Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2016-04-14:
Når man hører på debatten her i dag, er det innimellom slik at man tenker at vi er i 1916 og ikke 2016. Det er veldig polarisert, det er veldig spissformulert, og igjen skal alt telles, det skal måles, og det skal kvantifiseres. Men hvis vi først skal måle, kan vi tenke litt på kåring etter kåring etter kåring – år etter år etter år – hvor Norge er blitt kåret til verdens beste land å bo og leve i. I disse kåringene er også kvinner spurt. Det er ikke så galt, og det er ikke så nær ragnarok som man kan få inntrykk av når man lytter til denne debatten. Det handler om likeverd. Det handler om likestilling, og det handler om like muligheter – for alle mennesker. Med det petimeterpirket som jeg hører innimellom, for å illustrere nivået, burde man kanskje ikke si mennesker lenger, men «personesker». Vi er nede på et sånt detaljnivå som er veldig spesielt. Spøk til side. – Mye er bra. Mye har vært gjort, og mer kan og skal gjøres, som også denne meldingen peker på. Samtidig må det være lov å tillate seg å løfte frem og være stolt over at Norge er et foregangsland, og at vi internasjonalt både er en supermakt og har en lederrolle når det gjelder likestillingsarbeid. Jeg har lyst til å fortelle en historie fra mitt eget liv, for veldig mye har skjedd på veldig kort tid, på bare en generasjon eller to. For ikke så veldig lenge siden besøkte jeg noen jeg kjenner godt, og en ung person i huset hadde akkurat fått seg ny kjæreste – veldig spennende. Jeg var på vei for å hilse på denne kjæresten, og jeg ble advart av en annen ung person i husstanden: Før du går og hilser på kjæresten, må du vite en ting, at denne kjæresten er litt innadvendt, litt stille og beskjeden og forsiktig, og du er ofte litt foroverlent og «på», så bare gi vedkommende lite grann tid, så skal du se at det er en veldig hyggelig person. Ja, det er greit å vite i forkant, tenkte jeg. Så går jeg inn og hilser på en beskjeden, svært hyggelig og trivelig person. Det som jeg ikke var blitt fortalt, og som ville vært naturlig i min generasjon, var at vedkommende hadde en annen hudfarge og var av samme kjønn som kjæresten, men dette var helt naturlig for personen som advarte meg. Sånn skal det selvfølgelig være. Vi har beveget oss veldig langt, og det skal vi være glad for. – Vedkommende har nå en annen kjæreste, med en annen hudfarge og av et annet kjønn, så det beveger seg. Vi har kommet langt selv om mye gjenstår, og skjevheter skal selvfølgelig rettes opp. Noen ganger må det sterke virkemidler til. Historisk har vi sett det, også i Høyre, som da Høyres minister i sin tid kvoterte kvinnene inn i styrerommene. Men den tellekant-likestillingen som vi er i ferd med å bevege oss mot nå, hvor det er prosenter, antall hoder, annenhver kvinne og mann – ja vel, det må vi kanskje justere senere hvis man skal følge Venstre og innføre det tredje kjønn. Skal det være tredje hver kvinne, mann og hen? Det viser litt hvor denne debatten er på vei. Det samme gjelder antall uker. 10 uker pappaperm er en skandale, 14 uker er likestilling – igjen et eksempel. Mitt første barn ble født i 1999, og jeg var hjemme syv måneder med det barnet. Med det andre barnet, som er født i 2001, var jeg hjemme fem måneder. Var jeg da mer likestilt med det første barnet og mindre med det andre, eller var det kona som var mest likestilt, eller var hun minst likestilt? Hvis noen kan forklare meg det, er det veldig fint. Det var ikke et resultat av knallharde forhandlinger ved kjøkkenbordet. Det var en familie som løste en utfordring og en glede familien hadde, til beste for akkurat den familien. Ja, vi har fortsatt utfordringer, det er fortsatt uløste oppgaver. Likestillingsmeldingen peker på mange av dem, og som også de rød-grønne har sagt, beskriver meldingen mange av dem godt. I tillegg, som det er pekt på tidligere i debatten, viser vi også til over 70 tiltak, som sist jeg telte etter, er mer enn 50, som er de andre. Så dette er med på å bringe likestillingspolitikken videre, en politikk som gjennom mange år har vært god, og som nå blir enda bedre. Så håper jeg at vi kan fortsette denne debatten uten å polarisere den unødvendig.