trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-13:
Jeg er absolutt og dundrende uenig med representanten Leirstein i at dette er et budsjett uten visjoner. Det er klare mål om å lage et mer solidarisk og et mer miljøvennlig samfunn. Det er det vi strekker oss etter i dette budsjettet. Vi skal få opp CO2-rensing, som kommer til å være en viktig teknologiutvikling for å begrense klimautslippene. Vi foreslår en omlegging når det gjelder verdifastsettelse av boliger og formuesskatten, som er et stort grep. Jeg merker meg med interesse at representanten Leirstein ikke kommenterte det. Det håper jeg betyr at han har tenkt å bruke litt tid på å sette seg inn i det, for det er et omfattende materiale som ligger der nettopp om det. Da kan vi få bort en del grov urettferdighet. En viktig visjon er å føre en politikk for mer rettferdig fordeling og ta bort grov urettferdighet. En klar visjon har vært å få på plass full barnehagedekning, og vi fortsetter med å styrke tilbudet til barna fordi vi vet at både skolen, SFO og barnehagene er de viktigste arenaene for å bekjempe forskjeller og for å gi unger best mulig utgangspunkt. En klar visjon er å sørge for godt helsetilbud til befolkningen gjennom både å styrke behandlingskapasiteten på sykehusene, og å sørge for at vi framover er smartere gjennom samhandlingsreformen, som betyr at flere pasienter kan behandles i kommunene når de er klare for utskriving fra sykehus. Vi vet at mange av de pasientene nå ligger på sykehus og slik sett hindrer andre som står i køen, i å komme inn og få god behandling. Så: Det krevende med dette budsjettet er å finne ut hvordan vi skal legge oss når det gjelder oljepengebruk. Hver sjuende krone av offentlige budsjetter er nå en oljekrone. Det er gode grunner for å gjøre det fordi arbeidsledigheten øker ytterligere. Men konkurranseutsatt sektors utfordringer kan vi ikke bevilge oss bort fra. Måten vi best hjelper konkurranseutsatt sektor på, det er å holde igjen på oljepengebruken, og det gjør vi.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-13:
Jeg er glad for at representanten Sanner starter med å si at Norge er et godt land å bo i, for ofte blir det sånn i denne typen debatter at mange må gni seg litt i øynene og ikke kjenner seg helt igjen. Jeg er også glad for det samarbeidet vi har hatt med opposisjonen, særlig når det gjelder banktiltak, og situasjonen da det gjaldt å skaffe kreditt til næringslivet – for det var prekært på et tidspunkt. Så er jeg jo villig til å se litt stort på alle de ropene jeg fikk fra Høyre og andre partier i opposisjonen om at vi kom med for lite for sent i forhold til å bekjempe virkningene av finanskrisen. Når vi nå ser oss tilbake, har vi truffet riktig, med riktig omfang på de tiltakene vi har satt i gang. Men de er midlertidige. Vi faser dem nå ut, og det er fremdeles utfordringer i norsk økonomi framover. Så anklager representanten Sanner Regjeringen for å ha gått tom for ideer. De store, nyskapende ideene fra Høyre er altså storstilt privatisering og kommunesammenslåing. Jeg er ikke i stand til å se at det er nye forslag. Det har mange land prøvd før med svært dårlige resultater. Det er ingen grunn til at verken norsk næringsliv eller folk flest skulle hige etter storstilt privatisering i Norge. Det er tvert imot slik at den norske velferdsstaten har vært et veldig godt utgangspunkt for å stille opp for næringslivet i en krisetid. Det at vi har løst viktige oppgaver, f.eks. når det gjelder helse og utdanning, i fellesskap, har vært en fordel når markedene har krasjet, slik vi har sett i land rundt oss. Men representanten Sanner har rett. Det kommer til å være vanskeligere å bevilge seg ut av utfordringer framover. Og det kommer til å stille større krav til hvordan vi bruker de ressursene(presidenten klubber) vi har i samfunnet. For den store utfordringen vi har når det gjelder konkurranseutsatt(presidenten klubber) sektor, er at vi ikke stiller oss slik at fyrer opp under en(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-13:
Da er den litt fleksibel, president!
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-13:
Det offentliges samarbeid med de frivillige ideelle organisasjonene, enten det gjelder rus, eller det gjelder barnevern, som er et annet område der man har mye av den typen samarbeid, har vært tema i forbindelse med regjeringsforhandlingene om ny plattform, og har vært tema i mange runder, fordi vi har et ønske om å få langsiktige, forutsigbare avtaler med de ideelle organisasjonene som har tilbud av høy og god kvalitet å komme med når det gjelder barnevern og rus. Det er likevel ikke mulig for meg å si at enhver ideell organisasjon med ethvert tiltak holder den kvaliteten, eller er det som trengs i forhold til rusbehandling, men det er en utfordring vi har å få til gode samarbeidsordninger med de ideelle organisasjonene som holder høy kvalitet. Jeg hadde jo håpet at representanten Syversen også så at det er satsing i forhold til fattigdom i Norge på mange områder i dette budsjettet, både når det gjelder bostøtteordningen, og når det gjelder de laveste trygdene, som nå kommer opp i to ganger grunnbeløpet i folketrygden. Men jeg er også enig med Syversen i at mange av de tiltakene som er mest effektive i kampen mot fattigdom, er de som hindrer at nye blir fattige i framtiden, nemlig tilbud til barn. Da kan det selvsagt være sånn at det er en del tiltak som må målrettes. Men vi har veldig tro på de brede universelle ordningene, som gjør at barn treffes på samme sted, uavhengig av hva slags bakgrunn de har. Derfor er den timen med gratis SFO viktig, og særlig vi som er fra Oslo, vet at det i de bydelene der det er mange som har minoritetsbakgrunn, eller foreldre med dårlig råd, er for få barn som går i SFO – det som er den nye lekegata. Når det gjelder bistand og utvikling, er det ikke riktig at regnskogsatsingen går på bekostning av bistand. Det er riktig at en del av utgiftene til å ta imot asylsøkere og flyktninger i Norge regnes som bistand, men representanten Syversen kan være glad for at han bor i et land med en rød-grønn regjering, og ikke i Sverige, der hans søsterparti kutter på bistanden.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-13:
La meg bare først si når det gjelder basisbevilgningene til høyere utdanning: Nå må opposisjonen slutte å snakke om «hvileskjæret». Det er rettet opp for lengst. Det er en betydelig satsing på høyere utdanning og forskning i dette budsjettet. Det er en god satsing på næringsrettet forskning i dette budsjettet, og det er en betydelig satsing på studieplasser i dette budsjettet. Den replikken blir ikke noe bedre av at den gjentas. Den er helt feilslått. Så til representanten Raja. Jeg synes representanten hadde fått med seg mye av hovedlinjene i budsjettet. Det dilemmaet vi har for 2010, er på hvilken måte vi nå både skal sørge for at vi har en politikk som holder igjen med hensyn til økende arbeidsløshet, og samtidig se at vi skal tilbake på 4-prosentbanen på et tidspunkt framover. Dette er et svakt ekspansivt budsjett. Det er ½ pst. budsjettimpuls. Det kan ikke karakteriseres som et ekspansivt budsjett i den forstand, og det er andre forhold, som jeg var inne på i mitt innlegg, som gjør det ytterligere mindre ekspansivt, nemlig bortfallet av betydelige inntekter fra utbytte til staten. Så når det gjelder framtidens utfordringer: Jeg synes det er oppfriskende å se hvor offensivt Venstre har startet denne stortingsperioden. Det er et kampvillig Venstre med mange forslag, både i går og i dag. Det synes jeg er inspirerende, for på mange områder har vi behov for en diskusjon om hvordan vi kan følge opp den offensive satsingen som er på miljø og klima i dette budsjettet. Men vi kan jo ikke hvile der, og jeg er helt sikker på at Venstre har gode forslag til hvordan vi kan komme videre på det – og også på andre områder. Det er helt riktig som representanten Raja sier: Den viktigste formuen vi har i Norge, er ikke olje og gass, det er folk. Det er kunnskapen, det er hvordan vi utvikler skole- og utdanningssystemene, slik at flest mulig kan bidra mest mulig til samfunnet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-10-13:
Jeg synes at dette har vært en interessant runde, for jeg hadde forventet, og særlig etter å ha hørt noen ytringer på radioen til morgenen i dag om dette forslaget om verdsettelse av bolig i formuesskatten, at noen på høyresiden etter ryggmargsrefleks hadde brukt hele denne debatten til å prøve å spre rykter om hva det egentlig gikk ut på, som ikke var sanne, og fri seg fra det så langt som mulig. Men det har ikke skjedd. Det tror jeg vi skal være veldig glad for, fordi det er et veldig godt forslag som nå ligger her, som kan avskaffe urettferdighet, eller sørge for et langt mer rettferdig formuesskattesystem. Jeg tar den tonen som er vist i debatten på dette området, som et tegn på at Stortingets opposisjonspartier også har behov for å sette seg inn i hva forslagene faktisk går ut på. Her er det mange enkeltelementer. Men mange har gjennom mange år vært opptatt av den urimeligheten som har vært når det gjelder verdsetting av boliger. Den har eksistert lenge. Den er uforståelig for folk. Veldig mange vet ikke hvor urettferdig den faktisk kan være. Her er det et godt grep som tar tak i det. Når vi da ser under ett hva vi har gjort for å gjøre formuesskatten til et mye mer effektivt virkemiddel i fordelingspolitikken, er jeg ganske stolt over at vi har hevet bunnfradraget fra 151 000 kr i 2005 – det gjaldt for enkeltpersoner og for ektepar sammen – til nå 700 000 kr for enkeltpersoner og 1,4 mill. kr for ektepar. Det betyr at i 2005 var det 30 pst. av skattyterne som betalte formuesskatt. Nå er det etter dette forslaget 17 pst. som betaler formuesskatt. Det betyr at den urettferdigheten det var gjennom mange hull og rabatter som de mest formuende benyttet seg av, som vi nå har tettet igjen, har vi brukt til bunnfradrag for vanlige mennesker. Særlig ved den lettelsen vi nå har i forbindelse med gjennomføringen av dette systemet for å beregne ligningsverdi av boliger, vil veldig mange pensjonister oppdage at de ikke lenger betaler formuesskatt. Det er 520 000 enkeltpersoner som betalte formuesskatt i 2005, som nå helt slipper å betale formuesskatt. Da har vi gjort et godt grep over tid for å få den mer treffsikker i fordelingspolitikken, og jeg gleder meg til å svare på de spørsmålene som måtte komme for å belyse denne situasjonen ytterligere. Vi har lagt fram et budsjett som selvfølgelig ikke er en løs skisse til hvordan vi mener det skal gå i Norge videre. Det er vårt forslag til statsbudsjett for 2010. Men nå ligger det i Stortinget, så nå er det opp til Stortinget å diskutere på hvilket grunnlag man skal behandle dette budsjettet. Vi mener det er et godt utgangspunkt og en offensiv politikk for 2010.
