trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2009-02-13:
Tiltakspakken har eit dystert bakteppe. Samtidig gjev tiltakspakken ei heilt spesiell moglegheit for mange kommunar og fylkeskommunar til å sørgja for vedlikehaldsoppgåver som dei har sett seg nøydde til å forsømma. For det fyrste får jo alle del i dei fire milliardane til vedlikehaldstilskot. Eg registrerer òg at dei er glade for den kombinasjonen som no blir mogleg med frie inntekter, slik at ein kan nytta seg av dei ulike andre ordningane som her ligg i pakken. Til saman gjev dette eit heilt spesielt høve til å kopla oppgåver med ledige hender. Eg tenkjer på moglegheit til å utnytta den utvida rentekompensasjonsordninga som har vore mykje etterspurd, både til skular og symjebasseng, og til kyrkjer. Eg tenkjer på investeringstilskotet til omsorgs-, bustads- og sjukeheimsplassar – der er det altså no rom for tilskot til 2 500 til saman, budsjettet inkludert – og til lærarplassar. Og lat meg nemna heilt spesielt utleigebustadene. No er det altså til saman tilskot til 3 000 utleigebustader i budsjettet og i denne pakken, og det er tilskot til 1 000 fleire enn det var dei tre føregåande åra til saman. Det fortel både at dei kommunane som no verkeleg har eit engasjement for å få sine i hus, har moglegheit, og det fortel òg at dei kommunane som til no ikkje har ein bustadsosial handlingsplan, må skunda seg å få det på plass. Bygg står for 40 pst. av CO2-utsleppa. Her er det òg eit høve til å sørgja for å få energiøkonomisering og lågare utgifter på plass. Likeins er det eit stort behov for meir universell utforming, altså betre tilgjengelegheit – det er det òg høve til no. Så har det vore ein god del spørsmål rundt kva desse midlane eigentleg kan brukast til. Eg er glad for at finanskomiteen har gjeve denne saka så rask behandling, og eg frå mi side skal no sørgja for at det går eit rundskriv ut allreie komande veke, slik at det blir avklart om midlane kan brukast, for det er romslegheit på det feltet, og likeins korleis rapporteringa skal gå frå kommunane inn til fylkesmannen, og frå fylkeskommunane direkte til departementet.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-02-13:
Representanten Thorkildsen fra SV følte behov for å spre edder og galle over Fremskrittspartiet også i denne debatten og går som vanlig korstog mot alle som ikke prater om klimaet på samme måte som SV. Innlegget hennes preges som vanlig av dommedagsscenarier rundt klimakonsekvenser. I stedet for å bruke mye tid på å snakke om det som er gode, fornuftige tilnærminger for å kutte CO2-utslipp, brukte hun mye av tiden til å fortelle hvor fælt Fremskrittspartiet er, som ikke tenker som SV. Hun ignorerer på den måten det betydelige grønne innslaget i Fremskrittspartiets alternative krisepakke. Hvis en ser vekk fra retorikken, ville en sett at effekten av de forslagene Fremskrittspartiet har innenfor energi, innenfor fornybare tiltak og innenfor infrastruktur, ville gitt større klimaeffekt, langt lavere CO2-utslipp, enn det en kan se i Regjeringens krisepakke. Fremskrittspartiet foreslår at vi skal gi garantier til alle som ønsker å satse på fornybar energi om at vi skal få grønne sertifikater når det systemet kommer i gang. Det vil fjerne den usikkerheten som i dag eksisterer når det gjelder de rammevilkår fornybar energi-bransjen har, og som har ført til at mange prosjekter i dag har blitt utsatt. Regjeringen må svare på hvorfor det ikke er blitt igangsatt et eneste nytt vindkraftprosjekt under den rød-grønne regjeringen til tross for all retorikk. Regjeringen må svare på hvorfor alle bransjeorganisasjoner i kraftsektoren mener at den ikke leverer som forventet, og at en dermed ikke får realisert mange av de prosjektene som ligger der. Fremskrittspartiet ønsker å innføre en grønn avskrivningsregel for fornybar energi-investeringer, som gjør at en kan skrive av 30 pst. av kostnadene de første fire årene. Jeg ser ikke at Regjeringen har gjort det samme, men Energibedriftenes landsforening sier at det vil gi en betydelig investering i fornybar energi. Vi ønsker å utvide Enovas program til å likebehandle alle teknologier, som vil gjøre at vi får mye mer igjen for de pengene vi bruker til Enova. Regjeringen bevilger mer penger til Enova – det er ikke særlig kontroversielt. Vi ser altså at de bevilger penger til program som i dag ikke klarer å bruke opp pengene de allerede har fått. Det er nødvendigvis ikke veldig effektivt. Jeg registrerer at SV, og Regjeringen, ikke har med vannkraft som et viktig tiltak for fornybar energi. Det nevnes ikke med ett ord i krisepakken, til tross for at det er den beste og mest miljøvennlige kraftproduksjonen vi har. Innenfor enøk snakker Regjeringen mye om at den skal bruke krisepakken til energieffektivisering, men det ligger altså ingen krav fra Regjeringen om at dette skal gjennomføres for å utløse tilskudd til kommunene. Det ønsker Fremskrittspartiet, og vi vil faktisk bruke skattesystemet for å gi stimulans til å bruke energieffektivisering i denne pakken. Der får vi altså ingen støtte, og da synes jeg SV heller skal begynne å snakke om hvilke tiltak som er gode, enn bare å snakke om temaet og skylde på alle andre når de ikke får det til selv.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2009-11-03:
På vegne av representantene Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen, Arne Sortevik, Harald T. Nesvik og meg selv har jeg den glede å framsette et representantforslag om handlingsplan for forsterket oljevernberedskap.
Trine Skei Grande (Venstre), 2009-11-03:
På vegne av representanten Borghild Tenden og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å innføre en registreringsordning for lobbyvirksomhet i Stortinget, i departementene og på Statsministerens kontor.
