Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-05-30:
På kvinnekonferansen i Åbo for noen år siden møtte jeg en iransk kvinnegruppe som gjorde et veldig sterkt inntrykk på meg med sin sterke motstand mot vold og overgrep mot kvinner. Og de var tydelige i budskapet sitt: Vold mot kvinner kan aldri unnskyldes ut fra kultur. På en kvinnekonferanse i Tromsø i fjor møtte jeg så kvinner fra India, Kina og Afrika med det samme budskapet: Vold mot kvinner er en strategi for å holde kvinner på plass. Volden har forskjellige uttrykk, alt fra æresdrap, seksualisert vold, fysisk og psykisk vold, handel med kvinner og tvang og trusler for å få jenter til å gifte seg mot sin vilje. Tvangsekteskap er et alvorlig problem, men det er også et sammensatt og vanskelig problem. Og det er én ting vi skal huske på: Det er et problem kvinner i innvandrermiljøene sjøl, for eksempel ved MiRA-senteret, har satt på dagsordenen og har jobbet med i det stille før problemstillingen nådde fram til avisoverskriftene og til TV-ruta. Men det er et så stort problem at storsamfunnet må ta sitt ansvar ved å innføre tiltak og nødvendig lovgivning for å hindre tvangsekteskap og den type vold mot kvinner. Det må gjøre inntrykk på oss, og det gjør det, når unge kvinner i vårt samfunn lever i en sterk konflikt og frykt for tvangsekteskap som går ut over velferden og livsrommet i hverdagen. Det er jenter – og gutter – som får hverdagen ødelagt av en konstant konflikt med foreldre, og det er jenter som er redde for å reise og besøke slektninger i det landet foreldrene kom fra, av frykt for at de ikke kommer tilbake, eller at de hvis de kommer tilbake, kommer sammen med en ektemann de overhodet ikke har ønsket. Arbeidet mot tvangsekteskap er en lang prosess som krever mange tiltak. Og det krever at vi har mange tanker i hodet samtidig, og at vi makter å ha det. Det krever en nyansert debatt, og det krever at vi ikke glemmer at det fins gråsoner. Anja Bredal som nettopp har kommet med en rapport som omhandler arrangerte ekteskap og tvangsekteskap i Norden, understreker nettopp dette. Mange av de ungdommene hun har kommet i kontakt med, drømmer ikke om et helt sjølvalgt gifteprosjekt. De ønsker å involvere familien i valg av ektefelle, men samtidig ha vetorett. Hun advarer mot den unyanserte debatten, fordi mange av ungdommene ikke kjenner seg igjen i den. Med en mer nyansert debatt, sier hun, vil flere kunne kjenne seg igjen og dermed tørre å snakke om sin egen situasjon. Og en av de oppskriftene hun gir, er å skape trygge arenaer for samtale tidlig nok. Hun sier også at ungdom må ha et sted å lufte tanker rundt arrangerte ekteskap og tvangsekteskap uten at de samtidig trykker på alarmknappen. Så er da spørsmålet hvilke arenaer dette kan være. Først og fremst handler dette om støtte til tiltak for egenorganisering og deltakelse både blant ungdommene og blant innvandrerkvinnene – «empowerment», som vi ikke har noe godt norsk ord for. Stikkord er utdanning, retten til arbeid, retten til en god nok norskopplæring, men også forventninger om at folk som kommer hit, lærer seg norsk. Stikkord er informasjon om retter og plikter i det norske samfunnet. Dette må skje i nettverksgrupper, som er blitt satt i gang, men det må også skje på skolen – ja, særlig der. Lærerne er for en del av innvandrerjentene den eneste voksenkontakten de har ved siden av foreldrene. Lærerne må få kompetanse i å se og forstå de problemene som har med tvangsekteskap å gjøre. Men det handler også om helsestasjoner, sosialkontor, barnevernet, at de får den kompetansen som trengs for å være med på forebygging og hjelp. Jeg har hørt flere historier om hvordan hjelpeapparatet ikke har tatt ansvar, har glidd unna når de vanskelige sakene er kommet opp. Tvangsekteskap er forbudt ved norsk lov, og hvis vi virkelig mener noe med at det skal være forbudt, må denne loven håndheves. Det betyr at politiets ressurser må prioriteres ved mistanke om tvangsgifte. SV oppfatter at handlingsplanen som er påbegynt, handler om alt dette og om mer til, og den er en god begynnelse. Men vi må være utålmodige med hensyn til at den settes ut i livet. Det gjør den i de årlige budsjettbehandlingene f.eks. SV vil oppfordre Regjeringa til å gjøre noe med utlendingsloven, slik at de som kommer hit på grunn av tvangsekteskap, får opphold dersom de bryter ut av ekteskapet eller får det annullert, og sjølsagt hjelp til å kunne bryte ut. Men én ting vil vi advare mot, og det er å bruke tvangsekteskap som bakteppe for å skjerpe innvandringspolitikken, slik jeg oppfatter at Danmark har gjort.