Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
I likhet med komitelederen vil jeg berømme komiteen for et svært godt samarbeid om dette budsjettet. Utdanningspolitikk handler mest av alt om å gi hver enkelt en sjanse til å strekke seg etter mål, å realisere sitt potensial og kunne virkeliggjøre sine drømmer for framtiden. Men utdanningspolitikk handler også om å ta ansvar. Etter denne budsjettrunden og etter å ha merket meg utspillene til Regjeringen på skoleområdet, må det være lov å si at en kan bli ganske betenkt. På ny ser vi at det varsles flere omkamper, som f.eks. pluss eller minus ett år på skolen og endring i privatskoleloven. Resultatet av dette blir en skyttergravsdebatt, med den konsekvens at den prinsipielle debatten overskygger den praktiske. «Kvalitet i skolen» er det nye trylleordet som skal dekke til at Høyre og Regjeringen ikke kommer til å sørge for mer penger. For hva skal en tro, når statsråden uttaler at skolebudsjettene i liten grad er Utdannings- og forskningsdepartementets budsjett, men det er kommuneøkonomi? For hva er konsekvensene av budsjettet som foreligger i dag? Fra januar eller februar øker prisen for dem som har barn i skolefritidsordningen, fordi statstilskuddet halveres. Tilbudene innen voksenopplæringen vil komme til å bli dårligere. I tillegg kan andre kommunale tilbud bli dårligere eller dyrere på grunn av for små bevilgninger til kommunene. Dette er ifølge Regjeringen et skikkelig kvalitetsløft for vårt utdanningssystem. Da må en få lov å spørre: Er dette svartmaling? Det er ikke svartmaling å sette søkelyset på resultatene av den politikken som regjeringspartiene og Fremskrittspartiet nå har vedtatt, spesielt med henblikk på alle de tilbakemeldingene vi får fra kommuner som sliter. Jeg nevner noen: Stord, Holmedal, Askvoll, Stryn, Porsgrunn, Bamle, Kragerø. Jeg vil også nevne det som gruppeleder Gunnar Pedersen, Høyre, fra Troms nå har foreslått, nemlig en innsparing ved at elevene skal sørge for vedlikehold og renhold av skolebygningen. Det er heller ikke svartmaling å vise til at Arbeiderpartiet har gjort andre prioriteringer i sitt alternative budsjett eller å vise til alternativt budsjett fra SV og Senterpartiet. Jeg mener at regjeringspartiene bygger på en slags forenklet holdning om troen på konkurranse i skolepolitikken: at sammenlikning av skoler og offentliggjøring av enkeltskolenes resultater skal føre til at de dårlige skolene skal strekke seg for å bli bedre, og at konkurranse fra flere privatskoler skal føre til at de offentlige, uten mer penger, skal gjøre en bedre jobb. Budsjettet er urettferdig og bakstreversk, det er ikke en satsing på framtiden, men snarere det motsatte. Istedenfor å ruste opp det offentlige utdanningstilbudet, får vi nå en nedbygging. Et eksempel på dette er skolefritidsordningen. Det er en lovpålagt oppgave. I mange familier er begge foreldrene ute i arbeid. Vi vet at de har behov for et omsorgs- og tilsynstilbud for småskolebarna både før og etter skoletid. Dette betyr igjen trygghet for våre aller minste. Fremskrittspartiet antyder at SFO er barnehage, en oppbevaringsplass for barna. Betyr Regjeringens forslag at de deler denne holdningen, at de i realiteten nå ønsker dyrere og dårligere SFO, slik at ordningen kan nedbygges og avvikles, som med helsetjenesten for studentene? Jeg vil gjerne berømme initiativet til Kristin Clemet om å få «kvalitet i skolen» på dagsorden. Men hvorfor da samtidig denne harseleringen over fellesskolen? Vi må evne å gjøre to ting samtidig, å sette kritisk søkelys på kvaliteten i skolen, samtidig som vi ikke setter en svart strek over alt det den offentlige skolen har bidratt med, og kan bidra med i framtiden. Vi skal gjerne ta kvalitetsdebatten med et åpent sinn, men uten at vi dermed kvitterer ut statsrådens definisjon av kvalitet. Vi er opptatt av at skolen skal være en møteplass for mangfold, den skal bidra til utjevning ved å gi alle like muligheter og representere en felles plattform for alle barn og unge. Alle skal ha rett til å ta del i det nye samfunnet, og da vet vi at vi er nødt til å få til en lik rett til utdanning. Ulik tilgang på kunnskap må ikke skape grunnlag for nye sosiale skiller i samfunnet og med det ulik deltakelse når beslutninger skal fattes. Fellesskolen skal gi hver enkelt elev mulighet til å utvikle seg. Like muligheter for forskjellige elever krever forskjellig behandling av hver enkelt elev.