trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-06-16:
Jeg har lyst til å rose statsråden for det svaret hun gav komiteen da hun fikk oversendt dokumentet vårt. Jeg synes det er ryddig. Jeg har også lest et innlegg i VG der hun kommenterer det samme, og der statsråden sier at vi mangler likevel en del kunnskap når det gjelder elevenes spisevaner i skolen. Denne er det viktig å få fram før vi pålegger elevene nye ordninger. Det kan gi oss sikrere kunnskap om hva elevene spiser på skolen, og hvilke behov elever, hjem og skole faktisk har. Det er bl.a. dette vi ønsker å få utredet med dette forslaget som kommer til å bli vedtatt her i Stortinget i dag. Jeg synes statsråden har svart positivt på dette – ryddig og greit. Og jeg må si jeg er meget overrasket over andre representanter fra partiet Høyre, som nærmest sier at dette er å frata foreldrene oppgaver. Og når en hører på representanten Skarbøvik si at dette med matpakke, det kan foreldrene ordne sjøl – ja, da kunne de vel også ordnet epler og gulrøtter sjøl. Når vi ønsker å få utredet dette med sikte på å innføre et skolemåltid, er det fordi vi mener og tror at dette er noe som vil tjene barna, vi tror det vil tjene læringsmiljøet osv. Jeg begriper ikke den enorme motstanden som regjeringspartiene viser, og som de har holdt fram her i debatten i dag, mens jeg opplever at statsråden nøkternt forholder seg til det, hun sier hun trenger mer kunnskap osv. for å se hva slags behov som både elever, hjem og skole har på dette området. Ellers vil jeg minne henne om at vi tidligere i denne perioden har hatt et forslag om frukt og grønt. Vi mener at det er en veldig bra ordning, og ønsker å gjøre den tilgjengelig for alle elever. Men å gjøre dette til en sak der en fratar foreldrene en oppgave, det skjønner jeg rett og slett ikke.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-06-16:
Jeg fikk ikke stemme.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-16:
Representanten Sortevik har åpenbart rett i at dette Dokument nr. 8-forslaget er en omkamp om en sak som er avgjort i denne stortingsperioden. Men det er et par innslag i denne omkampen som er egnet til å forundre. På den ene siden har Arbeiderpartiet etter at friskoleloven ble vedtatt, lagt seg på den linje at man er tilhenger av den tidligere privatskoleloven, til forskjell fra den nye friskoleloven. Det er et helt nytt standpunkt fra Arbeiderpartiets side, for tidligere var man rabiat motstander av privatskoleloven. Men det er jo en ærlig sak å omvende seg. I privatskoleloven ble det imidlertid i forrige stortingsperiode gjort den endring at man presiserte at fylkeskommunene eller primærkommunene ikke skal ha avgjørende innflytelse, men rett til å uttale seg. Den endringen ble riktignok vedtatt mot Arbeiderpartiets stemmer, men derimot med Senterpartiets stemmer. Og da må jeg si at det forbauser meg virkelig at man nå går inn for et vedtak som vil tillegge fylkeskommunene absolutt vetorett, «avgjerande innverknad». Det må bety at Senterpartiet i dag har det stikk motsatte standpunkt av det partiet hadde i forrige stortingsperiode. Da må man undres om det er et ledd i Senterpartiets ideologiske hamskifte, og at det skyldes at man har flyttet fra den ene til den andre siden i norsk politikk, nemlig den som er tilhenger av mest mulig offentlig regulering og mest mulig offentlig styring av folks valg.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-16:
Jeg har ikke uoverstigelige problemer med å følge med i de innstillinger som avgis av Stortingets komiteer, heller ikke den innstilling som ligger til grunn for behandlingen av denne sak. Derimot har jeg følelsen av at representanten Skjælaaen har en veldig kort hukommelse. Det kan jo skyldes at det ikke var han som representerte Senterpartiet i fagkomiteen, nemlig KUF-komiteen, i forrige periode, men en annen representant. Men når det er slik at Senterpartiet er en varm tilhenger av privatskoleloven, går jeg ut fra at det betyr den privatskoleloven som Senterpartiet var med på å presisere så sent som i forrige stortingsperiode, nettopp for å avskjære den mulige forståelse at det er de lokale offentlige myndigheter som har vetorett når det gjelder etablering av private skoler. Da gjenstår for meg det vanskelige spørsmål: Hvordan kan representanten Skjælaaen da hevde at man står på det samme standpunktet i dag, samtidig som han er medforslagsstiller til et forslag som nettopp vil tillegge de regionale og lokale skolemyndigheter vetorett, absolutt vetorett? Det går for meg å se til ikke i hop.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-16:
Representanten Skjælaaen har selvfølgelig rett i at privatskoleloven er én lov og friskoleloven er en annen lov, selv om de regulerer de samme forhold, og selv om begge ble vedtatt av et flertall her i Stortinget. Men det kan jo ikke føre til at politiske partier skifter ut sine prinsipper, fordi det er to forskjellige lovtekster. Prinsippene er formodentlig de samme, i hvert fall forhåpentlig. At det er diskusjon i fylkeskommunene, ja bevares, selvfølgelig er det det. Men det er jo ikke det saken dreier seg om. Det man har fremsatt forslag om, er at fylkeskommunen skal ha det siste og avgjørende ordet, altså at fylkeskommunen faktisk skal kunne nekte enhver søker. Ideologisk sett er det, med respekt å melde, det stikk motsatte standpunkt av det Senterpartiet hadde så sent som for fire år siden.