Bent Høie (Høyre), 2009-11-03:
Jeg må innrømme at jeg hadde trodd at en skulle få et svar fra helseministeren som var mer positivt enn dette. Det bekrefter min mistanke om at den avgåtte helseministeren hadde et mer positivt syn på bruken av de private helsetjenestene – som han ikke har fått gjennomslag for i regjeringserklæringen. Det bekrefter også det som har vært vår tilbakemelding, at alle de tre vesentligste begrensningene, de ideologiske begrensningene, for bruk av private helsetjenester som lå i Soria Moria I, i realiteten er videreført i Soria Moria II-erklæringen. Dette betyr at det er et helt klart ideologisk skille mellom Regjeringen og opposisjonen på et sentralt område med hensyn til hvordan en skal få kortere ventetider, kortere ventelister, i helsevesenet vårt, og ikke minst hvordan en skal sikre et mangfoldig tilbud til pasientene. I Soria Moria II brukes følgende formulering: «Regjeringen vil at sykehus eid og drevet av frivillige organisasjoner skal sikres gode vilkår(…) (…) Det gjør meg veldig bekymret i forhold til den store andelen helseinstitusjoner som eies og drives av frivillige organisasjoner som ikke er sykehus, men som bl.a. er opptreningsinstitusjoner. Det er disse som har de store utfordringene i dag. Helseministeren sa også at de som trenger det mest, raskt får behandling. Det er jeg dypt uenig i. De som trenger det mest, er de som har opplevd høyest økning i ventetiden, bl.a. de rusavhengige som nå venter tolv dager lenger. Det er de som trenger det mest. Samtidig er det på det området man ser de regionale helseforetakene nå strammer inn. De konkurranseutsatte frivillige ideelt drevne tilbud som skulle hatt langsiktige forutsigbare avtaler, konkurranseutsettes; de kan kun gi tilbud på spotmarkedet, og de opplever også et press for å redusere behandlingstiden. Blant annet har Helse Sør-Øst lagt opp til at de private rusinstitusjonene som driver med tverrfaglig behandling, skal ha en kraftig reduksjon i behandlingstiden for rusmisbrukere for å øke gjennomstrømningen, som det heter. Det er stikk i strid med Rusreform II og Stortingets intensjoner om at tverrfaglig behandling av rusmisbrukere skal være et behandlingstilbud som ikke bare er en spesialisert helsebehandling, men også en rehabilitering der man lærer å komme tilbake igjen til livet og ikke blir bare rusfri. Dette er i strid med rusreformen.
Bent Høie (Høyre), 2009-11-03:
Denne debatten viser at de rød-grønne politikerne har blitt effektive talspersoner for de overbetalte direktørene i de regionale helseforetakene og varme systemforkjempere, men har glemt fullstendig den enkelte pasients ønsker og behov og ønsket om selv å velge helsetjenester. Representanten Hagebakken sier at det overordnede målet for den rød-grønne helsepolitikken er et likeverdig helsetilbud til alle. Hvis det er det overordnede målet, la oss da gå inn og se på hva som åpenbart må være kriteriene for å nå det målet. Har f.eks. antallet som kjøper private helsetjenester ut fra sin egen lommebok, økt eller blitt redusert under den rød-grønne regjeringen? Svaret er entydig: Det har økt kraftig. Har antallet som kjøper private helseforsikringer, økt eller blitt redusert under den rød-grønne regjeringen? Svaret er helt åpenbart: Det har økt med 130 pst. Har ventetiden for alle, altså dem som ikke kjøper seg ut av køen, økt eller blitt redusert under den rød-grønne regjeringen? Svaret er entydig: Den har økt. Så kan en se på de prioriterte pasientgruppene, som representanten Inga Marte Thorkildsen var opptatt av, og som jeg også snakket om gjennomgående i mitt innlegg, spesielt de pasientene som har behov for tverrfaglig spesialisert rehabilitering, de som er rusmiddelavhengige. Det er den pasientgruppen under den rød-grønne regjeringen som har hatt størst økning i ventetid. Nå er altså ventetiden økt med tolv dager. Så hvis en skal evaluere den rød-grønne politikken ut fra det som representanten Hagebakken sier er det overordnede målet, er det stryk, stryk, stryk, stryk på alle kriterier. Da hadde det vært interessant om de rød-grønne politikerne var opptatt av kanskje å se på om det er andre virkemidler som kan føre fram til dette målet. Men det er de åpenbart ikke, for de er effektive forsvarere av et system istedenfor effektive forsvarere av de pasientene som sitter nederst ved bordet. For det er jo ikke slik at det er på de områdene som en her trekker fram fra de rød-grønnes side, innenfor poliklinikk, innenfor høystatusmedisin, innenfor somatikk, at det problemet som jeg tar opp, er størst. Problemet er størst for dem som har behov for opptrening på opptreningsinstitusjoner, for de har ikke råd til å betale dette selv. Problemet er størst for dem som har behov for tverrfaglig behandling for rusmiddelavhengighet, for de har ikke råd til å betale dette selv. Og behovet er størst for dem som ikke har et godt nok tilbud i dag, f.eks. de med spiseforstyrrelser.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-03:
Det skal ikke være noen tvil om at denne regjeringen har som mål å få ned ventetiden når folk skal til behandling – få ned ventetiden i hele landet, slik at folk kan få raskere behandling og bedre tilbud. Fra representanten Høies side var det mange saker som kom opp. Når vi er opptatt av et godt offentlig helsevesen, er det nettopp fordi det skal være tilgang for alle. Det er ikke slik at vi ikke anerkjenner private virksomheter – det gjør vi. De er helt klart et viktig supplement til det offentlige helsevesenet. Når vi skal bygge et helsevesen som er godt, forutsigbart og som gjelder alle, er det viktig at det er basert på det ansvar som et offentlig helsevesen har. Jeg har lyst til å kommentere noen av tallene, fordi det er klart det er bekymringsfullt når ventetiden på behandling øker. Det er noe vi skal ha veldig stor oppmerksomhet på. Men 80–85 pst. av de 62 000 som nå står i ventekø, venter på poliklinisk behandling. Derfor er det lagt opp til en større fleksibilitet i finansieringssystemet, slik at vi forhåpentligvis snart skal få ned denne køen og få bedret behandlingstilbudet til flere.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-11-03:
Det kom et skikkelig, ja et skikkelig innlegg fra representanten Høie: Regjeringen er en effektiv forsvarer av et system og tenker ikke på pasientene. Det vil jeg tilbakevise på det sterkeste. Det er helt klart at når vi er opptatt av at vi skal ha et godt helsetilbud i hele dette langstrakte landet vårt, er det for å bistå pasientene, ikke for å vedlikeholde systemet. La det være fullstendig klart, for også jeg ser selvfølgelig at hvis pasienter må vente lenge i et system, vil det kunne forringe livskvaliteten, og selvfølgelig heller ikke være godt for samfunnet. Men det er altså ikke noe svar bare å si at vi skal bruke alle typer private virksomheter som måtte komme på markedet. Vi er nødt til å ha styring med helsesektoren, og vi har innrettet oss med regionale helseforetak, som i stor utstrekning har avtaler også med private. Det kan virke her som om man ikke har det. Det er jo helt feil – man har jo det i stor utstrekning. Og jeg må si at jeg blir litt overrasket når jeg hører representanten Dåvøy snakke om at vi har et dobbelt budskap. Det er faktisk et veldig kort budskap vi har i regjeringserklæringen – det går fint an å lese hvorfor det er viktig med et offentlig helsevesen. Jeg tror egentlig vi deler den oppfatningen at det er viktig, men vi sier også at vi skal ha «private virksomheter og avtalespesialister som nyttige samarbeidspartnere». I tillegg sier vi en ting som også er viktig i forbindelse med representanten Dåvøys innlegg: «Regjeringen vil at sykehus eid og drevet av frivillige organisasjoner skal sikres gode vilkår gjennom avtaler med det offentlige.» En del av disse ideelt drevne sykehusene har jo vært en del av det offentlige helsevesen opp gjennom alle tider, og er det også fremdeles. Så til rusbehandling, for mange har vært inne på det. Det er klart at det er noe som berører oss alle når vi hører eksempler på at folk står lenge i behandlingskø. Jeg vil bare understreke at 60 pst. av alle behandlingsinstitusjoner er drevet av private – i veldig stor grad ideelle organisasjoner, men av private. Og bare til slutt: La det ikke være noen tvil om at jeg som helseminister skal jobbe hver dag med denne problematikken for å få ned ventelistene og gi bedre tilbud til befolkningen.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-03:
Skal vi nå målet om et likeverdig helsetilbud til befolkningen uansett bosted og uavhengig av størrelsen på pengeboka, er vi nødt til å ha et godt utbygd offentlig helsevesen, både i primærhelsetjenesten og i spesialisthelsetjenesten. Bare ved å ha det, bare ved å satse på det som en viktig ledetråd i årene framover, vil vi makte å nå målet om et godt utbygd offentlig helsevesen. Vi har langt på vei kommet dit i dag. Vi bruker også penger på private helsetjenester. Det offentlige kjøper av de private i størrelsesorden – hvis jeg ikke tar mye feil – 2 milliarder kr i året, innenfor rusfeltet og innenfor spesialisthelsetjenesten, der hvor ventelistene er for høye, og der man er nødt til å gjøre det for å redusere ventelistene. Det er helseforetakene som i stor grad administrerer dette, og som ser hvor behovet er størst. Slik fungerer det i dag. Men så kommer det i spørsmålet her at man vil ha økt bruk av det private. Da stiller jeg spørsmålet: Gjelder det også på de områdene hvor det offentlige ikke har ventelister? Skal den føringen gjelde som et generelt pålegg? Jeg var på besøk på UNN, Universitetssykehuset i Nord-Norge, i forrige uke, hvor de kunne fortelle at de nå langt på vei har kontroll og sågar ikke har ventelister for hjerteoperasjoner. Det gjelder de fleste regionsykehusene, om jeg er rett informert. De kunne fortelle at hvis man skulle få pålegg om å øke bruken av private tjenester – f.eks. av Feiringklinikken – ville man bygge opp en dobbeltkapasitet, og det ville undergrave de strenge prioriteringene de måtte gjøre. Det er jo grunn til å stille spørsmål om det er den helsepolitikken spørreren her og de borgerlige partiene er ute etter, at vi skal bygge opp en privat helsetjeneste parallelt med den offentlige – bygge opp dobbeltkapasitet. Det er nemlig det som kan bli resultatet dersom man følger den politikken som ligger i spørsmålet, nemlig å øke bruken av private. De pengene som skal finansiere dette, må man ta av det offentlige, man må ta dem fra sykehusene og putte dem inn i de private, og slik undergraver man de offentlige. Det er den vanskelige prioriteringen man er nødt til å gjøre for å kunne ha et helsevesen over hele landet, for å kunne ha et desentralisert helsevesen og kunne gi et likeverdig tilbud. Derfor oppfatter vi spørsmålet, appellen i spørsmålet, slik at man ønsker å bygge opp dobbel kapasitet der vi har tilstrekkelig. Eksemplet med hjerteoperasjoner er et sådant eksempel. Dette går vi i SV imot, og jeg støtter helt opp om det svaret som helseministeren gav spørreren.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2009-11-03:
Eg vil først takka representanten Bent Høie som tek opp eit viktig tema. Eg er einig i at det er svært viktig å redusera ventetidene på prioriterte grupper i helsevesenet. Men eg meiner det er ei avsporing å gjera dette til berre eit spørsmål om å auka behandlingskapasiteten ved å ta i bruk fleire private sjukehussenger. Etter Senterpartiets meining ligg løysinga først og fremst i å førebyggja betre, slik at straumen av pasientar blir mindre. Ei sterkare prioritering av førebyggjande helsearbeid og av kommunehelsetenesta er det viktigaste grepet på sikt for å minska presset og redusera behovet for utgreiing og behandling i spesialisthelsetenesta. Ein annan viktig del av denne debatten om ventetider er den medisinske utviklinga, som går svært raskt. Vi blir stilte overfor vanskelege etiske spørsmål knytte til behandlingsformer om kvar ressursinnsatsen skal setjast inn. Det må heile tida gjerast avvegingar mellom kva slags tenester og behandlingar som skal vera det offentlege sitt ansvar, og kva slags tenester og behandlingar som ikkje skal vera det. I regjeringsplattforma til den raud-grøne regjeringa står det at for å sikra eit godt helsetilbod til alle må vi ha ei sterk offentleg helseteneste der sjukehusa i det vesentlege er åtte og drivne av det offentlege, med private verksemder og avtalespesialistar som nyttige samarbeidspartnarar. Sjukehus som er åtte og drivne av frivillige organisasjonar, skal sikrast gode vilkår gjennom avtalar med det offentlege. Regjeringsplattforma slår vidare fast at ledig kapasitet i dei offentlege sjukehusa skal utnyttast. Avtalar mellom helseføretak og private kommersielle sjukehus skal ikkje ha eit omfang som undergrev pasientgrunnlaget for dei små sjukehusa. Helseformuleringane i regjeringsplattforma er heilt i tråd med Senterpartiets programformuleringar. I valkampen var eg på besøk på fleire lokalsjukehus i Hordaland, bl.a. i Odda og på Voss. Meldingane var klare, og dei går rett heim i denne debatten. Kvifor meiner Høgre at vi skal auka det private sjukehustilbodet når vi har offentlege sjukehus som har ledig kapasitet, og som spør etter fleire oppgåver? Senterpartiet meiner at ein først må nytta kapasiteten i det offentlege før ein vurderer å auka tilbodet av private helsetenester, og føreset at dei regionale og lokale helseforetaka, som skal setja i verk tiltak for å redusera ventetidene, også prioriterer etter desse prinsippa. Til slutt i denne debatten vil eg nemna det som no skjer med helsevesenet i Skottland. Det skotske parlamentet overtok styringa av National Health Service Scotland i 1999. Dei har sidan brote privatiseringstrenden og bruken av marknadsmekanismar for i staden å levera eit effektivt, offentleg helsevesen. Konkurranseutsetjinga er i ferd med å forsvinna heilt. Det finst førebels lite forsking som kan seia sikkert om skottanes endringar gir eit betre og billegare helsevesen, men folk har merka seg at ventetidene har gått ned. Eg meiner dette er interessant, og det viser at satsing på eit sterkt, offentleg helsevesen kan vera ein god måte å redusera ventetidene i helsevesenet på.
