Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-04-07:
Presidenten sa ved åpningen av dagens møte at det er historisk at vi for første gang behandler en sak etter § 22 i forretningsordenen, den nye muligheten som bl.a. Lundteigen og andre tok initiativ til. Jeg synes det er bra at den første debatten etter den muligheten i forretningsordenen handler om en sak som er så viktig. Jeg synes det tjener det nye instituttet, som det er, at det blir brukt på en stor sak. Det blir brukt på en stor sak på to måter. For det første er det en stor sak fordi det er ett av de kanskje ikke altfor vanlige eksemplene på at et samlet storting har stått bak hovedtrekkene i en reform som den som ligger til grunn for det vi diskuterer i dag. Det var i stor grad historien om hele pensjonsreformen, som dette er en del av, at det ved den til enhver tid sittende regjering – for det begynte faktisk under Bondevik – var god dialog mellom de til enhver tid sittende regjeringspartier og forsøksvis alle opposisjonspartier. Det kan for øvrig være noe å lære av – apropos politireform og andre saker som er til behandling. Denne saken startet med en utredning som ble igangsatt av Bondevik-regjeringa, og har blitt behandlet deretter med brede flertall. Og den har blitt behandlet i mange omganger. Også etter regjeringsskiftet og før det budsjettet som gjelder for nåværende år, har vi hatt behandling av saker i Stortinget som gjaldt gjennomføringen av uførereformen, med brede flertall bak. Men det er også en svær sak for dem det gjelder. Det er over 300 000 mennesker i Norge som får avgjort sitt livsgrunnlag økonomisk av de vedtak som fattes i denne salen. Nettopp derfor er vi opptatt av at disse menneskene skal ha forutsigbarhet og vite hva framtida bringer. Jeg viser for øvrig til det glimrende innlegget fra representanten Christoffersen, med en balansert og ansvarlig gjennomgang av utgangspunktet for dagens debatt. Det er en debatt om en reform alle har ansvar for, og på det grunnlag føler vi et felles ansvar for den og for gjennomføringen av reformen. Så registrerer jeg at noen har valgt å begynne å bruke det propagandistiske ordet «Stoltenberg-reformen», «reformen til den rød-grønne regjeringa» og sånn, men faktum er nå at dette er noe flertallet har stått bak. Så begynte det i forbindelse med at vi nærmet oss gjennomføringen av reformen å dukke opp mange spørsmål til oss – sikkert også til andre partier, sikkert til alle stortingsrepresentanter – med usikkerhet om hva den nye reformen ville bringe. Men enda flere spørsmål kom det, som representanten Christoffersen var inne på, etter 1. januar, da folk fikk se den første nettoen de satt igjen med i lommeboka til å leve av. Det var store tall som var ute og gikk – ja, noen hevdet at så mange som bortimot 200 000, eller til og med over 200 000, kunne ha kommet dårlig ut av reformen. Da synes vi det er ansvarlig å se på reformen og gjennomføringen med det initiativet som ligger til grunn for debatten her i dag, og jeg er glad for at det var enighet i komiteen om å reise saken til debatt. Vi synes at det at mange føler seg utrygge – noen med rette, noen med urette – gir grunn til ydmykhet når det gjelder de vedtak vi har gjennomført, og å kvalitetssikre dem på en skikkelig måte. Så kommer i tillegg det som representanten Syversen var inne på på en god måte, mulighetene til å bli informert ved den informasjonen som skal ha basis to steder. Det ene er i Nav-systemet, og det andre er i skattesystemet. Så har det vel vist seg at noe av forklaringen på at noen faktisk har fått mindre utbetalt enn de trodde, i januar og februar, er – skal vi si – feil skattekort, for høyt skattetrekk og ny praksis med at en betaler skatten på noe kortere tid enn en gjorde som pensjonist. Det er en forklaring på noe av volumet på antallet som føler at de har fått mindre å rutte med. I tillegg til det