trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-09:
Da får jeg være tydeligere. Jeg har seks og et halvt års statsrådserfaring, og jeg har mange års erfaring med hvordan ting fungerer, og hvordan de skal skje i riktig rekkefølge. Den erfaringen har lært meg at skal man få til noe, så må man tidlig ta tak i kontrollen med den eiendomsmakt som er til stede, og som er på statens hånd, for gjør man ikke det, risikerer man at man plutselig står overfor mulige gap mellom de idealene og de ønskene man har, og virkeligheten. Jeg er ikke i tvil om at de utviklingsområdene som miljøvernministeren pekte på, og som går på viktige lokale enkelttiltak – enten det er nærmiljøtiltak eller kulturbyggende tiltak – kommer i gang. Selvfølgelig er jeg ikke i tvil om det. Jeg er heller ikke i tvil om at man alt i alt til slutt skal klare å løse Oslopakke 3 på en fornuftig måte. Det jeg faktisk er usikker på – det var derfor jeg fremmet interpellasjonen – er om de betydelige eiendomsinteresser som delvis eies av ROM, delvis av Jernbaneverket, osv., blir vurdert skikkelig. Nå foregår det jo faktisk en åpen debatt i Oslo – ikke om en skal en flytte transport til bane, ikke om en skal ha en fornuftig logistikkutnyttelse, men det foregår en debatt, spesifikt, som Arbeiderpartiet har sagt helt åpent at de fører, om hva som er den beste løsningen på det. I den sammenhengen har to av bystyrets partier, Venstre og SV, sagt at de mener at man kan få til denne positive utviklingen som statsråden tok til orde for – å flytte mer gods til bane – ved å effektivisere arealene på Alnabru. Mitt poeng er at uavhengig av hva man måtte mene om det, og som det er en redelig sak å diskutere, så er eiendomsmassen stor. Når det gjelder min erfaring med ulike eiendomsbesittere, ønsker jeg ikke å si noe negativt om det, annet enn at man ofte kan ha en tendens til å drive det man på organisasjonsspråket kaller suboptimalisering, altså at man ser sin egen tue for seg selv. Den risikoen er så tydelig at jeg inntil det foreligger forpliktende overbygninger, forpliktende praktiske instrument, som gjør at statlige eiendomsinteresser eksisterer koordinert, fortsatt – med all tiltro til hennes oppriktighet og vilje til å stå på – vil være en meget kritisk pådriver overfor miljøvernministeren, på samme måte som jeg i sin tid var det, på en godlynt måte, i samarbeid med gode krefter for å få til Hovedstadsaksjonen, på samme måte som jeg har vært med representanter som sitter i denne salen, for å få til Bjørvika-uviklingen. Jeg tror det er helt nødvendig, jeg tror det er svært nødvendig. Så jeg vil oppfordre statsråden til å skaffe seg et tilleggsprogram på sin liste. Tilleggsprogrammet heter: Hvordan kan statlige eiendomsinteresser i Groruddalen samordnes i samsvar med de helhetlige grep som Regjeringen nå på en positiv måte drøfter med Oslo kommune? Hva slags overbygninger skal man gjøre i en slik sammenheng? Jeg vil sterkt oppfordre til at det utredningsarbeidet starter omgående, slik at man ikke risikerer at det glipper i gjennomføringen av de positive tiltakene som statsråden har skissert, og som hun skal ha ros for at hun har skissert.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-09:
Først en randbemerkning. Jeg er veldig glad for at Venstre og Fremskrittspartiet kommer til å stemme sammen om stor åpenhet i forbindelse med offentlighetsloven ved votering senere i dag. Så til saken i dag. Jeg er for det første veldig glad for at representanten Hagen nå åpner for at vi skal kunne være åpne. Så var det noe ved det han sa, som fikk meg til å ta ordet for en refleksjon. Min refleksjon ved å være stortingsrepresentant er at det ikke er det samme som at jeg møter på generalforsamlingen i Hydro. Min refleksjon som stortingsrepresentant er at jeg er tillitsvalgt for norske borgere. Jeg er borgernes representant, og det blir noe annet enn at jeg er aksjonær, kunde eller klient. Det er en prinsipiell holdning jeg har til hele vårt folkestyre, og til det å være folkets tjener i så