Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2014-06-10:
Først vil jeg takke saksordførerne til de tre sakene vi nå behandler. Endringene i universitets- og høyskoleloven er ukontroversielle, men det kanskje politisk viktigste er oppfølgingen fra forskningsmeldingen som ble vedtatt av det forrige stortinget. Der gikk en enstemmig komité inn for en prøveordning med 300 innstegsstillinger. Dette skal være stillinger tilrettelagt for at en kan gjøre en akademisk karriere i universitets- og høyskolesektoren. Vi vet at dette ikke alltid er like enkelt i en sektor preget av mange midlertidige stillinger. Den høye bruken av midlertidighet er alvorlig generelt sett, men særlig i en sektor hvor kunnskap, innovasjon og kreativitet er nøkkelfaktorer for å lykkes. Utrygge arbeidsmiljø, rivalisering om få ettertraktede stillinger og usikkerhet omkring framtida gir sjelden gode vekstvilkår eller gode og trygge arbeidsmiljø. Arbeiderpartiet ser på den høye bruken av midlertidighet som et stort problem i sektoren og som noe det må bli mindre av om vi skal få til enda bedre forskningsmiljø rundt omkring på universitet og høyskoler. Ikke minst er dette viktig for å sikre en bedre rekruttering til forskning. Det vi nå gjør, er å åpne for en forsøksordning, og den bør evalueres, særlig med tanke på om det har hatt en positiv innvirkning på bruk av midlertidighet i sektoren. Representantforslaget om å sikre en tilfredsstillende satsing på rekrutteringsstillinger er et godt initiativ, men som Arbeiderpartiet forventer at regjeringen kommer tilbake til i langtidsplanen for forskning. Vi forutsetter at det tenkes bredt faglig, og at det også planlegges for stipendiatstillinger i matematikk, naturfag og teknologi, men ikke bare – samfunnsfag, humaniora og medisin må også sikres god forskerrekruttering. Dessuten er det viktigere enn noen gang å tenke tverrsektorielt. Mange av samfunnets utfordringer ligger i skjæringspunktet for den tradisjonelle inndelingen av fagene. Vi advarer derfor mot snever båstenkning i rekrutteringspolitikken. Til sist noen få kommentarer knyttet til det å få flere lærere med doktorgrad inn i skolen. Det er nødvendig i et samfunn der forskning, kunnskap og kompetanse er så vesentlig, at statusen til læreryrket er høy. Læreren er viktig i en god skole, og vi trenger flere gode lærere. Da bør det også være sånn at det er naturlig at folk med doktorgrad ser på læreryrket som et mulig yrkesvalg. Å skape gode karriereveier i skolen er bra for å få flere til å velge skolen. Samtidig må vi være såpass ærlige at det vil høre med til unntakene snarere enn regelen at de som underviser i grunnskolen, har doktorgrad. I dag er det slik at selv på universitet og høyskoler er det et klart flertall av dem som underviser, som ikke har doktorgrad. Totalt underviste 11 500 personer uten doktorgrad i UH-sektoren i 2012. I overkant av 8 100 hadde doktorgrad. Da er det svært ambisiøst å forsøke å få doktorgradskandidater inn i grunnskolen. Kanskje er det heller ikke ønskelig at det skjer i stor skala. For Arbeiderpartiet blir en slik overdreven framheving av doktorgrad for mye et uttrykk for et noe snevert kunnskapssyn. En lang, teoretisk og stadig mer spesialisert utdanning egner seg godt som grunnlag for forskning. Det er ikke alltid en slik utdanning er like relevant i skolen, for der er et bredt spekter av kompetanse og erfaring svært verdifullt – kanskje særlig side om side med noen med en doktorgrad i bagasjen. Uansett – de som skal jobbe i skolen, må ha følgende til felles: en interesse for barn og unge, kombinert med en sterk formidlingsglede og god formidlingsevne.