trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Jeg synes det er synd at man lar den muligheten man har nå, gå fra seg og later som om man ikke har kunnskap om hvordan det systemet vi har i dag, fungerer og hva slags utslag det gir. Når man hører enkelte av talerne, skulle man tro at de modellene vi har i dag, uendret, gir gode resultater, og det er jo ikke tilfellet. Hvis vi ser på alt vi har av tilgjengelig objektiv statistikk, empiri, forskning og kunnskap på dette feltet, viser det seg at det ikke er bærekraftig. Representanten fra Arbeiderpartiet viste til Brochmann-utvalget, og det synes jeg er interessant, for Brochmann-utvalget er veldig klare og tydelige på hva konsekvensene er. Det er kutt i velferd. Jeg siterer fra en artikkel om utvalgets rapport: «Hvis en stor del av innvandrerne ikke er selvforsørgende, vil høy innvandring øke veksten i velferdsutgifter og offentlige tjenestetilbud med dagens norske velferdsnivå, mener utvalget. Brochmann-rapporten peker på at dette kommer på toppen av eldrebølgen som vil utfordre finansieringen av velferdsstaten i tiårene fremover. Høyere innvandring gir også flere innbyggere, som selv med norsk økonomisk adferd bruker mer velferd enn det skattepengene klarer å finansiere. Oljepengene er helt uavhengig av antall personer, og de må deles på flere jo flere innbyggere Norge får.» Videre i artikkelen står det: «Innvandring vil altså forsterke fremtidige kutt i offentlige velferdstilbud(…) som følge av eldrebølgen og avtagende inntekter fra olje- og gassproduksjonen, konkluderer utvalget.» (…) Det er ikke sånn at man ikke har kunnskap om hva som skjer hvis man ikke gjør noe med de velferdsordningene vi har, for å få flere over i arbeid. Det mest alvorlige som utvalget peker på, er at dette bryter med tilliten, for videre sies det: «At høy innvandring vil skape ubalanse for AS Norge, kan også utfordre den tverrpolitiske oppslutningen om velferdsstatens grunnstruktur, mener utvalgslederen. – Større deler av majoritetsbefolkningen kan etter hvert ønske å reservere full tilgang til velferdsgodene for de norskfødte, eller foretrekke private løsninger, sier Grete Brochmann. Hun mener økonomisk ulikhet også kan sette innvandrerbefolkningen på sidelinjen.» Det er altså ikke småtterier man kommer fram til. Hele velferdsmodellen vi har, og den måten vi har organisert samfunnet vårt på, står i fare ved at vi ikke kan klare å finansiere den i framtiden hvis vi ikke gjør noen grunnleggende endringer. Jeg mener det regjeringen har lagt fram, ville bidratt til å gjøre kloke endringer i tide.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2017-06-08:
Det blir i debatten sagt av mange at tannhelsetjenesten fungerer veldig godt under fylkeskommunens ansvar i dag. Ja, det fungerer godt for svært mange, men ikke for alle. Mange av dem som har sterke rettigheter, er de som får minst hjelp: de eldre, de pleietrengende, de funksjonshemmede som bor på institusjon, de som ikke har mulighet til å reise til den fylkeskommunale tannklinikken. Det er dem vi ønsket å gi en bedre og mer helhetlig tjeneste, for vi vet at tjenestene ikke er gode nok i dag. Jeg må ærlig si at jeg ikke skjønner helt logikken til dem som snakker om kommunereformen som en sentraliseringsreform. Men når det gjelder tannhelse, er det åpenbart helt greit at disse tjenestene sentraliseres under fylkeskommunens ansvar, langt borte fra de ordinære kommunale tjenestene. Det er egentlig helt utrolig at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV ikke har noen tillit til at kommunene kan håndtere tannhelseoppgavene. De har ansvaret for alt annet enn tennene – komplisert, avansert helsehjelp. Selv om vi primært ønsket en fullstendig overføring av tannhelsetjenestene, er vi godt fornøyd med at vi har fått flertall for en prøveordning for de kommunene som ønsker å overta ansvaret. For vi vet at en del kommuner ønsker dette. Da får vi også en mulighet til å evaluere om innbyggerne får bedre tannhelsetjeneste når disse er integrert sammen med de andre kommunale tjenestene. Vi håper både store og små kommuner søker om ansvaret fram til 2023. Da får vi et helhetlig grunnlag for å foreta en bred evaluering. Avslutningsvis til dette med profesjonskrav. Det er altså slik at en må ha et forhold til hva det er som skaper kvalitet i de kommunale pleie- og omsorgstjenestene. Arbeiderpartiet sier stadig at de er opptatt av nok folk. Ja, der skiller vi oss kanskje også litt. Vi er også opptatt av nok folk, men vi er også opptatt av de kloke hodene, de med kompetanse til å håndtere de skrøpeligste eldre, de vi kommer til å få mange av i kommunene framover, og som er helt avhengige av at vi har kjernekompetanse til stede. Dersom det skulle bli regjeringsskifte til høsten, begynner reverseringslisten å bli lang. Det er nesten så en skulle tro at en eventuell ny regjering må ha en egen reverseringsminister. Jeg kunne godt tenke meg å spørre Arbeiderpartiet om dette også er et av de områdene som kommer til å stå på den listen: Skal Arbeiderpartiet gå til valg på å reversere disse profesjonskravene, slik at man går tilbake til en profesjonsnøytral helse- og omsorgstjenestelov, som vi mener definitivt ikke legger grunnlaget for å bygge sterke faglige tjenester for å gi bedre tjenester av høy kvalitet til dem som trenger det aller mest i kommunene?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Helse- og omsorgskomiteen har behandlet Prop. 75 L fra regjeringen, som innebærer endringer i flere lover på helse- og omsorgsfeltet. De fleste forslagene gjelder barn og barns rett til medvirkning og bestemmelse når de mottar helse- og omsorgstjenester, samtykke fra foreldre ved vaksinasjon av barn etter barnevaksinasjonsprogrammet og helsepersonells ivaretakelse av barn som pårørende til søsken med alvorlige helseproblemer og som etterlatte etter foreldre og søsken som dør. En samlet komité ser positivt på at barns rettigheter kommer klart fram i lovverket. Det gjøres mye bra for barn og unge i helse- og omsorgstjenesten, men det er viktig å jobbe for at denne gruppen pasienter og brukere blir enda bedre ivaretatt. Fra barn er tolv år, er det i dag en viss mulighet for helsepersonell til ikke å informere foreldre når barn har grunner for at det bør respekteres. Det skal innføres med forslaget en snever adgang til