Abid Raja (Venstre), 2011-05-26:
Aller først vil jeg takke interpellanten Werp for en grundig og nødvendig interpellasjon og justisminister Storberget for en passende replikk til dette. Det er veldig mye bra som har blitt sagt i debatten så langt, f.eks. om kriminalitetens årsaker, ikke minst fra Fremskrittspartiets Åse Michaelsen. Det er ingen grunn for meg til å gjenta det, men jeg stiller meg bak veldig mye av det som har kommet fram i debatten så langt. Jeg vil plukke opp debatten herfra og ta med noen flere momenter inn i den. Som det har blitt påpekt av flere, har det nå kommet en voldtektsstatistikk, som bringer fram en ny debatt. Det vi vet om overfallsvoldtekter, bl.a., er at så å si samtlige har blitt begått av innvandrere, og så å si alle av dem har vært muslimer. De har noen likhetstrekk. Så kan man snakke om hvilke problemer det innebærer, hvordan dette har blitt slik, og hvilken årsak dette har. I dag er det veldig mange som kommer til Norge fra et annet land. Det tar ikke veldig lang tid å fly til Norge fra et ikke-vestlig land. Om det er fra Afrika eller Asia, spiller ikke så stor rolle, men det tar en seks–sju–åtte timer. Man forflytter seg fysisk fra et land som ligger ganske lavt nede på FNs statistikk over alle ting. Så forflytter man seg til Norge. Men hvor lang tid tar den mentale reisen, selv om man fysisk forflytter seg på seks–sju timer? Den mentale reisen tar ikke seks–sju timer. Den kan kanskje ta en hel generasjon. Det er veldig mye man kan gjøre for å endre den mentaliteten som mange har med seg til Norge gjennom oppdragelsen. Men det vi vet, er at de fleste kollektivistiske kulturene oppdrar barna på en annen måte enn det vi er vant til i Norge. Man blir ikke oppdratt til selvstendighet, men man blir oppdratt til en kollektivistisk tenkning. Det kan vi endre på gjennom en offentlig debatt. Det mener jeg den offentlige debatten tidvis gjør, men den kan forsterkes. Ikke minst kjenner vi til at vold i hjemmet er et problem som noen grupper i samfunnet blir mer utsatt for enn andre. Det er en innarbeidet del av oppdragelsen. Den aggresjonen som barn får banket inn i seg, får man ikke tatt ut mot sine foreldre, fordi man er oppdratt til lydighet og respekt. Den frustrasjonen og avmakten som en da går rundt og bærer på, må få utløp et annet sted. Den får også utløp et annet sted. Dette er også ting som man kan sette fokus på, men som vi gjør for lite med. Jeg husker f.eks. tidligere barne- og likestillingsminister Anniken Huitfeldt på forsiden av Dagsavisen uttale med pekefingeren i været: Slutt å slå barna! For det første er det ingen innvandrere – ta dette med en klype salt – eller nesten ingen innvandrere som leser Dagsavisen, om aviser i det hele tatt. Uansett tilfelle er det ingen som slutter å slå sine barn fordi de får en moralsk pekefinger dyttet opp i ansiktet. Nordmenn-nordmenn sluttet å slå sine barn etter en lang offentlig debatt, etter opplysningskampanjer, etter at vi fortalte nordmenn for mange år tilbake at jo, hvis du slår barnet ditt, gjør du det verre for barnet. Det vil få problemer på skolen, det vil bli mer aggressivt etc. Den samme kampanjen har vi foreløpig ikke hatt tid og krefter til å gjennomføre overfor innvandrere. Ikke minst vet vi at det er veldig mange barn som vokser opp i Norge – i verdens beste land – under fattigdom. En tredjedel av de ikke-vestlige innvandrerbarna vokser opp under fattigdomsgrensen i Norge. Det er klart at det bidrar til dette helhetsbildet om hva som er årsakene til kriminalitet. Mange av disse barna har ikke en opplevelse av å vokse opp i verdens beste land. Det er et problem for Norge. Ja, vi vil også få noen gettoer i framtiden dersom netto utflytting av nordmenn fortsetter i noen problembaserte områder. Det er ikke et problem i dag, men det er klart at det kan bli et problem i morgen. Dette må vi gjøre noe med. Og i likhet med i Norge: I andre land hvor gettoene har befestet seg, f.eks. i Frankrike, gjør nå den franske staten, sammen med Gilles Kepel, som er en ledende forsker på radikalisering og islamistisk radikalisering, som statsråd Storberget nettopp var inne på, undersøkelser om hva slags radikalisering som finner sted i disse gettoene. Det er klart at dette også er et element som vi kommer til å se mer av i framtiden når det gjelder de ungdommene som faller utenfor skolen og utenfor systemet. Det er mange ting jeg kan komme inn på: tilbakefallsproblematikk, opplæring i ny kriminalitet i fengslene, ikke minst hva de som har vært straffedømt, og som sitter i fengslene, gjør når de kommer ut. Hva skal de gå til – uten bolig, uten arbeid, med mye fritid, etc.? Hva skal man fylle dette med? Jeg skal slutte med å peke på at hvis vi skal klare å gjøre noe på feltet forebygging, krever dette mer enn fra bare justisfeltet, fra bare Justisdepartementet. Det handler om skole, som ligger under et annet departement, det handler om arbeid, om sosialpolitikk, om sosioøkonomisk status, om likestillingspolitikk, om fattigdom, om dialog for å endre de ukulturene som finnes der ute. Klarer vi å gjøre noe med en rekke av disse tingene samtidig, da tror jeg vi klarer å gjøre noe, da tror jeg vi kommer mye nærmere det Werp er interessert i å få til.