trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tobias Drevland Lund (Rødt), 2022-03-18:
Rødt mener vi må videreutvikle den nåværende forvaltningsmodellen med tre nivåer, og at dette er en viktig del av det norske demokratiet. Regionreformens pågående sammenbrudd viser også at befolkningen har stor tilhørighet til fylkene sine. Rødt mener velferdstjenestene våre må styres nærmest mulig folk, og at gjennom en tredeling av forvaltningen får befolkningen størst mulighet til å påvirke tjenestene som står sentralt i hverdagen deres, om det så er buss eller tannhelse. Regionreformen var ikke bare en tvangsreform, men også en sentraliseringsreform. Sentralisering av den demokratiske makten er i praksis å frata folk påvirkning over eget liv og nærsamfunnet deres. Det forslaget som ligger til behandling i dag, forutsetter en ytterligere sentralisering av makt, selv om Fremskrittspartiet prøver å framstille det som om det er noe annet. Generalistkommuneprinsippet, altså at alle kommuner skal kunne utøve de samme tjenestene til innbyggerne sine, er viktig for å sikre gode velferdstilbud over hele landet. Dersom man med en avvikling av fylkeskommunen skal overføre oppgavene fylkeskommunen i dag har, til kommunene, frykter jeg at dette vil føre til større kommuner og mer sentralisering – og la meg påstå at det ikke har vært særlig populært det siste årene. Det tror vi i Rødt er feil medisin, all den tid kommune- og regionreformen har skapt såpass mye uro som den har gjort. I merknadene til denne saken skriver Fremskrittspartiet at vi trenger en «mer effektiv bruk av skattebetalernes penger». Men vi får ikke noe regnestykke på hvor mye det koster å legge ned fylkeskommunen og overføre alle oppgavene til kommunen, og igjen sette i gang en stor strukturdebatt. Regionreformen har vist oss hvor mye penger som kan gå bort til unødvendige og tvangsmessige omstruktureringer av offentlig sektor, og jobben med opprydning vil ta flere år. Det er på tide at vi lar kommuner og fylker få ro til å gjøre arbeidet sitt. Framover trenger vi heller å styrke fylkesnivået gjennom å se på hvordan vi kan gi fylkene relevante oppgaver og ikke minst styrket økonomi til å gi dem muligheten til å tilby gode tjenester til innbyggerne sine – framfor å la dem være gjenstand for enda flere debatter om grenser, om eksistensberettigelse og om de i det hele tatt har en nytteverdi. Rødt kommer derfor til å stemme mot dette forslaget.
Tobias Drevland Lund (Rødt), 2022-03-18:
Jeg vil takke statsråden for at han er såpass tydelig i et såpass viktig spørsmål. Mitt spørsmål skulle egentlig gå på dette med hva regjeringens plan er for å gi flere oppgaver til fylkeskommunen, men jeg vil heller snevre det litt inn til å spørre statsråden om hvorvidt han tenker at det er naturlig at man ved eventuelle reverseringer av sammenslåing av fylkeskommuner legger opp til at også Statsforvalteren skal følge de til enhver tid nye fylkesgrensene, som kommer til å settes i kraft etter at man deler opp fylkene.
Tobias Drevland Lund (Rødt), 2022-03-18:
Det ble nevnt av representanten Framnes at han var fra en øy, og det kan jeg si at jeg også er, men tidligere denne uka besøkte kommunalkomiteen en annen øy, i Nordland, nemlig Andøya. Hva var det ordføreren der kunne fortelle oss? Jo, det var hvor viktig samarbeidet med fylkeskommunen er når det kommer til samferdsel, når det kommer til videregående skole og utvikling av den, og også når det kommer til næringsutvikling. Fylkeskommunen har en rolle i norsk politikk, og vi må styrke den heller enn å legge den ned. Noen oppgaver som samfunnet løser, løses best ved å ha regionale briller på, om det så er å bygge en vei, legge opp hurtigbåtnett eller ferjeruter, eller dimensjonere videregående opplæring etter behovene til både samfunn, næringsliv og det elevene etterspør. Jeg synes egentlig statsråd Gram beskriver forslaget fra Fremskrittspartiet ganske godt i sitt svarbrev til komiteen: Det er et radikalt forslag, det vil føre til mer sentralisering og flere kommunesammenslåinger – som jeg vil tørre å påstå ikke har vært så veldig populært. Omfattende kommunesammenslåinger vil bringe en ny runde med uro der ute, og jeg frykter også at det vil bli svært kostbart. Kostnadene vet vi ingenting om, det er ikke godt nok utredet, men jeg tror det vil bli mye. Jeg må påpeke ironien i at de samme politikerne som har vært imot å dele fylker fordi det er kostbart, samtidig vil legge ned et helt regionalt forvaltningsnivå, som jeg tror vil koste skjorta. Jeg klarte ikke å dy meg, jeg har også med meg en liste over land i Europa som bare har to administrative nivåer. Der finner vi land som Andorra, Liechtenstein, Monaco, San Marino og Slovenia. Det største landet i antall innbyggere her er Slovenia, som har to millioner innbyggere, men Norge har både dobbelt så mange innbyggere og ganske mye større areal. Det viser kanskje at det er en idé å ha et regionalt forvaltningsnivå som styres politisk, som kan se på saker og politikk med regionale briller, for jeg vil tørre å påstå at det er ganske stor forskjell på Monaco, Liechtenstein og Andorra og Norge.
Sofie Marhaug (Rødt), 2022-03-18:
På vegne av Geir Jørgensen og meg selv vil jeg fremme forslag om å forby energiintensiv utvinning av kryptovaluta i Norge og håper at det går like fort som min partikollegas representantforslag.
