trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-04-24:
Jeg har veldig lyst til å legge til noen kvinneperspektiver, ettersom jeg fikk muligheten til å komme rett etter representanten Dørum i denne debatten, som har vært sterkt mannebefengt når det gjelder deltakelse. Det handler om friheten som Oslo-borger. Friheten ikke bare fra vold, men friheten til å kunne velge den gata man vil når man skal gå hjem, friheten til å kunne velge å gå hjem når man vil, og friheten til å få lov til å gå hjem alene om man vil det. Noen av de stygge voldtektssakene vi har sett, er med på å prege et helt bymiljø, og halve byens befolkning preges av den redselen som kryper oppover ryggen på en når en vet at antallet slike saker eskalerer, og at det er flere og flere det gjelder. En annen stor engstelse og en utvikling når det gjelder kriminaliteten i Oslo som jeg syns er veldig skremmende, er mangelen på vitner. Det vi nå ser f.eks. i to saker, både i en grov voldtektssak i Slottsparken, der man vet at det var vitner, og i Kadra-saken, der man vet at det var vitner, er at stadig færre tør å være vitne. Det er et veldig grunnleggende problem for rettssikkerheten til Oslo-borgere at folk ikke tør å være vitne. Vi må klare å snu utviklingen når det gjelder kriminalitet, slik at hele Oslos befolkning kan gjenvinne friheten til å velge hvilken gate man skal gå hjem i, og slik at hele Oslos befolkning kan stole på at noen i hvert fall tør å fortelle hva de har sett, etter at de har sett det. Selv om de ikke torde gripe inn, er det viktig at den rettsordenen faktisk gjenopprettes. Da er det en offensiv politikk som trengs. Det trengs en bevissthet om at det faktisk er en utfordring. Jeg tror det er en viktig bevissthet som justisministeren må ta inn over seg, og det er den oppfatning at Oslo-folk er redd for at den utviklingen faktisk kan få veldig negative følger hvis vi ikke får snudd den.
Saera Khan (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg takker statsråden for et veldig informativt og kunnskapsrikt innlegg! Det er veldig sjelden vi i den tabloide debatten om integrering får gått i dybden på ting. Noe av min frustrasjon har vært at vi alltid diskuterer disse temaene hver gang noen blir bortført, hver gang noen blir tvangsgiftet eller drept. Derfor er jeg glad for at vi kan ha en grundig debatt om dette i stortingssalen, hvor vi faktisk kan ta ansvar og gjøre noe med de krevende utfordringene. Jeg setter veldig pris på det statsråden kommer med. Jeg har et konkret spørsmål først. Det går på krisesentrene. Vi vet at krisesentrene f.eks. i Oslo, i Bærum, til og med i Hol, er overfylt av kvinner med minoritetsbakgrunn. Det betyr nødvendigvis ikke at det er sånn at Ali slår mer enn Ola. Men vi vet at minoritetskvinner ikke har nettverk. Vi vet at for veldig mange minoritetskvinner er det en skam å forlate sin mann fordi skilsmisse er tabu, mens for oss som er norske kvinner, er det skam å bli hos en mann hvis han denger deg. Spørsmålet mitt er: Vet statsråden om krisesentrene har et godt nok tilbud som møter disse kvinnene med kompetanse – på kultur, på annerledeshet, på språk og på kapasitet? Og: Hva kan gjøres bedre der? Jeg har et spørsmål til: Jeg synes det er veldig interessant det statsråden trekker opp her, i forhold til gråsonen mellom tvangsekteskap og arrangert ekteskap. Tvang er fysisk tvang – gift dere nå og bli bortført – og det er lett å definere. Men går du inn i et arrangert ekteskap fordi du vil tilfredsstille dine foreldres eller din families eller andres behov, mener jeg det er psykisk tvang. Hvordan vil statsråden komme i dialog med minoritetsungdom født og oppvokst i Norge for å få klarhet i den gråsonen, for å definere hva et tvangsekteskap er, og hva et arrangert ekteskap er? Og: Hvor mange arrangerte ekteskap er tvangsekteskap? Jeg har også et tredje spørsmål: Min partikollega Arild Stokkan-Grande, som er innvandringspolitisk talsmann for Arbeiderpartiet på Stortinget, gikk ut med et veldig inspirerende og spennende utspill: et mannsrolleutvalg rettet mot minoritetsmiljøene. Vi har hatt et mannsrolleutvalg i Norge før – ledet av Jens Stoltenberg – som faktisk skapte mye debatt, og det skjedde ganske mye på den likestillingspolitiske fronten etter det. Jeg vet at statsråden er veldig fornøyd med det som skjedde da. Har statsråden noen tro på at et mannsrolleutvalg rettet mot menn med minoritetsbakgrunn kan være spennende og kreativt? Vil statsråden involvere seg i det? Hvilke parter i minoritetsmiljøene vil statsråden snakke med? I debatten gir vi imamene mye plass og veldig mye makt. Men er det egentlig de som har noe å si? Er det sånn at når Fatima skal tvangsgiftes, ringer mamma imamen? Jeg tror ikke det. Jeg tror hun ringer bestemor i Pakistan og ber henne finne ti ektemannkandidater og godkjenne en av dem. Hvorfor gir vi de religiøse lederne så mye makt? Skal vi kanskje heller satse på foreldregenerasjonen? Hvor mye makt skal vi gi til hver av de berørte partene, og hvordan skal vi få dem til å snakke sammen?