heller ikke å informere foreldre når barnet er under tolv år og tungtveiende hensyn til barnet taler mot å informere foreldrene. Komiteen viser til at PsykiskhelseProffene ved Forandringsfabrikken har arbeidet for en slik endring, basert på erfaringer fra flere av barna der foreldre automatisk har fått innsyn i kontakten mellom den unge og psykisk helsevern-tjenesten. Begrenset informasjon som er nødvendig for at foreldrene skal kunne oppfylle foreldreansvaret, skal likevel gis til foreldrene. Det innføres et krav om at når slik informasjon skal gis, skal barnet orienteres. Barn som er pårørende til søsken som er pasienter med psykisk sykdom, rusmiddelavhengighet eller alvorlig somatisk sykdom eller skade, eller etterlatte etter foreldre eller søsken som dør, kan ha særlige behov for informasjon og oppfølging som barn som er pårørende til foreldre. Lovforslaget innebærer derfor en plikt for helsepersonell til å identifisere og ivareta også disse sårbare barnas informasjons- og oppfølgingsbehov. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har også merket seg høringsutspillet fra Voksne for Barn, som foreslår en samlet lovregulering for barn som pårørende som sikrer selvstendige rettigheter og gode og helhetlige tjenester. Disse partiene støtter intensjonene med en slik lovregulering, som er å styrke barn som pårørende. Komiteen har også å bemerke at det foreslås å harmonisere straffeforutsetningene for brudd på taushetsplikt etter helselovgivningen med straffeforutsetningene for brudd på taushetsplikt i straffeloven. Proposisjonen inneholder utover det forslag til endringer i helsepersonelloven av en mer teknisk art. Jeg går ikke nærmere inn på det. Det er en enstemmig komité som leverer sin tilrådning og ber Stortinget støtte proposisjonens forslag. Et mindretall bestående av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre har i tillegg et forslag som jeg tror de selv vil redegjøre for og eventuelt fremme
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Den ensidige troen noen i denne salen har på at skatter og avgifter skal løse alle verdens utfordringer, slutter aldri å forbause meg. Men da er det i det minste utfordringer som skal løses. Jeg har lest innstillingen og forslaget noen ganger nå, og jeg fatter fremdeles ikke hvilke utfordringer som skal løses med denne avgiften. Dette er en ren fiskal avgift som man ønsker å pålegge en næring fordi den går godt – akkurat nå, vel å merke. Historien har vist at hva som skjer i framtiden, er umulig å si – hvor lenge en god periode varer. Jeg tror ikke det er noen uenighet om at oppdrettere og oppdrettsbransjen skal betale for seg, og det gjør de til gangs. Først betaler man et konsesjonsvederlag – jeg tror at på de siste kjøpene har prisen på hver konsesjon dekket 60 mill. kr, det er også penger – man betaler moms, man betaler selskapsskatt, de fleste betaler formuesskatt, man betaler arbeidsgiveravgift og en hel rekke andre avgifter. Det er godt kjent at Rødt, SV, MDG og andre partier på ytterste venstre ønsker å skattlegge alt og alle, men sentrum og Arbeiderpartiet har tidligere pleid å veie dette opp mot andre hensyn, næringshensyn, bl.a. Som jeg sa tidligere, er ingen i salen her uenige om at oppdrettsbransjen skal betale. Alle er også enige om at kommunene skal tilgodeses i større grad enn i dag. Det var nettopp derfor vi opprettet havbruksfondet, som ennå ikke har fått delt ut penger til disse kommunene. Det største paradokset er likevel at dette ikke skaper noe incentiv for kommunene til å legge til rette for industri i sin egen kommune, tvert imot. Representanten Heggø sa at det var så bra at dette skulle gjelde ubearbeidet fisk, for da ville det skape så mange arbeidsplasser. Det var også her representanten Knag Fylkesnes feiltolket representanten Grimstad, sånn som jeg oppfattet det. For sannheten er jo at man kan komme i den situasjonen at ordførere i en rekke kommuner tar fram kalkulatoren og regner seg fram til følgende: Nei, her i vår kommune vil det lønne seg å skipe fisken raskest mulig gjennom kommunen, ut av landet og ned til arbeidsplassene i Polen, heller enn å legge til rette for industri i egen kommune, fordi det vil gi mindre penger i kassen enn denne avgiften.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Jeg har hørt i løpet av debatten at det er et argument at bransjen tross alt bruker av våre felles, nasjonale ressurser. Det er ingen som er uenig i det, havet er alles eie. Det er ingen uenighet i denne salen om det, men det er jo ikke sånn at man av den grunn alene skal innføre en avgift. Hadde det vært et prinsipp for flertallet som vedtar det i dag, hadde man jo gjort det overfor alle andre som bruker nasjonale ressurser, også og foreslått f.eks. en avgift på eksport av tømmer, en avgift for hvert produserte kilo aluminium – og hva med de tradisjonelle fiskeriene, som i aller høyeste grad bruker av vårt felles hav? Hvorfor i alle dager skal ikke de betale en sånn ren fiskalavgift som man nå foreslår at oppdrettere og havbruk skal gjøre? Hovedutfordringen med denne avgiften er at den løser ingen av utfordringene næringen står overfor – ikke lus, ikke rømning, og ingen av de andre utfordringene. Det er en ren fiskalavgift, som er en hastverksløsning som ikke tjener noe eller noen. Så var representanten Knag Fylkesnes i sitt første innlegg inne på en del andre begrunnelser, bl.a. at næringen har store overskudd, og at man har råd til å betale en sånn avgift. Da har jeg lyst til å følge opp representanten Gundersens innlegg: Hvis denne salen skal begynne å skattlegge etter hvor store overskudd hver enkelt næring har, får vi i årene framover vår fulle hyre med å sitte og være politi når det gjelder hvem som tjener penger og ikke. Et annet argument var at det var lite lokalt eierskap. Det kan ikke jeg forstå hvor representanten tar fra. Hvis man reiser rundt på merdkanter langs kysten, er det massevis – mange lokale eiere med masse patriotkapital – som har satset pengene sine på å skape arbeidsplasser rundt omkring i landet. Det siste argumentet var at disse selskapene har store utbytter, og at ingen av utbyttene havner langs kysten. Finnmark var et eksempel, for der var det ikke noe lokalt eierskap lenger. Jeg tror en av de store oppdretterne i Finnmark er Norway Royal Salmon. Da må i så fall representanten Knag Fylkesnes ha bedre oversikt over aksjeboka i det selskapet over hvem som mottar utbytte og ikke. Hvis jeg skal gi et grovt anslag, vil jeg tippe at det er i hvert fall over ti finnmarkinger som er eiere i børsnoterte lakseselskap som også opererer i Finnmark, og utbyttene går da også til Finnmark.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2017-06-08:
Representanten Ingrid Heggø har helt rett – det er en underlig debatt, for nå vet vi ikke hva vi diskuterer, engang. Er det en ny avgift, eller er det eksport- og markedsavgifter? I merknadene står det: «Flertallet mener det bør innføres en avgift per kilo eksportert ubearbeidet fisk. Denne avgiften skal tilføres Havbruksfondet for så å fordeles ut til kommunene i henhold til andel av MTB/lokalitetskapasitet hver kommune har.» Videre står det: «Flertallet ber regjeringen sette i gang et arbeid med utredning av en avgift etter denne modellen og rapportere tilbake i statsbudsjetter for 2018.» Hvorfor i alle dager skal det utredes hvis det er en avgift vi allerede har, og som vi vet hva er? Til sist, til Heggø, som prøver å lage en stråmann på at det er vi som har mistillit til næringen: Da ber jeg Heggø gå inn på diverse nettsteder, lese aviser og se om kritikken fra næringen, fra bransjen, har kommet til vår merknad, eller om den har kommet til innføringen av en helt ny avgift fra flertallet i Stortinget.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Høyre og Fremskrittspartiets forslag om regionreform for kulturlivet provoserer. Det gikk ikke mange timene rundt påsketider fra forslagene var foreslått, før reaksjonene kom. – Dette raserer infrastrukturen, regjeringen foreslår å rasere noe som det har tatt 30–40 år å bygge opp, sa Tove Bratten, leder i Danse- og teatersentrum til Klassekampen. Høyre og Fremskrittspartiet foreslår å flytte 49 kulturinstitusjoner og frie grupper til fylkesnivå allerede fra 2018. Flere av disse institusjonene og aktørene har nedslagsfelt langt utover fylkeskommunens grenser, på nasjonalt nivå eller på internasjonalt nivå, f.eks. friteatergruppene Stella Polaris i Vestfold og Grenland Friteater i Porsgrunn. En av de aller viktigste oppgavene for oss folkevalgte her på Stortinget er å opprettholde infrastruktur og mulighet for å drive med profesjonell kunstnerisk virksomhet over hele landet. Arbeiderpartiet er tydelig på at det ikke er mulig å forstå kriteriene for hvilke aktører som er plukket ut av Kulturdepartementet. Kulturministeren har også varslet at det vil bli utarbeidet en ny kulturmelding. Men lenge før den er ferdig, legger man fram en regionmelding med store konsekvenser, og det uten en rød tråd eller i dialog med de institusjonene dette gjelder. Norsk teater- og orkesterforening, NTO, har også reagert kraftig på regjeringens reformiver på kulturfeltet. NTO-leder Morten Gjelten har uttalt til NRK at han mener forslaget er forhastet og begrunnelsen – nok en gang – uforståelig. Flere frykter selvsagt at institusjonene vil få trangere økonomiske kår. Når fylkene må prioritere mellom mange ulike oppgaver, er det lett å forstå at kultur kan bli et av feltene som havner bakerst i køen. Det er lett å gjennomskue at forslaget om å foreslå 49 kulturinstitusjoner flyttet over til fylkesnivå er Kulturdepartementets levering til regjeringens regionreform. En helhetlig vurdering av om dette vil være til gode for kulturinstitusjonene, er altså ikke foretatt, men skal bli foretatt. Det er ikke begrunnet hvorfor eller hva som er lagt til grunn for utvelgelsen av de 49 institusjonene. Dette i kombinasjon med at det er varslet en melding om hele kulturfeltet, gjør at Arbeiderpartiet ikke støtter regjeringens forslag. Beslutningsgrunnlaget for den store endringen er rett og slett ikke belyst godt nok. Derfor støtter vi de 49 institusjonene som høylytt, hver for seg og sammen, har gitt beskjed om at dette er en endring som ikke er til det beste for kulturlivet i landet, verken for dem på scenen eller for dem i salen.
Hårek Elvenes (Høyre), 2017-06-08:
Representanten Lauvås fra Arbeiderpartiet har brutt politikkens anstendighetsgrense i dagens debatt. Han påsto i sitt innlegg at Arbeiderpartiet har holdt hva de har lovet sine velgere når det gjelder kommunereformen. Det er ikke sant. Arbeiderpartiet har programfestet at når nabokommuner har snakket sammen og det er én kommune som setter seg imot et ønske om sammenslåing, kan Stortinget intervenere. Så skjedde det, to år etter at Arbeiderpartiet hadde vedtatt sitt program, at Helga Pedersen uttalte i Aftenposten at nå skulle man ta hensyn til folkeavstemningen – til tross for at det var veldig lav valgdeltakelse – og at kommunesammenslåinger utelukkende skulle skje frivillig. Begrunnelsen var at programmet, som da var to år gammelt, var skrevet i en annen tid. Så fort skifter tidene i Arbeiderpartiet. Nei, det er ikke tidene som skifter, det er et arbeiderparti som snur kappen etter vinden, fordi Arbeiderpartiet har mistet sin strategiske retning, av frykt for Senterpartiet. Arbeiderpartiet er blitt et senterparti «light». Så til representanten Lundteigen. Når Stortingets fremste representant for planøkonomien begynner å prate om næringslivet, da er det grunn til å lytte(humring i salen) (humring i salen) Kommunereformen handler også om å ta ansvar. Stortinget har vedtatt at borgerne i kongeriket har krav på de samme velferdstjenestene, av den samme kvalitet. Når så ikke skjer, har Stortinget et ansvar for å gjøre noe med det. Det kalles lederskap – men den type lederskap er helt fraværende hos Senterpartiet og Arbeiderpartiet.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg kommer fra et fylke der kanskje flest kommuner har slått seg sammen. De har hatt gode prosesser, og Arbeiderpartiet har hatt en aktiv rolle i alle de kommunene. Men Arbeiderpartiet er for en god oppgavefordeling, som gjør at vi får bedre tjenester til befolkningen. Det gjelder særlig tannhelsetilbudet. Når samtlige tunge fagmiljøer og store organisasjoner, inklusiv KS, fraråder en rekommunalisering av tannhelsefeltet, lytter ikke statsråden da til de sterke fagmiljøene? Hvordan mener han at en overføring til kommunene vil styrke eller opprettholde dagens kvalitet, spesielt i distriktskommuner, der de har utfordringer allerede med å rekruttere private tannleger?
