Siri Frost Sterri (Høyre), 1999-01-28:
Ideen om «annerledeslandet» har dødd hen i Bondevik-regjeringen. Ja, flere regjeringsmedlemmer har den senere tid vært i nærheten av å si at de kan komme til å ende på et ja-standpunkt ved neste korsvei. Nå står imidlertid ikke medlemskapsspørsmålet på dagsordenen. Høyre mener Regjeringen så langt har bidratt til en mer nyansert og mer interessant EU-debatt. Og en ting er helt klart: Det å fortsette som om EU ikke eksisterte, slik vi til en viss grad gjorde frem til valget i 1997, er ikke til landets beste. Vår tilknytningsform til EU, EØS-avtalen, er krevende. For det første krever den mye av den norske forvaltningen fordi vi står utenfor de besluttende organer i EU. Vi må være raske med å definere hva våre interesser er best tjent med, for deretter å finne frem til de kanaler og fremgangsmåter som er best for å fremme disse interessene overfor EU og EUs medlemsland. Spørsmålet er bare om vi bruker disse kanalene godt nok. Norge er f.eks. representert i en rekke ekspert- og arbeidsgrupper under kommisjonen, men er disse ekspertene innforstått med Regjeringens overordnede målsettinger for EU-samarbeidet? Brukes disse kanalene til å gjøre norske synspunkter bedre kjent? Vi ser også eksempler på hvordan EUs egne prosesser kan få betydning for oss. Striden om byrdefordelingen mellom medlemslandene i finansiering av regionalpolitikken og de ulike støttefondene er det ferskeste eksemplet. Saken illustrerer godt Norges posisjon som utenforland når EUs egne interesser skal ivaretas. For det andre har EØS-avtalen et demokratisk underskudd. Beslutninger som angår mange nordmenn, blir i liten grad påvirket av nordmenn. Vi er altfor lite flinke til å drive kontaktarbeid og nettverksbygging overfor EU-systemet. Frivillige organisasjoner, interessegrupper og partier kan alle bruke ulike kanaler for å gjøre norske synspunkter bedre kjent i EU-systemet før beslutningene fattes. Derfor er vi i Høyre glad for at Regjeringen nå signaliserer at slikt kontaktarbeid og nettverksbygging overfor EU skal prioriteres, også i økonomisk forstand. Jeg har lyst til å minne om at Høyre foreslo å bevilge 5 mill. kr til denne type arbeid i forbindelse med budsjettet, uten å få gjennomslag, men det er bra at også Regjeringen nå ser behovet. Utenriksministeren slo i sin innledning fast: «Vetoretten er fremforhandlet for å kunne brukes.» Høyre er bekymret for denne innfallsvinkelen til EØS-avtalen. Formelt sett har vi ikke forhandlet frem noen vetorett. Vi kan ifølge Artikkel 102 i avtalen velge å opprettholde norsk lovverk, men et norsk veto mot nytt EØS-regelverk vil ikke hindre at regelverket trer i kraft i EU, men bare innføring av tilsvarende regler i EFTA-landene. Et veto kan føre til at EU som mottiltak setter andre deler av avtalen ut av kraft. Resultatet kan bli at hovedprinsippet i avtalen, som er at det skal være likt regelverk i hele EØS, undergraves. Å la være å følge opp EØS-komiteens vedtak kan derfor få konsekvenser for oss som vi i dag ikke kjenner omfanget av. Som utenriksministeren selv sa i sin redegjørelse, vi er sårbare. EØS-avtalen er vår navlestreng i forholdet til EU. Den er svært viktig for vår økonomi, og dermed også for vår velferdsutvikling. Utenriksministeren nevner fire direktiver som det kan bli aktuelt for Regjeringen å unnlate å innlemme i norsk lovgivning. Han vektlegger imidlertid at bruken av vetoretten egner seg dårlig for en teoretisk diskusjon. Høyre foretrekker likevel en teoretisk diskusjon om mulige utfall av Regjeringens vetolinje snarere enn den realitet som kan oppstå, nemlig at EØS-avtalen er direkte truet. Regjeringen burde vite hvem det er som har den reelle styringen i en situasjon hvor EU føler sine medlemslands interesser truet.