å si ytterste forstand. Jeg er veldig glad for at man får en debatt om hvordan vi skal ha åpenhet om det, for det tror jeg er helt nødvendig. Jeg vil bare konstatere at da representanten Sponheim i sin tid når det gjaldt partiene, fikk gjennomslag for det forhold at gaver til partiene nasjonalt skulle bli kjent, og jeg selv deretter som representant for Venstre i Oslo kunne bidra til at gaver til partiet lokalt også skulle bli kjent, var det et skritt for åpenhet. Jeg hilser velkommen at vi får en debatt i forlengelsen av det forslaget som representanten Kvassheim har presentert, som gjør at vi kommer disse viktige skrittene videre rundt Stortingets arbeid. Det finnes andre lands parlamenter og folkevalgte forsamlinger hvor man nettopp har denne krystallklare åpenheten. Det er det landskapet vi alle må finne oss i å leve med, når vi først skal forvalte tillit i et demokrati.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2006-05-09:
For ganske mange år siden, da jeg var ungdomspolitisk aktiv, lærte jeg noe som jeg prøvde å avlære meg senere, og det var å ta et standpunkt og tillegge det min motpart med en slikt vanvidds styrke at alle måtte skjønne at det var vanvittig. Det bør være klart etter representanten Kvassheims redegjørelse fra talerstolen hva som er Venstres motiver og hensikter. Når en representant blir utfordret og svarer, svarer representanten det som representanten står for. Det er det som ligger til grunn. Jeg regner med at det ikke er generelle ungdomspolitikere i denne sal, men at vi er folkevalgte med livserfaring, og i hvert fall tillært livslang klokskap, enten det er av kortere eller lengre varighet, og at vi tar det med oss i debatten. Vi trenger ikke å tillegge folk andre synspunkter enn det de faktisk gir uttrykk for.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-09:
Jeg har lyst til å forsikre representanten Dørum om at vi har et veldig sterkt felles anliggende om å få til gode resultater i Groruddalen. Det er miljøvernministeren som har det statlige ansvaret for å koordinere samarbeidet mellom de ulike departementene opp mot Oslo kommune. Jeg kan forsikre om at vi skal foreta alle de vurderingene som må til for å få gode, konkrete resultat. Men jeg er også opptatt av at skal vi få god kvalitet, og skal vi klare å oppnå konkrete resultat, må det gjøres i riktig rekkefølge. Derfor var det viktig for meg å forklare for Stortinget de ulike programmene vi er i gang med. Når programmene og samarbeidet er formalisert, og når vi vet i hvilken retning vi skal gå og hvilke tiltak vi skal sette i gang for å oppnå det beste resultatet for byens innbyggere, skal vi foreta vurderinger både når det gjelder eiendomsutvikling og de ulike eiendommene som tilhører ulike departement. Da vil vi kunne koordinere det og fatte de nødvendige beslutninger. Men vi må gjøre det i riktig rekkefølge. Før vi har fått til klare felles vedtak for de ulike programområdene, er det helt umulig å fatte vedtak knyttet til f.eks. spørsmålet om et eiendomsutviklingsselskap. Så nå skal vi ta ting i riktig rekkefølge for å få til en god utvikling i Groruddalen.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-09:
Jeg har først og fremst lyst til å si at jeg er veldig glad for at vi har denne debatten i Stortinget, for debatten bekrefter for meg at det er helt nødvendig at vi klarer å ta helhetlige grep hvis vi skal oppnå gode løsninger i Groruddalen. Vi må se sammenhengen mellom eiendomsutvikling og boligutvikling, transport, helse, levekår, arealutvikling osv. Jeg er også glad for at debatten har bekreftet at vi må gjøre alt vi kan, ulike aktører, for å få til et godt samspill mellom statlige myndigheter, ulike departementer og Oslo kommune. Det er altså da slik at Regjeringen har bestemt at det er miljøvernministeren og Miljøverndepartementet som skal koordinere statens innsats. Det inkluderer både utvikling av programmer som jeg har skissert, og utvikling av samarbeidsformer mellom kommunen og statlige myndigheter. Jeg tror at vi