Erna Solberg (Høyre), 2008-10-06:
Det er to viktige forhold som har endret seg i løpet av det siste året, og som påvirker hvordan norsk politikk og de norske løsningene kan være i løpet av året som kommer. Det første er at den utenrikspolitiske situasjonen har endret seg. I begynnelsen av dette året så vi at økte matvarepriser og økte oljepriser medførte at folk i fattige land fikk dårligere rammebetingelser, og at de forbedringene som hadde vært med hensyn til generell velferd for de fattigste landene, ble spist opp av høyere kostnader. Forbedringene i henhold til millenniumsmålene forsvant, og det tar lengre tid å nå målene. Vi ser det i dag særlig i forhold til det landet hvor vi gir mest bistand, nemlig Afghanistan, hvor arbeidet med å stabilisere situasjonen forverres ytterligere av at økte matvarepriser og feilslåtte avlinger har gitt en drastisk forverring i forhold til selvforsyningsgraden og økt behov for hjelp også på den humanitære siden. I tillegg har vi på den internasjonale arenaen i nærområdene våre sett et sterkt endret Russland. I vår så vi et Russland som gjennomførte et valg hvor de internasjonale valgobservatørene ikke fikk delta. Det var en påminnelse om at demokratiet ikke står sterkt grunnfestet etter de kriterier vi ville lagt for et demokrati. Så så vi i august at den økte nasjonalismen og selvtilliten som Russland har fått med bedre økonomiske tider, også gjorde at Russland for første gang på lange tider, og etter at det ble et demokratisk styrt land, invaderte et av sine naboland. Jeg mener at dette er et tema som vi bør se på med bekymring. Det er en utvikling og endring internasjonalt som vi ikke kan se vekk fra når vi skal utforme norsk politikk. I den forbindelse har jeg lyst til å understreke noen avgjørende viktige punkter som jeg føler Regjeringen kunne sagt tydeligere og klarere fra om i det internasjonale samfunnet. Vi som land aksepterer ikke at Russland definerer andre land som å inngå i sin interessesfære. Jeg synes ikke statsråder eller statssekretærer skal ha seminarer i norske media hvor de forstår Russland. Jeg synes de skal gi et klart signal om at andre land ikke inngår i en russisk interessesfære, og ikke minst mener vi at hvert land har rett til å definere sin egen alliansetilknytning og sin egen fremtid. Det burde være selvsagt for et lite land som Norge at vi står oppreist og sier at de valgene også gjelder absolutt alle andre land som har valgte parlamenter, og som gjør sine fremtidsvalg. Jeg føler ikke alltid at summen av signaler og kommentarer fra regjeringsrepresentanter viser at vi alltid står like fast og klart på dette. Ja, Norge er naboland til Russland, men det betyr ikke at vi ikke skal ha ryggrad til å stå opp og si fra. Det andre viktige forholdet som har endret seg, er selvfølgelig den økte internasjonale finansuroen og de ettervirkninger det kommer til å få, med mindre økonomisk aktivitet, med mindre etterspørsel internasjonalt. Det kommer til å ha store virkninger for hvilken politikk som kan føres i Norge, og hva vi bør ha høyest oppe på prioritetslisten fremover. Ja, vi skal ha gode reguleringer av finansmarkedet, ja, vi skal ha reguleringer for trygghet for innskytere, vi skal sørge for at det er penger nok til at små og mellomstore bedrifter får kassakreditt god nok til at de kan fortsette å drive, og vi må ha en langsiktig økonomisk politikk som gir trygghet for den enkelte. Den langsiktige økonomiske politikken dreier seg også om å sørge for at konkurranseevnen til Norge er god, og at den faktisk forbedrer seg. Ja, det er ingen bombe at Høyre er uenig med Fremskrittspartiet i den økonomiske politikken. Det har vært en kjerne av forskjell mellom oss. Vi har vært uenige i den utstrakte pengebruken, for vi mener den ville forverre konkurranseevnen for norsk næringsliv, og den ville lage større og raskere omstillingskrav for norske bedrifter. Det er ikke en konservativ politikk. Derfor er vi et liberalkonservativt parti. Derfor er det sånn at det vi har som svar i dag, kan være andre svar enn det Fremskrittspartiet vil ha. Statsministeren luller seg etter min mening inn i en retorikk ut fra at alt går bra fordi det har gått bra i tre år. Men det er jo sånn at i de tre årene vi har bak oss, så har det gått bra fordi det har vært enkelt å styre, fordi vi hvert eneste år har opplevd stor internasjonal etterspørsel. Men