Are Helseth (Arbeiderpartiet), 2009-11-03:
Dagens debatt om balansen mellom offentlige og private helsetjenester i Norge viser betydningen av de helsepolitiske visjonene. Arbeiderpartiet vil velge organisatoriske løsninger som støtter våre mål for helsetjenesten, i dag og i framtiden. Et likeverdig helsetjenestetilbud for alle innbyggere kommer ikke av seg selv. Vi vet det er sosiale ulikheter i fordelingen av god helse og gode levekår. De grunnleggende goder som vi vil oppfylle for alle innbyggere, er derfor lik mulighet til gode helsetjenester og gode leveår. For å klare dette kan ikke politikken abdisere. Politikken må ha en tilstrekkelig nærhet til helsetjenestene selv om feltet er politisk krevende. Det er gjennom tilstrekkelig politisk nærhet at vi får godt nok innsyn i tjenestene og kan korrigere kurs når det er nødvendig. Vi vet at prioriteringsutfordringene i sektoren blir større og vanskeligere i årene som kommer. Da vil politisk ledelse særlig være nødvendig for å motvirke sosial ulikhet i helse. Moderne helsetjenester er vanskelig å styre i alle land, bl.a. fordi kunnskapsutviklingen er rivende. I 1945 fikk Alexander Fleming Nobelprisen i medisin for oppdagelsen av penicillinet. I år går denne prisen til forskere som har funnet ut hvordan små molekyler beskytter arvestoffet i cellene. I dag kan vi kjøpe en penicillintablett på nærmeste apotek for 2 kr. Samtidig er ny og avansert behandling ofte svært kostbar, og kan utfordre vår solidariske bæreevne i årene som kommer – særlig når det gjelder rekruttering av helsepersonell. Da er gode organisatoriske løsninger viktig. Arbeiderpartiet ønsker å bruke et bredt spekter av tjenesteleverandører i helsetjenesten når slike valg støtter visjonen om likeverdige tjenester og gode leveår for hele befolkningen – i dag og i framtiden. Det er derfor norsk helsetjeneste i dag er både offentlig og privat. De offentlig organiserte tjenestene dominerer innen akuttmedisin og avansert spesialisthelsetjeneste, samtidig som private fastleger dominerer i førstelinjetjenesten. Mer enn ni av ti fastleger er selvstendig næringsdrivende. Fastlegene står for 13 millioner konsultasjoner hvert år. Til sammenlikning var det oppunder 4 millioner besøk ved somatiske poliklinikker ved sykehusene i samme periode. I denne debatten og gjennom valgkampen som vi har bak oss, er det flere ganger blitt sagt av opposisjonen at Arbeiderpartiet har allergi mot private løsninger. Allergi fungerer slik at ved å bli utsatt for et fnugg av et stoff kan man få kjempealvorlige symptomer og bli kjempesyk. Jeg klarer ikke å kjenne igjen det bildet brukt på Arbeiderpartiets helsepolitikk. Vi har et helsesystem hvor 93 pst. av fastlegene er private næringsdrivende. Dette rimer ikke med at vi skulle bli veldig dårlige av å bli utsatt for et fnugg av fastleger. Tvert imot er det slik at vi må si at fastlegene er hovedandelen av kostholdet i hverdagsmedisinen. Dette la vi fram for velgerne gjennom valgkampen. Dette er vår hovedtilnærming til et system, slik at vi skal klare å spre gode og likeverdige helsetjenester til hele befolkningen.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2009-11-03:
Jeg vil benytte denne anledningen til å ta opp en problemstilling tilsvarende den som ligger direkte i interpellasjonen, nemlig det faktum at vi også innen rusomsorgen har mange private tilbydere, og det faktum at til tross for at det står mer enn 4 000 rusmisbrukere i kø og venter på behandling, har et antall behandlingsplasser blitt borte. Det vil uansett være helt avgjørende å få på plass et godt og helhetlig ettervern i regi av kommunene og i samarbeid og forståelse med den enkelte. Dagens ettervern er svært mangelfullt eller totalt fraværende. Dette har medført at mange har fått et behandlingstilbud, opptil flere ganger. Hadde enda ettervernet fungert, hadde også køen av behandlingstrengende kanskje vært noe kortere. Samtidig er det en kjensgjerning at altfor mange gode behandlingsplasser har blitt borte under denne regjeringen. Rusmisbrukere er forskjellige. De har forskjellige begrunnelser for å ha havnet i sitt misbruk. De har forskjellige utfordringer og tilleggsdiagnoser, og de misbruker forskjellige typer rusmidler. I tillegg har noen et lite antall år med misbruk bak seg, mens andre har slitt med sitt misbruk i ufattelig mange år. Dette betyr at om vi skal kunne tilby et godt behandlingsopplegg, trenger vi også et mangfold av tilbud – et mangfold som gjør at den enkelte kan gis det mest optimale tilbudet. Dette mangfoldet har vi i dag, men vi vet også at vi har mistet gode tilbud. For meg, for Fremskrittspartiet, for rusmisbrukerne i kø og for deres pårørende er det rett og slett uakseptabelt at vi med åpne øyne sitter og ser på at gode plasser forsvinner, bare fordi disse plassene blir drevet av private, bare fordi Regjeringen har en tro på at offentlig omsorg liksom skal være så mye bedre. For en tid tilbake fikk komiteen kopi av et brev fra en mamma. Brevet var sendt til daværende statsråd. Hun fortalte om sin kamp for å få hjelp til sin datter på snart 21 år, som går på bl.a. heroin. Til tross for sin unge alder har hennes mor kjempet mot systemet i seks år. Etter flere overdoser søkes det i mai om en behandlingsplass. I juli får hun beskjed om at hun vil få en behandlingsplass i februar eller mars 2010, altså ti måneders ventetid. Moren skriver i sitt brev følgende: «Hennes armer og bein er fulle av sprøytestikk, hun er hoven og hun har kuler og hennes årer har kollapset. Hun har brukt opp halsvenene og lysken. Hun er manisk og i abstinente kramper. Hun klarer ikke å ta til seg føde eller væske og hennes kropp får ingen hvile.» Videre: «Jeg følte meg maktesløs, hjelpesløs og sint. Jeg hadde nå prøvd alle de veier dere politikere sier vi skal gå, jeg hadde prøvd hele systemet og jeg satt like hjelpesløs som før.» Mange fagre ord om en styrking av rusomsorgen er blitt gitt. Fremskrittspartiets spørsmål til statsråden blir derfor: Vil statsråden bruke den kapasiteten og den kunnskapen som finnes der ute, uavhengig av hvem som drifter tilbudet? Vil statsråden bruke sin innflytelse og posisjon på en slik måte at jenta og hennes mamma og andre som er i samme situasjon, kan slippe å vente i ti måneder på et behandlingstilbud i framtiden?
