Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-02-07:
Takk til interpellanten for en interessant interpellasjon. La meg starte med gårsdagen, hvor utenrikskomiteen hadde møte med nevøen til Afghanistans president Karzai. Han sa tre veldig interessante ting om Taliban. Det første han sa, var at Taliban, da de kom til makten i 1994 - for øvrig fra den andre siden av grensen, i Pakistan - var opptatt av beinharde sharialover inne i Afghanistan. Det var det som var deres anliggende. Nå, derimot, er Taliban i ferd med å bli en bevegelse som går inn for internasjonal terror. Det andre han sa, var at selvmordsbomberne og andre som driver med terror inne i landet, stort sett var lært opp på madras-skoler nettopp på den andre siden av grensen, i Pakistan. Det tredje han sa, var at Al Qaida, og andre grupper, særlig folk fra Midtøsten, i dag utgjør en stor del av Talibans angripere inne i Afghanistan. Spørsmålet blir da: Hva er årsaken til dette? Interpellanten besvarte noe av det. Men når vi skal foreta en årsaksanalyse av den terroren som har vært en trussel over en tiårsperiode - altså den nyeste terroren - og som har resultert i flere angrep både i Europa, i Afrika, i Midtøsten og selvfølgelig i USA, må vi også se på forholdene i land som Pakistan. Det blinde hatet som guttene på madrasene læres opp til, dreier seg om et fiendebilde som indoktrineres av det som utenriksministeren nettopp kalte «kyniske krefter som en polariserende kraft for politisk mobilisering». Pakistan er derfor ikke bare en brikke når det gjelder å skape fred i Afghanistan. Mye av løsningen på hatet og terroren finnes faktisk akkurat her. Det er også slik at autoritære regimer i Midtøsten bruker et profilert spenningsforhold til Vesten for å legitimere egne maktposisjoner. Ved å holde de store massene nede bidrar disse regimene til at misnøyen i landene kanaliseres mot Vesten og mot Israel istedenfor mot egne makthavere. Så kan det jo, i parentes bemerket, sies at slik Israel oppfører seg som okkupasjonsmakt, er heller ikke dette så veldig vanskelig. Men nettopp derfor er demokrati, ytringsfrihet, velferd og likestilling viktig for å forebygge fanatiske bevegelser som kan tenkes å ty til terror og andre voldelige virkemidler. Det er også viktig, som utenriksministeren understreket, at en del av arbeidet for å styrke demokratiet i et land er å sikre myndighetsutøvelse som har legitimitet, og som inngir tillit i befolkningen. Jeg mener vel at noe av dette er det vi driver med også i vår sivile bistand til Afghanistan. Dette er viktig både i vår utenrikspolitikk og i vår utviklings- og bistandspolitikk. Derfor er Sudan og Palestina, i tillegg til Afghanistan, også de største mottakerne av norsk bistand. Norge fører en aktiv menneskerettighetsdialog med flere land. Det må også være en prioritert oppgave å få med våre NATO-allierte, andre partnere og FN til å følge samme sporet. Aktiv dialog over politiske, religiøse og etniske grenser er også viktig for gjensidig forståelse og for å dempe hat og misnøye. Det ble lagt merke til at Norge anerkjente den palestinske samlingsregjeringen. Den norske regjeringen fortjener ros for sin Midtøsten-politikk, med en balansegang som gjør det mulig å snakke med alle parter. Kan jeg til slutt få legge til at terror uansett aldri kan forstås eller aksepteres? Uansett hva slags ekstremistgrupper som står bak, jeg hadde nær sagt enten det var IRA eller det er Al Quaida: Terror rammer bare uskyldige. Det er også både motbydelig - hvis det er et parlamentarisk uttrykk - og uakseptabelt at Taliban nå bruker bl.a. mindreårige og psykisk utviklingshemmede som selvmordsbombere. Kampen mot terror er derfor nødvendig, men det er også strategier og handlinger for å forebygge vold og hat. Jeg synes interpellantens innspill til denne debatten var veldig interessant. Jeg har ikke trukket så lange historiske perspektiver, men det kan være greit av og til å ta en diskusjon om hvordan vi skal forholde oss også til våre kollegaer i Midtøsten, hvordan vi skal føre en dialog med muslimske land, og hvordan vi skal bidra til å skape både demokrati, velferd, likestilling og menneskerettigheter.