Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2012-10-16:
Europol er en viktig bidragsyter til vår kunnskap om menneskehandel og annen kriminalitet. I fjor utga organisasjonen en egen rapport om menneskehandel innen EU, i tillegg til at menneskehandel omtales i Europols trusselvurdering knyttet til all organisert kriminalitet. Europols rapporter viser til at kriminelle grupper innen rombefolkningen er meget mobile. De mest sårbare personer innen rombefolkningen – barn og unge kvinner – står i fare for å bli utnyttet til menneskehandel av kriminelle. Dette skyldes ikke minst at myndighetene i mange EU-land har inntatt en lite aktiv holdning til denne utfordringen. Europols rapporter peker på at størrelsen på rombefolkningen og tilgangen borgere av Romania og Bulgaria nå har til Schengen-området, gjør at det må forventes en økning i menneskehandel utført av kriminelle grupperinger innen rombefolkningen. I mange EU-stater er det en atskillig større andel barn som er involvert i tigging, enn i Norge. Vi har imidlertid nylig sett hvordan politiet i Hordaland har stanset virksomheten til en gruppe som utnyttet barn til tyverier og tigging. Etter min oppfatning er det likevel ikke grunnlag for å si at det er sannsynlig at en person fra rombefolkningen som tigger på gaten i Norge, er et offer for menneskehandel. De som tigger her, er en uensartet gruppe som ofte opererer innen familiegrupper med sammensatte maktrelasjoner. Under Bondevik II-regjeringen la Justisdepartementet til grunn i Ot.prp nr. 90 for 2003–2004 at skadefølgeprinsippet burde være utgangspunkt og grunnvilkår for avkriminalisering. Den mest grunnleggende konsekvensen av skadefølgeprinsippet er at handlinger som i vår tid ikke er egnet til å medføre skade eller fare for skade, bør avkriminaliseres. Når det gjelder tigging, ble det lagt til grunn at det ubehag alminnelig tigging kan vekke hos forbipasserende, ikke kunne anses som en skade, og derfor ikke burde kvalifisere til bruk av straff. I Innst. O. nr. 10 for 2005–2006 sluttet en enstemmig justiskomité seg til dette, selv om komiteen bemerket av antallet personer som ba forbipasserende om penger, hadde økt noe i de større byene de siste årene. I tråd med det Stortinget la til grunn ved behandlingen av forslaget om oppheving av løsgjengerloven, mener jeg at vi som samfunn bør tåle å konfronteres med tigging. Det ubehag den enkelte borger måtte føle i møte med personer som tigger, kan ikke gi grunnlag i seg selv for et forbud mot tigging. I den grad tigging utøves på en måte som av andre årsaker er lovstridig, typisk ved at tiggeren forfølger eller opptrer truende overfor forbipasserende, har politiet hjemmel til å gripe inn etter politilovens bestemmelser. Regelverket om orden på offentlig sted er bl.a. satt til å ivareta helsemessige forhold. Interpellanten viser til gatebildet i Oslo i sommer. På mitt initiativ har det blitt gitt en omfattende rapportering fra politiet gjennom de siste måneder, og vi har sett en situasjon som var uakseptabel. Situasjonen utfordret håndhevingen av regelverket. Jeg vet ikke hvor ofte representanten Tetzschner er i kontakt med sine egne partifeller i Oslo. Men jeg tok initiativ overfor byrådslederen til et møte i slutten av august i år, og vi hadde en åpen diskusjon rundt disse forholdene. Jeg oppfatter at Oslo kommune gjennom sitt samarbeid med politiet og andre aktører har en konstruktiv tilnærming til utfordringene. Jeg formidlet at regjeringen ikke vil innføre et forbud mot tigging, men at stat og kommune må samarbeide om å dempe tilstrømningen av grupper som i realiteten ikke har midler til å oppholde seg på lovlig vis i Norge, og som bidrar til uorden i byen. Jeg opplever at Oslo kommune er kreative i sin tilnærming. Ett tiltak kan etter min mening være at Oslo kommune vedtar en meldeplikt for alle som ønsker å samle inn penger. En slik registreringsordning sammen med en gjennomtenkt politistrategi har andre steder vist seg egnet til å redusere omfanget av tiggingen. Sammen med flere andre ulike tiltak, bl.a. en tydeligere praksis med hensyn til å utstede arbeidstillatelser og tillatelser til gatesalg, kan man sikre en situasjon der ordensforstyrrelser forebygges bedre, og der personene det gjelder, bedre forstår hva de må forholde seg til under et opphold i Norge. Departementet har også til vurdering en lovendring som kan åpne for at politiet kan sette rammer for hvor og når pengeinnsamling på offentlig sted kan foregå. Samarbeidet med byrådet i Oslo, også om disse spørsmålene, er konstruktivt. Oslopolitiet utviklet i år retningslinjer for politiets håndtering av overnattinger på offentlig sted, som bidro til at politiet utover sommeren håndhevet reglene på dette området på en fast og forutsigbar måte. Det er adgang til å tigge på offentlig sted i Norge. Jeg har tro på at et godt videre samarbeid mellom berørte myndigheter vil resultere i en bedring av forholdene i tiden framover. Jeg ønsker likevel velkommen alle gode innspill til tiltak, for denne situasjonen vil vi måtte følge nøye.