Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2010-04-30:
«Enhver Statens Borger er i Almindelighed lige forpligtet, i en vis Tid at værne om sit Fædreland, uden Hensyn til Fødsel eller Formue.» Slik lyder Grunnloven § 109, og det har den gjort siden 1907. Verneplikten som konsept har røtter enda mye lenger tilbake og har historisk sett vært hjørnesteinen i oppbyggingen og bevaringen av nasjonalstaten. Plikten til å verne om sitt fedreland har ligget fast. Det samme har lovverket gjennom Grunnloven, vernepliktsloven og heimevernloven. Samfunnet derimot, og verden, har forandret seg dramatisk. Det samme har Forsvaret. Det har fått konsekvenser for gjennomføringsmekanismene for verneplikten, hovedsakelig den militære førstegangstjenesten. Kun for få år siden gjennomførte tilnærmet hele det mannlige årskull – ca. 30 000 – tjenesten, enten det var bruk for dem eller ikke. I dag kalles ca. 10 000 inn, og 7 000–8 000 gjennomfører. Forsvarets behov styrer. Hele intensjonen er at det skal være bruk for dem som faktisk tjenestegjør. Det er viktig å skille begrepene verneplikt og førstegangstjeneste. Det ene er en lovpålagt plikt, det andre er en av for så vidt mange tenkelige mekanismer for gjennomføring av plikten. Det er et avgjørende poeng som altfor ofte blir borte når man diskuterer dette temaet. En ting vil sannsynligvis bli gjentatt mange ganger i løpet av debatten i dag, og det er at det er bred politisk enighet om å bevare verneplikten. Og det er det. Nettopp derfor skylder alle vi som er enige i og ønsker et vernepliktsbasert forsvar, kontinuerlig å oppdatere og forbedre innholdet i det. I alle forsvarspolitiske beslutningsdokumenter gjentas budskapet om vernepliktens viktighet. Det er bred politisk enighet om at verneplikten er det bærende element i Forsvarets operative virksomhet og i kontakten med befolkningen. Gjennom verneplikten får Forsvaret tilgang på godt egnet personell uavhengig av sosiale og kulturelle skillelinjer. Forsvarets behov skal være styrende for antallet innkalte. Førstegangstjenesten skal være hovedrekrutteringsmekanismen til Forsvaret. Dette er man enig om. Man er også god på å gjenta behovet for tiltak for å gjøre førstegangstjenesten og annen avtjening av verneplikt, som f.eks. i Heimevernet, mer relevant og attraktiv. Så er spørsmålet om man er like god til å oppfylle dette behovet og til å fremme – og enda viktigere – gjennomføre konkret politikk for å skape en meningsfylt, relevant og kompetansehevende militær tjeneste for dem som faktisk avtjener sin verneplikt. Svaret på det er dessverre ikke like åpenbart. Her er det naturlig å berømme Tillitsmannsordningen, som gjør en veldig god jobb som representanter for de vernepliktige. Som deltakere på høringer, i møter med komiteen eller med partigruppene møter vi en aktiv og kompetent tillitsmannsordning som er en verdifull premissleverandør og sparringpartner for oss politikere. Denne interpellasjonen ble faktisk til etter et møte med Tillitsmannsordningen. Så hva er Tillitsmannsordningens ønskeliste? Den er for så vidt lang, men jeg tillater meg å nevne noe. Det ene er kjønnsnøytral verneplikt. Det andre er å bedre de økonomiske vilkårene, som f.eks. økt dimisjonsgodtgjørelse og tjenestetillegg, eller bedre lønnsvilkår for HV-personell som er på øvelse. I parentes bemerket kan man vel si at HV-personell dessverre er altfor lite og nesten ikke på øvelse for tida. Så handler det om kompetanseutvikling for den enkelte, om studiepoeng og å videreutvikle systemer som sikrer at militær soldatutdanning og kurs blir akkreditert sivilt, eller tilleggspoeng ved opptak til sivile utdanningsinstitusjoner. Dette er omfattende tiltak. Noen er kostnadskrevende, andre er det ikke. En lang rekke tiltak