Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2002-11-07:
Det er først og fremst tre milepæler i Regjeringas forslag til et nytt kapittel i opplæringsloven om elevers skolemiljø: 1. Skolemiljøet defineres både som fysisk og psykososialt miljø.2. Brudd på lovens bestemmelser om skolemiljø kan straffes.3. Elevenes medvirkning sikres gjennom klare rettigheter. Det er en nær sammenheng mellom læringsmiljø og læringsutbytte, spesielt når det gjelder det psykososiale læringsmiljøet. Når opp mot 70 000 elever enten er livredde for å gå på skolen på grunn av mobbing eller mistrives så veldig på skolen at de ikke får utbytte av læringa mens de er der, så er det et alvorlig signal. Det er derfor så viktig og riktig at Regjeringa har lagd et lovforslag som setter klare grenser for hva slags atferd som aksepteres på skolen. Regjeringa ønsker også å ha sanksjonsmuligheter overfor skoleeiere, skoleledere og ansatte som bryter bestemmelsene om elevers arbeidsmiljø. I praksis kan det bety at en lærer som mobber, kan straffes med fengsel. Det kan også bety at en kommune kan straffes for brudd på bestemmelsen om at det fysiske læringsmiljøet skal være tilfredsstillende. Det er dessuten et viktig poeng at det legges opp til at ikke bare aktive brudd på bestemmelsene, men også passivitet i forhold til bestemmelsene, kan gi grunnlag for sanksjoner. Det å lukke øynene for mobbing eller ikke forholde seg til for høye innetemperaturer er like ille som å innrette skolen aktivt på en slik måte at læringsmiljøet blir dårlig. Elevers deltakelse i skolemiljøarbeidet sikres gjennom klare rettigheter i loven. Det er viktig, ikke bare ut fra et demokratisynspunkt, men også for at de som opplever skolemiljøet på kroppen, skal bli hørt. De har de beste forutsetninger for å gi en riktig oppskrift på hvordan det kan bli bedre. Det er i lys av disse klare prioriteringene fra Regjeringa i proposisjonen at uttalelsene fra representanten Bekkemellem Orheim fra Arbeiderpartiet i Dagbladet den 29. oktober får meg til å stusse litt. Det må i beste fall kunne kalles kreativ historieskriving når hun sier: «Det departementet hadde foreslått i utgangspunktet var en sovende lov. Vi mente at det måtte være en sanksjonsmulighet dersom loven skulle bli mer forpliktende.» Men sanksjonsmuligheten som jeg nettopp omtalte, har ligget i Bondevik-regjeringas forslag hele tida, og Arbeiderpartiet har ikke på noe tidspunkt under komiteens behandling ytret ønske om å endre den. Det jeg derimot mistenker at representanten Bekkemellem Orheim snakker om i Dagbladet, er det forslaget som omsider ble lagt på bordet i april i fjor, av den regjeringa hun selv var en del av. Daværende utdanningsminister Trond Giske framla et forslag som var helt tannløst. Det inneholdt ikke ett ord om psykososialt miljø, ikke ett ord om sanksjonsmuligheter og fint lite om elevers deltakelse i skolemiljøarbeidet. Som leder i Unge Høyre har jeg i løpet av representanten Giskes tid som utdanningsminister snakket med veldig mange elever og organisasjoner, særlig i videregående skole. Felles for dem alle er at de regelrett slaktet det forslaget som den tidligere utdanningsministeren kom med. I praksis var det jo bare en lovsetting av allerede eksisterende forskrifter, uten å ta med de viktigste sidene ved elevers skolemiljø. Representanten Bekkemellem Orheim sier videre til Dagbladet den 29. oktober: «Det har vært et engasjement i flere tiår for at elevene skal få flere rettigheter både psykososialt og fysisk, så dette er et historisk vedtak». Jeg er helt enig med representanten Bekkemellem Orheim i at dette er et historisk vedtak, og jeg er utrolig glad for at det nå kommer forpliktende bestemmelser om elevers skolemiljø. Men med respekt å melde blir det litt sært når en representant for det daværende regjeringspartiet, som attpåtil satt i den aktuelle regjeringa, nå går ut i media og sier at kampen for bestemmelser om fysisk og psykososialt skolemiljø er en kamp som har vært kjempet i flere tiår. Da står jeg igjen med noen ubesvarte spørsmål. Hvorfor i all verden har ikke Arbeiderpartiet fremmet et forslag om dette for flere tiår siden? De har sittet med regjeringsmakt nesten hele den perioden. Hvis engasjementet for det psykososiale arbeidsmiljøet er så sterkt, hvorfor inneholdt ikke høringsutkastet fra arbeiderpartiregjeringa et eneste ord om dette? Den 18. mai 2000 bad Stortinget Regjeringa legge fram et forslag om lovregler for elevers og studenters arbeidsmiljø. Hvorfor ventet daværende utdanningsminister Trond Giske helt til april 2001 med å sende et slikt forslag ut på høring? Det er ikke ett år for tidlig at lovregler om elevers skolemiljø vedtas. Dette er en utrolig bra dag for elever og alle andre som hver dag tilbringer mesteparten av sin våkne tid i en norsk skole. Jeg tar med dette opp forslag nr. 1.