Sofie Marhaug (Rødt), 2022-03-18:
Vi står midt i en naturkrise, arter forsvinner i et rasende tempo, og de aller fleste økosystemer på land er betydelig endret som følge av menneskelig aktivitet. Vi vet dessuten at nedbyggingen av naturen er med på å forsterke konsekvensene av klimakrisen. Stykkevis og delt utbygging og nedbygging går nesten alltid på bekostning av naturen. Det er som Einar Gerhardsen i sin tid sa: Så lenge kampen står om det enkelte vassdrag, kan det alltid mobiliseres så mange argumenter og så mye politisk press at utbyggingssynet seirer. For å unngå en utvikling der Norges enestående natur spises opp bit for bit var det nødvendig å få en samlet plan for vern. Akkurat derfor er verneplanene for vassdrag så nødvendige. Vi har siden 1960-tallet i flere runder klart å verne nærmere 400 vassdrag – som representanten Haltbrekken også refererte til – og til sammen ivaretar de et mangfold av verneverdier og vassdragstyper. Vi har klart å sikre disse mot nye inngrep. Det er ikke det at det ikke har kostet å bygge ut vassdrag, og at ikke Norge har bygget ut vassdrag, for det har vi gjort. Det har vært et gode for mange, vi har nemlig blitt nær selvforsynt med fornybar energi, og det skal vi være stolte av og ta vare på, men det har selvfølgelig hatt en pris, det har ført til store naturinngrep. Akkurat derfor er det så nødvendig at vi hegner om resten. De flotte vassdragene er et sted for storslåtte naturopplevelser, men også noe som rommer en rekke arter. 325 arter lever i ferskvann i Norge og står på rødlisten. Nye arter har kommet til den listen, f.eks. villaksen. Vassdragene er viktige i det verneperspektivet, og disse artene er stadig truet. De siste månedene har derimot debatten om å åpne flere vassdrag for inngrep dukket opp igjen, å fjerne og vanne ut vernestatusen har igjen blitt tatt til orde for. Nok en gang trekker naturen det korteste strået når det er mye annet vi skal få til, og det skjer før vi har gjort så mye mer: energieffektivisering, som alle tilsynelatende er enige om; solkraftsatsing på eksisterende bygg, som ikke er så konfliktfylt; eller oppgradering og modernisering av eksisterende vannkraftanlegg, som også vil gi oss betydelig økt mengde TWh. Vi kan gjøre mye uten å rasere mer natur og uten å forsterke naturkrisen. I stedet peker noen politikere på minste motstands vei. Jeg er glad for at energikommisjonen slår fast at vi ikke skal endre på det vernet vi har.
Sofie Marhaug (Rødt), 2022-03-18:
Jeg har også bitt meg merke i uttalelsene til statsråden før han ble statsråd, og for meg minner de argumentene om det Einar Gerhardsen beskrev i sin tid: Så lenge kampen står om det enkelte vassdrag, kan det alltid mobiliseres så mange argumenter og så mye politisk press at utbyggingssynet seirer. Ett av de argumentene som blir brukt mye, er dette med flomsikring. Det jeg ønsker å utfordre statsråden på – for jeg er helt enig i at flomsikring er viktig – er egentlig: Er det ikke mulig å bruke mer penger på flomsikring uten å gjøre det i tilknytning til utbygging av vannkraftanlegg?
Sofie Marhaug (Rødt), 2022-03-18:
Det er riktig at Rødt er et nei-parti når det kommer til mange ting, men ikke alt. I stedet for å svare ja eller nei på spørsmålet mitt, gjentok statsråden mange nei. Det jeg lurer på, er om statsråden er villig til å bruke mer penger på flomsikring uavhengig av utbyggingsplaner, eller om vi bare skal fortsette å la flomfaren være der på plasser som Odda og der jeg kommer fra. Mitt distrikt er utsatt for flomfare. Er det bare aktuelt å bruke penger på flomsikring hvis man gjør det i tilknytning til utbygging?
Sofie Marhaug (Rødt), 2022-03-18:
Jeg er glad for at vi diskuterer vannkraftverk når vi diskuterer forslag som handler om vassdrag. Det er det som er årsaken til at det blir diskutert mer enn andre kilder til kraftutbygging, men det har blitt nevnt det også, så det er ingen fare – det kan jeg berolige Høyre med. Jeg vil også minne salen om at det grønne skiftet startet for over 100 år siden. For å si det med forfatteren Gro Holm, ikke utenrikskorrespondenten: «La de hvite kull avløse Englands sorte.» Det skrev hun allerede i 1936, og det var det som skjedde, men det har kommet med en kostnad, både for natur og for lokalmiljø. Det er den kostnaden vi ikke ønsker å påføre natur og lokalmiljø igjen. Jeg tegnet meg aller mest for å kommentere noen forslag og utspill som har kommet fra partiet Høyre, for jeg syns partiet Høyre slipper litt billig unna i denne debatten. Representanten Thorheim snakket om at Høyre er et parti for naturvern og et konservativt parti. Det kan hende at Høyre har vært det en gang, men for meg virker det som at det er et parti som aller mest er opptatt av å forandre for å ødelegge, ikke forandre for å bevare. Derfor har de bl.a. lansert en liste med ti vernede vassdrag de vil gå løs på – åtte av dem er i mitt hjemfylke med det merkelige navnet, Vestland i ubestemt form. Disse planene vil jeg si er ganske alvorlige. De minner om den utbyggingen som skjer bit for bit, og som er det presset vi kommer til å oppleve stadig mer framover. Jeg er veldig glad for at energikommisjonen i hvert fall har et mandat som ikke legger opp til den type utbygging, men det understreker samtidig behovet for mer vern, for det er når presset blir stort at det er nødvendig med vern. Det er da de grensene hele tiden vil forskyves. Jeg er også fornøyd – utrolig nok – med Rødt, SV og Miljøpartiet De Grønnes tilleggsforslag
Marie Sneve Martinussen (Rødt), 2022-03-18:
God morgen. Det er jo fredag, så på vegne av representantene Sofie Marhaug, Geir Jørgensen, Bjørnar Moxnes og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om midlertidige tiltak mot ekstraordinære prisøkninger. Jeg ber om at forslaget behandles etter forretningsordenens § 39 c.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2022-03-18:
I denne saken er det bred enighet i komiteen, og vi slutter oss til det Riksrevisjonen har kommet med. Men jeg synes i likhet med representanten Harberg at det er nødvendig å si noen ord likevel, fordi det må understrekes hvor nedslående det er at en oppfølgingsrapport av denne typen ender opp med å finne – i hvert fall er det det etterlatte inntrykket – at skuffende lite har skjedd i flere departementer og underliggende etater. Jeg vil si at dette er en slags «greatest hit» i Stortingets kontrollarbeid, det kommer igjen og igjen og igjen, og det er veldig vanskelig å forstå det på noen annen måte enn at flere departementer og underliggende etater rett og slett ikke tar dette arbeidet på nok alvor, for det er selvfølgelig mulig å lage gode rutiner. De tingene som er kommet opp her, er ting som også er diskutert igjen og igjen i årenes løp: journalføring av for lite, for sent og mangel på tydelige titler i postlistene, som jo selvfølgelig betyr at det er langt vanskeligere for dem som ønsker å hente ut informasjon å vite hvor de skal lete. Det legger en direkte demper