Inge Lønning (Høyre), 2005-06-16:
Det er et godt, gammelt norsk ordtak som sier at jo flere kokker, desto mer søl. Jeg har ingen ekspertise når det gjelder det som foregår på et skolekjøkken, men når det gjelder det politiske skolekjøkken, holder i hvert fall ordtaket helt åpenbart stikk. Problemet med den måten saken er behandlet på, og som har resultert i at man sannsynligvis får vedtatt et forslag som er svært forkjellig fra det forslaget som ble innlevert fra Sosialistisk Venstreparti, er jo at de partiene som har stilt seg bak det endelige produkt, som er et åpent utredningspålegg til Regjeringen, har vidt forskjellig oppfatning av hva det er de er med på her i Stortinget i dag. Og det illustrerer et annet problem: Vi begynte denne arbeidsuken i Stortinget med å behandle makt- og demokratiutredningen, der man snakker om forvitringen i det norske politiske system og den svekkede tillit velgerne har til oss som fatter beslutninger på Stortinget. Jeg synes denne saken er nok et eksempel på hvorfor det er slik, uttrykt gjennom de partiene som har vært mest aktive i å markedsføre en stor reform. Nå skal det innføres skolemat, sa Lena Jensen gjentatte ganger. Jeg husker et stykke tilbake i forrige årtusen, og så langt mitt minne rekker i hvert fall, har det alltid vært skolemat som den selvfølgeligste sak i norsk skole. Men på denne måten fører man jo velgerne systematisk bak lyset. Man skaper forventninger som man ikke har dekning for, og som man ikke følger opp med forpliktende vedtak i Stortinget. Da er det ikke rart at stadig flere velgere sier at det ikke er noe man kan stole på i det som markedsføres av de politiske partiene. Derfor må jeg si jeg er svært glad for at det er noen partier som i denne saken holder sin sti ren, og som markerer at de ikke vil stå ansvarlig for de forventninger som nå er skapt, og som kommer til å påføre oss nok en tillitskrise i forholdet mellom Stortinget og velgerne i dette landet.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-06-16:
SV vil at det skal bli lettere for kvalifisert arbeidskraft utenfor EØS-området å få arbeidstillatelse her i landet, og fremmer forslag om å endre spesialistbestemmelsen for arbeidsinnvandrere. Arbeiderpartiet vil gå imot forslaget. Vi er opptatt av at vi har en regulert innvandringspolitikk. Det gjelder også arbeidsinnvandring. Da vi sist satt i regjering, ble det gjort endringer i spesialistbestemmelsen, slik at det ble lettere å kunne søke og få arbeid her i landet. Forutsetningen for å bruke spesialistbestemmelsen var at slik arbeidskraft ikke fantes i Norge eller i EØS-området. Taket ble satt til 5 000 plasser. Men det har fra Arbeiderpartiets side aldri vært noe mål å nå full kvote hvert år. Om vi ikke når 5 000 pr. år fordi kravene fortsatt er for stramme eller om det er fordi Norge kanskje ikke er så attraktivt som vi ynder å framstille det, vites ikke. I SVs forslag blir det derfor også mye synsing. Vår hensikt med å ha en slik regulering var og er at det ikke skal fortrenge arbeidskraft som allerede er her i landet. Jeg vil minne forslagsstillerne om at vi har nesten 100 000 ledige, at vi har altfor mange kvinner på deltid som ønsker heltid, og at arbeidsledigheten blant innvandrere her i landet er svært høy. Vi er spesielt opptatt av å gi disse gruppene et arbeid å leve av også. Det er også slik at vi må være varsomme med ikke å bidra til at vi tapper fattige land for verdifull arbeidskraft. Det kan hende vi trenger flere sykepleiere, men det gjør også de nye EU-landene som nå er midt i en oppbyggingsfase av sin velferd. Arbeiderpartiet ser fram til behandlingen av ny utlendingslov der det blir mulig å se innvandringspolitikken i sammenheng, og ikke bare stykkevis og delt, slik vi nå holder på med. Hvis SV tar opp sitt forslag nr. 2, vil Arbeiderpartiet støtte det.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-06-16:
Saksordføreren gikk i sitt innlegg inn på innholdet i SVs private forslag og innstillingen fra kommunalkomiteen, og jeg ser ikke noen grunn til å gjenta det. Arbeiderpartiet er enig i at dokumentet vedlegges protokollen. Derfor vil jeg konsentrere meg om forslaget fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet om å øke kvoten for overføringsflyktninger fra FN til 1 500 personer i året fra 2006. Det er slik at i mange år mottok Norge 1 500 kvoteflyktninger i året. Da regjeringen Bondevik II overtok regjeringskontorene i 2001, skjedde det utrolige at antallet ble halvert. Norge så seg altså ikke lenger i stand til å ta imot 1 500, som er et forholdsvis lavt antall. Hvordan Kristelig Folkeparti kunne akseptere en slik avgjørelse, er ganske utrolig og ganske uforståelig. Men det har de nå gjort. Noe økning har skjedd i år, men det er fortsatt langt igjen til 1 500. Derfor går min oppfordring spesielt til Kristelig Folkeparti, men også til Venstre, som kritiserer Arbeiderpartiet for å være så restriktive i innvandringspolitikken: Nå er det mulighet til å være med og skape et flertall for å øke kvoten igjen til 1 500 fra neste år. Det ville være et godt signal helt på slutten av denne stortingsperioden. For vi må ikke glemme at her snakker vi om de aller, aller fattigste i verden. Så en stemmeforklaring i forhold til det forslaget som SV kommer til å ta opp: Det vil Arbeiderpartiet stemme imot.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-06-16:
Et lite tilbakeblikk i denne saken er på sin plass, for da Stortinget behandlet skipsfartsmeldingen «Vilje til vekst – for norsk skipsfart og de maritime næringer», gikk Arbeiderpartiet og SV i innstillingen imot at utlendingsforskriftens § 8, om krav om arbeidstillatelse for utenlandske sjøfolk på skip under fremmed flagg mellom norske havner, skulle endres. Arbeiderpartiet og SV fremmet forslag om at Stortinget skulle be Regjeringen stoppe forslag til endringer av forskriften. Vi mente at endringen som Regjeringen var i ferd med å gjennomføre, ville undergrave norsk innenriks skipsfart. Det fikk vi ikke flertall for fordi Fremskrittspartiet og Senterpartiet ikke ville konkludere før etter at forskriften hadde vært ute på høring. Men så skjer det at Fremskrittspartiet, ved representantene Hedstrøm, Solholm, Andersen og Sandberg, for kort tid siden fremmet et privat forslag om at Regjeringen skal gjeninnføre kravet om arbeidstillatelse for utenlandske sjøfolk på skip under fremmed flagg i fart med last og passasjerer mellom norske havner innen 1. juli 2005 – et helt konkret forslag med kort tidsfrist. Med brask og bram reiste gutta kysten rundt og fortalte sjømannsorganisasjonene at nå skulle Fremskrittspartiet ordne opp. Det skulle bli orden i sakene. De trengte ikke å bekymre seg for arbeidsplassene sine. Arbeiderpartiet var tilfreds, for nå fikk vi flertall. Men den gang ei. Igjen opplever vi at Fremskrittspartiet går imot sitt eget forslag, bare noen uker etter at det er fremmet, men etter at lobbyistene har vært på besøk. Mer skulle det altså ikke til. Dette er skuffende, og det er ikke ryddig. Regjeringen får nå flertall, og den som tror at det blir noen endring nå, tar skammelig feil. Det er nok bare et regjeringsskifte til høsten som kan rydde opp. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet vil ha gjeninnført forskriften fra 1. januar 2006 og ber Regjeringen redegjøre for arbeidet med gjeninnføring av forskriften i budsjettproposisjonen for 2006. Arbeiderpartiet er bekymret. Vi er opptatt av at vi har en politikk som sikrer opprettholdelse av et norsk maritimt miljø og norske arbeidsplasser til sjøs. Dette gjelder i særlig grad distriktsarbeidsplasser. Men det flertallet gjør her, er å gå den motsatte veien. Ikke minst skjer dette på grunn av at Fremskrittspartiet i dag vil stemme imot sitt eget forslag – et forslag som kunne fått flertall. Fremskrittspartiet er vanligvis imot innvandring. Tusen personer i året skal få komme, står det i Fremskrittspartiets program. Men i denne saken, som de nå er med på, er det fritt fram for utlendinger på norskekysten. Det vil være sjøfolk fra Russland, Ukraina og andre lavkostland som kommer for å bemanne skipene i kystfartsnæringen vår ved hjelp av Fremskrittspartiet. Og uansett, nettolønnsordninger eller ikke, vil de selvsagt utkonkurrere de norske sjøfolkene.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-06-16:
Vi vil også støtte forslaget.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-16:
Denne saken kan vel best beskrives med ordtaket «opp som en hjort, ned som en lort». Vi ser at Fremskrittspartiet faktisk følger opp gode forslag fra SV og Arbeiderpartiet, men med en gang de ser konsekvensene av sitt eget forslag og møter lite grann motstand, velger de minste motstands vei og snur. Per Sandberg har gitt en god beskrivelse av snuoperasjonen. Signe Øye har gitt en god beskrivelse av hvorfor det vil være fornuftig å gjeninnføre den forskriften som vi hadde tidligere. Jeg føler egentlig at det ikke er så veldig mye mer å si i saken, og ser at Fremskrittspartiet nå skal gå nye runder med utredninger, sånn at de i hvert fall selv, neste gang de fremmer et forslag, kan være trygge på at de mener det de sier.
Ruth Stenersen (Kristelig Folkeparti), 2005-06-16:
Det har i de senere årene vært en nedgang i innvilgelse av spesialistarbeidstillatelser. Forslagsstillerne ønsker at et nytt regelverk skal gi kompetent arbeidskraft mulighet til å komme til Norge for å søke arbeid for en fastsatt periode, slik EØS-borgerne kan i dag. Det vises til Canada, der et kriteriesystem brukes for å gi arbeidstillatelse. For meg er det uklart hva slags endringer forslagstillerne ønsker i regelverket, men jeg vil understreke at det er viktig at det regelverket som allerede finnes, blir praktisert smidig og fleksibelt. I dag er det slik at borgere utenfor EØS-området kan få spesialist- eller fagarbeidertillatelse i Norge, forutsatt at innenlandsk arbeidskraft eller arbeidskraft fra EØS-området ikke fortrenges. Arbeidsdirektoratet opplyser at det er god tilgang på så vel innenlandsk spesialistarbeidskraft som spesialistarbeidskraft fra EØS-området. Regelendring vil neppe føre til nevneverdig økning av kvalifisert arbeidskraft fra området utenfor EØS til Norge. Det er også innført en ordning med jobbsøkervisum, slik at man kan komme til Norge for å søke om arbeidstillatelse. Utlendingslovutvalget har vurdert de kriterieordningene som forslagsstillerne legger til grunn. De har ikke kunnet anbefale dette nå. Kristelig Folkeparti mener derfor at dette spørsmålet må vurderes grundigere og mer helhetlig og tas med i odelstingsproposisjonen som departementet arbeider med, om revisjon av utlendingsloven. Vi anbefaler derfor at dokumentet vedlegges protokollen. Når det gjelder det forslaget som Heikki Holmås la fram som er omdelt i salen, synes vi det blir vanskelig å ta stilling til et slikt forslag rett over bordet. Å ta stilling til og vedta det forslaget som er lagt fram i dag, synes Kristelig Folkeparti er vanskelig. Slik saksbehandling kan ikke vi ha.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-06-16:
Venstre har stor sympati for innholdet i forslaget, men vi er enig med flertallet i at dette må ses på i en helhetlig sammenheng ut fra det som Regjeringa arbeider med. Som regjeringsparti har Venstre her en litt annen kanal enn Sosialistisk Venstreparti. Venstre reiste spørsmål om økt arbeidsinnvandring, som det eneste partiet, under valgkampen i 2001. Sem-erklæringen satte saken på dagsordenen, og Kommunal- og regionaldepartementet la fram en høringsuttalelse høsten 2002. Med EU-utvidelsen og dermed utvidelsen av EØS har fokuset vært andre steder, og sjøl SV merker LO-presset om overgangsordninger og strengere grenser. Vi har i dag en ordning med jobbsøkervisum. Denne ordningen kan vi sikkert markedsføre bedre og jobbe videre med, men den er der. Det er positivt at Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti så tydelig sier at de forstår behovet, og ønsker flere velkommen. Etter Venstres syn er det åpenbart at verdiskaping og velferd er avhengig av økt arbeidsinnvandring. Vi får rett og slett ikke nok arbeidstakere i Norge på egen hånd i årene framover. Venstre er enig med Sosialistisk Venstreparti når partiet understreker at arbeidsinnvandring vil utvide friheten for borgere i land utenfor EØS til å kunne reise og etablere seg i flere land i verden. Det er en grunnleggende