trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-15:
Det er kvaliteten i barnevernet som er utgangspunktet for denne diskusjonen. Vi må sørge for at hver eneste krone som bevilges til barnevernet, går til barnevern. Men det systemet vi har nå, sørger for at store penger renner bort et helt annet sted og ender opp i lommene til noen rike eiere, eller til og med i Luxembourg, Guernsey og Jersey på kontoene til internasjonal finanselite. Det kan ikke være en effektiv forvaltning av skattebetalernes penger. Derfor er spørsmålet hvorfor statsministeren tillater denne sløsingen med skattepenger. Jeg fikk egentlig ikke noe svar på spørsmålet, så jeg gjentar det bare: Mener statsministeren det er et problem at fond plassert i skatteparadiser, som denne regjeringen jo for øvrig er kritisk til, eier en stadig større del av norsk barnevern?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-15:
Jeg spurte om statsministeren mener det er et problem at skatteparadisene får stadig større inntekter fra norsk velferd, og det synes hun åpenbart ikke. Det er greit å registrere for folk, for jeg tror folk i Norge er ganske uenig i det. Men la oss snakke om kvalitet, for hva er det som har skjedd på Erna Solbergs vakt? Jo, bruken av enetiltak for barn – de bor isolert – har fordoblet seg mellom 2014 og 2018. De samme aktørene som tjener penger på den utviklingen, er med i beslutningsprosessen når barn må bo isolert. VG har avslørt at det i flere tilfeller er anbefalt og presset igjennom at barn bør bo isolert – det mest inngripende tiltaket vi har i barnevernet, som selvfølgelig er riktig noen ganger, men som det er uhyre viktig at det er faglige vurderinger som avgjør, og ingenting annet. Det er også den dyreste formen for omsorg og ekstremt lukrativt for de kommersielle aktørene. Så bukken passer havresekken. Barneombudet har gitt sterk kritikk for bruken av enetiltak. Vil statsministeren lytte til Barneombudet og snu den utviklingen?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-15:
Det var det jeg trodde, og jeg er glad for at regjeringen vil se kritisk på den praksisen. Poenget mitt er at det henger sammen med det første jeg spurte om, fordi det viser en systemsvikt der pengeinteressene får for stor makt over hvordan vi styrer barnevernet vårt. Derfor er det et problem at stor internasjonal kapital kommer inn i barnevernet vårt, det er et problem hvis markedsprinsipper får for mye makt, og det er et problem hvis skatteparadisene tar over inntekter fra norsk barnevern. Den rød-grønne regjeringen ønsket å gjøre noe med det, ønsket å stoppe kommersialiseringen av barnevernet, og stoppet derfor bruken av anbud i det statlige barnevernet. Noe av det første Erna Solberg gjorde da hun tok over, var å snu om på den politikken. Derfor har statsministeren selvfølgelig et sterkt politisk ansvar for den utviklingen, den kommersialiseringen, vi har sett i årene etterpå. Hvorfor er det så viktig for Erna Solberg at hjemmet til barnevernsbarn skal ut på anbud?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-15:
Det enkle prinsippet vi mener bør gjelde i barnevernet og i grunnleggende velferd, er at hver krone bevilget til velferd skal gå til velferd. Hver krone bevilget til barnevern skal gå til barnevern. Derfor bør vi forby profitt, og vi bør stenge denne vidåpne døren for å ta skattekroner ut av landet som vi har fått avslørt i barnevernet. Jeg skjønner at statsministeren ikke kommer til å si at hun er for det, men vil statsministeren nå gjøre noe for at vi få skal få vite hvor mye penger som egentlig forsvinner ut av norsk velferd, i privat profitt?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Vi har menneskerettighetsbrudd i barnevernet. Statsministeren etterlyste i nyttårstalen 2019 flere suksesshistorier i barnevernet. Det vi har, er en dobling av antall barn som bor isolert i enetiltak. Vi har over 30 saker i EMD. Vi har barn som ikke får nødvendig helsehjelp – den helsehjelpen de har rett på, og som det er menneskerettighetsbrudd ikke å gi dem. Vi har flere tvangssaker enn mange andre land. Vi har også en turnover i bemanningen som gjør at barna ikke får kontinuitet i sine tilbud. Vi har også en grasrotbevegelse som heter #heierna, som sier at de kan levere flere suksesshistorier til statsministeren hvis de får flere ressurser. Mener statsministeren at regjeringa bruker pengene i barnevernet riktig? Og kommer pengene barna til gode?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2020-01-15:
Senterpartiet meiner at barnevernet er lite eigna for konkurranse- og marknadstenking, og vi er bekymra for auken i talet på enkeltkjøp. I fjor var 75 pst. av opphaldsdøgna i private kommersielle knytt til enkeltkjøp, og det er vel det nærmaste vi kjem å setja barn ut på anbod og å setja ein prislapp på kvart enkelt barn. I mai 2018 bad Stortinget regjeringa om å sikra langsiktige og løpande avtalar med ideelle barnevernsaktørar. I dag har desse aktørane 27 pst. av institusjonsmarknaden, og det er eit politisk krav at dette skal aukast til 40 pst. innan 2025, på kostnad av kommersielle aktørar. Men til no har vi ikkje sett at regjeringa har levert på dette området, trass i at Kristeleg Folkeparti har kome i regjering. Kan statsministeren gjera greie for kva regjeringa konkret vil gjera for å auka talet på ideelle institusjonsplassar til 40 pst. innan 2025?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2020-01-15:
«Det bur ca. 5 000 døve teiknspråkbrukarar i Noreg. I Oslo, Trondheim og Bergen er det eigne sjukeheimstilbod for døve. For døve som bur i andre kommunar, finst det ikkje slike tilbod der teiknspråk er daglegspråket. Dersom ein søker plass ved eit av desse tre sjukeheimstilboda, kan ein bli nekta plass fordi dei prioriterer pasientar i eigen kommune. Kva vil regjeringa gjere for å sikre alle døve sjukeheimspasientar rett til å velje plass på ein sjukeheim i eit teiknspråkleg miljø?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2020-01-15:
Dette gjeld ei veldig lita gruppe, og det kan gå mange år mellom kvar gong ein sjukeheim i ein kommune får sjukeheimsbebuarar som er teiknspråklege. Eg meiner det er nødvendig at ein tenkjer litt annleis enn den generelle formuleringa om at alle har krav på ei individuell vurdering, og at kommunen har eit forsvarlegkrav til å innretta tenestetilbodet etter behovet til kvar og ein. Det som er problemet, er at sjølv om ein kommune innser at det er vanskeleg for dei å få dette tilbodet til å fungera og ønskjer å kjøpa tilbodet i f.eks. Bergen, kan Bergen nekta fordi dei berre har ansvaret for sine innbyggjarar. Det er etterlyst ei forskrift for å sikra at alle skal kunna velja plass på sjukeheim i eit teiknspråkleg miljø, om ein har behov for det.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2020-01-15:
