trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heidi Larssen (Høyre), 2002-11-07:
Det er ikke riktig som representanten Djupedal sier, at de forslagene som mindretallet, og ett sted flertallet, går inn for i tillegg til dem som ligger fra departementet, er etter sterkt ønske fra bransjen. Det er de ikke. De har ikke vært på høring, det er stor uenighet om dem, og de er ikke utredet skikkelig. Hovedgrunnen for at vi faktisk går imot disse forslagene nå, er at de ikke har vært ute på skikkelig høring. Vi har ikke hørt hva man mener, og det er faktisk uenighet. Så er det riktig at eiendomsmeglingsbransjen ønsker en tungvint tvisteløsning. Som sagt er det ikke i dag bare eiendomsmeglere som driver megling, det gjør også Advokatforeningen, og de er på vei til å finne en løsning sammen, på frivillig basis. Hvorfor kan man ikke la dem prøve å komme frem til det, før man eventuelt går inn med lovforslag? Vi skjønner ikke nødvendigheten av å måtte ha lovreguleringer på steder hvor kanskje bransjen selv klarer å komme frem til en enighet, og hvor man får et godt vern for forbrukeren. Vær så snill å høre på hva jeg sier: Det går an at bransjen løser disse tingene selv, hvis man mener at man ikke har en god nok måte å gjøre det på. Det prøver de på. Hvis ikke det går, så kan det hende at Stortinget må komme inn. Men flere av de andre forslagene har ikke vært ute på høring. Jeg synes det hadde vært ganske trist hvis disse lovendringsforslagene hadde fått flertall, og at det hadde ført til at advokater hadde sluttet å drive med eiendomsmegling – representanten sier selv at de må ta et valg. Det ville ført til ganske mange ulemper for folk på mindre steder, og man ville fått et monopol, som jeg ikke tror er i forbrukernes interesse.
Heidi Larssen (Høyre), 2002-11-07:
Om Høyre fremstår som et underbruk av Advokatforeningen, vil jeg vel si at det nesten høres ut som om SV fremstår som et underbruk av Eiendomsmeglerforbundet. Det er ikke noe rart at eiendomsmeglerne ønsker monopol, da har de monopol på å drive denne form for handel. Det er det vi ikke ønsker, og det har ikke noe med at vi er et underbruk av Advokatforeningen å gjøre. Vi ønsker faktisk konkurranse i dette markedet. Det får vi ikke hvis man skal forby advokater å drive denne form for eiendomshandel. Det at man har flere som driver med eiendomshandel, synes jeg faktisk vil styrke forbrukernes interesser. Men nok en gang: Disse forslagene har ikke vært skikkelig utredet. Man vet ikke alle konsekvensene av dem. Selv sier SV at man skal ha en vid dispensasjonsadgang for enkelte ting. Hvorfor i alle dager må dere innføre et forbud, når dette forbudet omtrent ikke skal ha noen virkning fordi man skal ha bred dispensasjonsadgang? Det er dette vi vil ha utredet, og det synes jeg faktisk man skulle gjøre. Man skulle ventet på det lovutvalget som eventuelt settes ned av Regjeringen for å gå igjennom hele denne loven, slik at man kunne fått en bred og god debatt med alle synspunktene fremmet i saken, for at forbrukerinteressene skal bli ivaretatt og det ikke skal bli et monopol i eiendomsbransjen.
Heidi Larssen (Høyre), 2002-11-07:
Jeg er enig med representantene Grande Røys og Frøiland i at det hadde vært greit om Kvidal-utvalget – eller andre for den saks skyld – hadde funnet frem til en fornuftig ordning der kvinner og menn skulle betale inn like premier og få like pensjoner ut. Det har man ikke klart, og Regjeringen har da valgt det beste alternativet, en plikt for selskaper med innskuddsbaserte ordninger å foreta et høyere innskudd for kvinner enn for menn. Det viktigste har vært å få til like årlige utbetalinger for pensjonister. Fra et likestillingssynspunkt er det mer akseptabelt med ulike årlige innbetalinger som gir like årlige utbetalinger, enn like innbetalinger og ulike utbetalinger. Jeg er glad for at flertallet støtter Regjeringen i dette. Det som også forundrer meg i likhet med representanten Grande Røys, er at ikke Senterpartiet vil være med på denne endringen nå. De foreslår heller at Regjeringen skal foreta en ny utredning. Med vitende og vilje ønsker de altså at kvinner som det i dag innbetales foretakspensjon til, skal kunne få mindre årlige utbetalinger enn menn, bare fordi man ikke klarer å få til det beste. Det må jeg si er å ri prinsipper til det ytterste, og jeg er glad for at de står alene om det. Så skjønner jeg at flertallet er litt forbauset over at regjeringspartiene ikke kan være med på et forslag til endringer i reglene som åpner for en generell rett til å tilby tjenestepensjonsordninger med kjønns- og aldersnøytrale premier. For det første mente Kvidal-utvalget at en ordning med kjønnsnøytrale premietariffer var så komplisert og administrativt krevende å få til at de var meget skeptiske til å innføre det, og derfor har man altså fått det lovendringsforslaget som ligger på bordet i dag. For det andre er altså Banklovkommisjonen bedt om å utarbeide forslag til eventuelle tiltak når det gjelder problemstillinger knyttet til premieberegning i og flytting fra KLP, som jo berører noen av de samme problemstillingene. Regjeringspartiene regner altså med at Stortinget på bakgrunn av Banklovkommisjonens utredning vil få seg forelagt en ny sak i løpet av 2003. Vi ønsker å avvente dette arbeidet og denne saken før vi eventuelt må be om nye forslag fra Regjeringen. Den utredning som har vært foretatt så langt, gir jo ikke noe svar på dette, så jeg er ikke helt sikker på hvordan flertallet i komiteen regner med at man skal kunne foreta dette. Jeg synes det da er riktig å avvente Banklovkommisjonens utredning for å se om de klarer å tenke smartere enn det andre har klart å tenke hittil.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-11-07:
Til samme problemstilling, nemlig dette med kjønnsnøytralitet også i privat sektor. Når Fremskrittspartiet har valgt å gå inn for forslaget, har jeg likevel lyst til å understreke at dette er en kan-bestemmelse, det er altså ikke et pålegg, det ville Fremskrittspartiet ikke gått inn for. Vi registrerer finansministerens synspunkter på dette og for så vidt også regjeringspartienes synspunkter. Slik forslaget er utformet, er det altså ikke noe pålegg til Regjeringen om – med tidsfrist – å komme tilbake til Stortinget med dette. Det betyr at jeg forventer at Regjeringen foretar sin vurdering av denne problemstillingen og så forelegger den for Stortinget på egnet måte og på egnet tidspunkt. Så jeg vil bare understreke at det er forutsetningen fra Fremskrittspartiets side, det er altså ikke et ønske om at dette skal være et pålegg for private livsforsikringsselskaper. Det mener vi vil være å gå altfor langt, men vi vil at det skal være en mulighet for de selskapene som finner det formålstjenlig, hvis det er slik at departementet og Regjeringen også finner det mulig å kunne løse dette.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-11-07:
Fremskrittspartiet slutter seg i all hovedsak til Regjeringens forslag til nye kapitler i finansieringsvirksomhetsloven. Lovforslaget åpner for at låntakere som har tatt opp lån i Norge, får utenlandsk kreditor, og dette støtter Fremskrittspartiet. Men vi er opptatt av at låntakernes formelle posisjon ikke må bli endret på grunn av dette, og i en flertallsmerknad har vi derfor gått inn for at utenlandske foretak som skal drives som spesialforetak i Norge, må forplikte seg til at eventuelle søksmål må føres for norske domstoler. I innstillingen har vi også satt frem et forslag til en annen formulering i § 2-33 tredje ledd annet punktum. I den bestemmelsen har Regjeringen foreslått en hjemmel for å fastsette forskrifter om hva som skal skje hvis et spesialforetak går konkurs eller settes under administrasjon. Når man skal lage disse forskriftene, bør man ha mest mulig fleksibilitet til å lage et fullstendig sett med regler som ivaretar både obligasjonseiernes og andre kreditorers interesser. Vi tar ikke stilling til selve avveiningen mellom disse interessene, men foreslår en noe videre hjemmel enn det Regjeringen har lagt opp til. Til slutt: Vi har i innstillingen foreslått at reglene om obligasjoner med særskilt sikkerhet skal kunne tre i kraft før reglene om verdipapirisering. Dette har vi foreslått fordi det etter alt å dømme er denne obligasjonstypen som først vil bli brukt i markedet. Finansnæringen har pekt på at reglene om verdipapirisering ikke er utformet godt nok, og vi mener da at arbeidet med å få obligasjonsreglene på plass er det som haster mest. Derfor tar jeg opp Fremskrittspartiets mindretallsforslag.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2002-11-07:
Boligkjøp angår folk flest. Det er gjentatte ganger i dag pekt på at kjøp av hus eller leilighet for mange er den aller største investeringen de gjør, en eller noen få ganger i livet. Det er viktig at kjøp og salg av bolig foregår på en trygg og god måte. De siste årene har det vært en stor økning i omsetning av boliger, noe som igjen har ført til et økt antall eiendomsmeglere i bransjen. Ikke alle har vært like seriøse. Videre har det ikke vært stilt spesielle krav til den faglige lederen, og i flere tilfeller har en og samme person vært faglig leder for flere foretak samtidig. Dette har noen ganger ført til dårlig service og svak faglig oppfølging fra meglerens side. Det er derfor helt på sin plass at vi nå får en lovendring når det gjelder eiendomsmegling. Det er gledelig at Regjeringen har fått gjennomslag for viktige forslag for å styrke boligkjøpers og -selgers interesser. Boligkjøper har krav på en seriøs og faglig god tjeneste. Det er derfor bra at det nå blir stilt større krav til faglig ledelse, og stilt krav til egnethet for eiere av eiendomsmeglingsfirmaer. Dette vil øke kvaliteten på meglertjenestene. Boligkjøpere og -selgere har krav på uavhengige mellommenn når de skal kjøpe eller selge bolig. Forbrukerens tillit til eiendomsmegleren er en nødvendig forutsetning for at bolighandelen skal være trygg. Derfor er det viktig at vi har regler som sikrer meglerens integritet. Forbrukerens eller boligkjøperens interesser blir også satt i fokus ved at lovendringene rydder opp i gråsoner knyttet til eiendomsmeglingsforetakene. Boligkjøp avgjøres som regel med budrunder. Dessverre er det grunn til å tro at ikke alle disse budrundene har vært korrekt gjennomført. Det er derfor svært viktig at den nye loven sikrer boligkjøperen regelfestet rett til innsyn i budrundene, slik at eventuelle falske bud for å presse opp prisen lettere kan avsløres. Dette styrker også boligkjøperens interesser og skaper større trygghet. Det er flertall i dag for å gå enda lenger enn det Regjeringen har foreslått, i forhold til at en megler ikke skal kunne drive egenhandel. Regjeringspartiene ser ikke behov for å ha et slikt forbud. Et slikt forbud vil kunne gjøre det vanskelig for lokale meglerforetak i distriktene, og med et slikt forbud vil det bli mange dispensasjonssøknader.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2002-11-07:
Det har lenge vært et ønske i Norge om at forskningsresultater raskere skal komme samfunnet til direkte nytte. I januar 2000 ble det derfor satt ned et utvalg under ledelse av jusprofessor Jan Fridthjof Bernt ved Universitetet i Bergen. Utvalget la fram sin innstilling i mars 2001, og det var på bakgrunn av denne utredningen om økt kommersialisering av forskningsresultater at Regjeringen fulgte opp med en lovendring som komiteen nå har stilt seg bak. Når vi i dag vedtar loven, innebærer dette at forskere i framtiden må dele patentene på sine oppfinnelser med forskningsinstitusjonen. Den enkelte forsker har ikke lenger rett til å utnytte egne forskningsresultater økonomisk, og hensikten er å øke kommersialiseringen av forskningen. For universiteter og høyskoler betyr dette mer ressurser. Dette representerer en mellomløsning i spørsmålet om hvem som har rett til kommersiell utnyttelse av forskeres oppfinnelser, og nå har komiteen stilt seg bak dette forslaget. Samtidig er det viktig å presisere at med denne lovendringen vil vi opprettholde forskerens rett til å publisere sine resultater, uavhengig av institusjonens arbeid med kommersiell utnyttelse av en oppfinnelse. Dersom forskeren velger