Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Jeg vil først benytte anledningen til å rette opp en feil i tilrådingen til vedtak for rammeområde 3. Jeg vil gjøre oppmerksom på at det er en feil i innstillingen til tilråding til vedtak for C. Rammeområde 3 II Tilsagnsfullmakter, punkt 1. Riktig tilsagnsbeløp under punkt 1 skal være inntil 41,8 mill. kr. Innstillingen fra familie-, kultur- og administrasjonskomiteen viser at Regjeringen med noen unntak har fått tilslutning til hovedprioriteringene i sitt forslag til kulturbudsjett. De mest merkbare endringene i forhold til Regjeringens opprinnelige forslag kom som resultat av det fremforhandlede budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Høyre og Fremskrittspartiet. Dette forliket resulterte i to betydelige kutt på henholdsvis 10 mill. kr i bevilgningen til markeringen av tusenårsskiftet og en reduksjon på 35 mill. kr i produksjonsstøtten til aviser. De samme partiene har også stått sammen i komiteen om den videre prioriteringen innenfor den vedtatte budsjettrammen. Jeg vil benytte anledningen til å gi ros til Fremskrittspartiets, som jeg også allerede har gjort, og Høyres representanter for å ha utvist ansvarlighet og nøkternhet i de forhandlinger som har vært ført. De omprioriteringer som er foretatt innenfor en ramme på 8 mill. kr, vil også bety en viktig stimulans for de virksomheter som får ekstra midler til sitt arbeid. Den nevnte omfordelingen førte til kjærkomne tilskudd til en rekke virksomheter og tiltak, deriblant flere museer, som Norsk Arkitekturmuseum, Norsk Skogbruksmuseum og Falstad Museum. Videre ble det viktige bidrag til innkjøp av norske kvalitetsfonogrammer og kunst til Nasjonalgalleriet, støtte til gruppen The Brazz Brothers og Rikskonsertenes skolekonsertvirksomhet, for å nevne noen. Jeg er også tilfreds med at et bredt flertall i komiteen, bestående av alle partier med unntak av Arbeiderpartiet, gikk inn for å gi Olavsfestdagene knutepunktstatus og derved sikre den videre drift av denne festivalen, etter at Rikskonsertene, som forvalter festivalstøtten, hadde gitt beskjed om at Olavsfestdagene ville få beskåret sitt støttebeløp med ca. to tredjedeler på grunn av en strengere praktisering av tildelingskriteriene. Olavsfestdagene er ikke en ren musikkfestival, men en bred musikk- og kulturmønstring knyttet til Nidaroskatedralen, og flertallet fant derfor grunn til å ta den ut av festivalpotten og videreføre støttebeløpet på samme nivå som den har hatt de siste årene. Dessverre blir kulturpolitikk ofte en kamp om penger. Nå er det jo aldri slik at penger kan utrette alt. Det blir i høyeste grad utfoldet mye kreativitet og skapende kulturaktivitet på frivillig basis uten at det koster samfunnet mye i kroner og øre. Dette er de mange frie kunstnergrupper og ikke minst de utallige frivillige lag og organisasjoner gode eksempler på. Der det er lyst, motivering og idealisme til stede, der skapes det kultur ved hjelp av små midler. Men derfra er det langt igjen til å si at vi ikke trenger kulturinstitusjoner som er fullt ut finansiert av det offentlige. Helst ville vi ha bidratt med større ressurser til langt flere enn vi makter, men jeg tror de fleste erkjenner at innenfor dagens økonomiske virkelighet er det lite å gå på. Utgangspunktet for Regjeringen ved dette statsbudsjettet har vært å stramme inn økonomien. Derfor er det et bevisst valg som ligger bak når Regjeringen i år i første rekke ønsker å prioritere en videreføring og i noen grad en styrking av driftsgrunnlaget for de eksisterende institusjoner fremfor investeringer og satsing på nye områder. Her ligger nemlig også viktige incentiver med tanke på den kulturelle utfoldelse som skjer utenfor institusjonene. Det står ikke til å