Takk for svaret. Eg har faktisk ikkje høyrt om dette flytterundskrivet. Det er veldig positivt om det kan bidra til ei løysing for denne gruppa og andre grupper som på ein måte er minoritetar og har særskilde behov. Slik eg forstår den kommunale kvardagen, er det ofte snakk om finansiering. Kan statsråden seia meir om korleis flytterundskrivet regulerer betalingsordningane? For eg oppfattar jo at ein av grunnane til at ein avviser, er at ein har behov for dei sjukeheimsplassane sjølv. Kva trumfar kva i ei slik sak, om det f.eks. er mangel på sjukeheimsplassar? Kan statsråden i det heile beskriva litt meir kva dette rundskrivet inneheld?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2020-01-15:
Det har skjedd mye i norsk petroleumspolitikk bare siden nyttår. I går skjedde to ting samtidig: Olje- og energiminister Sylvi Listhaug annonserte gledesstrålende at det deles ut 69 nye letelisenser på norsk sokkel. Samtidig kom nyheten om at CO 2 kan være en langt hissigere klimagass enn først antatt. Modeller som skal inngå i FNs nye hovedrapport, anslår nå at det er langt mer sannsynlig enn før at vi er på vei mot 4–5-graders oppvarming. Denne nyheten har rystet mange nordmenn langt inn i margen. Hvis disse anslagene viser seg å stemme, kan det bety at karbonbudsjettet for 1,5-gradersambisjonen rett og slett er oppbrukt. Det kan også bety at det er enda mer åpenbart at det ikke er plass til mer norsk olje og gass i atmosfæren. Dette gir begrepet «klimarisiko» en helt annen dimensjon. Jeg vil derfor utfordre statsministeren med et tankeeksperiment: Hvordan vil regjeringen forholde seg til et scenario basert på at CO 2 er en hissigere klimagass enn tidligere antatt, slik disse nye modellene har varslet? Vil statsministeren f.eks. vurdere å sette tildeling av nye letelisenser på pause i tiden framover hvis FNs klimapanel faktisk konkluderer med at klimaet er langt mer følsomt og karbonbudsjettene tilsvarende mindre enn vi har trodd? Eventuelt hvor lenge vil statsministeren velge å holde gassen i bånn mens hun overser de blinkende røde lysene?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2020-01-15:
Jeg noterer meg at statsministeren fremdeles er ledende innen grønnvasking i Norge, ettersom utslippene fortsatt ikke går betraktelig ned – og ikke i nærheten av det Parisavtalen krever. På NHOs årskonferanse sa statsministeren mye bra, bl.a.: «Jeg mener derfor vi må si klart og tydelig at Norges politikk er å støtte Paris-avtalen slik den er utformet.» Dette er vi enig i. Parisavtalen inneholder gode ambisjoner. Problemet er at heller ikke verdens rike land, herunder Norge, følger opp med å melde inn skikkelige forpliktelser. En ny oppsummering av dagens forpliktelser viser at vi styrer mot en oppvarming på 3,2 grader i 2100. Den nye informasjonen om økt klimafølsomhet tilsier at det kan være snakk om 4–5 grader. I dag står statsministeren og forsvarer fortsatt oljesatsing ved å vise til en avtale som styrer mot stupet. Det er en ekstremt risikabel strategi. Til og med BlackRock, verdens største investor, legger nå om. Hvor lenge har statsministeren tenkt å fortsette med å forsvare dette?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2020-01-15:
Jeg legger merke til at statsministeren nevner tiltak som foregår. Det gjelder elbil, det gjelder grønn skipsfart, det gjelder Equinors nye satsinger. Vårt poeng er at Norges utslipp fortsatt ikke går ned, heller ikke der de skal gå ned, nemlig innenfor territoriene våre, i henhold til Parisavtalen.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-01-15:
Jeg vil ønske Erna Solberg velkommen til 20-tallet. I helgen sa nemlig Erna Solberg at 20-tallet skal bli Høyres tiår. Vi får nå se. Det forrige 20-tallet ble preget av at Høyre for siste gang var største parti i Norge ved stortingsvalg, og at fagbevegelsen fikk sitt politiske gjennombrudd i Norge. På den tiden hadde viktige industrianlegg med stor betydning for lokalsamfunn i landet vårt blitt etablert – i Sauda, Odda, Høyanger. Vi bygde landet på strøm fra vannkraften. Kraften er ikke en hvilken som helst vare. Vi står i en særstilling med en nøkkelindustri som er bygd på lave strømpriser. Men i desember kom altså NVEs analyse av krafteksportkabelen NorthConnect. Der står det at hvis de får konsesjon, blir kraftselskapene vinnerne, mens industrien og folk flest er taperne. Vår kraftkrevende industri gir samlet sett 12 000 arbeidsplasser. Hvis prisene på strøm øker med opp mot 3 øre, som NVE anslår, betyr det over 1 mrd. kr i økte utgifter for industrien. Det er den lave energikostnaden fra fornybar vannkraft som i over hundre år har vært det avgjørende konkurransefortrinnet for Norge som industrinasjon. Det settes i fare med økt eksport av norsk kraft og import av høyere kraftpriser fra EU og fra England. I mars 2018 sa Solberg at regjeringens beslutning om NorthConnect forutsetter samfunnsøkonomisk lønnsomhet. NVE sier nå at det er samfunnsøkonomisk pluss, men økte strømpriser vil gjøre norsk industri og folk flest til taperne. Vil regjeringen starte dette 20-tallet med å bygge landet videre og sikre at folk flest ikke får økte strømregninger? Eller vil regjeringen starte 20-tallet med å bygge NorthConnect?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-01-15:
Vi har mer enn nok kabler for å få import av strøm hvis det er tørrår eller lite regn. Nå får vi altså to kabler, til Tyskland og England, som vil øke eksportkapasiteten ut av landet vårt med 45 pst. Oppå det vil NorthConnect komme, og da vil vi øke den til opp mot 70 pst. mer enn vi har i dag. Før har Solberg sagt til Stortinget at vi kommer ikke til å vente med NorthConnect til vi ser effektene av disse andre kablene, vi kommer til å fatte vedtak som planlagt. Det har i etterkant blitt skapt usikkerhet rundt dette, også av Erna Solberg selv på Facebook, mens Arbeiderpartiet sier at de har fått garantier om at NorthConnect ikke blir gitt konsesjon uten at dette vilkåret er oppfylt. Kan Erna Solberg garantere at det ikke gis noe ja til NorthConnect før det er gjort erfaringer med de to nye kablene til henholdsvis Tyskland og England – erfaringer vi først får når kablene altså er ferdig bygd og tatt i bruk?
