Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-17:
Det er grunn til å gi statsråden ros for en bra melding. Det er bra beskrivelser, og det er gode analyser. Men så fikk også statsråden en del hjelp av Stortinget i mars, da et enstemmig storting sluttet opp om et forslag fra SV om at vi i løpet av de nærmeste årene skulle opp på gjennomsnittlig OECD-nivå når det gjelder forskning. Jeg vil innledningsvis trekke fram to områder hvor jeg syns meldingen ikke helt holder mål. For det første er den for uforpliktende når det gjelder økonomi, den er for lite ambisiøs. Og for det andre har de myke fagene – samfunnsfagene og de humanistiske fagene – blitt litt borte i alt det matnyttige, i all verdiskapingen. På disse to områdene har komiteen strammet opp meldingen. Vi snakker om å øke den offentlige innsatsen med minst 750 mill. kr, kanskje en milliard hvert år framover. Uten en mer forpliktende plan blir dette lett et slag i luften. Neste stopp er revidert nasjonalbudsjett til våren, og der skal Stortinget vedta en forhåpentligvis forpliktende opptrappingsplan. Når det gjelder forskerutdanning, har komiteflertallet satt seg noe høyere ambisjoner enn det som Regjeringen la opp til. Vi ønsker å øke forskerutdanningen noe utover det som ligger i meldingen. Nå kan man si at en økning fra 750 mill. til 900 mill. ikke er så veldig dramatisk, men det er først og fremst et signal om at forskerutdanning skal være et viktig satsingsområde i tiden fremover. I løpet av 20 år må det skapes 800 000 nye arbeidsplasser i Norge. Det er ECON Senter for økonomisk analyse som har anslått dette, og dette er en fremskrivning basert på historiske data og historiske erfaringer. Det er derfor naturlig at verdiskapingsperspektivet står sentralt. Vi støtter forslaget om fire satsingsområder. I Norge har vi valgt en utvikling med et høyt lønns- og kostnadsnivå, og det har også andre land som vi ønsker å sammenligne oss med. Dette skal ikke være en ulykke for Norge, dette skal vi utnytte som et fortrinn, og i Norge skal vi ikke konkurrere på kostnadsnivå. Vi må derfor utnytte andre fortrinn, og et av de fortrinnene som vi har, er en høyt utdannet befolkning. Vi skal ha spisskompetanse på bestemte områder, og vi skal utvikle produkter og tjenester med høy kunnskap innebygd. Det blir likevel litt for enkelt, og det kan også være litt farlig, hvis dette betyr en ensidig satsing på de teknologiske fag og fagmiljøer. Det hjelper lite om vi klarer viktige teknologiske fremskritt hvis vi ikke forstår hvorledes disse skal gjennomføres, implementeres, og vi er nødt til å forstå sammenhengen mellom organisering og kreative miljøer. Jeg er derfor glad for at Stortinget i dag vil gjøre et vedtak om at tverrfaglige perspektiver skal inn i de tematiske satsingsområdene. Det er et forslag som vi har fremmet. Dette skal være et signal til Forskningsrådet om at tverrfaglige perspektiver – de samfunnsfaglige miljøene, de humanistiske miljøene – også må inn i de brukerstyrte programmene som rettes inn mot de tematiske satsingsområdene. Et flertall i komiteen sier at en større del av bevilgningene rettet mot grunnforskning skal kanaliseres inn mot institusjonene, dvs. universitetene og høgskolene. Dette er viktig, av to grunner: For det første vil det påskynde de strategiske debattene rundt om på institusjonene. Universitetene og høgskolene er når de får større bevilgninger direkte inn på sine budsjetter, nødt til å gå igjennom dette og prioritere, og de er nødt til å legge sine strategiske planer på andre måter enn tidligere. Det er også viktig rent psykologisk fordi det viser at et flertall i Stortinget vil satse på institusjonene – på universitetene og høgskolene. Det er et psykologisk moment her som er viktig, og som kan virke stimulerende på det som skal skje på universitetene og høgskolene. Et flertall i komiteen sier også at høgskolene skal ha et ansvar for grunnforskning. Der miljøene ligger til rette for det, der vi kan etablere faglig sterke miljøer, altså gode forskningsmiljøer, der skal også