Randi Karlstrøm (Kristelig Folkeparti), 2000-05-09:
Jeg er glad for at det er et bredt politisk flertall bak meldinga her i Stortinget. Det brede flertallet bidrar til å sikre forutsigbare rammebetingelser for næringa, noe som er spesielt viktig for å sikre fortsatt rekruttering og verdiskaping i Bygde-Norge. Dette betyr at folk i landbruket kan ha trygghet og håp for framtida, og vi vil kunne legge gode rammer for fortsatt levende bygder. Det multifunksjonelle jordbruket i Norge har bred politisk støtte som en viktig del av vår distriktspolitikk, næringspolitikk, miljøpolitikk og fordelingspolitikk. Det er sett på som en viktig aktør i norsk verdiskaping. For dem som har valgt denne livsformen, med lite ferie, relativt lange arbeidsdager der arbeidsdagen kan være ensom og fagmiljøet blir lite, er dette et utrolig viktig politisk signal. Denne politiske alliansen kan skape tro, da den utnytter våre nasjonale muligheter til å drive og utforme vår egen politikk. Samtidig er det helt klart at denne meldinga og denne innstillinga forutsetter at Norge ikke blir medlem i Den europeiske union, for på jordbruksområdet er EU veldig lite forhandlingsdyktig. FAOs analyser og vurderinger viser at vi i løpet av noen tiår internasjonalt kan bevege oss fra en situasjon med for store matressurser til en situasjon med knapphet. Samtidig vil betingelsene for matproduksjon bli mer usikre på grunn av jorderosjon, problemer med vannforsyning, klimaendringer, tap av biologisk mangfold, mv. Og vi registrerer at disse endringene skjer raskere enn forskerne kanskje hadde forutsett. Internasjonalt vil vi derfor stå overfor betydelige utfordringer når det gjelder å dekke behovet for matproduksjon på en bærekraftig måte. Dette forholdet må iakttas ved utformingen av norsk landbrukspolitikk. Billig mat har sin pris, og selv vi rike land må en gang betale prisen. Norge er i en unik situasjon når det gjelder vannressurser og stabilitet for beite-, gress- og kornproduksjon. Dette er forhold som må vektlegges med tanke på et fremtidig norsk landbruk. Selv om noen synes det er latterlig at vi i dette kronglete, lille landet driver landbruk, bør man trekke fram den nakne sannhet, at verdensjordbrukets største utfordring faktisk er å skaffe nok vann. Det er den globale ressursen som begrenser jordbruksproduksjonen, og stadig begrenser den mer. Det er gledelig at det er bred politisk konsensus bak vektlegginga av matsikkerhet, både på kort og lang sikt. For å sikre dette er det viktig å utvikle gode systemer for å heve matsikkerheten på mange områder. Landbruket er en langsiktig næring, og løpende produksjon er derfor en forutsetning for forsyningssikkerheten på lang sikt. Dette må igjen ses i sammenheng med jordvern, som bidrar til å bevare produksjonsgrunnlaget. Så til noen hovedelementer i virkemidlene. Det er spesielt viktig at skattegrepet kom på plass. Dette vil sikre inntektskompensasjon for bonden hvis jordbruksavtalens målpriser nå reduseres som et engangstiltak, og er avgjørende for å sikre framtidig landbruk innenfor de internasjonale rammer Norge i dag har forpliktet seg til. Likevel vil jeg fokusere på salgsleddet, der man ikke synes å være direkte overivrig når det gjelder viljen til prisreduksjoner, og det må lages et kontrollsystem som måler resultater i forhold til denne meldingas ambisjon om lavere priser til forbruker. Strukturspørsmålet er det lagt stor vekt på i landbruksdebatter. Jeg tror kanskje vi har lagt for stor vekt på dette spørsmålet. Likevel vil jeg trekke fram henvisninger i meldinga til den prioriteringa vi gjorde i jordbruksavtalen i 1999, der man prioriterte mellomstore melkebruk med 9-16 årskyr. Dette er en vektlegging jeg tror er riktig. Det er positivt at det nå vil bli iverksatt et verdiskapingsprogram for norsk matproduksjon. Målet er høyere verdiskaping gjennom å utnytte inntektsmulighetene bedre både innenfor primærproduksjon og foredling, og se disse tingene sterkere i sammenheng. For å øke verdiskapinga i matforedling og salg er det et stort behov for å kartlegge og fjerne hindringer for å få til nyskaping, spesielt for dem som driver nisjeproduksjon og salg fra gården. Verdiskapingsprogrammet må ha som utgangspunkt at framtidas bønder vil møte helt nye utfordringer. Det vil være viktig å bidra til utnytting av de nye markedsmulighetene og inntektsmulighetene og legge økt vekt på å gi nye rammebetingelser for entreprenørskap hos landbruksbefolkninga. Muligheter for tilegnelse av ny kunnskap må derfor vektlegges. Rådgivning innenfor ulike fagområder, som f.eks. produktutvikling og også praktisering av lovgivning, spesielt på første ledd, kan være viktige tiltak, tiltak som kan utløse nyskapinger. Ved utvikling