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg vet ikke om jeg skal takke for svaret, men når det gjelder utviklingen av sammenslåing av kommunene, har ikke det vært noe problem i Hordaland, til forskjell fra kanskje mange andre steder. Men når det gjelder tannhelsetilbudet, har man de siste ti årene bygd opp kompetansesentre som har gjort at vi har utviklet praksisnær kunnskap og spisset spesialisthelsetilbudet, nettopp for å nå ut til de mest sårbare pasientene. På de besøkene jeg har hatt rundt i kommunene, har det aldri vært noe problem med samhandling med fylkeskommunen, men de mest sårbare pasientene trenger den spisse kompetansen. Ingen andre steder i helsetilbudet overfører man spesialisthelsefeltet til kommunene og fragmenterer det. Hvordan mener ministeren at spesielt det spisseste tilbudet skal opprettholdes? Jeg vil bare nevne som et eksempel at innen tannhelse er man faktisk de beste på å rapportere omsorgssvikt, og det er noe som er utviklet bl.a. i disse kompetansesentrene, så de leverer virkelig resultater i dag. Så tar man den risikoen…(Presidenten avbryter.) (Presidenten avbryter.)
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Representanten Wiborg kommer stadig tilbake til påstanden om at flyktninger har bedre rettigheter enn nordmenn for øvrig. Jeg lurer på hvor mange flyktninger får hvor mye mer i trygd eller pensjon enn hvor mange andre som ikke har flyktningstatus?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Representanten Wiborg får sikkert anledning til å ta replikk på undertegnede etterpå. Nå er det jeg som er replikanten. Jeg vil bare vise til Brochmann-utvalget, som sier at utbetaling per innbygger fra trygden er høyere i befolkningen for øvrig enn blant innvandrere, men la gå. Representanten Wiborg var også inne på hvor viktig det er å få flyktninger i arbeid. Wiborg vil altså få flere flyktninger inn i arbeid ved å sørge for at ingen av dem som Fremskrittsparti-statsråden innvilger fast opphold i Norge, får mulighet til arbeidsavklaring før etter fem år. Hvorfor er det et godt virkemiddel for å få folk i jobb?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Representanten Wiborg kunne egentlig spart seg den replikken, for det var jo det jeg brukte innlegget mitt på å snakke om. Jeg tar avstand fra at Arbeiderpartiet bryter flyktningforliket. De punktene det refereres til i denne saken, i flyktningforliket, var jo at en skulle sørge for at nivået på ytelsene til asylsøkere ikke gjør at Norge framstår som økonomisk attraktivt. Da må en jo først svare på spørsmålet: Er det ytelser som fører til at Norge framstår som økonomisk attraktivt? Det har de ikke svart på i proposisjonen, og det finnes ikke noe belegg for å påstå at det er det norske trygdesystemet som gjør at vi har den flyktningkatastrofen i Europa som vi ser i dag.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Det er ikke representanten Christoffersen som mener det, men eksperter på området, som f.eks. Europarådets menneskerettighetskommissær, Nils Muiznieks. Han har gått igjennom etablert forskning på området og sier i klartekst, både skriftlig og på direkte spørsmål fra meg i spørretimen i Strasbourg i april nå i år: Det er ingen slik sammenheng. Det er push- og ikke pulleffekter som ligger bak dagens flyktningstrøm. Hans anbefaling er at vi fokuserer på å integrere de menneskene som får opphold, de menneskene som Fremskrittsparti-statsråden kommer til å gi varig opphold i Norge, og at vi bruker ressursene på å integrere dem og ikke støte dem ut i fattigdom, for det hjelper ingenting, det bare hemmer integreringen av mennesker som skal bli i Norge. Det er dem vi snakker om – mennesker som har krav på vår beskyttelse, og som Sylvi Listhaug kommer til å gi opphold i Norge.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg ser stor forskjell på en relativt ressurssterk norsk innbygger som reiser til utlandet for å jobbe noen år – vedkommende har all mulighet til å sette seg inn i hvilket regelverk som gjelder, og dekke seg opp for den typen situasjoner – og en flyktning som kommer, som kanskje hadde opparbeidet seg rettigheter i sitt eget hjemland, og som ikke får med seg noen ting. Det er to helt forskjellige livssituasjoner. Når vi skal integrere flyktninger i Norge, er det et dårlig virkemiddel å sende dem rett ut i fattigdom. Det foreligger undersøkelser bl.a. fra Danmark som viser hvordan dårlige og lave stønadsnivåer og kutt i stønadsnivåer faktisk fører til det motsatte av det en ønsker å oppnå.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg hører at statsråden også gjentar påstanden om at Stortinget allerede i forbindelse med 19. november 2015 vedtok at vi skulle kutte. Det gjorde vi ikke. Det Stortinget ba om, var at en skulle se på om nivået på trygdeytelsene førte til en uforholdsmessig høy andel av asylsøkere til Norge, for så å fremme eventuelle endringer som kunne motvirke det. Har regjeringa funnet en slik sammenheng mellom folketrygden i Norge og det antallet asylsøkere/flyktninger som har kommet til Norge?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg registrerer at statsråden vet noe som ingen andre vet, og – som jeg sa i innlegget mitt – noe som menneskerettighetskommissæren i Europarådet faktisk har gjennomgått relevant forskning på og ikke greid å finne spor av. Men hvis statsråden legger så stor vekt på hva en tror og antar er årsaken til at folk reiser til Norge, har jeg lyst til å henlede oppmerksomheten på en konklusjon fra Brochmann-utvalget, som sier at bedre tilgang på arbeid og utdanning i seg selv kan gjøre Norge mer attraktivt for asylsøkere. Hvordan har regjeringa tenkt å håndtere den påstanden? Skal vi kutte der også?