gjelder det dem med høy gjeld. Jeg gir gjerne også statsråden ros for forslaget om å lage en kompensasjonsordning for dem med gjeldsbelastning, men alvorlig talt, det er en selvfølge. Det er ikke engang i nærheten av å være aktuelt, som det ble nevnt her tidligere i debatten. Det hadde selvfølgelig blitt foreslått av den rød-grønne regjeringa basert på de samme analysene som embetsverket lager, hvis den rød-grønne regjeringa hadde sittet. Men ok, det er bra, og det ble enstemmig vedtatt i Stortinget, selv om det blir forsøkt flagget som et stort partipolitisk gjennombrudd. Det samme kan vi si om bostøtte, der opposisjonen har tatt initiativ til den gjennomgangen som vi nå alle sammen håper kommer. Men det er to eksempler på saker som kommer til i en lang prosess med gjennomføring av en reform. Så er spørsmålet: Var det f.eks. tilsiktet at de som har 22 kr i timen i tillegg når de jobber på en varig tilrettelagt arbeidsplass, skulle få den økte beskatningen på de få kronene? Kanskje vi ikke har vært oppmerksom på det, men det er i hvert fall i realiteten sånn at Stortinget har vært veldig oppmerksom på tidligere at disse pengene ikke skal føre til avkorting av uføretrygden. En har hatt en bevisst holdning til det. Og kanskje en på noen sånne områder kunne være noe mer ydmyk fra statsrådens side på å se: Kan det være noe her som ikke har vært helt tiltenkt og gjennomtenkt? Det var også snakk om veldig mange som mente å ha fått svekket sine levekår økonomisk. Det var bakgrunnen for at vi inviterte til høring – de tre tidligere regjeringspartiene og med Kristelig Folkeparti som aktiv deltaker på den høringen. Selvfølgelig er det ikke riktig som Wiborg sier – jeg hørte representanten Wiborg hadde funnet på en ny unnskyldning for at ikke flertallspartiene ville ha høring. Men la meg si det sånn: Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV sammen med Kristelig Folkeparti arrangerte en høring som absolutt ikke var i strid med Stortingets forretningsorden. Der kunne Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre vært med hvis de ønsket å høre folks erfaring med uførereformen og ta folk på alvor. Det får være grenser for anstaltmakeri med utgangspunkt i Stortingets forretningsorden. Så var statsråd Eriksson inne på at noen skulle ha sagt: «Eriksson, fiks det!». Jeg har lest mange oppslag om denne saken. Jeg har ikke sett ett sted at noen har sagt det. Men hvis noen har sagt det, er det i hvert fall ingen fra Arbeiderpartiet. Vi har sagt det stikk motsatte, som Lise Christoffersen hadde en veldig god gjennomgang av til å begynne med. Vi er for den reformen vi har stått bak, men vi føler så stort ansvar for denne reformen at vi vil være sikre på at det ikke skjer noe utilsiktet slik at folk kommer dårligere ut enn en hadde forutsett. Det er altså det stikk motsatte av «Eriksson, fiks det!» Men vi har nok vært inne på tanken at Eriksson kanskje i større grad kunne tatt på alvor de signalene som kommer, og undersøke. Sånn sett vil jeg si at allerede det at vi har denne debatten, er et framskritt – at vi faktisk klarer å få en drøfting av situasjonen. Så stiller statsråd Eriksson en rekke retoriske spørsmål til Stortinget, og sier at han må ha stortingsflertallets tilslutning for å få gjennomslag for ting. Ja, så kom med forslag, da! På forslaget om en overgangsordning for dem med gjeldsbelastning var det ingen som mukket i Stortinget. Hvis statsråden har forslag til tiltak som han mener er nødvendige, kan jeg i hvert fall love at Arbeiderpartiet ikke kommer til å gå imot det for å rette opp utilsiktede virkninger. Vi har ikke antydet, som statsråden står her og sier, at vi vil legge om hele reformen i forhold til de spørsmål han stiller til Stortinget. Nei, vi har tatt ansvar for reformen, og vi sørger for at den blir gjennomført på en måte som folk der ute faktisk kan leve med ut fra de