Jan Petersen (Høyre), 2001-10-26:
Det er med forventninger og vilje til endringer at Samarbeidsregjeringen nå tar fatt. Regjeringserklæringen, bygd på Sem-erklæringen, viser ny kurs på en rekke områder. Jeg har vært med på mange åpninger av fireårsperioder i Stortinget, med mange kommentarer om at Høyre har vært i skyggenes dal, og jeg konstaterer med stor tilfredshet at arbeid gjennom hele 1990-tallet nå har ført oss tilbake i regjeringskontorene. Og når vi er kommet dit, er det ikke minst fordi det har vært tydelig tale i viktige spørsmål som bedre skole og lavere skatt. Dette er uttrykk for viktige enkeltsaker, men også uttrykk for en av de store utfordringene Norge står overfor, nemlig behovet for å modernisere Norge og være på høyde med en verden i forandring. Det samarbeidet som vi nå tar fatt på, er et genuint samarbeid hvor det dreier seg om å gi og ta. Statsministerens observasjon om at dette ikke er Høyres program, ikke Kristelig Folkepartis program og ikke Venstres program, er et veldig viktig utgangspunkt for arbeidet. Vi har greid å arbeide oss sammen, slik at alle de deltakende partier får mer til i dette regjeringssamarbeidet enn vi ville gjort på andre måter. Men det er også riktig som Oddvard Nilsen observerte tidlig i debatten i går, nemlig at det var lett å definere et verdifellesskap mellom de tre samarbeidende partier. Det vil sikkert stå strid om mange av forslagene. Det gjør det gjerne når det er noe man vil. Men samtidig er det viktig å understreke at på en del helt sentrale områder er det nå nødvendig å manifestere bred enighet. Det knytter seg ikke minst til det terroranslaget som skjedde 11. september. Og jeg oppfattet Arbeiderpartiets leder, Thorbjørn Jagland, slik tidligere i debatten at han nettopp ønsker å manifestere den brede enigheten i kampen mot terrorismen. Terroristanslaget mot New York og Washington var ikke bare rettet mot USA, men mot hele det internasjonale samfunnet og grunnleggende verdier som menneskeverd, åpenhet og toleranse. Norge står sammen med hele det internasjonale samfunn i å fordømme disse grusomme ugjerninger. Vi står sammen på tvers av politiske, religiøse og etniske skillelinjer for å oppspore og straffe de ansvarlige. Internasjonal terrorisme utgjør også en trussel mot Norge. Sammen med en verdensomspennende koalisjon av land og organisasjoner er vi engasjert i en kamp mot internasjonal terrorisme. Dette er en kamp vi ikke har råd til å tape. Bare gjennom en samlet og målrettet innsats kan vi unngå at lignende terrorhandlinger skjer igjen. Kampen mot internasjonal terrorisme må være bred og langsiktig. Det må benyttes et bredt sett av virkemidler, både militære, politiske, diplomatiske, rettslige, finansielle og humanitære. Når fokus nå er rettet mot Afghanistan, skyldes dette at de ansvarlige bak terroranslagene mot USA, Osama bin Laden og hans nettverk, skjuler seg i Afghanistan og støttes av Taliban-regimet. De amerikanskledede militære aksjoner i Afghanistan er rettet mot bin Laden og hans støttespillere. Man gjør sitt ytterste for å unngå å ramme sivilbefolkningen. Dette i motsetning til terroristene, som hadde uskyldige sivile som mål. Både USA og ethvert annet land som blir rammet av internasjonal terrorisme, har en soleklar rett til selvforsvar. Denne retten er forankret i FN-pakten, og slått fast gjennom vedtak i FNs sikkerhetsråd. Det er bred internasjonal enighet om de politiske og militære tiltak som er iverksatt. Vi ser et enestående samhold mellom verdens stater som gir håp om utvidet samarbeid også på andre områder. Norge står også fullt og helt bak de militære operasjonene. Osama bin Laden og hans støttespillere kan ikke bekjempes uten bruk av militære maktmidler. Vi må bruke den tiden som er nødvendig for å ramme terroristene og deres nettverk, og vi må legge til grunn at de militære tiltakene vil kunne bli langvarige. Parallelt med de militære tiltakene pågår et omfattende arbeid innen FN, EU, NATO og andre organisasjoner som Norge selvfølgelig støtter fullt ut. Jeg hadde på lørdag gleden av å delta på den europeiske konferanse hvor nettopp terrorisme var tema. Taliban har siden de grep makten systematisk tilsidesatt befolkningens grunnleggende behov og de mest elementære menneskerettigheter. Særlig kvinner er utsatt for overgrep. Både Taliban-regimets vanstyre, tørke og andre naturkatastrofer har bidratt til en svært alvorlig situasjon for sivilbefolkningen i landet. Nærmere 4 millioner afghanere har over de siste årene flyttet til nabolandene, og nærmere 1 million er flyktninger i eget land. Den humanitære situasjonen i Afghanistan har lenge, og lenge før 11. september, vært alvorlig og kan raskt forverres. Det arbeides derfor aktivt med å få frem ytterligere nødhjelpsforsyninger før vinteren setter inn. Dette skjer mens de militære operasjoner pågår. Norge er en av de viktigste bidragsytere til det humanitære arbeidet i Afghanistan. Den humanitære bistanden fra Norge er trappet betydelig opp de senere uker, totalt 305 mill. kr, hvorav 200 mill. kr i bevilgninger som Stortinget antakeligvis vil vedta senere i dag. Bistanden blir nå distribuert både gjennom FN, Røde Kors og andre norske frivillige organisasjoner. For Norge er det særlig viktig å ivareta et nært og forpliktende samarbeid med våre naboland, med EU, øvrige europeiske land og USA. Med disse land har Norge et særskilt verdifellesskap samtidig som vi deler en rekke utfordringer, både på det sikkerhetspolitiske og økonomiske området. Regjeringen vil føre en aktiv Europa-politikk. Grunnlaget for Norges tilknytning til EU vil fortsatt være EØS-avtalen, supplert av Schengen-avtalen og det andre etablerte samarbeidet mellom Norge og EU. Vi vil benytte EØS-avtalen så effektivt som mulig og ønsker å utvikle den i takt med nye behov. Jeg registrerer at det er fremmet forslag som dreier seg om behandlingen av patentdirektivet, som man ønsker behandling av i Stortinget. Dette er Regjeringen innstilt på. I en europeisk sammenheng har EU en stadig viktigere rolle å spille på det utenriks- og sikkerhetspolitiske området. Regjeringen vil søke å utvide det utenrikspolitiske samarbeidet med EU gjennom en bred politisk dialog. Ikke minst vil det være interessant å utvikle samarbeidet med EU i våre nærområder, spesielt i nord. Det vil være viktig å videreføre en tett kontakt og nær dialog med EU også når det gjelder utviklingen av en felles europeisk sikkerhets- og forsvarspolitikk. Men NATO vil forbli ankerfestet for norsk sikkerhets- og forsvarspolitikk. Iverksettelsen av NATOs kollektive forsvarsforpliktelser etter terroranslaget 11. september viser at alliansen er rede til å møte de nye truslene vi står overfor. I europeisk sikkerhetspolitisk sammenheng er det samtidig viktig med et tettest mulig samarbeid mellom EU og NATO. De positive resultater som er oppnådd på Balkan i den senere tid, er et resultat av dette tette samarbeidet. Samarbeidsregjeringen vil legge opp til et aktivt norsk engasjement til støtte for fred, stabilitet og økonomisk utvikling på Balkan. Et fortsatt internasjonalt engasjement på Balkan er nødvendig for å legge til rette for varig regional stabilitet. Gjennomføringen av den politiske rammeavtalen i Makedonia og etableringen av demokratiske institusjoner i Kosovo forutsetter også et slikt nærvær. Norges medlemskap i FNs sikkerhetsråd gir oss en enestående mulig til å påvirke hvordan vi møter de globale utfordringer og trusler mot internasjonal fred og sikkerhet. Dette gjelder også kampen mot internasjonal terrorisme.