nekte at mange kulturinstitusjoner sliter med svært trange budsjettrammer. I særlig grad gjelder det museene. Det er derfor gledelig at så vel regjering som storting nå er opptatt av å styrke museumssektoren. I dette budsjettet er det satt av 10 mill. kr ekstra til dette området. Samtidig er det forventninger om at museenes situasjon vil bli grundig analysert og gjennomgått under arbeidet med den varslede stortingsmeldingen om arkiv-, bibliotek- og museumspolitikken. Et særlig ansvar har Regjeringen for de nasjonale institusjoner hvor staten står for hele det offentlige driftstilskuddet. På neste års budsjett har både de nasjonale orkestre, teatre og Den Norske Opera fått betydelig økte driftstilskudd for å styrke den kunstneriske virksomheten ved sine institusjoner. Det er også gledelig å merke at interessen for opera synes å være økende i Norge. Dette kommer til uttrykk ved økt tilstrømming til Den Norske Opera i Oslo, men også ved at det settes opp operaer og musikkteater en rekke andre steder i landet både ved distriktsoperaene og i en rekke større byer. Kristelig Folkeparti vil sterkt beklage at det ikke lyktes å få til et positivt vedtak i Stortinget i forrige sesjon om bygging av ny opera. Men den voksende operainteressen bør være et tegn i tiden som kan lede til at Stortinget når operasaken på nytt blir lagt fram, vil samle seg om et lokaliseringsalternativ for en ny nasjonal opera, og at det samtidig blir tatt skritt for å utrede en modell for operasatsingen andre steder i landet. Et faktum også Stortinget må forholde seg til, er at tusenårsskiftet rykker stadig nærmere. For at dette skal bli noe mer enn en vanlig nyttårsfest, er det lagt opp til en storstilt kulturmarkering over hele landet. Regjeringen har i proposisjonen beskrevet milepælen 2000 år etter Kristi fødsel som et «veiskille – mellom de epoker vi har bak oss og et nytt tusenår». Den statlige del av markeringen består av tre hovedelementer. Tusenårsstedet i fylkene, tusenårsstedet i kommunene og de prosjekter og arrangementer som skal skje i regi av arrangørselskapet Tusenårsskiftet – Norge 2000 AS, hvor også Kirkens markering er inkludert. Markeringene er tenkt å bidra til å skape noe av varig verdi, og noe som samtidig har røtter i vår historie. Det handler om å ta vare på kultur og minner, på tradisjoner og opplevelser, religiøse og sosiale, og bringe dem videre til kommende generasjoner. Markeringen av tusenårsskiftet skal være med på å minne oss som folk på arven fra våre mødre og fedre og gi oss nødvendig fundament for å møte utfordringer i en usikker framtid. Vi registrerer at man er kommet godt i gang med prosjekteringen både innen arrangørselskapet og ute i de mange kommuner og fylkeskommuner når det gjelder å samle seg om aktuelle forslag til tusenårssteder. I tillegg til dette tilføres også markeringen av tusenårsskiftet i Norge en ekstra dimensjon gjennom samarbeidet både med «Oslo by 1000 år» og Kulturby Bergen 2000, som begge er betydelige kulturarrangementer knyttet til landets to største byer. Det har vært reist kritikk fra Arbeiderpartiets representanter i komiteen mot at Stortingets flertall har redusert totalrammen for tusenårsmarkeringen med 10 mill. kr, og at bevilgningen til tusenårsmarkeringen skal ha ført til en reduksjon på andre deler av kulturbudsjettet. Arbeiderpartiet har rett i at bevilgningen til tusenårsmarkeringen er redusert i forhold til de opprinnelige planer både i framlagt budsjett og etter budsjettforliket med Høyre og Fremskrittspartiet. Men det er helt feil når Arbeiderpartiet hevder at bevilgningen til tusenårsmarkeringen har ført til at andre deler av kulturbudsjettet er blitt redusert. Nei, det er ikke bevilgningene til tusenårsmarkeringene som har ført til