liberal respekt for enkeltmenneskets frihet, i kontrast til Arbeiderpartiets gammeldagse påstand om at den enkelte skal underlegge seg forpliktelsen mot sitt eget land og dermed fratas sin reelle frihet til å søke lykken og en god framtid der de måtte kunne finne det. Det er en illusjon at folk kan stenges inne i fattige land på denne måten. I praksis vil en slik begrunnelse bare føre til at andre land enn Norge velges av gode arbeidsfolk. Det er spesielt ironisk at det skjer i et land som da det var et av Europas fattigste, eksporterte 50 pst. av sin befolkning til Amerika, når vi ser på den velferden vi har i dag. Det handler også om synet på immigrantbefolkningen vår. Hvis den eneste måten å komme inn til dette landet på, er gjennom asyl- og flyktninginstituttet, får vi en type immigrantbefolkning som gjør at vi ikke tiltrekker oss dem som ganske enkelt kommer hit til landet fordi de har lyst til å skape en god framtid for seg og sin familie. Nå er arbeidsledigheten på vei ned, men det er et litt skremmende bilde vi får tegnet fra Arbeiderpartiet her, som nærmest sier at hvis det kommer inn noen, så kommer de bare for å ta arbeidet fra andre. Det mener jeg er et litt tragisk syn på vekst. Jeg tror at jeg har svaret på Per Sandbergs «hvorfor», som jeg egentlig syns er svaret på veldig mange av de ekstremt mange Dokument nr. 8-forslagene SV har lagt fram i det siste. Det er tydelig at de er engstelige for at hvis de havner i regjering, er ikke dette noe som Arbeiderpartiet kommer til å kjempe sammen med dem om, så da er det vel like greit å prøve å få vedtatt mest mulig her i salen på forhånd, slik at man faktisk har stortingsflertallet bak seg når man skal begynne å forhandle med Arbeiderpartiet.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2005-06-16:
«Matpakkeflesket» er overskriften på dagens lederartikkel i Dagens Næringsliv. Lederskribenten i denne avisen er bare en av en rekke lederskribenter og kommentarforfattere som på ulike måter harselerer med Sosialistisk Venstrepartis forslag om gratis skolemåltid. Dersom matpakkeflesket fra Sosialistisk Venstreparti var ment som valgflesk, er jeg redd det har fått en uappetittlig lukt og smak allerede før det er blitt behandlet. Dagens Næringsliv skriver videre: «Dette er Stortinget på sitt verste, og det er ingen unnskyldning at valgkampen er nær.» Og videre: «Den nye skolematalliansen fremstår like fristende som en klemt matpakke med makrell i tomat og svett brunost.» Lignende karakteristikker og omtale av forslaget framgår også i en lang rekke andre aviser. Det er faktisk sjelden å se at et politisk forslag blir så til de grader slaktet og partert i media. Det må være et tankekors for Fremskrittspartiet at de har gitt seg inn på dette i allianse med de rød-grønne samarbeidspartiene. Verken forslaget eller behandlingsmåten som er presset fram, bidrar til å styrke Fremskrittspartiets ønske om regjeringssamarbeid. For Høyre er det foreldrenes ansvar å oppdra sine egne barn, lære barna gode matvaner og sørge for at barna har en sunn og god mat på skolen. Dette skal selvfølgelig skolen hjelpe til med, men det må være grenser for hvilke oppgaver og hvilket ansvar man skal ta fra foreldrene, for deretter å overføre både ansvar og oppgaver til offentlig ansatte. Det er ikke konservativ politikk, og det er heller ikke Høyres politikk. Forslaget fra Sosialistisk Venstreparti rokker også ved prinsippet om valgfrihet og mangfold. Det må ikke bli slik at Stortinget gjennom sentrale direktiver og lovformuleringer skal styre hverdagen i detalj for alle skolebarn, alle skoler og i alle lokalmiljø. Det å organisere skolemåltidet og gode opplegg for trivelige matpauser på skolen kan gjøres på en rekke ulike måter, og kan med fordel overlates til den enkelte skole, skoleeieren, foreldrene og elevene i fellesskap. Sosialistisk ensretting og sentraldirigering har ingen behov for på dette området. Mest alvorlig er det likevel at SVs forslag tar både oppmerksomhet og ressurser bort fra skolens viktigste oppgave: å drive opplæring og kunnskapsformidling. Kunnskapsløftet skal nå gjennomføres etter tidligere faglig forfall i skolen. Lærerne skal gjennom omfattende etter- og videreutdanning. Dette krever den oppmerksomhet og de ressurser som det er mulig å tilføre skolen. I denne sammenheng blir gratis skolemat et blindspor og en fullstendig avsporing av Kunnskapsløftet. Også i denne sammenheng er jeg overrasket over at Fremskrittspartiet samrører med sosialistene. Til slutt: Alt som er gratis, oppfordrer til overforbruk og sløsing. Det er den totalt motsatte holdning vi bør lære våre barn og ungdommer i forhold til mat, i en verden hvor store deler av befolkningen sulter.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-06-16:
Jeg påpekte i mitt hovedinnlegg at det allerede er et stort omfang av midlertidige ansettelser i universitets- og høyskolesektoren. For å si det litt enkelt: En skal være godt voksen for å få fast stilling. Regjeringen foreslår så ytterligere utvidelser både generelt – den debatten hadde vi i forrige uke eller i uken før det – og også på dette område, og de undergraver de ansattes stillingsvern. Det er jo en utvikling som Regjeringen ønsker, og som Arbeiderpartiet er imot. Men mener forskningsstatsråden at usikkerhet for stilling er et pre for forskning og et viktig hensyn i likestilling?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2005-06-16:
Når statsråden hevder at hun får signaler fra institusjonene og deres ansatte om at hun skal holde fram som hun stevner i forhold til midlertidige ansettelser, må jeg si at vi ikke kan ha møtt de samme organisasjonene, for de var da vitterlig nesten samlet imot alle de endringene og utvidelsene som skjedde i universitets- og høyskoleloven. Men det var ikke det jeg skulle spørre om. Vi har i dag en bioteknologilovgivning som ekskluderer norsk forskning fra innsats på viktige områder, for å kunne nyttiggjøre seg de medisinske framskritt som bio- og genteknologien gir muligheter for, og hvor vi høyst sannsynlig vil benytte resultatene av slik forskning som skjer internasjonalt. Mener forskningsstatsråden at dagens lovgivning er riktig og fornuftig?
