trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
For å starte nedenfra i denne rekken av tre spørsmål, om det kanskje ikke var så klokt å ha soldater der: Jo, jeg mener fortsatt at det var og at det er klokt å bidra i stabiliseringen, fordi det er så nødvendig for Irak å få stabilisert situasjonen. Det er så nødvendig å få gjenoppbygd landet. Det er så viktig å få ryddet eksplosiver. Og attpåtil: Dette kommer etter en resolusjon fra FNs sikkerhetsråd, som anmodet om bidrag til stabilisering. Jeg hadde håpet at representanten Haga, som legger så stor vekt på FN, og som selv faktisk har arbeidsbakgrunn fra FN, la større vekt på Sikkerhetsrådets resolusjoner. Hvorvidt det vil være mulig av ressursmessige grunner, er for tidlig å si. Vi har en totalramme som Stortinget har bevilget. Den må vi inntil videre holde oss innunder. Vi tror det er mulig å fortsette i Irak, men hvorvidt det vil være et behov – som er det tredje spørsmålet – er for tidlig å si. Vi håper at det kommer i stand et irakisk overgangsstyre i løpet av første halvår, og vi må forholde oss til det. Hvorvidt det vil definere slike behov, vet vi ikke. Vi vet at andre land, som Japan, er på vei inn. Det kan også forandre behovssituasjonen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Ja, jeg skulle gjerne sett at verdenssamfunnet brukte mindre penger på våpen og mer på bistand. Jeg synes vi i Norge har funnet en bra balanse når det gjelder våre bidrag. Grunnen til at Forsvaret fortsatt er ressurskrevende på tross av at den kalde krigen har opphørt, er nye utfordringer og ny teknologi, som gjør at hvis en skal delta på en eller annen måte, må en gjøre det på det teknologiske nivået som Forsvaret nå baserer seg på. Våre styrker skal bli mer mobile, bl.a. for å kunne rykke ut i NATOs tjeneste. Jeg synes det er en viktig oppgave å kunne delta i internasjonale operasjoner, fordi internasjonale operasjoner ofte er viktige også for å trygge en fredsløsning for fattige folk. Det er mange fattige i Afghanistan, det er mange fattige i Irak, til tross for at landene er rike på ressurser, og det å bidra til å stabilisere situasjonen for dem, kan også være til hjelp for fattige. Men bistandsinnsatsen skal trappes opp i Norge, og den bør trappes opp mye mer i andre land, ikke minst de rike, som gir for lite.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Svaret på spørsmålet er ja. Hovedpoenget er at operasjonen er folkerettslig forankret, men jeg ser det også som en stor fordel – og det er i tråd med det utenriksministeren og forsvarsministeren har uttalt – at de kan være FN-ledede eller NATO-ledede. Men det kan ikke være et prinsipp som drives så langt at vi må avstå hvis ikke det er tilfellet. For å ta tilfellet Afghanistan. Operasjonen var som kjent ikke NATO-ledet i utgangspunktet, men det var bl.a. en NATO-forpliktelse som gjorde at vi deltar, og da har det forankring i folkeretten og i FN. Når det gjelder operasjonen i Irak, har den også klar forankring i folkeretten – ikke minst ut fra sikkerhetsresolusjon 1511 – men den ledes som kjent ikke av FN eller NATO. Vi ser gjerne at både FN og NATO i større grad også kan lede operasjoner, og jeg tror NATO nå er i ferd med å settes i stand til å gjøre det i stadig flere tilfeller. Men, som sagt, jeg er enig i representanten Nybakks poeng, hovedspørsmålet må være folkeretten og forankringen i den.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg synes faktisk statsministeren bagatelliserer det som har skjedd. EUs forsvarsplaner har gått betydelig raskere enn det de fleste hadde trodd for bare ett år tilbake, da EU inngikk Berlin-pluss-avtalen med NATO, om felles bruk av styrker. Ikke bare settes Norge etter det siste møtet i Brussel på sidelinjen når det gjelder utformingen av og innflytelse på sikkerheten på vårt eget kontinent, men et mer samlet Europa på forsvarsområdet kan også svekke oss i NATO, fordi det faktisk påvirker den interne utviklingen i NATO og også de transatlantiske forbindelsene. Da vil jeg spørre om ikke statsministeren har større målsettinger og større ambisjoner i forhold til det å skaffe oss den innflytelsen, både direkte i forhold til EU og også i NATO-systemet hvor EU nå blir en stor maktfaktor når det gjelder forsvarspolitikk.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg er iallfall glad for at representanten Høglund erkjente at deltakelse i internasjonale operasjoner også er en viktig del av vår forsvars- og utenrikspolitikk, og at den også gir våre styrker kompetanse. Men jeg har et spørsmål knyttet til Sudan. I Sudan sitter det faktisk et brutalt, fundamentalistisk regime som er bygd opp av Al Qaidas Osama bin Laden. Han bodde der i flere år, sprøytet milliarder inn i regimet og gjorde det til et islamsk, fundamentalistisk regime. Erkjenner Morten Høglund at en fredsstyrke til Sudan faktisk også kan ses på som en del av kampen mot terror?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Representanten Lilletun og jeg er nok helt enige om at forutsetningen for at vi bidrar i Irak, er at vi gjennom det bidrar til stabilitet og utvikling av demokrati, at det utvikles en grunnlov i Irak, og at vi også får frie valg, forhåpentligvis under overvåking av FN. Men jeg vil komme tilbake til et spørsmål som representanten Blankenborg stilte til Inge Lønning. Er representanten Lilletun enig i at forutsetningen for stabilitet og fred i hele regionen er at vi får en løsning på konflikten mellom Israel og Palestina? Ser representanten Lilletun at det faktisk er slik at så lenge vi har Israels okkupasjon – og den måten som Israel går fram på – kan også nåværende diktatorer og despoter i øvrige arabiske land holde sin befolkning nede og kanalisere deres vrede og frustrasjon mot Israel og mot Vesten, bl.a. i form av terrorangrep, fordi vi ikke har fått løst konflikten mellom Israel og Palestina? Ser Kristelig Folkeparti nødvendigheten av at vi også her viser muskler overfor både Israel og USA?