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-01-15:
Det er altså ikke et tydelig svar på spørsmålet. Det kom et tydelig svar på spørsmålet for et års tid siden, da Solberg sa at de ikke ville vente på å vurdere effekten av de to kablene til henholdsvis Tyskland og England før man eventuelt sa ja til NorthConnect. Det var noe som også skapte et visst rabalder i Arbeiderpartiet, som sa at de hadde fått garantier for at man skulle vente på effekten av de kablene før man eventuelt sa ja til NorthConnect. En annen konsekvens hvis man bygger NorthConnect, er at nettleien vil øke med 0,4 øre. Det vil over tid bety at husstandene og industrien må betale 15 mrd. kr. I tillegg vil det gi reduserte handelsinntekter fra Statnetts utenlandsforbindelser fordi noe av handelsvolumet flyttes over til NorthConnect. Statnett bruker i dag disse inntektene til å redusere nettleien for norske forbrukere. Er det riktig å la en annen aktør enn Statnett bygge en utenlandskabel og dermed flytte kostnaden ved tapte inntekter over på forbrukeren i form av økt nettleie?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Allerede i sin første nyttårstale oppfordret statsministeren psykisk syke til å søke hjelp – et budskap som hun gjentok i år, av naturlige årsaker. Men reaksjonene fra folk landet over har vært at det fortsatt er vanskelig å få hjelp når man først ber om det. For noen føles det nær sagt umulig. Da Høyre kom inn i regjeringskontorene, lanserte de den såkalte gylne regelen. Veksten i det psykiske helsetilbudet skulle være større enn veksten i de andre behandlingstilbudene ved sykehusene. Dessverre har den gylne regelen falmet. Veksten i behandlingstilbudet til de fysiske sykdommene, altså somatikken, er fortsatt fem ganger større enn veksten innen psykisk helsehjelp. Under den rød-grønne regjeringen fikk psykisk helsehjelp en større prosentvis vekst i sektoren uten en slik gyllen merkelapp. I de siste seks årene har vi derimot sett en nedbygging av døgntilbudene i psykiatrien, en utvikling som har gått for langt, og som ikke vil bli bedre når årets kuttbudsjett for sykehusene skal spares inn i de ulike helseforetakene. Vil statsministeren lytte til de mange stemmene i befolkningen – fra både syke, pårørende og fagpersoner – og si seg enig i at vi må stoppe den videre nedbyggingen av døgntilbudet i psykiatrien?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Jeg takker for svaret. I et forsøk på å nå den gylne regelen har regjeringen også innført innsatsstyrt finansiering. Statsministeren var opptatt av effektiv behandling i sitt svar. Innsatsstyrt finansiering i psykiatrien vil si at antall konsultasjoner gir økonomisk uttelling; det er tellekantene som avgjør. En sånn styring har gitt resultater i andre deler av helsetjenesten, men det er forskjell på depresjon og beinbrudd. Fagfolk advarer om at vi vil få mer registrering, mer skjemavelde og mindre faglig skjønn og god behandling. Jeg får utallige tilbakemeldinger fra fagfolk i sektoren om at dette fjerner fokuset på de faglige vurderingene og øker fokuset på økonomi. De virkelig gode eksemplene på god behandling, f.eks. firedagersbehandlingen i Bergen, som er internasjonalt anerkjent, vil være en behandling som ikke er lønnsom med denne finansieringsmodellen. Ser statsministeren at denne formen for finansiering ikke gir gode psykiske helsetjenester – eller er det effektiviseringen som har prioritet?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Dette må rett og slett bero på en misforståelse, for det er jo stykkprisfinansiering og tellekanter man innfører med innsatsstyrt finansiering. Psykiatrien har inntil nylig vært rammefinansiert, og de klare tilbakemeldingene fra fagfolkene er at den gode praksisen nå forsvinner i kravet om økonomisk lønnsomhet. Det er tilbakemeldinger som kommer fra alle landets helseforetak. I barne- og ungdomspsykiatrien f.eks. taper behandlerne hvis de er ute og møter ungdommene på skolen, i deres naturlige miljø, og samarbeider med de tilstøtende hjelpetiltakene. Det som belønnes, er en konsultasjon på et kontor på sykehuset. Så her har vi forskjellig virkelighetsbeskrivelse, statsministeren og jeg. Jeg ber henne svare på om hun mener denne måten å finansiere på bygger opp om den gode praksisen som hjelper pasientene.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Det er fint å få et foredrag om hvordan sykehusene er finansiert; det tror jeg vi har god oversikt over, både statsministeren og jeg. Disse pakkeforløpene krever at man får lov til å jobbe på den måten pasienten responderer best, og det er fagfolkene som utvikler behandlingen. Det tror jeg vi er enige om, både statsministeren og jeg. Men når tellekantene som finansierer avdelingen, påvirker den praksisen, er vi på ville veier. Er det virkelig riktig medisin i den situasjonen vi står i nå, å innføre nye tellekanter i en sektor som fortsatt ikke har den veksten statsministeren har lovet seks år på rad?
