Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2011-01-11:
Det er ikke vanskelig å være enig med saksordføreren i at odels- og åsetesretten har lange tradisjoner, men den ble altså skapt i en annen tid, som andre talere har vært inne på. Når man gjør den så saliggjørende som saksordføreren gjorde den, må jeg nok si at jeg blir nokså provosert. Det er en særnorsk bestemmelse, de fleste andre land klarer seg utmerket godt uten. Hvis man ser på utviklingen av det norske samfunn siden odelsretten ble skapt, har vi gått fra å være et agrarsamfunn til nå å være et samfunn som er basert på kunnskap og tjenestebasert næringsliv. Det er svært få, en liten andel av befolkningen, som er sysselsatt innenfor landbruket. Det har vært en ganske konstant nedgang i sysselsettingen i landbruket, men samtidig har næringen opplevd en sterk produktivitetsvekst, en sterk utvikling av forskning og innovasjon. Det har bidratt til å sikre at man faktisk produserer mer enn det landbruket som var totalt dominerende på sysselsetting – altså en suksesshistorie. Det er betydelig færre aktive utøvere. En har gått fra ca. 200 000 etter krigen til 50 000 i dag. Statistikken viser en ganske forskrekkelig forgubbing, en manglende rekruttering og masse gårdsbruk uten lys og aktivitet. Jordleie står for 40 pst. av driften av jordbruksarealene, men sikrer at arealene holdes i hevd. Det er en viktig del av dette. Bosettingen i Distrikts-Norge i dag er mer avhengig av annen sysselsetting enn av aktiviteten på gårdene. Det viser også fraflyttingsstatistikken, som er sterkest der alternativ sysselsettingsmulighet er dårligst. Gården kan bli en flott boplass og en ettertraktet tilleggssysselsetting, men den vil ikke lenger være hovedinntekt for de fleste. Derfor tror jeg odelsplikten i mange sammenhenger kommer til å bli like framtredende som odelsretten. Det er ganske betimelig med en diskusjon rundt odelsrettens plass i det norske systemet. Landbruket er i endring. Man burde være mye flinkere til å markedsføre at man egentlig er ganske flink til å takle disse endringene, som jeg var inne på tidligere, men det er en annen debatt. Høyre har imidlertid innsett at tiden er nå kommet for å fjerne grunnlovsbeskyttelsen av odels- og åsetesretten. Vi støtter derfor forslagene i Dokument nr. 12:8 for 2007–2008 om å oppheve Grunnloven § 107. Subsidiært støtter vi forslagene i Dokument nr. 12:11 for 2007–2008 der åsetesretten består. Som andre talere har vært inne på, kan det framføres argumenter både for og mot odels- og åsetesretten. Den sikrer kvinners mulighet til overtakelse. Det har flertallet og representanten Nybakk helt rett i, og har slik sett vært viktig for å endre i hvert fall kjønnsstrukturen i landbruket litt over tid. Det skaper en større sikkerhet for neste generasjon, uavhengig av forgjengerens nykker, men konsesjonsloven har ingen direkte relevans for odelsloven. Men konsesjonslovens prisreguleringer holder prisnivået på norske landbrukseiendommer nede. Det har staten og Statskog demonstrert veldig godt gjennom kjøp av Borregaard Skoger. Så lenge odelsloven består, sikrer man at verdiene opparbeidet gjennom flere generasjoner, ikke overføres til andre uten at familien kan sikre seg de skjulte verdiene, altså, man fjerner litt av usikkerheten innad i familiene. Men det avslører også mange av ulempene. Odelsloven er en del av et lovverk som hindrer nødvendig omstilling, strukturrasjonalisering og modernisering i norsk landbruk. Den er et inngrep i den private eiendomsrett. Uansett hva saksordføreren og Senterpartiet framfører, er den et inngrep i eiers egen bestemmelse over egen eiendom. På alle disse områdene er imidlertid reguleringene som utgjøres av konsesjonslovene, et større hinder og må fjernes samtidig eller først. Når flertallet kan skrive at odelsloven bidrar til å sikre gårdbrukeren som selveiende, må det bero på en misforståelse. Odelsloven gir eldste barnet en rett til å overta. Det er ikke nødvendigvis den som er best skikket, det kan historien vise mange eksempler på. At Odelslovutvalget og flertallet kan påstå at dette er en god forutsetning for et bedre landbruk og riktig eiendomsstruktur, blir en forunderlig argumentasjon. Det man kan si, er at