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2009-10-13:
Jeg synes det er rart at finansministeren sier at man holder igjen på oljepengebruken, når man bruker så mye oljepenger som man faktisk gjør. Jeg har ikke noen problemer med at Regjeringen gjør det. Det er mer interessant at Regjeringens egen retorikk ikke skulle tilsi at man skulle bruke så mye penger. Men man velger å gjøre det når det passer Regjeringen – og det er Regjeringens privilegium. Jeg fikk ikke tid til å kommentere formuesskatten, rett og slett fordi dette stod på en lapp jeg aldri rakk å komme til. Det er det som er dilemmaet her inne noen ganger, når klokken går fort. Fremskrittspartiet er veldig glad for at Regjeringen nå øker bunnfradraget opp til 700 000 kr. Veldig bra! Det betyr at man mener at systemet var urettferdig slik det var. Man brukte altså fire år med regjeringsmakt til å skjønne at dette var urettferdig, for så å komme med et forslag som er veldig positivt når det gjelder å øke bunnfradraget. Hvordan dette vil slå ut med den økte boligskatten for noen som et element i formuesskatten, må vi se nærmere på. Jeg hører man sier man skal rette opp en del skjevheter. Jeg tror at så lenge man har formuesskatten, vil det alltid være skjevheter i systemet. Man vil aldri kunne klare å lage et perfekt system hvor man ikke skal ha noen såkalt urettferdighet. Det urettferdige her vil uansett være hele formuesskatten som sådan. Mange som investerer i arbeidsplasser og investerer i videreføring av verdiskapingen i Norge, føler det urimelig at man skal beskattes på den måten som man med formuesskatten legger opp til. Men bunnfradraget er absolutt positivt, og jeg er veldig glad for at Regjeringen kom til den erkjennelsen at man måtte få et mye høyere bunnfradrag. Når det gjelder visjoner, mener jeg fortsatt at de store reformene uteblir, som man kanskje burde ha grepet tak i. Jeg hører man snakker om samhandlingsreformen. Vel, den er også et stykke fram i tid. Det som er poenget nå, er at for alle dem som står i kø i dag, for alle som venter på sykehjemsplass, som venter på pasientbehandling ved et av våre sykehus – alle som altså trenger behandling nå – hjelper det ikke at reformene kommer om noen år. Vi trenger action, og det trenger vi nå.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2009-10-13:
Hvis man skal håndtere tiden slik som handlingsregelen, har vi litt å gå på – i hvert fall i 2009 og 2010! Når det gjelder finanskrisen, har vi nå opplevd en kraftig vekst i offentlig sysselsetting. Samtidig har vi først og fremst tapt mange arbeidsplasser i privat sektor. Da mener Høyre at tiden er inne til å lette byrdene for de små og mellomstore bedriftene, for de mange jobbskaperne i landet vårt, senke de administrative kostnadene, ha mindre byråkrati, færre regelverk og lavere skatter, slik at vi kan skape flere varige og trygge jobber fremover. Jeg mener at en av de viktigste oppgavene vi har, er å sørge for at mer av jobbveksten kommer i privat sektor. Da må vi ha en regjering som er glad i bedrifter, som sørger for at det blir lettere å skape og trygge de arbeidsplassene vi har i privat sektor. Jeg sa ikke at vi ville ha noen storstilt privatisering, men jeg etterlyste samarbeid med private. For det vi har opplevd i de senere år, er at det er bevilget rekordmye penger til helse og mange andre områder, men man har ikke sett tilsvarende resultater. Helsekøene har økt. Det er bygd mindre med vei enn det ble gjort under den borgerlige regjeringen. Vi ligger på topp i bevilgninger til skolen, samtidig som vi har middels resultater. Derfor er det behov for nytenkning. Bjarne Håkon Hanssen, den avgående helseministeren, har sagt at Høyre har rett når vi sier at mer samarbeid med private vil få ned helsekøene. Det er dokumentert at samarbeid med private på samferdselssektoren ville ha innebåret at vi kunne ha bygd mer vei raskere. Jeg sier derfor at Regjeringen er tom for ideer, for den svarer med gårsdagens løsninger på de utfordringene vi nå står overfor.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2009-10-13:
Representanten Syversen er absolutt glad for å bo i Norge. Om det er fordi finansministeren heter Kristin Halvorsen, er jeg litt mer i tvil om! Men jeg har det relativt bra, og det har heldigvis de aller, aller fleste – det skal jeg også innrømme. Det er ikke noe problem å kunne si at vi har et velferdssamfunn vi kan være stolte av, noe som selvfølgelig også betyr at vi har forpliktelser på oss til å hjelpe andre som er i en helt annen situasjon. Bare for å ta familiepolitikken: Jeg merket meg at man nå gjorde tiltak, slik at fedre nå ikke bare kunne treffe barna sine, men de kunne også lære dem ordentlig godt å kjenne! Grunnen til at man kunne det, var at 1 500 flere nå får pappapermisjon. Så jeg må si at det er ikke mangel på visjoner på visse områder når det gjelder denne regjeringen. Det skal finansministeren ha. Når det gjelder fattigdom, holder jeg på at vi nok har litt ulikt syn nettopp på dette i forhold til de generelle ordningene som vi skal ha. Men skal vi virkelig nå dem dette gjelder, må vi også målrette tiltakene i sterkere grad. Nå svarte ikke finansministeren på om det var noe handlingsrom for de rød-grønne i Stortinget til å forhandle om dette budsjettet, men jeg vil utfordre regjeringspartiene på nettopp dette, at vi i fellesskap kunne målrette flere tiltak, slik at færre skal oppleve fattigdom i vårt eget land. La meg også forte meg til å rose noe i budsjettet. Politibudsjettet ser ut til å være veldig bra. Jeg har også lyst til å gi ros for at Regjeringen har fulgt opp dette med livskvalitet, at vi ikke bare skal måle bruttonasjonalprodukt som en slags enhet for hva som gir god livskvalitet. Det skal Regjeringen har ros for. Så håper jeg som sagt at det er et grunnlag for å få til enda bedre løsninger – som sikkert finansministeren ville sagt – enn det som ligger i budsjettet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2009-04-23:
Jeg har gleden av å framsette et representantforslag på vegne av representantene Gjermund Hagesæter, Ulf Leirstein og meg selv om fritak av formuesbeskatning for formue som forvaltes av Overformynderiet.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2009-04-23:
Jeg skal på vegne av representantene Bent Høie, Erna Solberg og meg selv levere et representantforslag om tiltak for redusert tilstrømning og økt utsendelse av grunnløse asylsøkere.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2009-04-23:
Jeg har den glede på vegne av stortingsrepresentantene Sonja Irene Sjøli, Inge Lønning, André Oktay Dahl og meg selv å fremme forslag om innføring av obligatorisk dødsstedsundersøkelse ved plutselig spedbarnsdød.