Bent Høie (Høyre), 2020-01-15:
Jeg vil takke for debatten etter redegjørelsen. Først vil jeg si at representantene Toppe og Fylkesnes hadde en rekke spørsmål som de vil finne svar på når de får lest redegjørelsen i ro og mak, og eventuelt også lest det svaret jeg har gitt kontroll- og konstitusjonskomiteen, og de andre svarene som jeg har gitt representantene. Jeg opplever at det ikke er noen forslag som er blitt fremmet eller tatt opp, som ville hatt noen annen effekt på beredskapssituasjonen enn de tiltakene som helsetjenesten og regjeringen har iverksatt. Tvert imot oppfatter jeg at Rødt og SV konsekvent har kommet med forslag, som heldigvis er blitt nedstemt, som hadde forverret situasjonen. Det er mange av representantene som er opptatt av økonomien. Der har jeg også vært helt tydelig. Det er ingen tvil om at Babcock får avkortninger i sitt oppgjør når de ikke leverer i henhold til kontrakt, og det er helt i tråd med kontrakten. Når jeg og regjeringen har bestemt at vi skal ha tiltak gjennom vinteren uavhengig av om Babcock leverer eller ei, er det selvfølgelig noe vi er nødt til å ta regningen for. Jeg har sagt at det i første omgang er de regionale helseforetakene, basert på eierskap, som tar den regningen, men at regjeringen vil vurdere dette fram mot revidert budsjett. Det er en helt vanlig måte å gjøre dette på. Verken regjeringen eller Stortinget har daglige budsjettbehandlinger. Det har vi ved faste tidspunkter. Jeg regner med at Stortinget ikke mener at jeg bare skulle ha ventet med å avgjøre disse tiltakene til vi legger fram revidert budsjett i mai. Ellers har mange vært inne på hvordan denne tjenesten skal drives i framtiden. Det får vi nå en utredning om gjennom et ekspertutvalg, som har en bred sammensetning av erfaring med denne typen tjenester både i Norge og i Norden, i tillegg til juridisk erfaring. Jeg mener det er klokt å avvente ekspertutvalgets utredning og anbefalinger før en tar den politiske diskusjonen om hvilke konklusjoner en skal trekke. Jeg synes det er rart hvis SV og Arbeiderpartiet mener at det prinsipielt er feil å bruke anbud i denne tjenesten av hensyn til beredskapen, og da mener det bare skal gjelde fly og ikke helikopter. Jeg tror veldig mange i Norge ikke nødvendigvis vil støtte en idé om at luftambulansetjenesten, som har mange støttespillere i hele landet, skal avvikles og bli en offentlig virksomhet. Det vil være en del av denne diskusjonen. Jeg vil selvfølgelig fortsatt følge dette veldig nøye videre og hele veien vurdere om det er behov for å sette inn ytterligere tiltak. Det jeg har, og hele veien har hatt, min hovedoppmerksomhet på, er å bidra til at beredskapen er best mulig. Jeg er fullstendig klar over at det å sette inn ekstra tiltak virker på beredskapen, men at det likevel er utfordrende for tjenesten. Det beste for tjenesten er å ha den normale, planlagte beredskapen. Det har jeg full forståelse for. Derfor håper jeg vi skal komme i en situasjon der vi ikke trenger det, men er det nødvendig, har vi ekstra tiltak og ytterligere ekstra tiltak å sette inn. Det er det som er det viktige å gjøre for å sikre beredskapen til befolkningen.
Bent Høie (Høyre), 2020-01-15:
Først og fremst vil jeg si at jeg er utrolig glad for at representanten Wilkinson er tilbake, og jeg gleder meg til å fortsette diskusjonen med ham. Det representanten tar opp, er et enormt stort og viktig spørsmål. Jeg er selvfølgelig ikke fornøyd med at de målene vi satte oss da vi innførte handlingsplanen mot selvmord og selvskading i Norge, ikke er nådd, og at vi ikke har klart å oppnå de resultatene. Dessverre er det altfor mange som begår selvmord i Norge. Så er det veldig viktig for meg å si at vi skal klare å ha en debatt som får fram veldig tydelig både at det er hjelp å få, og at de som har behov for hjelp, må be om hjelp – og det er mange steder å få hjelp – samtidig som vi må erkjenne at heller ikke på dette området er hjelpen alltid god nok, og det er ikke alltid vi lykkes. Jeg er veldig opptatt av at vi skal fortsette å prioritere psykisk helse, og det har regjeringen også gjort på mange områder. Vi har nå hatt en vekst på nærmere 2 500 årsverk i det kommunale psykisk helse- og rusarbeidet de siste tre årene, og dette er den sterkeste veksten vi har hatt siden opptrappingsplanen ble avsluttet i 2018. Jeg er også opptatt av at vi skal fortsette å gi flere hjelp i den spesialiserte helsetjenesten. Der har også ventetidene gått ned. Flere får hjelp. Så har jeg vært – og er – veldig tydelig på at jeg ikke er fornøyd med helseregionenes oppfølging av den gylne regel, men jeg mener vi hadde vært i en vanskeligere situasjon uten den gylne regel. Jeg ser også klare forbedringer i helseregionenes oppfølging av den gylne regel. Jeg kan forsikre representanten Wilkinson om at det er ingen som sitter i styrene i helseregionene, som ikke har fått med seg alle de følelsesmessige utbruddene som representanten redegjorde for i sitt spørsmål, da jeg har gitt uttrykk for at jeg ikke er fornøyd på dette området. Vi har behov for å styrke tilbudet til mennesker med psykisk helse-utfordringer i Norge. Jeg er også urolig for den utviklingen vi ser, at stadig flere unge får psykisk helse-utfordringer, ikke minst jenter, noe som også kommer fram av den siste HUNT-undersøkelsen. Det er også årsaken til at statsministeren i nyttårstalen fortalte om det regjeringen har satt i gang, nemlig å prøve å få mer kunnskap om hva som er årsakene til denne utviklingen, som dessverre ikke bare er et norsk fenomen, men også et internasjonalt fenomen. For vi må vite mer om årsakene for å kunne bli enda flinkere til å forebygge og skape god psykisk helse i befolkningen.
