Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2019-11-27:
Representanten Tajik ga en bred gjennomgang av Arbeiderpartiets alternative budsjett, som har klare mål: kutte klimautslipp og skape nye jobber redusere økonomiske forskjeller mellom folk utvikle velferden for alle, uansett hvor man bor Talere fra Arbeiderpartiet vil utdype dette i denne debatten. Jeg vil ta tak i en sak som har ringvirkninger i landet vårt. Stortinget behandler nå en moderne rettsskandale i Nav-saken. Arbeiderpartiet har som mål å bidra til å komme til bunns i denne saken. Kontroll- og konstitusjonskomiteen har stilt en rekke spørsmål. Spørsmålet om tillit vil vi ta stilling til når vi får svar på våre spørsmål. Men vi gjør en stor feil dersom vi isolerer Nav-saken til en feiltolkning av en EØS-forordning, for Nav-saken er samtidig en fortelling om hvordan altfor mange mennesker blir maktesløse i møte med et stort system – om vanlige folk som opplever urimelige regler, uforståelig informasjon og manglende oppfølging. Vi hører utallige historier fra ulike sektorer om folk som ikke får den hjelpen de trenger – ja, hjelp og omsorg som de faktisk har krav på. Vi hører om foreldre som pleier sine egne barn og ikke får den avlastningen de har rett på, familier som må kjempe for å få god nok spesialundervisning for barnet sitt, og vi hører om pasienter som ikke får medisiner som vil hindre de verste migreneanfallene. Samtidig forteller ansatte i offentlig sektor i vårt flotte velferdssamfunn, de som gir den tryggheten velferdsstaten skal sikre, at de er dypt frustrerte. Politifolk forteller at de ikke får gjort jobben sin, de får ikke vært der ute tett på folk i lokalsamfunnet, der politiet skal være synlige. Ansatte på sykehusene forteller at de bruker time etter time på rapportering, og at de ikke får brukt kompetansen der den trengs mest, nemlig sammen med pasientene. Og Nav-ansatte, for å komme tilbake dit, opplever at de er bundet på hender og føtter, og at de mangler både tid og rom til å finne fornuftige løsninger for brukerne. Det var en Nav-tillitsvalgt som sa det slik: Jeg har gått fra å være fagperson til å bli produksjonsarbeider. Det viktigste er å foreta flest mulig vedtak. Det skal være 8,5 vedtak per dag. I møtene presenteres tall, ikke fag. Det er et mønster her som bør uroe oss, for felles for disse historiene er: manglende involvering av de ansatte manglende muligheter for fagfolk til å utøve faget sitt og ytre seg fritt stadig mer rapportering, kontroll og papirarbeid Trepartssamarbeid og involvering – som vi er stolt av ute i næringslivet vårt – finner i mindre grad sted i offentlig sektor. Og i sum, og mest alvorlig: Dette gir dårligere tjenester til folk. Det svekker velferdsstaten og øker forskjellene mellom oss. Det kan ikke være slik at de som trenger velferdssamfunnet mest, skal måtte kjempe hardest – og i for mange tilfeller forgjeves – for å få hjelp. Systemet skal aldri bli viktigere enn det enkelte mennesket. Regjeringens plan for offentlig sektor, den såkalte avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen, eller ABE-reformen, er et tiltak som ikke fortjener ordet reform. Det handler om noe så enkelt som kutt i velferden, for det er ikke sånn at det sitter en haug med ansiktsløse og overflødige byråkrater der ute som kan høvles bort. ABE er flate, uprioriterte kutt, til alle – kutt i tjenestene, kutt i ansatte: dommere, fengselsbetjenter, sykepleiere. For ordens skyld: De har ansikt, og de har oppgaver i møte med menneskene som trenger tjenestene deres. Dette må vi ta på alvor når vi lager budsjetter og planer. Norge kan ha verdens beste offentlige sektor, som er bra for hele samfunnet og dem det gjelder, og også for privat sektor. Vi trenger en ny kurs. Arbeiderpartiet ønsker en tillitsreform, en styring av offentlig sektor bygget på nærhet til brukerne, respekt for fagfolk og involvering av de ansatte. Mer tid og tillit til de ansatte vil gi bedre tjenester, slik at alle brukere får den hjelpen de trenger, og kanskje øker sjansen for å bli frisk eller for å komme i jobb. Ja, det må prioriteres. Ja, noen ganger må det kuttes. Men dette handler om ulike samfunnssyn, og det handler om penger og prioritering. I vårt alternative budsjett viser vi at vi prioriterer vår felles velferd. De med høyest inntekt og formue må bidra mer, slik at det blir flere lærere, flere fagarbeidere, flere sykepleiere, flere politifolk og flere dommere – for at fagfolk skal få mer rom til å gjøre jobben sin, og for at folk i hele landet skal få et bedre tilbud.