Borghild Tenden (Venstre), 2009-04-23:
Jeg har den glede på vegne av representantene Lars Sponheim, Trine Skei Grande, Gunnar Kvassheim og meg selv å fremsette et representantforslag om å klimavaske norsk lovverk og administrative ordninger.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
Lik og ikkje-diskriminerande handel med tenester er faktisk eit av dei grunnleggjande prinsippa i EF-traktaten og i EØS-avtalen. Da er det slik at ei oppstykking av den indre marknaden for tenester, f.eks. ved nasjonale skiljelinjer, vil ha ein negativ verknad på heile den europeiske økonomien. Dette gjeld særleg konkurranseevna til små og mellomstore bedrifter, som faktisk er i stort fleirtal innan tenestesektoren. Difor er det viktig å forenkla handel med tenester og fjerna snubletrådar som vanskeleggjer etablering i andre land. Når ein høyrer på debatten her i dag, kan ein kanskje tru at denne saka dreiar seg om noko heilt anna – men det er faktisk handel med tenester saka dreiar seg om. Auka handel med tenester over landegrensene har mange positive sider. Det er viktig å ha fokus på eventuelle negative konsekvensar. Difor har Regjeringa vore så klar – ein har jobba og fått alle utgreiingar for å sikra at det med sosial dumping ikkje er problematisk i høve til direktivet. Frå SV og Senterpartiet kjem det at me no ikkje kan ha styringsrett sjølve. For det første er det ikkje tenestedirektivet som regulerer arbeidsrettslege forhold, det er det utsendingsdirektivet som gjer, som òg vart nemnd her av representanten Henriksen. Utsendingsdirektivet går føre tenestedirektivet, så det direktivet har inga betydning i arbeidsrettslege forhold. Så vil eg òg berre seia at når det er snakk om sosial dumping, seier artikkel 1 at tenestedirektivet ikkje rører ved arbeidsretten og retten til å forhandla om, inngå og handheva tariffavtalar, og at det ikkje er til hinder for dagens allmenngjeringsordning eller endringar i ho. Direktivet seier uttrykkjeleg at det ikkje rører ved organisering og finansiering av offentlege tenester – det rører altså ikkje ved arbeidsretten, retten til å forhandla, inngå og handheva tariffar og retten til arbeidskamp. Det er viktig at me har med oss desse fire punkta. Eg synest at desse representantane bør lesa dette ein gong til. Eg har berre lyst til å avslutta med å seia at tenestedirektivet regulerer handel med tenester, det regulerer ikkje arbeidsrettslege forhold, det er det utstasjoneringsdirektivet som gjer.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2009-04-23:
Jeg er en av de stortingsrepresentantene som stadig har noen kritiske merknader til statsrådens gjøren og laden, så de gangene statsråden fortjener ros, skal jeg sørge for at hun får det. Jeg synes bl.a. at hun nå har gjort en veldig god jobb med å svare komiteen – både godt, fyldig og informativt – på spørsmålene i denne vanskelige saken. Så den rosen skal statsråden få. I innlegget til SVs stortingsrepresentant Inge Ryan uttalte han at vi nå godtar et direktiv som undergraver arbeidstakernes rettigheter. Det er en ganske sterk påstand. Jeg lurer derfor på, ut fra de forsikringer som vi allerede har fått fra statsråden, om det nå er noen ny informasjon som svekker de garantier som statsråden allerede har gitt til komiteen om at tjenestedirektivet ikke svekker arbeidstakernes rettigheter.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-04-23:
I motsetning til statsrådens regjeringspartnere – SV og Senterpartiet – velger jeg å tro på det som statsråden sier fra Stortingets talerstol, og det Regjeringen har svart Stortinget både i proposisjonen og i brevveksling. Jeg er også tilfreds med det statsråden nå sier, at hun har gode holdepunkter for at kommisjonen vil si seg enig i det klare norske utkastet til erklæring som har blitt forberedt, at LO er løpende orientert, og at de er i god samforståelse med Regjeringen om håndteringen av dette. Da gjenstår det for meg et spørsmål, og det er om statsråden kan bekrefte at Stortinget kan forvente seg at denne samforstanden med kommisjonen om denne erklæringen vil bli nedfelt i behandlingen av dette direktivet i EØS-komiteen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2009-04-23:
Ut fra det som er sagt av statsråden i denne debatten, kan vi slå fast at det er avklart at Norge og EU i samforstand vil fastslå en del grunnleggende ting ved innlemmelsen av dette tjenestedirektivet, nemlig at direktivet ikke berører ansettelsesvilkår, forholdet mellom partene i arbeidslivet, retten til å forhandle om å inngå kollektive avtaler og grunnleggende rettigheter i streikeretten og retten til arbeidskonflikter – og det berører ikke arbeidsretten eller trepartssamarbeidet. For det andre vil det fastslås at det ikke er noen motsetning mellom tjenestedirektivet og en sterk nasjonal satsing for å utvikle handlingsplaner og iverksette egnede tiltak med henblikk på å beskytte rettighetene til innenlandske og utsendte arbeidstakere og å opprettholde høye standarder på arbeidsplassen. Slike tiltak kan bl.a. omfatte et effektivt system for allmenngjøring av tariffavtaler og innføring av solidaransvar med henblikk på å sikre at arbeidstakernes rettigheter blir respektert. Sist, men ikke minst, det vil bli fastslått at nasjonale myndigheter fortsatt har kompetanse til å avgjøre i hvilken utstrekning tjenester skal ytes av det offentlige, og hvordan de skal organiseres og finansieres. På dette grunnlag vil jeg be om at det framsatte forslaget fra Kristelig Folkeparti blir omgjort til et oversendelsesforslag. Når det gjelder debatten for øvrig, kan det