Bent Høie (Høyre), 2020-01-15:
Jeg mener nok at jeg i mitt forrige svar kom med både en rekke nye tiltak og ikke minst forsterking av tiltak som vi allerede har satt i gang for fortsatt å styrke tilbudet innenfor psykisk helsevern – men listen kan selvfølgelig gjøres enda lengre. Som representanten Wilkinson er inne på, har jeg også gitt et oppdrag til Helsedirektoratet og helseregionene om nettopp å se på hvor vi har behov for ytterligere å styrke kapasiteten, inkludert døgnplasser innen psykisk helsevern. Når jeg ikke vil være med på en idé om at vi nå skal stoppe alt av endringer innenfor psykisk helse, er det rett og slett fordi vi fortsatt i Norge bruker mer døgnplasser enn i sammenliknbare land, og det kan være områder i Norge der det vil være slik at de som har psykiske helseutfordringer, vil kunne få bedre hjelp ved at man lokalt gir mer dagbehandling i stedet for døgnbehandling. Det er ikke alltid døgnbehandling er svaret på utfordringene for dem med psykiske helseutfordringer.
Bent Høie (Høyre), 2020-01-15:
Jeg erkjenner, og har flere ganger sagt, at jeg forstår at de som jobber innenfor psykisk helse, opplever en mer hektisk hverdag – selv om vi har styrket tilbudet. Det handler bl.a. om at det er flere som har behov for hjelp, og vi er også midt inni et svært kvalitetsløft for psykisk helse ved at vi nå innfører pakkeforløp for psykisk helse, både for barn og unge og for voksne. Det vil innebære en betydelig forbedring av tilbudet. Jeg vet at det er veldig arbeidskrevende for dem som jobber i tjenesten, men vi får også veldig klare tilbakemeldinger på at dette innebærer en kvalitetsforbedring, mer forutsigbarhet for pasientene, tydeligere involvering av pasientene og systematisk tilbakemelding fra pasientene på at behandlingen virker. Det er ingen tvil om at dette feltet også har behov for et kvalitetsløft, slik at vi sikrer at vi gir den hjelpen som hjelper, til pasienten.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2020-01-15:
På nytt vil jeg takke for oppfordringen om å komme hit og holde denne redegjørelsen. Dette er viktige debatter for Stortinget. Jeg skal avslutningsvis ta en gjennomgang av hovedpunktene. Når vi er ute med styrker, er personellets sikkerhet vår høyeste prioritet. Derfor er vi sikre på at det personellet vi har i Irak, er trent og utrustet til å ivareta egen sikkerhet i møte med aktuelle trusler. Derfor er vi også i et tett samarbeid i koalisjonen om det oppdraget vi er på i Irak, som har kommet på invitasjon fra irakiske myndigheter, der de norske soldatene deltar i en internasjonal koalisjon på 70 nasjoner i kampen mot terrorbevegelsen ISIL. Dette har vært helt avgjørende for at irakiske styrker har evnet å bekjempe ISIL territorielt. Når det i denne salen brukes ord som «rosenrødt» om den situasjonen som er der nede, oppfatter jeg det som ganske respektløst overfor styrkene vi har ute, og overfor det samarbeidet vi har for å hjelpe irakiske styrker. ISIL er territorielt bekjempet, men de utgjør fortsatt en terrortrussel. Vi vurderer løpende og i nær kontakt med samarbeidspartnerne våre i den internasjonale koalisjonen den videre innretningen av den militære innsatsen der nede – med ett mål, og det er at Irak selv gradvis skal kunne overta det samlede ansvaret for landets og innbyggernes sikkerhet. I en diskusjon om situasjonen der nede er det veldig enkelt – det er egentlig billige poeng – å putte konflikten mellom USA og Iran opp i den samme gryten som koalisjonens kamp mot ISIL. Vi merker oss den resolusjonen som ble gjort i det irakiske parlamentet den 5. januar. Av respekt for Iraks selvstendighet har vi også respekt for at de har en politisk prosess, og for at det er en konstitusjon i Irak som sier at parlamentet har én oppgave og regjeringen en annen, og vi avventer nå kontakt med den irakiske regjeringen i denne saken. Hvis den irakiske regjeringen trekker tilbake invitasjonen, har vi sagt at vi trekker oss. Foreløpig har vi ikke fått de signalene. Foreløpig står koalisjonen der rett og slett fordi kampen mot ISIL ikke er over. Jeg mener at en god måte å vise at vi skiller mellom konflikten mellom Iran og USA og kampen mot ISIL på, er at vi er tydelige på at vi står der i en koalisjon mot ISIL. Jeg merker meg de forskjellige innspillene fra salen. Jeg er veldig tilfreds med at vi stort sett er enige om at dette er en viktig innsats. Husk at denne innsatsen er grunnlaget for humanitært arbeid, humanitær bistand og muligheten for å løfte denne regionen opp til et litt mer stabilt nivå. Derfor er det mange nasjoner som bidrar, og mye ressurser som blir satt inn i denne kampen.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2020-01-15:
Eg vil òg takke for to svært gode utgreiingar, frå utanriksministeren og forsvarsministeren. Eg er einig i det representanten Tetzschner sa: Dette var kloke innlegg, nettopp fordi me er bekymra over den situasjonen me no ser i Midtausten. Konflikten mellom USA og Iran går jo mange tiår tilbake, men det er klart at han har eskalert, spesielt etter at USA valde å trekkje seg ut av atomavtala, og òg med dei hendingane me har sett både dei siste månadene og ikkje minst dei siste vekene. Eg trur eg òg har lyst til å slutte meg til det utanriksministeren sa om Soleimani, for det var ei balansert beskriving. Det er ei sanning at han hadde ein betydeleg posisjon i sitt eige land, men òg stod bak handlingar som ingen av oss vil forsvare. Eg meiner at det folkerettslege grunnlaget for denne operasjonen ikkje er avklara, og det var òg det eg høyrde frå statsråden. Det var òg ein tydeleg bodskap: Den tydelege bodskapen er at me blir med dei militære operasjonane våre så lenge Irak ønskjer at me skal vere der. Eg er glad for det, for når ein har gått ut tidlegare, har me sett at det har skapt eit maktvakuum. Derfor er eg òg glad for den bodskapen, som både forsvarsministeren og utanriksministeren kjem med. Vi må vere ærlege på det og seie at nettopp våre militære operasjonar har bidratt til framgang. ISIL, som altså er den verste terrororganisasjonen i moderne tid, er jo blitt betydeleg svekt nettopp på grunn av det militære samarbeidet. Det må derfor fortsetje, for sjølv om ISIL er svekt, utgjer dei òg i dag ein betydeleg fare. Utfordringa mi går ut på korleis me no likevel kan bidra til å sikre at Iran ikkje får moglegheita til å utvikle atomvåpen. For det er klart at atomavtala er svekt, og som òg utanriksministeren sa: Det er jo ikkje overraskande, det som Iran gjer. Kva er dei europeiske landa sitt svar? Korleis kan me no bidra til at Iran ikkje utviklar atomvåpen? Det meiner eg er ei felles utfordring på eit spørsmål som me er nøydde til å stille oss.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
«Utdanningsnytt har avdekket at det blir stadig mer vanlig blant lærere å betale for undervisningsmateriell av egen lomme. Det pekes på at bøker er utdaterte og at skolen har trange budsjetter, samt et press om mer spennende undervisningsopplegg en ikke har tid nok til å utarbeide. Sykepleiere må ikke ta med bandasje på jobb. Hva mener statsråden om denne utviklingen, der stadig flere lærere selv tar regningen for undervisningen?»