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Debatten om internasjonale operasjoner avstedkommer av og til presseoppslag som har basis i en litt annen agenda enn det som dreier seg om operasjonene. Et eksempel på det er når Befalets Fellesorganisasjon er veldig opptatt av at styrkene i Irak ikke driver med sivile oppgaver, for da får de nemlig høyere sikkerhetstillegg. Et annet eksempel er at Generalinspektøren for Hæren i dag – for øvrig gjennom Dagbladet – benytter den brede enigheten om Sudan til å påvirke behandlingen av den militærfaglige utredningen for å få en størst mulig hær på bekostning av, så vidt jeg skjønte, Luftforsvaret og Marinen. Men litt uavhengig av dette: Det er nå bred enighet om å sende norske styrker til Sudan. Men i lys av debatten om hvor mange soldater og styrker vi kan ha ute, og samtidig har tilstrekkelig med beredskap hjemme, vil jeg be forsvarsministeren om å si litt mer om hvorvidt vi har de nødvendige kapasitetene til den bredden det nå legges opp til internasjonalt, og om vi har de reserver som er nødvendig dersom det skulle dukke opp operasjoner som vi må gå inn i på kort varsel. Jeg viser bl.a. til Blankenborgs innlegg i den forbindelse.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Det har vært en liten debatt i salen her om hvorvidt man skal prioritere FN- og NATO-ledede operasjoner, og om det i så fall er i samsvar med den faktiske situasjonen. Vi er for så vidt enig i at vi bør prioritere FN- og NATO-ledede operasjoner. Men er ikke likevel hovedpoenget at operasjonen må være folkerettslig forankret i FN, eventuelt i NATO, at det er mandatet som er viktig, ikke nødvendigvis hvem som leder operasjonen, altså hvem som har kommandoen? Vi må vel være forberedt på hele tiden at det kan dukke opp akutte situasjoner i spesielle områder, der det kan være på sin plass at vi har en styrke ledet av en koalisjon, forutsatt at mandatet er forankret i FN. Jeg vil advare mot en enten – eller-tenkning her, og vil spørre om ikke statsministeren er enig i det.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Jeg føler at det er ganske vesentlig å få klargjort hva SV rent faktisk mener når det gjelder folkerettslig forankring. Representanten Bjørn Jacobsen sa jo i et tidligere innlegg, eller i en tidligere replikk, at når det gjaldt vår deltakelse i stabiliseringsstyrkene i Irak, så var det i «ein folkerettsleg gråsone». Det kunne være interessant å få høre hva SV rent faktisk mener om det at stabiliseringsstyrken i Irak befinner seg i en folkerettslig gråsone, mens det faktisk i hvert fall foreligger to spesifikke resolusjoner fra FNs sikkerhetsråd, senest nr. 1511.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
For noen av oss er det bekymringsfullt at EU velger å forsterke sitt forsvarspolitiske samarbeid. Vi ser at det går på bekostning av NATO og samarbeidet der. Vi har begrensede ressurser i vårt forsvar. Når vi har gitt tilsagn om å bidra til bl.a. fremtidige EU-styrker, vil jeg spørre om statsministeren ser dette som et problem. Og vil statsministeren bekrefte at det er våre transatlantiske forbindelser, og det er samarbeidet i NATO, som vil være det viktigste forsvarspolitiske ankerfestet for Norge også i tiden fremover?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
La meg først få kommentere at jeg synes det er flott at Arbeiderpartiet og SV nå engasjerer seg i dette. Fremskrittspartiet var det eneste partiet som i budsjettbehandlingen valgte å ta opp dette spørsmålet. Innenfor det store bistandsbudsjettet synes Fremskrittspartiet at det er beskjedne midler som avsettes til gjeldslette generelt sett. Er statsråden enig med meg i at det å gi gjeldslette er en av de mest effektive måter å yte bistand på, og at dette kan være det løftet disse landene trenger for å kunne komme på egne ben igjen?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Jeg vil ta en konkret ting i representanten Thorbjørn Jaglands innlegg. Han sa at vi i vårt tidligere og nåværende engasjement for fred i Sudan har en forpliktelse til å delta med personell i fremtidige fredsoperasjoner. Mener representanten Jagland at Norge automatisk bør delta med styrker/personell alle steder der vi på andre måter jobber for fred? Hvilke konsekvenser vil det kunne ha for å kunne påta seg fremtidige fredsmeglingsoppdrag?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Som svar på det vil jeg si: i aller høyeste grad ja. Kampen for fred i Sudan er viktig. Det er viktig at vi får på plass operasjoner der som kan lede til en fremtidig og varig fred. Så til spørsmålet om Norge allerede nå skal signalisere at vi skal gå inn her. Med bakgrunn i hva vi vet om våre eksisterende engasjementer, sier vi at det er vi ikke villige til å gjøre. Vi føler at vi har strekt våre ressurser langt nok, og her må kanskje andre land komme på banen og ta et ansvar for Sudan. Det betyr ikke at kampen for fred i Sudan ikke er viktig, tvert imot.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Med det vi vet nå om behovene i 2004 i særlig Irak og Afghanistan, er det fra vår side helt klart at vi ønsker å gi et signal om at det ikke er aktuelt med norsk deltakelse i Sudan. Det er ikke et evigvarende svar, men det er et svar med bakgrunn i den situasjonen. Vi mener at det skal svært mye til for at endringene blir så dramatisk positive, både i Irak og Afghanistan, at vi ressursmessig er i en helt annen situasjon når vi kommer litt lenger ut i neste år.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Vår erfaring er at den måten norske styrker opptrer på, enten det er på Balkan, i Irak eller i Afghanistan, på ingen måte skader Norges omdømme. Tvert imot opplever jeg at våre styrker gjør en solid og god jobb. Om det så kan være mer effektive måter å løse oppgavene på – ja, den debatten tar jeg gjerne. Jeg er gjerne med og diskuterer det. Det finnes sikkert mer kostnadseffektive løsninger på enkelte spørsmål, men jeg følte at hovedspørsmålet gjaldt at det kanskje er problematisk at vi deltar med militære styrker på disse frontene. Det føler ikke Fremskrittspartiet. Vi føler at Norge ivaretar dette på en god måte, og at styrkene representerer nasjonen Norge på en veldig god måte.