være fristende å sende noen stikk i mange retninger, men på dette stadium i debatten skal jeg prøve å avstå fra det. Jeg vil bare fastslå at når representanten Svein Roald Hansen sier at motstanderne av direktivet – de som vil stemme imot innlemmelse – uttrykker mistillit til EU og til EU-samarbeidet, er ikke det den største bomben i denne debatten. Men den mistillit som de samme representanter uttrykker til sin egen statsråd gjennom det de har sagt fra denne talerstol i dag, er ganske oppsiktsvekkende, for det de ærede medrepresentanter sier, er at de ikke tror – de tror ikke på proposisjonens tekst, de tror ikke på statsrådens ord fra Stortingets talerstol, de tror ikke på de forsikringer som Regjeringen vil utbe seg i Brussel. Det er Regjeringens problem, men det er verd å bemerke på tampen av denne debatten at man har et slikt problem. La meg avslutningsvis si at for Kristelig Folkeparti er EØS-avtalen en avtale som har tjent Norge vel, slik det er fastslått av to forskjellige regjeringer de siste årene, og for oss har det en egenverdi å hegne om EØS-avtalen. Det er ikke underlig at de som er imot EØS-avtalen tar lett på dette, men det gjør altså ikke Kristelig Folkeparti.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2009-04-23:
Jeg tenkte å ta tak i innlegget fra representanten Svein Roald Hansen. For det første feilsiterte han meg, han sa at jeg hadde sagt at dette skulle bestemmes av norske myndigheter. Jeg sa at det var norske myndigheter i fellesskap med de norske fagorganisasjonene som skulle legge rammene for norsk politikk når det gjelder arbeidsrett og lønns- og arbeidsvilkår. Det er en viktig presisering. Så oppfattet jeg resonnementet hans dit hen at siden vi har akseptert så mange andre EU-direktiv, måtte vi også være for dette EU-direktivet. Det er med respekt å melde en meningsløs retorikk og en meningsløs påstand. Det bør jo selvsagt være slik at vi alle sammen som aksepterer direktiv på vegne av Norge, går inn i hvert enkelt av disse direktivene, ser på konsekvensene av dem, og vurderer om dette er fornuftig for Norge å være med på eller ikke. For veldig mange av disse direktivenes del, er det fornuftig av Norge å bli med på en felles politikk og et felles regelverk med EU. Så er det dog ikke det samme som at vi ikke har en aktiv europapolitikk. Jeg vil påstå, og delvis også dokumentere, at både Senterparitet og SV har vært med på å tilføre den norske EU-politikken et langt mer aktivt tilsnitt i denne perioden, enn det som har vært tilfellet i tidligere perioder. Da vil jeg trekke fram to saker som spesielt viktige. Det ene er gjeninnføringen av den differensierte arbeidsgiveravgiften. Det hadde ikke kommet hvis det ikke hadde vært et betydelig engasjement, ikke minst fra Senterpartiet og SV, men også fra en samlet norsk regjering, for å få på plass et av de viktigste distriktspolitiske virkemidlene i Norge. Det fikk vi altså på plass. Dette er et resultat av en aktiv EU-politikk, en aktiv tilnærming til EØS-avtalen. Det andre er jo det som kanskje er en av Regjeringens store seiere i forhold til EU i denne perioden, nemlig at vi fortsatt har et hjemfallsinstitutt, at vi fortsatt har klart å bevare eierskapet og den offentlige styringen over norske vannressurser og den enorme verdiskapingen som er i norske fossefall. Det forundrer meg at representanten Hansen farer så lett over disse viktige spørsmålene, og nærmest legger til grunn at siden dette har kommet fra EU, er vi forpliktet til å godta det. Så en bemerkning på tampen. I EØS-avtalen er det jo hjemlet at vi har vetorett. Det har vært referert tidligere her at bl.a. Bjørn Tore Godal mente at det burde være uproblematisk å bruke den. Mitt spørsmål til Hansen blir jo: Hvis man ikke skal kunne bruke vetoretten i dette spørsmålet, når det stilles grunnleggende spørsmål ved om det er norske regler som skal gjelde i forhold til lønns- og arbeidsvilkår i Norge, når skal man da gjøre det?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
Aller først takk for gode ord og takk også for godt samarbeid med komiteen i en krevende sak! Nei, det er ikke noen ny informasjon. Arbeiderpartiet er rett og slett uenige med SV og Senterpartiet når det gjelder hvordan dette vil påvirke arbeidstakernes rettigheter. Det som er helt klart, er at tjenestedirektivet ikke er til hinder for det arbeidet som er igangsatt mot sosial dumping, som er viktig i denne sammenhengen. Det som er sikkert, er at allmenngjøringsinstituttet kan videreutvikles og utvikles. Det som også er sikkert, er at den nasjonale styringsretten over viktige samfunnsområder kan beholdes, slik vi har redegjort for, og at tjenestedirektivet ikke berører nasjonale arbeidsrettslige spørsmål. Så jeg mener at dette på ingen måte er med på å undergrave arbeidstakernes rettigheter.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
La meg først si at jeg er glad for at Kristelig Folkeparti også støtter innlemmelsen av dette direktivet. Når det gjelder erklæringa, har vi, som jeg sa i stad, og som representanten Høybråten nå gjentok, gode holdepunkter for at kommisjonen vil støtte den. Denne «samforstanden» – som var det uttrykket representanten brukte – legger jeg til grunn at vi vil bekrefte i EØS-komiteen.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
