Eirik Milde (Høyre), 2016-06-06:
Å leve med ulv har en lang historie i Norge. Vi har alle vokst opp med eventyr og myter knyttet til gråbein og den store stygge ulven, og det antas at den fulgte etter iskanten, som den gangen var litt tydeligere definert, for ca. 10 000 år siden sammen med mennesker og villrein. Fra midten av 1800-tallet ble det innført skuddpremier som, sammen med lite hjortevilt, førte til at ulven etter hvert forsvant fra den norske naturen. Og så fra 1970-tallet, da elg- og rådyrstammen tok seg kraftig opp, fant ulven tilbake, kort tid etter at den var blitt fredet. Det er vel få politikkområder som vekker mer engasjement og høyere temperatur enn ulv- og rovdyrpolitikk. Debatten rundt denne stortingsmeldingen er ikke et unntak i så måte. Komiteen fikk klare tilbakemeldinger under sin høring i saken fra alle sider, og spennvidden var fra fri innvandring til stengte grenser – for å bruke en språkdrakt hentet fra en annen pågående debatt. Totalt har komiteen fått rundt 230 innspill, brev og underskriftskampanjer i vår behandling. Det kan vel også karakteriseres som noe uvanlig at næringskomiteen ikke bare har gitt en uttalelse i saken, men også har avholdt en egen høring på en sak som ligger til behandling i en annen komité, men det regner jeg med at etterfølgende innlegg vil redegjøre nærmere for. Da det første rovviltforliket ble inngått i 2004, var det ikke uten debatt og høy temperatur, og i rovviltforliket fra 2011 ble forhandlingene sluttført av de parlamentariske lederne, noe som vel gir en pekepinn på hvor vanskelig dette temaet var og er. Forliket fra 2011 konkluderte ikke rundt problemstillingene med soner og bestandsmål, men la opp til en avtale med Sverige knyttet til forvaltning av ulv i Sør-Skandinavia. Det ble forutsatt at grenserevir skulle telle med en faktor på 0,5, og at avtalen med Sverige skulle være på plass senest innen 2013. Av ulike årsaker har det ikke vært mulig å få til en avtale, og derfor løftes saken opp til Stortinget igjen, slik enigheten fra 2011 la opp til. Høyres utgangspunkt har vært at Stortinget skulle ta føringen i et nytt forlik på samme måte som ble gjort i 2011, men flere partier ønsket en ny stortingsmelding som grunnlag for Stortingets behandling. Det har vært ført gode og konstruktive forhandlinger i et forsøk på å oppnå bredest mulig enighet i denne saken, og jeg vil berømme både saksordføreren og alle partier for å gjøre et ærlig forsøk, men det viste seg dessverre at avstanden ble for stor til slutt. Bak flertallsinnstillingen her i dag står Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, som representerer 142 av Stortingets 169 representanter. Det må vel kunne kalles om ikke bred, så i hvert fall tung politisk enighet, selv om fire partier valgte å stå utenfor til slutt. Så over til de enkelte delene av enigheten, og jeg tenker å starte med selve ulvesonen. I 2004 førte stortingsbehandlingen til de grensene vi har hatt fram til i dag. I meldingen som vi behandler i dag, anbefaler regjeringen å beholde dagens sone med noen endringer: Områdene vest for Glomma tas ut, og sonen utvides mot nord. Det er ingen tvil om at det er gode faglige begrunnelser for en utvidelse nordover, men det gjør inntrykk når Sametinget så tydelig advarer mot dette, og flertallet har valgt å lytte til Sametinget med flere i denne saken. Dagens sone vest for Glomma i Akershus og Hedmark er forholdsvis smal og ligger nær områder med beiteinteresser. Det er vanskelig å tenke seg etablering av ulv der, og det er derfor fornuftig at disse områdene tas ut. Det kan argumenteres for at dagens sone videreføres med områder som er mer reelle for etablering av ynglende ulv. Så vil jeg knytte noen kommentarer til bestandsmålet på fire–seks ynglinger som ligger i enigheten mellom de fire partiene. Regjeringen anbefalte en modell med fem–åtte familiegrupper inkludert tre helnorske ynglinger. Grenseulver skal da telle med en faktor på 0,5, og ynglinger utenfor ulvesonen skal telle med i bestandsmålet. Denne modellen videreføres langt på vei i forslaget, men vi har valgt å benytte begrepet «ynglinger» eller «valpekull» gjennomgående