på muligheten for innsyn og dermed for politisk debatt om viktige spørsmål. Jeg synes også det er et poeng å nevne spesifikt det som gjelder tidspunkt for journalføring og offentliggjøring, fordi offentlighetsloven er også svært tydelig og kan ikke forstås dit hen at det er rom for å ta det vi kaller «taktiske hensyn» knyttet til når noe journalføres eller offentliggjøres, f.eks. som det er påpekt her i forbindelse med Bergen Engines-saken, at dokumenter først journalføres etter at saken er avgjort, dokumenter som det ville være nyttig, bl.a. for Stortinget, å ha innsyn i under behandlingen – eller som i saken som var mye debattert i høst knyttet til tidligere finansminister Jan Tore Sanner, at det i hvert fall reises tvil om og en frykt for at en holder igjen på taktisk grunnlag ut fra en rent politisk motivasjon. Da er det nødvendig å slå fast, og det er jeg glad for at det er bred enighet om mellom alle partiene, at det er det ganske enkelt ikke rom for. Det kommer helt sikkert til å bli ny oppfølging av dette. Det må være lov å forvente at denne runden fører til en innskjerping i rutiner, sånn at vi endelig kan se forbedring i de departementene og etatene som fortsatt sliter med å forholde seg til noen veldig grunnleggende krav til offentlighet og innsyn.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2022-03-18:
Jeg skal være kort, for jeg kan i all hovedsak slutte meg til det saksordføreren har sagt. Men på ett lite punkt i innstillingen er komiteen ikke enstemmig, og det gjelder nettopp dette sitatet fra Jørgen Kosmo knyttet til terskelen for å be om utlevering av r-notater. SV er helt enig i at den terskelen skal være svært høy. Det handler om fortroligheten og muligheten for å ha reell diskusjon innad i et regjeringskollegium. Normalt skal Stortinget derfor ikke be om å få det utlevert. Men vi mener det er i overkant firkantet å peke på riksrettssak som nivået for eventuelt å be om utlevering av den typen notater. Det kan, tenker vi, være klokt ikke å ramme det inn på en så konkret måte. Det er også slik at det er uenigheter mellom regjering og storting, og kanskje også mellom partier på Stortinget, knyttet til hvilken type interne dokumenter som det er rimelig å forvente utlevert. Et godt eksempel på det er diskusjonen som fortsatt går, og som var et stridstema i forrige periode, som handler om rapporten til den interdepartementale arbeidsgruppen om trygdeeksport. Det er et dokument som kanskje kunne ha kastet avgjørende lys over sider ved Nav-skandalen som kunne innvirke direkte på bl.a. muligheten for å få erstatning for ofre for skandalen. Det er et godt eksempel, mener vi, på en sak hvor det er naturlig å be om å få utlevert interne dokumenter som en vanligvis ikke ville kreve innsyn i. Jeg vil også knytte en kort kommentar til dette med anmodningsvedtakene. SV er enig med flertallet i komiteen i at vi ikke skal gjøre dem rettslig bindende, men det er viktig å understreke det flertallet skriver om anmodningsvedtak, nemlig at de er å anse som en parlamentarisk instruks – altså ikke, skal vi si, et høflig innspill, men en parlamentarisk instruks – og at de er bindende for regjeringen i den forstand at de skal følges opp. Som det heter i komitémerknaden, har vi «ei klar forventning om at regjeringa skal oppfylle oppmodingar som fleirtalet i Stortinget stiller seg bak». Det er enkelt og greit, og jeg understreker det fordi senest den siste gjennomgangen som komiteen hadde av anmodningsvedtak, viste at det altfor ofte skjer at de ikke følges opp på en tilfredsstillende måte. Derfor er forståelsen av disse vedtakenes status viktig, og oppfølgingen av dem er et spørsmål om hvorvidt regjeringen faktisk følger opp direkte og tydelige parlamentariske instrukser. Og det skal regjeringen gjøre.
André N. Skjelstad (Venstre), 2022-03-18:
Målet med regionreformen var å gjøre fylkeskommunene mer relevante. Den skulle få velgerne mer engasjert i hva som rørte seg i fylkeskommunen. Venstre ønsker at kommunene skal bli større og bedre til å koordinere flere oppgaver, ta imot flere statlige arbeidsplasser og ikke minst skape et grunnlag for bredere fagmiljøer. Den nåværende regjeringen lot seg ikke friste nok av det, og framfor å bygge oppunder en reform som selvsagt på mange måter står i startgropen, bestemte de seg for å gjøre om på det hele. På et punkt virker det som at regjeringen med Senterpartiet i spissen ønsker absolutt alle oppløsninger velkommen. Heldigvis satt flertallet i Innlandet en stopper for den oppløsningen. Jeg spør meg om hvor veien videre går. Hva er regjeringens drømmer for fylkene i Norge? Skal de med flere og mindre fylker gjøre dem mer relevante, bedre i stand til å ta på seg flere oppgaver og mer spennende for å etablere flere fagmiljøer? Det undres jeg på. Kommunalministeren har varslet at regjeringen kommer tilbake til sin plan for oppgaver og den rollen fylkeskommunen skal spille i framtiden. Foreløpig har det ikke vært så mange signaler å spore. Å reversere regionreformen blir en mer komplisert øvelse enn Senterpartiet og regjeringen har forestilt seg. Mye tyder på at forventningen var at Troms og Finnmark skulle oppløses, likeledes Viken, og så skulle det falle tilbake til sitt gamle jeg. Så glad som Senterpartiet er i Fylkeskommunen er det ingen som får meg til tro at de med viten og vilje bevisst ville ønsket å kaste fylkeskommunen ut i den usikkerheten som nå utspiller seg – usikkerhet om hvordan kommunene til sjuende og sist lar seg reversere tilbake til gamle enheter, og usikkerhet knyttet til styrkeforholdet mellom små og store fylker. I kjølvannet av svekkelsen av fylkeskommunene har jeg en viss forståelse av at Fremskrittspartiet fremmer det forslaget de gjør i dag. Jeg skjønner det ettersom det er Fremskrittspartiets primærpolitikk, men Venstre kommer ikke til å støtte forslaget. I Venstre har vi fortsatt tro på at fylkeskommunene kan bli noe mer enn det som er igjen etter reverseringsbølgen som har skylt over landet. Hagen-utvalget understreket at de elleve nye fylkene var i stand til å ta på seg oppgaver man tidligere ikke kunne tildele fylkene. Flere var rett og slett for små til å ta imot betydelige oppgaver. I dag gjemmer Senterpartiet seg bak argumentasjonen om at disse omtalte fylkene aldri kom. Venstre sørget for at flere oppgaver ble flyttet, men Senterpartiet kunne godt tenkt seg flere. Når vi fortsatt ønsker tre nivåer i Norge, mener jeg vi best sikrer at beslutninger blir tatt nærmest mulig dem beslutningene gjelder. En tonivåmodell, hvor en del oppgaver automatisk ville gått tilbake til staten, ville ha svekket det lokale selvstyret. Nå står vi imidlertid tilbake med noen fylker som er store og i stand til å ta på seg nye oppgaver, andre enn nabofylkene. Dette vil framover stille noen spørsmål om generalistprinsippet generelt. Generalistprinsippet kan stå i veien for nye strukturer, og derfor er det viktig at også den debatten kommer i kjølvannet av dette.