Michael Tetzschner (Høyre), 2009-11-03:
Jeg merket meg at representanten Helseth i vakre ordelag beskrev hvordan man utvikler et godt helsevesen i Norge, gjennom «politisk nærhet», som det ble sagt. Nå tror jeg kanskje de fleste pasientene ønsker seg noe mer enn politisk nærhet, kanskje innsats av noe mer fagmessig personale enn det vi politikere representerer. For øvrig var det vel ikke politisk nærhet og heller ikke statlig eierskap til et sykehus som gjorde at Alexander Fleming i sin tid påviste penicillin. Men så til statsråden. Regjeringens begrunnelse for å holde private sykehus unna pasientene er at man ellers ville undergrave pasientgrunnlaget og, etter hva jeg forstår, særlig for små sykehus. Det ble ytterligere understreket av statsråden her i dag. Men når 250 000 mennesker står i helsekø, må det jo faktisk være en del mennesker og pasienter å dele på. To talere, nemlig representantene Geir-Ketil Hansen og Kjersti Toppe, fremmanet de store farene ved overkapasitet. Men overkapasitet er et mye lettere problem å gå løs på enn underkapasitet, og det er den situasjonen vi er oppe i i dag. Det virker som om man av hensyn til det planøkonomiske helsevesen må ha en lengde på køene som gjør det lett å planlegge – mens man da kanskje heller begynner å se på pasientene mer som køståere og som tall i statistikken. Jeg må også konstatere at det dessverre virker som om staten nokså systematisk blander sin viktige rolle som helseplanlegger og helsefinansiør på den ene siden med sin ikke fullt så viktige rolle som sykehuseier. Som sykehuseier ser det ut til at staten er redd for å få konkurranse og dermed bli målt på kvalitet og effektivitet hver eneste dag. De hindringer som i det daglige er lagt i veien ikke bare av politikere, men også av et lydig byråkrati for at pasientene fritt skal kunne velge private sykehus, er også et utslag av dette. I dag er det frie sykehusvalget mer teori enn praksis, fordi det er subsidiært, dvs. at sykehusvalget først inntrer ved konstaterte fristbrudd. Jeg har en konkret utfordring til statsråd Strøm-Erichsen: Kunne hun tenke seg å skille statens rolle som sykehuseier fra bestillerfunksjonen, eller i hvert fall skille klarere? Og kunne statsråden tenke seg at bestillerfunksjonen ble basert på at sykehusene f.eks. var ISO-sertifisert, og ikke nødvendigvis at det fremste kjennemerket på at de skulle levere, var at de var eid av staten? Er det ikke på tide å interessere seg for kvalitet og samlet kapasitet for å få vekk helsekøene, til beste for dem som står i dem? Hva er til hinder for å gi private sykehus som tilfredsstiller objektive kvalitetskrav, en utfordringsrett, som også ville ført til at de statlige sykehusene måtte forbedre sin kvalitet og sin effektivitet? Her jeg har lyst til å legge til at for meg er det ikke avgjørende om det er en privat yter av sykehustjenester eller et statlig sykehus som vinner i den konkurransen, bare vi får alle parameterne på bordet, tilfredsstiller kravene og får unna helsekøene. Jeg ser frem til at vi kommer utover erklæringsstadiet og tar konkrete midler i bruk, midler som virker og som kan få ned og forkorte helsekøene, og ikke bare kommer med nye ord til denne gruppen.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Odelstinget behandler i dag Ot.prp. nr. 41 om lov om endringer i lov 17. juli 1953 nr. 29 om verneplikt. Endringene består i hovedsak av et forslag til ny todelt sesjonsordning, samt en lovendring om tvunget sesjonsplikt for kvinner på linje med dagens sesjonsplikt for menn. Regjeringen legger vekt på at den allmenne verneplikten skal opprettholdes, men tilpasses en ny tid. Forsvarets behov skal i hele prosessen legges til grunn. Gjennom verneplikten får Forsvaret stabil tilførsel av godt egnet personell, og den bidrar til Forsvarets operative evne gjennom at verneplikten har en viktig rolle i forsvarsstrukturen. I tillegg bidrar også verneplikten til å opprettholde tette bånd mellom Forsvaret og samfunnet. Verneplikten sikrer en bred rekruttering til Forsvaret, på tvers av sosiale og kulturelle skillelinjer. Mangfoldet av de vernepliktige er viktig, ikke minst i forhold til Forsvarets legitimitet og forankring i samfunnet. Regjeringen har i St.prp. nr. 48 for 2007–2008 gått inn for å forbedre dagens seleksjons- og rekrutteringsverktøy i Forsvaret gjennom en videreutvikling av sesjonsordningen. Ot.prp. nr. 41 legger opp til en todelt sesjon. Del I er en egenerklæring, primært nettbasert. Hensikten med del I er å skaffe opplysninger om den enkeltes helse, forutsetninger og interesser. Disse opplysningene vil så danne grunnlaget for videre utvelgelse og oppfølging. Del II vil være utvelgelsen av de best kvalifiserte for å avtjene verneplikten. Forsvaret er i dialog med Datatilsynet for å legge til rette for denne nye todelte sesjonsordningen med hensyn til en tilfredsstillende behandling av personsensitive opplysninger. Regjeringen har lenge ivret etter å få flere kvinner inn i Forsvaret, uten at