Vetle Wang Soleim (Høyre), 2018-12-03:
Regjeringens forslag til statsbudsjett for 2019 er et budsjett godt tilpasset norsk økonomi og den omstillingen vi nå er i gang med. De årene vi har lagt bak oss, har vist oss hvor sårbare vi er for svingninger i oljeprisen. Samtidig har regjeringens politikk sammen med partene i arbeidslivet og moderate lønnsoppgjør ført til at vi nå ser oppgang i økonomien og nedgang i arbeidsledigheten. Det har vært interessant å stå i debatten omkring arbeidsledighet i Norge. Da ledigheten var høy, var det høylytt kritikk å få fra venstresiden, med Arbeiderpartiet i spissen. Nå som ledigheten går ned, er dette langt fra regjeringens fortjeneste. Jeg er som nevnt enig i at moderate oppgjør mellom partene har vært viktig, men det må også være lov å påpeke at den kraftige satsingen denne regjeringen har gjennomført, har hatt en stor betydning. For den veksten vi ser nå, skjer ikke bare fordi fallet i oljerelaterte næringer begynner å dekkes opp av nye ansettelser, men det er en trend i alle deler av landet og i alle næringer. Vi ser altså ikke dette bare på Sør- og Vestlandet, der olje- og gassnæringen dominerer mest, også i innlandsfylker og i Nord-Norge ser vi den samme trenden. Det er bra. Jeg mener at vår viktigste oppgave som politikere er å ikke stå i veien for dem som ønsker å skape noe, gjøre det lettest mulig for dem som vil starte en bedrift, lage ordninger som støtter opp under dem som er villige til å ta risiko, og sørge for at papirmølla er så liten som mulig. Her har venstresiden i denne salen mye å lære. Det å ta bedriftenes penger og sende dem til Oslo for så å fordele dem ut igjen til det man her finner for godt, det er å stå i veien. Det å forby alle private aktører som ønsker å bidra i velferdssamfunnet, det er å stå i veien for nye løsninger og innovasjon. Det å legge ned Nye Veier er ikke bare å stå i veien, det er til og med å stå i veien for at nye veier faktisk blir bygd. Videre: å øke byråkratiet, fjerne handelstilgangen til Europa, gjøre det dyrere å eie og drifte maskiner eller å ha kjetting på lager, det er å stå i veien. Det er ett parti i dag som legger seg på en linje som verken har vært varslet før valget eller omtalt som en politikk de skulle føre, og det er Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet har tvert om i dette budsjettet gått inn for å gjøre noe de ikke har snakket om de siste årene, og som i alle fall er i strid med det som kan leses på deres nettsider, og det er å øke formuesskatten på det nivået de nå foreslår. Det er helt riktig som det sies, at det totale skattenivået ikke økes forbi 2013 med Arbeiderpartiets opplegg. De har kun økt skattene og avgiftene med 10–11 av de 25 mrd. kr som denne regjeringen har kuttet med neste års budsjett. Men når det gjelder formuesskatt, skatten på norskeide bedrifter, der øker de, ved å innføre et nytt trinn for all formue over 5 mill. kr og reversere forslaget vårt om å fortsette å kutte skatten på arbeidende kapital. Da blir det verre å være bedriftseier i Norge – med mindre du er utlending, selvsagt. Langs hele kysten har skipsverftene stått med en kjempeutfordring etter oljeprisfallet for noen år siden. Man har måttet omstille seg til nye markeder for å opprettholde arbeidsplassene sine. Lokale bedriftseiere har blødd ut nesten all egenkapital. De har omstrukturert og slått sammen selskap, hatt gjeldsforhandlinger for å overleve. Istedenfor å selge selskapet og livsverket, istedenfor å flytte eierskapet til utlandet og slippe formuesskatt, istedenfor å si opp ansatte eller fjerne den lokale tilhørigheten, velger de å gjøre alt de kan for fortsatt å være i Norge. Og hva er så takken fra Arbeiderpartiet? Jo, takken er at du må betale mer. Når den fremste tillitsvalgte i bedriften Brunvoll i Molde står og sier at formuesskatten er skadelig for bedriften, for hans egen arbeidsplass og kollegaenes arbeidsplasser, viser det hva formuesskatten egentlig handler om. Dette handler om norskeide, lokaleide bedrifter med bedriftseiere som ønsker å bidra til det lokale fotballaget, støtte skoleturer og ansette folk med hull i cv-en, fordi de føler tilhørighet. En utenlandsk eier vil antageligvis ikke alltid føle det samme, vil kanskje ikke alltid føle like sterkt ekstra ansvar for å ansette de ungdommene i bygda som kanskje ikke helt passer inn i det vanlige skoleløpet. Når vi senker skatten på norske arbeidsplasser, er det fordi vi mener at det faktisk er bedre at vanlige folk og bedrifter beholder mer av sine egne penger framfor at vi skal samle dem inn og dele dem ut igjen herfra. Det er gjennom å skape arbeidsplasser at man gjennom skatten finansierer vårt velferdssamfunn, og det skal vi hegne om.