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-06-16:
Saksordføreren startet debatten med å si at det var «et lite dokument, men en stor sak». Denne debatten synes jeg faktisk illustrerer at det er det. Sortevik sa også at Høyre og Kristelig Folkeparti ikke «makter å skjønne hva dette dreier seg om». Men her er det et forslag om å utrede, og saksordføreren legger vekt på det, og samtidig går Sosialistisk Venstrepartis talsperson på denne talerstolen og sier at det er et vedtak om å innføre skolemat. Det er en vesentlig forskjell på disse to tingene, og når jeg leser forslaget til vedtak, klarer jeg ikke å lese at det her «innføres» skolemat. Men det er et pålegg om å utrede, og vi skal alltids klare å få laget en utredning. Jeg synes statsråden hadde en veldig konstruktiv tilnærming i forhold til hva det er som da reises av problemstillinger, og hvorvidt de ulike ordningene virker i forhold til det som etterspørres. Men den forvirring som eventuelt er skapt i denne sal omkring innholdet i vedtaket, er det forslagsstillerne som har skapt, og det hadde vært veldig interessant å høre om Arbeiderpartiet nå mener at vi vedtar en utredning, eller om vi vedtar å innføre. Jeg mener imidlertid at det ligger klart i vedtaket at en skal utrede, og at det, hvis det ikke blir sagt noe annet, er den tolkningen som ligger her. Til slutt: Jeg opplever selve saken som et utslag av velferdssamfunnets tidsklemme og ikke som et utslag av en fattigdomsklemme. Men det er ikke dermed sagt at et generelt skolemåltid er det som er svaret på tidsklemma.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-16:
I forbindelse med forberedelsen av denne meldingen gjennomførte jeg svært mange møter med svært mange forskere for å be om råd og innspill til forskningsmeldingen. Mitt hovedinntrykk var at det var veldig mye optimisme i Forsknings-Norge, og at hovedbeskjeden var: Hold frem som dere stevner – mer av det gode, så å si. Men på to områder fikk jeg ganske klare tilbakemeldinger. Det ene gjaldt mangel på små driftsmidler. Det kan høres rart ut, fordi det har vært en voldsom vekst i driftsmidlene i institusjonene. Men det har vi tatt til etterretning, og vi har fremmet forslag. Det andre var en etterlysning av bedre og mer forutsigbare karriereveier. Da var det en veldig alminnelig tilbakemelding at man ikke er mot midlertidighet, men man ønsker en viss forutsigbarhet i midlertidigheten, og at den er av en viss varighet. Det vi har foreslått her, innebærer at man skal vurderes for professorstilling. Institusjonene kan selv velge om de vil lyse ut en slik stilling. Vi tror at det vil lette rekrutteringen til forskning mer enn det vi ser mange unge forskere opplever i dag, hvor det er meget kortsiktige prosjekter og engasjementer som de er beskjeftiget med, uten utsikter til fast stilling.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-16:
Det er viktig med en bedre balanse mellom private investeringer i forskning og offentlige investeringer i forskning i Norge, fordi vi trenger et mer kunnskapsbasert næringsliv, og fordi det er viktig av hensyn til demokratiet og en liberal maktfordelingsbalanse. Vi mener også at det er mulig, og at vi er inne i en god utvikling. I 1997 gikk 28 pst. av bedriftenes innovasjonsutgifter til forskning og utvikling. I 2001 gikk 54 pst. av innovasjonsutgiftene til forskning og utvikling. Forskningsrådet har gjort en spørreundersøkelse. Det er svært mange i næringslivet, mange bedrifter, som mener at dette er mulig og realistisk, og halvparten av de bedriftene som forsker, svarer at de kommer til å forske mer i årene som kommer. Ser man hen til Danmark, som er et land som det er lettere å sammenlikne med enn Finland, fordi det likner mer på vårt, ser vi at de har hatt en slik utvikling i næringslivets forskning over den samme tidsperioden som vi ønsker oss nå. Vi mener at vi gjennom denne meldingen har svart på ønskene i næringslivet vedrørende tiltak som skal være incentiver og stimulanser til næringslivet, enten det er sentre for forskningsrelatert innovasjon, etablererstipend, Centres of Expertise eller andre ting, og at det kan gi det nødvendige løft for at næringslivet selv skal kunne greie å investere.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-16:
Jeg kan selvsagt ikke si noe om budsjettet for 2006, men som jeg sa i mitt innlegg, vil vi selvsagt følge opp Stortingets ønske om at vi skal legge frem en opptrappingsplan i forbindelse med budsjettet for 2006. Men jeg vil avvise at man gikk i en felle ved den forrige forskningsmeldingen. Den ble et reelt tidsskille. Og bare for å illustrere hvor vanskelig dette er: I den første opptrappingsplanen som ble laget etter den meldingen, antok man at det var nødvendig for det offentlige å investere 2 milliarder kr mer i forskning. Det som reelt sett har skjedd siden forrige forskningsmelding, er at det er investert 4,6 milliarder kr mer, og 3 milliarder kr mer bare under Bondevik II-regjeringen. Under Bondevik II-regjeringen, den nåværende regjering, har det vært en realvekst på 17 pst., til UH-sektoren 24 pst. Langt over det man trodde og forutsatte at det offentlige skulle bidra med, har vi bidratt med, og likevel har vi ikke nådd målet. Dette viser at det er ganske vanskelig. Jeg vil legge til at dersom vi når målet om 1 pst. av BNP i Norge, betyr det at vi kommer til å ha verdens høyeste offentlige forskningsinnsats, for dette er ikke BNP for Fastlands-Norge, det er vårt samlede BNP. Det betyr at vi har et veldig høyt BNP, og at det også vil være en meget høy offentlig forskningsinnsats dersom vi når det målet.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-16:
Når det gjelder det siste, er det som representanten Skjælaaen antydet i sitt innlegg, en annen ansvarlig statsråd, som jeg nesten får overlate det spørsmålet til. Men jeg kan si at det for øvrig innenfor det som Forskningsdepartementet har ansvar for, iverksettes tiltak for å gjøre dette med søknadsprosedyrer og byråkrati osv. mindre belastende. Likevel vil jeg legge til at det er helt klart at det er svært lite byråkratisk i Norge i forhold til hva det f.eks. er i EU-systemet, som jo også norske forskere belastes med. Der er det veldig byråkratisk. Når det gjelder dette med undervisning og forskning, er vi samstemt om at det vi baserer oss på på våre akademiske institusjoner, er forskningsbasert undervisning. Jeg er helt enig med komiteen i at det er behov for tid til forskning, og at det er behov for sammenhengende tid. Men jeg må minne om at vi i forbindelse med Kvalitetsreformen og reformen i høyere utdanning nå har delegert mye ansvar til institusjonene, strategisk, faglig, administrativt, organisatorisk osv., for å forvalte den typen ting som tidligere ble detaljregulert fra sentralt hold.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-16:
Først en liten misforståelse. Når forskerne sa til meg: «Hold frem som dere stevner,» så gjaldt det forskningspolitikken i sin alminnelighet. Når det gjelder midlertidighet, tror jeg likevel at det forslaget som vi har fremmet om mellomstilling, med rett til å bli vurdert som professor, har fått så stor tilslutning fordi selv de som skulle dele det synspunktet at midlertidighet er veldig uheldig, vil betrakte dette som et fremskritt, fordi det er et siktemål som er mer varig og fast, og fordi det har en lengre horisont enn mange av de korte prosjektene og engasjementene som unge forskere er på i dag. Når det gjelder det andre spørsmålet, er Regjeringens politikk basert på Sem-erklæringen, hvor vi som regjering er veldig opptatt av både personvern, menneskeverd og personlig integritet. Representanten vet at Regjeringen har fremmet en rekke saker når det gjelder bioteknologi, forskning på befruktede egg, bioteknologiloven, lov om biobanker osv. Men man vet også at et utvalg har vært i arbeid, at det nå er på høring, og at Regjeringen også vil fremme forslag om den samlede regulering av bioteknologiloven og biobankloven når det gjelder medisinsk forskning.