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg bare minner om at jeg tillot meg å sitere en setning fra konklusjonspunktene til Brochmann-utvalget. Jeg trakk ingen slutninger på bakgrunn av den: jeg bare spurte hvordan statsråden hadde tenkt å håndtere en sånn situasjon hvis den skulle oppstå – at det å få arbeid og utdanning i Norge skulle gjøre at vi blir mer attraktive enn andre land. Men la det fare. Vi har hatt mange debatter i Stortinget om at de sosiale forskjellene øker, og barnefattigdom likeså, og da har statsråden vist stor vilje, vist til handlingsplaner og tiltak og bedyret at fattigdomsbekjempelse står høyt på dagsordenen hos regjeringa. Nå har vi altså en sak hvor tunge høringsinstanser, også blant regjeringas nærmeste politiske allierte, advarer kraftig og sier at disse forslagene bidrar til økt fattigdom. Er det ikke ganske selvmotsigende å bekjempe fattigdom med den ene hånda og øke den med den andre?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Det er et påfallende likhetspunkt mellom denne saken og forrige sak. Høyre og Fremskrittspartiet har en kullsviertro på at veien til selvforsørging gjennom arbeid går via kutt i stønadene til dem som er utestengt fra arbeidsmarkedet – uansett årsak. Kullsviertro handler som kjent om «kølabrenner’n» som på spørsmål om hva han trodde på, svarte: «Hva kirken tror.» Neste spørsmål: «Hva tror da kirken?» Svar: «Hva jeg tror.» Det blir litt for lettvint. Jeg utfordrer derfor Høyre og Fremskrittspartiet her og nå til å dokumentere hvorfor de mener at de som har lite, skal motiveres av mindre, mens de som har mye, skal motiveres av mer – jamfør de milliardene Høyre–Fremskrittsparti-regjeringa hvert år bruker på skattekutt for de rikeste. Arbeiderpartiet vil heller gå til årsaken til at folk ikke kommer i arbeid. Er det mismatch mellom det den enkelte har å tilby, og det arbeidslivet faktisk etterspør? Når helseproblemer gjør at man ikke kan stå i tidligere jobb, eller ikke kommer seg inn på arbeidsmarkedet, hva gjør vi da? Kutter vi i stønadene, eller bygger vi på med kvalifikasjoner og tid til å lykkes? Arbeiderpartiet går for å gi folk en sjanse. Høyre og Fremskrittspartiet går for det motsatte. For personer på arbeidsavklaring snakker vi helse. Første inngangskriterium til arbeidsavklaringspenger er sykdom, skade eller lyte, men ikke bare det. Inngangskriterium nummer to er at sykdommen, skaden eller lytet faktisk gjør at man ikke kommer i jobb eller tilbake i jobb. Som for uføretrygd har vi ikke en medisinsk, men en ervervsmessig ordning. Den retten er samtidig avhengig av situasjonen på arbeidsmarkedet. I tider med høy ledighet, slik vi dessverre har under dagens regjering, og særlig for ungdom, blir vurderingen selvsagt en annen enn i tider der arbeidsmarkedet etterspør flere enn dem som er tilgjengelige. Når vi har en Høyre–Fremskrittsparti-regjering som kaster penger etter rikfolk i stedet for å bruke pengene på å få folk i arbeid, stilles det selvfølgelig også større krav til dem som skal hjelpe folk inn i arbeid. Under Stortingets høring i denne saken kom det fram at mye av tida til arbeidsavklaring går med til å vente og vente og vente i helsekø, særlig for dem med MS og dem med diffuse diagnoser som psykiske lidelser og utmattelsessyndrom som ME, som helsevesenet dessverre ikke prioriterer veldig høyt. Har vi et Nav med kompetanse, tid, tiltaksmuligheter og frihetsgrader nok til å gi den enkelte det han eller hun trenger? Myndige Nav-kontor er en av Høyres og Fremskrittspartiets såkalte fanesaker. Nå har vi den første konkrete saken etter at vi hadde Nav-meldinga, og her går Høyre og Fremskrittspartiet i motsatt retning: kutt i ytelser, detaljregulering av Navs handlingsrom. Det henger ikke på greip. Derfor får regjeringas kuttforslag ikke støtte fra oss.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Jeg har hørt under hele debatten i dag regjeringspartiene understreke at dette er en historisk dag. Det er jeg helt enig i. For Arbeiderpartiet er det også en historisk dag. Vi feirer de kommunene og fylkene som selv har vedtatt sammenslåing. De vedtakene i reformen støtter vi, men vi er ikke med på tvangssammenslåing av kommuner og fylker. Det irriterer åpenbart flertallet. Ja, det irriterer så mye at de bruker mesteparten av taletiden til å snakke om Arbeiderpartiet, i stedet for å forsvare tvangssammenslåing. Karakteristikkene er mange og retorikken er kjent. Mest tankevekkende var likevel representanten Henrik Asheims innlegg. Han sa at Arbeiderpartiet ikke lenger er et «statsbærende parti» fordi vi ikke er med på den delen av reformen som innebærer tvangssammenslåing. Han avsluttet med å si at det nå kun er ett statsbærende parti i Norge, og det er Høyre. Det bør være helt greit for Arbeiderpartiet. Begrepet «statsbærende parti» oppfattes nok på forskjellige måter, men ifølge Per Egil Hegge i Aftenposten er begrepet «statsbærende parti» mer belastende på norsk enn de fleste språkbrukere vet. Det er et begrep som ifølge Store norske leksikon ble utferdiget av Vidkun Quisling da han under den tyske okkupasjonen av Norge utferdiget en «lov om parti og stat», hvor Nasjonal Samling etter tysk mønster ble kalt «det statsbærende parti» i Norge, i betydningen det eneste tillatte parti. I denne sammenheng ble det også fastsatt straff for å krenke eller angripe partiet. Dette er en karakteristikk Arbeiderpartiet lever godt uten, og det forundrer meg at Høyre ønsker å være det statsbærende partiet.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