André N. Skjelstad (Venstre), 2022-03-18:
Det er interessant å høre på bekjennelser, både med tanke på dem som har vært og dem som er fylkespolitikere – det er nok flere av oss som har vært det. Men jeg er fortsatt for tre nivåer, av mange grunner som ikke tas med i dette. Før 1972, som Njåstad pekte på i sitt innlegg, var nok ikke de videregående skolene såpass utbygd som de er per i dag. Det er noe av grunnlaget for og en av motorene i de strukturene vi har. Så er det ikke til å komme fra at det finnes et visst parti her som er mer opptatt av å se i bakspeilet, og da er det lett å punktere på turen – det er lett å kjøre utenfor veien. Jeg tror at debatten her i større grad burde ha vært – og var, uavhengig av det representanten Greni kom med – om behovet for å vitalisere mellomnivået, det regionale nivået. Det var hovedbiten for Venstre, som gikk så sterkt inn for regionreformen, som det er store deler igjen av, selv om reverseringskameratene har fått lov til å trå til fra regjeringstaburettene. Jeg er sikker på at dette også kommer til å utvikle seg framover. Men det som er utfordringen med det som det landes på – ikke med forslaget i dag, men med det som regjeringen vil reversere – er at vi etter hvert vil få en a- og b-struktur i fylkene. Det er en veldig stor forskjell på hva som er folketall, fra Finnmark til Akershus. Da vil dette utfordre strukturer rundt generalistprinsippet. Hva slags typer oppgaver skal kunne overføres? Hva slags typer oppgaver skal fylkene holde på med framover? Det er spesielt Senterpartiet som har stilt seg i spissen for dette, og som helt klart er ansvarlig. Heldigvis så vi at Arbeiderpartiet fortsatt har styringsfart, var villig og helt tydelig sa at vi må beholde Innlandet, uavhengig av emissærinnlegget fra representanten Sandtrøen. Den slags innlegg møtte jeg på Betel-skipet nede ved kaia tidlig på 1970-tallet, men det gjør for så vidt ikke så stort inntrykk. Jeg tror at man må tørre å styre. Det gjorde heldigvis Arbeiderpartiet i Innlandet, og det hadde jeg et håp om også for dagens regjering. I stedet for å se i bakspeilet til enhver tid er det bestandig en fordel å se framover på hva som er av muligheter. Litt om mulighetene framover: Jeg håper, på samme måte som vestlendingene og som trønderne, at vi får overført flere oppgaver, men jeg tror dessverre ikke at de aller minste fylkene er i stand til å ha nye oppgaver. Derfor må de nye debattene rundt fylke som kommer i denne sal, handle om hvorvidt vi fortsatt skal ha generalistprinsippet i alle fylkene. Mitt svar der er ikke tydelig, men jeg tror vi er nødt til å gjøre en vurdering av det.
André N. Skjelstad (Venstre), 2022-03-18:
Vi har en utømmelig kilde med erfaringer fra å ha sittet i fylkestinget, mange av oss. Vi som er trøndere, har nok litt andre erfaringer med fylkeskommunen enn representanten Hoksrud har. Også Senterpartiet har etter hvert blitt en ivrig tilhenger av det som nå heter Trøndelag. Det synes jeg er bra. På samme måte er det for Vestland: Selv om det finnes noen som ønsker å se seg i bakspeilet fortsatt, tror jeg det blir færre og færre, heldigvis. Det ser vi også på meningsmålingene – det blir færre og færre av dem som ser seg i bakspeilet. Så det er en tro på dette. Jeg tror fortsatt at det er noen som misforstår litt når det gjelder de som driver med innsigelser osv. Vi er helt enig i at Statsforvalterens oppgave i stor grad bør være kontroll. Det var også forrige regjering. Jeg noterte meg noe som overrasket meg litt: Representanten Erling Sande hadde ikke fått med seg noe som var ganske vesentlig med det å overføre oppgaver, nemlig å samle sams vegadministrasjon. Jeg må si at det var overraskende at det kom et slikt innlegg, når det var en stor iver etter å samle sams vegadministrasjon, bl.a. fra fylkeskommunene. Men det blir ingen vitalisering med den typen debatt som vi har i dag, der vi har noen som ønsker å avvikle nivået, og noen som ønsker å se noen hundre år tilbake i tid. Det blir ingen vitalisering slik. Vi er nødt til å ha en vitaliseringsdebatt også for å forsvare det nivået framover. Det var nettopp det som var prosjektet med regionreformen. Heldigvis har man forstått det i Vestland, Agder, Trøndelag og Innlandet. Det er de som vil bli vinnerne, sammen med de store fylkene, som Akershus og Oslo. Dessverre tror jeg det kan bli en litt humpete vei framover for dem som har valgt å gå ut av de fylkene som de var inne i. Jeg tror det kan bli utfordrende. Jeg er særs enig i at vi bør overføre flere oppgaver, men en del av fylkene kan håndtere oppgavene med den størrelsen de har i dag. Men Venstre kommer hele tiden til å heie på det å få nye oppgaver til det regionale nivået. Det skal det være absolutt ingen tvil om. Vi ønsker ikke å se oss i bakspeilet, slik som Senterpartiet gjør. Vi vil se framover. Vi må se på mulighetene. Nå er det status på det som gjelder framover, med at fylkene har blitt det de blir i løpet av vårparten. Da er vi nødt til å vitalisere det nivået, uansett hva geografien tilsier.