Arbeiderpartiet mener at dette tjenestedirektivet er viktig for Norge. Vi mener det er viktig for norske arbeidsplasser. Vi mener at det ikke er i motstrid til det som jeg opplever at regjeringspartiene er helt enige om, nemlig å ivareta arbeidstakernes rettigheter på alle de punkter vi skal. Så har ikke jeg i dag noen synspunkter på hvilke eventuelle direktiver det i framtida er grunn til å si ja eller nei til, men dette mener vi grunnleggende sett er bra for norske arbeidstakere, for norske arbeidsplasser og for verdiskapinga framover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
Det er ingen hemmelighet at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har hatt ulike meninger om dette i lang tid, og vi tåler også den uenigheten godt. Når vi for vår del i Arbeiderpartiet mener at dette er viktig, er det først og fremst fordi vi er et lite land med en åpen økonomi som er helt avhengig av å kunne handle med andre land for å kunne opprettholde verdiskaping og sysselsetting. Det er alltid viktig, men det er særlig viktig nå, når vi er inne i ei krevende tid som følge av finanskrisa. Når det kan kombineres med det å ivareta grunnleggende rettigheter, som vi også er svært opptatt av, mener vi at dette er viktig. Og jeg trur det hadde vært krevende for verdiskapinga innenfor tjenestesektoren hvis vi hadde sagt nei til dette.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
Vi er enige i det vi har lagt fram – for å si det på den måten. Der er det ingen tvil om at det også i dag er både muligheter til å etablere seg og muligheter til å handle. Men det som er med dette tjenestedirektivet, er at vi gjør den muligheten enda bedre og enda lettere. Det mener vi er viktig for norske arbeidsplasser, særlig for ei næring som er i slik vekst som vi her nå ser. Vi mener rett og slett at det er ganske avgjørende for verdiskapinga i tida framover at vi får til det. Så respekterer jeg at det er ulike meninger om det. Men jeg vil igjen minne om at det ikke er noe direktiv, så vidt jeg vet, som er så grundig utredet som dette. Men jeg respekterer allikevel at Senterpartiet har et annet syn på det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
På tampen av debatten føler jeg behov for å si – som i og for seg representanten Hansen også var inne på her i stad – at det tjenestedirektivet vi i dag diskuterer, jo er et tjenestedirektiv for framtida. Det går ikke an å lene seg på det som har vært, for det er dette som – innenfor det området vi nå snakker om – vil gjelde framover. Jeg vil også si at denne debatten jo egentlig handler om følgende: Er det domstolen som skal bestemme politikken, eller er det politikerne som skal bestemme den? Også derfor mener vi det er riktig å innlemme dette tjenestedirektivet. Når vi mener dette er bra for Norge og for norske arbeidsplasser, er det fordi tjenestenæringa er en svært viktig næring i Norge. Det er en næring som er i vekst, og det er en næring som er helt avhengig av å handle med andre land for at vi skal kunne opprettholde arbeidsplasser, for at vi skal kunne få enda mer verdiskaping i Norge. Når vi har sagt – jeg gjentar det gjerne nå – at vi er trygge på at dette tjenestedirektivet ikke undergraver arbeidstakernes rettigheter, så mener vi det! Dette er utredet, med respekt å melde, på alle bauger og kanter. Så kan en fortsatt være uenig – jeg skjønner at noen er det – men det er utredet. Jeg vil også si: Arbeiderpartiet hadde aldri gått inn for å innlemme et direktiv som hadde undergravd arbeidstakernes rettigheter – la det være helt klart! Det står uttrykkelig i det Stortinget forhåpentligvis skal stemme over senere: Tjenestedirektivet er ikke til hinder for tiltak som er igangsatt mot sosial dumping. Allmenngjøringsinstituttet kan videreføres og utvikles. Vi kan opprettholde, sjølsagt, nasjonal styringsrett over viktige samfunnsområder, og grunnleggende samfunnsoppgaver kan fortsatt løses gjennom offentlig sektor. Tjenestedirektivet berører ikke nasjonale arbeidsrettslige spørsmål, og er heller ikke til hinder for den norske modellen for trepartssamarbeid. Dette er det sjølsagt viktig for Arbeiderpartiet at vi greier å ivareta. Her har vi en god kombinasjon av både å ivareta arbeidstakernes rettigheter, som vi bestemmer sjøl ved partene i arbeidslivet, og det å kunne innlemme tjenestedirektivet, som er så usigelig viktig for norske arbeidsplasser.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-23:
EØS-avtalen ble vedtatt av Stortinget den 16. oktober i 1992. I forbindelse med at avtalen ble vedtatt, hadde SV et spørsmål til daværende handelsminister Bjørn Tore Godal. Det gjaldt reservasjon overfor ulike direktiv i EØS-avtalen. Den gangen svarte Bjørn Tore Godal bl.a.: «Om vi likevel skulle stå overfor et direktiv i EØS-sammenheng som på en grunnleggende og viktig og sentral måte innebærer en knebling av våre nasjonale muligheter til å ivareta våre egne interesser, så sier vi nei. Dette er ikke noe dramatisk. Også EF-samarbeidet er fullt av episoder hvor tunge medlemsland sier nei.» Jeg vil stille Sylvia Brustad spørsmålene: Deler Sylvia Brustad oppfatningen til Bjørn Tore Godal om at det er udramatisk å si nei til et EØS-direktiv? Vil statsråden gi eksempler på en type direktiv der det kan være aktuelt å si nei?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-23:
I morges våknet jeg opp til nyheten om at produktet Red Bull skal godkjennes i Norge av Mattilsynet. En begrunnelse for det er at produktet omsettes innenfor EU-området, og at det dermed er rimelig at vi også gjør det. Det er altså et produkt som har et betydelig koffeininnhold – langt ut over det man i Norge har funnet forsvarlig – og som er tilsatt søtningsmidler og sukker, slik at man ikke merker koffeinen. Grunnen til at man ikke har ønsket omsetning av det i Norge, er at produktet med det høye koffeininnholdet i utgangspunktet har vært oppfattet som presumptivt skadelig. Jeg trekker det fram som et praktisk eksempel i forhold til en rekke saker vi har sett helt siden 16. oktober 1992, da Norge ratifiserte EØS-avtalen. Vi har altså opplevd at barnematdirektivet på tross av betydelig skepsis i fagmiljøer, blant norske barneleger og innenfor norsk industri, har blitt ratifisert. Det samme har vi gjort med matsminkedirektivet. Vi har gjort det med direktivet om patent på liv. Nå gjør vi det med tjenestedirektivet, og med stor sannsynlighet vil man senere gjøre det i forhold til datalagringsdirektivet. Det som har vært interessant med dette i løpet av de snart 17 årene som har gått, er jo at dette er en utvikling som de som den gang ikke ønsket å støtte opp om EØS-avtalen, advarte mot og også stilte konkrete spørsmål om. Jeg har lyst til å sitere hva daværende opposisjonspolitiker og partileder i SV, Erik Solheim, spurte daværende statsminister Gro Harlem Brundtland om: «Hvordan vil Regjeringen i denne situasjonen forholde seg til den vetorett vi har i EØS? Dette er en vetorett vi uomtvistelig har, men det er en vetorett som vi alle også vet det vil skape betydelige politiske problemer å bruke.» Statsminister Gro Harlem Brundtland svarte den gang – og hun titulerte ham hr. Solheim, for sikkerhets skyld: «De to eksemplene som Erik Solheim her nevnte, spørsmål knyttet til oljeressursene og håndteringen av dem på vår sokkel og spørsmål om avtaleverk og sosiale forhold i vårt arbeidsmarked, gjelder selvfølgelig den type vitale interesser som jeg tenker på når jeg sier det jeg her gjør. Med andre ord: Vi har ikke kjempet fram det regelverket i EØS-avtalen uten grunn. Vi har gjort det fordi om nødvendig skal det også kunne tas i bruk.» Hun nevnte i den sammenheng eksplisitt sosial dumping. Det som man har fått synliggjort i ettertid, er på mange måter, med litt omskriving fra Rudolf Nilsen, at intet er mer som skrift i sand enn løfter om ærlighet.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-23:
Jeg merket meg Dagfinn Høybråtens uttalelse om at det ikke bør overraske noen at de som er imot et norsk EU-medlemskap, også er skeptiske til EU-systemet. Det er et resonnement jeg er helt enig med ham i. På den annen side er det jo helt tydelig at de som er mest redd for konsekvensene av EU-systemet, ikke er vi som er EU-motstandere, men det er Steinar Gullvåg og Svein Roald Hansen. Det er ingen som så klart som dem har advart mot konsekvensene av å si nei til EU, fordi man ser for seg en masse reaksjoner fra det systemet, som vil ha store, alvorlige ringvirkninger for Norge. Og det interessante med det er i hvor stor og skarp kontrast det står til både hva daværende handelsminister Bjørn Tore Godal sa, og hva daværende statsminister Gro Harlem Brundtland sa. De sa at den reservasjonsretten skulle man nettopp bruke, og at den ville bli aktivt brukt når det var grunn til det. Mens det man på mange måter har brukt tiden til her, er å lese det som skulle ha stått med fin skrift i den avtalen, men som ikke bli problematisert i 1992 i det hele tatt, nemlig at det å si nei er så alvorlig at det knapt finnes den sak hvor man kan si nei. Det gjør også at næringsministeren i dag ikke har kunnet komme opp med et eneste eksempel på en sak innenfor EU-systemet som hun kunne tenkt seg å si nei til. Så må jeg si at når noen her framstiller det som om dette går helt glatt, og sier at det er ingen problemer i forhold til å hindre sosial dumping, står det i ganske grell kontrast til dommer som allerede er falt innenfor EU-systemet, f.eks. Laval-dommen fra desember 2007: Byggnads i Sverige kan gå i forhandlinger om å opprette tariffavtaler med ethvert svensk selskap og ta i bruk de konfliktmidlene som svensk lov godkjenner. Men et latvisk selskap kan ikke gjøre det. Det betyr også at dersom man fra svensk side oppretter et selskap i Latvia for så å la de ansatte arbeide i Sverige, har man kommet rundt det som svenske domstoler kan gjøre noe med. Tilsvarende gjelder for Rüffert-dommen fra mai 2008: Delstaten Niedersachsen kan kreve at alle tyske selskap må betale tarifflønn ved offentlige oppdrag, men ikke at polske må gjøre det. Luxembourg-dommen fra juni 2008: Luxembourg fikk ikke lov til å stille samme krav til selskap som jobber på tvers av nasjonale grenser, som til innenlandske selskap. Slik kunne man ha kommet opp med eksempler, og nye eksempler vil naturligvis komme med nye rettssaker. Det som da er uheldig, er at så mange av dem som forsvarer den typen avtaler i dag, ikke problematiserer den typen konsekvenser. Da er det jo helt naturlig – vi står og sier dette i dag, og vi sa tilsvarende i 1992 – at vi trekker det fram i ettertid. Er det ikke da greit med en smule ydmykhet, og si at vi var for påståelige den gangen, det var faktisk ikke sånn som vi sa?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-04-23:
Denne saken har fått en veldig interessant utvikling. Demonstrasjonen ute på plenen foran Stortinget av Regjeringens egne støttespillere mot Regjeringens politikk er nå blitt flyttet inn i stortingssalen. Det er et interessant trekk. Statsråden har i sitt innlegg og i proposisjonen redegjort for hvor viktig denne saken er for Norge og for norsk næringsliv. Jeg kunne godt tenke meg at statsråden brukte det ene minuttet hun har, til å si litt om hvilke konsekvenser det ville fått for norsk næringsliv hvis Senterpartiet og SV hadde fått flertall i Regjeringen for å si nei til tjenestedirektivet.
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-04-23:
Helt enig, president!
