Ivar Kristiansen (Høyre), 2005-06-14:
Jeg er, som de fleste andre som har hatt innlegg her i dag, svært glad for at vi for fjerde gang kan behandle en inngått avtale som grunnlag for utvikling av den kommende landbrukspolitikken. At noen kritiserer at det har vært ført en landbrukspolitikk de siste fire årene som har vært preget av omstilling og stått i omstillingens tegn, tror jeg ikke vi kan anse for å være noe annet enn høyst forutsigbart. Det har skjedd veldig store endringer i norsk landbrukspolitikk, som representanten Enoksen ikke klarte å glede seg nevneverdig over i sist holdte innlegg, men som jeg tror både norske bønder og andre som er opptatt av norsk landbrukspolitikk, kan si seg svært glad for. At vi har hatt en reduksjon i sysselsettingen innenfor norsk landbruk som i tidligere år, at vi har en produktivitetsvekst i norsk landbruk som i alle andre norske næringer som har som ambisjon å overleve, synes jeg vi må vise større evne til å glede oss over enn tilfellet er i dag. Vi ser helt klart en utvikling i politikken i retning av mer robuste enheter, og jeg tror faktisk også at vi ser en langt større grad av optimisme i norsk landbruk enn vi har gjort de siste årene. At gjennomsnittsstørrelsen på norske bruk har økt fra ca. 100 dekar pr. enhet i 1989 til i dag 184 dekar, kan vel neppe sies å være noe steg i retning av industribruk. Det er i høyeste grad i enhver internasjonal sammenlikning fortsatt for minibruk og småskalabruk å karakterisere. Men vi kan ikke fortsatt navigere i retning av at vi skal ligge på Europa-toppen når det gjelder støtte, at vi skal produsere som tidligere og ha et landbruk som er innrettet mot produksjonsstøtte i samme grad som tidligere, når alle i denne sal vet at vi går i møte et endret regelverk fra de kommende WTO-forhandlinger, som sannsynligvis også kommer til å påvirke Norge i løpet av få år. Fortsatt er det slik at vi har en andel statlig støtte pr. hundrelapp i inntekt i landbruket på ca. 72 kr, som langt overstiger vederlag for arbeid og egenkapital i norsk landbruk. Hvis vi ikke skulle navigere i en annen retning i norsk landbrukspolitikk, ville vi rett og slett ikke imøtekomme landbrukets egne behov for å være i stand til å overleve. Det er helt soleklart at vi allerede i dag er i en situasjon hvor vi ser at norsk RÅK-industri møter nye utfordringer. RÅK-industriens import er fordoblet på få år. Vi har fortsatt gått i retning av en større prisøkning i Norge enn i våre naboland Danmark og Sverige, noe vi ikke kan fortsette med fremover. Jeg skal også gjøre som representanten Ryan, som forsøkte å se i en glasskule. Hvis vi ser i glasskulen, er vi nødt til å ta innover oss den omleggingen som representanten Enoksen karakteriserte som den største omleggingen av landbrukspolitikken som noen gang har funnet sted i en fireårsperiode. Jeg tror vi skal være svært glad for at denne omleggingen finner sted. Det er en omlegging som representanter for norsk landbruk tross alt har forstått at vi må innslutte i form av avtaler med den norske stat, for å se en videre utvikling. Vi kan ikke skape det mørkebildet av norsk landbruk som jeg ser at enkelte gjør et forsøk på i denne sal, for dette er slettes ikke representativt og neppe noe viktig bidrag til dem som skal gå inn og tilby sin arbeidsinnsats eller sin kapital i norsk landbruk for fremtiden. At noen såkalte støttespillere for norsk landbruk tror at vi i Norge kan nedkjempe de kommende WTO-regelendringene, bør kanskje ikke være noen stor overraskelse. Det kan vi naturlig nok ikke gjøre, for vi har ingen land i verden som vil støtte oss i disse kommende sluttforhandlingene. Men det gjennomføres en meget forsvarlig politikk på dette området, som fortsatt gjennom statlig støtte vil kunne være med og bidra til et fortsatt robust norsk landbruk. Derfor skjer omstillingen i et tempo som er nødvendig – verken for sakte eller for kjapt. Men dette illustrerer mest av alt at det ikke finnes noe politisk alternativ i Norge til dagens gjennomførte landsbrukspolitikk.