trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2001-05-14:
EOS-utvalget har nå vært i funksjon i ca. fem år. Utvalget har avgitt en egenevalueringsuttalelse, som er trykt som vedlegg 1 til innstillingen. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har avgitt en uttalelse, som er trykt som vedlegg 2. Presidentskapet mener at utvalgets virksomhet på en god måte må sies å ha oppfylt de intensjoner Stortinget hadde, da kontrolloven og instruksen ble vedtatt i 1995. Derfor ser Presidentskapet ikke behov for materielle endringer i utvalgets arbeidsmåte eller i regelverket. Den endring som Presidentskapet nå foreslår i instruksen, er rent formell og følger av at utvalget ikke lenger har adgang til å påkjære rettslige kjennelser. Presidentskapet har merket seg utvalgets beskrivelse av spenningsforholdet mellom at utvalget skal følge prinsippet om etterfølgende kontroll, og at utvalget også kan kreve innsyn i og uttale seg om løpende saker. Utvalget har påpekt viktigheten av at kontrollen med løpende saker gjøres på en måte som ikke virker styrende for tjenestene, og Presidentskapet vil på sin side understreke betydningen av dette. Når det gjelder utvalgets innsynsrett, er Presidentskapet enig med utvalget i at det ikke er behov for endringer i regelverket. Utvalget mener at det kunne vært en fordel om det i helt spesielle tilfeller hadde hatt mulighet for å gi Stortinget graderte opplysninger. Presidentskapet er ikke uten forståelse for dette syn, men slutter seg etter en samlet vurdering til komiteens standpunkt om at det på dette området ikke bør gjøres endringer i loven eller i instruksen. Et annet spørsmål som er reist, gjelder uanmeldte inspeksjoner. Presidentskapet finner ikke grunn til å foreslå at en bestemmelse om dette blir tatt inn i instruksen. Så langt jeg kan tolke Stortinget, er det bred enighet om at EOS-utvalget fungerer godt. Den jobben som blir gjort, er fullt ut tilfredsstillende. Presidentskapet har derfor ikke funnet grunn til å gå dypere inn i de temaene som utvalget har drøftet i sin evaluering. For øvrig viser jeg til Presidentskapets innstilling, som er enstemmig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Jeg har ikke behov for noe annet enn en kort merknad til den innstillingen som Presidentskapet har gitt etter at kontroll- og konstitusjonskomiteen har uttalt seg om saken. Et lite tilbakeblikk kanskje: Dette er jo et parlamentarisk oppnevnt kontrollutvalg, og den historiske begrunnelsen for det vet vi alle. Vi vet også at det selvsagt har vært noen begynnerproblemer – tror jeg vi i dag kan kalle det – med hensyn til hvordan utvalget skulle utføre sine kontrollfunksjoner. Men det har gått seg til etter hvert, og i dag tror jeg et enstemmig storting kan konstatere at vi nå har et kontrollregime overfor de hemmelige tjenester som både de hemmelige tjenester og offentligheten er tjent med. Min eneste merknad går på at utvalget jo har en helt klar lov og instruks å forholde seg til. Når presidentskapet sier at man ikke finner grunn til å foreslå at det skal tas inn bestemmelser om det som dreier seg om uanmeldte inspeksjoner, må det være å forstå slik at utvalget må vurdere på hvilken måte de skal gjennomføre sitt arbeid ut fra lov og instruks, slik de gjelder, og at det selvsagt ikke utelukker at uanmeldte inspeksjoner kan være den måten som er best for å utføre oppgavene. For øvrig er vi fra SVs side meget godt fornøyd med at dette utvalget ble nedsatt, at lov og instruks er som de er, og at det går seg til. Både tjenesten og offentligheten er tjent med at det nå er ryddige forhold på dette feltet.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Jeg har fått mange sterke henvendelser om at forslag nr. 1 bør gjøres om til et oversendelsesforslag. Det tyder på at det i alle fall er noen som vil se videre på det. Derfor ber jeg om at forslag nr. 1 blir gjort om til et oversendelsesforslag.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Hr. president!
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-14:
Redningshelikoptertjenesten bør etter SVs syn ses i sammenheng med luftambulansetjenesten, og saken bør derfor etter SVs syn også forelegges sosialkomiteen til uttalelse.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
På vegne av Fremskrittspartiet vil jeg fremsette følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 8 første ledd antas å burde lyde:«Det skal betales 5 ganger rettsgebyret for søksmål ved herreds- og byrett(inngangsgebyr) (inngangsgebyr)
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
På vegne av Fremskrittspartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:I1. § 6-20 oppheves.2. § 6-50 fjerde ledd antas å burde lyde:«Fradrag etter reglene i denne paragraf gis bare når gaven utgjør minst 500 kroner i det året da gaven er gitt. Det gis maksimalt fradrag for gaver etter denne paragraf med til sammen 1 800 kroner årlig.»IIEndringene under I trer i kraft straks med virkning fra og med inntektsåret 2002.3. § 6-60 første ledd antas å burde lyde:«Skattyter som i minst 130 dager av inntektsåret personlig har drevet eller deltatt i fiske eller fangst på havet eller langs kysten, gis fradrag med inntil 30 pst. av netto arbeidsinntekt av fisket eller fangsten, begrenset til 85 000 kroner.»4. § 6-61 første ledd antas å burde lyde:«Sjøfolk gis fradrag med inntil 30 pst. av inntekten ombord, begrenset til 85 000 kroner.»5. § 14-43 første og annet ledd antas å burde lyde:«(1) Saldo for driftsmidler mv. som nevnt i § 14-41 første ledd kan avskrives med inntil følgende sats:a. kontormaskiner og lignende – 30 pst.b. ervervet forretningsverdi – 30 pst.c. vogntog, lastebiler, busser, varebiler, drosjebiler og kjøretøyer for transport av funksjonshemmede – 25 pst.d. personbiler, traktorer, maskiner, redskap, instrumenter, inventar mv. – 20 pst.e. skip, fartøyer, rigger mv. – 20 pst.f. fly, helikopter – 12 pst.g. anlegg for overføring og distribusjon av elektrisk kraft og elektroteknisk utrustning i kraftforetak – 5 pst.h. bygg og anlegg, hoteller, losjihus, bevertningssteder mv. – 4 pst.i. forretningsbygg – 2 pst.(2) Bygg nevnt under h og i som er lokalisert i kommune eller del av kommune som pr. 31. desember i inntektsåret omfattes av det geografiske virkeområdet for distriktspolitiske virkemidler som forvaltes av Statens nærings- og distriktsutviklingsfond og av fylkeskommunene kan avskrives med dobbel sats. Forhøyet avskrivningssats gjelder også for saldo for bygg med så enkel konstruksjon at det må anses å ha en brukstid på ikke over 20 år fra oppføringen. Saldo for slikt bygg kan avskrives med inntil 10 pst.»» (1) (2)