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Representanten Lønning utfordret Fremskrittspartiet på om vi ikke ser at norske styrker vil ha spesiell tillit i Sudan. Selvfølgelig. Vi tror norske styrker vil ha stor grad av tillit overalt hvor de kommer. Det er jo det vi opplever. Det er den erfaringen vi har. Derfor er vi etterspurt. Derfor er vi ønsket. Men mitt spørsmål til representanten Lønning blir om ikke også Kristelig Folkeparti ser at det er begrensninger for hvor bredt vi kan engasjere oss, om vi ikke bør si at kanskje får andre overta slike oppdrag, selv om det skulle vise seg at tilliten til våre soldater er den aller beste.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Utenriksministeren understreket viktigheten av et langsiktig engasjement i Afghanistan, og han sa også at vi ikke kan være til stede overalt. Spørsmålet blir hvordan vi håndterer fremtidige og kommende oppdrag, og jeg tenker da først og fremst på Sudan. Representanten Lilletun mente at det er flere ressurser å gå på, slik han så det. Det kan jo være at det er tilfellet – eller vil situasjonen heller være at vi må utvanne eller redusere eksisterende operasjoner? Og hvor tenker Regjeringen å foreta den reduksjonen?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-17:
EU er i ferd med å utvikle seg til å bli en supermakt i Europa. Noen ser det som en fordel, fordi de er bekymret for den utenrikspolitiske linja i USA for tida, og de anser at EU kan bli en såkalt balanserende kraft til USA. Senterpartiet mener at dette er en kortslutning. Det vi har behov for, sjøl om vi er bekymret for den amerikanske utenrikspolitiske linja, er å integrere USA i samarbeidsstrukturer, det er ikke å bidra til å isolere USA ytterligere. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hva mener statsministeren om tenkningen knyttet til et EU som en balanserende kraft til USA?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-17:
Da representanten Jagland var utenriksminister, hadde han, så vidt jeg vet, en statssekretær som nå er generalsekretær i Flyktningerådet – det er for så vidt ikke så viktig. Men denne generalsekretæren er en av mange innenfor det norske organisasjonslivet som er svært bekymret for sammenblandingen av humanitær og militær hjelp slik den kommer til uttrykk i den norske innsatsen i Irak. Man mener også at denne sammenblandingen vanskeliggjør arbeidet for de humanitære organisasjonene. Mitt spørsmål er om representanten Jagland er enig med sin tidligere statssekretær i at denne sammenblandingen av humanitær og militær innsats er problematisk. Eller mener han at stort sett hele det norske frivillige organisasjonslivet tar grunnleggende feil?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-17:
Et fyllestgjørende svar på spørsmålet vil kreve mer enn den tida jeg har til disposisjon nå, men overordnet sett er problemstillinga som representanten Halvorsen angir, feil. Senterpartiet har aldri ment at det er noen naturlig motsetning mellom et internasjonalt engasjement og et nasjonalt forsvar. Vi er opptatt av at Norge skal være aktiv internasjonalt, men vi er samtidig opptatt av at vi skal ha et nasjonalt forsvar som møter de utfordringene som vi står overfor i dag. Våre spørsmål knytter seg an til om vi i dag har den rette balansen, eller om omleggingen i retning av å se utenfor landets grenser går for raskt, og om det går for langt. Jeg tror det ville være klokt om mange tok en vurdering med et åpent sinn av dette, og jobbet med seg sjøl i forhold til hva som er rett balanse.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-17:
Representanten Lønning vet utmerket godt at Senterpartiet er svært opptatt av hva Sikkerhetsrådet sier. Jeg har heller aldri sagt at den norske deltakelsen i Irak er folkerettsstridig. Jeg har hele veien lagt vekt på å si at det er den ikke, i lys av de FN-resolusjonene som ligger der. Men det jeg har stilt spørsmål om, er om det er politisk klokt å stille opp med styrker. Situasjonen er jo den at Norge er det eneste landet av de landene som var imot krigen, som har valgt å stille opp med militære styrker. Det er for meg det beste beviset på at man kanskje bør utøve litt sjølkritikk i Regjeringa i forhold til om man kanskje skulle tatt én runde til i den saken, på om det var politisk klokt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-17:
Ja, en må jo være både døv og blind hvis en ikke ser at det er behov for militære styrker i Irak for å bidra til å få ryddet opp i det som er blitt en meget vanskelig og beklagelig situasjon. Jeg sier ikke at situasjonen i Irak ville vært god om man ikke hadde gått til en militær aksjon, men jeg skulle gjerne sett at man hadde funnet andre måter å løse konflikten på. Ja, det må til militære styrker i Irak framover, og det er to land som har ansvar for å sikre styrker på en måte som gjør at vi opprettholder lov og orden og skaper ro i Irak, og det er Storbritannia og USA. Som okkupasjonsmakt har de to landene en forpliktelse i henhold til folkeretten til å gjøre nettopp det.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-17:
Jeg vil følge opp representanten Halvorsens spørsmål, og det var nettopp det jeg også var opptatt av i mitt innlegg. Det er interessant at Regjeringa sier at den generelle linjen skal være at Norge skal delta i FN- og NATO-ledede operasjoner. Utenriksministeren har ikke sagt, og det skulle bare mangle, at vi skulle delta i operasjoner som ikke er FN-mandatert. Det er jo noe helt annet enn det man gledelig nok sier i utenriksministerens innlegg. Vi kan nesten få inntrykk av at Kristelig Folkeparti-formuleringen er at vi primært bør delta i FN- og NATO-ledede operasjoner, mens Høyres tilnærming til dette er at det spiller ingen rolle, vi deltar åkkesom i koalisjonsoperasjoner, slik vi har gjort i «Enduring Freedom» og ikke minst i Irak. Mitt spørsmål går rett og slett på å få en utdyping av hva dette betyr i praksis. Er dette en nyorientering fra Regjeringas side?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-17:
Jeg forstår Regjeringa dit hen at Norge etter alt å dømme vil trekke styrkene ut av Irak etter første halvår 2004. Vi syns at det er bra. Jeg vil gjerne høre litt nærmere fra Regjeringas sjef om hvordan man tenker, og hvilke vurderinger en gjør seg i forhold til dette. Tror en at det ikke vil være behov for å ha styrker i Irak etter første halvår, at situasjonen er endret? Eller er det slik at NATOs nye utrykningsstyrke vil beslaglegge så mye ressurser at det ikke er mulig å opprettholde engasjementet? Eller begynner Regjeringa å innse at det kanskje ikke var så politisk klokt å ha soldater der?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2003-12-17:
Til stemmeforklaring, president! Senterpartiet vil stemme for forslaget fra SV. Forslaget kan imidlertid tolkes dit hen at det indirekte gis støtte til norsk deltakelse i Irak første halvår 2004. Senterpartiet mener det er politisk uklokt å delta militært i Irak. Vår stemmegivning skal derfor ikke tolkes dit hen at vi støtter norsk deltakelse i Irak våren 2004.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Den eneste kandidaten til ledervervet i Kristelig Folkeparti og helseminister i Bondeviks regjering, Dagfinn Høybråten, har i flere intervjuer nå uttalt at den viktigste saken for ham i fremtiden – jeg går ut fra at han snakker på vegne av regjeringen Bondevik – er den sosiale profilen, å hjelpe de svakeste av de svake, ta mest hensyn til dem som sitter nederst ved bordet. Hvorledes synes statsministeren dette harmonerer med Regjeringens politikk overfor dem som er de svakeste av de svake og nederst ved bordet, nemlig de sprøytenarkomane? Stortinget har vedtatt innføring av og tillatelse til sprøyterom, som kan redusere overdosedødsfall og kanskje stimulere de narkomane til å komme til rehabilitering og behandling. Istedenfor å implementere Stortingets vedtak trenerer Regjeringen det og sender saken ut på høring, med spørsmål om man kan innføre dette uten det nødvendige helsepersonellet som Stortingets flertall har lagt til grunn for sitt vedtak.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Hadde Regjeringen prioritert hensynet til de svakeste av de svake, ville disse sprøyterommene for lengst vært etablert. Det har vært vedtak i Stortinget, og et flertall har gjort det klinkende klart hva det ønsker. Da er det teknikk egentlig å gjennomføre det. Vi opplever at i stedet for dette fremkommer fortsatt motforestillinger mot det vedtaket Stortinget har fattet. Det minner oss om den mangeårige kampen bl.a. Fremskrittspartiet måtte føre, for å få metadon inn i rehabiliteringen og behandlingen av de svakeste av de svake, som sitter nederst ved bordet, bl.a. mot både Kristelig Folkepartis og Høyres kamp, og til å begynne med også Arbeiderpartiets. Der tok det lang tid. Når kan vi forvente at Regjeringen får litt fortgang i nettopp det som skal være en profileringssak, som helseminister Dagfinn Høybråten hevder, når det vi hittil har opplevd, er trenering og forsøk på å motarbeide og hindre noe som for lengst skulle vært etablert? Særlig skulle disse sprøyterommene vært etablert før denne julen kom.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
Som kjent kan – innenfor regelverket – oppfølgingsspørsmål også dreie seg om det svaret som kom til representanten Djupedals spørsmål. Og i sitt svar sa statsministeren at det for så vidt nå var et behov for å stimulere økonomien og etterspørselen for å sikre flere arbeidsplasser, som en begrunnelse for det finansministeren skulle ha sagt – altså stimulere etterspørsel for derigjennom å sikre arbeidsplasser. Men det er jo det stikk motsatte av det som har vært hele begrunnelsen for Regjeringens økonomiske politikk de siste årene; det har vært det å stramme inn på etterspørselen for å få renten ned som har vært det toneangivende. Betyr det statsministeren nå sier, at han legger seg mer opp til det Fremskrittspartiet har hevdet, at det faktisk vil være fornuftig også gjennom finanspolitikken å stimulere etterspørselen noe, nå når vi har over 100 000 arbeidsledige – i en begrenset form, som jeg går ut fra finansministeren tenker på? Er dette nye toner fra statsministeren, nemlig at vi kunne ha gitt litt skatte- og avgiftslettelser for å stimulere etterspørselen, vi kunne faktisk ha bevilget mer penger til veibygging og infrastruktur, og vi kunne ha latt være å øke egenandelene til dem som lider og har behov for medisiner og helsetjenester?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-12-17:
De som skal bruke sprøyterommet, er de tyngste av våre narkomane, og fortrinnsvis kvinner i noe høy alder. De er ofte meget alvorlig syke somatisk, med store infeksjoner, og det er også en del psykiske lidelser. I sprøyterommet skal tre ting ivaretas. Det er å få en oversikt og en anamnese om den enkelte. Man skal behandle infeksjoner der og da, og man skal fremfor alt veilede de narkomane i hvor de kan sette disse sprøytene uten å få alvorlige infeksjoner i muskulatur og skjelett. I dette sprøyterommet har Regjeringen tenkt at det kun skal være sosialfaglig personell, og ikke helsepersonell. Da vil jeg si at hele vitsen med sprøyterom er borte. Mitt spørsmål til statsministeren blir: Vil han medvirke til at Regjeringen endrer forutsetningene i høringsnotat om at sprøyterommet skal være betjent av helsepersonell? Det er det som er vitsen med det.