Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-25:
Debatten i dag finner sted mot den helt spesielle bakgrunn og det alvor som iverksettelsen av NATOs luftmilitære tiltak mot Jugoslavia i går kveld representerer. Det er første gang NATO går til anvendelse av våpenmakt for å hindre krig og en humanitær katastrofe i Europas midte. Det som nå skjer, illustrerer rekkevidden av de avveininger og utfordringer som NATO stilles overfor ved inngangen til 21. århundre. Betydningen av de problemstillinger som jeg gjennomgikk i min redegjørelse forrige torsdag når det gjelder diskusjonen om NATOs nye strategiske konsept, er på dette vis blitt understreket og aktualisert – om enn på en måte som vi skulle ønske annerledes. Beslutningen om å gå til en begrenset militær aksjon mot Jugoslavia, var ikke lett. Jeg sa det i går kveld og jeg gjentar det her i dag: Det er dypt tragisk at det i hjertet av Europa er oppstått en situasjon som har gjort det nødvendig for NATO å ta i bruk militære midler for å oppnå en løsning på konflikten i Kosovo. Intet NATO-land har ønsket en slik utvikling. Vi måtte imidlertid nøkternt konstatere at alternativet ville ha vært verre. Som den eneste organisasjon som har kapasitet til å sette makt bak kravene til president Milosevic om å godta en politisk løsning, ville det være uforståelig om NATO skulle forbli tilskuer til Jugoslavias aggresjon mot befolkningen i Kosovo og den risiko som foreligger for destabilisering av hele regionen. Det er derfor mitt syn at NATO ved sin inngripen har demonstrert i praksis det som er alliansens fremste oppgave og eksistensberettigelse: å trygge fred og stabilitet. Jeg er glad for å kunne konstatere at det i innleggene i dagens debatt hersker bred oppslutning om denne linje. Det er nå opp til president Milosevic å innse at hans uansvarlige politikk må endres, og å gi klare signaler om at han er villig til å gå inn for en politisk løsning på konflikten, slik det internasjonale samfunn har lagt opp til. Debatten om min redegjørelse foran NATO-toppmøtet bekrefter inntrykket av at oppslutningen om NATO i det politiske miljø er større enn noensinne. De nye oppgaver knyttet til krisehåndtering og samarbeid med partnerlandene, vil bli gitt en sentral plass i NATOs reviderte strategiske konsept, som vil bli en hovedsak på Washington-toppmøtet. De nye oppgavene kommer ikke til fortrengsel for de tradisjonelle funksjoner knyttet til kollektivt forsvar og transatlantisk samarbeid. Det eksisterer i dag ingen direkte militær trussel mot alliansen. Men NATO og Norge står overfor nye krav, oppgaver og utfordringer knyttet til de store sikkerhetspolitiske endringene i Europa, og NATOs aktive rolle i krisehåndtering og fredsoperasjoner, slik vi nå ser det på Balkan. Regjeringen vil med det første legge fram en stortingsmelding om tiltak for å styrke vår evne til å delta i internasjonale operasjoner. Det norske forsvaret står imidlertid overfor utfordringer av bredere karakter. Disse er bl.a. knyttet til det nye risikobildet i Europa, til NATOs nye oppgaver og det faktum at flere av våre allierte er i ferd med å gjennomføre omfattende omlegging av sine militære styrker. NATO-toppmøtet vil ventelig legge nye føringer på NATOs forsvarsplanlegging med sikte på å styrke alliansens felles evne til militær samhandling i forhold til framtidens utfordringer. Styrkene må gjøres mer strategisk mobile, effektive og utholdende, med større evne til egenbeskyttelse. Utviklingen vil få direkte konsekvenser for norsk forsvarspolitikk, herunder Forsvarets oppgaver og ambisjoner. Jeg er opptatt