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
På vegne av Fremskrittspartiet fremmer jeg følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:I1. § 6-81 første ledd bokstav a antas å burde lyde:«a. Fra og med den måned skattyter fyller 70 år, gis det et særfradrag i alminnelig inntekt på 2 083 kroner pr. påbegynt måned. Ektefeller har til sammen rett til samme særfradrag som en enslig.»2. § 6-81 annet ledd antas å burde lyde:«Fra og med den måned skattyter mottar foreløpig uførestønad etter folketrygdloven § 12-16 eller uførepensjon fordi ervervsevnen er satt ned med minst 2/3, gis det et særfradrag i alminnelig inntekt på 2 083 kroner pr. påbegynt måned.»IIEndringene under I trer i kraft straks med virkning fra og med inntektsåret 2002.3. § 7-11 første ledd bokstav a antas å burde lyde:«Prosentinntekten beregnes til 1,875 pst. av eiendommens ligningsverdi 1. januar i ligningsåret etter fradrag som fastsatt i bokstav d. For den delen av ligningsverdien som før fradrag overstiger 451 000 kroner, skal inntekten likevel beregnes til 3,75 pst.»4.§ 7-12 sjette ledd bokstav a antas å burde lyde:«Prosentinntekt beregnes med 1,875 pst. av andel av eiendommens ligningsverdi 1. januar i ligningsåret etter fradrag som fastsatt i § 7-11 d. For den delen av andel av ligningsverdi som før fradrag overstiger 451 000 kroner, skal inntekt likevel beregnes med 3,75 pst.»5.§ 16-40 første ledd antas å burde lyde:«(1) Skattyter som driver virksomhet som omfattes av regnskapsloven § 1-2, gis fradrag i skatt og trygdeavgifter for 25 pst. av kostnader til forsknings- og utviklingsprosjekt etter bestemmelsene i denne paragraf.»» (1)
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2001-12-11:
På vegne av Fremskrittspartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:I§ 2 ny nr. 3 til 9 antas å burde lyde:«3. Renhold. 4. Vikar- og bemanningstjenester. 5. Kantinetjenester. 6. Kjøkken- og cateringdrift innen helse og omsorgssektoren. 7. Vakt- og alarmtjenester. 8. Vaktmestertjenester. 9. Billettsalg og tilhørende tjenester til bomstasjoner tilknyttet veier, broer og tunneler.»IIEndringen trer i kraft 1. januar 2002.»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2001-12-11:
På vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet vil jeg fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:1. § 6-19 annet ledd fjerde punktum antas å burde lyde:«Fradrag kan enten gis med inntil 1 800 kroner eller med inntil to promille av samlet utbetalt lønn.»2. § 6-20 fjerde ledd annet punktum antas å burde lyde:«Fradrag kan samlet gis med inntil 1 800 kroner eller med en forholdsmessig del av dette beløpet når fradragsberettiget kontingent er betalt for bare en del av inntektsåret.»3. § 6-50 fjerde ledd antas å burde lyde:«Fradrag etter reglene i denne paragraf gis bare når gaven utgjør minst 500 kroner i det året da gaven er gitt. Det gis maksimalt fradrag for gaver etter denne paragraf og fagforeningskontingent med til sammen 1 800 kroner årlig. For skattyter som krever fradrag for kontingent til arbeidsgiverforening eller yrkes- og næringsorganisasjon etter § 6-19 med to promille av samlet utbetalt lønn gis det ikke fradrag etter denne bestemmelsen. For andre som krever fradrag etter § 6-19 gis det maksimalt fradrag for gaver etter denne paragraf og kontingent etter § 6-19 med til sammen 1 800 kroner årlig.»» Videre vil jeg fremme dette forslag på vegne av Arbeiderpartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:§ 6-32 første ledd første punktum antas å burde lyde:«Minstefradraget fastsettes til et beløp som svarer til 24 pst. av summen av inntekt som omfattes av § 6- 31.»»
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2001-12-11:
På vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fremmer jeg følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:1. IV – endringer i skatteloven – § 5-14 tredje ledd bokstavene a og b antas å burde utgå.2. § 10-12 første ledd antas å burde utgå.3. § 10-12 annet ledd antas å burde lyde: «I følgende tilfeller fastsettes godtgjørelsen til mottatt utbytte multiplisert med aksjonærens skattesats for hele utbyttet:a. Mottaker av utbytte er et selskap mv. som nevnt i § 2-2 første ledd.b. Mottatt utbytte til aktiv aksjonær, så langt utbyttet ikke overstiger den beregnede personinntekt som tilordnes aksjonæren fra selskapet eller fra selskap dette direkte eller indirekte har eierandel i, i det inntektsår utbytte utdeles. Likestilt med aktiv aksjonær er skattyter som den aktive skal identifiseres med etter § 12-11. Ved indirekte eie eller ved identifikasjon etter § 12-11 tas det bare hensyn til personinntekt som ikke har gitt grunnlag for full godtgjørelse for skattyter som er tilordnet personinntekt fra selskapet.»4. § 10-32 antas å burde utgå.5. § 19-2 antas å burde utgå.» Så har jeg dette forslag på vegne av Arbeiderpartiet: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:1. I § 5b første ledd nr. 3 annet punktum og § 14 annet ledd antas å burde utgå.2. IV andre ledd antas å burde utgå.»
