Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-02-18:
Som saksordfører har gjort rede for, står Høyre og Arbeiderpartiet samlet i denne saken. Bjarne Håkon Hanssen har hatt en solid gjennomgang av de faktiske forhold i denne saken, som er fullt ut dekkende for det også Høyre står for. Det har vært en del interessante replikkvekslinger her i dag, og det er alltid interessant å høre på Hedstrøm når han har sine innføringer i næringsliberalismens fortreffelighet. Man kan dele mange av de synspunktene, men helt tilfeldigvis kom jeg i så henseende på en pågående sak som gjelder IT Fornebu, uten at jeg skal gå videre inn på det nå. Kristelig Folkepartis representant henviser til Voksenåserklæringen. Jeg føler i veldig stor grad at Regjeringens standpunkt i denne saken er påvirket av behovet nettopp for å oppfylle en formulering i Voksenåserklæringen. Ja, jeg har registrert at Regjeringen selv i stor grad definerer sin egen vellykkethet i forhold til i hvilken grad man greier å oppfylle de formuleringer som står i Voksenåserklæringen. Etter som tiden går og det blir fjernere i tid, tror jeg det vil være en fordel om en legger bort noen av de absolutte formuleringene også i Voksenåserklæringen. Vi er blitt beskyldt for å drive obstruksjon. La meg si det slik: Det er ikke Høyres livsoppgave å holde liv i Regjeringen. Det er heller ikke vår livsoppgave å ta livet av Regjeringen. Vi tar standpunkt til den enkelte sak som blir oss forelagt. Men jeg føler altså at Regjeringens standpunkt i denne saken i stor grad har vært styrt av noen formuleringer som man kom på mens man var samlet oppe på Voksenåsen. Nå er det slik at det ikke er noe galt i det isolert sett, men som sagt: alt med måte. Aukan henviste til tidligere vellykkede utplasseringer av statlige arbeidsplasser. Han henviste bl.a. til Norsk Tipping. Jeg vil minne om den store forskjellen det er mellom andre utflyttinger som har skjedd, og det denne saken dreier seg om. Norsk Tipping har tross alt kommisjonærer rundt om i nesten samtlige kommuner. Vi har et SND-apparat i hele landet som kan ta seg av disse tingene. Regjeringens forslag innebærer at 65 arbeidsplasser skal bli plassert ut et eller annet sted, og så vidt jeg har skjønt, er det i Trøndelag man implisitt har tatt stilling til at dette skal ligge. Jeg registrerer at regjeringspartiene i en merknad sier at det i hvert fall må plasseres et sted hvor landbruket er betydelig. Men jeg har også registrert at andre stastråder enn landbruksministeren har forsøkt seg på å dobbeltselge dette i ikke ubetydelig grad ved å antyde andre muligheter. Dette mulige dobbeltspillet blir så vidt jeg kan se, satt på plass med den merknaden jeg her har henvist til. Vårt forslag innebærer etter mitt skjønn en mye større grad av mulighet for reell delegering og utplassering av praktiske oppgaver til distriktene. Ja, jeg vil si det slik at det ville forundre meg meget om ikke Regjeringen, når den kommer tilbake med denne saken til Stortinget, har anbefalinger som kanskje i sum vil innebære at flere enn 65 arbeidsplasser på sikt kan plasseres i distriktene, og da ved at en først og fremst delegerer avgjørelsesmyndighet til de kompetente miljøene vi har rundt om i det ganske land. For Høyre har det ikke vært styrende for standpunkt i denne saken hva som står i noen erklæringer, men hva som må sies å være den mest effektive og fremtidsrettede måten å organisere dette på. Det aller viktigste er imidlertid å se på om brukerne, det vil si bøndene, er tjent med den ordningen vi foreslår og som i dag vil bli vedtatt. Etter mitt skjønn er det mer enn hevet over tvil at så er tilfellet. Jeg syns saksordfører på en grei måte har redegjort for akkurat det. Det flertallet gjør i dag, er på en måte å alminneliggjøre landbruket som en næring blant andre næringer. Den særbehandlingen – og jeg vil si stakkarsliggjøringen – som regjeringspartiene ofte tar til orde for, kan ikke denne næringen være tjent med i lengden. Hvem vil rekrutteres til en næring hvor det stadig er liksom en stakkarsliggjøring som er det viktigste å bringe til torgs? Det at vi nå samler alle statens virkemidler til næringsrettede tiltak under én paraply, er en utvikling som jeg absolutt tror også landbruksnæringen vil være tjent