å benytte seg av sin rett til å publisere sine resultater eller oppfinnelser offentlig, vil ikke institusjonen kunne søke patent på disse. Forslaget sikrer forskerens akademiske frihet. Samtidig håper vi at lovendringen gir tilstrekkelig motivasjon til å starte ny næringsvirksomhet og øke den «intelligente» verdiskapingen i samfunnet. Forskning må kommersialiseres for å skape nye næringsutvikling. Et godt patenteringsregelverk er en nøkkel for å skape økt interesse fra universitets- og høyskolemiljøene for næringsutvikling. Det som er viktig nå, er at institusjonene er flinke til å veilede forskerne sine på patentering. Forskningsinnsatsen er sentral i næringsutvikling og innovasjonspolitikk. Her har Regjeringen også lagt til rette med fradragsordning på skatt for å øke forskningsinnsatsen. Vi håper at dette skal tilrettelegge for økt samarbeid mellom næringsliv og universitet/høyskoler. Vi mener at forslaget tar hensyn til rettigheter og plikter for både forsker og institusjon. Lovendringen gjør det også praktisk lettere å organisere arbeidet med næringsmessig utnyttelse av oppfinnelser, fordi forskerne kan få hjelp av institusjonen i kommersialiseringsarbeidet. Samtidig tilbakeføres ressurser til institusjonene gjennom kommersialiseringen, og dette vil i sin tur motivere universitetene til økt forskning.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-11-07:
Senterpartiet er uenig i den konklusjonen som SV har kommet fram til. Når det nå sies i innlegget at det vil være umulig å få til kjønnsnøytrale premier i tillegg til kjønnsnøytrale pensjoner, vil jeg bare minne om at Bedriftsforbundet, Helse- og Sosialforbundet, LO, YS, Barne- og familiedepartementet og Rikstrygdeverket sier at ulempene og vanskelighetene med å få det til ikke er større enn at det likevel må velges. Det vil også Senterpartiet. 3. mai fremmet Senterpartiet et eget forslag om å fastslå prinsippet om kjønnsnøytralitet i premier. Den saken ble ikke realitetsbehandlet, for tre dager senere kom det et brev fra departementet om at de ville foreslå noe i denne saken. Så viser det seg at vårt forslag var berettiget, fordi departementet ikke hadde utredet det som Stortinget bad om – flertallet på Stortinget bad om en utredning om kjønnsnøytrale premier. Som representanten nettopp sa, hadde SV sammen med Senterpartiet for to år tilbake den holdning at kjønnsnøytrale premier var nødvendig. Vi hadde samme holdning, og vi stemte mot den paragrafen som åpnet for å kreve høyere premie av kvinner enn av menn. Men nå mener da SV noe helt annet. De mener også noe helt annet enn det som Grande Røys sa i debatten i juni, der hun sa at det mellom kvinner og menn «sjølvsagt heller ikkje skal vere forskjell på pensjonspremien.» Jeg har også sett litt i SVs program, der det står at SV vil foreslå «forbud mot kjønnsdifferensierte forsikringspremier». I denne saken har så SV plutselig kommet på lag med Fremskrittspartiet og Høyre, som hele tiden har ment at dette ikke har vært viktig. Jeg vil derfor stille spørsmålet: Når vil SV fremme forslag om et forbud mot kjønnsdifferensierte forsikringspremier?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-11-07:
Det er stor forskjell på det som står i SVs program og det SV har sagt i Stortinget tidligere, og det som nå står i det forslaget som legges fram. «Forbud mot kjønnsdifferensierte forsikringspremier», står det i SVs program, og det er også det som SV tidligere har argumentert for. I det forslaget som nå flere står bak, og som også Senterpartiet subsidiært vil støtte, står det at en ber Regjeringen åpne for at et selskap som søker om det, skal få samme dispensasjonen som KLP har i dag, til å tilby, hvis de ønsker det, kjønnsnøytrale pensjonspremier. Det er noe helt annet enn å si – som Senterpartiet primært ønsker – at selskapene har plikt til å ha et tilbud til samtlige om både kjønnsnøytrale premier og kjønnsnøytrale pensjoner. Det er det vi ønsker primært. Det er noe helt annet enn å si at hvis det passer for selskapet ditt, skal du få lov til å søke om å tilby dette.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-11-07:
Representanten Frøiland sier at i media har kjønnsnøytrale pensjonspremier vært et viktig likestillingsspørsmål. Det er jo fordi det i dag rett og slett koster mer å ansette kvinner. Det kommer det fortsatt til å gjøre etter det som er foreslått. Det er en betydelig merkostnad, som svært mange arbeidsgivere sier at de vil legge stor vekt på ved ansettelser. Derfor har dette vært en viktig sak. Derfor har det vært en viktig sak for mange partier. Da Stortinget behandlet dette for to år tilbake, sa Arbeiderpartiet bl.a. at «det er viktig å finne fram til ordninger som ikke forskjellsbehandler kvinner og menn, verken i arbeidslivet eller som pensjonister». De sa videre når det gjaldt det utvalget som skulle oppnevnes, at dette utvalget må komme med konkrete forslag til lovendringer som kan sikre likestilling på dette området. Det er de forslagene som mangler. Arbeiderpartiets kvinnebevegelse skrev følgende den 3. juni 2002 i Dagsavisen under overskriften «Et urettferdig skille»: «Arbeiderpartiets kvinnebevegelse mener at det må lovfestes at forsikringspremier skal være kjønnsnøytrale.» Det var forsikringspremier de uttalte seg om. Hvorfor mener ikke Arbeiderpartiet det samme nå som tidligere i denne saken?
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-11-07:
Jeg har bare en anmerkning til det som statsråden sa var Stortingets oppdrag til departementet ved forrige behandling, for to år tilbake. Det som stod i proposisjonen fra Regjeringen, var følgende: «Departementet vil dessuten ta initiativ til at spørsmålet om kjønnsnøytrale premier utredes på bred basis.» Det er for Stortinget ikke lagt fram en mulighet for å gjøre vedtak om det som det var et flertall for i Stortinget den gangen. Som jeg har sagt: Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre – alle sammen – bad om at det nå ble kjønnsnøytrale premier, og fire av de partiene gikk den gangen imot anledningen til å kreve høyere premie av kvinner enn av menn.