her kommer til å se resultater av at vi klarer å utvikle samarbeidsformer som er litt utradisjonelle, der en våger å gå opp noen nye spor. Det inkluderer også – og det har jeg lyst til å bekrefte overfor Dørum – å vurdere hvilke strukturer som er hensiktsmessig for å oppnå det vi ønsker. Jeg er veldig glad for at det finnes kritiske pådrivere i stortingssalen. Det er nødvendig for enhver statsråd og for enhver regjering, og jeg ser fram til å kunne komme til Stortinget og rapportere mer om de konkrete resultatene vi oppnår, og også hvordan vi i framtiden vil organisere oss for å få til gode resultater i Stortinget. Det vil miljøvernministeren være ansvarlig for på vegne av Regjeringen. Det inkluderer selvfølgelig også vurdering av statlige eierskapssystemer. Alle vurderingene skal vi ta på en god måte i tiden som kommer.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-09:
Jeg vil også bare bekrefte det som representanten sa, at her har vi en felles interesse, både Regjeringen og alle partier på Stortinget, slik jeg både har sett og hørt engasjementet. Bare en liten kommentar angående ønsket fra representanten vedrørende forbudet mot deponering av nedbrytbart avfall fra 2009. Jeg deler jo ønsket om å få det på plass så fort som mulig, men samtidig vet vi at vi trenger litt tid til å få det gjennomført, fordi forbudet vil kreve mer kapasitet, både for materialgjenvinning, biologisk behandling og forbrenning med energiutnyttelse. Det er for å få alle disse tingene på plass at vi også foreløpig vurderer det slik at 2009 er det mest realistiske.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-09:
Jeg er glad for at representanten Holten Hjemdal gjennom interpellasjonen har invitert til en dialog om avfallspolitikken. Debatten har bekreftet at det er stor enighet om de grepene som Regjeringen legger opp til, og at det er stor tverrpolitisk støtte for dem. Jeg vil igjen understreke at jeg vil ta med meg i det videre arbeidet ikke bare de forslagene som er kommet, men også henstillingen til Regjeringen, for å få en så god avfallspolitikk som overhodet mulig i framtiden. Jeg skal ikke gjenta ulike deler av de avfallspolitiske grepene som vi har tatt, og som jeg har nevnt tidligere, men jeg har lyst til kort å understreke tre ting helt til slutt. Det ene er at jeg har lyst til å understreke nødvendigheten av holdningsskapende arbeid, som representanten Holten Hjemdal var inne på. Jeg tror at vi her er i berøring med et felt som krever både pisk og gulrot, men som også krever verdivalg hos den enkelte innbygger i vårt eget land. Der ligger det holdningsskapende arbeidet helt sentralt. Det andre jeg har lyst til å understreke, er at veksten i avfallsmengden kanskje er den aller største utfordringen vi har, og at Regjeringens opplegg nå, med et nytt foretak hvor en nettopp skal jobbe med forebygging og gjenvinning, kan gi oss muligheter til å møte denne utfordringen på en ny og enda mer resultatorientert måte. Det siste som jeg vil nevne, er spørsmål knyttet til at det blir eksportert avfall til Sverige. Jeg er opptatt av at vi skal ha systemer som gjør oss i stand til å ta hånd om det meste av avfallet vårt selv. Jeg er også opptatt av det som flere av representantene har vært inne på, at vi skal utnytte avfallet slik at vi også har mulighet til å få mer energi fra avfall i Norge. Det har tradisjonelt vært slik at rammevilkårene for avfallsbasert energiutnyttelse har vært bedre i Sverige, men det er altså på vei til å endre seg. Det foreligger et forslag i Sverige om å innføre avgift på forbrenning av avfall fra 1. juli i år, og det vil også være med på å jevne ut rammebetingelsene og forskjellene mellom Norge og Sverige.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2006-05-09:
Det var mange honnørord fra statsråden, men som interpellanten var inne på, besvarte hun ikke Dørums spørsmål. Det er litt skuffende. Da hun gikk opp her andre gangen, sa hun at ting måtte gjøres i riktig rekkefølge. Jeg kan ikke skjønne annet enn at det som interpellanten tar opp, nemlig å se på eiendommene som en helhet, er den riktige veien å gå. Jeg håper at statsråden har et bedre svar når hun skal summere opp debatten. Et annet punkt som jeg har lyst til å ta opp, er at det er viktig at representantene for regjeringspartiene taler med én tunge i bystyresalen og i stortingssalen. Vi har sett utallige eksempler, også i avisene, på at man har store ambisjoner i valgkampen og prediker hva man ønsker å gjøre i Groruddalen. Så kommer Regjeringens planer, og da er det veldig liten satsing. De 2 mill. kr som man klarte å få til i statsbudsjettet for inneværende år, er stusslige greier i forhold til de ambisiøse planene som ble lansert i valgkampen. Husker man to års tid tilbake, sa representanten Bøhler – over en hel side i Aftenpostens aftennummer – at man skulle ha miljølokk over E6. Vi har ikke sett noe til det. Så til representanten Nybakk, som snakker om oppussing av boliger. Det er vel og bra. Men er det slik at det er et offentlig ansvar å pusse opp boligene til folk? Jeg tviler på det. Jeg skulle gjerne hatt noen til å pusse opp min bolig, men jeg gjør det faktisk selv. I Oslo indre øst er boligene og fasadene blitt pusset opp. Og hva har skjedd? De som bodde der, har flyttet ut, med stor fortjeneste på de leilighetene de kjøpte for en billig penge den gangen det var forfallent. Er det en offentlig oppgave? Det ser fint ut, men er det en offentlig oppgave? Jeg tviler på det. Det er viktig å presisere at partiene i Oslo bystyre, som er de samme partiene som sitter i stortingssalen, er enige om satsing i Groruddalen. Nå har vi også fått inkludert Søndre Nordstrand. Det er opp til Regjeringens representanter å levere de varene de har lovet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-05-09:
Jeg takker for statsrådens svar og også for hennes engasjement innenfor dette området. Vi står overfor store utfordringer, som statsråden sa. Da er det viktig at vi har engasjement. Men som statsråden sa: Det vil kreve innsats både fra kommuner og næringsliv, og jeg tror også fra oss som forsamling her på Stortinget. Statsråden sier at deponeringsforbudet er et effektivt klimatiltak når det blir innført. Det er vi enige om. Jeg håper, som jeg sa i mitt innlegg, at det er mulig av hensyn til klimaet å få endret tidspunktet for når dette deponiforbudet kan tre i kraft. Jeg har lyst til å lese et lite dikt som passer nå når våren – kanskje også sommeren – er kommet, og som dreier seg om vårt forbruk. Det er et lite dikt som heter «Våren i fjøra»: «På leiting i fjøresteinane. Skal møblere husa våre, inventar treng vi! - Der er mitt hus og der er ditt - Delt opp mellom steinar, med rekved. Vi finn dei flottaste skattar: Ei Zaloflaske, ein boks, eit glasskår. Dei vaksne kallar det søppel. For oss er det mat, servise, hushaldningsartiklar. Alt vi treng. På steinbordet står ein nydeleg fiskebolleboks med løvetann.» Det er gjenbruk. Vi husker det, og vi får håpe at barna våre også finner denne type søppel i fjæresteinene. Men samtidig skal vi prøve å få til at det ikke blir så mye av denne type søppel i fjæresteinene, selv om leken trenger det. Det er ved at vi sammen tar nye tak, aktive grep, som statsråden sa, at vi kan få håndtert avfallet vårt. Men jeg tror at den største utfordringen på dette punktet ligger i nye forbrenningsanlegg og i infrastruktur som kan benytte den energien som vi igjen som forbrukere trenger i et samfunn der vi dessverre bruker mer og mer energi i vårt daglige liv. Jeg tror at her har opposisjonen, deriblant mitt parti, Kristelig Folkeparti, og Regjeringen sammenfallende syn, som jeg håper vi sammen kan arbeide for, til beste for miljøet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2006-05-09:
Jeg er glad for denne debatten, og også for den enigheten som debatten har vist. Debatten dreier seg litt om – for å si det i én setning – hva vi gjør i dag for morgendagens samfunn, hvilket perspektiv vi ser det i, og også hvilke konkrete endringer vi gjør. Representanten Torny Pedersen var inne på dette med farlig avfall, og der tror jeg at på noen områder har vi en utfordring. Jeg har lyst til å henlede oppmerksomheten på spesialavfall fra sykehusene. Det er en sak som nå ligger hos SFT, men som det er på høy tid at vi finner en løsning på. Det er avfall av en slik karakter at det trenger en helt spesiell behandling, og det bør vi som nasjon ha en ordning på. Representanten Solvik-Olsen utfordret meg og spurte hvorfor vi ikke gjorde noe med det selv i regjering. Hvis han leser stortingsmeldingen om rikets miljøtilstand, vil representanten se at mye er gjort. Men jeg tror, på dette området som på en del andre områder, at både gulrot og pisk må brukes. Jeg tror at vi skal ha gode ordninger som legger til rette for at vi vil legge om, men noen ganger må vi også ha et lite ris bak speilet hvis vi ikke legger om ordningene. Derfor har jeg utfordret statsråden nettopp i forhold til deponiforbudet. Jeg ser hennes innvendinger, men jeg ønsker likevel å se om det er mulig å gå litt raskere fram, med hensyn til de utfordringer vi her står overfor. Representanten Sørensen var historisk og begynte med Thorbjørn Berntsen. Ja, jeg husker hans engasjement. Det engasjementet er det vel på tide at vi alle tar innover oss og også handler konkret ut fra, og at vi får til noen endringer med det samme engasjement som han hadde, og med bakgrunn i den politikken han stod for. Jeg tror at det er viktig for at vi skal få et morgendagens samfunn som er bedre enn det vi har i dag. Jeg har i denne interpellasjonen hatt tre ting i fokus: forbruk, avfall og energi. Jeg tror at hvis vi håndterer disse områdene på en god måte, vil vi få en positiv velferdsutvikling som er i overensstemmelse med miljøets tålegrense. Men dette må håndteres på en konkret måte og også på en forpliktende måte, både i forhold til våre forbruksvaner, i forhold til vår håndtering av avfall og i forhold til de energiressursene vi har. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for at statsråden har sagt at hun tar med seg mine konkrete forslag til Regjeringen. Så vil hun på et senere tidspunkt sikkert komme tilbake med en tilbakemelding.
Randi Sollie Denstad (Senterpartiet), 2006-05-09:
Det spørsmålet som her reises av interpellanten, er svært interessant. Politikken på dette området er veldig viktig for utviklingen av miljø, energi og næring i framtiden. Statsrådens svar viser at Regjeringen ser utfordringene og har store ambisjoner og planer om grep og tiltak som vil hjelpe oss videre til å forbedre dette viktige miljøpolitiske området. Det er tydelig at det er nødvendig å fokusere på mange saker. Det er mange områder der det trengs innsats. Vi produserer altfor store mengder avfall. Det er én side av velferdssamfunnet vårt. Senterpartiet har som utgangspunkt at den som forurenser, må betale for det. Produkter som vi i dag er storforbrukere av, og som har kort levetid, blir spesialavfall som det er ressurskrevende å behandle. Utgiftene til en forsvarlig behandling av dette avfallet må legges inn i prisen som vi betaler for produktene. Gjenbruk og gjenvinning av avfall er spennende. Det kommer stadig nye ideer om å gjøre avfall om til verdifulle produkter. Gjenbruk er aktuelt på stadig flere områder, og stadig nye produkter der avfall er råstoff, utvikles. Mange aktører har planene klare når det gjelder produksjoner, og kommer i gang så snart de får det nødvendige håndslaget fra myndighetene, enten det gjelder godkjenning eller nødvendig kapital. Dette er flott. Det øker verdiskapingen og skaper arbeidsplasser, i tillegg til at det bedrer miljøet. Avfallsforbrenning er en god sak for oss i Senterpartiet. Det gjør restavfallet om til en ressurs. I dag sendes store mengder avfall til Sverige. Det gir en forurensende transport og påfører oss tap av en energiressurs. Vi må ta hånd om dette avfallet i Norge, slik at transporten blir minimal, og slik at vi får utnyttet energien. Store forbrenningsanlegg er bygd. I tettbygde strøk er dette et