det har lyktes. I et forsøk på å øke kvinneandelen i Forsvaret, foreslår Regjeringen nå å innføre pliktig sesjon også for kvinner. Innføring av sesjonsplikt for kvinner forutsetter at kvinner underlegges en utskrivingsplikt på linje med menn. Komiteen er samlet i vurderingen av Ot.prp. nr. 41, og støtter forslag til lov om endringer i lov 17. juli 1953 nr. 29 om verneplikt. Komiteen er videre enig i at den allmenne verneplikten for menn skal opprettholdes. Endringene av ovennevnte lov gjelder ikke verneplikt for kvinner. Det gjelder bare forslaget om å lovfeste utskrivingsplikten for kvinner. Enkelt forklart betyr det at det vil være brudd på loven dersom den kvinne som er innkalt til sesjon, ikke møter. Dette vil gjøre kvinner og menn likestilte hva angår utskrivingsplikten. Komiteen ser på sesjonsplikten som et middel for å få flere kvinner til å tjenestegjøre i Forsvaret. Årskullene for kvinner og menn er til sammen på ca. 60 000. Av dette vil det innkalte antall til førstegangstjeneste bare være ca. 8 000. Det betyr at konkurransen for å avtjene førstegangstjeneste vil bli hardere, og at de utvalgte soldatene blir bedre på grunn av større konkurranse. Dette vil komme Forsvaret til gode.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
I høringsrunden som var om denne saken, uttrykte veteranorganisasjonene – jeg tror alle uten unntak – at de var veldig skeptiske til bare å ha ett års oppfølging av psykiatrisk og psykologisk hjelp fra Forsvaret. Når det ble sagt tidligere i debatten i kveld i stortingssalen at man skulle være fleksibel, man måtte ikke se på ett år som en absolutt grense, synes vi at Regjeringen kunne gå med på fem år for ikke å gå imot veteranorganisasjonene. Det er tydelig at støtte fra Forsvaret og den hjelp de kan få på dette området, er det de ønsker mer enn noe annet. Så jeg håper at man i hvert fall kan vurdere å strekke fleksibiliteten veldig langt.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Som saksordfører vil jeg vise til behandlingen av sak nr. 6 i Stortinget, der vi behandlet St.meld. nr. 34, «Fra verneplikt til veteran». Der ble også innstillingen til Ot.prp. nr. 67, som vi nå har under behandling, debattert. Det er noen som har mindretallsforslag som de må ta opp under debatten her, men dette skal være et bidrag til å gjøre denne kvelden litt kortere.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Siden vi ikke sitter i komiteen, får jeg understreke at Kristelig Folkeparti vil stemme for forslagene om endringer i vernepliktsloven, slik at todeling av sesjon kan innføres og verneplikt kan innføres for kvinner. Vi er spente på hvordan todelingen av sesjonen vil fungere, og forutsetter at utviklingen og erfaringene med den nye ordningen følges tett. Når det gjelder sesjonsplikt for kvinner, tror vi det er et viktig tiltak at også jenter får innblikk i de mulighetene av utdannings- og yrkesmessig karakter som ligger i forslaget. Kristelig Folkeparti har lenge vært opptatt av at sesjonen for kvinner burde gjøres obligatorisk, slik at enda flere jenter fikk muligheten til å oppdage de mulighetene som faktisk finnes i Forsvaret, også for jenter. I tillegg tror og håper vi at sesjonsplikt vil øke kvinneandelen i Forsvaret, for det trengs. Det har heldigvis skjedd en del på denne fronten de siste årene. Forsvaret har i dag flere dyktige kvinner, inkludert kvinnelige offiserer i alle aldre og på ulikt gradsnivå. Det går framover, men kvinneandelen er ikke høy nok etter Kristelig Folkepartis mening. Vi kan stille spørsmålet: Hvorfor er det så viktig å øke kvinneandelen i Forsvaret? Ja, det går på likeverd og likestilling. Forsvaret er en viktig del av samfunnet, og kvinner utgjør en stor del av det samme samfunnet. Da er det helt naturlig at kvinner skal med. Forsvaret trenger kompetanse og bør plukke ut sine vernepliktige ansatte og verve dem fra hele befolkningen og ikke bare fra deler av den. Dessuten tror jeg det er et viktig poeng at Forsvaret trenger kvinners kompetanse i internasjonale operasjoner. Kvinner og barn er ofte ofre i konflikter. Det er stor forskjell på mulighetene for kontakt og tillitsbygging mellom en mannlig soldat og en kvinne i Afghanistan, i forhold til de mulighetene for kommunikasjon og tillit som det kan bli mellom en kvinnelig soldat og en kvinne i det samme landet. Kvinnebehovet gjelder imidlertid også for Forsvaret hjemme. Forsvaret skal møte hele samfunnet, da må begge kjønn være representert, også innen de ulike forsvarsgrener.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2009-06-08:
Jeg skal bare kort gi uttrykk for Kristelig Folkepartis stemmegiving i denne saken. Vi tok debatten i forrige runde. Etter å ha lyttet til høringen i begge saker, har Kristelig Folkeparti bestemt seg for at vi vil stemme imot § 12 a, og stemme for forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet. Samtidig vil vi stemme imot § 19, som setter et skille ved 2010 når det gjelder oppfølging av soldater før og etter. Samtidig vil jeg understreke at intensjonen bak denne proposisjonen er god og viktig: et ønske om å styrke rettighetene og erstatningsansvaret til veteraner etter internasjonale operasjoner. Vi vil gi ros for forslaget om å endre formålsbestemmelsene i forsvarspersonelloven for å tydeliggjøre Forsvarets ansvar for veteraner før, under og etter endt tjeneste i internasjonale operasjoner. Men Kristelig Folkeparti er ikke enig i at Forsvarets oppfølging kun skal gjelde i ett år, og vi er heller ikke enig i at det objektive erstatningsansvaret ikke skal gjelde dem som tjenestegjør før 2010. Derfor stemmer Kristelig Folkeparti mot de to forslagene.