Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-03-05:
Tusenvis er rammet av en stor rettsskandale i Norge. Vanlige folk som grunnet sykdom eller uførhet hadde krav på og behov for hjelp fra fellesskapet, ble istedenfor møtt med statens harde hånd: urettmessige fengselsdommer og store tilbakebetalingskrav. Men innstillingen fra komiteen som vi i dag diskuterer og skal stemme over, yter ikke rettferdighet nok til dem som er rammet av denne uretten. Partiene på høyresiden renvasker dem som har det politiske ansvaret for håndteringen av denne rettsskandalen – de går faktisk lenger enn daværende statsråd Anniken Hauglie selv har gjort, i å frita henne fra ethvert ansvar for denne skandalen som har rammet så mange uskyldige nordmenn så hardt. Spesielt for Fremskrittspartiet er denne innstillingen et gedigent mageplask. De ville gi inntrykk av å vise handlekraft på vegne av folk flest da de gikk ut av regjeringen, men her ser vi hvordan Fremskrittspartiet i praksis dilter lydig etter Erna Solberg og den sittende regjeringen. Til Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV vil jeg si velkommen etter, nå som de svart på hvitt trekker konklusjonen at Stortinget ikke kunne hatt tillit til Anniken Hauglie som statsråd. I slutten av november behandlet Stortinget Rødts mistillitsforslag mot statsråd Anniken Hauglie. Det forslaget var begrunnet i fire punkter: for det første at statsråden ikke tok grep da hun ble kjent med sakens alvor. Departementet fikk vite at mennesker kunne være dømt til ubetinget fengselsstraff. Så gikk det likevel uker før departementet møtte Nav, og måneder før Riksadvokaten ble orientert – og det er Riksadvokaten som får folk ut av fengsel. For det andre konstaterte vi at statsråden selv hadde stått for skjebnesvangre feilgrep i saken, ikke minst da departementet aktivt gikk imot å få full oversikt og rette opp i uretten som framkom i et brev sendt fra departementet til Nav med instruksen om ikke å gjennomgå gamle saker, kun legge om praksis framover. Dette var også kjent i november i fjor. For det tredje slo vi fast at statsrådens sendrektighet har hatt alvorlige konsekvenser. Vi visste at 17. september var en mann blitt dømt til fengselsstraff feilaktig, 17. oktober påbegynte en annen soning av en dom bygd på feilaktig rettsanvendelse, og fram til slutten av oktober ble flere sittende i fengsel, også det ut fra dommer bygd på feilaktig rettsanvendelse. Som vi sa – og som står seg i dag: Dette er definisjonen på justismord. For det fjerde viste vi til at det var kommet fram opplysninger som var i motstrid til det statsråden hadde sagt i redegjørelsen sin til Stortinget. Etter mitt syn står begrunnelsen seg, saklig sett, solid – og den ble også bekreftet og forsterket gjennom kontrollhøringen. Rettsargumentasjonen fra november bekreftes også i høy grad av begrunnelsen som rød-grønne partier nå gir for sin konklusjon i innstillingen, nemlig at dersom Anniken Hauglie hadde vært statsråd i dag, ville ikke Stortinget kunne ha tillit til henne som statsråd. Så er det underlig at da Rødt fremmet mistillitsforslaget på denne bakgrunnen, ut fra disse fire punktene som ikke er blitt bestridt siden, men bare forsterket og bekreftet, var det ikke måte på hvor ille det forslaget var. Det ble sammenlignet med en såkalt Moskva-prosess, som om Anniken Hauglie var det store offeret i denne saken og ikke de som ble kastet i fengsel på feilaktig grunnlag – enkelte sa til og med at vårt forslag ville styrke Hauglies posisjon som statsråd. I dag vet vi at dette ikke stemte. Tvert imot gikk Hauglie av noen uker etter at vi fremmet forslaget vårt. Dessverre ble Rødt stående alene om å stille Hauglie til ansvar i Stortinget, og Erna Solberg kunne dessverre da få snike den ansvarlige statsråden ut bakveien på nyåret. Vi har hele veien sagt at politiske signaler har spilt en viktig rolle i Nav-skandalen. Ideologien som ofte kalles arbeidslinjen, som frontes både av regjeringspartiene, av Arbeiderpartiet og i stor grad også av Senterpartiet, har medført både politiske