Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-16:
Rasisme og spesielt antisemittisme, som vi diskuterer i dag, er et stort og voksende problem, har det vist seg ved undersøkelser, bl.a. den det har blitt vist til her i Oslo. Men vi har også hørt historier fra elever i skolen som f.eks. opplever at læreren syns det er helt greit og logisk, når man lager besøksgrupper mellom familier i klassen, at den palestinske familien nekter å invitere den jødiske, og at det er noe skolen setter et ok-stempel på. Eller historier fra Jødisk Museum, som opplevde at skoleklasser avlyste besøk under krigen i Gaza, fordi de ikke regnet det som logisk å besøke et jødisk museum så lenge det var krig på Gazastripen. Det er et varsku for oss som politikere. Det er holdninger vi må gjøre noe med i forhold til både skolen og samfunnet generelt. Jeg syns det er veldig viktig å skille mellom kritikken av staten Israel og det som kalles antisemittisme og rasisme overfor jøder. Derfor er jeg veldig enig i det som Kjell Ingolf Ropstad sa om å ta avstand fra uttalelser om drømmen om de jødefrie statene, men det er også viktig for oss som politikere å ta avstand fra det vi nå ser, at ikke-jødiske blir fratatt sitt statsborgerskap og blir statsløse på grunn av sin etnisitet og religion, som også skjer i Israel i dag. Jeg har lyst til å illustrere dette med en historie. En god venn av meg satt i Falstad konsentrasjonsleir. Han ringte til meg om en film om Falstad, som han var veldig kritisk til. Så sier jeg: Hvorfor var du det – den viser jo all den forferdelighet Falstad sto for? Så sa han: Men da har du ikke skjønt det. For da jeg satt på Falstad, kom jeg en dag inn i matsalen, og da sto det en fange og sang ved et flygel og en tysk fangevokter spilte. Det er også et bilde fra Falstad. Det er også et bilde fra en konsentrasjonsleir. Hvis man bare viser fram alt det forferdelige, kjenner man ikke igjen det forferdelige når det kommer tilbake igjen. Da er jeg tilbake til mitt hovedpoeng. Jeg tror at vi over så lang tid har sluttet å formidle historie til barn, sluttet å vektlegge kunnskapen om historie i samfunnet vårt, at vi har blitt et arrogant folk som ikke har forståelse for hvilken historisk tradisjon vi faktisk står i. Vi kjenner ikke igjen det som er virkelig truende for vår sivilisasjon, fordi vi har laget et eller annet skremmebilde som ikke handler om oss. Vi skulle ha kjent igjen alle de små signalene som gjør at sånt hat kan skapes – og slått ned på det fra dag én. Vi skulle ha visst hva alle de små kommentarene kan føre til hvis vi ikke slår ned på det. Men det krever kunnskap. Over tid har vi svekket historiekunnskapen og svekket respekten for at vi faktisk står i en historisk tradisjon. Vi har svekket kunnskapen om at sivilisasjonen vår bare er en bitte liten ferniss. Om vi ikke kjemper for den fernissen hver dag, som handler om sivilisasjon, bryter brutaliteten igjennom. Det er det som er kampen for oss som politikere, også når vi skal lage regler for hvordan skolen skal fungere, hva man lærer, og hvordan vi snakker til hverandre. Det er derfor det er viktig å kjempe mot all type rasisme, men antisemittismen har vi jo virkelig sett hva fører til når vi godtar alle de små dryppene. Rasismen og stigmatiseringen av grupper – og alt det som Håkon Haugli snakket om – er det viktig å angripe fra dag 1. Her har vi virkelig en historisk tradisjon som vi skulle ha lært av. Vi skulle ha lært av hva slike kommentarer fører til. Det skal ikke kunne gå an for en norsk lærer å si at vi kan ikke besøke et jødisk museum som handler om jødisk kultur fordi det er krig i Gaza. Det skal det ikke gå an å si. Det er så kunnskapsløst at man skulle ha blitt fradømt jobben sin som lærer, for da har man virkelig ikke skjønt det. Vi må formidle kultur- og historiekunnskapen vår sånn at vi skjønner i hvilken tradisjon vi står. Jeg tror vi har en kjempejobb å gjøre, for vi har en arroganse overfor vår egen kultur og vår egen historiske posisjons idealitet som gjør at vi ikke skjønner hvilken historie vi faktisk står i.