For det første er jeg helt overbevist om at hadde Arbeiderpartiets vente-og-se-holdning fått lov til å dominere og hatt flertall i denne saken, hadde vi ikke sett de resultatene som vi har sett i representantens hjemfylke. Hvis Arbeiderpartiet kommer i regjering med Senterpartiet til høsten, stopper dette arbeidet opp. Arbeiderpartiet har ikke et svar på hvem som da skal løse de primærhelseoppgavene som partiet har sluttet seg til skal løses i kommunene. Det har ikke partiet et svar på. Når det gjelder tannhelsetjenesten, bruker man ofte i den politiske debatten uttrykket «Tennene er en del av kroppen». Det er jeg helt enig i, men i dag ligger altså tennene i fylkeskommunen og resten av kroppen i kommunene. Det er fullstendig ulogisk. Det fører til at noen av dem som har de sterkeste rettighetene ifølge tannhelsetjenesteloven, ikke får oppfylt sine rettigheter. De får hjemmesykepleie, men de får ikke tilstrekkelig tannhelsetjeneste, fordi tannhelsetjenesteansvaret er plassert på et annet forvaltningsnivå. Dagen i dag er en start på å rydde opp i dette, slik at de med de største behovene faktisk kommer i nærheten av de tjenestene de har behov for.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Jeg er helt enig i beskrivelsen av kompetansesentrene, men de er ikke avhengige av fylkeskommunen eller de nye regionene som eier. Tvert imot, den modellen som Stortinget skal behandle senere i dag, ivaretar dem på en veldig god måte gjennom at det blir en lovpålagt oppgave for vertskommunene å drive dem. Det blir lovpålagt interkommunalt samarbeid, og det finansieres over statsbudsjettet. De er fullt ut sikret, 100 pst., i det lovforslaget som Stortinget skal behandle senere i dag. Det er ikke en problemstilling som en trenger å være bekymret for. Men det jeg er bekymret for, er en del av dem som har lovpålagte rettigheter ifølge tannhelsetjenesteloven, mennesker som bor hjemme, spesielt eldre med sammensatte lidelser. De når ikke fram verken i den fylkeskommunale tannhelsetjenesten eller til kompetansesentrene. Hjemmesykepleiere som kunne jobbet i team sammen f.eks. med tannpleiere, hadde nettopp kunnet sikre tannhelsen til dem som vi ser tannhelsetilbudet svikter for i dag. Det er det Arbeiderpartiet stemmer imot, en reform som vil bidra til å sikre dem med de største behovene for den tannhelsehjelpen de har behov for.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Andre steg er at en fortsetter den reformen, at kommunene er fullstendig klar over at dette er et første steg, og at det er behov for at flere kommuner slår seg sammen, nettopp fordi det med de oppgavene som et flertall i Stortinget har beskrevet at kommunene skal løse i framtiden, ikke vil være mulig med den kommunestrukturen en ser i dag, og vi vil fortsatt ha utfordringer etter de sammenslåingene som skjer i dag. Alternativet til det har ikke Senterpartiet gitt et svar på. Alternativet med å beholde dagens struktur og samtidig la kommunene beholde ansvaret for primærhelsetjenesten, er at de viktigste velferdsoppgavene flyttes over i interkommunale selskaper og interkommunale strukturer. Jeg synes at det er verdt å leve med når det handler om kloakkledninger og renovasjon, men det er faktisk ikke verdt å leve med når det handler om de oppgavene som velgerne er mest opptatt av når de går til valg, de grunnleggende velferdstjenestene, som flyttes ut av kommunestyrene og inn i interkommunale strukturer. Det bekymrer meg, og det er en bekymring for demokratiet og for helsen.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
I representantens beskrivelse av det lovforslaget som ligger til behandling nå, tror jeg ikke det var en eneste av de setningene som representanten framførte, som var korrekt. Det som kom i framstillingen, var gjennomgående feil. Det som ligger her, er at en framtidig løsning vil være at kommunene overtar et helhetlig ansvar for tannhelsen. Jeg har begrunnet det veldig godt, nettopp med utgangspunkt i at det er ingen logikk i at tannhelsetjeneste, som i all hovedsak er en primærhelsetjeneste, som utøves av tannpleiere og tannleger, kan ikke kommunene ha ansvar for – at når de har ansvar for akuttsenger, der pasienter med store tverrfaglige utfordringer blir lagt inn, når de har ansvar for legetjenester for all annen primærhelsetjeneste utenom tennene, når de har ansvar for rus og psykisk helse, når de har ansvar for de pasientene som har de mest kompliserte og sammensatte lidelsene – altså ikke bare for helsetjenesten, men alt rundt det – så skal de ikke kunne ha ansvar for tennene. Det er ingen logikk i det resonnementet.