Morten Lund (Senterpartiet), 2002-11-07:
Senterpartiet mener det er et veldig dårlig argument for å innføre den lovbestemmelsen som det nå inviteres til. Det er hensynet til risikoavlastning for deler av finansnæringen som er argumentet, mens det er viktige forbrukerhensyn som står på spill, og som bl.a. er vektlagt av LO og Forbrukerrådet. Senterpartiet går imot dette prinsippet, og det er ikke den første saken vi har oppe i dag der det er de samme hensyn som står mot hverandre. I denne saken er Senterpartiet enig med SV.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-11-07:
Representanten Djupedal var i sitt hovedinnlegg sterkt opptatt av at vi måtte lytte til nøytrale organer. Jeg oppfatter Kredittilsynet som et nøytralt organ i denne sammenheng, som tar hensyn både til konkurranse, til næringsinteresser og til forbrukerinteresser – det siste i høyeste grad. Derfor er Kredittilsynets utredning i denne sammenheng i tråd med hva departementet og Regjeringen konkluderer med. Jeg er ikke enig i det hovedutgangspunkt at fordi man har lang utdannelse, må man velge å avstå fra å drive også den type næringsvirksomhet som eiendomsomsetning er en del av. Jeg mener faktisk at det å ha lang utdannelse også gir en viss innsikt i å kunne drive eiendomsvirksomhet. Det er nok riktig at på de fleste større steder er det alltid et eiendomsmeglerfirma å gå til fremfor et advokatfirma, men det er til liten trøst på de steder hvor det bare er en advokat, og kanskje ikke større eiendomsmeglerfirmaer ser markedsinteresse i å drive. Da er det liten trøst i statistikk som sier at vel, flertallet av tilfellene behandles likevel i byene. Det synes jeg i alle fall i denne sammenheng også er en liten flik av en distriktspolitikk, der jeg på mange måter ikke kjenner igjen SV.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-11-07:
For vel to år siden bad Stortinget den daværende regjering, Stoltenberg-regjeringen, om å nedsette et utvalg for å utrede spørsmålet om kjønnsnøytralitet i tjenestepensjons-/foretakspensjonssammenheng. Det forslaget ble fulgt opp – Kvidal-utvalget utredet, hadde et meget komplisert arbeid og kom til en konklusjon som denne regjering har fulgt opp. Dette får bred tilslutning i Stortinget, med unntak av ett parti. Det partiet legger dog ikke frem annet forslag. Det har heller ikke Kvidal-utvalget funnet frem til. Man er da overrasket over at departementet i ettertid ikke er i stand til å legge frem et lovforslag, som utredningsutvalget selv ikke så seg i stand til. Jeg takker for tilliten, men det får være grenser! Så bare til slutt til forslaget som fremmes om å be Regjeringen snarest legge frem «en ny utredning som gir grunnlag for å lovfeste kjønnsnøytrale pensjonspremier og pålegge livsforsikringsselskap å tilby pensjonsordning som sikrer dette». Jeg har merket meg forslagsstillernes presiseringer av forslaget. Departementet vil følge det opp på en måte som gir raskest mulig behandling av saken. Banklovkommisjonen utreder spørsmål som vedrører nettopp dette. Jeg vil sikre meg at dette også går inn i mandatet. Det vil sikre en rask og faglig forsvarlig oppfølging av dette ønske. Et par-tre talere har også berørt spørsmål som ikke er omfattet av denne innstillingen, nemlig spørsmålet om kommunale tjenestepensjonsordninger. Ett forsikringsselskap har dispensasjon fra loven for å kunne tilby nøytrale premier, det gjelder KLP. Et annet forsikringsselskap har søkt om tilsvarende dispensasjon. Slik dispensasjon er gitt til det selskapet som søkte. Det ble gitt i slutten av forrige måned. Jeg har også varslet at lovendring i dette spørsmålet vil komme etter forslag fra Banklovkommisjonen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-11-07:
Det er vel ofte slik med utredningsutvalg at de ikke er rene bestillingsorganer. De utreder på et faglig forsvarlig grunnlag. Dette utvalget var bredt sammensatt både politisk og faglig – faglig i ordets dobbelte forstand: arbeidsgiver- og arbeidstakerinteresser var representert, men også forsikringsfaglig var utvalget sterkt. Jeg har merket meg at Stortinget er tilfreds med den utredning som er foretatt, og beskriver det som et riktig skritt også i et likestillingsperspektiv. Det å unnlate å følge opp utvalgets forslag og vente på nye utredninger ville jo føre til at det et samstemmig storting beskriver som et riktig skritt i likestillingsretning, faktisk utsettes i flere år. Det vil være konsekvensen av Senterpartiets forslag. Likestilling har noe med virkelighet å gjøre, ikke bare noe med utredninger å gjøre.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-07:
Det er jo akkurat det vi gjer. Det forslaget som fleirtalet har valt å fremje i denne innstillinga, er nettopp det at vi ikkje går inn for noka ny utgreiing. Eg meiner at det som Senterpartiet gjer, er å stikke hovudet litt i sanden. Dei innrømmer på ein måte at ingen har funne fram til betre løysingar enn dei som Kvidal-utvalet seier er gode nok, og det er heller ikkje LO sitt forslag sånn som det er presentert i proposisjonen. Det er tvert om ein heil masse negative sider ved dette nettopp for kvinner i arbeidslivet ved å gå rett på LO-modellen sånn som det forslaget ligg føre. Det vi har gjort, er nettopp å be Regjeringa kome tilbake med forslag som opnar for nye reglar i forsikringsverksemd der ein skal kunne tilby kjønns- og aldersnøytrale premiar – ikkje berre i offentleg sektor, men òg i privat sektor. Så det som er Senterpartiet sitt ynskemål, ligg jo i fleirtalet sitt forslag, og eg oppmodar Senterpartiet om å støtte det forslaget. Vi treng ikkje fleire nye utgreiingar. Vi har nok utgreiingar. Vi har nok dokumentasjon. Støtt forslaget og lat oss setje i gang!