det sikrer at ting består som de er, i en verden preget av store endringer og krav til utvikling, altså en innlåsingseffekt, som Nybakk var inne på. Men om det er så veldig riktig, burde man i hvert fall kunne reflektere over, for omstruktureringsbehovet er stort i norsk landbruk. Tradisjonelle og familiære bindinger er uansett store, og så kommer alle reguleringene i tillegg og låser det hele fast enda mer. Når saksordføreren sier at odelsloven gir mulighet for de mange og ikke er en rettighet for de få, må jeg også undres over hvilke perspektiv man har. Det er klart den gir en rettighet innad i familien, men den holder jo de aller fleste andre utenfor markedet. Så jeg vil bestride den delen av saksordførerens argumentasjon. Jeg vil også spørre om han har dokumentasjon på at det er kapitalen som styrer i alle andre land. Jeg tror faktisk det er den enkeltes kompetanse, kreativitet og vilje til å utvikle som styrer i de fleste andre landbruksland. Som jeg sa innledningsvis, klarer de fleste andre land seg uten odelslov, og vi må i hvert fall ikke svartmale hva de driver med, uten at vi har god dokumentasjon på det. Så det er et paradoks at vi tviholder på en bruksstruktur i en næring der produktivitetsveksten er konstant og høy. Det betyr at arbeidet på gården krever stadig mindre, og driften blir tilsynelatende mindre lønnsom. Dette er det ingen politisk vilje til å dekke opp gjennom overføringer, og det som kunne vært en god historie for næringen, blir en kilde til stor frustrasjon, alt på grunn av manglende vilje til å se at strukturen må få lov til å endre seg naturlig gjennom friere omsetning av eiendommene. Jeg nevnte at odelsretten for mange nok er mer en følt forpliktelse. Det er et voldsomt oppdemt behov for et generasjonsskifte. Gjennomsnittsalderen på eiere er høy. For mange er odelsretten snarere en plikt enn en rett, og det faktum at eiendommen grunnet konsesjonsloven ikke kan omsettes fritt til andre, medfører en belastning. Verdier vil bli overført til andre gjennom prisreguleringer om man ikke velger å flytte hjem. Det er et betydelig press som legges på mange unge i dag, og jeg tror det er relevant også å diskutere den siden av saken. Alle disse argumentene tilsier at odelsloven nok vil bli gjenstand for diskusjon framover. Den skal vi ikke ta i dag, men det er et riktig steg å oppheve grunnlovsbeskyttelsen av odelsretten. Åsetesretten er et verdsettingsprinsipp og sikrer nærmeste ættede person til eieren i rett nedadstigende linje en rett til å overta en gård til spesielt gunstige vilkår. Den berører ikke andre enn forholdet mellom generasjonene og overføringen av verdier dem imellom. Det er altså et høyst internt familiespørsmål som egentlig er regulert gjennom åsetesretten. Mange familier har sikkert behov for det, men det bør ikke lenger være knyttet til Grunnloven. Til sist: Odelsloven er særnorsk, som jeg har sagt et par ganger. Dette skaper en utfordring i forhold til bl.a. utenlandske kjøpere. Norsk landbruk har jo vært veldig oppsatt på at utenlandske kjøpere skal man ikke ha inn. Men vi ser nå at mange distriktskommuner rekrutterer utlendinger til Norge gjennom å si at det står tomme småbruk til salgs som kan tas i bruk. Da kommer det personer inn i Norge som ikke har noen erfaring med den særnorske odelsretten. Dagens Næringsliv hadde et ganske interessant tosiders oppslag, der det sto: «Brente seg på odelsretten». Det gjaldt en familie som av en kommune i Telemark ble lokket hit opp gjennom å si at man fikk kjøpe småbruk. De hadde satt seg såpass godt inn i dette at de i hvert fall hadde fått et muntlig tilsagn om at odelsretten var fraskrevet. Men det viste seg å ikke holde når det kom til retten. De fleste nordmenn vet at man må få slike ting skriftlig. Men overfor et så særnorsk regelverk som odelsløsning er, vil de fleste utlendinger stå ganske rådville. De flyttet hit, kjøpte seg et gårdsbruk, og resultatet var at de ble tvunget bort fra det igjen ved odelsløsning. Så norske kommuners ambisjoner om å rekruttere hollendere eller andre utlendinger for å sikre befolkningstallet bør i hvert fall skape litt ettertanke gjennom en sånn sak. Tiden er kommet til å fjerne odels- og åsetesretten fra Grunnloven.