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Det lovforslaget som vi skal behandle senere i dag, vil gi et lovgrunnlag for å kunne overføre hele tannhelsetjenesten til kommunene. Så er det helt riktig som representanten er inne på, at flertallet ønsker at det skal gjennomføres på en slik måte at en starter opp et forsøk i 15 kommuner. De opp mot 15 kommunene vil få et helhetlig ansvar for tannhelsetjenesten. Resten av tannhelsetjenesten vil da være et fylkeskommunalt ansvar i den prøveperioden. Det er for så vidt en klok måte å gjennomføre en reform på. En får prøvd det ut, og jeg er helt overbevist om at den reformen nettopp vil vise det som er mitt poeng, nemlig at det vil være en måte å sikre at de med de største behovene, faktisk møter denne tjenesten. Men det er ikke riktig at kommunene skal overta tannpleierne i første runde. Det vil være helhetlige tjenester som skal overføres, først i en prøveperiode, og selvfølgelig er det regjeringens målsetting at dette skal overføres permanent på et senere tidspunkt.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Jeg tror jeg ser, og det håper jeg også representanten ser, hvor tannhelsen svikter i det norske samfunnet i dag. De som selv kan oppsøke tjenestene, de som selv kan betale for tjenestene, barn og unge i den videregående skolen får god tannhelsehjelp med gode resultater. Men vi ser at ikke minst våre eldre og de som har omfattende pleiebehov hjemme, veldig ofte utvikler en tannhelse som ikke bare er dårlig tannhelse, men som både går ut over muligheten til å være aktiv og til å være sosial og ikke minst går ut over ernæring. Det er ett av de områdene der vi ser det svikter, og en helt åpenbar årsak til det er at denne delen av helsetjenesten ikke er integrert med resten av helsetjenesten, resten av de hjemmebaserte tjenestene, med de kommunale tjenestene. Hvis en skal legge den type argumentasjon til grunn som representanten her gjør, må jo det logiske svaret på det være at da bør hele primærhelsetjenesten flyttes over til det regionale nivået, og da går en glipp av mye i den norske modellen.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Jeg mener det er noen helt grunnleggende kompetansebehov for å kunne drive en moderne primærhelsetjeneste, og at de profesjonene som Stortinget i denne loven stiller lovkrav om at alle kommuner skal ha, er en helt grunnleggende kompetanse for å kunne drive primærhelsetjeneste i dag. Derfor foreslår vi ikke noen uttømmende liste, men vi mener det er riktig å markere at denne typen profesjoner – jordmor, sykepleier, helsesøster, lege, fysioterapeut, psykolog, ergoterapeut – er kompetanse som en kommune må ha, og at det er riktig å lovfeste denne typen profesjoner. Det som Arbeiderpartiet har forfektet, å ha en profesjonsnøytralitet i kommunene, er bare en argumentasjon for nettopp å svekke kompetansen i primærhelsetjenesten, og som gjør det nøytralt hvilken type profesjon en har. Nei, det er ikke nøytralt, men svært viktig for kvaliteten i tjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Jeg tenker at det på de fleste av disse områdene vil være veldig uklokt av kommunene å tilby lave stillingshjemler, fordi dette er folk som er svært ettertraktet, og som har ønske om å ha heltidsstillinger. Derfor ser vi, heldigvis, at bruken av deltidsstillinger går ned. Men så har vi noen utfordringer på noen av disse områdene, f.eks. når det gjelder psykologer, at enkelte kommuner opplever at de er for små til å ha hele stillinger innen denne typen tjenester. Det er jo nettopp derfor denne primærhelsemeldingen henger sammen med kommunereformen. Som Arbeiderpartiet sluttet seg til i innstillingen til primærhelsemeldingen, så er det en realitet at de oppgavene som allerede i dag er i primærhelsetjenesten, har vokst ut av kommunene. Kommunene har voksesmerter knyttet til helsetjenesteoppgavene, ikke minst som en følge av samhandlingsreformen fra den forrige regjeringen. Derfor er det så viktig at det er fullt trykk på fortsatt kommunereform i dette landet.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Jeg kan vanskelig se for meg at en kommune kan drive helsetjenester uten å ha ansatt helsefagarbeidere, og det er heller ikke riktig at helsefagarbeiderne ble utelatt i primærhelsemeldingen. Helsefagarbeiderne ble nevnt flere steder i primærhelsemeldingen, og det har jeg også dokumentert på sosiale medier og til Fagforbundet flere ganger. En feil som gjentas blir ikke riktig selv om den gjentas. Det er helt åpenbart at kommunene vil ha behov for også å ha helsefagarbeidere ansatt. Men i lovfesting knyttet til hvilken profesjonskompetanse en kommune skal ha, mener vi at for noen av høyskolegruppene må vi ha et lovfestet krav om å ha denne typen profesjoner i tjenesten for å sikre god kvalitet, og blant disse er sykepleierkompetansen.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Det enkle svaret på det er at hvis fylkeskommunene i dag hadde hatt ansvaret for fastlegeordningen, hadde vi fått akkurat de samme argumentene mot å overføre fastlegeordningen til kommunene. Tennene er ikke annerledes. Det er helt ulogisk at ansvaret for den delen av primærhelsetjenesten skal være hos fylkeskommunene, i hvert fall etter den regionreformen som Stortinget nylig har vedtatt. Det er ikke lenger dagens fylkeskommuner som skal ha ansvaret for tannhelsetjenesten. Det er store landsdelsregioner, der det blir enda større avstand mellom de som forvalter og de som skal ha helsetjenesten. Og vi ser jo at det er en utfordring at en del av de som har lovpålagte rettigheter knyttet til tannhelse i dag, ikke får den hjelpen de har behov for. Jeg mener det er for lang avstand mellom ansvaret for tjenesten og de som skal ha den. Det er vanskelig, og jeg har ikke sett noen gode eksempler på kommuner som har klart å integrere tannhelsetjenesten som en del av sin primærhelsetjeneste, rett og slett fordi ansvaret er delt på to nivåer.
Bent Høie (Høyre), 2017-06-08:
Når det gjelder de spesialiserte odontologiske sentrene, så er de ivaretatt i lovproposisjonen gjennom en særordning, nettopp for å sikre de spisskompetansemiljøene i en situasjon der hovedansvaret for tannlegene overføres til kommunene. Så er det interessant å høre debatten om tannhelsetjenesten, ikke minst den enorme rosen til tannhelsetjenesten fra SV og Senterpartiet. Jeg tror jeg kan påstå at tannhelsetjenesten kanskje er den delen av helsetjenesten som er kraftigst sentralisert de siste ti årene. Fylkeskommunene har lagt ned en rekke desentraliserte tannklinikker og sentralisert dem. Det er færre, ganske store miljøer, og det har blitt betydelig større avstand for folk, for barn, når det gjelder å komme seg til tannklinikken nå enn det var tidligere. Men jeg registrerer at Senterpartiet og SV mener dette har gitt god kvalitet og god dekning, og det er noe å ta med seg videre.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2017-06-08:
For å ta litt mer historie: Hvis vi går noen år tilbake i tid, var Høyres hovedbegrunnelse for å slå sammen kommuner å spare penger. Men så tenkte man: Nei, det taper vi valget på, vi må snakke om mennesker og ikke milliarder. Så sluttet man å snakke om det, man skiftet taktikk; tjenestene i de små kommunene var så dårlige, lød det. Men så kom den store innbyggerundersøkelsen fra staten, som viste at folk var mest fornøyd med tjenestene i de små kommunene, spesielt innen pleie og omsorg. Og de største utfordringene var de store kommunene. Og hva var neste runde? Jo, det var problem med interkommunale selskap, som fordret sammenslåing. Og så var det barnevern. Ergo – man har ikke funnet noen holdbare argument for sammenslåing som holder faglig. På alle disse feltene har altså det saklige innholdet i regjeringens argumentasjon blitt tilbakevist. Det viser med all tydelighet at det er krise i sammenslåingskameratenes argumentasjon, siden partiene insisterer på sammenslåing uten å ha de saklige argumentene som er nødvendig for å gjøre drastiske endringer – i hvert fall ved bruk av tvang. Bindal kommune skal slås sammen med kommuner i Nord-Trøndelag med tvang, og dermed også tvangsflyttes fra Nordland til Trøndelag. Jeg har ikke funnet et eneste godt argument for det. Det er rett og slett ikke til å tro. Skinnargumentasjon er alltid en dårlig strategi i politikken, og enda verre når man har en sirkelargumentasjon av typen: Sammenslåing er viktig, for sammenslåinger er viktig. Det er altså ikke uten grunn at tvangskameratene møter motstand i folket mot sine såkalte reformer. Høyres prestisjeprosjekt, som Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre i stor grad har sluttet seg til, er så avgjørende for disse partienes strategi at de vil kansellere den lokale folkeviljen. Kommunesammenslåing mot den lokale folkeviljen vil ikke styrke Kommune-Norge, men svekke det. Regionreformen skaper enda mer rot med hensyn til inndeling, og uten at man får nye oppgaver. Det er heller ikke til å tro. De fleste skjønner vel etter hvert at statsrådSanner og regjeringen med flertall ønsker å vinne fram med klassisk sentralisering – en politikk som bare sentrale strøk tjener på, og resten av landet taper på. Det er en historisk dag, men en historisk dårlig dag.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2017-06-08:
Jeg synes det er veldig positivt at man har kommet fram til den omforente holdningen til sørsamisk språk, kultur og næring. Det haster. Sørsamisk språk er svært utrydningstruet. Jeg bor selv i en sørsamisk kommune som nettopp har fått status i forvaltningsområdet, og det er utrolig viktig, for vi ser at det er mange ting som må til. Statsråden er jo inne på at samarbeid må til, og at man kan gjøre en rekke ting før en stortingsmelding kommer, og det mener jeg er veldig viktig, rett og slett fordi situasjonen er såpass dramatisk. Så når kan vi se for oss at de første tiltakene kan være på plass?
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Mye har vært sagt i denne debatten til nå. Jeg skal gjøre et forsøk på å få litt geografikunnskap om Finnmark inn i denne debatten, for denne barnelærdommen har nok forfalt for flertallet i denne salen. Et spørsmål som bare må stilles, er: Hvor stort er Finnmark? Svaret er: 48 615,95 km2 – nesten like stort som Telemark, Vestfold, Buskerud, Møre og Romsdal, Akershus, Oslo og Østfold til sammen og 107 ganger større enn Oslo. Og så hører man at Møre og Romsdal er altfor stort til å bli slått sammen med andre fylker! Vi kan bare gjette hvorfor. Geografi er nok ikke argumentasjonen for den beslutningen. Selv med denne lille geografiorienteringen brukes argumentet at det største fylket i Norge ikke er stort nok. Vi er ikke robuste nok. Utrolig! Men årsaken er nok at det bare måtte bli sånn fordi det var forhåndsbestemt hvor mange regioner vi skulle ha. Husk – svaret skal bli elleve, var beskjeden fra statsråden. OK, sjef, var tilbakemeldingen fra de andre guttene i rommet. Vips, så var Finnmark borte som et eget fylke, og det uavhengig av hva majoriteten i befolkningen vil. Vi vet best, er regjeringens mantra. En slik arrogant holdning til folkeviljen ville nok blitt kommentert av Ludvig i Flåklypa på denne måten: «Det er fali’ det.» Den 11. september vil vi få vite hvor rett han ville fått. Dessverre ser det ut til at Stortinget med knappest mulig flertall vil vedta at Finnmark skal slås sammen med Troms – for å bli større, for å bli mer robust – der avstanden fra grensen mot Nordland til Grense Jakobselv er over 1 000 km. Men pytt pytt, er flertallets tilbakemelding – dere er jo vant med avstander. Ja, det er vi, det trengs ikke å gjøre avstanden enda større mellom befolkning og beslutningstakere, slik flertallet her vil. Det er helt uforståelig. I tillegg brukes argumentet at det bor jo så få mennesker i Finnmark. Mitt svar er: Vi har vært og er mange nok til å befolke hele vårt langstrakte fylke. Og vi har klart oss utmerket, skapt arbeidsplasser, utnyttet våre ressurser og bidratt stort til landets bruttonasjonalprodukt. Vi har styrt oss selv med kloke og vettuge folkevalgte på alle nivå. Så har vi dessverre registrert at dagens regjering med vitende og vilje har bidratt til å svekke den såkalte robustheten ved å overføre mindre penger og ikke minst effektivisere bort et skremmende antall statlige arbeidsplasser fra Finnmark. Å kjenne sin identitet skaper lagfølelse. De fleste finnmarkinger er stolte finnmarkinger – en god følelse. Derfor er jeg trygg på at jeg har majoriteten av Finnmarks befolkning med meg i vårt felles budskap: Finnmark må bestå som egen region. Vi er store nok, og vi er robuste nok. Derfor er jeg glad for at vår partiledelse har vært så tydelig på at Arbeiderpartiet ikke vil akseptere bruk av tvang i regionreformen når vi kommer i regjering til høsten.