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-07:
Eg skal ikkje tvære ut debatten. Eg skal ikkje ta opp igjen det som eg sa i stad, men det eg vil spørje Morten Lund om, er: Kvifor støttar ikkje Senterpartiet iallfall det at vi skal gå inn for dei forbetringane i lov om innskottspensjon som fleirtalet i dag tilrår? Kvifor er ein imot forbetringar i det lovverket som vi har, når vi veit at Kvidal-utvalet har brukt to år på å greie ut dette, og vi veit at det kjem store endringar på pensjonsområdet neste år både med Pensjonskommisjonen og Banklovkommisjonen som vurderer offentlege tenestepensjonar? Kvifor skal Senterpartiet då seie at det lovverket som ligg der, er så dårleg når det gjeld likestilling, at vi skal sende det ut på ei ny nyttelaus utgreiing? Vi har hatt nok utgreiingar – vi har forslaget, og om dei støttar forslaget frå fleirtalet, vert intensjonen godt ivareteken.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-07:
Denne saka handlar om lov om tvungen lønnsnemnd i ein arbeidstvist mellom Kommunalansattes Fellesorganisasjon, KFO, og Servicebedriftenes Landsforening, SBL, i samband med tariffrevisjonen 2002. Tvisten oppstod i samband med lønnsoppgjeret for 2002 mellom private ambulanseselskap som er medlemer i SBL, og ambulansesjåførar som er medlemer i KFO. Forhandlingar om ny tariffavtale førte ikkje fram. KFO braut forhandlingane og varsla plassoppseiing 6. september 2002. Riksmeklingsmannen la ned forbod mot arbeidskamp 8. september og innkalla partane til mekling. Meklinga vart avslutta natt til torsdag 26. september 2002 utan resultat. KFO tok 26. september ut 65 av sine medlemer i Nord-Trøndelag og Nordland i streik, og streiken vart trappa opp frå 2. oktober, då KFO tok ut 58 nye medlemer i streik. Ytterlegare opptrapping kom 8. oktober 2002. Frå denne datoen var i alt 262 arbeidstakarar omfatta av streiken i til saman ni fylke. Den 14. oktober kl. 21.30 kalla Kommunal- og regionaldepartementet partane inn til eit møte, og statsråden informerte om at Regjeringa på grunnlag av dei konsekvensane streiken no kunne få, hadde vedteke å fremja forslag om å bruka tvungen lønnsnemnd for å stansa konflikten. På oppfordring frå statsråden sa KFO at deira medlemer ville gå tilbake til arbeidet med det same. Komiteen er kjend med at det er usemje mellom KFO og SBL om i kva grad arbeidsgjevar nytta seg av høvet til å søkja om dispensasjon for akutt beredskap. Komiteen meiner likevel at Helsetilsynet sine vurderingar av situasjonen i Nord- og Sør-Trøndelag, datert 14. oktober 2002, slik dei kjem fram i proposisjonen, tilseier at det kunne vera fare for liv og helse. Ein samrøystes komite sluttar seg såleis til lovforslaget frå Regjeringa. Framstegspartiet og SV har ein meir omfattande merknad. Eg reknar med at dei sjølve kjem til å gjera greie for den. Men lat meg leggja til følgjande: Noreg har ratifisert fleire ILO-konvensjonar som vernar streikeretten. Eg deler departementet si vurdering av tolkinga frå ILO sine eigne organ som tilseier at inngrep i streikeretten berre kan tillatast dersom streiken set liv, helse eller personleg tryggleik i fare for heile eller store delar av befolkninga. Ved behandlinga av politilova i Stortinget i 1995 var det fleire parti, inklusiv Senterpartiet, som gjekk mot å gi streikeretten tilbake til politiet. Vi meinte streikeretten ikkje ville verta reell. Det same spørsmålet kan faktisk reisast når det gjeld tilsette i helsesektoren. Det er behov for å understreka det ansvaret som partane sjølve har for å medverka til eit forhandlingsklima som gjer at ein kjem fram til gode løysingar. Lat meg då til slutt på nytt gjera klart at i denne konkrete saka står ein samrøystes komite bak bruk av lov om tvungen lønnsnemnd.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-11-07:
Regjeringa har vedteke og kunngjort veldig ambisiøse målsetjingar når det gjeld mobbing: å avskaffa mobbing i løpet av to år. Det har vekt rettkomen merksemd – ei positiv merksemd – men òg rettkomen undring. For kva er det eigenleg som er innhaldet i Regjeringa sitt engasjement? På kva måte vil Regjeringa følgja opp? Etter å ha lytta til det som har blitt sagt frå regjeringspartia og no frå statsråden i forhold til antimobbeprogramma, som må vera ein god reiskap, er eg ikkje blitt rolegare. Det er slik at her er utprøvde program som på den enkelte skulen bidreg til å retta merksemda på mobbing og til å bevisstgjera elevane, foreldra og dei tilsette i skulen. Mitt enkle spørsmål er: Er det slik at Regjeringa sine aktive skritt på dette området inneber at dei skulane som ynskjer det, skal få moglegheit til eit program? Og er det slik at dei skulane som ynskjer det, og som får moglegheita, må betala dette sjølve, eller stiller Regjeringa opp? Så seier statsråden at ho vil skaffa seg ei oversikt over tilstanden når det gjeld skulebygg. Det synest eg er veldig bra. Har ho då planar om å følgja dette opp økonomisk, t.d. med ein opptrappingsplan, i forhold til dei kommunane der dette er nødvendig? Og vil ho òg som ein del av ei slik tilstandsoversikt skaffa seg oversikt over alle dei skulenedleggingane og den sentraliseringa av skular som pågår akkurat no, med den utryggleiken som det medfører og dei følgjene det får, og den økonomien som må til for å halda ved lag ein desentralisert skule?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-07:
I denne saken er det enstemmighet, for det vi i kommunalkomiteen er invitert til å ta stilling til, er om det er tilstrekkelig dokumentert at det som konsekvens av konflikten foreligger fare for liv og helse. Vi mener at uttalelsene fra Helsetilsynet har vært så klare og entydige at vi ikke finner det riktig å gjøre noe annet enn å gå inn for tvungen lønnsnemnd. Men vi har sammen med Fremskrittspartiet skrevet en merknad om at vi synes det er viktig å påpeke at vi mener at tvungen lønnsnemnd for ofte tas i bruk. Vi mener at det at tvungen lønnsnemnd tas i bruk, i for liten grad bidrar til å ansvarliggjøre partene i arbeidslivet til å klare å løse denne type saker uten at Regjeringen griper inn og bruker tvungen lønnsnemnd. I denne saken er det spesielt, for her står jo ord mot ord, der det hevdes at man ikke godt nok har benyttet seg av muligheten til å søke om dispensasjon. Det understreker bare akkurat den problemstillingen som vi ønsker å trekke opp, at vi må være forsiktige med å bruke tvungen lønnsnemnd, fordi det har uheldige konsekvenser for partenes vilje til å klare å komme fram til enighet og løse konflikten på en skikkelig måte.