Terje Sørvik (Arbeiderpartiet), 2022-03-18:
I motsetning til forrige regjering ønsker denne regjeringen å styrke fylkeskommunen som samfunnsutvikler. Å legge ned det regionale folkevalgte nivået er en dårlig idé. Fylkeskommunen har ansvar for mange viktige tjenester for folk og lokalsamfunn, som bl.a. videregående opplæring, fylkesveier, kultur, kollektivtransport, tannhelse, skoleskyss og transport av personer med nedsatt funksjonsevne. I tillegg har fylkeskommunen ansvar for utviklingen i regionen, gjennom bl.a. overordnet planarbeid, næringsutvikling og miljøoppgaver. Et velfungerende folkestyre på regionalt nivå er viktig, og samfunnsutviklerrollen utøves i gode partnerskap med hjelp av gode virkemidler og verktøy. Vi vil gjennomgå og styrke virkemiddelapparatet og fylkeskommunens rolle i distrikts- og regionalpolitikken. Fylkeskommunen har også en rolle i å hevde sin regions interesser med hensyn til nasjonale prosjekter, etableringer, posisjoner osv. Dette er det bare et folkevalgt organ som kan gjøre på vegne av en regions innbyggere overfor nasjonale myndigheter. En statsforvalter eller andre statlige organ kan ikke spille en sånn strategisk rolle. Vi vil heller ikke ha noen som med legitimitet kan ta ansvar for og initiativ til å fremme regionens helhetlige utvikling. Regionen vil på et vis forsvinne som interessefellesskap, og fylket vil bare bli en formell administrativ ramme for et antall statlige byråkratiske særorgan. De fleste kommunene er for små til å fylle en slik rolle, selv om de skulle gå sammen i et regionalt samarbeidsorgan. Uten handlingsressurser og handlingskapasitet på regionalt nivå vil de neppe oppnå ønsket utvikling på en rekke områder. Regjeringen vil ta hele landet i bruk. Det skal være mulig å leve gode liv uansett hvor man bor. Vi vil legge til rette for gode tjenester nær folk, flere arbeidsplasser og god infrastruktur i hele landet. Vi vil utvikle regionvekstavtaler mellom staten, kommuner og fylker, som skal sikre utvikling og vekst i hele landet og langsiktige rammer for næringsliv, transport, bosetting, utdanning og velferd. Når nå strukturen på den regionale inndelingen med nye fylkesgrenser er klar, må fokuset rettes mot å fylle det regionale folkevalgte nivået med oppgaver.
Mudassar Kapur (Høyre), 2022-03-18:
Høyre mener at samfunnets ressurser må prioriteres til de viktigste oppgavene. Norge må fortsette omstillinger gjennom et grønt skifte, sørge for at flere fullfører skolen, bygge infrastruktur, skape flere jobber og inkludere flere. Det viktigste for innbyggerne er innholdet og kvaliteten i tjenestene. Men regjeringen har nå satt i gang dyre og årelange prosjekter for å lage flere fylker, noe som vil bety mange tapte år for innbyggerne. Vi mener at denne feilprioriteringen vil resultere i svekkede tjenester og svekkede fagmiljøer og sette viktig utvikling på vent. Disse reverseringene som regjeringen har satt i gang, har ytterligere aktualisert debatten om fylkesstruktur. I tillegg til dette er det flere kommuner som nå vurderer å bli en del av et annet fylke enn det fylket de tidligere var en del av. Det er vel ikke å overdrive at regjeringen selv har satt i gang et skikkelig kaos ute i Fylkes- og Kommune-Norge. Høyre støtter dette forslaget og vil votere for forslaget på et prinsipielt grunnlag, fordi vi mener at det holder med to forvaltningsnivåer i Norge: stat og kommune. Jeg vil samtidig trekke fram at en viktig faktor for å kunne fordele oppgavene mellom stat og kommune og dermed legge ned fylkeskommunene er å fortsette arbeidet med større og mer robuste kommuner med tilgang på god fagkompetanse. Regjeringen Solberg gjennomførte en viktig kommunereform, som Høyre mener bør fortsette. For at innbyggerne over hele landet skal få tilgang til gode tjenester, må kommunene være i stand til å levere disse tjenestene. Jeg viser til brev fra statsråd Gram av 8. februar i år til Stortingets presidentskap, som varsler om tidspunkt for framleggelse av en proposisjon om deling av fylkeskommuner. Det vil være naturlig å gå grundigere inn i alle sider ved forvaltningsnivåer, fylkesstruktur, hele sakskomplekset, i den behandlingen.
Mudassar Kapur (Høyre), 2022-03-18:
Det er ingen tvil om at debatten om fylkesstrukturer har blitt ytterligere aktualisert gjennom reverseringsiveren som Senterpartiet har rundt i hele landet. Vi ser nå at en oppløsning av Viken vil koste skattebetalerne og fellesskapet opp mot en halv milliard kroner – samtidig som det vil gå ut over utviklingen, samtidig som det vil gå ut over tjenestetilbudet. De ansatte sier også at de nå må bruke tid på å reversere og avvikle i stedet for på å jobbe med utvikling. Det er et bakteppe som denne regjeringen må ta ansvar for, og da er det helt naturlig at disse debattene kommer opp. Jeg har likevel lyst til å spørre statsråd Gram, i og med at det er varslet en større sak om ikke så lenge: Hva kommer til å bli utredet i tillegg til at man bare behandler søknaden om å legge fram en slik sak for Stortinget om oppløsning av fylkene?
Mudassar Kapur (Høyre), 2022-03-18:
Det har nærmest blitt en egen idrettsgren for Senterpartiet å omskrive historien. Vi vet at de er veldig glad i å snakke om historie, men bare den de har skrevet selv, virker det som. En ting Senterpartiet glatt glemmer, er at deres egen tidligere kommunalminister og egen tidligere partileder mente det var behov for en regionreform, at det var viktig at man fikk færre fylker. Så har Senterpartiet snudd i den saken, sikkert også fordi man ikke lyktes med å få gjennomslag i den regjeringen man satt i tidligere. Men la nå det ligge. Jeg har lyst til å ta opp en annen ting som opptar veldig mange ute i fylkene akkurat nå, og det er hele situasjonen med å bosette flyktninger, passe på integreringen og sørge for at det blir en god prosess. Med det som bakteppe: Hva mener egentlig statsråden om ressursbruken til de ansatte framover når de nå først og fremst må bruke tid på å avvikle fylker og lage nye fylkesorganisasjoner?