er gjennomført av flere regjeringer. Jeg tillater meg også å peke på at de aller største endringene kom i periodene 2001–2005. Under Høyres ledelse av Forsvarsdepartementet ble det satt mål for hva man ville gjøre for å heve statusen til soldatene våre som er inne til førstegangstjeneste. Det ble satt opp konkrete måltall for økte tjenestetillegg, dimisjonsgodtgjørelse og studiepoeng. Kristin Krohn Devold ble den gangen som forsvarsminister utropt som «soldatministeren» av soldatenes egne tillitsvalgte. Også i dag er intensjonene klare. I langtidsplanen nevnes særlig fem områder som et enstemmig storting ga sin tilslutning til. Våren 2009 leverte en arbeidsgruppe en rapport med 55 ulike tiltak som kunne virke statushevende for de vernepliktige. Ikke alle disse tiltakene er ekstremt ressurskrevende. Jeg kan nevne noen av de tiltakene som foreslås: avdelingsmerker og distinksjoner for menige og uniformer, mer systematisert og forenklet informasjon om Forsvaret, enkle arbeidsmiljøtiltak, tilpasning av mat og servering i kantiner og messer, bedre registrering av kompetanseutvikling. Mye av dette er tiltak som burde la seg gjennomføre raskt, enkelt og rimelig. Det var en forventning hos de vernepliktige og deres tillitsmenn at flere av disse tiltakene skulle være å finne allerede i budsjettet for inneværende år. Men igjen ser man dessverre at departementet er påfallende lite konkret i gjennomføringen av statushevende tiltak. Oppsummert kan man faktisk gå så langt som å si at Regjeringa, både gjennom langtidsplanen og budsjettet, nok en gang klargjør at verneplikten skal være et bærende element for Forsvarets virksomhet, men paradoksalt nok verken har satt av midler eller gjennomført konkrete tiltak i noe særlig omfang. Mange tiltak kan heve status og forbedre førstegangstjenesten. Det aller viktigste tiltaket for å skape en relevant og meningsfylt tjeneste tar utgangspunkt i at de vernepliktige avtjener førstegangstjeneste med det mål for øye å bli utdannet soldat. Forsvarets militære utdanning skal dermed reflektere reelle situasjoner soldaten skal trenes mot. Dette har stor betydning for soldatenes motivasjon og ikke minst deres evne til å løse det krevende oppdraget det er å være soldat. Det betyr at de skal ha tilstrekkelig, relevant og realistisk øvelse, tidsmessig og riktig materiell og tilstrekkelig ammunisjon. Alle soldater som avtjener førstegangstjenesten, må nå det definerte minimumsnivået for ferdigheter. Dette må være en forutsetning for å kunne utføre tjeneste som soldat. Det er dessverre ikke sånn i dag. Soldatene klager over at all såkalt grønn tjeneste forsvinner. Dette har store konsekvenser for den enkelte vernepliktiges møte med Forsvaret, og til syvende og sist for landets forsvarsevne. Høyre har gang på gang påpekt det kritisk lave øvelses- og treningsnivået som er – spesielt i Hæren. Det har stor betydning for soldatenes møte med Forsvaret at de opplever at de ikke får trent nok, ikke realistisk nok og ikke relevant nok. Det betyr selvfølgelig også mye for motivasjonen til å vurdere en videre karriere i Forsvaret. Tillitsmannsordningen trekker fram dette som det viktigste poenget når det gjelder førstegangstjenesten i dag. De er også enig med Høyre i vår beskrivelse av analysen og konsekvensene på sikt. For oss som er opptatt av verneplikten, er dette poenget helt avgjørende. Dersom kvaliteten hos den enkelte soldat og i vernepliktsavdelingene, som har en viktig operativ rolle i vårt forsvar, forringes, vil utviklingen mot et helprofesjonelt, helvervet forsvar kunne bli en selvoppfyllende profeti. Det må vi unngå. Derfor er meningsfull, kompetansehevende militær tjeneste, med tilstrekkelig øvelse og trening, en forutsetning for at verneplikten skal bestå.