med i det lange løp. Tiden for denne særbehandlingen bør være over, og det bør være i alles interesse at det er over. Og det er et uomtvistelig faktum at SND og fylkesmannens landbruksavdeling i stor grad har virkemidler som har mange berøringspunkter. Det viser seg svært ofte at BU-midler skal nyttes i kombinasjon næring – landbruk. Et eksempel på dette er turisme, der det har vært et ikke ubetydelig engasjement både fra SND og gjennom BU-midlene. Hvorfor ikke da i større grad etterstrebe å se dette i en sammenheng? Jeg har imidlertid stor forståelse for at enkelte organisasjoner vil beholde det store byråkratiet man har hos fylkesmannens landbruksavdeling for seg selv og ikke risikere å dele det med det øvrige næringsliv. Jeg må minne om at det jobber like i underkant av 1 000 mennesker ved fylkesmennenes landbruksavdelinger i dette landet. Jeg har selv gjort noen undersøkelser på hvor mange som jobber med næringsrettet virksomhet hos fylkesmennene, og hvor stor den lokale staben er hos SND. Og når det er slik at i enkelte fylker jobber 10-15 mennesker ved fylkesmannsembetet med næringsrettede tiltak i forhold til landbruk, mens det i det samme fylket jobber to-tre med det øvrige næringsliv, da er det i hvert fall et eller annet i det innbyrdes forholdet som jeg tror det er på tide å se på. Jeg legger ikke med dette skylda verken på fylkesmenn eller saksbehandlere hos fylkesmenn, men på denne forsamlingen, som har akseptert at så mange innfløkte ordninger for landbruket kan rettferdiggjøre så enorme administrative ressurser som de facto er tilfellet. Med den endringen som vi nå legger opp til, vil det bli en personellmessig overflytting som på sikt vil være meget sunn. Og i det lange løp er jeg altså ikke i tvil om at det vil gi en gevinst for ikke minst den frie, den idérike, den selvstendige bonde i dette land. Det har vært mange rare argumenter i denne saken i de rundene vi har hatt, og når man sier man ikke har hatt høring, er i hvert fall ikke det riktig. Jeg vil si at et av de mest – ja, jeg vil kalle det – spesielle argumenter fikk jeg nettopp i en av disse høringene: Det var behovet for å beholde denne avdelingen hos fylkesmannen så man kunne ha den samrøra med fylkesmannens miljøvernavdeling som man hadde hatt inntil nå. Ja, det har nærmest vært en betingelse for å få til en utvikling på landsbygda at man har denne samrøra. Og etter 10-15 år i lokalforvaltning skjønner jeg det veldig godt. Det er nærmest umulig å få til en utvikling på landsbygda uten at miljøvernavdelingen hos fylkesmannen er med. Men hvorfor skal vi gi en bransje et fortrinn ved at de sitter rundt det samme kaffebordet? Dette behovet har også det samlede norske næringslivet. Det nå å få anskueliggjort det problemet miljøvernavdelingene kanskje er i mange fylker for den generelle næringsutviklingen, tror jeg kan være en bieffekt av denne saken, som kan ha en pris og en verdi som er langt større enn det vi i dag overskuer. Dette viser bare hvilket byråkrati vi har skaffet oss, men det har altså skapt store problemer på landsbygda. La oss heller rydde opp i dette byråkratiet som vi har viklet oss inn i, og i neste omgang avskaffe noen av de detaljene som det jobbes så intenst og nidkjært med. Men ansvaret for dette ligger hos oss, ikke hos byråkratene. Så tilbake til det som har med saksbehandlingen å gjøre, og som det har vært flere replikker på her, ikke minst nå fra komitelederen, altså det med å skylde på hverandre frem og tilbake for at man ønsker å få utredet/ønsker ikke å få utredet. Dette tror jeg fordeler seg rikelig. Det er litt avhengig av hvor man sitter, om man er i opposisjon eller i regjering, og det er fra sak til sak akkurat slik. Når det gjelder hvordan landbruksbyråkratiet og alt hva hermed står i forbindelse, bør organiseres, er det etter mitt skjønn tonnevis av dokumenter som viser hva de mener i alle retninger på dette området. Og når man henviser til saksbehandlingen, er det kort og godt fordi man kanskje har litt få argumenter mot et ellers fornuftig og framtidsrettet standpunkt som flertallet tar til orde for. Jeg vil allerede nå meddele at Høyre ikke kommer til å støtte forslag om utsettelse av en sak som er så overmoden at en svak bris vil få eplet til å falle ned.