høgskolene ha et ansvar for grunnforskning. Det er et viktig signal å gi til disse institusjonene. Det er ikke riktig når Arbeiderpartiet sier at flertallet ikke vil satse på distriktene. Det viktigste Stortinget kan gjøre, er å øke grunnbevilgningene til institusjonene. Det er på denne måten vi kan satse på distriktene og vise at det arbeidet som skjer og den forskningen som pågår i institusjonene, er viktig. Det går flertallet inn for. Det er også behov for å avklare forholdet mellom de regionale høgskolene og de regionale instituttene. Vi er nødt til på en eller annen måte å få til en bedre samordning mellom instituttene og høgskolene for at de skal bli tunge og sterke fagmiljøer i det regionale, i det lokale, miljøet. I dag fungerer det ikke godt nok. Komiteen er klar på at vi ønsker å stimulere til et nærmere samarbeid, slik at disse institusjonene kan utnytte hverandres fortrinn. Jeg er også glad for at komiteen er klar på at den kunnskap som utvikles i de brukerstyrte prosjektene, skal tilfalle kunnskapsallmenningen. Det er et viktig prinsipp, og det er viktig å slå det fast. Nå tror jeg jo at Forskningsrådet er ganske bevisst på dette. Likevel tror jeg det er viktig at komiteen nå sier det så klart som den gjør, at når det gjelder de brukerstyrte programmene, må vi påse at den kunnskapen som utvikles der, skal tilfalle kunnskapsallmenningen. Tross alt er kanskje 50 pst. av det som bevilges til brukerstyrte programmer og prosjekter, offentlige midler, og da skulle det bare mangle at ikke fellesskapet skal sikre at den kunnskapen som utvikles der, skal tilfalle kunnskapsallmenningen, eller i dette tilfellet institusjonene. Og vi understreker at den beste måten å gjøre dette på, er å påse at det blir knyttet stipendiater til de brukerstyrte prosjektene. På den måten greier vi å sikre at den kunnskap som utvikles, og den nyvinning som skjer tilfaller og kommer tilbake til institusjonene. Jeg er glad for at vi i SV har fått komiteen med på å understreke dette. Jeg skulle nok ønske at komiteen hadde vært litt klarere på å si noe om kunsthøgskolene. De har selv utviklet en del spennende modeller når det gjelder å utvikle programmer for utøvende kunstnere. Komiteens flertall sier noe – går et stykke på veg. Jeg skulle ønske at de fulgte opp vårt forslag; vi har fremmet et konkret forslag om at den type programmer skal utvikles. Jeg velger likevel å oppfatte det slik at statsråden har fått et innspill. Flertallet har sagt noe om dette, og da bør en gå tilbake til høgskolene med det og se på hva som kan utvikles av programmer for dem som har ambisjoner om å bli utøvende kunstnere. Så litt om forskningsfondet. Det er blitt framstilt som det på mange måter er løsningen. Vi i SV er med i flertallet, men vi ser ikke at dette er det som skal løse fremtidig finansiering, langt ifra. Den fremtidige finansieringen av norsk forskning, den delen det offentlige skal yte, vil måtte komme som direkte bevilgninger over statsbudsjettet. De som ikke innser det, har misforstått ganske grovt. Det er den faktiske situasjonen, og så kan vi da utvikle et forskningsfond som kan gi en del avkastning. Likevel vil det bli et supplement til de årlige bevilgningene over statsbudsjettet. Vi er med på å øke bevilgningene til forskningsfondet – det er en idé som vi for så vidt har tatt fra en del andre land som har utviklet ulike forskningsfond. Her satser vi på ett rent statlig fond. I andre land har de utviklet masse andre fond. Jeg tror ikke at dette er noe sesam sesam, men det kan være et supplement. Derfor er vi med på dette. Og når vi først skal ha dette forskningsfondet, må vi iallfall gi det en kapital, slik at det er mulig å få en avkastning. 10-15 milliarder kr vil kanskje gi 600-700 mill. kr i avkastning som kan gå til forskning – og det kan da være et godt supplement. Men uansett vil dette være et supplement og ikke hovedmåten vi finansierer det på. Jeg er glad for at vi har fått flertall for de fleste forslagene våre. Da står vi bare igjen med ett, og det tar jeg herved opp.