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Jeg vil takke for svaret, og så vil jeg utfordre statsråden enda litt mer på hva han selv tenker om denne utviklingen. Jeg synes det er alvorlig, det som lærerne beskriver til Utdanningsnytt, at det nå er blitt helt vanlig at lærere bruker penger fra egen lomme til å kjøpe opplegg til egen undervisning. Det er jo, som jeg var inne på i spørsmålet, uaktuelt for de fleste andre yrkesgrupper å måtte legge ut selv, fra egen lomme, for å gjøre jobben sin. Vi er nok enige om at hovedansvaret ligger på kommunene og skoleeier her. Men jeg vil også utfordre statsråden på om det ikke er noe vi kan gjøre også nasjonalt for å unngå dette, og kanskje spesielt for å snu denne trenden, når det nå pekes på at dette har blitt mer vanlig i skolen.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Det er i hvert fall én ting vi i Stortinget har et stort ansvar for, og da tenker jeg på det som statsråden har vært inne på, med fagfornyelsen. Jeg tror at noen av de utfordringene det pekes i disse artiklene, vil løse seg selv ved at det kommer nye læreplaner og derfor nytt undervisningsmateriell. Men jeg vil fortsatt utfordre statsråden litt på om en gjør nok for å sikre at en kan snu denne trenden. For dette handler om undervisningsmateriell og undervisningsopplegg, som det pekes på i artikkelen. Lærere betaler selv for f.eks. spill som en bruker til læring, og innkjøp av bøker, og med fagfornyelsen vil det jo være et større behov for nyinnkjøp av bøker, digitale læringsopplegg og undervisningsmateriell. Har statsråden forsikret seg om at en gjør nok for at denne utviklingen snus nå med fagfornyelsen, og at en kan snu denne trenden?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-01-15:
Ansvaret for at skolene og lærerne har tilgang til utstyr og læremidler, er tydelig plassert hos skoleeier. Jeg forventer at skoleeierne følger opp dette ansvaret, og at skolene kjøper inn nødvendig materiell og læremidler i tråd med reglene om offentlige anskaffelser. Vi gjennomfører nå den største endringen i skolen siden Kunnskapsløftet. Med de nye læreplanene fornyer vi skolens innhold slik at elevene skal lære mer ved å lære bedre. Vi vet at læremidlene har stor påvirkning på hvordan lærerne fortolker læreplanene og legger opp undervisningen. Derfor er det viktig at skolene også kjøper inn og bruker læremidler som er tilpasset det nye læreplanverket. I statsbudsjettet for 2020 er det bevilget totalt 250 mill. kr til trykte og digitale læremidler. Av disse midlene skal 170 mill. kr dekke merutgifter kommunene har til innkjøp av nye læremidler til fagfornyelsen. Om lag 50 mill. kr skal gå til en egen tilskuddsordning for innkjøp av digitale læremidler. Den nye overordnede delen av læreplanverket understreker verdien av det profesjonelle fellesskapet på skolen. Lærere som i fellesskap vurderer og planlegger hvilke metoder og materiell de vil bruke, har et bedre grunnlag for å utvikle kvaliteten på undervisningen. Dette forutsetter en skoleledelse som legger til rette for samarbeid og skaper en kultur for deling og læring. Skolene og lærerne skal fortsatt ha frihet til å velge hvilke læremidler, læringsressurser og undervisningsopplegg de ønsker å bruke. Jeg mener i utgangspunktet det er positivt at lærere deler undervisningsopplegg med hverandre. Skoler og lærere som har kultur for å dele, kan både spare tid og utvikle kvaliteten på undervisningen. Men det er selvsagt ikke slik at lærerne skal betale av egen lomme for materiell eller læremidler de trenger i undervisningen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-01-15:
La meg først understreke at jeg tror det her er et skille mellom læremidler og undervisningsopplegg, som også representanten skiller mellom. Det jeg har forstått ut fra disse artiklene, er at dette i stor grad er undervisningsopplegg. Men det fjerner ikke det prinsipielle spørsmålet her, nemlig hvem som har ansvaret, og jeg mener vi må være tydelige på at ansvaret for dette ligger på skoleeier. Det er skoleeier som har ansvaret for at det er tilstrekkelig med læremidler og gode undervisningsopplegg som lærerne kan benytte seg av. Så jeg vil bare henvise til at dette er et ansvar som skoleeiere må ta, og det er tydelig også i opplæringsloven. Jeg ser ikke behov for å klargjøre noen regler her, for reglene er klare – dette er skoleeiers ansvar.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2020-01-15:
Det vil jo alltid være et spørsmål om man gjør nok, og det er helt sikkert slik at man alltid kan gjøre mer. Jeg mener det er positivt at det er innovasjon – både på læremiddelsiden og med undervisningsopplegg. Det er positivt at ulike aktører utvikler opplegg som kan brukes i skolen, men det er lærerne og lærerfellesskapet som skal velge hvilke læremidler som skal brukes, og som også skal velge undervisningsopplegg, og så er det skoleeier som skal betale. Jeg har sterk tro på at fagfornyelsen vil bidra til innovasjon på læremiddelsiden, men også til bedre undervisningsopplegg i skolen. Jeg vil være tydelig i min dialog med skoleeiere, og det håper jeg at representanten også vil være gjennom sine kanaler, på at dette er et ansvar som skoleeier skal ta.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-15:
Flere og flere dør av selvmord i Norge. I 2013 døde 556 personer av selvmord. I 2018 var tallet økt til 674. I Sverige og Danmark går tallene ned, men ikke i Norge. Samtidig som statsministeren oppfordrer til å be om hjelp, står mange i kø og får ikke hjelp når de trenger det. Jeg har følgende spørsmål: «6 år med den gylne regel og gode intensjoner for psykiatrien har ikke hjulpet. Fortsatt er etterslepene og utfordringene i psykiatrien dramatiske, og vi er ikke i stand til å yte den hjelpen folk trenger. Statsråden har vært både sur og sint og lei over manglende oppfølging – har han noen nye, konkrete og håndfaste grep for å sikre at ønsket politikk blir gjennomført?»
