Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
I Norge har vi lang tradisjon for at myndighetene i spørsmål om arbeidslivet har en god dialog med partene. Ved viktige endringer av ulike regelverk er det tradisjon for å lytte til det de sier, lytte til tilsynsmyndighetene. I denne saken ser vi at regjeringen er tydelig på at enkeltmøter med personer blir mer vektlagt enn innspill fra organisasjoner som representerer arbeidsfolk over hele landet og i alle bransjer. I forrige sak i dag vedtok regjeringspartiene sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti at vi skal heve aldersgrensen fra 70 til 72 år, et forslag som både LO og NHO er imot. Det er et paradoks at regjeringen er mer opptatt av å sikre muligheter for å stå i jobb for en 72-åring enn av å gi unge på tur inn i arbeidslivet trygghet rundt situasjonen og ansettelsesforholdet. Det å bli fast ansatt, men ha seks måneders prøvetid gir en mulighet til å vise hva en står for, samtidig som arbeidsgiver kan vurdere egnetheten. Men det er tydeligvis ikke nok for denne regjeringen. Det grepet som blir tatt i dag, er med på å bidra til at færre som har fast jobb i dag, får det framover, fordi man skal inn i midlertidighet. For det er sagt at dette ikke skaper flere arbeidsplasser, så da må jo en forflytning fra faste jobber til midlertidighet være det vi går inn i. Så til høy turnover og økt bruk av midlertidige ansettelser. Hva kan dette føre til? Jo, mindre kompetanse, både for den enkelte og for bedrifter, og mindre innovasjon. Og det hemmer likestilling, noe også Fremskrittspartiets likestillingsminister understreker – bare så det også er sagt til Fremskrittspartiets Johnsen og hans innlegg her i stad. Det kan også øke helserisikoen, slik Arbeidstilsynet påpeker, og gjøre det lettere å være useriøs og dermed drive med arbeidslivskriminalitet. Kombinasjonen av økt usikkerhet om hvor lenge man har jobb, og usikkerhet om man kan kjøpe seg en bolig, er ikke akkurat en positiv driv for en ungdom som skal ut i arbeidslivet og ut og etablere seg. Statsrådens forsøk på å se inn i krystallkula her i stad, var interessant, og tydeligvis sett gjennom Fremskrittspartiets langsyntbriller. For de nye statsborgerne som skal komme fra Afrika, Amerika og Asia, må jo regne med at de blir midlertidig ansatt hvis de får seg jobb. Spørsmålet var om de skulle inn Nav-døra eller løsarbeiderdøra. Fast ansettelse var ikke et tema engang, det var ikke nevnt at det kunne skje. Så til utfordringen med hull i cv-en. Jeg er enig i at det er krevende å søke jobb hvis man har hull i cv-en, men med regjeringens politikk vil flere måtte innstille seg på den situasjonen. Skal flere måtte gå fra jobb til jobb hver tolvte måned, vil de også måtte finne seg i at de blir stående i en kø og vente, og få nye hull med seg på den veien. Statsråden viser til at de med nedsatt arbeidsevne – spesifikt en som heter Steffen – er i en krevende situasjon. Nå kjenner ikke jeg Steffen, men det jeg tenker, er at Steffen og andre med funksjonshemninger og med utfordringer i forhold til arbeidssituasjonen har organisasjoner som representerer veldig mange i deres situasjon. Men statsråden hevder at med hans politikk blir det nå bedre for dem med funksjonshemninger i arbeidslivet. Da synes jeg det er veldig rart at organisasjonene som representerer dem, sier nei til regjeringens politikk. Og da kan det ikke være tilfellet, det som blir hevdet fra statsråden – heller ikke på det punktet.