Per Martin Sandtrøen (Senterpartiet), 2022-03-18:
Fylkeskommunene har over mange, mange år stått som et bolverk mot sentralisering. Derfor vil Senterpartiet ta vare på dem. Jeg hører at representanten Skjelstad fortsatt forsvarer regionreformen. Det er spesielt å høre på. Den innebar at fylkesgrenser som har bestått over flere hundre år, ble fjernet med et pennestrøk, og at noen få personer på et kontor i Oslo fjernet fylkesgrenser som har bidratt til å ta vare på lokalsamfunn over hele landet vårt. Det som representanten selv har beskrevet som en demokratireform, var en ren tvangsreform. Det skapte en rekke problemer og løste svært få. I dag diskuterer vi om vi skal ta vare på fylkeskommunene eller ikke. Det er verdt å tenke over hvor radikalt dette forslaget om å avvikle fylkeskommunen egentlig er. Det finnes svært få – om noen – land i Europa på størrelse med Norge som ikke har et regionalt nivå. I fjor høst kom det en omfattende rapport fra OECD som gikk gjennom land for land, og kanskje – kanskje – kan det sies at Bulgaria ikke har et regionalt nivå. Men jeg vil utfordre Høyre og Fremskrittspartiet, som ønsker å avvikle vårt regionale nivå: Hva er deres modell for det? Har man et konkret eksempel på at dette har fungert? Det har jeg lyst til å høre. En avvikling av fylkeskommunene vil medføre en massiv sammenslåing av kommuner. Det er den eneste måten hvis man skal flytte beslutningene nærmere folk. Men det vil føre til en massiv sentralisering, det vil føre til nedleggelser av barnehager, skoler og sykehjem i mange lokalsamfunn over hele landet vårt, og ikke minst vil en så massiv kommunesammenslåing føre til at folk får svekket innflytelse over lokalsamfunnet sitt. Og så er spørsmålet: Hva vil kostnadene ved dette være? Jeg vil utfordre både Høyre og Fremskrittspartiet, spesielt Høyre, som styrte Kommunaldepartementet i åtte år. Har man satt seg ned og regnet på dette? Har man noe estimat på det? Det kostet jo 3,2 mrd. kr bare med den helt unødvendige fylkessammenslåingen. Hvis man skal legge til rette for en så omfattende kommunesammenslåing som en nedleggelse av fylkeskommunene vil være, hva vil kostnadene ved det være? Det vil jeg gjerne høre representanten fra Høyre fortelle oss litt mer om i dag.
Per Martin Sandtrøen (Senterpartiet), 2022-03-18:
Nå har jeg lyst til å dele min favorittformulering i regjeringsplattformen – den formuleringen jeg synes er den aller beste – og hvis flere representanter i salen har lyst til å komme og dele sine favorittformuleringer i regjeringsplattformen, uavhengig av parti, er de velkomne til det. Min favorittformulering står allerede på første side: Der står det at regjeringen skal «flytte makt til vanlige folk på alle områder i samfunnet». Å gi de fylkene som ønsker å gjenoppstå, muligheten til å få tilbake sin selvstendighet, er vi i gang med. Troms og Finnmark blir igjen fylker, likeså Buskerud, Akershus, Østfold, Vestfold og Telemark. I Hedmark og Oppland ønsket et flertall å få tilbake fylkene. 145 978 personer stemte under folkeavstemningen. Det ville vært enda flere om ikke mange var praktisk forhindret fra å delta i den digitale avstemningen. Et flertall ba om å få tilbake Hedmark og Oppland, men det ble dessverre ikke hørt i fylkestinget. Vi diskuterer i dag Fremskrittspartiets forslag om å fjerne fylkeskommunen. Det er interessant at hvis man søker på Fremskrittspartiets hjemmesider, ser man at en representant – representanten er faktisk i kommunalkomiteen – sier at Fremskrittspartiet ønsker flere folkeavstemninger, at folkeavstemninger skal brukes, og folkeavstemninger skal lyttes til. Samtidig har Fremskrittspartiet gjennom tvangsreformene, både ved tvangssammenslåingen av fylker og av kommuner, valgt en kraftig overkjøring av folk. Men vi ser at folk reiser seg imot dette. For kort tid siden var det folkeavstemning også i Haram. Der ønsket 70 pst. av de som stemte, å få tilbake kommunen sin. Dette må vi ta med oss. La oss håpe at vi aldri mer får slike tvangsreformer som regionreformen og kommunereformen har vært.
Per Martin Sandtrøen (Senterpartiet), 2022-03-18:
Det har blitt gjentatt flere ganger i denne debatten både fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre at Senterpartiet er så opptatt av historien i Norge – vi prater så mye om norsk historie. Ja, vi er opptatt av og vi er stolte av historien i Norge – det er helt sant. Én av de tingene vi er stolte av, er måten vi har klart å ta vare på og utvikle lokalsamfunn over hele landet vårt. Det er få land i verden som har klart det på like god måte som Norge, og fylkene våre har vært et viktig verktøy for å ta vare på lokalsamfunnene over hele Norge – levende lokalsamfunn inne i skogene, ute på øyene våre og lengst inne i fjordene. Det er noe å være stolt av, og måten vi har klart å gjøre det på, skal vi prate mer om. Hvis representanten Skjelstad mener at det er å se seg i bakspeilet eller er umoderne, kommer han til å høre flere innlegg om dette.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2022-03-18:
Det er litt spesielt å ta ein sånn debatt like etter at statsministeren har hatt utgreiing om situasjonen i Ukraina. Då var pressebenken og salen full. No snakkar me om me skal ha tre eller to forvaltingsnivå i Noreg, og interessa frå pressen, salen og omverda er ikkje heilt på nivå med interessa i andre saker. Det fortel oss kanskje litt om kva status norske fylkeskommunar har i befolkninga. Me har ein del erfaringar med kva status fylkestinga har. Nittedal forsøkte med ein eigen dag for kommuneval for ein del år sidan. Då hadde dei fylkestingsvalet åleine. Oppslutninga i det fylkestingsvalet i Akershus berre i Nittedal kommune fortel kva folk flest meiner om fylkeskommunen. Ein orkar nesten ikkje gå og stemma. I Innlandet, der ein no nyleg skulle ta stilling til om ein skulle søkja om å splitta opp, valde halvparten på eit konkret spørsmål der dei kunne sitja heime og stemma i ei folkeavrøysting, ikkje å stemma. Det fortel oss kanskje at fylkestinget og fylkesbygget ikkje er det viktigaste i folks liv. Tenestene er viktige, vidaregåande skule, tannhelse og samferdsel er viktig, men