Saera Khan (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg hadde et håp om at dette skulle bli en god debatt. Og det har ikke bare blitt en god debatt, det har blitt en veldig flott debatt, også fordi det er så mange unge menn som har deltatt i den – og det er kjempeflott. Jeg tror det er viktig at vi er ydmyke overfor at det finnes flere måter å være norsk på i år 2007, og det er det denne debatten også handler om. I den spennvidden må vi ikke glemme at innvandrere eller minoriteter ikke er en homogen gruppe. Her har vi alt fra muslimer, ateister, sikher, katolikker, humanetikere, vietnamesere, pakistanere, indere, iranere, persere, dansker og til svensker. Det er det utrolig viktig å være oppmerksom på når vi går inn i en debatt hvor det er mye dynamitt og kjempesprengstoff. Det er også viktig ikke å svartmale, for de som gjør det best i Oslo-skolen i dag, er faktisk innvandrerjentene. Veldig mange av innvandrerjentene fullfører videregående skole og gjør det kjempebra i akademia, på høyskoler og på universitetene. Problemet deres er at de ikke får lov til å velge sin egen ektefelle og må droppe utdanningen av den grunn. Mens innvandrerguttene våre sitter på gaten og slår hverandre eller sitter bak fengselsdørene – ja ikke alle. Så det er også sprengstoff og spennvidde i kjønnsrollemønsteret blant minoritetsungdom. Alle er enige om at vi må ta denne debatten på alvor, og integrering har blitt et populært mantra som alle snakker om. Vi har byttet ut begrepet «integrering» og bruker nå ordet «inkludering», så verbalt sett har vi kommet veldig langt. Det jeg etterlyser, er konkrete tiltak, effektivitet og handlekraft. Da jeg hørte innlegget til statsråden i stad, ble jeg veldig optimistisk, og jeg er spent på hva Stoltenberg-regjeringen nå kommer med før valget i 2009. Vi vet at minoritetskvinner er veldig flinke når det gjelder valgdeltakelse. I Oslo er f.eks. minoritetskvinner de som er flinkest til å kumulere på listene. Der har veldig mange etnisk norske kvinner noe å lære av minoritetskvinner, så det er viktig ikke å svartmale situasjonen. Så til Fremskrittspartiet: Jeg synes det er veldig interessant at et parti som var imot kjønnskvotering, som har vært opptatt av å nedlegge likestillingsombudet, som har vært opptatt av kontantstøtte som sørger for at minoritetskvinner ikke kommer seg ut av huset og dermed ikke lærer norsk, som har motarbeidet alle de store likestillingspolitiske reformene, plutselig nå i 2007 viser en rørende omsorg for minoritetskvinner. Hva er det egentlig Fremskrittspartiet vil? Er de opptatt av kvinnene for kvinnenes skyld? Eller er de opptatt av å nøre opp under fordommer og skape mer av den berømte folkesykdommen fremmedfrykt? Jeg tror Fremskrittspartiet må gå inn i sitt eget hjem. Vi vet at de har en veldig stor stortingsgruppe her i denne salen, men kun under ti av de stortingsrepresentantene er kvinner. Hva er det damene i Fremskrittspartiet egentlig gjør? Har de makt, eller koker de kaffe?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg skal prøve å gå direkte på de spørsmålene jeg fikk – for det første situasjonen knyttet til krisesentrene. Det er helt riktig som representanten sier, at innvandrerkvinner faktisk er i overtall i de krisesentrene vi har rundt i landet i dag. Vi ser at det er et veldig klart behov for å forbedre hele tilbudet innenfor krisesentrene. Én ting er det tilbudet en faktisk får når en har kommet på et krisesenter, med mer faglig hjelp, bistand, veiledning – men vi ser veldig klart at mange har behov for langt bedre ettervern enn det en får når en slipper ut av krisesenteret. Regjeringen jobber for å få en lovfesting på plass. Det vil være viktig hvis vi skal nå ut med et likeverdig tilbud over hele landet. Men jeg tror at vi må erkjenne – og se historisk tilbake på – hva krisesenter-bevegelsen har vært. Her har det vært mange flotte, dyktige kvinner rundt omkring i hele landet som har engasjert seg frivillig for å gi et tilbud som det offentlige ikke har klart å gi på en god nok måte. Derfor er det viktig for Regjeringen at vi nå klarer å ta høyde for, og tilrettelegge for, et kvalitativt langt bedre tilbud enn det vi faktisk har klart. Når det gjelder gråsoneproblematikk, om tvangsekteskap og arrangerte ekteskap, er det helt klart krevende og vanskelige debatter. Det er mange historier som forteller nettopp det representanten var inne på – at mange blir utsatt for et mangeårig psykisk press som gjør at de ikke har motstand nok til å si at dette ekteskapet er for meg ikke et arrangert ekteskap, men faktisk et tvangsekteskap. Vi kommer igjen inn på de dilemmaene vi står overfor i hele integreringsdebatten vår: Hvordan klarer vi å nå ut med god informasjon? Jeg har òg lyst til å si at det er vel kanskje også sånn at likhetstankegangen som er gjeldende i norsk politikk på dette området, gjør at vi ikke i stor nok grad tør å gå inn og pirke borti den enkeltes individuelle frihet. Jeg tror vi er nødt til å gjøre det. Vi er nødt til å ha en regjering som er uredd i forhold til tiltakene sine hvis vi skal kunne gi klare svar på det som representanten tar opp i sitt innlegg. Helt til slutt, veldig kort: I forhold til menn og likestilling i innvandrermiljøene har Regjeringen besluttet, som første land i verden, å legge fram en egen omfattende stortingsmelding om menn og likestilling – det er ut fra en erkjennelse av at det etter Mannsrolleutvalget til Jens Stoltenberg for 20 år siden har skjedd enormt mye. Vi ser også at vi på dette feltet har store utfordringer i forhold til gutter som er innvandrere.