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-15:
Jeg spurte om nye og konkrete grep. Jeg fikk ikke svar. Onsdag 8. januar var statsråd Bent Høie og jeg på markeringen mot selvmord. En sterk kvinne, Heidi Tårnes, fortalte om sin 17 år gamle datter som døde ved selvmord. Hun ga oss i oppgave å styrke det psykiske og psykiatriske helsevernet og skaffe flere døgnplasser til dem som har selvmordstanker. Bent Høie sa i går i helsetalen at mange som jobber med psykisk helse, mener at nedbyggingen av døgnplasser har skjedd for raskt, og at det er behov for å stoppe opp. Vil Bent Høie stanse nedgangen i antall døgnplasser innenfor det psykiske helsevernet?
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-15:
Kartlegging er bra, men det er ikke håndfast hjelp for folk som trenger det. Jeg har snakket med flere personer som jobber i helsetjenesten. De sier at de og kollegaene får det travlere nå, men bemanningen er kuttet til et minimum. De sier at det blir verre og verre. De sier også det blir mer vanlig når ansatte er syke, at institusjonene ikke får vikarer. Anerkjenner statsråden at økonomien i psykiske og psykiatriske institusjoner er så stram at det går ut over tilbudet de gir syke folk? Og hvordan vil han sikre at disse institusjonene har en forsvarlig bemanning når ansatte er syke?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-01-15:
«23. oktober 2018 gav Miljødirektoratet avslag på begjæring fra Smaalenenes Avis om innsyn i Jegerregisteret. I desember 2019 ble likevel slikt innsyn gitt av Klima- og miljødepartementet som klageinstans. Hvorfor valgte departementet å overprøve Miljødirektoratets vedtak?»
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-01-15:
Det er i hvert fall ingen tvil om at Miljødirektoratet i løpet av et år har gjort en 180 graders snuoperasjon – fra å nekte innsyn til å gi innsyn, og så kan man jo spørre hvilke veier som har gått i de byråkratiske irrganger. – Men la nå det ligge. Det vi vet, er at denne regjeringen bruker millioner av kroner på konfliktdempende tiltak i rovdyrsonen, fordi dette er et tema som mange er engasjert i, og vi vet at konfliktnivået er høyt. Samtidig bidrar regjeringen ved å offentliggjøre personlige opplysninger fra Jegerregisteret til, slik som jeg ser det, å øke konfliktnivået gjennom å gjøre vanlige folk til enkle offer for sjikane og trusler. Direktoratet har ifølge statsråden vurdert det slik at det er en viss fare for trusler, men ikke på et nivå til å kunne nekte innsyn. Samtidig hører vi om barn av jegere som mottar sjikanøse tekstmeldinger. Jegere sjikaneres og trues i sosiale medier. Hvor mener regjeringen og statsråden grensen går før man faktisk kan nekte innsyn etter offentlighetsloven § 24?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2020-01-15:
Offentlighetsloven har en § 24 som setter visse begrensninger. Nå sier statsråden at man mener at § 24 ikke kommer til anvendelse fordi det kun er en «viss fare» for trusler, sjikane og andre hensyn som kan tas etter den paragrafen. På den annen side blir det heller ikke opplyst, når man registrerer seg som lisensjeger, at dette er offentlig informasjon. Det er i dag vanlig f.eks. ved en vanlig byggesøknad til kommunene at man får en melding tilbake om at dette kan bli gjenstand for offentlig innsyn. Det burde det kanskje også vært for denne typen virksomhet. Har statsråden sørget for at det ble utført en grundig konsekvensanalyse i henhold til bestemmelsene i datalagringsdirektivet, eller om offentliggjøring er innenfor gjeldende konsesjonsbestemmelser til Jegerregisteret for behandling av personopplysninger? Er det sånn at statsråden også mener at resten av Jegerregisteret egentlig er offentlig, og at de som står registrert der, kan risikere å få sitt navn offentliggjort?
