Bent Høie (Høyre), 2007-01-16:
Dette er et veldig viktig tema, og jeg må si at statsrådens siste innlegg var oppmuntrende med hensyn til viljen til å skjære igjennom. Som flere har vært inne på, er det ikke noe galt med de politiske vedtakene og de politiske ambisjonene, men dessverre virker det som om de virkemidlene en har valgt, ikke når fram. Universell utforming dreier seg i realiteten om å plassere ansvaret for manglende tilgjenglighet der det hører hjemme, nemlig hos samfunnet – ikke hos det enkelte menneske. Vi vil alle i løpet av livet på en eller annen måte møte fysiske stengsler som gjør at vi blir hindret i våre bevegelser. Derfor er universell utforming ikke bare et spørsmål om å legge til rette for dem som er funksjonshemmet i dag, men om å legge til rette for et samfunn som mer inkluderer alle. Men gang etter gang ser en – selv om det vedtas målsettinger, selv om dette nå er blitt et femte mål i Nasjonal transportplan – at det hver dag fattes beslutninger som går i motsatt retning. Det nyeste eksempelet er at Flytoget har bestilt 16 nye vogner til en halv milliard kroner, uten å huske den kritikken som ble gitt da Flytoget bestilte dagens vognpark. Dette var den store saken som jeg tror ingen av oss har glemt, i hvert fall ikke de av oss som med trillekoffert nesten daglig tar flytoget, og som selv opplever – selv bare med en liten trillekoffert – hvor håpløst dagens vognmateriell er. De som sitter i rullestol, må ha hjelp av konduktør med spesialredskap og -verktøy for å komme på toget. Allikevel bestiller Flytoget 16 nye vogner som er helt like dem som de har nå. Det får meg til å tenke på Statsbygg, som bygde en paviljong med treverk fra regnskogen, og moderniseringsminister Meyer for én gangs skyld ikke gjorde det som var vanlig, å si at dette var dumt, dette var i strid med de politiske vedtak, dette skal vi følge opp neste gang, men han bad dem faktisk om å rive og bygge nytt. Det kunne virke meningsløst, men jeg tror det hadde en kraftig signaleffekt for framtidige beslutninger i den organisasjonen. Derfor burde kanskje samferdselsministeren si til Flytoget at dette er i strid med retningslinjene for kommunikasjon, og la Flytoget AS ta den økonomiske belastningen ved å kansellere de bestilte vogntogene og få tak i nye. Det samme gjelder i forhold til utbygging av stasjoner. Når det gjelder Lysaker stasjon, ble den til og med markedsført som en stasjon med god tilgjengelighet for funksjonshemmede, uten at de funksjonshemmede selv hadde fått vært med i prosessen. Så viste det seg at stasjonen, som er en av Norges mest trafikkerte, etter milliardinvesteringer hadde store problemer med tilgjengeligheten, bl.a. en stort gleppe mellom tog og perrong, som ikke bare er et problem for funksjonshemmede, men det er direkte farlig også for andre passasjerer. Det samme gjelder i forhold til Asker stasjon, som ble framstilt som en foregangsstasjon. Det ble gjort mye bra, men de funksjonshemmede selv var ikke tilstrekkelig med i prosessen. Dette førte til at ledemerker for synshemmede førte rett inn i et gangfelt. De funksjonshemmede er heldigvis tatt med i arbeidet med utformingen av Ski stasjon. Sannsynligvis vil en på den måten unngå slike tabber. I helgen var det reiselivsmesse på Lillestrøm. Handikapforbundet var til stede. Kun 20 av 800 utstillere hadde et tilbud som var tilrettelagt og tilgjengelig for funksjonshemmede. Derfor bør statsrådens siste innlegg være førende for Regjeringens handlekraft i denne typen saker. Jeg mener at en her etter hvert må statuere noen eksempler. Det skal svi kraftig for dem som ikke følger opp helt elementær kunnskap, ikke minst dersom en ikke involverer de funksjonshemmede for å få råd fra dem som er de fremste ekspertene i disse sakene – på samme måten som kommunestyrene, som den forrige representanten viste til. Det bør også være en ledetråd for Regjeringen i dette arbeidet.