Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-09:
I Kvalitetsreformen ble flere innsatsområder vektlagt for å oppnå et økt internasjonalt aktivitetsnivå. Her kan nevnes deltakelse i internasjonale programmer og institusjonsforankrede utvekslingsavtaler, flere utenlandske studenter til Norge, utnyttelse av mulighet for å delta i internasjonalt forskningssamarbeid og gjensidige samarbeids- og utvekslingsavtaler, og etablering av utdanningstilbud på engelsk. Tilbud om studieopphold i utlandet, i første rekke med reformen delstudier, som del av gradsstudium i Norge, var et av tiltakene. Et økt internasjonalt aktivitetsnivå er nødvendig for å få nye impulser i sektoren og øke kvaliteten i norsk høyere utdanning og forskning. Evalueringen av Kvalitetsreformen viste at reformen har gitt internasjonaliseringsarbeidet i universitets- og høyskolesektoren økt oppmerksomhet. I St.meld. nr. 7 for 2007-2008, Statusrapport for Kvalitetsreformen i høgre utdanning, la departementet vekt på at universiteter må ha en helhetlig tilnærming til internasjonalisering. Det er nødvendig at institusjonene videreutvikler det strategiske arbeidet, slik at internasjonalisering tydeligere kan bidra til kvalitetsutvikling i utdanning og forskning. Det vil være viktig med bedre kobling mellom studentutveksling og forskerutveksling gjennom institusjonelle avtaler som bidrar til økt kvalitet i denne typen utveksling. Studenter som tar hele grader i utlandet, er i begrenset omfang omtalt i forbindelse med Kvalitetsreformen, og deres bidrag til internasjonalisering vil være et annet enn delstudentenes. I internasjonal sammenheng er den norske utdanningsstøtten meget god, spesielt når det gjelder adgangen til å ta med seg utdanningsstøtten til utlandet. Norge er et av de få land, sammen med øvrige nordiske land, som i en årrekke har lagt til rette for at studenter kan ta utdanning utenfor hjemlandet. Andre europeiske land følger nå etter og bruker de nordiske støtteordningene som gode eksempler på hvordan det kan legges til rette for internasjonalisering, ved at studenter kan ta med seg utdanningsstøtte ut av landet. Når det gjelder mobilitet blant studenter, er det som tidligere nevnt viktig å skille mellom gradsstudenter og delstudenter, fordi det er ulik politikk, ulik utvikling, og sannsynligvis er det også ulike årsaker til utviklingen i antall for disse to gruppene. Nedgangen i antallet studenter i utlandet, både de som tar en del av sin norske utdanning i utlandet, og de som tar en hel grad i utlandet, vil bli drøftet i den varslede stortingsmeldingen om internasjonalisering. Det samme gjelder også økonomiske forhold for dem som tar utdanning i utlandet. Vi kjenner ikke årsakene til at antallet studenter i utlandet har gått ned, men i forbindelse med meldingen er det satt i gang et eksternt arbeid for å kartlegge årsaker til dette. Studier i Europa viser at personlig motivasjon, språkkunnskaper og tilrettelegging for mobilitet i hjem- og mottakerland er viktige faktorer ved siden av økonomi når studentene skal velge om de vil reise ut. For noen fag og land går antallet ned, mens det stiger for andre. Også til land uten eller med lave skolepenger er det eksempler på at antallet synker. Stortingsmeldingen vil ha en bredere tilnærming til problemstillingene enn bare hvor mange studenter som tar utdanning utenfor Norge. Det er viktig at vi ved siden av mobilitet ikke glemmer at internasjonalisering også skal bety noe for det store flertallet studenter som ikke velger å ta hele eller deler av studiene ute. Internasjonalisering er institusjonspolitikk og et viktig bidrag til å bygge kvalitet i norsk høyere utdanning. Det er derfor en viktig side ved Kvalitetsreformen. Hovedessensen i mitt svar er at vi har en god finansieringsordning som vi kan være stolt av, og jeg har også selv hørt fra norske studenter i utlandet at de er svært tilfredse med den ordningen som er.