verdifullt tilskudd med hensyn til energi og en positiv miljøsatsing. Økt utbygging av fjernvarmeanlegg er med på å legge forholdene til rette for en økt bioenergisatsing på dette området, i og med at infrastrukturen bygges ut og gjøres tilgjengelig for andre produsenter av bioenergi. Felles for de store anleggene er at de har ett søppelforbrenningsanlegg i tillegg til flere andre anlegg, der en benytter andre typer råstoff. Trondheim Energiverk er et godt eksempel på en bedrift som er godt i gang på dette feltet. I dag er det et fjernvarmenett på 110 kilometer, og det leveres fjernvarme til 5 000 boenheter og 400 bedriftskunder. Det representerer 25 pst. av oppvarmingsbehovet i Trondheim. Etter den utbyggingen som nå foregår, skal det i 2007 forbrennes 170 000 tonn restavfall, som blir til varme for det offentlige og for private. Det er en kjempesatsing. Senterpartiet vil i statsbudsjettet for 2007 fokusere på en avfallshåndtering der avfallet blir en ressurs. Det ligger merknader inne i årets budsjettinnstilling, hvor en samlet komite har som målsetting at «et antall moderne energigjenvinningsanlegg» skal bygges og stå ferdig innen 2009. Dette skal vi følge opp, og jeg har god tro på at hele Regjeringen er med på det arbeidet.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-05-09:
Det temaet som interpellanten tar opp, er svært viktig. Som statsråden redegjorde for i sitt svar, er det oppnådd betydelige resultater på dette området, men det er fortsatt mye ugjort. Derfor kan denne debatten være med på å bringe oss nærmere de målene som det på dette området er bred enighet om. Naturressursene er ikke utømmelige. De må derfor brukes mest mulig effektivt. Avfallspolitikken bør være utformet på en måte som fører til økt gjenbruk, resirkulering og avfallsminimering. Avfall bør f.eks. i større grad kunne benyttes som innsatsfaktor i miljøvennlig næringsvirksomhet. Prinsippet om at forurenser skal betale, er allment akseptert i Norge. Som et resultat av dette har produsentansvar vært brukt som et virkemiddel i flere år. Etter Venstres mening bør en vurdere å videreutvikle dette til en ordning som gir enda større incentiver til å produsere på en måte som gjør resirkulering og gjenbruk enklere. En slik videreutvikling av produsentansvar vil stimulere til helhetstankegang og sette produksjon og avhending av produktene i sammenheng. I dag gjelder denne tankegangen f.eks. når en håndterer en melkekartong, men ikke for større produkter som f.eks. bygninger, som står for mye større miljøbelastning. Økt bruk av produsentansvar kan bidra til å redusere avfallsmengdene og til å utnytte ressursene mer effektivt. Det er viktig å holde trykket oppe for å nå de målene vi har når det gjelder deponering av avfall. For det første må deponering av nedbrytbart avfall opphøre. Forslaget om å innføre deponiforbud for avfall innen 2009 må derfor ikke fravikes – det må håndheves strengt. Våtorganisk avfall er et råstoff til produksjon av biogass og jordforbedringsmiddel. Biogass fra behandling av våtorganisk avfall er en fornybar energikilde. Det er derfor viktig at myndighetene legger til rette for utsortering av våtorganisk avfall. Dette vil også frigjøre nasjonal forbrenningskapasitet og gjøre oss bedre rustet med hensyn til deponiforbudet i 2009. SFT anslår at det etter at forbudet mot deponering av nedbrytbart avfall har trådt i kraft, er behov for en fordobling av norsk forbrenningskapasitet for å kunne behandle norsk restavfall innenlands. Forbrenning av avfall med energiutnyttelse er ofte en forutsetning for utbygging av fjernvarme, noe som bidrar til å øke fleksibiliteten i vår energiforsyning. Energiutnyttelse av restavfall er derfor en viktig strategi som en del av energiomleggingen i Norge. I dag eksporteres, som flere foregående talere har vært inne på, store mengder avfall til Sverige. En del av forklaringen på det er lave svenske mottaksavgifter. Det er verken god avfallspolitikk, god energipolitikk eller god næringspolitikk å betale utenlandsk industri for å utnytte våre avfallsressurser. Et enkelt virkemiddel for å gi industrien konkurransedyktige vilkår, ville vært å innføre grønne sertifikater på avfallsenergi, beregnet etter den fornybare andelen av restavfallet som utnyttes. Venstre ønsker å bidra til en miljøriktig og langsiktig avfallspolitikk, gjennom å etablere gode incentivåpninger og gjenvinningssystemer.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-05-09:
Først vil jeg takke representanten Carl I. Hagen for at han deltar i debatten. Det hadde jeg håpet at representanter fra alle partier hadde gjort, for å klargjøre sitt syn. Hagen sier at jeg synes å ha den oppfatningen at en stortingsgruppe skal likestilles med sentraladministrasjonen. Det mener jeg ikke. Offentlighetsloven gjelder sentraladministrasjonen. Den gjelder ikke for Stortinget, og den gjelder ikke for stortingsgruppene. Men vi kan likevel lage regler som legger til rette for åpenhet rundt stortingsgruppenes arbeid. Det å ønske åpenhet betyr ikke at en ønsker å styre, og det betyr ikke at en fra ett parti skal legge føringer eller ha meninger om hvordan en håndterer ressursene i et annet parti. Når jeg nevnte sentraladministrasjonen, var det fordi stortingspresident Jagland i dag overfor VG sier at han ønsker den typen åpenhet i Stortinget som det er i forhold til sentraladministrasjonen. Jeg registrerer at visepresident Hagen ikke er beredt til å konkludere så klart som stortingspresident Jagland gjør, men er åpen for å ta en vurdering av hva som bør være rett politikk på dette området videre. Jeg er glad for at Presidentskapet skal se på regler for bruk av pengene. Det vi ønsker å få et vedtak om, er at Presidentskapet skal legge til rette for fullt innsyn i bruk av pengene. Jeg er de senere dagene og gjennom debatten i dag blitt styrket i min tro på at det er et viktig forslag. Når jeg har vært i debatt med representanter fra SV, har de sagt at dette forslaget fra Venstre er unødvendig, fordi det Presidentskapet nå skal legge opp til, er nettopp det vi ønsker. Det er SVs begrunnelse for å gå imot vårt forslag, mens Carl I. Hagen sier at alternativet til vårt forslag, altså det Presidentskapet skal gjøre, er en vurdering hvor konklusjonen er mye mer åpen. Så derfor forventer jeg at de som mener det samme som Venstre, som synes det er viktig at denne føringen legges til grunn for Presidentskapets arbeid, slutter opp om forslaget.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2006-05-09:
Det er i dag full åpenhet i henhold til offentlighetsloven f.eks. i kommunesektoren. Personvernhensyn ivaretas slik at det reflekteres når dokumentene begjæres for innsyn. Det er den samme ordningen vi ser for oss når det gjelder stortingsgruppene. De som ønsker å forstå det slik, har fått rikelig anledning til å forstå det slik. Den påpekningen av personvernhensyn som f.eks. representanten Ballo har, er et halmstrå som en kan fjerne gjennom den oppklaring som jeg nå bidrar til. Det er altså en åpenhet som ivaretas, samtidig som en legger vekt på personvernhensyn og får likestilt innsyn i disse stortingsgruppene med det en har på en del områder. Dette synes jeg er helt nødvendig å få avklart, for det vi får klargjort nå, er at det er vilje til å se på bruk av penger, men uklarhet om det blir mer åpenhet rundt bruken av penger.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2006-05-09:
Jeg hilser velkommen en debatt om stortingsgruppenes rolle og hva stortingsgrupper egentlig er. Det er kanskje på tide at vi får avklart en del spørsmål, også av juridisk karakter. Slik jeg ser det hittil, er stortingsgruppene private grupper mer enn en del av sentraladministrasjonen i landet. Den debatten som har versert i pressen, har bl.a. medført at Presidentskapet har besluttet å få utarbeidet et regelverk for bruk av de penger som Stortinget bevilger til stortingsgruppene. I det øyeblikket Stortinget har bevilget penger til stortingsgruppene, er det ikke lenger skattebetalernes penger, men stortingsgruppenes