Kristin Clemet (Høyre), 2005-06-16:
Det tror jeg, men her er det en del som snakker forbi hverandre, og jeg føler av hensyn til referatet og protokollen behov for å presisere noe. Representanten Karin Andersen var her oppe og gav uttrykk for at vi andre så å si misforstod SVs intensjoner med deres opprinnelige forslag og ønske om et gratis skolemåltid i skolen, og hun sa at grunnen til at man ville ha det, var at man ønsket hyggelige omgivelser når man spiste, sosialt samvær mellom elevene og god ernæring fordi det fører til god læring. La meg bare si så sterkt jeg kan: Alle vi andre er også for det. Det eneste spørsmålet vi reiser, er om det ikke er slik i dag. Mitt inntrykk er at mange elever spiser i hyggelige omgivelser sammen med hverandre – altså at det er sosialt samvær – og at det er god ernæring fordi 99 pst. har med seg matpakke hjemmefra. En tredjedel av skolene har fruktordning. 350 000 elever har melk. Det er kantineordninger. Dette er under stadig utvikling. Vi bare spør: Må man ha en statlig reform og betale gratis statlig mat, så å si, for å oppnå hyggelige omgivelser, sosialt samvær og god ernæring? Det er spørsmålet. Det er ingen som er imot det. I det Kunnskapsløftet som nå skal gjennomføres, er det tvert om nedfelt i Læringsplakaten som et helt nytt element at skolene har et ansvar for å legge til rette for gode skolemåltider, legge rammer for det, bruke tid i hyggelige omgivelser, og alt dette, og at de har et ansvar for fysisk aktivitet. Herom hersker det ingen tvil. Spørsmålet er bare om dette må være statens ansvar. Så føler jeg behov for å si, siden det alltid skal settes opp mot de såkalte skattelettelsene, enten man sier Regjeringens eller Høyres, at jeg ikke deler SVs syn på skattelettelser. Jeg mener ikke at en utgiftskrone er det samme som en krone til skattelettelser. Jeg mener at en bedrift som går med overskudd og betaler skatt, er mye bedre enn en bedrift som er konkurs eller har flyttet til utlandet. Jeg mener også at en familie som er i stand til å betale for sin egen mat, og betaler ned gjelden sin selv og er selvhjulpen, er en familie som har det mye bedre enn en familie som ikke greier det. Så det at økonomien går godt, har sammenheng med skattelettelsene. Etter vår mening skaper det rom for mer offentlig velferd, ikke mindre.
Raymond Robertsen (Høyre), 2005-06-16:
Noen har en gang sagt at et samfunn som har flere politikere og advokater enn ingeniører, er et samfunn på vei mot avgrunnen. Nå skal jeg ikke bruke tid på å utdype eller tolke dette utsagnet, men hvis vi tenker oss om, har det kanskje noe for seg. Vi er på full fart inn i en tid som preges av den vektløse økonomi. Kunnskap og teknologi har blitt den store handelsvare, og den intellektuelle håndbaken mellom verdensdeler og land tiltar stadig i styrke. Den eneste måten å sikre Norges posisjon i den internasjonale konkurransen og det globale samarbeidet på er å sørge for at norsk næringsliv og akademia har noe å bidra med. Derfor har Regjeringen lagt frem en forskningsmelding som prioriterer bl.a. innovasjon, teknologi og realfag. Selv om Norge eksporterer mye råvarer, er den vektløse økonomien viktig for oss. Forskning og utvikling skal bidra til at ny teknologi ser dagens lys, og derigjennom sikre større verdier både innenfor eksisterende virksomheter og ikke minst innenfor nye områder. Forskningsmeldingen er et strategisk dokument for all forskning i Norge, og prinsippet om at forskningsmiljøene skal konkurrere om forskningsmidler, skal bidra til at de beste miljøene og prosjektene realiseres. Jeg vil i den sammenhengen fokusere på et forhold jeg mener Norge har et forbedringspotensial på. I innstillingen påpeker et flertall i komiteen at selv om 10 pst. av Norges befolkning bor i Nord-Norge, står landsdelen for bare 5 pst. av forskningen. Jeg er ikke tilhenger av at forskningsmidler skal tildeles etter geografiske kriterier. Men det er noe som uroer meg med disse tallene. Dersom de brytes ytterligere ned, er det grunn til å anta at Troms fylke har høy forskningsaktivitet, mens aktiviteten i Nordland og Finnmark antakelig er betydelig lavere. Spesielt er næringslivets forskningsinnsats liten i landsdelen. Jeg er derfor glad for den presiseringen som gjøres i innstillingen om forskning i Nord-Norge. Men det er grunn til økende optimisme for fremtidig forskningsaktivitet i landsdelen. Petroleumsnæringen vokser i Nord-Norge, og jeg er sikker på at den økte petroleumsaktiviteten i nord også vil gi seg utslag i forskningsaktivitet. Da er det ekstra betryggende at 19. runde i Norskehavet og Barentshavet ble utlyst av Regjeringen i dag. Et flertall i komiteen har også omtalt samisk forskning spesielt. Selv om den samiske forskningen utgjør en liten andel av vår totale forskningsinnsats, er det viktig at den gis rom. Spesielt mener jeg det er viktig å skaffe seg kunnskap om hvordan bl.a. klimaendringer kan påvirke tradisjonelle samiske næringer. Jeg mener også at forskning og utvikling av og på samisk språk må ha den nødvendige plass innenfor den totale norske forskningsinnsatsen.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-06-16:
Tilslutningen til forskningsmeldingen har vært stor og nærmest enstemmig. Sjelden har en stortingsmelding blitt møtt så positivt som denne. Det viser at statsråden har gjort et meget godt stykke arbeid. Jeg vil gjerne få lov til å dvele ved noen punkter som kanskje ikke har vært så mye framme i diskusjonen. I meldingen drøftes i punkt 9.1.3, med overskriften «Endringer i universitets- og høyskolestrukturen», den nye situasjonen som er oppstått etter at Stortinget i 2000 åpnet for at statlige høyskoler kan få akkreditering som universitet, dersom visse kriterier blir oppfylt. Som kjent har Høgskolen i Stavanger oppfylt Stortingets kriteriesett, og er dermed blitt Universitetet i Stavanger fra 1. januar i år. Høgskolen i Agder vil ventelig snart følge etter. Stortinget har etter 2000 fått seg forelagt en rekke lovproposisjoner og meldinger som drøfter hvilke faglige rettigheter nye universiteter skal ha i forhold til hva som er de «gamle» universitetenes rettigheter. I forskningsmeldingen, som vi behandler i dag, blir det argumentert for en typologisering av universitetene. Noen av dem, nemlig de fire eldste, skal være forskningsuniversiteter. Dette kan forstås slik at det skal ikke de nye bli. Ved tidligere behandlinger har Stortinget vært tydelig på at nye universiteter ikke skal være kopier av de fire breddeuniversitetene. Det forhindrer ikke at også nye universiteter skal ha, og må ha, et forskningsansvar. Stortingets intensjon har vært og er at nye og gamle universiteter ikke skal forskjellsbehandles. En enstemmig komite understreker derfor nok en gang Stortingets syn i dagens innstilling når komiteen på side 18 sier: «Komiteen vil understreke at det i universitets- og høgskoleloven og Stortingets intensjoner ikke ligger noen inndeling av nye og eldre universiteter i ulike kategorier.» Det komiteen slår fast her, er at vi har samme intensjon nå som i 2002 og ved behandlingen av universitets- og høyskoleloven tidligere i år: Universitetene tilhører ikke ulike kategorier. De skal konkurrere på like formelle og faglige vilkår, og det er kvaliteten på det de leverer, som skal være avgjørende, ikke en forhåndsinndeling i f.eks. forskningsuniversiteter og andre. Det er viktig at dette er slått tydelig fast i innstillingen. I meldingen – side 142 – slås det også fast at det nå er akkrediteringssystemet og kvalitetsvurderinger som i stor grad vil bestemme utviklingen i universitets- og høyskolesektoren. Kvalitet og konkurranse institusjonene imellom vil bestemme stadig mer av institusjonsmønstret. Det er helt i tråd med det som har vært og fortsatt er Stortin-gets intensjon: kvalitet, ikke kategorisering og typologisering. Det er uttrykt slik i innstillingen: «Komiteen har merket seg meldingens konstatering av at det i stigende grad vil være akkrediteringssystemet og faglige kvalitetsvurderinger som skal bestemme utviklingen av institusjonsmønstret innen høyere utdanning og forskning. Dette er i tråd med Stortingets intensjoner.» Dette gir institusjoner med kvalitet og forskning med kvalitet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2005-06-16:
Det er sjelden jeg har vært så enig med representanten Sortevik i disse fire årene som jeg var nå. Det var et utmerket innlegg! Arbeiderpartiet stemmer i dag for en utredning om forholdet knyttet til skolemat. Vi foreslår derimot ikke, som Regjeringen bl.a. har hevdet, at vi straks skal innføre et gratis skolemåltid. Vi vet at en ordning med gratis skolemat koster, men vi vet ikke hvor mye. Vi vet at en ordning med skolemat sannsynligvis vil kreve et behov for praktisk tilrettelegging, men vi vet ikke i hvilken utstrekning. Nettopp av disse enkle grunnene mener vi det er riktig å få en utredning om saken før vi bestemmer oss for hva slags løsning som er best for skolen og for elevene. Vi ønsker et skolemåltid i en eller annen form. Arbeiderpartiet har programfestet at vi vil ha en ordning med frukt og grønt til alle barn i grunnskolen. Jeg synes det er synd at Regjeringen ikke støtter oss i denne saken. Vi vet dessuten at det foregår en rekke gode prøveprosjekt med skolemåltid på mange skoler rundt omkring i landet vårt. Vi er positive til disse prosjektene, og vi ser derfor at de også skal fortsette. Arbeiderpartiet mener at det er en sammenheng mellom næring og læring. Vi har vært en pådriver for en utvidet skoledag. Med flere timer blir det ikke bedre læring om ikke elevene har de rette forutsetningene for å lære. Nettopp derfor mener jeg det er sterkt beklagelig at kommunalminister Erna Solberg for noen dager siden klarte å hevde at vedtaket om en utredning om et skolemåltid – en utredning – vil kunne true forbedringsarbeidet i den norske skolen. Det er for det første synd at kommunalministeren ikke har fått med seg at det er bred politisk enighet om viktige tiltak for å gjøre skolen vår bedre: flere timer, kompetanseheving blant lærerne, nye læremidler osv. Dette er tiltak som Arbeiderpartiet gir sin fulle støtte til. Det er videre beklagelig at Høyres partileder ikke ser at det er en sammenheng mellom det en putter i magen, og det en kan få plass til i hodet. Det er også synd at kommunalministeren åpenbart ikke har lest forslaget fra SV, Senterpartiet, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet før denne kritikken kommer. Regjeringspartiene sier i dag nei til å utrede en ordning med skolemåltid i grunnskolen med sikte på en gradvis innføring. Samtidig sier Regjeringen at den på et eget initiativ vil sette ned en arbeidsgruppe som skal frambringe oppdatert kunnskap om skolemåltid. Det er mange som ikke helt har forstått logikken i dette. Jeg er glad for at opposisjonen har tatt grep. Jeg er glad for at opposisjonen har høye ambisjoner for den norske skolen, og at den har evne og vilje til å tenke langsiktig. Det mener jeg er helt avgjørende for å gjøre skolen vår bedre. Regjeringspartienes behandling av saken framstår