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Det kan virke som om Regjeringen har så stor motstand mot å gjennomføre forsøk med sprøyterom at man legger det opp på en måte som gjør at forsøket ikke skal bli vellykket. Ser ikke statsministeren at en rekke av dem som har et tungt rusmiddelmisbruk med narkotiske stoffer, også har betydelige fysiske plager og sykdommer og også mentale lidelser som konsekvens av langvarig misbruk? Det å kunne knytte kontakt med helsepersonell blir en sentral del av det å kunne få dem ut av misbruket. Den kontakten er ofte ikke etablert i dag, bl.a. kjenner de ikke til hvem som er deres egen fastlege. Ser i det hele tatt ikke statsministeren at en god måte å avhjelpe de problemene på som mange med rusmiddelproblemer har, nettopp kan være å sørge for at helsepersonellet er på stedet der man vet at de vil oppsøke et miljø, og der man vil ha adgang til å etablere en kontakt med dem som har rusmiddelproblemer?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Jeg vil også gjerne stille et spørsmål til statsministeren. I Aftenposten nylig fastslo finansministeren at det vil bli tidenes julehandel. Under overskriften «Jubler for økt julehandel» fastslår finansministeren at han er svært glad for at folk skal ut og shoppe mer før jul. Dette er ikke materialisme, som han sier, dette er økt sysselsetting. Det står i grell kontrast til de svært mange som ikke kan delta i den kjøpefesten som finansministeren synes er svært bra. Blant annet har vi over 100 000 mennesker som ikke har arbeid, og vi har 30 000 nye barn som har arbeidsledige foreldre, som ikke kan delta i den kjøpefesten som mange av oss nå kan delta i. De overopphetede kredittkortene er noen få forunt. Dette synes altså finansministeren er svært bra, og han oppfordrer folk til å gjøre dette. Min utfordring til statsministeren er følgende: Synes han dette var veldig klokt sagt av finansministeren? Synes han dette er i tråd med budskapet i den juletiden som vi nå snart går inn i?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Kontrasten mellom dem som har og dem som ikke har, er selvfølgelig sterkest i julen. Når man ser det finansministeren sa, tror jeg det var flere enn meg som reagerte svært sterkt på det at man skal oppfordre til shopping fordi dette vil skape jobber. Dette er det vi nå skal komme oss ut av et vanskelig år med, at folk har fått mer penger mellom hendene ved at renten har gått ned. Jeg har også registrert at finansministeren har moderert seg noe i etterkant, men budskapet hans var krystallklart, og var ikke feilsitert i Aftenposten. Jeg synes dette er et veldig uheldig signal å sende ut, istedenfor å sende ut det som burde vært signalet oppunder jul, nemlig at vi skal ta vare på hverandre, og at vi i større grad skal delta aktivt for dem som har lite, istedenfor at vi som har, skal shoppe enda mer fordi det da blir en og annen jobb i varehandelen. Mitt spørsmål til statsministeren var om han syntes dette var i tråd med julens budskap. Jeg kan godt tenke meg å utfordre statsministeren nok en gang: Synes han dette var spesielt klokt sagt? Burde ikke finansministeren uttrykt seg noe annerledes?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Det var noen som ikke fikk rom i herberget en jul. I Norge er det også dessverre slik. Nå har Bondevik vært statsminister i mange år, og fremdeles er det altså bortimot 6 000 mennesker som ikke har et eget hjem og tak over hodet. Det er slik at Norge har blitt rikere, og like mange er bostedsløse. Så sier statsministeren at alle kan gjøre noe. Da må jeg si at jeg lurer på hvorfor statsministeren ikke kan gjøre noe for de bostedsløse. Det er en av de tingene vi faktisk kan vedta. Det er en fysisk ting. Vi kan bygge boliger og sørge for at folk i hvert fall har et hjem og den verdigheten rundt livet sitt som et eget hjem gir. Hvordan kan statsministeren, med dette faktum, forklare at han i neste års budsjett faktisk har kuttet de tilskuddene som skulle gjøre det mulig å bygge flere billige boliger, slik at folk med dårlig råd i hvert fall kunne få seg et hjem?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Det er viktig å se på tallene for hvordan vi fordeler rikdommen i et veldig rikt land som Norge. SV har gått igjennom hva Bondevik har foreslått for 2002, 2003 og 2004, og tallene viser helt tydelig at han har foreslått usosiale kutt på over 6 milliarder kr. I tillegg til det har man altså gitt lettelse i utbytteskatten, boligskatten, toppskatten og opsjonsbeskatningen på 4,9 milliarder kr. Det betyr at vi har fordelt rikdommen i Norge enda skjevere enn det vi har gjort før. Bare sist uke kuttet vi altså 266 mill. kr i bevilgningen til dem som trenger yrkesrettet attføring, altså de som er syke og uten jobb. Det er veldig vanskelig å få tak i hvordan regjeringen Bondevik egentlig har tenkt å løse fattigdomsproblemet, fordi realiteten er at det blir flere fattige og mange flere rike.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Kontrastene er mange, og å kunne løfte også dem som trenger det mest, er for oss viktig. Jeg vil da spørre statsministeren om det ikke er bekymringsfullt at vi nå ifølge offisielle opplysninger fra Norges Bank ser en svart økonomi i Norge på mellom 80 og 100 milliarder kr, og om ikke Regjeringen synes at det er en prioritert oppgave å få denne økonomien bort. Av disse 80–100 milliarder kr kunne vi ha brukt mange penger til å bygge både skoler og sykehjem. Vil det bli en prioritert oppgave for Regjeringen å få kontroll over og få denne svarte økonomien bort?
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-12-17:
Det er et spørsmål om hvem som skal få økt kjøpekraft. Årets julegave fra Regjeringen til folk med dårlig helse er at egenandelene som vi betaler når vi går til lege eller kjøper medisiner, øker med omtrent 600 mill. kr. Det er riktignok blitt mindre enn det Regjeringen ønsket at det skulle øke med. Det er folk med dårlig helse, som også gjerne har dårlig råd, som betaler det meste av denne regningen og den ekstra – som jeg vil kalle det – helseskatten. Et alternativ kunne være å øke toppskatten med det samme beløpet. Det ville da betydd 700 kr for hver av dem av oss som tjener over 350 000 kr, og det er den gruppen som har fått 80 pst. av den skatteletten som er gitt av denne regjeringen. Hvorfor er det lettest å øke helseskatten for denne regjeringen?
