Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2014-06-16:
Vi behandler i dag lovendringer og oppfølging av den reviderte IA-avtalen som partene kom til enighet om i mars i år. Målene om nedgang i sykefravær, inkludering av flere med nedsatt arbeidsevne i arbeidslivet samt det å stimulere til at folk skal stå lenger i arbeid, ligger fast. Men den nye avtalen inneholder helt nødvendige forenklinger i sykefraværsoppfølgingen sett i forhold til IA-avtalen fra 2010. Hele grunnholdningen i IA-avtalen er at arbeid ofte er rett medisin, at det å kunne gå på jobb lite grann, det å kunne ha kontakt med arbeidslivet, selv når du er syk, kan være med å få deg raskere tilbake. Arbeid skaper helse. Man skal ikke gå på jobb kun når man er frisk. Man skal også kunne gå på jobb for å bli frisk. Dette er arbeidstakersiden, arbeidsgiversiden og myndighetene i Norge enige om. Det gjør også at IA-avtalen er kanskje det beste eksempelet på de gode resultatene som den norske modellen og trepartssamarbeidet gir det norske samfunnet. Reformer blir til i enighet, og dermed øker også mulighetene for at gode intensjoner skal bli til realiteter. Svært få andre land kan vise til den type forpliktende, langsiktig og involverende arbeid. IA-avtalen fra 2010 ga oss – etter omfattende arbeid i ulike ekspertgrupper og etter forhandlinger mellom partene – omfattende endringer i sykefraværsoppfølgingen med bl.a forpliktelser og kontroll av oppfølging og sanksjoner for manglende innsats. Da Stortinget den gang, i 2010, behandlet de nødvendige lovendringene for å iverksette den avtalen, la en samlet komité vekt på at sanksjoner aldri skal være et mål i seg selv, men at det kan være et egnet virkemiddel, men bare hvis det faktisk fører til endret atferd og bedre oppfølging. Komiteen den gang ba om at dette skulle følges tett. Vi så også raskt den gangen at deler av IA-avtalen fra 2010 var vanskeligere å iverksette og følge opp enn planlagt, deriblant sanksjonsregimet som ble utsatt noe i tid. I januar 2012 rettet jeg en interpellasjon til daværende arbeidsminister, slik at Stortinget kunne få en passende orientering om, men også en mulighet til å diskutere hvordan innføringen av IA-avtalen gikk, hvordan de nye virkemidlene fungerte. Det gjorde vi nettopp fordi vi så – gjennom ulike oppslag i mediene og også gjennom ulike innspill vi fikk rundt om på arbeidsplassene – at det var forbedringsmuligheter. Jeg er veldig glad for at den nye IA-avtalen og de lovendringene vi vedtar i dag, gjør nettopp det vi da så trengtes, at IA-arbeidet forbedres gjennom en forenkling og avbyråkratisering av sykefraværsoppfølgingen. Vi viderefører i dag det som virker, reverserer det som ikke virker og forbedrer avtalen på en rekke punkter. IA-avtalen vil aldri føre til et mer inkluderende arbeidsliv for flere dersom den ikke følges aktivt opp av partene. Vi er helt avhengig av at de ulike aktørene vil ha avtalen og dermed utfører det som er deres del av arbeidet. Vi må ha arbeidstakere, arbeidsgivere og sykemeldere som tror på avtalen, som vil avtalen, og som spiller på lag. I tillegg er det enormt viktig for avtalens framtid at den framstår som lukrativ for bedriftene – at den er verdt det – og ikke bare medfører belastende skrivebordsrutiner. Det er etter min mening viktig at også Stortinget diskuterer gjennomføringen av og status for IA-arbeidet med jevne mellomrom, slik at vi kan være godt oppdatert, slik at vi kan tilse at det virker som planlagt, og slik at vi også kan bidra til at gjennomføringen blir enklere dersom det trengs. Det er også viktig at Stortinget diskuterer inkluderende arbeidsliv med jevne mellomrom, fordi vi også vet at debatt og oppmerksomhet rundt f.eks. sykefravær, i seg selv er med på å få fraværet ned. Så vil jeg bare bemerke til slutt at en samlet komité framhever viktigheten av de personalmessige ressursene som nå blir ledig innenfor Nav, som ikke lenger skal drive med kontroll og oppfølging på den måten, i stedet – og naturligvis – brukes til tettere og bedre oppfølging av sykmeldte på andre måter.