Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2009-05-28:
Som saksordføreren sa, behandler vi i dag ytterkantene av livet – begynnelsen og slutten. Det er ingen som er uenige om at vi må ha et godt tilbud når det gjelder palliativ behandling i Norge. Uenigheten kommer først når det dreier seg om hvem som skal gi tilbudet, og hvordan det skal finansieres. Representantforslaget dreier seg om det. Det er viktig at det tilbudet som gis pasientene i en av de vanskeligste fasene i livet, der en er nær avslutningen på livet, ofte med både fysiske og psykiske smerter, er et godt tilbud. Det må ha god kvalitet, pleierne må ha god kompetanse og kunne tilby ulike former for smertelindring. Det er mange gode tilbud rundt om. Mange kommuner har bygd opp god ekspertise på feltet, enten ved egne avdelinger eller senger som er tilpasset behovet. Det mangler likevel tilbud flere steder, og dette bør bygges ut videre. Her kan vi lære av hverandre, se hva som fungerer, og se hva som best ivaretar alle de elementene som må være til stede for god lindrende behandling. Mange dør også i akuttavdelinger eller på sykehus i vanlige sengeposter, der kompetansen er god, men omgivelsene ikke alltid er tilrettelagt. En kan ikke bestandig der ivareta pårørende godt nok i en travel sykehushverdag. Det vet jeg godt av egen erfaring som sykepleier på en avdeling med mye palliativ pleie. På komiteens tur til Danmark besøkte vi et hospice og hørte hvordan det fungerte. De var fornøyd med det de fikk til, og det så veldig bra ut. Informasjon som vi har fått i etterkant, viser at i Danmark har det offentlige tilbudet blitt svekket på grunn av oppbyggingen av hospicer rundt om. Det vil ikke Arbeiderpartiet være med på. Det er verdt å merke seg de betenkeligheter som Legeforeningen framførte i høringen når det gjelder å bygge opp tilbud på siden av det offentlige. Det er ofte vanskelig medisin, som krever sammensatte tilbud som f.eks. operative inngrep, stråling eller sterke opiater. Derfor trengs få, men gode tilbud som kan gi dette. Lindrende behandling er ikke bare behandling i siste fase av sykdommen, men også når kurativ behandling er stoppet. Kompetansen til det personellet som skal jobbe med pasienter i denne gruppen, må være faglig god. Bekymringen er at hvis en sprer seg på for mange steder, blir det mangel på kompetanse der det trengs. Vi mener at fagmiljøer av denne typen bør være samlet og kunne utvikle seg til beste for pasienten. Arbeiderpartiet ønsker seg en videreutvikling og en bedring av tilbudet når det gjelder palliativ pleie, og oppfordrer alle kommuner til enten å etablere avdelinger selv eller gå sammen med andre kommuner og opprette avdelinger som ivaretar denne gruppen – i samarbeid med sykehusene. Vi ser fram til samhandlingsreformen, som kanskje kan ivareta dette. Det å legge til rette for ambulerende team så folk kan få dø hjemme, er også viktig. Vi foreslår derfor at forslaget legges ved protokollen. Vi er ikke uenig i at folk skal få gode tilbud, men vi er uenig i veien til det gode tilbudet – en klar skillelinje mellom vår tankegang og satsing og de borgerliges. Verdighet og god lindring er målet, og etter vår mening skal det skje i offentlig regi. Så vil jeg også henlede oppmerksomheten på at det finnes mange ideelle, gode organisasjoner som driver palliativ pleie, og de må selvfølgelig også få rom for utvikling.