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg vil, som interpellanten, takke for en inspirerende og svært konstruktiv debatt. I likhet med interpellanten synes jeg det er særdeles gledelig at det i denne debatten om likestilling har vært så mange menn som har deltatt – det har faktisk betydning. Så er det også slik at dette helt åpenbart er et tema som engasjerer veldig bredt politisk, og jeg tror det store bildet er at vi er ganske enige om de politiske tiltakene, kanskje med unntak av ett parti, nemlig Fremskrittspartiet, som fortsatt har et for snevert utgangspunkt med hensyn til hva det vil være riktig å gjøre. For i motsetning til Fremskrittspartiet mener vi det er helt åpenbart at hvis vi skal komme i mål med å få til et mer likestilt samfunn, er vi også nødt til å gå i dialog med miljøene. Samtidig må vi ha uredde og modige tiltak som gjør at vi klarer å fange opp de jentene som ikke får bevege seg naturlig rundt om i vårt samfunn. Jeg har lyst til å si at vi også må kunne tørre å gå inn i en dialog med religiøse ledere. Vi skal ikke gjøre dem til noe mer enn det de faktisk er, eller gi dem mer status, men vi må erkjenne at det også skjer en påvirkning med hensyn til verdiforankringen til store grupper innenfor de religiøse miljøene. Jeg har også lyst til å stille spørsmålet til Fremskrittspartiet: Hva tror dere svaret ville blitt hvis man hadde stilt et veldig ærlig spørsmål til innvandrermiljøene om hva slags syn disse gruppene vil gi sin tilslutning til? Er det Fremskrittspartiets løsninger i disse spørsmålene, eller er det den rød-grønne regjeringens? Jeg er helt overbevist om, som også interpellanten var inne på, at den politikken det har vært lagt opp til fra Fremskrittspartiets side på disse feltene, ikke har vært med på å få til mer inkludering. Men det er legitimt å bruke innvandrerkvinnene som en sak for å fremme sitt syn når det plutselig blir betimelig å gjøre det. Men når vi ser på den politiske historien Fremskrittspartiet har på dette punktet, vet vi at svarene deres ikke vil være riktig politikk. Avslutningsvis har jeg lyst til å si at interpellanten kan ha meget god tro på Regjeringen. Gjennom mange ulike departementer er vi i gang med en rekke tiltak, alt fra arbeidsliv til ulike likestillingspolitiske tiltak. Det er snakk om å ha særskilte tiltak innenfor familievern og introduksjonsprogram. Vi jobber også med å få på plass sterkere internasjonalt samarbeid for å løfte disse problemstillingene. Vi ser på menns rolle, som vil være helt avgjørende for å klare å finne svar på utfordringene. I tillegg til det har vi også egne kompetanseprogram for kvinner. Men alle gode forslag på dette feltet vil bli mottatt med takk, uansett politisk farge.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-04-24:
Dei fleste av oss opplever Oslo og andre byar her i landet som trygge å ferdast i, men ikkje alle. Interpellanten adresserer ei utfordring til oss som nasjonalpolitikarar så vel som til dei lokale politikarane i Oslo, for vi har eit felles ansvar for å sikre at Oslo og dei andre storbyane i landet blir oppfatta som trygge, og for å sikre at dei som føler utryggleik ved å ferdast ute i det offentlege rom, skal sleppe det. Det kan heilt sikkert stillast spørsmål ved om politiet i Oslo har vore tilstrekkeleg prioritert opp gjennom åra, og om ressursdisponeringa i byen har vore tilstrekkeleg retta inn mot tryggingsfremjande tiltak. Hovudstaden er i ein spesiell situasjon. Dei nasjonale oppgåvene, som ambassadeovervaking, krev naturleg nok politiressursar som ein ikkje har bruk for i andre delar av landet. Eit anna spørsmål er om politioppgåver som patruljering og overvaking av utsette område får den merksemda som er nødvendig for å sikre trygge miljø å ferdast i for byen sine innbyggjarar. Oslo-politiet har kutta i ressursane til bydelspolitiet og på den måten ramma store lokalsamfunn som Groruddalen, Manglerud og Majorstua. Kutta har òg ramma politivakter i helgene, og nedprioritering av politiarbeidet i bydelane er ikkje i samsvar med Senterpartiet sine prioriteringar. Men Senterpartiet er trass i alt ein del av ei regjering som har styrkt satsinga til politiet og justissektoren. For Senterpartiet er det viktig å understreke at ein trygg by blir skapt av meir enn ressursar til politiet åleine. Vi treng ein langt større innsats på førebyggjande tiltak, f.eks. gjennom styrking av kommuneøkonomien, styrking av frivillig sektor og ein integreringspolitikk som ikkje lèt menneske utan kunnskap om samfunnet vårt og forholda våre bli åleine utan noko å ta seg til og utan nokon å støtte seg til. På alle desse områda har den raud-grøne regjeringa gjort viktige grep. Oslo kommune har òg etter regjeringsskiftet opplevd å få langt meir midlar, og Senterpartiet trur og håpar at nokre av desse midlane vil bli brukte førebyggjande. Det er på sin plass å minne interpellanten på at då Framstegspartiet og den førre regjeringa styrte, var det ein vesentleg reduksjon i ungdomsklubbtilbodet rundt om i landet, mens den raud-grøne regjeringa har sikra ei motsett utvikling på det området – altså ikkje berre ei styrking av reparerande tiltak, men og ei vesentleg satsing på førebygging. På sikt er førebygging etter Senterpartiet sitt syn den mest berekraftige og effektive måten å møte kriminaliteten på, og det er langt billegare enn å reparere når kriminaliteten allereie har skjedd.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-04-24:
Statsråden gav et fyldig svar, men jeg synes ikke han i særlig grad berørte det punktet der det kan sås tvil om statsrådens intensjoner med den hurtige behandlingen vi har hatt, og det gjelder gjennomføringen. Når vi vet at vi har en gjennomgang som Mattilsynet har ansvaret for, virker det litt pussig at man ikke kan vente på det resultatet før man gjør en endring. Man har faktisk hatt det så travelt i denne saken at man har sett bort fra de signalene som Riksrevisjonen kommer med når de har undersøkelser, om at man skal utrede konsekvensene ved endring. Så her har man tydeligvis hatt hastverk. Man hadde også en toukers høring, noe som er usedvanlig lite i forhold til omfanget. Jeg tar ikke standpunkt til om dette skal kalles ost eller ikke. Også jeg tror at man kommer fram til et godt navn, så jeg ønsker ikke å diskutere om det skal bli et ja eller nei til ostenavnet. Men det vil nok være et problem å komme opp med et nytt navn når man ser hva merkeforskriften sier om at navnet skal beskrive hva innholdet er. Statsråden har jo selv bekreftet at dette i hvert fall smaker som en ost og kanskje også ser ut som en ost, så det blir spennende å følge med framover. Men tilbake til gjennomføringen. Jeg synes ikke jeg har fått noe godt svar på hvorfor det hastet så mye med den saken. Man kan vise til at dette var et nytt produkt på markedet og at man dermed måtte reagere, men det er jo ikke noen tvil om at det fins produkter på markedet i dag som i hvert fall ikke er i henhold til Codex. Jeg ville gjerne sett statsråden fly rundt i butikkene og lete opp produkter som ikke tilfredsstiller kravene. Sett i sammenheng med det hastverket man har hatt her, lukter det et eller annet – om det var for å vise handlekraft eller ikke. Jeg synes det var unødvendig, og derfor tar jeg opp spørsmålet med statsråden. Det har noe med forutsigbarhet å gjøre. Det er mange gründere som ser på nye produkter, og det er mange som ønsker å investere. Vi må levere forutsigbarhet til industrien.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-04-24:
Vi har fått en god redegjørelse fra statsråden for saken og hendelsesforløpet. Allikevel er det nå engang slik at vi må bestandig verne om forutsigbarheten for næringslivet. Det er det som fører til investeringer, det er det som fører til vekst, og det er det vi hører, spesielt i næringskomiteen, når vi reiser rundt i hele landet: Gi oss forutsigbarhet! Får de forutsigbarheten, er næringslivet såpass tilpasningsdyktig at de klarer det meste. Det jeg mener er kritikkverdig i denne saken, er at selv om man opererer på en dispensasjon, har man ut fra den dispensasjonen investert. Man har kanskje drevet med produktutvikling. Man har inngått avtaler. Man har kjøpt inn forpakning. Det er ikke slik at man bare kan slå av bryteren og så starte på scratch. Man sitter inne med store lager osv., osv. Derfor må vi klare å gi forutsigbarhet i vår næringspolitikk. Kritikken går på at nærmest den samme dagen osten blir lansert, går saken ut på en høring. Nesten 14 dager etterpå skal alle høringsuttalelsene ha kommet inn. I den høringen er det lagt opp til en overgangsperiode på to måneder. Det fører til tap for en bedrift å operere under den type rammevilkår. Jeg håper vi ikke ser så mange av disse tilfellene. Jeg håper at vi i framtiden kan levere den forutsigbarheten som næringslivet etterspør, som kommende gründere er opptatt av, og jeg håper vi får en framtidig næringspolitikk som legger til rette for vekst av produkter som fører til rimeligere matpriser og bedre kvalitet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-04-24:
Når vi nå er over på å diskutere prosedyre, hastighet, høringsinstanser og hvilken tid som er brukt på det, er vel saken i praksis landet før den er begynt her i stortingssalen i dag. Jeg må nesten få referere det spørsmålet som representanten Fostervold har stilt meg, når han sier at jeg ikke svarer på spørsmålet. Representanten Fostervold stilte følgende spørsmål: «Hva er grunnen til at statsråden vil innføre et konkurransemessig fortrinn for produkter som bygger på melkefett, på bekostning av alternative produkter som kan være sunnere?» Jeg kan ikke noe for at representanten Fostervold i sine innlegg er mer opptatt av andre sider ved saken enn det jeg ble bedt om å svare på gjennom interpellasjonen, og jeg konstaterer at det i praksis går på prosess rundt dette. Som sagt har vel saken da i og for seg kanskje kommet dit den egentlig skulle i forhold til størrelse. Dette er en sak som i utgangspunktet er blitt behandlet på et distriktskontor i Mattilsynet. I forhold til størrelsen på saken og proporsjonene i dette sier vel kanskje det litt om hva en nå egentlig diskuterer. Når det gjelder det med hastighet og travelhet, som representanten Fostervold er opptatt av, så ble det gitt en dispensasjon. Det er ikke sånn at det jeg har gjort, er det motsatte av forutsigbarhet, for i utgangspunktet ble det altså gitt en dispensasjon fra et regionkontor i Mattilsynet, en dispensasjon som det var all mulig grunn til å se på som tvilsom i forhold til intensjonen i osteforskriften. Når et nytt produkt var kommet på markedet, et produkt i et marked med et betydelig volum, var det nettopp for å få presisert regelverket og for å ha på plass nettopp den forutsigbarheten som representanten her er ute etter, at man fant det fornuftig å ta en prosess hvor vi fikk landet den saken relativt raskt, så ikke usikkerheten som den dispensasjonen gav, skulle vare ved. Det er forklaringa, og det er også den delen av denne problemstillinga jeg oppfattet hang igjen i representanten Fostervolds andre innlegg.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-04-24:
Det tror jeg ikke det er noe behov for etter den relativt korte debatten her. Jeg har bare lyst til å slå fast én ting, og det er at også statsråden er opptatt av forutsigbarhet. Og nettopp på grunn av behovet for forutsigbarhet har jeg presisert osteforskriften.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Statsråden har på en god måte, etter mitt syn, redegjort for saken, og jeg synes det er velbegrunnede endringer departementet har gjort. Etter mitt syn er det både naturlig og logisk at et produkt som skal kunne markedsføres som ost, inneholder melk. Jeg tror nok de aller fleste av oss forbinder en ost med et melkeprodukt, og som statsråden sier, legger man seg her på en definisjon som er internasjonalt akseptert, bl.a. i EU. Argumentasjonen fra interpellanten går på at alternative produkter til den tradisjonelle osten kan være sunnere, og det er det vel ingen som bestrider. Men når man så velger å trekke den konklusjonen at Regjeringen ikke er opptatt av å tilrettelegge for sunnere produkter, siden man ikke vil tillate at disse alternative produktene markedsføres som ost, blir det feil. Som statsråden har redegjort for, motarbeider ikke forskriftsendringen på noen måte Regjeringens handlingsplan for sunnere kosthold. Regjeringen er opptatt av å forebygge livsstilssykdommer, og økt forbruk av umettet fett til erstatning for mettet fett er en del av Regjeringens ernæringspolitikk. Det er derfor bra at slike produkter introduseres på markedet. Det er jo heller ikke sånn at disse alternative produktene ikke skal kunne selges og markedsføres i Norge. Det er hvilke varebetegnelser som brukes, dette dreier