Victor Norman (Høyre), 2002-11-07:
Saksordføreren redegjorde for saken på en fortreffelig måte, så jeg skal ikke føye noe til der, men bare kommentere et par ting om akkurat dette med dispensasjonsløsningene og bare presisere og gjenta noe som man har vært inne på før. Denne konflikten ble hele tiden nøye fulgt av Statens helsetilsyn, og rapportene derfra viste lenge at streiken ikke førte til kritiske situasjoner, selv om den selvfølgelig førte til ulemper både for pasienter og sykehus. Men søndag 13. oktober, etter at streiken hadde pågått i to og en halv uke, rapporterte Helsetilsynet at fare for liv og helse kunne oppstå, fordi de gitte dispensasjoner var trukket tilbake med virkning fra neste morgen. Partene opptok imidlertid kontakt og ble enige om å forlenge dispensasjonene ytterligere ett døgn. Det ble ingen løsning på problemene i løpet av det neste døgnet, og rapportene fra Helsetilsynet utover mandag 14. oktober konkluderte altså med at det kunne oppstå situasjoner som kunne føre til fare for liv og helse. Konklusjonen ble trukket på bakgrunn av rapporter fra fylkeslegene i Sør- og Nord-Trøndelag. I den situasjonen – og det skjønner jeg det er enighet om – så Regjeringen ingen annen mulighet enn å fremme forslag om å stanse streiken og løse tvisten ved tvungen lønnsnemnd. Partene ble orientert om denne beslutningen, som saksordføreren var inne på, i et møte med kommunalministeren om kvelden 14. oktober. Problemene som oppstod, hadde altså sin bakgrunn i uenighet om hvordan dispensasjoner skulle håndteres. Slik jeg har forstått det, har det i ettertid vært ulik oppfatning mellom partene om hvem som hadde ansvaret for at situasjonen ble slik. I den forbindelse har jeg lyst til å understreke at kommunalministeren i møte den 14. oktober presiserte overfor partene at på et så sensitivt område bør man forsøke å etablere hensiktsmessige rutiner for håndtering av streik, herunder dispensasjonsrutiner, før man kommer i konflikt. Det er jo det som har sviktet i denne saken, og det er det som gjør at man må bruke tvungen lønnsnemnd i en sak hvor dette egentlig burde vært unødvendig. Det er viktig at partene har klart for seg at slike spørsmål bør være avklart før man kommer i konflikt, det er ikke noe man løser på en grei måte når konflikten først har oppstått.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-11-07:
Jeg skal bare gi en kort redegjørelse for hvorfor Fremskrittspartiet ikke slutter seg til flertallet i denne sak. Jeg vil først få vise til Fremskrittspartiets generelle syn i saker som gjelder Finnmark og der samiske spørsmål er involvert. Vi har hele tiden hevdet at likhet for alle i Finnmark når det gjelder retten til land og vann, er den beste måten å skape en minst mulig konfliktartet situasjon på i det etniske området som Finnmark fylke er. Jeg vil også legge til at vi mener at Sametinget bør nedlegges, og således kan vi ikke være for å utvide det samiske i Finnmark ytterligere på den måten som det er foreslått i denne innstilling.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-11-07:
Ivar Østberg er saksordførar for denne saka, og han har ikkje sete i Odelstinget. Derfor ynskjer eg på hans vegner å gjera litt greie for dei enkle tinga i denne saka. Det er nemleg slik at det er tre offisielle språk i Noreg. Det er bokmål, nynorsk og samisk. Derfor er denne saka enkel både for Kristeleg Folkeparti og for Regjeringa. I samiske område er samisk språk utbreidd, og fylket har no også fått eit offisielt samisk namn. Det er det som ligg i denne saka. Det er også vedteke at fem kommunar kan bruka samisk og norsk kommunenamn parallelt, men dette gjeld altså fylket. Finnmárku er det samiske namnet for Finnmark, og no skal det også stå på skilt. Det synest Regjeringa er riktig, og det er eit symbol på at samisk språk er eit av dei offisielle norske språka.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-11-07:
Jeg er litt usikker på om jeg tar replikk til replikken. Det hørtes nesten ut som om forrige innlegg var mer en replikk til Karita Bekkemellem Orheim enn et forsvar for det som Høyre har gått inn for i innstillingen, når det gjelder skolemiljø. Men jeg går ut fra at jeg har replikk til innlegget fra Ine Marie Eriksen, og det gjelder spørsmålet om skolebygg. Grunnlaget har vært der for at staten og Stortinget har engasjert seg for å gi kommunene større muligheter for å kunne ruste opp, bygge nytt og lage et bedre fysisk skolemiljø for elevene. I et vedtak som bare et mindretall støtter, ber vi om en situasjonsrapport om hvordan situasjonen for skolebygg i Norge er. Regjeringspartiene ønsket ikke å være med på det. Er det fordi en er redd for resultatet? Er det fordi en er uinteressert, eller er det fordi det kanskje vil vise at forslaget om å redusere lånerammene til kommunene var et dårlig forslag? En slik situasjonsrapport vil jo ikke ha noe med ansvarsforholdet med hensyn til skolebygg som ligger i kommuner og fylkeskommuner, å gjøre, men jeg synes det ville være et naturlig grunnlag for Stortinget å ha i forhold til å skulle vurdere om den ordningen fungerer som den skal, når det gjelder utlån til kommuner og fylkeskommuner. Så jeg stiller rett og slett spørsmålet: Hva er grunnlaget for at en ikke ønsker å få fram en situasjonsrapport om forholdene for skolebygg for barn og unge i norske skoler?
