Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-15:
Kristin Halvorsen sa i sitt innlegg at det nesten mest spennende ved denne debatten var det åpenbare frieriet fra Høyre til Kristelig Folkeparti som fremkom ved at Høyre ikke tok replikk på Kristelig Folkeparti, som de tidligere har gjort. Jeg har i denne sammenheng også merket meg at de på en måte fikk «kurven» fra Valgerd Svarstad Haugland, som tok replikk på Høyre. Det er altså ikke inngått en gjensidig fredsavtale mellom disse to partier. Det er fra den ene part. Noe av det samme gjelder åpenbart når Kristin Halvorsen, selv om hun ikke er kommet så langt som til å la være å ta replikk, i mange sammenhenger frir til Arbeiderpartiet, men ikke så langt som Høyre overfor Kristelig Folkeparti. Men også der er resultatet stort sett det samme. Og hvis det er slik, og det begynner jeg faktisk å lure på, at dette er noe av det mest spennende som faktisk skjer, da synes jeg man kanskje burde begynne å se på formålet med å lage slike langtidsprogrammer, som det er meget kostbart å lage. Det blir masse utredningsarbeid i regjeringskontorene og masse arbeid her i Stortinget, med tykke dokumenter og lang debatt i stortingssalen uten at det egentlig kommer noe særlig mer ut av det enn man kan få ved heller å følge en debatt mellom parlamentariske ledere i Holmgang eller en debatt i et annet TV-program. Da synes jeg statsministeren nå burde vurdere å si farvel til det siste planøkonomiske forsøket på å styre utviklingen i detalj fire år frem i tiden, ved ganske enkelt – som jeg også forstår stortingspresidenten har sans for – å vurdere å stoppe langtidsprogrammene. I tidligere tider var det i realiteten den siste debatten før valget, som regel når regjeringskabalen skulle legges, som var langtidsprogrambehandlingen i Stortinget. I så måte var det spennende i 1989, det var spennende i 1985 og det var spennende særlig i 1981, men nå er det altså en helt ny situasjon. Da kunne vi kanskje spare oss alle for det vi nå gjør, og som jeg også er i ferd med å gjøre: Jeg snakker om Fremskrittspartiets fortreffelige politikk, mens de andre snakker om sin – etter deres oppfatning – fortreffelige politikk. Det som er litt rart med oss her i Norge, er, som Hill-Marta Solberg sa, at vi har forskjellige virkelighetsoppfatninger. Vi ville trodd at når det f.eks. i revidert nasjonalbudsjett kommer fra en regjering at merinntektene til staten er blitt 40-50 milliarder kr, ville det vært allmenn jubel i befolkningen, for da ville vi kanskje kunne få det noe bedre. Når man får så mye nye inntekter, kunne vi kanskje forvente at man satte ned noen av de skatter og avgifter som er påført befolkningen, for på den måten å formidle en fordel til folk flest. Men når staten og den sittende regjering øker sine budsjettinntekter med 40-50 milliarder kr, er det altså et stort gjesp. Det forandrer ingen ting for Regjeringen, det er ingen glede over at vi nå kan la være å ta så mye penger fra folk flest, som det burde være. Så det er helt riktig som Hill-Marta Solberg sa, vi har en helt annen virkelighetsoppfatning, og vi synes at vi i større grad må kunne nyttiggjøre oss den økonomiske handlefriheten som vi har. Når det gjelder innfasing av de såkalte oljepengene – som om det er noen egne penger – i norsk økonomi, har jo tidligere tider vist at det har vært høyst forskjellig. Det har vært situasjoner hvor man har brukt flere titalls milliarder kroner; noe av Fastlands-Norge har gått med underskudd på flere titalls milliarder kr. Nå går altså underskuddet i Fastlands-Norge ned med ca. 5-6 milliarder kr som følge av revidert, uten at det betyr noe som helst. Det å lage forhåndsregler synes vi er galt. Det må være bedre å se på situasjonen i det enkelte år, altså virkeligheten i det enkelte år, og ikke styre etter et forhåndsoppsatt kart, slik som de øvrige partier legger opp til, for plutselig er terrenget annerledes enn det kartet som man tegnet for en stund siden. Fremskrittspartiet har den grunnholdning at vi er til for befolkningen, og når landet går meget bra, burde det være en fordel om vi reduserte litt på skatter og avgifter, slik at vi fikk prisstigningen ned og derved mulighet for rentekutt. Jeg har ikke møtt så mange utenfor denne sal som forstår det Regjeringen hevder, nemlig at hvis avgiftene går ned, så går prisene opp. Det rare er jo at Regjeringen selv sier at når den reduserer momsen på matvarer fra 1. juli, kan man forvente lavere priser. Hvorfor er det da ikke slik at når man reduserer bensinavgift, elavgift etc., går også prisene ned?