Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2008-02-12:
Dei fleste politikarar opplever før eller seinare å møta seg sjølv i døra i saker der dei tidlegare har markert seg sterkt og gått høgt på banen. Det er lite hyggjeleg å vera vitne til at krystallklåre valløfte smuldrar bort til ingenting når den som har gjeve løftet, kjem i ansvarleg posisjon. Dei raud-grøne sine mange og sterke løfte om å etablera ein eigen industrikraftmarknad er eit trist eksempel på dette. I mai 2005 behandla Stortinget ei sak om kraftkontraktar for kraftkrevjande industri. Regjeringa Bondevik II var opne på at dette var vanskeleg. Dette er for øvrig den same konklusjonen som to tidlegare regjeringar inklusiv Stoltenberg I hadde kome fram til. Samtidig vart det jobba intenst med ulike modellar som kunne gjennomførast innanfor EØS-regelverket. Ulike modellar vart vurderte og testa ut, og ikkje alle vart forkasta. Men under komitebehandlinga av saka i Stortinget meinte Arbeidarpartiet, Framstegspartiet, SV og Senterpartiet at «Regjeringen ikke har utredet mulighetene som ligger innenfor de gjeldende internasjonale rammebetingelser, som for eksempel EØS-regelverket eller muligheter som ligger ved siden av EØS-avtalens virkeområde,» og at «ved å etablere ordninger som ikke er ulovlig statsstøtte, eller benytte unntakene til statsstøttereglene, finnes det et stort juridisk og politisk handlingsrom». I valkampen før stortingsvalet i 2005 var industrikraft eit ynda debattema, og raud-grøne løfte om eit nytt industrikraftregime var mange og svært sterke. Åslaug Haga uttalte følgjande i eit intervju med Dagbladet 27. august 2005: «Vi skal bygge ut Europas råeste infrastruktur.» Og ho held fram litt lenger ute i intervjuet: «Vi må ha på plass et industrikraft-regime som sikrer konkurransedyktige vilkår for industrien.» Lenger ute i intervjuet sa ho: «Får vi ikke tilstrekkelig gjennomslag for våre viktigste saker, ja, så er det ikke aktuelt for oss å sitte i regjering.» Det er klårt at slike sterke utsegner skapar forventningar hos industrien. Det var merkeleg å lesa Dagsavisen i dag. Her kunne me lesa at statsråd Haga skulle løysa kraftkrisa og sikra eit nytt industrikraftregime gjennom åtte tiltak. Problemet var berre at opplegget såg meir ut som ein studieplan enn som ein handlingsplan. På viktige punkt som avskrivingsreglar for kraftkrevjande industri og nettleige seier Regjeringa berre at ho vil vurdera å gjera noko. Det at Regjeringa vil samarbeida med EU for å betra vilkåra for kraftintensiv industri og auka kraftproduksjonen for å sikra nok kraft, skulle berre mangla. Og å oppmoda industrien til å samarbeida om felles kraftproduksjon kan vel knapt kallast eit nytt og revolusjonerande tiltak. Regjeringa kjem med andre ord med fleire ord og ingen konkrete nye tiltak som kan gje industrien rimelegare straum, slik regjeringspartia og statsråden lovde i 2005. Folk reagerer. Leiaren i LO-forbundet Industri Energi seier i dag rett ut: «Dette er ikke godt nok i forhold til det regjeringen har lovet. Her gjenstår det mye.» Dette gjeld rammevilkåra for viktige hjørnesteinsbedrifter og for titusentals arbeidsplassar i landet vårt. Dei har no venta lenge, og dei har vore tolmodige - dei har vore veldig tolmodige. Industrien fortener faktisk å verta teken på alvor på ein heilt annan måte enn det me ser no. For å seia det slik: «Sannhetens øyeblikk» er inne. Så får statsråden seg til å seia at andre parti ikkje har hatt same ambisjonar for kraftkrevjande industri som det den raud-grøne regjeringa har. Eg vert mållaus, og det er ikkje nødvendig å kommentera dette utover at det fell på si eiga urimelegheit. Det alvorlege er at dessverre ser det ut til at interpellanten sitt spørsmål vert ståande utan svar: Kva tid vil Regjeringa innfri sitt valløfte om å gje industrien kraft til under marknadspris?