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-12-17:
Ja, det er nok slik at når Regjeringen skal oppsummere hva den gjør for dem som er nederst ved bordet, må den oppsummere det som er gjort gjennom flere år, for å komme over milliarden, mens vi finner milliardbeløp hvert enkelt år til dem som har det bra. 80 pst. av skatteletten til personer har gått til dem som betaler toppskatt. Statsministeren regnet ut at økingen i egenandelene, som jeg kalte Regjeringens julegave til folk med dårlig helse, bare utgjør 20 kr i måneden, ja, den utgjør faktisk bare 70 øre om dagen, for den del. Alternativet med å øke toppskatten ville utgjøre 2 kr om dagen – for dem som har god råd. De fleste av dem som får en økning på 70 øre om dagen, har dårlig råd. Regjeringen har altså valgt å hjelpe dem som tjener over 350 000 kr. De kunne gjort dette annerledes.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Det er mogleg at det er nokon her som blandar saman replikkordskifte og spørjetime. Eg har eit spørsmål til utviklingsministeren. Eg tek utgangspunkt i at Kirkens Nødhjelp og ungdomsorganisasjonen Change Maker har kasta lys over eit gamalt problem, nemleg gjeld som diktatorar påfører landa sine, illegitim gjeld. Dei fleste har meint at det er eit nesten uhandterleg problem å definere kva som er illegitim gjeld, og korleis ein skal handtere det. Men plutseleg oppdaga USA at Saddam Hussein har pådrege Irak ei enorm gjeld, og vips, så er det ikkje så vanskeleg likevel å prøve å fjerne illegitim gjeld. Då blir spørsmålet mitt til utviklingsministeren: Har utviklingsministeren i Norge tenkt å følgje opp dei amerikanske initiativa og sjå på den typen gjeld som enkel, no som det har dukka opp i ein ny samanheng?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
For oss er det ikkje så viktig om det heiter illegitim gjeld eller diktatorgjeld, men at ein kanskje gjer som USA plutseleg fann ut dei kunne gjere, og går laus på enkeltland som sit nedsylta i gjeld som er pådrege under diktatur, og som det kan vere god grunn til å forsøke å få ei internasjonal ordning på for at det nye demokratiske regimet skal få armslag. Eg forstår utviklingsministeren dit hen at det også er strategien til Regjeringa at ein tek dette land for land, men at ein har fokus på gjeld som er pådrege under diktatur.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Representanten Lønning la stor vekt på å få fram at dei som er usamde med Lønning og underteikna, ikkje har forstått noko særleg av det som skjer rundt oss. Det får for så vidt stå for hans rekning. Men han sa også – noko som er prisverdig – at han kunne underskrive kvart ord som leiaren i utanrikskomiteen sa. Då vil eg berre få framheva frå Lønning at han også meiner at det er eit vilkår for den norske deltakinga i Irak at vi får ei framdrift i dei regionale spørsmåla – ikkje slik at det skal vere ein automatikk, men at vi når vi skal vurdere framleis å delta i Irak, også skal leggje vekt på at Norge og andre land – særleg USA og andre – legg større trykk på å få ei løysing på konflikten mellom Palestina og Israel.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Det lukta jul av den avslutninga til statsministeren, og Arbeidarpartiet har jo dei same prioriteringane som Regjeringa når det gjeld bidrag i utlandet i første halvår. Utover i debatten har det dukka opp nokre enkeltsaker som det likevel kan vere grunn til å ta opp. Det dreier seg særleg om spørsmålet om våre evig manglande ressursar og finansiering, som det heiter – og med særleg vekt på finansiering utover i debatten. Frå Arbeidarpartiet si side har vi også sagt at det kan bli aktuelt å delta i ein operasjon i Sudan dersom det blir fred, og dersom det blir spørsmål osv., men vi kan ikkje diskutere berre det som er sikkert, for da blir det ingen diskusjonar. Men som utanriksministeren sa, er det ei forventning om at vi deltek. Så seier forsvarsministeren, med stor vekt på finansiering, at folk kan vi nok finne, men finansieringa må avklarast. Eg vil ha ei forsikring frå statsministeren om at Regjeringa faktisk er førebudd på å delta i Sudan dersom spørsmålet kjem osv., og at ein er førebudd på å finne pengar og mannskap.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2003-12-17:
Det siste utanriksministeren var inne på, om å begynne å tenkje på kva ein har brukt dagen til, tør eg ikkje å begynne med – det kan ende med mykje. Men eg vil gripe fatt i eit par punkt. Opposisjonen, vi frå Arbeidarparitet, har stilt ein del krav, vilkår og føresetnader for internasjonalt engasjement, og vi ønskjer også å utfordre Regjeringa på ein del av dei spørsmåla vi har stilt. Men vi meiner òg at vi som opposisjonsparti har ei forplikting til å presentere ein eigen politikk, ikkje berre å utfordre Regjeringa. Det meiner vi altså at vi har gjort. Så til eit par av enkeltsakene som er tekne opp i debatten. Spørsmålet i forhold til det folkerettslege grunnlaget for deltaking i Irak er vel langt på veg avklart. Nesten alle har sagt at det er ikkje det folkerettslege som er problemet, sjølv om ein eventuelt er mot deltakinga. Åslaug Haga var veldig presis på det ut frå sin ståstad. Vi deler det synet. Eg går ut frå at SV også deler det synet at det ikkje er folkeretten som er problemet i forhold til Irak, berre for at det også blir bekrefta frå salen. For det er ganske viktig dersom ein slår fast at alle partia her seier at det folkerettslege er OK. Då kan vi vere usamde på andre grunnlag, om vi skal delta eller ei. I forhold til det siste innlegget frå Kristin Halvorsen vil eg også gjenta det som Thorbjørn Jagland var inne på, SVs syn på norsk deltaking i NATO-leia og EU-leia operasjonar, som utanriksministeren starta med tidlegare i dag. Dersom vi også får bekrefta at det er ei ukomplisert sak, prinsipielt sett for SV, å delta i EU-leia og NATO-leia operasjonar med tilstrekkeleg mandat frå FN, så er det også ei klargjering som kan ha betydning for eventuell deltaking i framtidige operasjonar.