akkurat kva som skjer på fylkestinget, og kva som skjer på fylkeshuset, opptek eigentleg ikkje folk. Det er fylkestinget Framstegspartiet føreslår å fjerna, tenestene skal innbyggjarane ha. Dei skal dei få nær folk. Me trur me kan gje dei endå nærare folk ved å leggja dei til kommunar. Det er ikkje sånn som Senterpartiet seier, at det vil bety at kommunane må bli større. Viss dei ønskjer å bli større, synest me sjølvsagt det er bra, men mindre kommunar kan f.eks. kjøpa tenester av større kommunar, så det er ikkje noko problem at fleire tenester kan leggjast til kommunenivået. Nokon tenester kan med fordel leggjast til staten, som f.eks. store vegar, som vart flytta frå stat til fylkeskommune. Det var eit feilgrep å gjera det. Det er betre å la dei store vegane liggja til staten, som har større økonomiske musklar til å gjera noko med fylkesvegnettet, som er eit stort problem. Samferdsel, f.eks. ferjer, er noko regjeringa sjølv eigentleg ikkje har tillit til fylkespolitikarane på. I Hurdalsplattforma seier dei noko om ferjeprisar, som er eit fylkeskommunalt ansvar. Berre der har ein beviset på at sjølv regjeringspartia og regjeringa har ikkje full tillit til fylkespolitikarar, ein er nøydd til å overstyra på f.eks. ferjeprisar, fordi fylkestinget ikkje kan bestemma det sjølv etter regjeringa sitt syn. Det er mange eksempel på at me kan klara oss veldig fint utan fylkestinget, derfor føreslår me å avvikla det. Me er glade for at me får støtte frå Høgre – sist stod me åleine, no har me fått eitt parti til, og Venstre viser at dei forstår at me føreslår det. Det betyr at ting er i bevegelse. Kanskje vil Framstegspartiet snart få fleirtal for det forslaget eg med glede tek opp.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2022-03-18:
Eg ber folk lytta til dei tidlegare fylkestingsrepresentantane som no står på denne talarstolen og deler av sine erfaringar om korleis det nivået har fungert, og i kva grad det har vore til gagn. Eg trur det er endå fleire tidlegare lokalpolitikarar som har følt på ein utruleg irritasjon over å bli overstyrt av fylkestinget og få motsegn og innvendingar frå både fylkespolitikarar og fylkesadministrasjonar. Eg trur det er den store bekymringa som ligg i lokaldemokratiet. Eg hadde eigentleg tenkt å seia at det har vore ein interessant debatt der alt har handla om å sjå tilbake i tid. Heilt til representanten Hoksrud kom no og såg litt framover og hadde store vyar for å leggja ned dette nivået, har debatten eigentleg berre handla om å sjå seg i spegelen, og om kven som gjorde kva. Ein representant frå Senterpartiet gjekk til og med tilbake til 1837. Då må eg nesten minna om at fylkestinget som direkte folkevald organ kom i 1972. Det har ikkje lang historie, og det har heller ikkje brei forankring. Det er ikkje sånn at desse karane på Eidsvoll hadde fylkestinget i tankane då dei laga Grunnlova. Fylkestinget har kome etterpå og har hatt enormt låg legitimitet. Det er det heile debatten her eigentleg illustrerer òg, at det er ikkje fleirtal for nokon ting. Det er ikkje fleirtal for å reversera den reforma som har vore, det var ikkje fleirtal for den reforma som har vore, og det er ikkje fleirtal for å leggja ned. Det er fylkeskommunane sitt store problem, at det ikkje er fleirtal i denne salen for verken å forandra det, behalda det eller leggja det ned. Det er altså eit nivå som ikkje har støtte i Stortinget, og sånn har det vore med vekslande stortingsfleirtal, at ein ikkje har den store støtta. Då bør me erkjenna kva som er det beste for innbyggjarane våre, og det er faktisk å styrkja det lokale nivået. Det er òg litt interessant når ein skal gjera eit nummer av kva europeiske statar det er som har to nivå. Me kan godt ha ein debatt om europeiske statar. Senterpartiet synest sikkert Frankrike sin modell er ein god idé, med 34 665 kommunar der det bur folk i dei aller fleste, men det er kommunar utan folk. Det er kanskje sånn ein vil ha det i Senterpartiet. Ser ein på kva oppgåver søreuropeiske land har gitt til kommunane, er det å henta inn søppel og arrangera ein sommarfest. Norske kommunar har eit stort ansvar, og me ønskjer å utvikla det vidare, så å samanlikna oss med andre europeiske land blir feil. Me ønskjer at eit land med litt over fem millionar innbyggjarar skal ha sterke kommunar som har ansvaret for å bestemma arealpolitikk og leggja til rette for innbyggjarane, og så har me ein stat som sørgjer for at infrastrukturen er god, at vegnettet er bra, og at me kan få transportert varene våre ut på kontinentet. Det er vår modell. Fylkestinget høyrer ikkje heime i den modellen, fordi det rett og slett er eit nivå som ikkje har framtida føre seg. Derfor er me glade for at fleire parti støttar forslaget vårt denne gongen. Neste gong me føreslår det, kan det henda det er endå fleire parti, og til slutt får me fleirtal for å forenkla Noreg.
Helge André Njåstad (Fremskrittspartiet), 2022-03-18:
Det er veldig hyggeleg at Framstegspartiet klarar å skapa debatt om fylkeskommunen. Det er den mest oppløftande debatten som har vore om det nivået i denne salen nokon gong, vil eg tru. Eg har til gode å høyra eit godt argument for korfor det er lurt å ha fylkeskommunen, men eg har høyrt mange gode argument for korfor det er lurt å støtta Framstegspartiets forslag. Det som gjer at eg teikna meg til ein kort merknad, er Senterpartiet, som klarar å seia at hovudansvaret for at fylka ikkje får fleire oppgåver, ligg hos dei som styrte dei siste åtte åra, men som ikkje har fleirtal no. Det er den største ansvarsfråskrivinga som går an å føreta seg. Ansvaret ligg hos dei som til kvar tid har styringsansvaret og sit med fleirtalet. Det er berre å flytta oppgåver. Dei har fleirtalet til å flytta alle oppgåver dei vil, dei kan ikkje skulda på dei siste åtte åra for at dei ikkje flyttar oppgåver no. Me vil gjerne utfordra dei på kva oppgåver dei vil flytta ned til fylkeskommunane. Så er det veldig spennande det representanten Greni sa om statsforvaltarane, at det er eit taktskifte. Eg kunne godt tenkt meg å høyra den som har opplevd det, for det er ikkje mange som opplever at ting har vorte betre.