innstramninger, mistenkeliggjøring og mistillit overfor syke og uføre og har etter alt å dømme også bidratt til denne skandalen. Denne ideologien tviholder også vår nye arbeidsminister på, ut fra gjentatte intervjuer og uttalelser siden han gikk på som arbeidsminister. Etter vårt syn trenger vi et nytt flertall på Stortinget som også vil ta det nødvendige oppgjøret med denne tankegangen – at man vil ta oppgjøret som trengs med trygdeskam. I går kom den første delrapporten fra regjeringens granskingsutvalg. Ifølge utvalget er det nødvendig å se på praksisen også fra før 2012. Det er i tråd med det Rødt har ment hele tiden. Vi må til bunns i denne uretten, vi må granske rettsskandalen i sin fulle og hele bredde. I 2017 strammet Stortinget inn trygdeloven, om retten til å ta med seg arbeidsavklaringspenger til EØS-land. Om dette skriver granskingsutvalget følgende: «… dersom man legger til grunn Arbeids- og sosialdepartementets oppfatning av gjeldende rett forut for lovendringen som trådte i kraft 1. januar 2018, synes usikkert om det, helt uavhengig av EØS-rettens krav til norsk rett, var hjemmel for å trekke tilbake arbeidsavklaringspenger utelukkende av den grunn at medlemmet oppholdt seg i utlandet uten forutgående tillatelse. Langt mindre var det hjemmel for å straffe for dette.» Dette er oppsiktsvekkende. Dette betyr at Navs praksis og sanksjoner mot folk som går på arbeidsavklaringspenger, kan ha vært mye strengere enn det har vært hjemmel for i norsk lov. Til nå har regjeringen hevdet at den omtalte lovendringen ikke var en innstramning, kun en stadfestelse av gjeldende praksis. Nå sier utvalget, satt ned av regjeringen, ikke bare at dette åpenbart var en innstramning, men attpåtil at gjeldende praksis fram til dette kan ha vært lovstridig. Hvis Navs praksis ikke var forankret i lov, sier det noe om hvor sterkt denne tankegangen står i de ledende politiske miljøene. I dag foreslår Rødt at det settes ned en kommisjon hvor både Navs ulike fagforeninger og også brukerne av Nav er representert, med formål om å anbefale løsninger for å sikre at problemer som reises i førstelinjen og internt hos Nav, faktisk fanges opp, når igjennom til ledelsen og blir fulgt opp der. Dette foreslår vi fordi det er tydelig at et topptungt Nav, der verken ansatte, brukere eller fagforeninger blir tilstrekkelig hørt, også er en del av årsaken til Nav-skandalen. Vi vet jo at Navs ansatte prøvde å ta opp spørsmål om feilpraktisering av regelverket på Navs internforum i både 2014 og 2015, men det ble ikke plukket opp av ledelsen. Det kom også mer formelle advarsler fra ansatte i Nav klageinstans både i 2017 og i 2018, igjen uten at de ble hørt. NTL, som er den største fagforeningen i Nav, sa det samme under høringen i januar, og fagforeningen AVYO tok opp problemstillingen med Nav-ledelsen i oktober 2017, også de uten å nå fram. Juristforbundet har fortalt at da deres medlemmer tok opp mulig feilpraktisering med Nav-ledelsen i 2017 og 2018, fikk de til svar at Nav ikke hadde kapasitet til å undersøke saken. Vi har også, som flere andre, mottatt flere brev om problemstillingen som er sendt til Nav-ledelsen gjennom denne perioden. Når ikke engang advarsler fra Navs egne jurister om tilbakebetaling og anmeldelser på feil grunnlag blir hørt, kan vi bare tenke oss hvor vanskelig det er for en bruker å bli hørt i dette systemet. Både fagforeninger og ikke minst brukere har vært helt tydelige på at Navs egne systemer både for å løfte og for å få varslet om faglige problemstillinger og brukermedvirkning ikke har fungert. I innstillingen anerkjenner også Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre i sine merknader at Navs interne rutiner ikke har fanget opp signalene som kunne ha avverget uretten, så det ser ut til at det er en felles problemforståelse mellom partiene på Stortinget om at noe må gjøres på dette punktet. Derfor håper vi at disse partiene og resten av Stortinget kan støtte Rødt forslag som er ment å ta tak i dette og få endret praksisen for framtiden. Jeg tar med det opp Rødts forslag.