Terje Johansen (Venstre), 2001-04-06:
På vegne av Lars Sponheim og meg selv vil jeg legge frem forslag om utvikling av norsk finansnæring.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-04-06:
På vegne av meg selv vil jeg sette frem et privat forslag om at Regjeringen i vårsesjonen følger opp Stortingets tidligere vedtak og legger frem forslag som kan sikre norske sjøfolks konkurransedyktighet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-04-06:
I sin redegjørelse understreket utenriksministeren betydningen av konsensus på alle viktige utenrikspolitiske områder. Det har vært en styrke i norsk utenrikspolitikk gjennom skiftende regjeringer, og jeg vil også benytte anledningen til å understreke det samme forholdet. Det er mye sammenfallende også mellom Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti. Det var i grunnen litt pussig at representanten Blankenborg tok opp akkurat disse setningene, for jeg lurte på om jeg skulle bruke mine tilmålte ti minutter til å reflektere litt over denne formuleringen, nemlig at vi først og fremst bør konsentrere vår oppmerksomhet politisk om våre nærområder, men at vi også har plikt til å vise solidaritet og medmenneskelighet og til å hjelpe i andre deler av verden. Jeg ville nok ha uttrykt meg noe annerledes enn utenriksministeren om dette. Jeg ser mer Norges utenrikspolitiske sfære i en nær global kontekst, hvor vi på mange måter deler skjebne med alle verdens folk, og hvor vi er om bord på et romskip der vi på en måte ikke kan lage interessesfærer som avgrenser seg mot andre. Derfor ville jeg for min del ha foretrukket andre beskrivelser av hvordan vi skal avveie norske interesser mot globale interesser. Etter hvert som globaliseringen skyter fart, hvor vi både økonomisk, politisk og kulturelt blir sammenvevd med andre nasjoner, blir det mer og mer åpenbart at også norsk utenrikspolitikk må få et mer globalt utsyn. For min del er solidaritet med de fattigste landene en like viktig og tung komponent av norsk utenrikspolitikk som det som foregår av økonomisk samarbeid i våre nærområder.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-04-06:
Representanten Lønnings spørsmål gir meg anledning til å gi uttrykk for glede over at Regjeringen har besluttet å oppheve de tollbarrierer som gjelder på import fra MUL-land. Jeg syns det er en forstandig beslutning, og jeg har alltid ment at de som har vært bekymret for at dette skulle berøre norske interesser på en problematisk måte, har overdrevet den betydningen. Det skal bli interessant å se hvordan dette vil forskyve seg i forhold til hvordan importen fra u-landene vil utvikle seg, men jeg syns uansett at dette er en forstandig måte å hjelpe u-landene på, og støtter dette. Men jeg kan, i motsetning til representanten Lønning, ikke stille dette opp som et alternativ til bistandsvirksomheten, slik Lønning uttrykte det. Han utfordret meg til å ha en mening når det gjelder om dette skulle ha en større virkning enn bistandsvirkemidlet. Jeg ser på dette som komplementære størrelser og ikke som alternativer til hvordan vi skal hjelpe utviklingsland. Vi må gjøre begge deler hvis vi skal lykkes i vår hjelp til og solidaritet med de fattigste landene, og jeg ønsker Høyre velkommen til å ha en annen strategi på dette enn å forsøke å lage motsetninger. Så inviterer Lønning til en EU-debatt ut fra tesen om at sjølråderett og egenrådighet er to synonyme begreper. Det vil jeg skarpt avvise. Egenrådighet er når man bruker sin kraft og sin posisjon i en sammenheng til å fremme sine egne interesser uavhengig av om dette tjener fellesskapet eller ikke. Og det er her jeg mener det er grunn til klart å gi uttrykk for både skuffelse og frustrasjon og en uenighet med de amerikanske myndighetene. Å gå inn på sjølråderett blir en helt annen og dypere debatt, som tiden ikke tillater meg å ta her.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-04-06:
Representanten Røsjorde var så elskverdig å si – han formulerte seg slik – at jeg brukte liten tid på Midtøsten-spørsmålet. Jeg brukte dessverre ingen tid på det fordi jeg fulgte utenriksministerens disposisjon på de fire områdene. Men det er klart at Midtøsten er en viktig del av internasjonal politikk, og det er også en viktig del av norsk utenrikspolitikk, fordi vi her spiller en rolle. Jeg har mange ganger vært frustrert over de beskrivelser som gis i internasjonale medier, også i de norske mediene, hvor konflikten beskrives som de okkupertes rett mot okkupantene. Det er riktig at det er FNs resolusjoner som fastslår hvordan disse forholdene er, men vi har altså ikke krig i dette området, ingen vil iallfall uttrykke eksplisitt at det er brutt ut krig i områdene. Tvert imot forsøker begge parter å finne en mulighet for forhandlinger og komme til forhandlingsbordet. Da er enhver bruk av vold et hinder for en fornuftig løsning. Det første som må skje for at en skal kunne finne fram til en stabilitet og en forsoning og forhåpentligvis en fredsavtale på slutten av en slik prosess, er at all form for vold må opphøre. Jeg er for min del helt enig med representanten Røsjorde når han påtaler den skjeve fremstillingen i mediene av hvordan dette forholder seg. En må selvfølgelig kunne kritisere Israel når de på en unødig måte bruker sin militære overmakt til gjengjeldelsesaksjoner og rene eksekveringer på åpen gate uten lov og dom. Det må det gå an å si noe om. Men den ubalanse i forhold til å beskrive intifadaen som uskyldig steinkasting, der det dreier seg om både håndvåpen, raketter og andre våpen, det er for meg helt klart en proporsjonsforskyvning av hvordan denne konflikten egentlig utvikler seg.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-04-06:
Det er nesten så jeg må be om unnskyldning for å bryte inn i denne heftige omfavnelsen mellom Arbeiderpartiet og Høyre i utenrikspolitikken. Jeg går ut fra at Høyre ikke har noen problemer med å støtte opp under formuleringen i utenriksministerens redegjørelse når det gjelder hovedmålsettingene for norsk utenrikspolitikk, som er å sikre norske interesser, særlig i nærområdene. Men vi har også plikt til å gjøre noe utover dette. Plikten kan kanskje være noe forskjellig i Høyre og Arbeiderpartiet. Det er muligens der forskjellen måtte ligge. Det kunne være interessant å teste hvor sammenfallende Høyre og Arbeiderpartiet er i utenrikspolitikken. Utenriksministeren har gitt nokså klar beskjed i forhold til USAs posisjon når de nå setter til side Kyoto-avtalen. Er Høyres utenrikspolitiske talsperson enig med utenriksministeren når han bruker klare ord og advarsler mot de amerikanske posisjoner, som faktisk er en tilsidesettelse av hele avtalen, og faktisk setter hele Kyoto-regelverket ut av funksjon?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-04-06:
Det var interessant å høre forsvarskomiteens leder i utenriksdebatten. Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti har begge i sine prinsipprogrammer ganske forpliktende formuleringer når det gjelder verdigrunnlaget. Begge partier har formulert noe om et ideologisk grunnlag på allmennmenneskelige prinsipper og en forankring i kristne grunnverdier. Jeg har merket meg at hver gang Fremskrittspartiet har ordet i utenrikspolitikken, kollapser nærmest dimensjonene, i nokså klare prioriteringer for Norges egne særinteresser og i de transatlantiske forbindelser med USA. Vi hører veldig lite til det viktige solidaritetsarbeid i forhold til utviklingsarbeidet vårt, vår innsats for de fattigste landene, vår innsats for fred og forsoning – og vi har for så vidt fått bekreftet her i dag hvordan Fremskrittspartiet ser på dette – og vår kamp for menneskerettigheter, som etter Kristelig Folkepartis syn springer direkte ut fra nestekjærlighetsprinsippet og forvalteransvaret. Det kunne være interessant å utfordre representanten Røsjorde på hvordan de får en god sammenheng mellom den forholdsvis snevre – endimensjonale, vil jeg si – strategien i Fremskrittspartiets utenrikspolitikk og deres ideologiske basis bygd på kristne grunnverdier, hvor nestekjærlighetsprinsippet og forvalteransvaret kanskje er de mest sentrale.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2001-04-06:
La meg aller først få uttrykke full støtte til den strategi og politikk som Regjeringen fører i Midtøsten. Det er en vanskelig balansegang, og det er en vanskelig konflikt. Norge kan fremdeles spille en tilretteleggerrolle som er verdifull for partene. Det har vi registrert. Men det krever en balanse i måten en utfører det arbeidet på. Jeg mener at Regjeringen her har utøvd det nødvendige skjønn for fremdeles å kunne spille en viktig rolle i den sammenheng. Da den nye regjeringen tiltrådte, gjorde den en administrativ endring i Utenriksdepartementet, og det er helt opp til Regjeringen selv å bestemme. En fant å ville flytte arbeidet for menneskerettigheter fra den daværende menneskerettighetsminister over til utenriksministeren, slik at det ble hans portefølje. Vi hadde da ventet at det skulle bli en ytterligere forsterkning og understrekning av Regjeringens engasjement på dette området. Jeg må tilstå at etter at dette også er blitt etterlyst i Stortinget, har det skjedd lite. I hvert fall har informasjonen utad vært sparsom, og utenriksministerens redegjørelse hadde heller ikke med seg dette. Jeg benytter anledningen til igjen å etterlyse hva som skjer når det gjelder oppfølgingen av de viktige MR-dialogene som ble startet under den forrige regjering, hvor Norge faktisk hadde en pådriverrolle og kunne utføre et viktig arbeid. Helt til slutt: Det er konsensus i norsk politikk, og det er mye en kan bli enige om i Stortinget når det gjelder viktige hovedlinjer i utenrikspolitikken. Men når Regjeringen drister seg til å formulere det slik at en hovedmålsetting med vår utenrikspolitikk er å sikre norske interesser først og fremst i våre nærområder, og så er det en plikt å gjøre noe for andre, ser ikke da utenriksministeren at han her kan komme til å alliere seg med krefter som vil avskjære Regjeringen fra å utøve en politikk i det globale perspektivet som han her mente å ivareta?
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Komiteens leiar hadde ei konstruktiv og fruktbar tilnærming til ei rad enkeltspørsmål i norsk utanrikspolitikk, også som oppfølging av utanriksministerens orientering. I orienteringa si til Stortinget sa utanriksminister Jagland følgjande: «Hovedmålsettingen med vår utenrikspolitikk er å sikre norske interesser først og fremst i våre nærområder. Når vi likevel er så dypt engasjert i andre deler av verden, både gjennom utviklingsarbeid, innsats for fred, forsoning og menneskerettigheter, skyldes dette at vi har en plikt til å gjøre noe for andre og en tro på at vi gjennom en slik innsats også sikrer våre egne langsiktige interesser.» Eg reknar da med, etter det vi har høyrt, at dette er ei hovudmålsetjing for norsk utanrikspolitikk som representanten Steensnæs deler, slik at vi er nær ved å ha dette som ei hovudmålsetjing for norsk utanrikspolitikk med full støtte i Stortinget.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Eg trur dessverre ikkje det er rett at Norge har flytta det politiske engasjementet sitt i Søraust-Europa etter fjernsynskameraa, tvert imot har det vore ein stabilitet og kontinuitet i norsk politikk i området. Stortinget slutta samrøystes opp om ein strategi for politikken i Søraust-Europa då stortingsmeldinga om samarbeidet med dette området var oppe for ei god tid sidan, og der vart det slått fast at fokus bør vere stabilisering, og då blir fokus veldig mykje Kroatia og Serbia etter dette. Det er den lina som Regjeringa har følgt. Det er ikkje noka dramatisk nedtrapping av engasjementet. Men det som eg trur det er viktig at vi diskuterer – og det er vel der Ludvigsen også har eit poeng – er at ein ting er den humanitære innsatsen, men det aller viktigaste i dette området er å medverke til å byggje truverdig og effektiv stat, slik at lov og orden blir ein del av så å seie det daglege livet heller enn tilløp til småkorrupsjon og vanskelege koplingar på personplan, som det så pent heiter, som ein ser i dag. Det er dette som etter mitt syn er med på å forhindre økonomisk framgang og gjenreising i området. Derfor må innsatsen rettast mot samarbeid med regjeringa i området for å byggje stat, for å byggje lov og orden, for å byggje budsjett og for å byggje kapasitet, slik at det er normale statsdanningar som fungerer. Det er det som gir grunnlag for eit privat næringsliv som gir økonomisk oppsving. Eg trur dette er det aller viktigaste og det som bør vere retningslina for det arbeidet som vi gjer i Bosnia. Når ein konkret er inne på flyktningar, er det ein vond sirkel av mangel på hus, mangel på moglegheiter kombinert med frykt for represaliar som gjer at dette ikkje kjem i gang, og det er denne vonde sirkelen desse personane som Ludvigsen var inne på, er inne i.