Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2008-06-03:
Bare noen avsluttende kommentarer fra min side, siden flere har vært inne på både undertegnedes og Svein Roald Hansens innlegg, og våre standpunkt - som det for så vidt er greit redegjort for - siden mange fra opposisjonen er uenig i dem. La meg ta noen premisser som ligger til grunn for denne debatten. Dette er en debatt som dreier seg om Grunnloven § 83. For å replisere til representanten Lønning, som mente at det var nesten oppsiktsvekkende at vi ikke gikk inn i sakens realitet: Vi har vært veldig nøye på det. Det er med velberådd hu vi ikke har gått inn i realiteten i saken. Den saken er sendt til kirke-, utdannings- og forskningskomiteen for saksbehandling der. Vi behandler hvorvidt § 83 skal anvendes. Derfor har vi vært veldig nøye på ikke å gå inn i en saksbehandling som på noen måte kan oppfattes som at vi forskutterer den behandlingen som skal foretas i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen, og som jeg forstår av komiteens leder at man nå har lagt et løp for. Man skal avgi innstilling tidlig på høsten. Det er et løp som vi i kontroll- og konstitusjonskomiteen ikke er en del av. Vi har vurdert § 83, og § 83 alene. Dette synet har også i 75 år vært Stortingets flertalls syn, med solid majoritet, i samtlige partier. Et unntak er Fremskrittspartiet, for Fremskrittspartiet har ønsket å bruke § 83 mer enn andre, også i vanlig saksbehandling. Den situasjonen som var i 1945, var helt spesiell. Og til dem som mener at vi burde ha fjernet § 83 eller foreslått det som en konsekvens av at vi ikke bruker den i denne saken, vil jeg si at jeg ikke har vanskelig for å se for meg at § 83 kan brukes i helt spesielle situasjoner. Den situasjonen som var i 1945, var helt spesiell. Til og med Hambro aksepterte bruken av paragrafen den gangen, men var nøye med å understreke at dette ikke måtte skje for ofte. Men det hjalp Stortinget ut av en konstitusjonelt vanskelig situasjon. Det hadde han helt rett i. Men det vi her snakker om, er jo en ordinær saksbehandling av en ordinær sak, som selvfølgelig kan ligge i grenselandet til Grunnloven, og der har vi ikke sagt annet enn at Regjeringen har lagt fram et lovforslag som vi selvfølgelig forutsetter er i tråd med loven. Det betyr at vi da ser hvordan denne saken kan ryddes opp i, og det er sånn vi har prøvd å gjøre det. At mange andre ønsker at debatten skal dreie seg om noe annet, det aksepterer jeg fullt ut, det er politikk, men det er ikke det vi nå diskuterer, det er det juridiske innholdet. Carl Joachim Hambro sa følgende i 1939 - og det kan vel egentlig oppsummere mye av det som er vår posisjon, og som i en normalsituasjon vil være både Per-Kristian Foss’, Inge Lønnings og andres posisjon: «Vår forfatning og hele vår politiske utvikling hviler på det grunnlag at det er Stortinget som suverent avgjør konstitusjonelle spørsmål og at det alene er det juridiske innhold av de enkelte stortingsvedtak som i tilfelle kan bringes inn for domstolene.» Det var Hambros oppfatning, og det har vært Stortingets oppfatning i 75 samfulle år, siden dette vedtaket i 1933. Jeg skjønner at mange vil mene at denne saken er spesiell, men da bør man tenke på hvor mange ganger Stortinget har hatt debatter som har vært spesielle, saker som har vært spesielle, fordi det angår mange mennesker. Det er jo nesten hver uke. Jeg har ydmykhet for at mange vil mene at denne saken er spesiell, men man skal være ytterst varsom med å trekke inn § 83. Det har man da valgt å gjøre i denne saken, ut fra den begrunnelse at en forhåndsuttalelse fra Høyesterett vil kunne bidra til at denne saken løses. Igjen: Det er ingen grunn til å tro det. Det er vel ingen grunn til å tro at Høyesterett vil komme med en så entydig uttalelse at både tomtefestere og tomteeiere - i dette tilfellet Opplysningsvesenets fond - vil akseptere dette og ikke gå videre i rettsapparatet. Det er vel ingen grunn til å tro at en uttalelse fra Høyesterett eventuelt ville måtte oppfattes av alle impliserte som det entydig eneste riktige svaret i denne saken. Det er i hvert fall ingen grunn til å tro det, for Høyesteretts dommer er veldig sjelden av en slik karakter at all debatt dermed forstummer. Det prinsipielle vi har lagt til grunn, og som vi legger til grunn, og som Per-Kristian Foss, Inge Lønning og andre politikere har lagt til grunn, er at det er domsapparatets oppgave å dømme ut fra Stortingets vedtak. Nesten hvert vedtak vi gjør i Stortinget, kan havne i retten. Det er vi fullt innforstått med, og det er enhver borgers eller andres rett å gå til rettsapparatet i den grad man er uenig i noe som helst. Det kan skje, det skjer hele tiden, og det vil sikkert også skje i denne saken. I hvert fall er det grunn til å tro det. Hvis man leser aviser, ser man at det er mange som mener at denne saken må inn for tingretten, senere lagmannsretten, og den vil sikkert få sin endelige avgjørelse i Høyesterett - hvis den kommer så langt. Det betyr at når vi nå i dag går imot bruk av § 83, er det av de grunner som her er anført, ikke saken som sådan. I saken som sådan aksepterer jeg fullt ut at det kan stilles spørsmål, og den skal behandles tidlig i høst, forstår jeg, av kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. Da vil det være grunnlag for å ta hele debatten om innholdet i saken som sådan, og derfor har vi vært veldig nøye med nå å avgrense oss til det juridiske grunnlaget rundt § 83 og hvorfor vi mener det vi mener. Jeg tror også - la meg bare si det - mange vil si at det er Stortinget som i dag gjør et vedtak, og de vet hva de gjør, og dette skal vi på en måte stå ansvarlige for. Ja, ethvert vedtak Stortinget gjør, står selvfølgelig vi som står bak vedtaket, ansvarlige for. Det skulle da virkelig bare mangle - som om det skulle være noe nytt! La meg bare også avslutningsvis si, for Carl I. Hagen hadde jo en lengre harang mot Lovavdelingen i Justisdepartementet, at vårt embetsverk i utgangspunktet er partipolitisk nøytralt. De tjener alle herrer, som de har tjent tidligere regjeringer, og de tjener nå vår regjering. Det å antyde at Lovavdelingen i Justisdepartementet tar diktat fra en politiker og endrer konklusjonen på bakgrunn av det, synes jeg er en veldig uforsiktig antydning fra en representant med lang erfaring som kan bedre. I det øyeblikket vi politiserer vårt embetsverk, får vi et embetsverk som mange andre land har. Og det er vi ikke tjent med. Lovavdelingen i Justisdepartementet, som embetsverket i samtlige departementer - det tror jeg alle som har vært i statsrådsposisjon, også vet - er ikke noe lojalt, jattende embetsverk som sier ja og amen til statsråden uansett hva man sier - heldigvis ikke! Jeg har mange eksempler også på at Lovavdelingen har gått imot en del ting som jeg ønsket å fremme da jeg var statsråd, og det samme tror jeg alle har opplevd. La meg bare si at Lovavdelingens uttalelser står selvfølgelig Lovavdelingen bak. Det skjer på juridisk grunnlag, ikke på et politisk grunnlag.