Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2008-05-08:
Forslaget om å utarbeide en energipolitisk handlingsplan er fremmet i den hensikt å skape et best mulig grunnlag for hvordan norsk kraftpolitikk bør utformes på en mer helhetlig og en mer framtidsrettet måte, noe forslagsstillerne mener er til det beste for både miljø, forsyningssikkerhet og samfunnssikkerhet. En bakenforliggende årsak til å fremme dette dokumentet er at Norge ikke har hatt en godt nok fungerende kraftpolitikk siden 1960-, 1970-, 1980-tallet. Faktum er at helt siden tidlig på 1990-tallet og fram til i dag har den norske kraftpolitikken slumret i en slags tornerosesøvn. Man har altfor lenge oversett behovet for å bygge ut ny norsk kraftproduksjon i takt med forbruksøkningen. I den siste 10-15-årsperioden har forbruket av elektrisk energi økt så sterkt her til lands at vi er blitt avhengige av en stor nettoimport av kullkraft og kjernekraft fra våre naboland. Fremskrittspartiet mener at vi må ta et mer aktivt tak i den svekkelsen av kraftbalansen som er oppstått, og så fort som råd er igangsette prosesser og planer for hvordan vi igjen kan styrke kraftbalansen, bli mindre importavhengige og øke landets forsyningssikkerhet til et igjen betryggende nivå. Det er nettopp dette den handlingsplanen vi nå foreslår, skal bidra til. Fremskrittspartiet er mildt sagt både forbløffet og skuffet over at regjeringspartiene og Regjeringen heller ikke denne gangen vil innse at det er et behov for å utarbeide en energipolitisk handlingsplan, gjerne i form av en stortingsmelding. Fremskrittspartiet konstaterer at den rød-grønne regjeringen følger opp den passive linjen i kraftpolitikken som siden begynnelsen av 1990-tallet har rådet grunnen her i Norge. Vi registrerer også at alt snakket fra Regjeringens side om at de skulle sørge for et kraftpolitisk løft, dessverre bare framstår som tomme ord og slag i luften. Resultatet av rundt 15 års fravær av aktiv norsk kraftpolitikk er at energinasjonen Norge er havnet i den absurde forsyningssituasjonen at landet i de aller fleste år er blitt avhengig av import av kullkraft og kjernekraft for å dekke opp det innenlandske forbruket av elektrisk energi. At Norge som verdens sjette største produsent av vannkraft og en av verdens største eksportører av både olje og gass, er blitt importavhengig av elektrisk energi, er i realiteten en fallitterklæring for norsk kraftpolitikk. Hvordan har en europeisk energistormakt som Norge kunnet havne i en situasjon der vi kun i år med ekstremt mye nedbør er selvforsynte med strøm? Vi kjenner svaret. Årsakene blir ytterligere understreket her i dag når vi ser at både Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet er helt uinteresserte i å få utarbeidet en energipolitisk handlingsplan. Vi lever i dag i et høyteknologisk samfunn der selv små avbrudd i energiforsyningen kan få dramatiske konsekvenser for mange vitale samfunnsområder. Det er slik at en kraftkrise i Norge faktisk bare er et tørrår unna. Vi trenger av disse grunner et overordnet plandokument som drøfter utfordringene knyttet til det forventede kraftforbruket de neste årene. Vi trenger også en nærmere drøfting av hvordan vi kan utnytte det resterende vannkraftpotensialet vårt bedre. Vi må også drøfte mer inngående hvordan vi kan legge til rette for satsing på et mangfold av ulike energiteknologier, slik at vi kan skape et mer robust energiforsyningssystem som er mindre vannkraftavhengig. Vi trenger også en plan der vi kan drøfte innsatsnivået innen forskning og utvikling og bruk av nye alternative energikilder i Norge.