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2002-11-07:
Først bare en liten oppklaring, slik at ikke statsråden skal få følelsen av uberettiget kritikk: Jeg har ikke oppfattet det slik at det er noen som har kritisert tidsbruken til statsråden i forhold til å få fram denne saken. Jeg syns det har gått relativt raskt. Så til situasjonen når det gjelder skolebygg, som – igjen – er helt sentralt for det fysiske arbeidsmiljøet til barn og unge. Jeg merket meg at statsråden i sin innledning sa at departementet hadde dårlig med tall, og at det var stor usikkerhet om hvordan situasjonen var for skolebygg. Hun sa også at hun ville sette i gang en ytterligere kartlegging for å få mer klarhet i det og få fram mer statistikk. Jeg nevnte i en tidligere replikk her at et flertall i Stortinget er tydelig uinteressert i et sånt materiale, i og med at det bare er et mindretall som ønsker å få en slik situasjonsrapport. Da vil jeg spørre statsråden: Hvis nå noen partier her på Stortinget hadde interesse av resultatene av den kartleggingen, ville statsråden og departementet sikre at disse partiene fikk det grunnlagsmaterialet?
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-11-07:
Saksordføreren gikk ikke inn på de deler av innstillingen hvor SV er i mindretall i forhold til komiteens flertallsinnstilling. Det har jeg lyst til å komme litt tilbake til. Ellers kan man selvfølgelig ha ulike syn på i hvor stor grad den foreliggende innstilling er en oppstramming av forslaget fra departementet. Jeg vil heller uttrykke meg slik at det er en rimelig klar presisering av en del av de punktene som departementet har fremmet. Men på ett punkt er SV i et klart mindretall. Det gjelder hvor disse bestemmelsene skal plasseres. Flertallet i komiteen har gått inn for at de skal plasseres i opplæringsloven, mens SV har fremhevet sterkt at de burde plasseres i arbeidsmiljøloven. Arbeidsmiljøloven er en lov som skal ivareta rettighetene mellom partene i arbeidslivet, hvor partene i arbeidslivet – både arbeidsgiver og arbeidstaker – er pålagt rettigheter og plikter. Når da SV så sterkt poengterer at disse bestemmelsene burde plasseres inn i den ordinære arbeidsmiljøloven, mener da også SV at skoleelevene skal pålegges de samme plikter som arbeidstakerne har i henhold til den ordinære arbeidsmiljøloven? Det må i tilfelle være rimelig nytt i forhold til det jeg har oppfattet som SVs ordinære skolepolitikk i henhold til plikter for elevene. Hvordan vil SV følge opp dette i forhold til å kunne kvitte seg med de elever som ikke ivaretar sine plikter som arbeidsmiljøloven har bestemmelser i forhold til? Arbeidsmiljøloven har sågar straffebestemmelser for dem som ikke følger opp sine plikter i henhold til lovgivningen. Hvordan stiller dette seg i forhold til SVs ordinære skolepolitikk?
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-11-07:
Fremskrittspartiet er på mange måter et forunderlig parti. I mange sammenhenger argumenterer man sterkt for nedbygging av offentlig byråkrati og offentlig forvaltning. I denne sammenhengen vil man bygge opp en egen statsforvaltning som skal ta seg av de tusener av skolebygg vi har rundt omkring i hele landet. Ikke nok med det, representanten fra Fremskrittspartiet sier i klartekst at kommunene gjennom flere år har forsømt vedlikeholdet av sine bygg. Er det da slik å forstå at Fremskrittspartiet ønsker at det skal bli en statlig oppgave å ivareta ansvaret og forpliktelsene og vedlikeholdet når det gjelder de kommunene som har forsømt sine oppgaver – som de vitterlig har? Hva da med de kommunene som har ivaretatt sine oppgaver og vedlikeholdt og bygd ut sine skolebygg på en veldig god måte – som faktisk er tilfellet i flertallet av kommunene i dette landet? Og hva med lokaldemokratiet i denne sammenhengen? Har ikke Fremskrittspartiet overhodet tro på at de norske kommuner og de norske kommunestyrepolitikerne er i stand til å prioritere hva som skal gjøres i den enkelte kommune? Er det slik at stortingspolitikerne vet best i enhver sammenheng?
Jan Koløy (Fremskrittspartiet), 2002-11-07:
Fremskrittspartiet er tilfreds med de endringene som nå blir vedtatt knyttet til lov om oppfinnelser som er gjort av arbeidstakere. Men det hadde etter vårt syn vært ønskelig å legge seg enda nærmere den modellen som Stanford-universitetet har utviklet, og som har gitt den institusjonen svært gode resultater. Modellen sikrer ved avtale institusjonen patentrettigheter til den ansattes oppfinnelser. Oppfinnerne skal fritt kunne publisere forskningsresultatene dersom dette ikke bryter med inngåtte avtaler. Stanford-universitetet har utviklet en standardavtale der den enkelte forsker skriver under på at han eller hun skal varsle institusjonen om alle potensielle patenterbare oppfinnelser. Dersom flere forskere står bak en oppfinnelse, må alle være enige om at en offentliggjøring er det beste for å sikre kunnskaps- og teknologioverføringen. Det beste ved modellen er at den i stor grad er basert på at det inngås avtaler forut for forskningen, slik at rammene for forskningen er lagt. Når det gjelder spørsmålet om hvordan en skal få omsatt mer av den forskningen som finner sted, og formidle den til næringslivet, mener Fremskrittspartiet at det er nødvendig å ha profesjonelle instanser til dette. Det er ikke tilstrekkelig i dagens samfunn at man i forskjellige utdanningsinstitusjoner sitter på hver sin tue. En rekke av våre høyere utdanningsinstitusjoner har ikke økonomi til å skaffe seg tilgang til den kompetanse og ekspertise som er nødvendig for å få til en smidig og tilfredsstillende ordning med tanke på å få omsatt patenter til produkter. Fremskrittspartiet er glad for at det er stor frihet når det gjelder hvordan eventuelle ressurser knyttet til patenter som blir omsatt, og som bringer inn inntekter, skal fordeles. Det er etter vår oppfatning av stor betydning at dette i størst mulig grad blir fordelt gjennom avtaler mellom institusjonene, forskere og eventuelle tredjeparter. Ved at institusjonene har frie tøyler til å gjøre dette kan det være lettere for institusjonene å tiltrekke seg anerkjente forskere med høy internasjonal kompetanse. Det er uansett viktig at de institusjoner som greier å vise til gode forskningsresultater, og som makter å omsette disse til inntekter for institusjonene, ikke blir straffet ved at de statlige bevilgningene reduseres. Dersom institusjonene greier å skaffe seg merinntekter gjennom forskning som utføres, vil dette være en ytterligere motivasjonsfaktor for å øke kvaliteten. Motivasjon trenger både den enkelte forsker og utdanningsinstitusjonene. Fremskrittspartiet har forhåpning om at en endring av loven kan bidra til å styrke denne.