av lokal foredling vil det være viktig å stimulere til utvikling av nettverk der flere aktører med ulik kompetanse trekkes inn i prosessen rundt utviklinga av nisjeprodukter og småskalaforedling. Det bør også vurderes hvordan det kan legges bedre til rette for lønnsom produksjon og salg av nisjeprodukter fra eget gårdsbruk som en viktig del av det lokale turisttilbud. Forbrukernes interesser må vektlegges i matkjeden. En sterkere forbrukerorientering av produksjonen har flere sider. Det er avgjørende at virkemidler som bidrar til god matforsyning og trygge matvarer, fortsatt videreutvikles, samtidig som et økt utvalg, et fungerende marked og lavere priser på konkurranseutsatte varer er viktige elementer i en forbrukerorientering. Et ledd i en slik strategi vil derfor være behovet for differensierte matpriser ut fra betalingsvilligheten til ulike kundegrupper for et differensiert produktspekter. Det vil likevel være viktig å være på vakt overfor et skille hos forbrukerne, hvor bare de med høye inntekter har råd til økologiske varer og nisjeprodukter. Vektlegginga av forbrukervern både i forhold til helse/ernæring og andre forhold som forbrukerne er opptatt av, er viktigere enn noen gang for å sikre befolkninga trygg mat, og også sikre avsetninga av norske landbruksprodukter. Et ledd i arbeidet med å sikre forbrukerne helsemessig trygge matvarer er å minimalisere mengden av uønskede reststoffer i maten. Det er på den bakgrunn viktig at utviklinga i forhold til genmat følges nøye – og vi registrerer at forbrukerne har en voldsom skepsis til genmat – og at regelverket, godkjenningsordninger og tilsyn utvikles i tråd med bruk av og kunnskap om genmodifiserte organismer. Det er viktig her å ha et føre var-prinsipp. Produksjonsmåten i økologisk landbruk bidrar til mattrygghet, økte valgmuligheter for forbrukerne og positive miljøeffekter. Økologisk produksjon foregår med mindre innkjøpte driftsmidler og mer bruk av lokale ressurser, og kan faktisk dermed være et element i å redusere den totalte matproduksjonen og samtidig nå målet om en mer miljøvennlig landbruksproduksjon. Den videre satsinga innenfor økologisk landbruk må i større grad enn tidligere ta utgangspunkt i hele verdikjeden, fra primærledd til forbruker. Her vil det være helt avgjørende at man klarer å få markedssystemet på plass, og når det er på plass, at en også har nok økologiske varer å selge. Jeg vil også vise til at skal vi nå målet om at 10 pst. av arealet drives økologisk, krever også det en satsing på forskning innenfor økologisk produksjon. Her kan NORSØK spille en viktig rolle. En vellykket distriktspolitikk er en bredt sammensatt distriktspolitikk som består av et variert næringsliv, en godt utbygd infrastruktur, servicetilbud og mulighet for å bygge gode sosiale relasjoner i sitt miljø. Og her spiller jordbruket i dag en viktig rolle. Jeg viser til alle de innspill vi har fått fra nesten alle kommunene i Norge. Et allsidig næringsliv bidrar til å gjøre bygdene robuste i forhold til skiftende markedsforhold. Et allsidig og langsiktig landbruk gir trygghet, og er også viktig med tanke på rekruttering og kvinners muligheter og vilkår. Og for å gjøre næringa mer sosialt bærekraftig er det viktig med bedre ordninger rundt ferie og fritid og å sikre et opplegg rundt videre- og etterutdanning som er mulig å gjennomføre selv om man er aktiv næringsutøver. I denne sammenhengen er kombinasjonen landbruk og havbruk spesielt interessant. I store deler av landet er bosetting og landbruk sterkt knyttet til kystens ressurser og inntektsmuligheter. I mange områder gir havet den viktigste tilleggsinntekten til gården, slik skog og utmark gjør det i andre deler av landet. Det antas å ligge store inntektsmuligheter i verdiskapinga i marin produksjon. Landbrukspolitikken må fremme likestilling mellom begge kjønn. Her er det også viktig at man tar på alvor hvilke brukstyper kvinner faktisk overtar. Hvis man ser på gårder under 50 dekar, overtar like mange kvinner som menn den brukstypen. De er også mer aktive innenfor økologisk produksjon. Det er viktig å ta det på alvor ved utforming av jordbruksavtalen. Jeg er veldig glad for den vektlegginga det har vært på virkemidler mot Nord-Norge, og at vi får i gang en vurdering av et studium innen arktisk landbruk og naturbruk ved Universitetet i Tromsø. Jeg vil også peke på den viktige utfordringa det er for kommunene å følge opp denne meldinga. Skal vi få til dette verdiskapingsprogrammet, må det skje veldig mye i førstelinjetjenesten – at disse aktørene er aktive i første fase. Jeg vil også vise til at den vektlegginga det etter hvert er i det norske samfunnet av den humane kapitalen, gjelder også for landbruksnæringa.