Trine Skei Grande (Venstre), 2013-06-06:
Jeg har ingen private erfaringer å by på. Jeg forbeholder meg likevel retten til å ta ordet og ha meninger i saken. Saken handler om å styrke barneperspektivet ved foreldretvister, noe vi i Venstre syns er veldig positivt. Vi gir støtte til forslagene som handler om å lytte til barna. Men jeg mener også at vi bør tenke litt videre, og derfor har vi lagt fram to forslag her i dag, som jeg må begrunne på den korte tida jeg har fått. Utgangspunktet vårt er som følger: Det er 20 000 samlivsbruddsaker som går til mekling hvert år. Nesten en femtedel av barnefordelingssakene involverer rettsapparatet, dvs. at minst 3 000–4 000 barn hvert år opplever uenighet mellom foreldrene om fordelinga av barna. Det er ganske store og ganske alvorlige tall. Det er ikke alltid at barns beste kan ivaretas av foreldre. Foreldre i konflikt er ikke alltid de beste til å snakke barnas sak. Vi tror også at barn ofte blir rammet der det egentlig er en konflikt om økonomi. I høykonfliktsaker ligger det veldig ofte en økonomikonflikt under. Familievernkontorene er viktige, de bør styrkes. Men de representerer heller ikke barna på noen måte, og har veldig vekslende kompetanse både innenfor økonomi og jus. Derfor legger vi i dag fram et forslag om at noen burde representere barna i de sakene der konfliktene tilspisses skikkelig, sånn at barna høres mer, og sånn at barn i konfliktlojaliteten som de også føler, ikke blir tvunget til å uttrykke sine sympatier eller antipatier. For heller ikke barn i store konflikter er i stand til å ivareta sitt eget beste, fordi de av og til prøver å gagne dem som er i konflikt. Det forslaget vi har lagt fram i dag, som vi håper at flere støtter – vi ble veldig glad da vi hørte at Fremskrittspartiet vil støtte det – har vi formulert ganske rundt, i håp om at man skal begynne å jobbe med å lage en ordning der enten en bistandsadvokat eller folk som er tilknyttet familien på en annen måte, kan oppnevnes som representant for barna og deres interesser. Det tror jeg er utrolig viktig. I et samlivsbrudd er det veldig mye fokus på voksne. Voksne er godt representert ved advokater og alle de kan leie inn, mens barn egentlig ikke har noen til å ivareta sine interesser i konflikter. Det andre forslaget er kanskje litt mer radikalt, men det bunner i at jeg mener at det nå er på tide å revidere ekteskapsloven på spesielt ett punkt for å gjøre dette mer konfliktdempende. Konflikter bunner veldig ofte i økonomi og fordeling. Det må være et mål å ha en ekteskapslov som rydder opp i alle konflikter som ikke har med barn å gjøre. Mange samboere og andre har opparbeidet seg formuer før ekteskapet og før de får barn, og mange av disse blir kompliserte å dele. Jeg har vært i kontakt med en advokat som sa at en revisor aldri ville ha godkjent et AS med så stor uklarhet som de fleste ekteskap. Det syns jeg er en interessant vinkel. Jeg tror konflikten om økonomisk fordeling preger samarbeidet om barna i lang tid, og det mener jeg er veldig uheldig. Vi vet at det er avtalefrihet gjennom ektepakten i dag, men den brukes ikke nok. Veldig mange syns ikke det er spesielt hyggelig i et ekteskap man syns fungerer godt med noen man er glad i, å spørre om man skal sette seg ned og foreta avtalefordeling. Hvis det hadde vært obligatorisk, så alle måtte gjøre det, tror vi det hadde vært veldig konfliktdempende. En sånn avtale kunne f.eks. inneholde bestemmelse om formue opparbeidet før samlivet og regulering av formue opparbeidet i løpet av samlivet. Her kan man ha en fri avtaleinngåelse, men man blir tvunget til å ta den debatten i gode dager istedenfor å måtte ta den i de onde. Jeg tror det er fornuftig å vurdere en sånn ordning. Jeg tror det ville være konfliktdempende. Veldig mange barn ville ha takket oss for en sånn ordning – derfor det forslaget. Jeg tar opp våre forslag.