som underlig. Det mener jeg en kan si også om den kritikken en har sett både fra statsministeren og fra kommunalministeren. Jeg tar opp forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Jeg vet ikke helt hva jeg skal si om denne innstillingen fra komiteen. Den består jo bare av tre–fire linjer. Jeg er iallfall godt fornøyd med at man viser til dokumentet, nr. 8:99, for det er jo viktig at man får lest det. Det er et grundig og godt gjennomarbeidet dokument. Så er det selvfølgelig imponerende at man klarer å avgi innstilling i en sak i løpet av noen få timer, iallfall noen ganske få dager, selv om innstillingen bare består av én setning, hvor det heter at man «ber Regjeringen gjere greie for situasjonen med sannsynleg kvikksølvforureining utanfor Fedje». Det er jo, med respekt, svært lite forpliktende. Jeg går ut i fra at Regjeringen i forbindelse med et statsbudsjett kan gjøre det uten noe problem. Man burde i det minste ha bedt Regjeringen utrede dette grundig med sikte på å fremme forslag om å få gjort noe i forbindelse med statsbudsjettet. Jeg er av den oppfatning at 65–70 tonn kvikksølv om bord i et ubåtvrak er en betydelig miljøbombe som man umiddelbart bør gripe fatt i. Derfor fremmer jeg det forslaget som er utdelt på representantenes plasser i salen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Vi skal nå gå til behandling av det som går på trygdeoppgjøret for inneværende år. Selv om dette ikke er et stort og komplisert utregningsforslag, men et meget konkret forslag, skal vi prøve å gjøre det litt mer effektivt, eller i hvert fall sørge for at dette blir framlagt på en skikkelig måte. Partene i trygdeoppgjøret, som har bestått av regjeringspartiene, FFO, Norsk Pensjonistforbund og LO, har hatt drøftelser 24. og 25. mai inneværende år. De har drøftet det som går på selve trygdeoppgjøret, altså regulering av grunnbeløpet i folketrygden. Motpartene til Regjeringen hadde et krav på 3,55 pst., herunder et etterslep fra 2003 til 2004 på 0,05 pst. Ut fra de tall som hadde med lønnsutvikling for perioden å gjøre, har det tekniske beregningsutvalget kommet til at lønnsøkningen fra 2003 til 2004 var på 3,6 pst., mens reguleringen av grunnbeløpet for samme tidsrom i fjor var på 3,55 pst. Det var man enig om. Videre kom partene den 25. mai til slutt til enighet om at grunnbeløpet skulle økes med 1 921 kr, fra 58 778 kr til 60 699 kr, fra 1. mai inneværende år. Partene har kommet til enighet, og komiteen ser derfor ingen grunn til å fremme andre forslag enn det som ligger i dette oppgjøret. Mindretallet, bestående av Fremskrittspartiet og Senterpartiet, har imidlertid en egen merknad som bl.a. viser til tidligere års forslag, som går på at «Stortinget ber Regjeringen innen utgangen av 2002 legge frem en opptrappingsplan som skal ha som resultat at fullt opptjent pensjon i 2007 skal utgjøre 2/3 av tidligere lønnsinntekt.» Dette forslaget falt i sin tid da det ble fremmet, og har heller ikke flertallets tilslutning i dag. Men både Fremskrittspartiet og Senterpartiet, som står bak merknaden, aksepterer at man har kommet til enighet, og ser da ingen grunn til å gjøre noe annet enn det de er bedt om.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2005-06-16:
President! Jeg ble ikke registrert.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2005-06-16:
President! Eg stemte feil.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2005-02-10:
Eg skal ikkje bruke dei tilmålte 5 minutta. Representanten Bastesen tek i sitt forslag opp ei rekkje viktige og interessante synspunkt og påstandar som Stortinget absolutt bør ta seg tid til å debattere ved eit høve. Vi ser jo alle at både fiskeri og havbruk har vore inne i ein vanskeleg periode, men vi ser heldigvis også lysning i horisonten, for å seie det slik. Vi vil - eg viser til brevet frå departementet - i rikeleg mon få høve til å debattere dei vesentlege punkta som Bastesen tek opp i sitt Dokument nr. 8-forslag, når statsråden i mars fremmar ei stortingsmelding for Stortinget som vil omfatte heile spekteret når det gjeld kysten og marin næring. Derfor har ein samla komite foreslått at forslaget blir lagt ved protokollen, og at vi tek debatten når vi får stortingsmeldinga til behandling i Stortinget denne vårsesjonen.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2005-02-10:
Prosjektet er positivt, men eg er glad for at statsråden også er nokså nøktern i forhold til om dette kan løysa alle problem på vegsektoren framover. Det er jo eit paradoks at me har pengar nok i staten, og likevel lèt me private låna pengar som skal betalast tilbake over ein heil generasjon. Dette har nokre element i seg som me må sjå nærmare på, me må sjå om me kan gjera det på ein annan måte. Så sa statsråden nokre ord om evaluering. Eg kunne godt ha tenkt meg at ho hadde vore litt meir konkret om kva ho ynskjer å evaluera. Me ser i alle fall at det blir eit auka press på dette: Kombinasjonen av låg rente og mange bilar gjer det freistande for veldig mange å koma til både statsråden og oss og seia at her har me eit godt prosjekt. Summen av slike prosjekt kan bli ganske krevjande, sjølv om prosjekta kvar for seg er gode. Så eg vil spørja statsråden: Kor mange prosjekt ser ho for seg samtidig? Vidare må eg seia at når eg har sett på organisasjonskarta for dei prosjekta me har, er det ikkje særleg klårgjerande korleis ansvarsforholdet er. Er statsråden sikker på at desse prosjekta blir organiserte på ein måte som gjer det klinkande klårt kven som har ansvaret for kva?