Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-28:
10 pst.-regelen har etter SVs mening vært hensiktsmessig. Det er klart at 10 pst.-regelen ikke har stått i veien for endringer i norsk bankstruktur, men den har gjort at det har vært vesentlig vanskeligere, og det har vært forutsigbart hvilke endringer som har vært mulig. Siste gangen denne regelen var i bruk, var i forbindelse med DnB og Sampo. DnB, og ikke Folketrygdfondet, blokkerte for et oppkjøp av Storebrand, noe som skyldtes at man hadde forutsigbarhet og trygghet for hvordan dette regelverket skulle praktiseres. Om man var enig eller uenig i at Sampo skulle kjøpe Storebrand, er en annen diskusjon. Poenget er at det var et regelverk som alle visste var forutsigbart og absolutt. Det er dette som er fordelen med en 10 pst.-regel. Man må kjøpe enten opptil 10 pst. eller oppimot 100 pst. for at dette skal gå. Dette sikrer en eierspredning og en struktur, i hvert fall til en viss grad, som ellers ikke ville ha vært der. Men det er klart at dagens regelverk heller ikke har vært til hinder for at man har hatt en vesentlig endring i eierstrukturen innenfor bank- og finanssektoren gjennom lang tid, og SV er enig i at det må det selvfølgelig til enhver tid være mulighet for. Svakheten ved det systemet som her etableres, er etter mitt skjønn først og fremst at det er skjønnsbasert, fordi verken aktørene i næringen eller noen andre vet hva skjønnet skal være. Det er all mulig grunn til å tro at dette skjønnet vil bli praktisert på samme måte som dette skjønnet blir praktisert i Sverige. Og i svar på brev til finansministeren fra SVs gruppe av 29. april står det: «Det opplyses muntlig fra den svenske Finansinspektionen at de, så langt de kan erindre, ikke har hatt saker hvor søker har fått avslag på søknad om erverv av eierandeler i finansinstitusjoner.» Hvis skjønnet skal praktiseres på den måten at det aldri skal benyttes til avslag, vil det i praksis si at man åpner en dør og ikke har tenkt å stenge den noen gang. Systemet med 10 pst.-regelen har vært et forutsigbart system som alle har kjent spillereglene i, og det har vært en stor fordel. Dette regelverket er heller ikke diskriminerende, og det er et regelverk som også departementets egen arbeidsgruppe, ekspertgruppe, faktisk anbefalte. De anbefalte et forbudssystem framfor et skjønnsbasert system, simpelthen fordi forutsigbarheten ved dette er langt bedre. Systemet vi i dag har, er også etter all sannsynlighet i tråd med det EØS-regelverket vi er underlagt. Det betyr altså at det ikke er en begrunnelse for dette at man har diskriminering. En likebehandling av alle ligger også i dette systemet. Det betyr at både utenlandske og norske aktører må forholde seg til det samme systemet, og det er også slik det er. Det har vært reist tvil om dette, men i den utredningen som Finansdepartementet selv har kommet med, har man fått en juridisk betenkning fra professor Müller-Graff ved Universitetet i Heidelberg. Denne er også gjengitt i NOU-en som følger innstillingen. Han sier at det ikke uten videre er gitt at Norge vil tape. Det vil i så fall bety at hvis det ble reist sak mot Norge på det grunnlaget at dagens 10 pst.-regel var diskriminerende, ville det i verste fall være at vi tapte, og så måtte man innføre et system à la det man i dag har. Men dagens system er åpenbart mye bedre, tror jeg, for de fleste aktører i dette markedet, for det er forutsigbart, og forutsigbarheten innenfor denne næringen er faktisk ganske viktig, dette sett opp mot et skjønnsbasert system, som de fleste advarer mot, og som departementet av en eller annen merkelig grunn mener er et bedre system. Så langt jeg klarer å registrere, er det heller ikke noe massivt krav fra finansnæringen som sådan om å få denne endringen i regelverket. De fleste aktører har visst om disse reglene og at de har vært der i alle år. Det betyr, så langt jeg vet, at det nok er enkelte som har ønsket dette, men det er ikke noe massivt krav om at man skal endre dette regelverket. Bakgrunnen for at forslaget til endring kom, var heller ikke krav fra finansnæringens interesseorganisasjon. Bakgrunnen var at det ble reist tvil fra EFTAs overvåkingsorgan om hvorvidt dette var i strid med EØS’ regelverk, altså EØS-avtalen, som vi er forpliktet av. Og den utredningen som kom i etterkant av dette, fastslo at ja, kanskje, men sannsynligvis ikke. Utredningen fra professor Müller-Graff – som jeg har vist til – konkluderer nettopp med at det sannsynligvis er helt tillatt for Norge å videreføre dagens regelverk. Det betyr at jeg synes at begrunnelsen for å foreta disse endringene er svak, og jeg tror at finansnæringen selv også egentlig ser at dagens system er bedre, for da har man et mer forutsigbart system å forholde seg til. Det skal blir uhyre interessant å se hvordan dette systemet praktiseres. Hvis praktiseringen av det norske systemet vil være tilsvarende det vi har sett i mange andre land, som har et skjønnsbasert system, betyr det at man i realiteten sier ja til alt. Det vil bety en eierkonsentrering som er uheldig. Vi ser allerede en sterk eierkonsentrering innenfor bank og finans. Dette vil bety en ytterligere sentralisering og eierkonsentrering av disse næringene, som, etter mitt skjønn, er til disfavør for Norge. Jeg tror at dagens system, dagens regelverk, er et hensiktsmessig og godt system. Det er derfor vi ikke har fremmet avvikende forslag i denne innstillingen, simpelthen fordi vi gjerne vil gå imot, for vi mener at dagens lovverk er hensiktsmessig og godt.