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Vi har hatt debatten tidligere. Jeg synes også det er bra at vi har fått disse lovendringene på bordet. Men det er slik at det er en saklig meningsforskjell her, og den kommer også til uttrykk i Venstres votering. Vi er av den oppfatning – liksom Regjeringen og partiet Høyre – at vi vil støtte § 12, første og annet ledd. Vi mener at ett år bør være bra, gitt at man følger opp de forutsetningene som Venstre la inn i debatten tidligere i dag, nemlig at Forsvaret setter seg i førersetet på en slik måte at man skaper de gode forbindelsene mot det sivile hjelpeapparatet på helsesiden eller hvor det er. Det er forutsetningen for at dette skal fungere, men jeg oppfatter ikke at man ikke tenker slik i Regjeringen. Jeg gjentar bare et velment, praktisk råd jeg har gitt tidligere. Når det gjelder den objektive erstatningen, er vi glad for at det ansvaret er kjent og ført inn. Vi mener av hensyn til tenkningen omkring veteraner at det ikke bør trekkes et skille, slik at 65 G skal gjelde alle. Det betyr i praksis at forslagene nr. 2 og 3, fra Fremskrittspartiet, og forslag nr. 4, fra Høyre, dekker den realiteten, men det er forslag som det ikke blir stemt over her i dag. De går til Stortinget. For å være ryddig i forhold til at jeg mener det jeg mener, kan jeg ikke gjøre noe annet enn å stemme imot – slik som representanten Sahl fra Kristelig Folkeparti også sa – «§ 19 nytt tredje ledd skal lyde:», som nettopp går på avgrensningen av 65 G. Jeg antar, siden ikke noen fra Høyre og Fremskrittspartiet har sagt noe annet, at vi åpenbart mener det samme, nemlig at vi skal ha 65 G uten noe skille. For å oppsummere: Vi har kommet noen viktige skritt videre, og jeg skal ikke gjøre meningsforskjellen annerledes enn å la den være slik den er. Jeg tror det er klokt at man finner én ordning av hensyn til alle som berøres av dette. Men det ville være helt galt av meg – på samme måte som representanten Skumsvoll gav uttrykk for – ikke å gi anerkjennelse for at vi nå kommer noen viktige skritt videre. Jeg er også enig i det statsråden sa før i dag, at vi på mange måter ruster oss opp. Men det skal ikke stå i strid til at vi skal gjøre oss så bra som overhodet mulig. Med disse merknader har jeg gjort rede for Venstres stemmegivning når vi kommer så langt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Saken handler om et konkret lovforslag fra Fremskrittspartiet som går ut på å hjemle rett til å bortvise elever fra undervisning, at det kan delegeres til lærer. Saken har i praksis vært behandlet i stortingsmøtet som et dokumentforslag tidligere – i går – og jeg har ikke tenkt å si noe mer enn at alle argumenter i saken ble da framført. Komitéinnstillingen her gjentar argumentene, men Fremskrittspartiet har et forslag som de selv vil ta opp. Jeg har ikke tenkt å si noe mer om akkurat det på dette tidspunkt i Odelstingets møte. Jeg vil gi følgende saksopplysning: Fremskrittspartiet vil ta opp sitt forslag, som jeg regner med vil skje på behørig vis om en liten stund, og jeg vil gjøre oppmerksom på at Venstre subsidiært vil stemme for dette lovforslaget, fordi det kan oppfattes som en videreføring av det vi ønsket å komme fram til da vi stemte i stortingsmøtet, om dokumentforslaget om samme realitet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Behandlingen av dette lovforslaget er en milepæl i forhold til en lang prosess frem mot en styrking av rettighetene til veteraner etter internasjonale operasjoner. Frem til denne regjeringen satte ekstra fokus på veteranene i 2006, var det etter mitt syn for lite fokus på rettighetene til veteranene, og det ble viktig for meg å sette ekstra inn på ivaretakelsen av dem som kom hjem etter endt tjeneste. Som ledd i styrkingen av rettighetene til veteranene foreslår jeg også en lovforankret rett til oppfølging fra Forsvaret i ett år. Vår intensjon bak forslaget om ett års psykiatrisk, psykologisk og annen oppfølging fra Forsvaret er at vi skal sikre oss at alle skal få muligheten til en tett oppfølging fra Forsvarets side etter hjemkomst. Et mindretall i komiteen har foreslått at oppfølgingsplikten skal være fem år etter endt tjeneste. Regjeringens forslag om ett års oppfølgingsplikt er basert på anbefalinger fra fagmyndigheten i Forsvaret, som etter beste faglige skjønn konkluderer med at ett år vil være tilstrekkelig. Forsvarets sanitet uttaler at de fleste tjenesterelaterte psykiske skader vil ha manifestert seg innenfor denne tidsrammen, samtidig som det også er en naturlig tidsramme i forhold til det å kunne sette en riktig diagnose i forbindelse med påfølgende spesialistbehandling. Selv om oppfølgingsplikten foreslås til ett år, vil jeg understreke at det samtidig vil bli lagt opp til at oppfølging utover dette ene året skal preges av stor fleksibilitet. Ingen veteraner skal oppleve å stå uten tilbud, eller bli avvist av Forsvaret. Regjeringen foreslår i tillegg å styrke gruppens erstatningsvern gjennom å lovfeste et objektivt ansvar i forsvarspersonelloven for skade eller sykdom som er oppstått som følge av tjeneste i internasjonale operasjoner. Med de lovendringer som foreslås, vil våre soldater få et godt og forutsigbart erstatningsvern. Forsvarsdepartementet har mottatt et økende antall erstatningskrav fra tidligere deltakere i internasjonale operasjoner for psykiske belastningsskader. Dette er krav som faller utenfor dagens yrkesskadevern. Det har i prosessen for å styrke veteranenes rettigheter vært viktig for meg også å komme disse veteranene i møte. Jeg mener den foreslåtte løsningen med en særskilt kompensasjonsordning er en bedre