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Så vidt eg kjenner til, er det ikkje Europabevegelsen som eventuelt skal sende ein ny søknad om EU-medlemskap for Norge. Og om det skal sendast ein slik søknad, vil det vere eit produkt av endringar i utviklinga i Europa og i forholdet mel- lom Norge og Europa som ein må ta stilling til der og då. Resten blir meir eller mindre godt kvalifiserte vurderingar av kva som kjem til å skje rundt oss i dei næraste åra. Men det vi veit, er at det vil skje store endringar, og det som også er ganske forbløffande, er at eg har inntrykk av at eit stort fleirtal her i Stortinget, og dermed av partia, ønskjer at det skal skje dramatiske endringar i Europa, med den sterke støtta som er til austutvidinga av EU. Dette betyr ikkje at Norge skal hengje seg på dei sentraleuropeiske landa for å bli medlem av Europa, det betyr kort og godt at det vil skje dramatiske endringar rundt oss som vi må diskutere. Og så må vi diskutere det utan å frykte for konklusjonane. Om ein fryktar for konklusjonane, blir det ein mager debatt. Om vi går inn i slike drøftingar utan å frykte for konklusjonane, kan vi kome opp med ganske konstruktive løysingar, og kanskje løysingar som vi enno ikkje har diskutert. Tenk berre attende på diskusjonen om EØS-avtala, som dukka opp som ei avtale som var eit alternativ for ei av Europas og verdas sterkaste handelsblokker, nemleg EFTA. Vi kom inn der, og så finn ein på å rive Muren i Berlin og det heile, og så begynner våre granneland å søkje om EU-medlemskap. Det var ikkje heilt enkelt å vete nokre år tidlegare. Så forandrar Europa seg, og så vel ein å søkje. Det kan vere at det skjer endringar som vi ikkje heilt er i stand til å føreseie i dag, og då må vi ta konklusjonane når dei kjem. Og då er det ikkje mogleg å seie i dag om dette kan bli aktuelt i 2002, 2004, 2007 eller kva i all verda det skulle vere. Men det er debatten om dette som er så viktig. Og eg er veldig glad for at SV utan atterhald går inn i ein slik debatt og ser på dette utan å låse seg til ein konklusjon.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Det er synd at Framstegspartiet ikkje vil vere med meir i internasjonal krisehandtering. Det er få som har øvd seg så mykje på heimebane som Framstegspartiet, så eg tippar at dei kunne ha noko å by på også internasjonalt. Men denne aktive norske utanrikspolitikken som ein frå tid til anna kunne få inntrykk av at Framstegspartiet er ute etter, avgrensar seg, slik eg forstår på representanten Røsjorde – med litt vrang vilje rett nok – til engasjement i Kosovo. Det er klart det store og tunge, men så blir det lite etter det. Eg vil bringe diskusjonen over på eit område som Røsjorde berre indirekte var inne på. Eg er samd i det han sa om kva USA betyr i tryggingspolitikken, kva USA betyr for å løyse konfliktar. Utan USA er det veldig mange konfliktar som ikkje har noka løysing. Men det er også eit anna område der vi ser gråvêr, og det er på det handelspolitiske området. Det er kanskje noko som også kan vere ein grunn til at vi bør sjå fram mot dei meldingane og dei utgreiingane som kjem frå Regjeringa om globalisering og handel, men også om USAs strategi, for på det området kan det vere at USA ønskjer å velje andre vegar enn det vi ønskjer. Med andre ord, vi ønskjer ein sterk internasjonal handelsorganisasjon, vi ønskjer eit sterkt FN – og det går eg ut frå at også Framstegspartiet ønskjer. Naturlegvis ønskjer vi USA inn i dette så langt mogleg, og det er eit poeng at dei som har makta, er med. Men også representanten Røsjorde og Framstegspartiet ser vel dei dilemma som vi står overfor når vi høyrer signal om større amerikansk – ja, vi var litt usamde i stad om det heiter sjølvråderett eller eigenrådigheit. Det er vel ein av dei største truslane vi ser, om USA skulle velje ei meir sjølvstendig – sjølvråderett – eller eigenrådig linje som bryt med dei internasjonale organisasjonane, så eg håpar at Framstegspartiet sin konklusjon også er at vi må ha dei sterke internasjonale organisasjonane, WTO og FN.
Haakon Blankenborg (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Representanten Jakobsen meiner at Regjeringa, og tydelegvis Norge, er plaga av eit unødig svakt sjølvbilde. Når det gjeld oppfatninga av Norge og nordmenn i omverda, vil eg veldig gjerne høyre kvar han har fått det inntrykket at Norge framstår med eit svakt sjølvbilde ute i verda. Det er ikkje alltid ein får det inntrykket når ein høyrer omtale av Norge. Men på den andre sida håper Jakobsen så intenst at det skal komme eit forslag om ein EU-søknad i løpet av eit par år, at eg ikkje heilt veit kva som står igjen, når han eigentleg inst inne veit at det ikkje skjer, for vi går inn i ein periode der vi skal, som det heiter, og som er utgangspunktet for stortingsmeldinga om europapolitikk, diskutere endringane rundt oss, og så får vi trekkje konklusjonane når endringane skjer. Ingen trur at utvidinga f.eks. er på plass i dei nærmaste to åra. Så kva som er bakgrunnen for denne stadige gjentakinga, veit ikkje eg. Det kunne vere interessant å høyre om Senterpartiet like aktivt som Kristeleg Folkeparti stør opp om den norske støtta til EU-utvidinga. Det er ei form for solidarisk arbeid i Europa som kanskje kunne medverke til å gi inntrykk av at Norge er deltakar like mykje som ein aktør som krev sin rett. Eg reknar i og for seg med at Senterpartiet etter dette vil vere ein aktiv støttespelar både for økonomiske og andre bidrag frå Norge til EU-utvidinga i lys av det som tidlegare statsminister Bondevik sa, fordi at dette vil medverke til stabilitet og utvikling i Europa. Så konstaterer eg at hr. Jakobsen med begeistring no viser til WTOs artikkel 24, som kan hjelpe Norge når det knip. Dette er vel ei naturleg oppfølging av dei mange begeistra tilslutningane til WTO-systemet som vi har høyrt frå Senterpartiet dei siste åra.