det som er målet på om et land styres bra, er om det styres bra for fremtiden. I 2002 og 2003 måtte vi ta omstillinger i dette landet fordi renten var for høy og konkurranseevnen for svak, og vi forbedret konkurranseevnen de påfølgende årene. Derfor kom denne regjeringen til dekket bord. Og det er ikke mine ord, det er Arne Strands ord, og jeg har aldri oppfattet ham som å være Høyre-mann. Det vi ser, er at man ikke har brukt de årene man har sittet ved det dekkede bordet, til å forbedre velferden for fremtiden. Man har valgt å bruke mye penger på tiltak som ikke er i tråd med f.eks. det handlingsregelen tilsa. For hvis dere husker behandlingen av handlingsregelen - noen av oss var jo til stede her da: Det var klare forutsetninger for den. Vi skulle bruke mer penger i norsk økonomi fordi vi skulle bruke dem til å investere for fremtiden. Vi skulle bruke mer på samferdsel, vi skulle bruke mer på utdanning og kompetanse og mer på vekstfremmende skattelettelser. Regjeringen har økt skattene - på de veksthemmende områdene! Og Regjeringen har altså brukt bare 10 pst. av handlingsrommet for oljepengene til å skape grunnlag for fremtidig verdiskaping og velferd, mens den forrige regjeringen brukte 90 pst. Det er den gjennomgangen som NHO har gjort, som viser dette. Når jeg noen ganger møter finansministeren til debatt, hører jeg henne si sånne ting som at vi er nå kommet opp på et normalt rentenivå, eller at det er normalt at vi etter en sånn stor vekstperiode får en nedgangsperiode. Man kan altså konkludere med at med SV i Finansdepartementet har vi fått en finansminister som ikke tror at hun kan gjøre noen forskjell i finanspolitikken, for alt er jo bare som normalt. Jeg mener politikere kan gjøre en forskjell for fremtidens velferd og også i finanspolitikken. Det er ikke bare å la markedet rundt styre. Det dreier seg om å ha flere svar enn det som er et felles multiplum for denne regjeringen, nemlig mer penger. Det dreier seg bl.a. om å sikre at pengene kommer på de riktige områdene - som skaper vekst fremover. Men det dreier seg også om å tørre å gjøre de tingene som gjør at vi får bedre konkurranseevne, at vi effektiviserer og moderniserer, og at vi har andre alternativer. For er det sånn at Regjeringen har utnyttet de gode årene godt? Hva har den egentlig gjort for å styrke norsk skole, norsk forskning, for å trygge norske arbeidsplasser og legge til rette for vekst og skaping av nye jobber? Det den har vist, er at den har allergi mot private løsninger. Den viser det når vi i dag hører at det er 100 private barnehager som blir nedlagt. Vi hører at det i barnevernet er sånn. Vi vet altså at mens den forrige regjeringen klarte å gjennomføre både skattelettelser og fikk 80 000 færre i helsekø, så har denne regjeringen økt skattene og fått 40 000 flere i helsekø. Regjeringens mantra om at man må velge mellom velferd og skattelettelser, har altså nå vist seg å være feil, hvis man sørger for at de skattelettelsene man gir, bidrar til mer verdiskaping fremover. Så må vi ha bedre løsninger på flere områder. Jeg mener at vi innenfor den pengebruken vi har i dag, kunne løst flere oppgaver. Vi kunne f.eks. klart å bidra til et bedre helsevesen. Vi har sett at vi har fått økte helsekøer. Og når vi går inn i spørsmålet om hvorfor vi får det, ser vi at mange pasienter flyttes mellom ulike forvaltningsnivåer for å få behandling. De er svingdørspasienter fordi man ikke har den rehabiliteringssatsingen som Høyre har etterspurt, fordi man ikke har klart å utbygge den medisinske behandlingen i kommunenes hjelpetjenester sånn at færre blir flyttet fra den ene til den andre siden. Så sier statsministeren at vi spådde at det kom til å gå så dårlig i norsk økonomi hvis denne regjeringen tiltrådte. Nei, det vi sa, var at hvis denne regjeringen gjennomfører det den har sagt i denne valgkampen, kommer det til å gå dårlig med norsk økonomi. Og er det én ting denne regjeringen har bevist, er det at den ikke har gjennomført løftene sine. Løftebrudd på løftebrudd listes nå opp i avis etter avis. Sannhetens time kommer selvfølgelig i morgen når vi ser hvor langt man har kommet. Men vi kommer til å være verre stilt gjennom disse tre årene enn vi ville vært hvis vi hadde ført en politikk der man ikke bare var så opptatt av å bruke penger, men også av hvordan pengene ble brukt i det norske samfunnet.