kutt. Det er tvert imot innstrammingen i økonomien, som jeg også trodde Arbeiderpartiet hadde forståelse for. Men det er foretatt reduksjon også i disse bevilgningene, og det er nettopp gjort for å skjerme andre kulturformål. Jeg viser derfor til statsrådens brev av 4. desember 1998, der det slås fast «at selv etter budsjettforliket er veksten i kulturbudsjettet fra 1998 til 1999 – uten avsetningen til tusenårsmarkeringen, omlag på samme størrelsesorden som den generelle veksten i statsbudsjettets utgifter». Den største reduksjonen på Kulturdepartementets rammeområde er reduksjonen i produksjonsstøtten til avisene. Dette er kutt i en viktig støtteordning som sentrumspartiene i utgangspunktet ikke ønsket. Målet med pressestøtten har hele tiden vært å sikre utbredelsen av det frie ord, bevare ytringsfrihet og mangfold og opprettholde et høyt aviskonsum i vårt land. Og pressestøtteordningen har virket positivt i denne retning fram til i dag. Når kuttet først er kommet, må det på kort sikt være et mål å innrette ordningen slik at flest mulig aviser kan opprettholdes og målsettingen om mangfold og ytringsfrihet oppfylles. På lengre sikt vil det imidlertid være nødvendig å foreta en total gjennomgang av pressens rammevilkår, med sikte på oppnå større forutsigbarhet og stabilitet. Det er også nødvendig å se pressens rammebetingelser i lys av utviklingen innen hele mediesektoren – ikke minst med tanke på den sammensmeltning som i dag foregår av ulike medier ved at grensene mellom dem utviskes. Innenfor avissektoren har vi lenge sett en utvikling mot større uavhengighet i forhold til politiske partier. Avisene er samtidig blitt gode investeringsobjekter for pengesterke mediekonserner. Også innenfor kulturpolitikken er det nok slik at en sannhet er en sannhet til den ikke er det lenger. Det kan derfor hende at tiden er kommet for å tenke nytt og finne nye grep for å sikre de verdier vi ønsker skal prege medievirkeligheten i tiden framover. Derfor har sentrumspartiene sammen med Fremskrittspartiet og Høyre lagt fram forslag om at det nedsettes et offentlig utvalg for å foreta en helhetlig gjennomgang av pressens rammevilkår. Mediepolitikken omfatter mer enn pressens rammevilkår. Mediene spiller en stadig viktigere kulturpolitisk rolle og øver stadig større innflytelse på bruken av vår tid. Mediene påvirker oss og styrer oss mer og mer både på godt og ondt. Ikke minst for å møte den sterke kommersialiseringen og internasjonaliseringen på dette området er det nødvendig å sikre allmennkringkastingen gode og stabile rammevilkår. Dette vil også være nødvendig for å sikre de norskspråklige tilbud samtidig med at det kulturelle mangfoldet opprettholdes. Et gledelig trekk i norsk kulturliv er framgangen for norsk filmproduksjon. Både ute og hjemme har norske filmer vakt økt anerkjennelse. I denne sammenheng er den statlige filmstøtten et viktig virkemiddel. Det burde helst karakteriseres som et luksusproblem at enkelte norskproduserte filmer samler et så stort publikum at de drar av gårde med det meste av filmstøtten, slik at det blir mindre igjen til nye produksjoner det påfølgende år. Arbeiderpartiet har fremmet forslag om å gi tilsagn om ekstra støtte i 1999 for nye filmproduksjoner. Fra Kristelig Folkepartis side ønsket vi ikke å ta stilling til om det er nødvendig med ekstra tiltak allerede nå, men vil vurdere dette etter hvert som man får mer oversikt over utviklingen. Regjeringen blir nå pålagt å vurdere en ekstrabevilgning i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, og vi ser ikke bort fra at det kan være nødvendig å komme tilbake til dette til våren. Jeg vil på vegne av mitt eget parti, Fremskrittspartiet, Høyre og Senterpartiet ta opp det forslag som er omdelt i salen.