Inge Lønning (Høyre), 2001-04-06:
Jeg vil gjerne følge opp det siste momentet som representanten Steensnæs var inne på i sitt svar: solidariteten med verdens fattigste. I dagens Aftenposten er det et større oppslag som meddeler at Regjeringen vil foreslå å ta bort alle tollbarrierer mot det norske marked for de fattigste av verdens land. Jeg ville svært gjerne høre representanten Steensnæs" syn på dette. Er Kristelig Folkeparti enig i at det er et godt og fremtidsrettet tiltak som kanskje kan ha større rekkevidde på sikt enn bistandsvirkemiddelet? Så vil jeg gjerne sette fingeren på et paradoks som jeg mente å høre ut av hovedinnlegget fra utenrikskomiteens leder. Han brukte sterke ord mot USAs egenrådighet. Vi kan et stykke på vei være enig i at det er sørgelig at USA inntar det standpunkt man gjør i forhold til Kyoto-prosessen. Samtidig er det jo et faktum at vi i norsk sammenheng pleier å bruke et litt annet ord enn egenrådighet, vi pleier å bruke ordet selvråderett. Det pleier å ha relativt positive assosiasjoner i norsk vokabular. Vi har lett for å operere med én målestokk når det gjelder vår egen atferd, og en annen målestokk når det gjelder andre lands atferd. Helt konkret: Når det gjelder den sikkerhetspolitiske utvikling i Europa, påpekte Steensnæs at Norge befinner seg i et dilemma. Vi må motvirke marginalisering, fordi vi gjennom våre egne valg har satt oss i samme situasjon som Tyrkia. Vi er medlem av NATO, og vi er ikke-deltaker i det forpliktende samarbeidet i EU. Ser Steensnæs et paradoks i dette at vi for å ivareta norsk selvråderett har satt oss i en situasjon hvor vi må medvirke aktivt til militære operasjoner hvor vi selv ikke deltar i beslutningsprosessen?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-04-06:
Representanten Steensnæs brukte relativt liten tid av sitt innlegg på Midtøsten-konflikten og særlig da konflikten mellom Palestina og Israel. Det kan selvsagt skyldes at tiden ikke tillot dette, men det kan kanskje også skyldes at representanten Steens- næs ikke ønsket i særlig grad å kommentere nettopp dette. I en konflikt er det alltid minst to parter, så også i konflikten mellom Palestina og Israel. I den senere tid har det, sett fra Fremskrittspartiets ståsted, vært lagt et betydelig press på Israel, og Israel har i de aller fleste sammenhenger nærmest vært ensidig fokusert på som den store banditten i denne konflikten. Det fører til en klar belastning for Israel, men det bør også føre til en gjennomgang av tankerekken når det gjelder å stadfeste om et bilde er riktig eller ikke. Arafat og hans apparat har grepet til intifada, skjøvet barn foran seg i en konflikt, og på den måten stilt Israel overfor en meget vanskelig situasjon. Denne bringer selvsagt lett israelske soldater med våpen ut mot barn, og det har på en måte blitt bildet. Jeg har i liten grad sett at hr. Steensnæs har forsøkt å forstå Israel i den situasjon de er i, og jeg vil gjerne spørre representanten Steensnæs om han mener at medias håndtering av konflikten og Regjeringens håndtering av konflikten gir et riktig bilde i forhold til Israels situasjon og Israels handlinger.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-04-06:
Jeg fikk en utfordring om dette med å mestre krisehåndtering i hjemlandet før man går ut, og det var vel faktisk noe av det jeg også sa. Vi får altså først prøve å greie det på hjemmebane, og så får vi si som så at det indre liv i de enkelte partier minner vel noen og hver om at det kanskje kan være behov for krisehåndtering både her og der. Også i Oslo Arbeiderparti har jeg registrert at man har hatt behov for krisehåndtering – men det er vel antakelig ikke noe nytt. Så når det gjelder globalisering, handel og frihandel. Fremskrittspartiet ønsker selvsagt en størst mulig grad av frihandel. Det mener vi vil være tjenlig både for de fattige land og for de rike land. Det er altså ikke noe særlig ønskelig i en slik situasjon at noen går foran med proteksjonisme, som USA gjør på en rekke områder. Og det vil selvsagt ikke være noen motforestilling mot å sørge for å bidra til at man gjennom en organisert verdenshandel får til et åpent handelssamkvem rundt om. Det vil alle måtte tjene på. Så er det retorikken i en del sammenhenger som vil være noe avvikende. Det behøver imidlertid ikke å bringe noen på en sterk kollisjonskurs, men det blir ærlig talt problematisk noen ganger når man til og med innad i NATO i visse sammenhenger, i komiteer i parlamentariske forsamlinger, drar i gang en banankrig på tvers av Atlanteren – og her skal det også to parter til. Så når det gjelder vårt forhold til FN. Ja, fra Fremskrittspartiets side ønsker vi et sterkt FN. Vi har aldri gitt uttrykk for noe annet. Men det jeg har kritisert, gjelder at vi som nasjon kanskje skal være mer varsom med de oppgavene vi tar på oss, og ikke forsøke å agere som en stormakt i verden.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-04-06:
Det er riktig som representanten Steensnæs sier, at Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet har programmer som på mange måter er parallelle. Det gjelder innenfor det som ble pekt på, nemlig et verdigrunnlag bygd på kristen tradisjon, og det står heller ikke noe i motsetning til forhold knyttet til menneskerettigheter – vi har også lagt vekt på det. Det som kanskje skiller oss i denne sammenheng, er at vi fra vår side har en annen vektlegging av hvor stor vår innsats skal være i forhold til u-land. Vi har hele tiden kjempet for at man skal la u-landene få lov å markedsføre sine varer uten tollsperrer og andre barrierer inn til vårt land. Det har inntil nylig vært en kamp vi har ført relativt alene. Dette er nå i ferd med å snu. Det synes vi er positivt. Vi har overhodet ikke motsatt oss å gi hjelp til mennesker i nød i forbindelse med katastrofer f.eks. Men vi ønsker ikke å bidra til å påtvinge andre nasjoner våre ofte dårlige løsninger, og gjennom det bruke mer penger – i hvert fall i forhold til andre land – enn det det er grunnlag for. Vi har en rekke uløste oppgaver hjemme, og vi bør være forberedt på å hjelpe mennesker i nød under f.eks. katastrofer og annet – den type solidaritet står vi selvsagt for – men vi løper ikke rundt med skattebetalernes penger for å opprette og drive virksomheter i andre land og påtvinge disse våre løsninger.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-04-06:
Jeg er ikke helt sikker på hvilken hage det nå ble siktet til.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-04-06:
Det var altså ikke det som var grunnlaget. Det gjaldt min personlige hage. Jeg er også i ferd med å avhende min hage, for å si det slik, og får da greie meg med en balkongkasse. La meg svare noe mer seriøst på spørsmålene. Første spørsmål var knyttet til forslaget fra SV. Jeg ser ingen grunn til å støtte det forslaget, fordi – som jeg også sa i mitt innlegg – jeg ville være overrasket om ikke enhver regjering hadde en løpende vurdering av strategien i forhold til en så viktig partner som USA. Derfor ser jeg altså ingen grunn til å støtte dette, fordi det på en måte ville være å overfokusere på USA. Jeg har oppfattet det mer dit hen at det man gjør – og jeg håper at det er det man har varslet at man skal gjøre – er å ta en revisjon av det som pr. i dag ligger der. Og det er noe som dannes i form av den løpende debatten. Og jeg ser ingen grunn til at vi her i Norge skulle ha en egen stor og bred debatt om vårt forhold til USA. Det trodde jeg var rimelig godt forankret. Noe annet ville jo være oppsiktsvekkende. Så til konflikten mellom Israel og Palestina. Som jeg sa i mitt innlegg, er det alltid slik at det i en konflikt er to parter. Det jeg fokuserte på, var den ensidige svartmalingen som hele tiden har vært når det gjelder Israels politikk og Israels rett til å eksistere som stat. Når de palestinske selvstyremyndighetene gjentatte ganger kommer i et negativt lys på grunn av utbredt korrupsjon og brudd på menneskerettighetene, påtales det i liten grad. Det prøver man å glemme. Når noe skjer fra Israels side, fokuserer man på det med alle mulige midler. Det er en skjevhet som vi i Fremskrittspartiet er uenig i. Hvor lang tid det tar å finne en løsning, tror jeg ingen vet svaret på. Vi skal bidra på vår måte.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-04-06:
Jeg har forstått det dit hen at utenriksministeren tar NATOs generalsekretær til inntekt for den raseringen av det norske forsvar som utenriksministeren og hans regjering står for. Det kan jo være en god støttespiller. Det kan vel kanskje også tenkes at disse uttalelsene er falt på en slik måte at det ikke nødvendigvis er sett i sammenheng, det kan tenkes at generalsekretæren har snakket om en tilpasning av deler av de norske styrker til DCI og til utviklingen særlig når det gjelder internasjonale operasjoner. Men når det så gjelder strukturen i det norske forsvar, som altså skal ivareta våre egne nasjonale interesser, går jeg ut fra at utenriksministeren ikke stilte Robertson dette spørsmålet: Er det viktig at Norge ivaretar stabilitet i nord og bruker ressurser på det? Jeg har stilt det spørsmålet i en rekke andre fora og fått det klare svaret at det er viktig. Forskjellen mellom utenriksministeren og Fremskrittspartiet er at utenriksministeren for enhver pris vil bruke norske styrker i utlandet uten å tenke på regningen, for den skal jo helst Forsvaret ta uten at det bringes inn friske midler. Og jeg refererte i mitt innlegg til at utenriksministeren hadde tatt et initiativ for å finne ut om Norge også burde delta i Kongo. Jeg har lyst til å minne statsråden om at ressursene for å få til deltakelse er strukket langt ut, det vet alle som steller med Forsvaret. Det er reserveoffiserer som i hovedtrekkene utgjør kjernen i de styrker vi har ute, og mannskaper som har tegnet kontrakter. Da blir det underlig, når Stortinget har sagt at vi må konsentrere oss om få oppgaver og gjøre dem skikkelig, at utenriksministeren ønsker å sende norske styrker eller observatører til Kongo. Hvorfor gjør utenriksministeren dette?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2001-04-06:
Representanten Blankenborg understreket at stabiliteten på Balkan og i Sørøst-Europa er viktig for hele Europas utvikling og dermed også innenfor norsk interessesfære. Norge har over lang tid vist stor innsats og omsorg for Balkan. Asylsøkere har funnet trygghet i Norge, og det forventes både i Norge, Bosnia og Kosovo at de nå drar hjem for å bygge landet. Stortinget og andre parlament i Europa, så vel som partier, har på oppdrag fra OSSE engasjert seg i arbeidet med å inspirere parlamentarikere og politikere for øvrig i Bosnia til parlamentarisk og demokratisk tenking og handling. Men konfliktene har hatt en tendens til å flytte seg uavlatelig på Balkan. Mens Slovenia, Kroatia og Bosnia nå er inne i en positiv utvikling, ser vi altså at Serbia, Kosovo og nå Makedonia trenger internasjonal oppmerksomhet og støtte både hva angår demokratibygging, humanitær hjelp og økonomisk stimulans. Men at Regjeringen og Norge flytter sin innsats i takt med TV-kameraenes fokus, er ikke uproblematisk. Norge bygger nå ned sin innsats i Bosnia til fordel for Serbia og Kosovo. Det gjør at altfor mye av norsk innsats blir halvgjort og uferdig i republikken Srpska og i Bosnia-Hercegovina. Flyktningerådets aktivitet ved kontoret i Ossijek må nå fase ut programmer. Ved å være der litt lenger kunne norsk investert kapital, tillit og kompetanse gitt langt bedre resultater. Jeg vil gjerne høre representanten Blankenborgs syn på at Regjeringen nå ikke lenger vil opprettholde aktivitetsnivået i Bosnia-Hercegovina hva angår bl.a. hjemflytting og integrering av minoritetsgrupper som serbere, bosnjaker og kroatere i det multietniske Bosnia som jo Dayton-avtalen forutsetter, og som Norge har forpliktet seg til å være med på å realisere.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
Jeg vil gjerne takke Haakon Blankenborg for et interessant og innsiktsfullt innlegg med fokus på mange andre viktige problemstillinger i europeisk politikk enn bare den gamle EU-debatten om for og mot norsk EU-medlemskap. Men det kan vel tenkes at vi blir ganske kort tid i denne lykketilstanden som gjør at man åpner for politiske debatter om andre typer spørsmål. Det som skapte en viss turbulens rundt utenriksministerens redegjørelse, var jo at han på gangen etter redegjørelsen gav uttrykk for at det kunne bli aktuelt å forberede en ny EU-søknad lenge før det som tidligere har vært antydet – allerede i 2002 eller 2003. Nå har Europabevegelsen nylig hatt landsmøte og har gitt uttrykk for at det er uaktuelt å sende noen ny søknad i neste stortingsperiode. Derfor vil jeg gjerne ha Blankenborgs egen oppfatning: Kunne det ikke nå være på tide med én stortingsperiode som ikke skulle dreie seg om omkamp om gamle slag som var tapt, og sorgarbeid fra ja-siden, som virkelig kunne gjøre det mulig å diskutere mange av de vesentlige og viktige politiske spørsmålene som Blankenborg brenner for når det gjelder Europa-politikken, uten at man kastet bort tiden på en omkamp som meget trolig blir tapt i neste runde også?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
Jeg har bare en kort kommentar på tampen av debatten. Utenriksministeren klargjorde at det tidligst kan bli aktuelt å sende en ny søknad om norsk EU-medlemskap i slutten av neste stortingsperiode. Det er vurderingen av om det skal sendes en ny søknad som kan starte i 2002 eller 2003. Slik forstod jeg utenriksministeren. Nå trodde jeg for så vidt at i hvert fall de partiene som var klare ja-partier sist, vurderte dette kontinuerlig ut fra hvordan situasjonen rundt EU-utvidelse faktisk foregår, men jeg synes dette er en meget nyttig avklaring fra utenriksministerens side. Det er ikke SVs vrangvilje eller at vi fotfølger utenriksministeren ut av salen og snikhører på hva han måtte si i Vandrehallen etterpå, som har ført til at dette har blitt et politisk spørsmål. Det er referatene i pressen som har gjort at dette har blitt et spørsmål i Stortinget ved flere anledninger, og jeg er for så vidt glad for at det nå er klargjort. Jeg tror det hadde vært klokt av Regjeringen å si at dette er ikke et aktuelt spørsmål i hele neste stortingsperiode. Jeg tror det hadde betydd ganske mye for klimaet rundt diskusjonen om utviklingen av EU og hele Europa at man kunne ha den i en situasjon der man ikke i neste øyeblikk så for seg at spørsmålet om en ny søknad om norsk EU-medlemskap skulle smelles i bordet. Da tror jeg man faktisk kunne få en debatt med skuldrene litt lavere ned hos noen og hver. Det er også interessant at Jagland i sitt innlegg ser for seg samme prosedyre når eller hvis det blir aktuelt å søke EU-medlemskap for Norges del i en ny runde, fordi mange har lurt på om det ikke var sånn at noen hadde tenkt at prosedyren en eventuell neste gang skulle være at man gjennomførte en folkeavstemning om spørsmålet om hvorvidt det skulle sendes en søknad eller ikke. Men slik jeg nå forstår utenriksministeren, er han veldig klar på at prosedyren er at først skal Stortinget behandle om man skal framforhandle en avtale, så skal avtalen framforhandles, og så er tidspunktet inne for en eventuell folkeavstemning. Det syns jeg også er en nyttig klarlegging. Fra SVs side er vi også glad for at utenriksministeren er så imøtekommende når det gjelder å diskutere Norges USA-strategi. Jeg synes kanskje at man faller for fristelsen til å harselere litt unødig med SV i den forbindelse. Det er ikke vår mening at Norge skal søke medlemskap i The United States of America hvis vi skal diskutere en USA-strategi for norsk politikk. Det er på samme måte vi nå forholder oss til den Europa-meldingen som Regjeringen selv har lagt fram, som er til behandling i utenrikskomiteen, og som kommer opp i Stortinget ved en senere anledning. Men vi tror det kan være mange forhold ved norsk utenrikspolitikk som hadde stått seg på at en fikk en gjennomgang av Norges USA-strategi for åpent storting, og jeg er glad for at utenriksministeren er så imøtekommende når det gjelder dette.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-04-06:
Jeg forstod på Marit Nybakks innledning at hun egentlig ønsket å rose Høyre fordi vi i viktige utenrikspolitiske spørsmål faktisk deler synspunkter. Så jeg forstår at når hun vil gi oss betegnelsen «de reneste sosialdemokratene», er det ment som honnørord fra hennes side, og jeg får bare tolke det på den måten, selv om jeg nok tror at det kanskje vil være riktigere å betrakte både Arbeiderpartiet og Høyre som realpolitikere i den verden som omgir oss. Vi er ansvarlige, og vi er realister ut fra den posisjon Norge har i dette verdenssamfunnet. Når det gjelder utvikling og handel, synes jeg det er all grunn til å gratulere Regjeringen i dag med det initiativ de nå har tatt. Det kom litt overraskende. I forrige uke hadde jeg en interpellasjon til bistandsministeren nettopp om å gjøre handel med de fattigste landene enklere, med andre ord fjerne den norske tollen på import av u-landsvarer, slik EU har gjort. I forrige uke var utviklingsministeren relativt lite tydelig på hva Regjeringen ville gjøre. Jeg forstår at de har hatt en prosess, men at de nå har kommet ut av tenkeboksen. Det synes vi fra Høyre er veldig positivt, og det vil vi selvfølgelig støtte. Jeg er enig med Marit Nybakk når hun sier at de internasjonale kapitalmarkedene kanskje også må ha visse reguleringer. Jeg tror vi er enige der, spørsmålet er bare: Hvilke virkemidler må settes inn for å få til de riktige reguleringer som ikke stenger de fattigste landene ute, også fra de investeringer de så sårt trenger?