Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Statsråd Brekk begynte sitt innlegg med å påstå at det var noen stortingsrepresentanter som var mindre seriøse og ansvarlige enn andre. Han fremhevet i så måte seg selv i forbindelse med sitt besøk i Alta, hvor han tilsynelatende hadde ryddet opp i en prekær situasjon. Jeg kan opplyse statsråd Brekk om at 14 dager etter at han dro fra Alta, var det fortsatt noen hundre reinsdyr inne på privat mark. Det er ingen tvil om at situasjonen i Finnmark vedrørende et altfor høyt reintall er prekær. Det er heller ingen tvil om at hvis forutsetningene for reindriften i Finnmark hadde vært basert på bærekraftighet og samspill med beiteressursgrunnlaget, ville situasjonen innenfor næringen ha vært en helt annen enn den er i dag. Dessverre må vi bare erfare at på områder hvor storting og regjering burde satt bærekraftighet og beiteressursgrunnlaget som de viktigste faktorene for næringen, har vi i prinsippet og i realiteten en pågående rettighetskamp der næringen, som er den største bærer av samisk kultur, blir brukt for hva den er verdt – på bekostning av bærekraftighet, på bekostning av beiteressursgrunnlaget, og på bekostning av bøndene. Stortinget og dagens regjering har i over 15 år utvist en fullstendig manglende vilje til å ta inn over seg hva bærekraftighet faktisk er. Selvfølgelig er jeg klar over at det er store lokale forskjeller i Finnmark. Det er ikke alle områdene som er like hardt nedbeitet, men Vest-Finnmark er spesielt utsatt for overbeite av rein og har vært det i årevis, uten at storting eller regjeringer har foretatt seg noe som helst. Grunnen til det er nettopp det jeg har vært inne på. Ingen har ønsket å gripe inn. Hva er resultatet? Resultatet er overbestand, det er dyretragedier, og vi opplever at deler av Vest-Finnmark står i fare for å bli en høyfjellsørken. Frykten for å gripe inn i rettighetsspørsmålet gjør regjering etter regjering handlingslammet. Nettopp derfor har reintallet fått lov til å øke med 50 pst. over ganske få år. Så vil selvfølgelig næringen klage og si: Nei, storsamfunnet kommer inn på våre områder – man bygger hus, man anlegger linjer, man får dårlige forhold for å drive med næring. Men sannheten er faktisk den at antall reinsdyr i Finnmark har økt med 50 pst. på ti–tolv år. Hva skjer når ingen griper inn og ønsker å regulere en næring? Selvfølgelig er det slik at enhver utøver ønsker å ha flest mulig dyr, som gir mest status, som gir størst subsidier, og som gir mest inntekt. Det er jo ikke næringens feil – tvert imot er det mangelen på regulering fra statens side. Man kan jo undre på hvor mye fisk det ville vært igjen i havet hvis hver enkelt fisker selv fikk bestemme sin egen kvote. Nettopp derfor er fisket strengt regulert. Det er ikke tilfellet med reindriftsnæringen. Dette året har vært et gullår for næringen. Vær og klima er den viktigste årsaken til det. Men til tross for at det har vært et gullår mange steder, har altså antallet erstatningssøknader og utbetalinger nær sagt gått rett i taket. Hva som vil skje når det igjen blir et normalår, kan vi bare forestille oss, ikke minst med tanke på at næringen allerede er subsidiert av staten med 50 pst. av brutto omsetning. Det ble i 2008/2009 søkt om erstatning for over 62 000 dyr av en total stamme i Finnmark på 187 000. Om det er noen som mener at det er en god sammenheng mellom disse to tallene, vet jeg ikke, men jeg finner sammenhengen meget påfallende.