av at det norske forsvaret må kunne tilpasse seg de endringer som nå finner sted i NATO og europeisk sikkerhet, og som NATOs toppmøte og reviderte strategiske konsept vil fange opp. Det er bakgrunnen for at Regjeringen ser behov for en gjennomgang av forsvarspolitikken. Vi mener det tilsier en nedsettelse av et hurtigarbeidene utvalg, med bred politisk deltakelse. Dets innstilling bør i tilfelle foreligge innen ett år, i god tid før utarbeidelsen av neste langtidsmelding. Innstillingen skal altså ikke erstatte, men tvert om være et bidrag til forberedelsen av langtidsmeldingen. Arbeidet skal kanaliseres inn i de normale kanaler, og vil derfor verken medføre forvirring, rot eller forsinkelser, som representanten Ingvald Godal uttrykte frykt for. En tradisjonell forsvarskommisjon, som vi har hatt tidligere, vil ikke kunne arbeide så hurtig som det er behov for i vårt tilfelle. Et slikt utvalg skal selvsagt heller ikke erstatte løpende politiske debatter og beslutninger, enten det nå dreier seg om skytefelt eller bevilgninger, som Jan Petersen nevnte, men være med på å gi et enda bedre grunnlag for en helhetlig langtidsplanlegging. Tilstrekkelige økonomiske ressurser må stilles til disposisjon for å realisere det til enhver tid gjeldende forsvarskonsept, uten at jeg alltid kan garantere full enighet om hva som er tilstrekkelig. Norge deltar aktivt i arbeidet i NATO og Vestunionen med sikte på å styrke de europeiske lands sikkerhets- og forsvarspolitiske rolle og ansvar for krisehåndtering i Europa. Utviklingen av en europeisk sikkerhets- og forsvarsidentitet, ESDI, er i tråd med europeiske ambisjoner og amerikanske forventninger om en bedre byrdefordeling. Vårt assosierte medlemskap i VEU gir oss anledning til medvirkning i de prosessene som også foregår utenfor NATO når det gjelder å utvikle europeisk sikkerhetsidentitet. EUs rolle i å utvikle ESDI har fått en ny dimensjon etter den britisk-franske erklæring i fjor høst. Signalene tyder på at vi må gå ut fra at Vestunionen over tid vil kunne bli integrert i EU-samarbeidet. Regjeringen legger stor vekt på at våre rettigheter som assosiert Vestunion-medlem og de ordninger som i dag gir oss anledning til deltakelse, fullt ut blir videreført dersom Vestunionen innlemmes i EU. Jeg kan altså bekrefte Thorbjørn Jaglands, Jan Petersens og Bjørn Tore Godals uttrykte ambisjoner i så måte. Vi er aktivt engasjert i å fremme norske interesser i denne sammenheng overfor våre allierte og EU-landene. Dette understreket jeg også i min redegjørelse sist torsdag. Det er mitt klare inntrykk av de tilbakemeldinger vi har fått, inkludert fra samtaler den seneste uke, at det blant EU-landene er bred forståelse for norske behov og interesser i så måte. Dette er også i EUs egen interesse, ettersom det vil sikre godt samarbeid mellom EU og NATO, herunder USA. Dette vil være nødvendig dersom EU skal kunne gjøre bruk av NATO-ressurser i krisehåndteringsoperasjoner under europeisk ledelse. Regjeringen legger til grunn at en eventuell integrering av Vestunionen i EU vil måtte ledsages av en styrking av dialogen og samarbeidet med EU på det sikkerhetspolitiske området. Vårt utgangspunkt i denne tidlige fasen av debatten er at Norge og andre allierte land utenfor EU ikke må komme svekket ut. Det er bred oppslutning om NATO både i Stortinget og i det norske folk. Det er godt å konstatere nå ved NATOs 50-årsjubileum. Men vi kan ikke la dette lede oss til å tro at alt kan være som før. NATO må tilpasse seg nye utfordringer og oppgaver, noe krisen i Kosovo i disse dager er et tragisk eksempel på.