Grete Wold (Sosialistisk Venstreparti), 2022-03-18:
Vi bor i et langstrakt land med ulike utfordringer og ressurser, og det er avhengig av geografi og demografi. Denne uken har vi i komiteen vært på en reise til Nordland. Der har vi fått sett et utall med lokale og regionale initiativtakere som er stolte av landsdelen sin, og som er stolte av fylket sitt. Vi har fått oppleve entusiasme og kreativitet, en optimisme og en stolthet over eget fylke, over egne prosjekt og ressurser som er utviklet lokalt, men også regionalt, og man var opptatt av et fokus på nettopp forvaltningsnivåene og samhandlingen og mulighetene i den samhandlingen med hverandre. Vi har vært igjennom en regionreform. Vi kan vel slå fast at det har vært et prosjekt med varierende hell. Tvangssammenslåtte fylker har kostet fellesskapet dyrt, og det vil koste oss enda mer å løse dem opp igjen. Det må nå fokuseres på å få en forutsigbarhet på alle nivå, så langt det er mulig i en oppløsningsprosess. Vi må stabilisere fylkesnivået, og vi må gi de ansatte arbeidsro for å jobbe med de viktige oppgavene de har. Vi må jobbe med videreutvikling av gode skoletilbud i hele landet, og da i tett samarbeid med det næringslivet vi ser i regionen. Vi har mange uløste oppgaver innenfor kollektiv, etterslep på vedlikehold av fylkesveier, og dette må prioriteres. I tillegg har fylkeskommunen et ansvar for kulturutvikling. Det må ses på også på et regionalt og overordnet nivå, og det løses best på nederste nivå. Til slutt kan vi nevne – med en økt aktualitet i disse dager – fylkeskommunens oppgaver med å koordinere integreringsarbeid og se det også i et regionalt perspektiv. Store variasjoner i landet krever store variasjoner i løsninger, men det krever også et overordnet blikk. Det er behov for å se tilknyttede kommuner i samme region i en sammenheng og gjennom det også styrke et regionsnivå. Det er viktig også å se hvilke statlige oppgaver som kan løses mer desentralisert. Den store utfordringen i regionreformen, i tillegg til tvangsaspektet, er at nye oppgaver ikke i tilstrekkelig grad er lagt ut til fylkeskommunen. Statlige oppgaver kan med fordel løses regionalt, også med en annen fylkesstruktur. Beslutninger som tas nær folk, blir bedre forankret, bedre tilpasset de forholdene man opplever, og det gir totalt sett også bedre løsninger. SV mener at diskusjonen om fylkeskommunens eksistens ikke skal bli en konsekvens av en mislykket regionreform, men en mulighet til å se på innholdet og hvordan det enkelte fylke ønsker å utforme sin drift og sin regionsutvikling. Regional næringsutvikling, grønn omstilling, distriktspolitikk i hele landet og en sterk offentlig sektor legger grunnlaget for et godt liv i hele landet. Vi støtter derfor ikke representantforslaget om å avvikle fylkeskommunen, men ønsker derimot å styrke og videreutvikle den.
Grete Wold (Sosialistisk Venstreparti), 2022-03-18:
Uavhengig av hva som er historien for at vi er der vi er i dag, er vi i hvert fall i en situasjon hvor vi har veldig mange fylkeskommunalt ansatte som er slitne. De har vært igjennom sammenslåingsprosesser, med eller uten tvang. Noen synes det var en god idé, andre ikke. Nå skal det løses opp mange steder, og ansatte synes også i varierende grad at det er en god idé. Derfor har jeg lyst til å spørre statsråden: Vil man ha et økt fokus på og også gi en god støtte til de ansatte og ikke minst til arbeidstakerorganisasjonene, slik at de ansatte nå sikres forutsigbarhet og gode arbeidsforhold? Mange er også redde for jobbene sine og kanskje også redde for relokalisering.
Bjørn Arild Gram (Senterpartiet), 2022-03-18:
Norge er et stort land med geografiske variasjoner og forskjeller i samfunns- og næringsliv. Vi har et velutviklet nasjonalt, regionalt og lokalt folkestyre, og et samfunn med høy tillit og relativt små forskjeller. Det lokale folkestyret, både i kommuner og fylkeskommuner, gir innbyggerne stor innflytelse på utviklingen av sine lokalsamfunn og sin framtid. Forslagsstillerne mener den beste løsningen for landet vårt er å ha to forvaltningsnivåer – stat og kommune. Her er vi grunnleggende uenige. Fylkeskommunene har i dag ansvar for flere store oppgaver, som bl.a. kollektivtransport, fylkesveier og videregående opplæring. Dette er oppgaver som krever enheter av en viss størrelse for å sikre god oppgaveløsning. Konsekvensen av å gå over til bare to forvaltningsnivåer i Norge vil antakelig være at det må gjennomføres omfattende kommunesammenslåinger, samtidig som staten må overta flere oppgaver som i dag løses av det regionale folkevalgte nivået. Statlig overtakelse av oppgaveløsning vil svekke folks mulighet til å påvirke sitt eget lokalsamfunn. Omfattende kommunesammenslåing vil forsterke sentraliseringen og likeledes svekke det lokale folkestyret og innbyggernes innflytelse på utviklingen av sitt lokalsamfunn. En slik omorganisering av Norge vil også kunne bli svært kostbar. Jeg er glad for at forslagsstillerne gir meg nok en mulighet til å snakke positivt om fylkeskommunen. I motsetning til Fremskrittspartiet og Høyre ønsker denne regjeringen å satse på fylkeskommunene. Regjeringen vil at det skal være tre folkevalgte nivåer i Norge. Et velfungerende folkestyre både på lokalt og regionalt nivå er viktig, og regjeringen ønsker derfor å styrke fylkeskommunen som tjenesteyter og samfunnsutvikler. Regjeringen vil se på hvordan fylkeskommunenes ansvar og oppgaver kan styrkes, bl.a. gjennom å bedre den fylkeskommunale økonomien, etablere regionvekstavtaler og vurdere å overføre flere av statsforvalternes oppgaver, og andre grep som bidrar i samme retning. Dette er noe regjeringen vil komme tilbake til. Løsningen på mange av de utfordringene samfunnet vårt står overfor, er ikke mer sentralisering. Løsningene finnes heller i å styrke de lokale og regionale folkevalgte enhetene ved å vise dem tillit, stille ressurser til disposisjon og la lokalkunnskap, nærhet og engasjement få bidra til utvikling i ulike deler av landet. Jeg mener fylkeskommunene representerer en viktig del av det norske folkestyret, og at fylkeskommunenes tjenesteyting og utviklingsrolle bør styrkes i årene som kommer.