Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2010-02-04:
Det historiske forliket om den nye AFP-ordningen som Regjeringen og partene i arbeidslivet har kommet fram til, er bra for Norge, og det er bra for framtidas pensjonister. Den nye pensjonsreformen legger opp til at sliterne sikres en verdig avgang fra arbeidslivet, og at samfunnet samtidig vil nyte godt av verdiskapingen som seniorene skal bidra med ved å skulle stå lenger i arbeid. Det er vi avhengige av, fordi vi lever stadig lenger i Norge, og fordi vi vil oppleve knapphet på arbeidskraft i framtida. Vi blir stadig flere eldre, og vi lever lenger. Det nye pensjonssystemet som snart innføres, tar hensyn til det. Samtidig vil altså Regjeringen at de som er slitne og ønsker å gå av ved 62 år, skal sikres en god pensjon og en inntekt man kan leve av. Den løsningen som partene har forhandlet seg fram til i samarbeid med Regjeringen, er et godt kompromiss. Det sikrer hensynet til sliterne, samtidig som vi bygger et pensjonssystem der det lønner seg å jobbe. Det er ingen selvfølge at den nye AFP-ordningen har kommet på plass. Ordningen er et ektefødt barn av arbeiderbevegelsens lange kamp for arbeidstakernes rettigheter. Fremskrittspartiet står her i dag igjen alene, og som flere andre har sagt, løper de igjen gratispassasjerenes ærend. De viser mangel på respekt for trepartssamarbeidet og fagbevegelsens tradisjoner, metoder og de framforhandlede rettigheter til landets arbeidstakere. Fremskrittspartiets politikk er et slag mot fagbevegelsen. Men det er ikke noe nytt at Fremskrittspartiet vil svekke fagbevegelsen. Regjeringen har siden den overtok i 2005, innfridd sine løfter til arbeidstakerne om å øke sysselsettingen og styrke velferden. Det første vi gjorde da vi kom i regjering, var å reversere de brutale endringene i arbeidsmiljøloven som høyresiden sto bak i forrige periode, og som ville svekket arbeidstakernes rettigheter og brutalisert arbeidslivet. I debatten i dag er det viktig å minne om at Fremskrittspartiet står for og slåss for helt andre verdier enn arbeiderbevegelsen, og vanlige arbeidstakere vil tape stort på Fremskrittspartiets totale politikk. Når Fremskrittspartiet i dag later som de ønsker bedre rettigheter til flere, er det viktig å minne om at deres primære syn på pensjon ville, dersom det ble gjennomført, innebære at alle ble minstepensjonister i folketrygden og måtte sørge for resten selv. Vi husker alle resultatene av LOs partiutspørring før valget. På LOs 41 spørsmål ga høyresiden uttrykk for ønsket om økt bruk av midlertidige ansettelser, sterkt utvidet adgang til overtid og motstand mot kollektive forhandlinger. Fremskrittspartiet kom verst ut når det gjaldt å ta vare på arbeidstakernes rettigheter. Det finner vi også igjen i partiprogrammet deres, der det f.eks. på side 7 står at Fremskrittspartiet ikke ønsker landsomfattende tariffavtaler, og at lønnsdannelsen skal skje bedriftsvis. Det blir ikke likelønn, rettferdighet eller sikkerhet av at alle skal være sin egen lykkes smed. Med så klar tale viser også Fremskrittspartiet sitt sanne ansikt når det gjelder forholdet til fagbevegelsen, til de framforhandlede rettighetene og til det kollektive systemet som er en så avgjørende del av den norske modellen. Her i dag viser de igjen at de ikke har respekt for nettopp dem som har sørget for at vi kommer så godt ut på alle statistikker, at vi har et godt og regulert arbeidsliv med høy sysselsetting, et pensjonssystem som stimulerer til å jobbe, og som tar vare på dem som ikke lenger kan. Men først og fremst viser Fremskrittspartiet mangel på respekt for det organiserte arbeidsliv, og det synes jeg er utrolig synd.