i målet som settes. En familiegruppe defineres som tre ulver som går sammen, hvorav én markerer revir. En familiegruppe trenger med andre ord ikke å inkludere et valpekull, og jeg tror det kan bli vanskelig å kommunisere to ulike definisjoner innenfor samme bestandsmål. Forslaget innebærer en viss innstramming av forvaltningen, men målet om tre helnorske ynglinger videreføres som i dag, noe som sikrer at Norge tar sin del av ansvaret for den sørskandinaviske stammen. For Høyre har det vært viktig å inkludere grenseulven i bestandsmålet. For oss som lever i grenseområdene, har det vært uholdbart at ulv som faktisk befinner seg i Norge, ikke skal telles med. Dette gjør vi noe med nå. En annen kilde til konflikt har vært at revir som befinner seg mer enn 50 pst. utenfor ulvesonen, ikke skal telles med i bestandsmålet. Denne unødvendige tellingen av kvadratmeter fjernes nå, slik at alle norske ynglinger skal inkluderes. Det innebærer ikke at man åpner opp for etablering av ulveflokker utenfor sonen, men at den teller med når rovviltnemdene skal fatte sine vedtak. Hvis vi legger den ferske rapporten «Bestandsovervåking av ulv vinteren 2015–2016» til grunn, kan de ulike målene illustreres på en god måte. Det er nå registrert seks helnorske ynglinger innenfor sonen, en yngling som er mer enn 50 pst. utenfor sonen, og fire ynglinger i grenserevir mot Sverige. Ingen familiegrupper uten yngling er registrert, kun revirmarkerende par, ut fra hva jeg kan forstå. Dagens forvaltning innebærer at vi ligger tre ynglinger over målet. Med regjeringens forslag ville det bety at vi vil ligge en–fire ynglinger over målet, mens flertallets forslag innebærer at vi ligger tre–seks ynglinger over målet. Men alle modellene innebærer at nemndene for første gang i historien kan åpne for jakt innenfor sonen. Dette mener jeg er bra, og jeg tror det kan ha en konfliktdempende virkning på dem som bor innenfor ulvesonen. Så til slutt noen kommentarer til andre vedtak som ligger i enigheten. Flertallet slår fast at forvaltningen av ulv skal skje innenfor rammen av naturmangfoldloven, Bern-konvensjonen og tidligere forlik. Videre anerkjennes det at etablering av ulv kan ha betydelige konsekvenser for den enkelte rettighetshaver, spesielt innenfor kjerneområdene i revirene. Vi ber derfor regjeringen utrede mulige økonomiske ordninger for tap av rettigheter og belastninger, og samtidig vurdere mulige ordninger for midler til kommuner med ynglinger. Videre skal regjeringen vurdere å tillate lik jakttid innenfor og utenfor sonen, et annet tema det har vært mye diskusjon rundt. Jeg har alltid vært av den oppfatning at forvaltning, ikke minst hva gjelder rovdyr, skal være kunnskapsbasert. Når konfliktnivået er høyt, og mange uttrykker mistillit til myndighetene, må vi basere forvaltningen på mest mulig omforent kunnskap som det skal kunne sås minst mulig tvil om. Vi har allerede blant de beste kunnskapssystemene i verden, og få arter er vel bedre dokumentert og overvåket enn den norske og svenske ulven. Når vi så i høringen får tilbakemeldinger fra noen forskningsmiljøer som sår tvil om det genetiske opphavet til dagens ulvestamme, føler jeg langt på vei at Stortinget har to alternativer. Enten tar vi uenigheten blant forskerne på alvor og ber om en ny vurdering, eller så tar vi stilling til en av sidene. Og så lenge jeg selv ikke er ekspert på dette området, noe jeg tror jeg deler med de fleste her i salen, er det fornuftig å be regjeringen bestille en ny, uavhengig utredning. På den måten kan kunnskapsgrunnlaget bli enda bedre og forhåpentligvis konfliktnivået mindre. For de fleste partier er rovdyrpolitikk et område som er vanskelig. For Høyre er det viktig å ivareta grunneiernes rettigheter, og at vi viderefører bruken av utmarksbeite i landet. På den andre siden har vi en plikt til å overlate naturen til neste generasjon med et artsmangfold som også inkluderer rovdyr. Begge deler er godt forankret i Høyres verdier og vårt program, og jeg føler vi har fått en god balanse mellom de ulike hensynene i den enigheten vi har med Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti.