Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-14:
Jeg har stadig vekk gleden av å ta med meg skoleklasser inn på Stortinget. Der viser jeg dem naturligvis de ulike rommene, men så sier jeg: Nå skal jeg vise dere min favoritt. Da tar vi heisen opp, og så går vi bort til statsrådssalen. Utenfor statsrådssalen står verken Kristin Halvorsen, Jens Stoltenberg eller andre, men der står det en stabil, stødig mann som heter Johan Castberg. Jeg velger å gå tilbake helt til hans tid for å få alvoret inn i denne saken, for det vi skal diskutere i dag, er en sak som har vært diskutert i det norske storting helt siden Norge ble selvstendig i 1905. Derfor er det helt nødvendig at vi får en historisk dimensjon inn i denne debatten og ikke blir for snevre. Det som nemlig skjedde rundt 1910-1915, var at vi hadde kloke folk på Stortinget som la en del løp i forhold til hvorledes man skulle utnytte vannkraften. Man gjorde en del vedtak som sørget for at vi i dette landet faktisk fikk en velferdsøkning som var formidabel. Vi valgte altså å ta hånd om eierskapet over vannkraften vår sjøl, slik at vi fikk inntekter til staten som gjorde at vi kunne bygge dette landet. Det vi gjorde, var at vi sa at sjølve kilden skal vi alltid ta hånd om, og så tar vi avkastningen som den kilden til enhver tid måtte gi oss. Det er en grunntanke som vi har hatt fram til i dag. Vi har hatt eierskap over store deler av denne kilden, og så har vi høstet av overskuddet til enhver tid, og på den måten har vi fått en velferdsøkning i dette landet som er helt formidabel. Oljeressursene i Nordsjøen blir en detalj når man sammenligner. For det første er det veldig kort tid siden vi begynte å benytte oss av oljeressursene, og for det andre har de et helt annet tidsperspektiv. Oljeressursene har et tidsperspektiv på kanskje 50 til 100 år. Vannkraftressursene våre har et tidsperspektiv på tusenvis av år. Derfor kreves det helt andre politiske vurderinger enn i mange andre saker. Framtidige generasjoner skal også høste av denne ressursen, kanskje i år 3000 og enda lenger fram. Nå er det vår tur. Nå er det Stortinget i 2004 som skal føre klokskapen videre, slik at også kommende generasjoner kan få dradd nytte av en så flott naturressurs. Gjør vi det med de valgene vi gjør i dag? Gjør vi det ved å gjøre Statkraft om til aksjeselskap? Da er det viktig at vi tenker oss om: Hva betyr det at vi gjør Statkraft om til et aksjeselskap? Jo, det betyr at vi nå legger til rette for at Statkraft kan selges. Biter av Statkraft kan selges, eller hele Statkraft kan selges. Det er det det betyr når vi nå gjør Statkraft om til AS. I løpet av noen år - da snakker jeg ikke om 2-5 år, for da skjer det neppe noe, men i løpet av de neste 10 til 100 år - kan det skje grep som gjør at vi selger viktige biter av denne kilden. Og vi vet at hvis ikke vi eier kilden, blir det også mindre avkastning for kommende generasjoner som skal gjøre seg nytte av den. Det er det som er det alvorlige i denne saken, vi legger til rette for å begynne å selge. Hva er en aksje? Hva er en kraftaksje? Jo, en aksje er noe som kan omsettes. Vi vet at når vi omsetter aksjer, er det ingen selvfølge å få dem tilbake. Har man solgt dem, må det være noen som er villige til å selge tilbake, hvis man skal få tak i dem igjen. Derfor mener vi i SV at dette er en meget stor og alvorlig sak, som Stortinget og det norske samfunn bør bruke mer tid på. En meningsmåling i går viser bl.a. at over 80 pst. av det norske folk ønsker at Statkraft skal forbli slik som i dag. Jeg tror det var 4 pst. som antydet at de ville selge Statkraft. Men det Fremskrittspartiet og Regjeringa legger opp til, er å legge til rette for at Statkraft kan selges, ikke i 2004, kanskje ikke i 2005, men man legger til rette for at det skal kunne skje i framtida. Da er vi som opposisjon nødt til å si fra om at det er feil. Det er helt uakseptabelt at vi nå skal legge til rette for at en så viktig ressurs for samfunnet, i forhold til forsyningssikkerhet, men også i forhold til verdiskaping som gir penger til det norske folk, skal legges ut for salg. Vi i SV ønsker et sterkt Statkraft. Vi ønsker et Statkraft som tar vare på de ressursene de har i dag, som vil si rundt 50-55 pst. av all norsk vannkraft. De ressursene skal man pleie på en måte som gjør at vi fortsatt får jevn avkastning av dem. I tillegg ønsker vi at Statkraft skal være ledende på miljøvennlig energi. Vi vet at det i dag jobbes aktivt med vindkraft, med solenergi, med bioenergi og med bølgekraft. Det finnes også en rekke andre metoder der vi er i en tidlig fase. Her kan Statkraft spille en ledende rolle. Så Statkraft mangler ikke oppgaver. Statkraft er ikke nødt til å fusjonere med utenlandske kraftselskap for å utvikle seg videre. Det finnes flust av oppgaver her på hjemmebane som vi kan ta tak i, og som Statkraft kan ha mulighet til å utvikle seg på. Ett av de områdene der SV synes at Stortinget har behandlet Statkraft dårlig, er i forhold til utbyttepolitikken. Vi har tatt et utbytte fra Statkraft som også etter vårt syn er altfor høyt. Det er ikke rett at vi går inn og tar 90-95 pst. av Statkrafts overskudd hvert eneste år, og så må ha slike nødløsninger som vi hadde for en tid tilbake, da vi var inne og tilførte Statkraft kapital for at de skulle kunne gå videre i forhold til en offensiv strategi på miljøvennlig energi. Vi er nødt til å sørge for at Statkraft får beholde mer av overskuddet framover. SV ønsker at det skal ligge rundt 50 pst. Vi mener at Statkraft bør beholde ca. 50 pst. i gjennomsnitt av overskuddet, slik at de kan være en motor, som jeg har nevnt tidligere, innenfor ulike områder av miljøvennlig energi. Et annet område som jeg ønsker å ta fatt i, er punktet som går på regionale selskap. Vi vet at mange kraftselskap vurderer om de skal selge, fordi kommuneøkonomien er dårlig. Vi har en del interkommunale selskap, og vi har en del fylkeskommunale selskap som faktisk på grunn av dårlig kommuneøkonomi vurderer å selge kraftselskapene sine. Vi i SV mener at det er meget uklokt, men vi registrerer at enkelte er inne på den type tenking. Da tror vi det er viktig at vi har tenkt igjennom hvordan vi håndterer det, i og med at Statkraft har fått beskjed av Konkurransetilsynet om at de ikke kan kjøpe opp mer kraft i Norge. Derfor er vi glade for at vi nå får et utredningsforslag der det skal utredes hva vi skal gjøre når f.eks. selskap som Hafslund - som har vært det mest aktuelle den siste tida - og andre selskaper, legger ut sine kraftselskap for salg. Vi ser fram til utredningen av de ulike modellene og hvordan vi skal håndtere det, slik at eventuelle regionale selskap kan være en aktør for å få kjøpe opp selskapene, så vår vannkraft blir beholdt i offentlig eie også i årene framover. Så tilbake til den alvorlige saken. For første gang siden jeg kom på Stortinget, bad SV sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet om å få bruke mer tid på denne saken. Vi syns denne saken er såpass stor at vi bad om å få bruke noe mer tid på den. Vi registrerer at i enkelte saker har man god tid. Stortinget har nå gått og ventet på en sak om SIVA i snart et halvt år uten at det har skjedd noe særlig fra Næringsdepartementets side. Så kommer denne saken, og vi får under to måneder til behandlingen. Vi beklager sterkt at det ikke var mulig å få lov å bruke lenger tid på en såpass stor sak, men at vi måtte rushe den gjennom. Vi spør oss: Hvorfor skjedde det? Jo, særlig Høyre fryktet vel for at de ikke ville få flertall dersom vi hadde fått belyst denne saken på en mer skikkelig måte, dersom vi hadde fått en skikkelig samfunnsdebatt, dersom vi hadde fått opinionen til å reagere og på en måte i sterkere ordelag gå imot det som nå er i ferd med å skje i Stortinget. Derfor rushet man saken igjennom, ganske enkelt fordi man var redd for at denne saken skulle bli for grundig belyst. Nå vet vi at det blir AS. Vi beklager sterkt at det skjer, og særlig er vi skuffet over Kristelig Folkeparti, som vi hadde forventet ville gått imot det at man nå skal legge til rette for et framtidig salg av Statkraft. Jeg har snakket med mange lokale Kristelig Folkeparti-politikere som jeg vet er enige med SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet i at man ikke burde gjøre dette. Men vi registrerer at Kristelig Folkeparti er presset i Regjeringa til faktisk å være med på en AS-ifisering som jeg tror smerter partiet, og som jeg tror smerter de lokalpolitikerne som er opptatt av at kraftsektoren skal ligge under offentlig styring. Så fikk vi flertall for et forslag som på en måte er med på å holde igjen litt, og det er forslaget om at enhver sak der man ønsker å selge eller fusjonere deler av Statkraft, skal tilbake til dette hus til behandling. Jeg vil gi ros til Kristelig Folkeparti for at vi i hvert fall fikk dem med på det, men den rosen veier ikke opp, ikke på langt nær. Det alvorlige i denne saken er at man i dag gjør om Statkraft til et aksjeselskap og legger til rette for salg, men vi registrerer at vi i dag får flertall for at hver eneste gang det er planer om salg eller fusjon, skal saken debatteres i denne salen. Vi skal sette fokus på det, slik at vi i hvert fall får en debatt og det ikke skjer en snikprivatisering som vi ikke har kontroll over. Jeg går tilbake til skoleklassen min. Jeg regner med at det også kommer skoleklasser til Stortinget i årene framover, kanskje både om ti år, om 50 år og om 100 år. Om høyrekreftene da har sagd ned bysten av Johan Castberg, skal ikke jeg si. Men jeg tviler i hvert fall sterkt på at dagens næringsminister eller noen fra dagens regjering har fått erstattet sokkelen av Johan Castberg eller fått en plass ved siden av den. Jeg tror framtidas generasjoner er meget lite fornøyd med oss for det det legges opp til i Stortinget i dag , og jeg tror historiebøkene vil vise at vi i dag er med på en uklok handling som setter norske naturressurser og norske verdier i fare, og som det for dette stortinget egentlig ikke er noen grunn til å ha noen form for ære av.