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Som representanten Blankenborg har også jeg merket meg at det her har vært en viss kursjustering, for å si det forsiktig, i amerikansk finans- og gjeldspolitikk fra ett til to år tilbake og fram til nå. Likevel vil jeg understreke fra vår side at kompleksiteten i bruken av uttrykkene illegitim gjeld og diktatorgjeld er så stor at den i liten grad er operasjonaliserbar, i hvert fall i konkrete gjeldsforhandlinger. Det vi har gjort fra norsk side, er å fokusere på enkelte elementer. Ett av dem er postkonflikt-situasjoner, land som kommer ut av en konflikt. I en del tilfeller har det vært gjeldsopptak i «illegitime sammenhenger», hvor det også har vært den type autoritære ledere involvert. Vi har vært opptatt av å gi sjenerøse gjeldsletteordninger for postkonflikt-land, land som skal gå inn i en ny gjenoppbygging. Her har Norge bidratt gjennom forslag i Parisklubben, og vi har også konkret bidratt med gjeldslette. Jeg tror det er riktig å bryte ned en del av disse mer sjablonmessige uttrykkene og se på hva som er mulig, praktiserbart og realiserbart å gjennomføre. Dersom man skulle operere med den type sjablonmessige vedtak, f.eks. i forhold til Irak og Saddam Hussein, kan man jo opplyse om at beløpet det her dreier seg om – fordi den type gjeldslette som regel må finansieres – er etter det jeg har fått opplyst, større enn den totale gjelden som de fattigste utviklingslandene i verden har til alle kreditorer. Det forteller litt om hvilke dimensjoner dette dreier seg om, og at vi dermed må nærme oss også spørsmålet rundt Irak og forhandlingene i Parisklubben med en viss varsomhet. Vi vil fra Regjeringens side omtale spørsmålet om illegitim gjeld, herunder også diktatorgjeld, i en oppdatert og justert gjeldsplan i forhold til den Stortinget vedtok i 1998, på nyåret, og vi vil komme tilbake med mer informasjon til Stortinget også i stortingsmeldingen før påske om samme sak.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Det vi kommer til å gjøre, er å se på dette på case by case-basis, altså land for land, uten å bruke sjablonmessige uttrykk. Vi vil selvfølgelig være innstilt på å gå nærmere inn i hele dette problemfeltet gjennom det vi presenterer i den oppdaterte gjeldsplanen og også i stortingsmeldingen. Men da må vi fokusere på de fattigste landene, og det vi er veldig redde for, er at en del mellominntektsland og en del land som faktisk klarer seg til tross for stor gjeldsbyrde, skal være de som stikker av med all gjeldsletten, og at det faktisk er de aller fattigste landene som her blir skadelidende. Vi har ikke fullført gjeldsletteordningen for de fattigste landene. Det er jobb nr. 1 for oss før vi går løs på eventuelle andre, sjenerøse ordninger.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Det er nettopp det anliggende som representanten Jacobsen anførte, som var bakgrunnen for at det var en regjering ledet av Bondevik, og også med meg som statsråd på dette området, som tok det store historiske oppgjøret med det jeg har kalt skampletten i norsk historie, nemlig skipseksportkampanjen. Det oppgjøret tok vi, og vi følger suksessivt opp den gjeldsplanen og gjeldshåndteringen som ble vedtatt av Stortinget i 1998–1999. Når det så gjelder nye og spennende initiativer, både om illegitim gjeld og om gjeldsdomstoler, er vi åpne for å motta kreative ideer. Igjen er jeg opptatt av to forhold. Det ene er at vi som kreditor skal være troverdige, og at de forslagene vi fremmer i internasjonale gjeldsforhandlinger, ikke må føre til at vi skyver oss selv ut, men at de er realiserbare og mulige å få gjennomslag for, slik at vi ikke selv mister innflytelse i samme forhandlinger. Det andre er hensynet til de aller fattigste og mest gjeldstyngede landene. I et slikt perspektiv er vi villige til å vurdere ulike forslag, men det må være hovedhensynet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2003-12-17:
Jeg merket meg i budsjettinnstillingen Fremskrittspartiets holdning til gjeldslette. Det er meget bra at Fremskrittspartiet legger så stor vekt på dette. Vi står bak de budsjettforslagene Regjeringen har fremmet for både 2003 og 2004, og mener at de gir oss den nødvendige mulighet til å være en pådriver, og til å stille opp for de landene som er i en slik situasjon. Det jeg er veldig oppmerksom på, er finansieringen av gjeldslette. Vår egen gjeldsplan i forhold til de fordringer Norge har på andre land som kreditor, er at vi ikke finansierer det ved å ta fra bistandsbudsjettet. Det skjer ved en egen budsjetteknisk operasjon. Vi er, tror jeg, det eneste kreditorlandet som gjør det slik. Det viktigste er å ikke belaste bistandsbudsjettet for den gjeld andre har til oss, og som vi gir gjeldslette for. Den delen som gjelder gjeldslettefondet, er multilateral hjelp som vi bidrar med. Vi mener at det er tilstrekkelig det vi gjør der. Men begge deler er nødvendig. Det jeg er veldig opptatt av, er at vi ikke skal tappe bistandsbudsjettene i forhold til gjeldslette, for all framtid.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Det er ingen tvil om at vi oppnår resultat på gjeldsområdet. For å ta eit eksempel, så har vi eksportkredittordninga. Vi veit at ca. 20 pst. av all samla gjeld i verda, 400 milliardar dollar, ligg her. Det vi veit, er at innretninga her er laga slik at ho garanterer at dei som har eksportert varer, alltid får pengane sine, mens dei fattige landa blir sitjande igjen med gjelda. Der vi må oppnå noko, er i forhold til at desse landa skal kome ut av gjeldstyngda, sjølv om dei har kjøpt varene. Men går det an å tenkje seg at Noreg kan jobbe for ein internasjonal gjeldsdomstol? Det har vore fleire forslag om at vi burde få eit økonomisk tryggingsråd. Tek Noreg noko initiativ i denne samanhengen?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Etter det eg forstår, vil Arbeidarpartiet revurdere si førebelse støtte til at norske militære styrkar skal vere i Irak. Det vil dei revurdere utpå vårparten. Eg har lyst til å spørje leiaren i utanrikskomiteen: Kva er det som bør vere oppnådd i Irak i løpet av neste halvår, for at Arbeidarpartiet vil gå inn for å trekkje ut dei norske soldatane? Kan det t.d. vere, som han var inne på i sitt innlegg, at USA har sagt at ein skal ta dette med regional demokratiseringsprosess på alvor? Det viser det seg at dei ikkje har gjort mykje av hittil. Kan det t.d. vere at USA på nytt skal ta opp sitt forhold til Saudi-Arabia, som er den næraste samarbeidspartnaren ein har? Kan det skje noko i demokratiseringsprosessen der? Er det slike ting som må oppfyllast dersom Arbeidarpartiet skal kunne støtte tilbaketrekking?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
