Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-05-27:
Demokratiets svøpe, eller flertallets tyranni, ble godt belyst av representanten Bekkemellem Orheim fra Arbeiderpartiet tidligere i dag. Videre er det åpenbart SVs syn at menneskerettigheter må være underlagt de enkelte partiers ideologi. Privatskolelovens historie starter i 1969, loven revideres i 1970, 1985, 1998 og senest nå ved behandlingen av dagens proposisjon. Historisk var det regjeringen Borten som satt med ansvaret da den første privatskoleloven ble vedtatt. Men det er verdt å merke seg at da Bratteli overtok makten på begynnelsen av 1970-tallet, ble det ikke foretatt noen revisjon. På bakgrunn av manglende initiativ fra et regjeringsbærende arbeiderparti må vi kunne anta at de var fornøyd med loven og tingenes tilstand den gangen. Videre kan en anta at privatskoleloven så dagens lys for å unngå at norsk lov kom i konflikt med FN-konvensjonen om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter fra 1966. Senere har denne konvensjonen rukket å bli norsk overordnet lov. Representanten Frøiland var åpenbart bekymret over at foreldre har rett til å velge bort den offentlige skolen. Artikkel 13, punkt 3 i konvensjonen slår fast at partene forplikter seg til å respektere foreldres og vergers frihet til å velge bort den offentlige skolen, under forutsetning av at skolene oppfyller eventuelle minstekrav til undervisningen, fastsatt eller godkjent av staten. Videre står det i punkt 4 at intet i denne artikkel må tolkes som innskrenkninger i enkeltpersoners eller organisasjoners frihet til å opprette og drive undervisningsinstitusjoner, forutsatt at prinsippene i denne artikkels første paragraf iakttas, og at den undervisning som gis i slike institusjoner, er i overensstemmelse med eventuelle statlige minstekrav. Intet av dette burde skape de store debatter på ideologisk grunnlag, slik vi ser i dag. Minstekrav til f.eks. læringsutbytte finnes ikke. Alle snakker om kvalitet, men ingen partier med regjeringsmakt har hittil definert kvalitet i forhold til den enkelte elev. Vi har enhetsskolen, men jeg har aldri truffet enhetslæreren eller enhetseleven, så en enhetskvalitet kan bli en meget stor utfordring. Disse kravene burde etter Fremskrittspartiets oppfatning vært innarbeidet i et kvalitetssikringssystem, og en oppfølging av dette med ansvar for godkjenning og kontroll lagt til et uavhengig organ, f.eks. NOKUT. Vedtak om definisjon av kvalitet i forhold til brukerens krav er viktig. Vedtak om godkjenning og kontroll av den vedtatte kvalitet er tilsvarende viktig. Vedtak om et likeverdig økonomisk system hvor pengene utløses av brukeren, ville ha ivaretatt elevenes og foreldrenes rettigheter på en forsvarlig måte. Dette er utopi i dagens situasjon. Når det gjelder § 3-5 «Særleg opplæring for elevar frå språklege minoritetar», er det også i denne sammenheng slik at Fremskrittspartiet ønsker en bedre opplæring i norsk enn det som altfor lenge har vært flertallets tradisjonelle ideologi i Norge. Etter vårt syn vil det derfor være viktig at denne opplæringen sikres gjennom en statlig stykkpris knyttet til den enkelte elev, og derved sikrer eleven og den valgte skole en forutsigbar og fullverdig finansiering. Kun en slik statlig finansiering vil sikre det språklige grunnlaget for gode læringsresultater for disse barna og ungdommene. Fordi Fremskrittspartiet på bakgrunn av lang erfaring er av den oppfatning at norskopplæring for barn med minoritetsbakgrunn ikke er tilstrekkelig forutsigbar, og at læringsresultatene ikke er gode nok, har vi fremmet et forslag, nr. 5, om at tiltak for å sikre bedre norskkunnskaper for disse blir fremmet som egen sak. Det er beklagelig at dette gode forslaget ikke får flertall i denne omgang. Av forskjellige årsaker er det ikke primært flertall for noen av de framlagte forslagene. Det betyr at katolske skoler med mange barn fra språklige minoriteter ikke vil få finansiert sin spesielt tilrettelagte norskopplæring. Dette er et godt eksempel på at flere partier burde ha følt et spesielt ansvar for å ivareta disse, uten at det vises i innstillingen eller er blitt tydeliggjort i debatten. Flertallsansvar framstår som uoverkommelig for alle som burde ha dannet flertall. Hvor er ansvarligheten til de andre partiene når det gjelder det flerkulturelle samfunn eller ønsket om vesentlig økt arbeidsinnvandring? For å unngå at en slik uverdig situasjon oppstår, har Fremskrittspartiet kommet til at disse barnas ve og vel tilsier at vi stemmer subsidiært for regjeringspartienes forslag til §3-5, som representanten Sortevik tidligere i dag har sagt at vi vil gjøre. Videre synes det å ha festet seg en feilaktig oppfatning av at Fremskrittspartiet i forbindelse med denne saken vil pålegge friskolene å ha styrer med brukere i flertall. Dette er altså ikke riktig. Fremskrittspartiet har det som en uttalt politikk at alle offentlige skoler skal ha selvstendige driftsstyrer med brukerrepresentasjon i flertall. Det er en vesentlig forskjell mellom eierskapet til de offentlige skolene og til de private skolene. Det er vi som innbyggere og brukere som er det offentlige, og da må vi kunne forlange at brukerne er i flertall. Når det gjelder de private skolene, vil vi ha en sterk brukerrepresentasjon i den enkelte skoles styre. For å avklare dette ytterligere: Fremskrittspartiet ønsker ikke å bestemme hvor mange medlemmer det enkelte styret skal ha. Det er helt opp til den private skoleeier å vedta et antall som gir et klart eierflertall i styret. Imidlertid finner Fremskrittspartiet det vanskelig å tro at en privat eid skole skal være totalt på kollisjonskurs med sine brukere og kunder. Når det gjelder representasjon fra de ansatte i styret for den enkelte private skole, følger dette av andre lover og regler som gjelder i arbeidslivet.