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2009-04-23:
Min kollega Kåre Fostervold har redegjort godt for Fremskrittspartiets syn på tjenestedirektivet. I tillegg kan vi slutte oss til mange av de gode innlegg som er holdt av andre representanter i denne saken, ikke minst av siste taler. For Fremskrittspartiet er det én sak som er usedvanlig viktig: å sikre at norsk næringsliv har konkurransedyktige rammebetingelser, at norsk næringsliv har rammebetingelser som er like gode eller helst bedre enn de rammebetingelser som de viktigste konkurrentene våre i EU har. Fremskrittspartiet vil bidra aktivt til at norsk næringsliv får slike rammebetingelser. Tjenestedirektivet er et viktig element i så måte. EU er vår viktigste handelspartner, vårt viktigste marked. Det vil det være fremover, enten man liker det eller ikke. Man kan dvele litt ved debatten så langt og ved dissensen i Regjeringen. Men det er et faktum at den dissensen, den usikkerheten som Senterpartiet og SV her skaper rundt denne debatten, sender uklare signaler til norsk næringsliv om hva som er Regjeringens politikk overfor næringslivet. I en del andre innlegg i denne perioden har jeg kritisert Regjeringen for ikke å ha benyttet denne stortingsperioden godt nok til å utvikle næringspolitikken i en bedre retning. Regjeringen har vært for passiv, man har bl.a. skiftet ut næringsministeren to ganger. Det har gjort at næringslivet gjennom hele perioden ikke har fått klare og tydelige talsmenn for næringspolitikken. Det er åpenbart at når Regjeringen er delt i to, og når to regjeringspartier så tydelig taler imot denne saken, er ikke det til norsk næringslivs fordel. Disse partiene har ett klart formål i debatten, og det er å holde liv i nei-debatten. Det er beklagelig å se at det går foran hensynet til norsk næringsliv. Det er Nei til EUs syn som her er styrende, samt viktigheten for enkelte partier av å holde liv i nei-debatten. Det er ikke norsk næringsliv tjent med. Det er ikke bare et nei til EU, det er også et nei til EØS-avtalen. Hvis man skulle få gjennomslag for det synspunktet, ville det få ekstreme konsekvenser for norsk næringsliv. Det er også interessant å se at regjeringspartiene til de grader leser denne saken forskjellig når det gjelder å sikre arbeidstakere grunnleggende rettigheter. Inge Ryan var inne på at dette vil føre til økt sosial dumping. Han pekte på at det er store sosiale forskjeller innad i EU-systemet som vil bidra til å trekke de sosiale standardene nedover. Men dette sender signaler fra nei-sidas talsmenn her om at man mener at norsk næringsliv aktivt går inn for å svekke sine arbeidstakeres rettigheter. Da har man også misforstått viktigheten av og formålet med EU-samarbeidet. Det er nettopp å utjevne sosiale forskjeller. Det er ikke meningen at de sosiale standardene skal gå nedover. Hele formålet med EU-samarbeidet er nettopp å ha utjevning og fjerne hindre innad i systemet eller i EU-området. Da har man misforstått helt hva dette dreier seg om. Man har da også helt andre agendaer enn norsk næringslivs beste på dagsordenen. Det er sterkt beklagelig.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-04-23:
Vi har en moderne statsråd som blogger, og hun har også blogget i spørsmålet om tjenestedirektivet. I sin blogg uttrykte statsråden glede over at opprinnelseslandsprinsippet var lagt til side. I innstillingen slår statsrådens parti fast at direktivet slår fast at «tjenesteytarar er underlagt reglane i den staten der dei er etablerte». Er statsråden enig i det Arbeiderpartiet mener, i Stortinget?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2009-04-23:
Senterpartiet er svært opptatt av å ha et ryddig arbeidsmarked og av arbeidstakers rettigheter. Det foreligger ingen felleserklæring mellom Norge og EU som tydelig slår fast Norges handlefrihet når det gjelder å styre lover og regler i det norske arbeidsmarkedet. EU har ikke gitt noen garanti for at Stortinget har frihet til å sikre et regelverk som gir alle som arbeider i Norge, skikkelige lønns- og arbeidsforhold. Vi beklager at ja-sidens løfter om garantier i EØS-avtalen nok en gang har vist seg ikke å kunne oppfylles. Det finnes ingen nasjonale rom for unntak innenfor EU-retten. Hele målsettingen er jo harmonisering. Nasjonale særregler er da fornuftsstridig. Det har derfor ikke lyktes Regjeringen å få EU til å garantere for de fire kravene LO opprinnelig stilte for å godta direktivet, nemlig en garanti for at tjenestedirektivet ikke er til hinder for tiltak som er igangsatt mot sosial dumping, eller at nye tiltak kan gjennomføres – en garanti for at allmenngjøringsinstituttet kan videreføres og utvikles. LO bad også om en garanti for at nasjonal styringsrett over viktige samfunnsområder kan beholdes, og at grunnleggende samfunnsoppgaver fortsatt kan løses gjennom offentlig sektor, herunder helse, sosiale tjenester, skole, transport og produksjon av elektrisk kraft. LOs siste krav for å godta tjenestedirektivet var at det ikke skulle berøre nasjonale arbeidsrettslige spørsmål eller være til hinder for den norske modellen for trepartssamarbeid. At LOs krav ikke er ivaretatt, styrker Senterpartiets frykt for at direktivet vil stille Norge overfor store utfordringer knyttet til nasjonal styringsrett og sosial dumping. Vi i Senterpartiet er realister, og vi lytter til de juridiske ekspertene som har sådd tvil om ensidige erklæringers gyldighet. Vi har også lyttet til dem som har sådd tvil om hvorvidt selv en felleserklæring med EU ville vært nok. Europeiske lands møter med EF-domstolen på arbeidslivsområdet de siste årene har nemlig ikke gitt oss grunn til å være rolige eller naive. I formålsartikkelen til tjenestedirektivet slås det fast at de arbeidsrettslige reglene må «respektere fellesskapsretten». Norge har ikke tidligere godtatt noe direktiv der det er uttrykt at nasjonal arbeidsrett er underordnet EU-retten. Vi har i dag ingen garanti for at rettspraksisen vil ivareta hensynet til den norske og den nordiske velferdsmodellen som vi er så glad i. Vi har ingen garanti for at vårt ønske om å opprettholde lønns- og arbeidsforhold som sikrer brede lag en selvforsørget og god levestandard, også er EF-domstolens fremste prioritet. Vi har ingen garantier, og derfor beklager Senterpartiet at Stortinget i dag ser ut til å innlemme EUs tjenestedirektiv i norsk lov.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2009-04-23:
I likhet med representanten Høybråten føler jeg trang til å slå fast at denne debatten har vist at rettsreglene i norsk arbeidsliv er vårt eget ansvar, nå og i framtida, uavhengig av tjenestedirektivet. Nå har jeg en følelse av – og jeg synes denne debatten er et uttrykk for det – at nei-sidens motstand mot tjenestedirektivet egentlig er en omkamp om selve EØS-avtalen. Det er i og for seg greit. Men da skal man huske på at bruken av reservasjonsretten i en sak som går rett inn i en av EUs fire friheter, så åpenbart ville ha resultert i det som kalles «adekvate mottiltak» fra EUs side – og jeg er sjeleglad for at det ikke skjer, ikke minst av hensyn til norsk fiskerinæring. Det nei-siden bør huske, er at det er mange av oss som faktisk ser på EØS-avtalen som et alternativ til EU-medlemskap. Den dagen EØS-avtalen måtte falle, er det mange av oss som betrakter medlemskapet som et alternativ, og da kan det brått hende at det nei-flertallet som i dag eksisterer i befolkningen, snus til et ja-flertall. Etter min oppfatning er derfor nei-sidens omkamp om EØS-avtalen farlig først og fremst for nei-siden selv.