seg om. Det er nå en rekke kampanjer på gang, bl.a. fra statens side, som går ut på å få nordmenn til å leve sunnere. Det er bra. Jeg er glad for at statsråden understreker at han vil følge opp dette arbeidet sammen med helse- og omsorgsministeren og gjennomgå de andre kvalitetsforskriftene på samme måte. Før jul var det mye avisskriving om ostesubstitutter som ble solgt under navnet ost. Den gangen var det ikke sunne produkter det dreide seg om, men produkter basert på usunne planteoljer. Poenget må være at man ikke i denne omgang tillater at et alternativt produkt kan kalles ost med den begrunnelsen at det er et sunt produkt, da det vil kunne bane veien for at andre ostelignende produkter, basert på mer usunne ingredienser, også kan kalles ost. Det er viktig at denne forskriftsendringen bidrar til at maten merkes på en slik måte at forbrukerne forstår hva produktet er for noe. I neste runde kan det f.eks. være kjøttsubstitutter som kommer på det norske markedet. Jeg er enig med dem som mener at denne «ostesaken» er viktig fordi den synliggjør et bevissthetsarbeid om bruk av varebetegnelser. Det er viktig at norske myndigheter bidrar til at matvarene merkes på en slik måte at vi som er forbrukere, vet hva vi spiser. Det trodde jeg var prinsipper som også Fremskrittspartiet var enig i var viktige.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg vil takke justisministeren for en grundig og god prinsipiell gjennomgang av problemstillingen rundt dommeres sidegjøremål. Jeg er særlig glad for at ministeren deler min bekymring for utviklingen, og at han derfor vil ta initiativ til at Domstoladministrasjonen skal vurdere om det bør foretas endringer i regelverket for bedre å regulere sidegjøremål enn i dag. Jeg vil likevel stille justisministeren noen oppfølgingsspørsmål. I dag er det mulig for en dommer å ta voldgiftssaker av kortere varighet, mindre enn to–tre dager, i arbeidstiden sin. Når vi ser hvordan lagmannsretter – og spesielt Borgarting – sliter med restanser, vil jeg spørre ministeren om han mener at dette er en riktig praksis. Videre har Dagens Næringsliv dokumentert at bl.a. høyesterettsdommer Skoghøy og lagdommer Melander har tjent mer på voldgiftssaker enn på sine dommerverv. Synes ministeren det er riktig at dommere skal kunne tjene mer på sidegjøremål enn på sin egen jobb? En hovedbegrunnelse for at jeg reiste denne interpellasjonen, er at sidegjøremål først og fremst kan innvirke på samfunnets oppfatning av dommerens uavhengighet, upartiskhet og uhildethet. I den forbindelse – selv om det ligger litt utenfor temaet for denne interpellasjonen – vil jeg spørre justisministeren om hans oppfatning om at domstolene bør opplyse også om dommerens tidligere arbeidserfaring. I dag opplyses det på Domstoladministrasjonens – DAs – hjemmesider bare om siste arbeidssted før en person er blitt utnevnt til dommer. Jeg mener at det bør vurderes om ikke all tidligere arbeidserfaring bør gjøres offentlig tilgjenglig. I dag er situasjon den at f.eks. medier som prøver å få ut informasjon om dommeres tidligere ansettelsesforhold, må kontakte den enkelte dommer, og det er opp til hver enkelt om de vil respondere på en slik henvendelse. Det er i dag større åpenhet om dommere enn om andre yrkesgrupper, og dette er viktig for å sikre tilliten til rettsapparatet. Men fokuset på og den offentlige debatten som har vært om enkelte dommeres sidegjøremål, private verv og også tidligere arbeidserfaring, viser at det er behov for å følge utviklingen. Den norske rettsstaten tåler ikke at det stilles spørsmål ved enkeltdommeres habilitet og uavhengighet.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Debatten viser at det er behov for å se på ordningen rundt registreringen av dommeres sidegjøremål, og at det også er mange prinsipielle sider ved denne praksisen. Jeg er veldig glad for den korte, men likevel veldig tydelige debatten som vi har hatt her, som går på disse tingene. Det overrasker meg ikke at Fremskrittspartiet i så stor grad åpner for sidegjøremål. Men samtidig er jeg veldig glad for at partiet – og representanten Ellingsen – er så tydelig på at det er viktig å følge utviklingen nøye. Det er viktig at statsråden har fokus på dette. Og det er viktig, om det er behov for det, at det innskjerpes i forhold til gjeldende praksis. Jeg synes også at den prinsipielle problemstillingen som representanten trakk opp, om det utvikles en slags privat rettspraksis knyttet til voldgiftsdommer, også er interessant. Jeg har tidligere sagt at jeg er veldig glad for ministerens lovnader om at han vil følge utviklingen nøye når det gjelder dommeres sidegjøremål, og se på det eksisterende regelverket. For de signalene som går på en innskjerping med hensyn til omfanget av sidegjøremålet, gjelder både effektiviteten i domstolene, det økonomiske aspektet av det, og ikke minst de prinsipielle sidene ved det. Skal vi oppnå balanse i straffesakskjeden, som vi har sagt i Soria Moria-erklæringen er et veldig viktig mål for oss, ikke minst når det gjelder domstolene, må vi få ned saksbehandlingstiden til et helt annet nivå enn den ligger på i dag. Vi må få opp effektiviteten. Det er et viktig rettssikkerhetsprinsipp. Når det nå jobbes så hardt, og når det gjøres et såpass godt arbeid fra mange domstolers side og fra Domstoladministrasjonens side, er det viktig at man også fokuserer på den enkelte dommerens engasjement når det gjelder dette. Ikke minst er dette viktig for å opprettholde den høye tilliten til dommerstanden.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