forutsetningene de trodde de hadde. Statsråden har også i Tønsberg Blad sagt at dette er ikke regjeringas reform, det er den forrige regjeringas reform. Det mener jeg er en ansvarsfraskrivelse, og det er en merkelig parlamentarisk tradisjon hvis det er sånn at en statsråd er bundet av det forrige stortingsflertallet, og ikke av det nåværende stortingsflertallet. Men her baserer vi oss altså på enstemmige vedtak. Men det var ikke noe til hinder for at statsråden og regjeringa tillot seg å foreslå et radikalt kutt i barnetillegget, som faktisk hadde vært en del av diskusjonen, men ble lagt bort som en del av den brede enigheten den gangen uførereformen ble diskutert. Det var heller ikke til hinder for at statsråden la fram forslaget om at vi ikke skulle ha en mildere, altså en halv, virkning på levealdersjusteringen for de uføre som skal over på alderspensjon, som Stortinget faktisk hadde vedtatt at vi skulle ha, og som heldigvis Stortinget igjen vedtok at vi skulle ha, til tross for statsrådens forslag. Det er altså mulig for regjeringa å komme med forslag. Det er mulig for regjeringa å bli stoppet av stortingsflertallet når den angriper de uføre, som den gjorde i disse to sakene. Men det vil også – og det inviterer jeg statsråden til – være mulig å komme til Stortinget med forslag om å kompensere for eventuelle utilsiktede virkninger av de vedtak som er gjort. Så er det klart at det heller ikke har gjort situasjonen lettere at vi i tillegg til å diskutere levealdersjustering har diskutert kutt i bilordningen, som mange uføre er avhengig av, overgangsstønad osv. Men det er ikke en del av uførereformen, det har vi gått imot. Uførereformen som den ble vedtatt, står vi fullt ut bak og ønsker en god gjennomføring av. Det er en del som kan forklares, f.eks. med skatt, både skattekort og antall måneder en betaler skatt. Statsråden har sendt komiteen noen svar, og det er klart at f.eks. en gruppe på 60 pst. som ligger pluss/minus 6 000 kr er en veldig stor gruppe. Det kunne være interessant f.eks. i forbindelse med revidert å få noe mer detaljert informasjon om hvem som er i hvilke av de gruppene. For det er ganske stor forskjell for en som er uføretrygdet og har det som eneste livsgrunnlag, om en har 6 000 kr i minus i året eller om en har 6 000 kr i pluss i året. Jeg mener at denne debatten langt på vei har fulgt det som var hensikten bak forslaget om å innføre muligheten til en initiativdebatt etter § 22. For vår del har det vært viktig, selv om en blir mistenkeliggjort for noe annet, å vise, som vi hele tida også har sagt i de intervjuer vi har gitt, at vi tar ansvar for reformen og står bak den. Det har i tillegg vært viktig for oss å ta på alvor de signalene vi har fått fra mange som har gitt tilbakemeldinger om at de faktisk har mindre å leve for i måneden enn de hadde tidligere. Og så har det vært viktig bl.a. basert på de uttalelser statsråden ga til Tønsberg Blad, som lenge fulgte denne saken som ett av mange medier, og den ansvarsfraskrivelsen som vi der så, å få statsråden til å ta saken på alvor og følge opp Stortingets formulering om at en skal følge reformen og utilsiktede virkninger nøye. Jeg håper, selv om det ikke er mulig i revidert å ha analyser som baserer seg på skatteinntekten for 2015, at det er mulig å få bedre oversikt over eventuelle små eller store utilsiktede virkninger. Ta det eksempelet jeg brukte om varig tilrettelagt arbeid. Jeg håper, til tross for den avvisningen, bortimot, vi hørte fra Eriksson på spørsmål fra flere av representantene, at det skal være mulig å komme tilbake med et mer detaljert grunnlag om fakta i revidert. Vi kommer i hvert fall til å følge denne saken fortløpende på de forskjellige måter som Stortinget kan adressere statsråden på, i tråd med det stortingsflertallet har sagt, at en skal følge nøye med og eventuelt justere med tanke på utilsiktede virkninger.