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-01-15:
Representanten Myhrvold viser til at Miljødirektoratet avslo en begjæring fra Smaalenenes Avis om innsyn i Jegerregisteret 23. oktober 2018, og at Klima- og miljødepartementet som klageinstans ga innsyn i desember 2019. Jeg må først understreke at Klima- og miljødepartementet ikke har vært klageinstans i denne saken, og at vi heller ikke har instruert Miljødirektoratet. Miljødirektoratet mottok en klage på sitt opprinnelige avslag i oktober 2018. Direktoratet fant at det ikke var grunnlag for å unnta opplysningene fra offentlighet, og omgjorde sitt eget vedtak i desember 2019. Slike innsynsbegjæringer vurderes etter offentleglova og eventuelle andre relevante lover. Hovedregelen er at saksdokumenter, journaler og lignende registre er åpne for innsyn. I denne saken vurderte Miljødirektoratet offentleglova § 9, som sier at alle kan kreve innsyn i en sammenstilling av opplysninger som er elektronisk lagret i databasene til organet. Sammenstillingen må imidlertid kunne gjøres med enkle framgangsmåter. Direktoratet har tidligere vurdert at en slik sammenstilling ikke enkelt kan gjøres, men etter kontakt med Brønnøysundregistrene, som drifter Jegerregisteret, har direktoratet nå kommet fram til at en sammenstilling enkelt kan gjøres. Derfor er det ikke lenger grunnlag for å unnta opplysningene fra innsyn. Miljødirektoratet har også vurdert offentleglova § 24 tredje ledd, som gir hjemmel for å gjøre unntak fra hovedregelen om innsyn, bl.a. hvis innsyn vil lette gjennomføringen av straffbare handlinger eller utsette enkeltpersoner for fare. Direktoratets vurdering var bl.a. at det alltid vil være en viss fare for at registrerte jegere kan bli utsatt for kriminelle handlinger som trusler, men at denne faren ikke var på et slikt nivå at innsyn kan nektes. Direktoratet vurderte også at det var liten fare for at opplysninger kunne brukes som grunnlag for målrettede tyverier av jaktvåpen. Direktoratet la her vekt på at det er et høyt antall registrerte jegere og lisensjegere, og på våpenlovens krav om forsvarlig oppbevaring av våpen. Offentliggjøringen har skapt reaksjoner, og jeg har respekt for at jegere kan oppfatte det som belastende. Retten til innsyn i offentlig virksomhet er imidlertid et grunnleggende demokratisk prinsipp. Lisensfelling av ulv er utøvelse av en lovlig virksomhet, og åpenhet er viktig for å oppnå alminneliggjøring av og sikre tilliten til denne ordningen.
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-01-15:
Det må jo følge loven, og som sagt har departementet ikke i det hele tatt vært involvert i de vurderingene Miljødirektoratet har gjort. Det er direktoratet selv som har gjort en vurdering. Avslaget i første runde kom fordi man mente at det var noe man kunne gjøre fordi det var vanskelig å sammenstille de opplysningene som det ble spurt om. Men etter å ha vært i kontakt med Brønnøysundregisteret fant man ut at det ville ikke være den samme vanskeligheten med å gjøre det. Derfor var det heller ikke noen hjemmel for å unnta opplysninger. Så det er offentleglova som må sette de grensene, og i et åpent demokratisk samfunn, dersom det ikke er en egen begrunnelse for å unnta opplysninger, skal de være offentlige – så også i dette tilfellet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-01-15:
Som jeg har sagt, har departementet ikke vært involvert i denne beslutningen. Den er det Miljødirektoratet som har tatt, og de har gjort det på bakgrunn av det lovverket som vi har, et lovverk som bygger opp under at vi skal være et land med stor tilgjengelighet, med offentlighet. Det må være en egen begrunnelse for hvorfor man ikke skal ha en offentliggjøring. Som det også ble nevnt, og som jeg redegjorde for, har Miljødirektoratet gjort en vurdering etter § 24 tredje ledd, som kan gi hjemmel for å gjøre unntak fra hovedregelen om innsyn. Det er en hovedregel om innsyn. De har vurdert at de opplysningene som man her gir, innenfor det som er en lovlig aktivitet – å være jeger og stå i et jegerregister – ikke i seg selv gir noe grunnlag for å unnta det fra offentlighet. Så jeg mener den vurderingen de har gjort, er i samsvar med det lovverket som vi har.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Jeg har skjønt at man skal gå rett på spørsmålet, så da gjør jeg det og spør om statsråden kan dokumentere i hvilken grad norske forskningsbevilgninger går til å løse de mest presserende klimautfordringene, og redegjøre for hvor mye som bevilges til samfunnsvitenskapelig forskning knyttet til å forhindre klimaendringer.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Jeg tror ikke det er nødvendig. Takk. Det innleverte spørsmålet lyder: «En ny kartlegging som er foretatt av blant annet Norsk Utenrikspolitisk Institutt, viser at en liten del av de samlede forskningsmidlene i verden går til å løse vår tids største utfordring, klimaendringene. En av forskerne bak studien konkluderer dessuten med at de største uløste spørsmålene ikke kan løses av naturvitenskapen, men er samfunnsvitenskapelige. Kan statsråden dokumentere i hvilken grad norske forskningsbevilgninger går til å løse de mest presserende klimautfordringene, og redegjøre for hvor mye som bevilges til samfunnsvitenskapelig forskning knyttet til å forhindre klimaendringer?»
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Da takker jeg statsråden for svaret. De viktigste spørsmålene som de nasjonale myndighetene må kjenne svarene på, er hva slags klimaforskning bevilgningene går til, og hvor mye som går til forskning for å forhindre klimaendringer. I den forbindelse lurer jeg på om det ikke hadde vært bra å få en type fullstendig oversikt, og at man får til en overordnet koordinering av hvordan midlene kanaliseres til de ulike forskningsfeltene. Derfor vil jeg spørre om statsråden vil sørge for at det føres en systematisk og overordnet oversikt over hvordan klimaforskningsmidlene fordeler seg framover.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2020-01-15:
Da takker jeg igjen statsråden for svaret. Statsråden nevner jo Forskningsrådet, og i Kunnskapsdepartementets veileder for sektoransvaret for forskning understreker man nettopp at systemet med ett forskningsråd som dekker alle fagområdene, skal gi en god mulighet til å se departementenes forskningsmidler i sammenheng. Men samtidig – når Forskningsrådet blir bedt om å gjøre rede for hvordan norske klimaforskningsmidler brukes, understreker de nettopp at midlene fordeles ut fra prioriteringer i departementene. Dette mener jeg kanskje illustrerer OECDs påpekning fra denne rapporten i 2017, nemlig at norsk forskningspolitikk bør koordineres bedre for at forskningen nettopp skal kunne løse de store samfunnsutfordringene i vår tid. Mitt siste spørsmål vil da være: Hva vil statsråden gjøre for å sikre bedre samordning av og en mer balansert fordeling av klimaforskningsmidlene i et system der sektorprinsippet råder?