egnet ordning for denne gruppen – altså for de gamle sakene – som omfatter personell helt tilbake til 1978, enn lovforslaget om objektivt ansvar. Jeg vil også minne om at det fra 1. januar 2005 ble innført en generell beordringsadgang til internasjonale operasjoner. Det tilsier også at det gjøres et skille mellom de eldre erstatningssakene og erstatningsvernet fremover i tid. Ordningen foreslås også etablert på et nivå som etter Forsvarsdepartementets erfaring vil erstatte det gjennomsnittlige økonomiske tap for denne skadelidte gruppen. Selv om det er noe ulik oppfatning i komiteen knyttet til de konkrete forslagene til Regjeringen, er jeg glad for at en samlet komité uttrykker at de er svært fornøyd med at Regjeringen har fremmet en proposisjon som styrker rettighetene og erstatningsvernet til veteraner etter internasjonale operasjoner.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Som jeg også sa i innlegget mitt, skal vi selvfølgelig være fleksible i forhold til ikke å se på ett års oppfølging som et datostempel. Samtidig er det slik at når vi har falt ned på ett års oppfølging, er det fordi at dette er en anbefalt tidsperiode fra Forsvarets sanitet, hvor man sier at man klarer å diagnostisere innenfor det ene året og følge opp videre også i forhold til spesialisthelsetjeneste. Jeg vil også si at med så mange soldater som vi har ute hvert år nå i internasjonal tjeneste, blir det en rekke soldater å følge opp, og det er viktig at Forsvaret gjør det på en god måte. Så er det også viktig å tenke på at Forsvarets personell er en del av resten av samfunnet, og de skal også ha rett til spesialisthelsetjeneste. Men det skal også være Forsvarets oppgave å hjelpe videre i behandlingsapparatet dersom det er behov for det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-06-08:
Fra 2006 har vi jobbet med å styrke veteranenes rettigheter og lage bedre ordninger for veteranene. Når vi nå gjennomfører denne endringen i loven – vanligvis gjør man lovendringer fremover i tid, og det gjør vi også med denne loven, så tar vi et objektivt ansvar fremover i tid, og det vil gjelde fra 2010 – og så rydder vi opp i gamle saker. Vi rydder faktisk opp i saker som er over 30 år gamle. Det har vært mange regjeringer i disse 30 årene som kunne ha tatt et tak for veteranene, men jeg registrerer at det skjedde fra begynnelsen av 2006. Vi har brukt denne tiden på å komme frem til en god ordning. Når vi har landet på at vi tar de gamle sakene med en særskilt kompensasjonsordning, er det på bakgrunn av de sakene som har vært tidligere. Det er også på bakgrunn av at vi må se helhetlig på dette også i forhold til andre grupper. Men vi tar et stort ansvar for veteranene, det skal det ikke være noen tvil om. Og det skal ikke være noen tvil om at de vi sender ut, de skal vi ta vare på.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-06-08:
Jeg vil bare kort vise til våre merknader i innstillingen, der vi redegjør for Høyres standpunkter, og ta opp Høyres forslag, forslag nr. 4.
Olemic Thommessen (Høyre), 2009-06-08:
Jeg har lyst til å følge opp replikken fra representanten Tørresdal, for som svar til henne sier statsråden: Hvordan skulle det gå hvis nye etableringer – han brukte uttrykket – «skviser ut» barn fra de eksisterende barnehagene? Ja, enn om det var slik da at de nye barnehagene kanskje gav et bedre tilbud? Kanskje gav de et tilbud som noen foreldre faktisk ønsket å ha. Kanskje ligger de bedre til fordi et byggefelt eller noe gjør at en kommunal barnehage viser seg å være uflyttelig, av årsaker jeg ikke behøver å komme inn på. Kanskje er det rett og slett rimelig at noen barnehager vinner i den konkurransen, og at den konkurransen faktisk ville gi et bedre tilbud. Er ikke statsråden redd for at en situasjon der nye i praksis ikke vil slippe til, faktisk også vil gi et dårligere tilbud over tid?
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2009-06-08:
Norge har som sagt gjennom mange tiår bidratt med soldater til oppdrag i utlandet. Dessverre har ikke våre veteraner fått den nødvendige oppfølging hva gjelder senskader. Posttraumatisk stress er en psykisk traume som altfor mange har opplevd, med de følger dette får for den enkelte og for de pårørende. Selv om man i dag er mer selektiv ved valg av mannskap, vil vi aldri kunne velge oss bort fra til dels store psykiske senskader. Det har en pris å ha soldater i utlandet, og når vi har det, har vi en plikt til å ivareta dem på en verdig måte. Forsvarsministeren sa i sitt innlegg tidligere i dag at man ut fra en totalvurdering endte opp med at Regjeringen gikk inn for to separate løsninger. Da må jeg spørre ministeren: Hvilke vurderinger var det som kom i etterkant – og fra hvem – som gikk så til de grader på tvers av prinsippet i Forsvarsdepartementets eget høringsnotat om en ordning som alle andre høringsinstansene støttet, inklusiv de fleste toneangivende departement, inklusiv Justisdepartementets lovavdeling? Argumentasjonen med beordringsplikt blir helt feil. Den var innført i 2005, og da må jo skjæringspunktet bli 2005, og ikke 2010, som Regjeringen foreslår. Fremskrittspartiet ønsker en ordning med utbetaling av maksimum 65 G ved 100 pst. varig ervervsmessig uførhet. Jeg må spørre ministeren: Har Regjeringen regnet ut hva 35 G vil gi en 23-årig jente som nå er i Afghanistan, om hun følger vanlig livs- og skadeforløp med psykiske belastningsskader? Hun vil som 32-åring ha opptjent 15 700 kr i tilleggspensjon utover folketrygdens meget nøkterne utbetalinger. Mener forsvarsministeren dette er en verdig måte å ivareta denne jenta og alle våre andre veteraner i utlandet på?