomlang og lang sikt – noe som også ble debattert i denne sal i en interpellasjonsdebatt litt tidligere. I tillegg har Helse Sør-Øst opprettet en styringsgruppe som gir råd om forbedringer av tjenestetilbudet på kort sikt. En rapport om kapasitetsbehovet framover vil bli klar i løpet av juni. På toppen av alt dette vil det bli satt i gang et forskningsprosjekt med ekstern bistand fra utlandet som vil se på omstillingsprosessen med tanke på den videre utviklingen av organisasjonen. Det viktigste vi kan gjøre nå, er å rette opp det til dels dårlige ryktet som de berørte sykehusene har fått de siste årene. Det er viktig for de ansatte, som hver eneste dag strekker seg langt for sine pasienter, og det er viktig for pasientene som enkelte ganger føler at de legger sitt liv i hendene på det norske helsevesen. Heldigvis opplever de fleste den optimale behandling. Målet er at alle skal få oppleve et trygt og profesjonelt helsevesen med høy kvalitet, troverdighet og trygghet. Det er på tide å se framover.