I den videre diskusjonen som interpellanten nå reiser, og som jeg forutsetter at justiskomiteen og Stortinget deltar i, all den tid man faktisk også har kompetanse på domstolslovgivningen, som regulerer dette i bunn og grunn, og i den dialog jeg skal ha med bl.a. Domstoladministrasjonen, vil jeg bringe disse signalene videre. Det er det grunn til. Jeg forstår godt at det reises spørsmål om de kortere voldgiftsoppdragene, slik det er formulert i dette regelverket, der det heter at de lengre voldgiftsoppdragene skal kunne utføres, men da må det forutsettes lagt til fritid, herunder ferie og permisjon. Jeg vil be Domstoladministrasjonen om å komme med en vurdering av om det er riktig at man utøver disse voldgiftsoppdragene – i hvert fall hvis det blir mange – i det som de fleste av oss vil kalle vanlig arbeidstid, sjøl om man overfor norske dommere i så måte kanskje har vanskelig for å si at man står overfor noen definert arbeidstid. Men dette er noe vi bør kunne gå inn i og se på. Det er vanskelig for meg å kommentere enkeltsaker i den debatten som har vært om dommere og voldgiftsoppdrag. Jeg tror det er en veldig nødvendig debatt. Dommere må tåle å få satt dette lyset på seg. Det er vanskelig å si at det skal gå en grense for hvor mye dommere kan tjene på sidegjøremål. Men det må være slik at når man skal vurdere en tillatelse til å ta et sidegjøremål, må man se hen til hvor stort volum sidegjøremål man faktisk har, for dette kan til slutt ha innvirkning på hovedstillingen. Er det mye, bør det være lavere terskel for å avslå et sidegjøremål. Slik oppfatter jeg det. Men det er samtidig grunn til å reise spørsmålet overfor Domstoladministrasjonen. Jeg mener også at det element som trekkes fram av interpellanten nå, vedrørende registrering av tidligere arbeidserfaring, er noe vi skal ta med oss i tilknytning til dette registeret, slik at vi også får en vurdering av det spørsmålet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg er helt enig i at det er det politifaglige som skal styre. Politidistriktene er gitt vide rammer for hvordan de skal forvalte de budsjetter de får. Jeg kommer ikke, som statsråd i Justisdepartementet, til å gå inn og detaljstyre Oslo politidistrikt, og heller ingen andre politidistrikt. Jeg mener at når det gjelder å ivareta det politifaglige, er det nettopp politimesteren og de som styrer i distriktet, som er de beste til å se hvor man bør sette inn ressursene, og i hvilken grad man skal ivareta balansen mellom investeringer og personellmessige kostnader. Det som er mitt ansvar, og Regjeringas ansvar, er jo selvfølgelig å sørge for at det er tilstrekkelige politibudsjetter. Jeg mener at jeg der har redegjort for det Regjeringa har stått for, og det står jeg godt med. Det er behov for større politiressurser, ikke bare i Oslo, men også i andre distrikter. Det er årsaken til at Regjeringa valgte, som en av de første embetsgjerninger vi gjorde, å øke politibudsjettene, i motsetning til hva f.eks. Høyre bidro med. I budsjettdebatten valgte de å kutte i Oslo-politiet for 2006. Her har det vært politiske avveininger og politiske valg. For mange vil det ikke være nok, men vi har en retning på det. At man har et opptak på Politihøgskolen som er så høyt som det er nå – det høyeste siden 1998 – er et signal om at vi ønsker å bemanne opp politiet. Det at vi har levert en proposisjon til Stortinget om utvidelse av DNA-registeret, er jo også et signal om at vi ønsker å få opp oppklaringsprosenten for saker, noe som vil kreve politifaglig kompetanse og ressurser. Dette er en satsing. Det vi gjør i forhold til investeringer, er også et klart signal om at vi mener det er viktig å ta politiets sikkerhet på alvor. Det er også viktig å ruste opp utstyrssiden når det gjelder vester – altså verneutstyr – våpen og biler. Ved siden av en slik satsing må det også være et ansvar for Regjeringa, og for dem som driver ute i det politifaglige, å sørge for at disse ressursene blir forvaltet på en best mulig måte, når det er såpass store beløp vi snakker om, og når det er så mange stillinger – en så stor organisasjon. Det er også noe jeg mener vi skal fokusere på i forhold til framtidas politi. Til slutt har jeg lyst å si at det er en krevende situasjon ute i Politi-Norge. Det er det, og det er god grunn til å satse mer. Om Oslo-politiet er de som er verst stilt i forhold til politiet generelt i Norge, er jeg ikke så sikker på. Det tror jeg er avhengig av hvordan debatten reises, og hvor nær man faktisk er Akersgata og de store avisene. Jeg syns at vi noen ganger også kan fokusere på hvordan situasjonen er andre steder.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-04-24:
Jeg er glad for en slik harmonisk avslutning på en så viktig debatt. Jeg kan nesten understreke alt det representanten Ellingsen nå sa. Jeg håper også at vi kan få en debatt om Oslo-politiet framover som nettopp peker på de mulighetene Oslo-politiet har. Det er behov for økte ressurser. Det er årsaken til at vi har valgt å øke ressurstilfanget noe. Men jeg har lyst til å dvele litt ved at det må også kunne begrunnes ut fra at vi faktisk ser resultater. Jeg opplever som politisk aktiv at det er mye mer stimulerende å gi midler til et system som vi ser vi får resultater fra. For Oslos del mener jeg det er all grunn til å gi masse honnør til både polititjenestemenn og -kvinner og også til ledelsen ved Oslo politidistrikt, som det siste året etter min mening har lyttet til politiske signaler både herfra og fra andre steder, men som også tar veldig på alvor de utfordringene som byen har. Det er nettopp de gode resultatene man klarer å vise til, som stimulerer til å satse videre på Oslo-politiet. Så får framtidige budsjetter og prosesser vise hvor langt vi kommer. Det man gjør gjennom gjengangerprosjekt, er jo fundamentet for at vinningskriminaliteten faktisk har vist en nedadgående trend i løpet av de siste årene. Så det er viktig at vi får fortalt borgerne at på enkelte områder går kriminaliteten i riktig retning. Vi har sett det også for andre typer kriminelle handlinger. Så har vi også andre utfordringer, hvor vi ser at vi har en vekst, og hvor det er grunn til bekymring, som selvfølgelig må innebære at vi satser ekstra. Det Regjeringen nå har gjort overfor gjengene i byen, er politisk villet. Det har vært klare politiske signaler. Flere politidistrikt enn Oslo går inn og samarbeider – vi har også tilført midler – og man ser at det innebærer redusert kriminalitet på et veldig viktig område. Jeg vil også trekke fram all den skjulte kriminaliteten vi står overfor i byen, som vi sjelden får debatt om, og som sjelden kommer opp i media. Det dreier seg om vold i nære relasjoner – hjemme hos folk. I hvilken grad klarer vi å gå inn i det? Dette er en stor utfordring, ikke bare i Oslo, men også ellers i landet, hvor det absolutt er god grunn til å satse mer. Så til menneskehandel. Jeg er veldig glad for at Oslo politidistrikt for noen måneder siden har fått en dedikert politigruppe som kan få en bedre dialog med jentene. Jeg tror at det lovforbudet som vil komme rettet mot dem som kjøper sex, helt åpenbart vil gjøre en slik politiinnsats enda mer nødvendig. Så dette er satsing, og jeg håper at vi vil se positive resultater av den framover.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-04-24:
Jeg takker selvfølgelig statsråden for svaret, selv om det nok er nyanser i oppfatningen av virkeligheten mellom oss to. Men det er på en måte greit nok. Jeg registrerer i alle fall at statsråden har en helt annen virkelighetsoppfatning enn det mange andre har, men det er muligens nødvendig å ha den virkelighetsoppfatningen som statsråden selv tar til orde for, når man er ansvarlig for virkeligheten utenfor her. Det som overrasker meg i statsrådens svar, er selvfølgelig at hvis statsrådens konklusjon er korrekt, er det jammen mange andre som tar feil her ute. Jeg oppfatter at Politiets Fellesforbund i Oslo er svært kritisk til slik situasjonen er her, og til den økonomiske situasjonen Oslo står overfor. Det er mulig at statsråden har rett i at jeg sa feil antall ledige stillinger i Oslo. Statsråden mener jeg nå sa 180 vakante. Hvis det er slik at de 180 ikke har noen betydning for aktiviteten i Oslo, hvorfor fjerner ikke statsråden dem? Hvis de skal være der, men stå vakante – hva skal formålet være med det? Hvis det er slik at det ikke er oppgaver til dem, mener jeg man må foreta en omprioritering av dem. Eller kan det være slik at man har bruk for dem, men mangler politisk vilje til å bevilge nødvendige midler slik at stillingene kan besettes. Vi kan selvfølgelig krangle her og holde på med en retorisk halleluja om hva som skjer utenfor dette huset, men vi kan ikke ta vekk den følelsen av utrygghet som er ute blant deler av befolkningen. Hvis det er noe som kan bøte på det, er det bl.a. synlig politi, synlig politi i helgene på plasser hvor folk føler seg sårbare og utrygge når de skal sent hjem en fredags- eller lørdagskveld. Da synes ikke jeg 180 vakante stillinger er noe å skryte av. Jeg synes tvert imot at det er dumt og unødvendig, og er helt sikker på at man kunne ha gjort noe med dette. Jeg kunne tenkt meg å utfordre statsråden på følgende: Hvis det er slik som statsråden sier, at alt er så bra, betyr det da at statsråden kan forsikre Stortinget om at man ikke foretar henleggelser i Oslo av – skal vi kalle det – kriminalitet som har en viss alvorlighetsgrad, med begrunnelsen at man ikke har økonomi til annet? Hvis han kan gjøre det, vil jeg sette stor pris på det, for det betyr at statsråden kan gå god for at det ikke skjer. Jeg ser fram til å få en avklaring på det. I så fall tror jeg statsråden har en jobb å gjøre når det gjelder å møte politimesteren oftere enn det han har gjort til nå. Jeg mener vel også å ha lest en del medieoppslag i fjor høst om møter mellom statsråden og politimesteren i Oslo, hvor man nettopp diskuterte det statsråden var inne på, nemlig effekten av midlene. Det er jo tydelig, etter mitt skjønn, at statsråden har én oppfatning, og at politimesteren, muligens ut ifra en politifaglig vurdering, har en helt annen oppfatning, men jeg går ut fra at statsråden er enig i at det er det politifaglige som skal styre.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2007-04-24:
Selv om det ifølge siste taler har vært en mannebefengt debatt, synes jeg debatten har vært god – hvis jeg får lov å si det slik. Jeg tror ikke at kjønn skal være avgjørende for verken visjoner eller ambisjoner på vegne av Oslo-politiet når det gjelder situasjonen for borgerne i Oslo. Det tror jeg vi kan legge til side. Det jeg synes har vært bra, er at det har vært engasjement i debatten. Jeg opplever selvfølgelig at det er nyanser i den oppfatningen man har her om det som skjer på utsiden. Det er vel helt naturlig at når man sitter i posisjon, forsvarer man det man har gjort. Når man er i opposisjon, ønsker man å påpeke de mangler som posisjonen ikke har gjort nok med. Det er vel en del av den politiske dynamikken som vi må forvente i en debatt som dette. Jeg håper samtidig at denne debatten kan medvirke til fokus på de utfordringer som gjenstår for Oslo. Jeg regner med at statsråden ikke er ferdig med jobben sin i Oslo – på ingen måte, håper jeg. Jeg håper også at dette ikke ender opp med å bli en debatt hvor vi skal sette Oslo på den ene siden og resten av landet på den andre siden. Jeg håper vi heller kan fokusere på de uløste oppgavene i det ganske land, og at Oslo og resten av landet får sine rettmessige bevilgninger for å gjøre nettopp den jobben. Det beste som kunne skje, var at vi slapp å ha denne typen debatter – og spesielt etter kl. 16, så vi kunne avsluttet i rett tid. Når det ikke skjer, forteller det meg at engasjementet er så stort, og det er så viktig å ta denne debatten på en god måte, at vi gjør det når vi må det. Jeg skal ikke på nytt gå inn og drive retorikk om tall. Jeg håper og tror vi har en felles ambisjon for politiet i Oslo, som gjør en kjempejobb innenfor de rammer de faktisk har. Utfordringen er at de kan gjøre en enda bedre jobb hvis de får fylt opp alle de vakante stillingene. Hvis vi gir dem det nødvendige armslag, kan de ta vare på og gjøre den jobben vi alle forventer av dem.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-24:
Jeg vil først takke interpellanten for den viktige debatten hun reiser. Dommeres adgang til å ha sidegjøremål representerer et dilemma i veldig mange sammenhenger. Det er åpenbart at det er et dilemma for tilliten til den norske dommerstanden når en får en rekke saker som setter spørsmålstegn ved integriteten til dommere. Det blir en desto viktigere debatt når en rekke dommere har en stor del av sin inntekt nettopp fra sidegjøremål. Dette får en til å stille spørsmål om habilitet og uavhengighet. Dette er en situasjon som vi i dag ikke kan leve med. Jeg er glad for at statsråden signaliserer at han ønsker å følge dette opp. Primæroppgaven til dommere må også ses i sammenheng med at vi trenger dommere som har god kunnskap om utviklingen i samfunnet vårt, og kunnskap om hva som skjer innen ulike sektorer. Så det å forby sidegjøremål er ikke en løsning på dette dilemmaet. Det som er viktig, er å understreke at vi trenger dommere som har tillit i befolkningen. Det er avgjørende viktig at vi har dommere som er uavhengige, og som blir sett på som uavhengige og upartiske og så nøytrale som mulig. Vår rettsstat er avhengig av dette, og dommerstanden vår er avhengig av tillit i befolkningen for å kunne utrette sitt virke på en best mulig måte. En annen side av saken er rekruttering av gode dommere. Det er viktig at vi fokuserer på en god utdannelse av dommere med bred kompetanse fra ulike områder. Det er viktig å utvikle kompetanse og erfaring gjennom kurs, men også i enkelte tilfeller gjennom sidegjøremål – her er eksempler som også statsråden kom med – gjennom offentlige utredninger osv. Det er en rekke saker som har kommet opp nå, hvor en kan stille spørsmålet om dette skjer på best mulig måte. Vi kan se at dommere har stilt opp i noe som kan kalles for proformadomstoler, og er med på å dømme personer og gi legitimitet til avgjørelser som blir fattet i disse fora, gjennom stillingen som dommer, hvor dommere absolutt ikke burde ha stilt opp, og hvor det gjøres vedtak på siden av domstolene våre som av mange blir oppfattet som en legitim dom, på grunn av stillingen som dommer. Dette mener jeg er alvorlig. Vi har innført en registerordning i kombinasjon med godkjennelsesordning for bestemte sidegjøremål. Sidegjøremål skal ikke godkjennes dersom tilliten til domstolene og dommeres uavhengighet kan bli skadelidende, heter det. Man sier også at det skal være full åpenhet. Med en slik registerordning skal det ikke kunne reises tvil om inhabilitet i en sak, så alle sakene må bli registrert. Det virker for meg som om dette ikke følges opp i stor nok grad. Jeg ber statsråden gå inn i en dialog med dommerstanden for å få dette til å fungere etter best mulig hensikt. For dette er viktig for Norge som nasjon, men også for dommerstanden. Det er viktig at bruken av sidegjøremål for dommere skjerpes inn.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Nå er det ikke slik at jeg har adgang til å inndra skjenkebevillinger. Det er et lokalt ansvar. Det er heller ikke mitt ansvar å trekke inn eventuell bevilling for Vinmonopolet, og jeg tror heller ikke det er noen løsning. Jeg får bruke Fremskrittspartiets argumentasjon når det gjelder Vinmonopolet. Det fins noen steg på veien før bevilling fratas en så viktig samfunnsinstitusjon som Vinmonopolet, som har bidratt til så mye rusforebygging, bidratt til å dempe så mye lidelse ute hos befolkningen, så mye kriminalitet, så noe av det mest ukloke vi gjør, er å rokke ved denne institusjonen. Det betyr ikke at ikke også Vinmonopolet må følge de reglene som gjelder. Jeg er overbevist om at min kollega helseministeren tar tak i forholdene rundt Vinmonopolet slik at aldersreglene blir fulgt også ved vinmonopolutsalgene. Det er særlig viktig for å opprettholde legitimiteten i det, men selvfølgelig også for å forhindre at mindreårige får rusvaner. Så håper jeg at Fremskrittspartiet blir like aktiv med å være med på å gjøre noe når det gjelder den private delen av alkoholnæringen, og ikke bare Vinmonopolet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Det er jo merkelig å høre Høyres argumentasjon her, for det er ikke riktig, som representantens kollega også sa i stad, at det er vi som har kuttet på Oslo-politiets budsjetter. Vi har gitt en økning helt siden vi kom inn i regjeringskontorene. Det kuttet som lå der, var fra den forrige regjerings side. Når det gjelder politiposter, lytter jeg med stor interesse til argumentasjonen. Så vidt jeg vet, var det i 2003 og 2004 at disse politipostene ble fjernet. Så er det en oppussingssak på Oslo S, som er kommet nå i det senere. Den har vi ambisjoner om skal være i drift fortsatt. Så i den grad det skal søkes grunngitt hvorfor man har nedlagt disse politipostene, må man rette spørsmålet til dem som hadde ansvaret den gangen. Det vi tar sikte på med vår opptrappingsplan for politiet generelt og også for Oslo-politiet – jeg mener det er et betydelig beløp Oslo-politiet nå får – er nettopp at man skal kunne bemanne stillingene, slik at man får flere politifolk ut i gatene. Så er det avgjørende i dette at vi faktisk ikke har nok utdannede politifolk. Det må også tidligere regjeringer ta ansvaret for, når man har hatt så lavt opptak som man har hatt, for vi er avhengige av å få kompetanse ut og ikke bare penger, som ikke når noen mennesker.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg har før jeg ble aktiv i politikken, engasjert meg veldig i dette spørsmålet, særlig om mindreårige som får kjøpe alkohol. Så jeg har fulgt provokasjonsdebatten rundt dette ganske nøye. Det er helt åpenbart at en av de viktigste kildene til alkoholvarer og rus for dem som er under 16, 17 og 18 år, er dagligvarebutikkene, og dessverre, som undersøkelsen også viste, at mange av dem også får kjøpt på Vinmonopolet. Jeg mener det er avgjort viktig at vi får enkle prosedyrer for å kunne trekke inn skjenkebevillinger, at det kan gå raskere, og at man i større grad kanskje enn i dag – det er noe jeg må se på sammen med helseministeren – kan ta opp spørsmålet om prosedyrer som også bidrar til at man enklere kan stenge steder enn i dag. Det er mulighet for det i dag også, men det ser ut til at det i altfor liten grad blir brukt. Man kan stenge steder på kortere tid, slik at man føler at det er en reaksjon som kommer når det har skjedd en overtredelse. Så mener jeg at noe av det viktigste man kan gjøre, og det ligger til lokalpolitikken, er å sørge for at konkurransen ikke blir så hard, at det ikke blir så mange steder, slik at man nettopp ser bort fra slike type regler fordi konkurransen er for hard. Da må man begrense antall steder og antakelig også åpningstidene.