Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-11-29:
Med denne innstillingen kan vi alle sammen konstatere at det er et meget bredt og solid flertall som står bak den helt spesielle og gode tradisjonen vi har i Norge, med samskipnader. Det er ett unntak, og det er Fremskrittspartiets synspunkt – som de har et eget forslag på – som skaper en prinsipiell forskjell i hovedsynet på samskipnader. Men også Fremskrittspartiet er, på sine premisser, med i det å se på samskipnader som positivt. Når det gjelder saken som er lagt fram, kan jeg til en viss grad forstå regjeringspartienes begeistring for her å lytte til studentorganisasjonene, for det gjør man stort sett ellers ikke. Man lytter f.eks. ikke spesielt godt når det gjelder basisbevilgningene til universitetene, som fører til at man kutter i undervisningstilbudet. Man har ikke alltid vært veldig lyttende når det gjelder barnehager, som representanten Dagrun Eriksen var inne på, heller ikke i tider hvor barnehagesatsingen har vært formidabel. Jeg merker meg det standpunktet, men jeg forstår det mest som et behov for å si det, på den bakgrunn at det er en rekke områder hvor man ikke lytter. Når det gjelder den meningsforskjellen som er i komiteen mellom regjeringspartiene på den ene siden og alle opposisjonspartiene på den andre siden, om adgangen til ikke å være i samskipnad, er den adgangen helt presist beskrevet i departementets proposisjon. Eksempler er: Det er langt til nærmeste samskipnad, institusjonen har svært få studenter, eller den har lav andel av offentlige tilskudd. Fenomenet lav andel av offentlige tilskudd er da ytterligere utdypet i mindretallets merknader. Med andre ord: Man har tatt vare på noe som også har vært særnorsk, nemlig å skjønne at det ikke er alle som passer inn i et system. Vi i Venstre tror at grunnen til at også en institusjon som samskipnadene har vært så slitesterk, er at man i Norge nettopp har hatt de små pustehullene for dem som ikke skal være med i systemet, at man rett og slett har respektert den åpningen. Det har departementet gjort, og det har også Venstre vært med på å gjøre, sammen med Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet, og vi står på det. Vi ser ikke det som en vidåpen dør. Jeg har samme synspunkt som representanten Dagrun Eriksen, som sier: Hvorfor i all verden skal man betrakte noe som kunne tenkes å komme etter 2008, på noen annen måte enn det vi har gjort til nå? Det vi har gjort til nå, er jo positivt, og Regjeringen har faktisk gjort noe i framlegget til Stortinget som er positivt. Man har sørget for at samskipnader som er flinke og dyktige til å skaffe seg inntektsgrunnlag for å sikre studentene velferdsgoder, sikres gjennom den loven man får. Det er en foredling og forsterking av samskipnadenes posisjon man har gjort i denne jobben, og det er å lytte til dem som til daglig er avhengige av dette. Venstre tror for sin del at kampen rundt samskipnadene og den bærekraft de vil ha, vil knytte seg til kampen omkring studiefinansiering og finansiering av grunnleggende høyere utdanning i Norge, og den vil knytte seg til områder som boliger og barnehager. Når det gjelder boliger – for å være i den ånd at man også kan være positiv når noe er positivt – har man for det første hevet beløpsgrensene man har for å akseptere byggingen, og man sørger i praksis for å gi det tilbakevirkende kraft for dem som ikke slapp til. Så det er mange områder hvor man står sammen, og det er det heller ikke grunn til å legge skjul på. Nok en gang, til slutt: Jeg ville i hvert fall, når det gjelder listen over hvor man lytter til studenter, vært veldig forsiktig om jeg representerte regjeringspartiene – spesielt i disse dager, da det holdes det ene allmøtet etter det andre om hva som ikke skjer når det gjelder undervisningstilbud, f.eks. på Universitetet i Oslo. Der er det veldig mange studenter som ikke føler seg lyttet til på noen som helst måte. De føler seg tvert imot overkjørt. Men debatten om det får vi senere i andre saker her på huset.