Jan Koløy (Fremskrittspartiet), 2002-11-07:
Ja.
Jan Koløy (Fremskrittspartiet), 2002-11-07:
Ja, Fremskrittspartiet er forunderlig. Vi har iallfall fått åpnet øynene, vi som har vært ute i politikken i kommunene i en del år. Vi ser at halvparten av norske kommuner har en økonomi som sier underskudd – underskudd i regnskapene for mange år – og det ser ikke lysere ut framover med den politikken som blir ført for kommunesektoren. Vi har realisme i dette og ser, slik som vi gjorde i sykehussektoren, at staten får ha ansvaret. Det er der pengene er. Kommunene har ikke penger til skolebygg, det er helt klart. Fylkene hadde ikke penger til sykehusene, og staten overtok. Vi så at det var 3,1 milliarder kr i overforbruk i helsesektoren nå, og jeg tror at det vil bli brukt mye penger også i skolesektoren for å utruste disse skolebyggene. Kommunene makter det ikke med de midlene som er stilt til disposisjon. Lokaldemokrati og prioritering: Det er ikke demokrati når det ikke er penger til å gjøre noe.
Jan Koløy (Fremskrittspartiet), 2002-11-07:
Jeg vil takke statsråd Clemet for ganske klare og gode svar på en del ting. Men jeg vil også at hun skal utdype litt det at kommunene skal få stilt til rådighet disse 15 milliarder kr til reparasjon av skoler og vedlikehold av skoler. I Hordaland fylke har mange kommuner lånestopp, de må ha godkjenning fra høyere hold. Hva vil statsråden gjøre med dette? Så til dette med antimobbeprogram. Når en går litt inn på disse tallene som har versert i en del undersøkelser i det siste, ser en at 42 pst. av elevene blir mobbet av læreren, og 40 pst. av medelever. Men noe som var enda sterkere for meg da jeg leste det, var at elevene sier at lærerne ikke klarer å engasjere dem i læring, i fag, og det er nokså alvorlig. Det er en situasjon som vi kanskje ikke har visst om. Hva vil statsråden gjøre på dette området? Det gjelder kanskje ikke bare mobbeprogram, det er kanskje noe med utdanningen, og hva har man tenkt på denne siden framover? Det er kanskje snakk om en lengre lærerutdanning enn det vi har i dag.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-07:
Jeg takker for påminnelsen. Jeg husket faktisk på det på veien ned fra talerstolen, så jeg gjør det herved. Jeg tar opp SVs egne forslag og forslag der SV er medforslagsstiller. Så til spørsmålet fra Søren Fredrik Voie. Det er klart at vi primært synes at disse bestemmelsene burde ha ligget i arbeidsmiljøloven. Det er spesielt én grunn til det. Arbeidsmiljøloven er omfattende. Det er etablert et tilsynsorgan, det er etablert en praksis, og det er etablert en forståelse av hva et godt fysisk og psykososialt arbeidsmiljø er, så på det området har vi ikke noe problem med å si at elevene skal ha nøyaktig de samme rettigheter som arbeidstakere. Når det gjelder rettigheter til et godt arbeidsmiljø, både fysisk og psykososialt, skal det ligge på nivå og på linje med det som gjelder for arbeidstakere. Det skulle i anstendighetens navn bare mangle! Og i og med at vi har etablert dette lovverket, vil det være naturlig for oss at elevene kommer inn under det samme lovverket. Men det er også ganske åpenbart at deler av arbeidsmiljøloven selvsagt ikke kan omfatte elever. Det som går på ansettelsesforhold, det som eksempelvis går på arbeidstid og en hel masse slike bestemmelser fra paragraf et eller annet og utover i arbeidsmiljøloven, kan ikke omfatte elever. Det er klart at de delene av loven skal ikke omfatte og skulle ikke omfatte elever. Jeg kan ikke se at det er noe problem å legge elevene inn under arbeidsmiljøloven og så gjøre unntak for de deler av loven som det er helt uaktuelt for elever å være underlagt, det som eksplisitt gjelder arbeidstidsforhold, det som gjelder ansettelsesforhold, det som gjelder arbeidsgiver-/arbeidstakerforhold osv. Jeg kan ikke forstå at det skulle være vanskelig for noen, og det ville ideelt sett være det aller beste, men vi aksepterer det nest beste, nemlig at dette går inn som en del av opplæringsloven.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-07:
75 pst. av innlegget til Ine Marie Eriksen var en polemikk mot Trond Giske og et lovutkast som lå ute for noen år siden, et merkelig innlegg. Jeg skal ikke polemisere mot noe som helst, men bare gratulere Høyre med at de eksempelvis er med på at vi nå får etablert et tilsynsorgan. Høyre har endret standpunkt og støtter flertallet i det å gå inn for et skikkelig tilsynsorgan. Jeg har lyst til å gi ros til Høyre for det tross alt, istedenfor å drive polemikk mot noe de opprinnelig gikk inn for. Det synes jeg er veldig bra, og vi er nå kommet et vesentlig stykke lenger enn det vi var i utgangspunktet. Men det var ikke det jeg skulle ta opp. Ine Marie Eriksen brukte også ganske mye tid på å snakke om mobbing, et stort og vanskelig problem i skolen. Vi vet at Regjeringen har tatt tak i det på en bra måte, iallfall verbalt. Men så er det et forslag her, som Høyre ikke er med på, som går på at kommunene skal tilbys antimobbe-opplegg i løpet av en periode. Vi vet at skal vi gjøre noe med mobbingen i skolen, er det først og fremst lærerne som sitter med nøkkelen. Det er de som må få kunnskap, det er de som må bli flinkere til å oppdage mobbing, og det er de som kan sette inn støtet mot dette. Så sier flertallet at dette må vi gjøre noe med. Dette skal vi gjøre noe med. Skolene skal få tilbud om ulike program. Det er utviklet mange gode program. Så ligger dette forslaget fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet på bordet, som man har mulighet til å stemme for, men så støtter ikke Høyre det, slik at vi ikke får flertall for det. Hvor er logikken? Hvorfor ikke støtte et slikt godt forslag, slik at vi kan sette inn støtet mot mobbing, som er et stort problem, som ødelegger undervisningen og også ødelegger arbeidssituasjonen for veldig mange barn i skolen?