Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-04-28:
Jeg skal ikke unnlate å si at denne stortingsmeldingen vel inneholder noe av det jeg oppfatter som det viktigste vi kan gjøre for å få ned kriminaliteten i Norge. Det er mitt håp at den kriminalpolitiske debatten nettopp kan dreies inn mot dette. Jeg mener Regjeringa kan legge solide resultater på bordet når det gjelder innsatsen i kriminalomsorgen, først og fremst fordi vi har mange ansatte ute i kriminalomsorgen som i løpet av de siste årene har gjort en kjempemessig jobb. Det er grunn til å rette en stor takk til dem alle, både for å ha løftet innholdet og for å ha gjort noe med det som har vært plagsomt, nemlig den køen vi har hatt inn i norske fengsler. Den køen er heldigvis snart avviklet. Det er med litt undring jeg hører Høyre kommentere akkurat det spørsmålet, for da Høyre forlot regjeringskontorene, var køen på nærmere 3 000 – nå er den snart borte. Det skyldes først og fremst at det er etablert henimot 400 nye plasser – det har tatt unna dette. Det vil også lette situasjonen i forhold til varetekt. Men de som skal ha æren for det, er først og fremst de ansatte i kriminalomsorgen, som etter min mening virkelig har tatt i et tak, og som nå er klare for å konsentrere innsatsen rundt køen ut av norske fengsler, og bedre kvaliteten, slik at vi får det løftet som trengs for at folk ikke skal komme tilbake. Slik sett er det ikke å være de kriminelles beste venn – som Fremskrittspartiet ynder å kalle noen av oss – å gi kvalitative tilbud inne, enten det er utdanning, rusbehandling, tilbud om bolig, eller å bygge opp sosiale nettverk med henblikk på å skape bedre livskvalitet og forebygge framtidig kriminalitet. Denne meldingen drøfter hvordan vi skal utvikle det strengeste tvangsmiddelet vi bruker mot mennesker. Da må man også kunne tillate seg å si, som meldingen gjør, at dette handler om hva slags humane verdier samfunnet bygger på – det handler om livskvaliteten til mennesker som er i en vanskelig situasjon i livet sitt, men det handler også om at samfunnet må få mer ut av de ressursene vi bruker, slik at vi ser effekt i den andre enden. I dag tidlig hadde jeg gleden av å være sammen med flotte innsatte og flotte ansatte på Bredtveit fengsel. Jeg vet at Hanne som soner på Bredtveit, sitter i diplomatlosjen nå – og jeg vil gjerne at man skal høre det: Det finnes så mange muligheter, som bl.a. Hanne er en god eksponent for. Lang dom og problematiske forhold, men hun kommer altså inn i kriminalomsorgen og blomstrer opp i den forstand at hun bidrar overfor andre innsatte ved å etablere aktivitetsstue og er i Bredtveit fengsel nå i ferd med å ta fagbrev som aktivitør. Jeg er overbevist om at det er den typen tenkning som bidrar til at vi får ned kriminaliteten og skaper et bedre liv for Hanne, og også for andre. Mange av de innsatte, og ansatte, på bl.a. Bredtveit viser at det er mulig å få til dette. Nå når vi står i en situasjon hvor det kvantitative er såpass overkommelig – køen er borte – har vi gode muligheter for virkelig å ta tak i dette. Det er to elementer i straffen som er viktige i en tid hvor vi faktisk ønsker å skjerpe straffenivået. Når det gjelder vold mot kvinner – drap og voldtekt, tydelige signaler som antakelig også vil komme fra Stortinget når vi debatterer ny straffelov nå i vår – må vi ikke glemme at reaksjonen for det første må komme raskt. Det er derfor det har vært maktpåliggende for Regjeringa å bygge ned soningskøen, slik at folk får en reaksjon med én gang, enten straffen skal være lang eller kort. Det er da den virker. I mange tilfeller er det faktisk viktigere at reaksjonen er rask enn at den er streng. Det er også viktig at man har fått avviklet dublering. Det er viktig at vi får ned belegget i fengslene, slik at de ansatte får mer tid til hver innsatt. Det er sjølsagt også viktig at vi nå har avskaffet framskutt løslatelse – vi tar siste rest 1. juni. Derfor er de fire punktene som nå står, en arbeidsordre til oss alle, og vi er i gang. Vi bygger nå rusmestringsenheter i fengslene, slik at vi totalt sett i hvert fall får ni i løpet av dette året. Det er veldig bra. At vi får inn arbeidstiltak, at vi har fått utdanning på plass i alle fengslene, tror jeg er en veldig viktig satsing for oss. Og at man nå også får internettbasert utdanning, er avgjort viktig, samt at folk ikke skal løslates til bostedsløshet. Da er det mitt håp at når Hanne løslates i 2010 – det er vel på sommeren – er det god grunn til å ønske henne lykke til. Jeg er overbevist om at hun har de beste muligheter for å lykkes.