Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2009-04-27:
Interpellanten tar opp et sårbart tema som det er viktig at vi også diskuterer her. Jeg vil først slutte meg til innlegget til Jan Bøhler, et meget godt innlegg. Det var veldig godt begrunnet og forklart på mange områder. Forskerne i Trondheim ønsker jo å bruke ultralyd for å fange opp fostre med feil eller sykdom allerede fra uke 12. Dette ligner på et tidligere studium som de samme forskerne fikk godkjent, men som etter heftig debatt ble stoppet av daværende helseminister Dagfinn Høybråten i 1999. Forskerne i Trondheim regner med at det allerede i uke 12 er mulig å oppdage grove, alvorlige utviklingsavvik som vi i dag finner i uke 18. Avbrytningsprosessen vil da være enklere. For mange er det det eneste alternativet. Det er smertefullt for gravide, i lykkelige omstendigheter, å få vite at noe er galt med et ufødt barn eller foster. Det er smertefullt og vanskelig å ta avgjørelsen om å avbryte et svangerskap, enten årsaken er at barnet ikke vil kunne leve opp, eller det er av hensyn til det livet barnet vil få, eller det foreligger andre tungtveiende grunner. For mange vil det i tillegg være en ekstra stor belastning at avbrytelsen må skje så langt ut i svangerskapet. Det burde være enkelt å forstå at den psykiske påkjenningen er en ekstra belastning for den kvinnen som bærer barnet. Direktør Sissel Rogne i Bioteknologinemnda mener at forskningsprosjektet i Trondheim er viktig. Hun sier: «Istedenfor å synse om hva som er best, må det jo være bedre å vite hva man kan få svar på om fosteret, også tidligere i svangerskapet. Det er en stor belastning for kvinnen å gjennomgå en senabort.» I Norge kan de som er over 38 år ved termin, eller de som har noen med Downs syndrom i familien, få slike tester tidlig. Bør ikke alle gravide få samme mulighet til å vite om alt er bra med fosteret, for så å gjøre egne valg? Det mener jeg i hvert fall må vurderes. Mange er bekymret for at dette er undersøkelser som vil utløse et høyt antall aborter, og som vil gå ut over dem med Downs syndrom og ryggmargsbrokk. Kanskje vil det skje, men for å unngå at gravide tar abort, er ikke løsningen å forsøke å forhindre informasjon. Alle har i dag lov til å ta ultralyd i uke 12, men også her ser man et klart klasseskille mellom dem som kjenner muligheten og har økonomi til å betale undersøkelsen selv, og de andre. Mange gravide kjenner ikke til at Downs syndrom og ryggmarksbrokk er lettest å oppdage tidligere enn den undersøkelsen som det offentlige tilbyr. Og mange føler at de ikke får god nok informasjon om dette. Det kan også være andre fordeler med en tidlig ultralyd, som totalt sett kan føre til færre aborter. Ultralydundersøkelse bidrar til å styrke de følelsesmessige båndene mellom far, mor og det ufødte barnet – og kanskje også barna i familien. Kanskje en bevisstgjøring om det ufødte barn også tidlig i svangerskapet, at det virkelig er et barn og ikke bare uferdige celler, vil kunne føre til at færre velger å ta abort også før uke 12. Det er ufattelig at det er så mange aborter i Norge i dag, og de fleste som av ulike årsaker velger å ta abort, tar bort et friskt barn. Det etiske spørsmålet rundt abort er vanskelig, enten det barnet som ventes, er friskt, eller det har en funksjonshemning. Gravide som får beskjed om at noe er galt med fosteret, vil få bedre mulighet til å vurdere om de kan beholde barnet hvis de får beskjeden tidlig. De kan få informasjon fra Amathea og fra frivillige foreninger som arbeider for barn med funksjonshemninger, og det kan bidra til å oppmuntre den gravide til å beholde barnet. En dansk far til en velfungerende voksen gutt med Downs syndrom stod fram i et TV-program i helgen. Han sa overraskende nok at hvis han hadde hatt mulighet, ville han valgt at gutten ikke skulle ha vært født. Han la til at dette ville han også valgt i dag. Min tanke var med én gang: Hvorfor – når alt er så bra? Svaret var at han ikke regnet med å leve like lenge som sønnen, og at disse barna også i voksen alder er avhengig av at foreldrene stiller opp og følger med på at de har det bra. Han er en av de mange foreldrene med Downs-barn som bekymrer seg for hvordan barna skal klare seg når de ikke lenger har foreldre. Fremskrittspartiet har fremmet forslag om et eget ombud med sanksjonsrett som skal ivareta psykisk utviklingshemmede, nettopp for å sikre at psykisk utviklingshemmede ikke skal måtte være avhengig av pårørende hele livet. Utviklingen går sin gang, og det er begrenset hva vi kan forhindre ved ikke å tilby ultralydundersøkelse tidlig. Det som kan bidra til at flere velger å bære fram barn med funksjonshemninger, er at de føler seg trygge på at barna skal klare seg og få et godt liv, også uavhengig av om de har foreldre som er i live. Fremskrittspartiet har ikke tatt stilling til denne tidlige ultralyden, men vi ser det ikke som vår oppgave å forhindre at gravide får informasjon, men å gi alle mulighet til å ta egne valg og sørge for at de har en trygghet for at funksjonshemmede får et verdig liv, også om foreldrene ikke er der for dem til enhver tid.