I utgreiinga til forsvarsministeren heiter det at ingeniørkorpset vårt «har gjort en betydelig innsats» for sivile irakarar ved at dei har bygd ei bru og reparert ei bru, dei har sikra og pussa opp to skolar, og dei har destruert 35 000 eksplosiv. Ser vi på kva dei har gjort pr. 8. desember, var talet på sprenglekamar destruerte av ingeniørkompaniet drygt 20 000. Ser vi på andre sivile, irakiske mineryddarar opplærde av Norsk Folkehjelp, har dei hittil rydda 150 000 sprenglekamar i og rundt Bagdad. Dette programmet var operativt berre 18 dagar før dei norske ingeniørstyrkane kom til Basra. Viser ikkje dette også for Høgre at vi ville ha fått mykje meir igjen for pengane ved å investere i frivillige private organisasjonar, samtidig som vi hadde sloppe å komme opp i det dilemmaet kanskje å vere ein del av okkupasjonsstyrken?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Ein norsk mine- eller eksplosivryddar kostar ca. 2 500 kr pr. dag. Til samanlikning kostar ein irakisk eksplosivryddar opplært av Norsk Folkehjelp ca. 30 kr dagen. Samtidig veit vi at desse pengane også kjem frå bistandsbudsjettet, som eg veit Framstegspartiet mange gonger har hatt gode innspel til. Føler ikkje Framstegspartiet også at det er feil stad å ta desse pengane frå, og at dei kunne ha vore brukte på ein mykje betre måte dersom ein hadde gjeve dei til norske private frivillige organisasjonar? Ville ein ikkje fått meir effektivitet ut av det? Ser ein på desse summane, går det ca. 13 mill. kr til Folkehjelpa og 65 mill. kr til Forsvaret frå bistandsbudsjettet – altså meir pengar til det militære, mindre til sivile, noko som igjen kan vere med på å skade Noregs omdømme som fredsnasjon. Ser Framstegspartiet at vi kan vere ute og skade vårt eige omdømme ved den måten som vi handlar på?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Noreg har destruert 7 500 miner i Irak, vart det sagt frå forsvarsministeren i utgreiinga hennar. Desse er i hovudsak funne på og ved lager. Det er ikkje snakk om noka rydding av minefelt, men henting frå lager. For å referere til nokre norske offiserar så seier den eine, løytnant Laursen, til NTB 8. desember om sjøminer: «Vi fant noen på et lager.» … «Vi har aldri sett en eneste mine i forbindelse med vårt arbeid langs elva». Underforstått er der også sjøminer. Det seier også løytnant Laursen. Desse minene er i hovudsak funne på og ved lager, og dette er med referanse til alle dei 7 500 minene. Så humanitær minerydding er ikkje aktuelt for dei norske mineryddarane i Irak, av den enkle grunn at under britisk kommando har dei blitt utkommanderte til heilt andre oppdrag. Med humanitær minerydding her meiner ein at det er folk utan våpen og utan uniform som faktisk er ute og ryddar på skolevegen, som ryddar i åkeren, der bonden har behov – altså ikkje ut frå strategisk rydding, men ut frå humanitære behov. Synest Kristeleg Folkeparti at det tyder på at den norske innsatsen spesielt er hovudsakleg humanitær når vi får så klare rapportar på det motsette?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
I utgreiinga frå utanriksministeren blir det sagt at Noreg ikkje har status som okkupant ifølgje folkeretten. Men dei norske styrkane er underlagde det britiske 38. ingeniørkompaniet, både formelt og reelt sett. Og sidan det britiske regimentet er ein del av okkupasjonsstyrken, er det ikkje urimeleg å hevde at dei norske styrkane deltek i okkupasjonen. Faktisk er desse soldatane sett på av ein god del av lokalbefolkninga som deltakarar i denne okkupasjonen. Juridisk fører den britiske kommandoen med seg at den norske styrken kan bli sett på som ein del av okkupasjonsstyrken, sjølv om Noreg ikkje har status som okkupant. Ifølgje jusprofessor og folkerettsekspert Ståle Eskeland er den norske kontingenten folkerettsleg å rekne som ein okkupant av denne grunn. Etter SVs syn bør ikkje Noreg opptre i slike folkerettslege gråsoner. Er utanriksministeren einig i at Noreg deltek i okkupasjon, og at vi på ein måte opererer i ei folkerettsleg gråsone her som kan vere med og tøye folkeretten?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Verda brukar stadig meir pengar på våpen og forsvar, viser no heilt ferske tal frå Det internasjonale pengefondet – IMF. Auken ligg på opptil 430 milliardar norske kroner. Dei pengane hadde vi helst sett at vi hadde hatt til å slette gjeld, til å fjerne fattigdom osv., men dei skal jo brukast i internasjonale operasjonar. Det positive med tala er jo at i Asia, Latin-Amerika og Afrika går bruken av midlar til våpen og forsvar ned. I vår del av verda – den rike delen – er auken derimot enorm. Fattige land opplever no at midlar som skulle ha gått til bistand og sletting av gjeld, går til å rydde opp etter rike lands eigne krigar. Ser statsministeren at retninga er feil, at vi satsar for mykje på våpen og for lite på bistand?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-17:
Det eg gjorde i min replikk til utanriksministeren, var å stille eit spørsmål om hans vurdering var lik vurderinga til dei folkerettsekspertane som m.a. i Noreg har uttalt at vi er i ei klar gråsone her.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2003-12-17:
Mitt spørsmål går til statsministeren, og det gjeld kampen mot fattigdom i Noreg. Statsministeren har før blitt synleg irritert når Senterpartiet eller andre viser at vi ikkje er fornøgde med Regjeringas innsats på det feltet. Men når Kirkens Bymisjon melder at rekordmange bed om hjelp no før jul, og Frelsesarmeen bekreftar det same inntrykket – og det er nye grupper som no har behov for støtte – har ikkje då statsministeren sjølv òg av og til tenkt ein tanke om at Regjeringa kunne gjort i alle fall litt meir på dette feltet? Eg skal gje han to utfordringar: Dersom barnetrygda kunne koma ungane til gode òg i dei fattigaste familiane, dei som bed om sosialhjelp, ville det vore eit viktig bidrag, likeins dersom einpersonshushald utanom pensjonistane òg kom inn under bustøttereglane.