penger. Stortingsgruppene er også juridiske enheter, idet de har arbeidsgiveransvar. Stortingsgruppene er arbeidsgivere med hver sine personalpolitiske holdninger. Jeg tror det ville være relativt uvanlig hvis konsernsjefen i Statoil blandet seg bort i personalpolitikken i Norsk Hydro. På samme måte er det og bør det være den enkelte stortingsgruppe som selv avgjør sin personalpolitikk, fastsetter sine lønninger og lønnssystemer, fastsetter sine juridiske arbeidsavtaler med sine ansatte. Det at Venstre, eller for den saks skyld stortingspresidentens partigruppe, skulle blande seg inn i Fremskrittspartiets stortingsgruppes indre anliggender hva gjelder lønnsvilkår og personalpolitiske vilkår, er for meg fullstendig fremmed, like fremmed som at Norsk Hydro skulle blande seg inn i personalpolitikken i Statoil. Hvis man ønsker å gjøre endringer i de bestående systemer, f.eks. – som Gunnar Kvassheim indikerer – gjøre stortingsgruppene til en del av sentraladministrasjonen, er det ganske mange andre lover og regler som man da også kan vurdere om skal gjøres gjeldende. Jeg aksepterer det. Under ingen omstendigheter aksepterer jeg at man skal gi tilbakevirkende kraft for eventuelle endringer i systemene. Jeg er altså helt åpen for å drøfte endringer i systemene for fremtiden, men da må det være for fremtiden, og ikke med tilbakevirkende kraft. Jeg går ut fra at Venstre, som det partiet som hadde vesentlig konstitusjonell tenkning tidligere, er enig i at man ikke kan gjøre noe med tilbakevirkende kraft. Men en diskusjon om å se på dette har jeg ingenting imot. Jeg synes det ville vært interessant å få den juridiske avklaringen av hva en stortingsgruppe egentlig er – om den skal være det samme som andre som eventuelt får bevilgninger, med et tildelingsbrev hvor det står hvilke forutsetninger og hvilke regler som skal gjelde bl.a. for bruken av bevilgningene. I dag er det som kjent ikke noe regelverk, bortsett fra at en del pressefolk går rundt og tror at det er et regelverk, hva det ikke er. Hvis man vil lage et regelverk, er jeg åpen for å delta i det, men det kan ikke gis tilbakevirkende kraft. Jeg er glad for at Presidentskapet har besluttet at vi skal få utarbeidet et regelverk for bruken av midler som bevilges til stortingsgruppene, slik at man kan slippe ubehaget ved at det er enkelte som oppkaster seg selv til å mene hva andre grupper bør gjøre i personalpolitiske anliggender.
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2006-05-09:
Det er viktig for eit demokrati at det er openheit rundt det. Det er faktisk grunnleggjande for demokratiet vårt at folk har innsyn i dei sakene dei skal ta stilling til. Eg forstår ikkje heilt argumentasjonen til representanten Hagen, som på den eine sida ikkje forstår at det skal gjelde nokre reglar – det er private grupper som ein ikkje skal blande seg inn i – og på den andre sida seier han er glad for at det skal kome reglar for stortingsgruppene. For meg er det ikkje noka motsetning mellom at stortingsgruppene skal styre sjølve og ikkje vere ein del av administrasjonen, og at det skal gjelde faste reglar for korleis desse pengane skal brukast. Det er heilt naturleg at det ved tildelinga òg følgjer eit skriv med til dei andre som får tildelt pengar frå det offentlege, om kor desse pengane skal brukast. Eg er glad for den debatten som har kome, og at det vert ei klargjering av dette, slik at dei som skal bruke pengane, ikkje vert redde for å gjere feil, og dei som skal sjå på det utanfrå, kan vere trygge på at desse pengane vert brukte til det som dei var tenkt til – til å auke demokratiet vårt. Så ser eg òg at denne saka har skapt, og er med på å skape, politikarforakt. Er det noko vi ikkje treng i det norske samfunnet no, så er det meir politikarforakt. Eg trur den einaste måten å arbeide mot det på, er å få full openheit rundt både det vi brukar pengane til, og korleis det skal gjerast. Openheit har aldri vore skadeleg i kampen for demokratiet.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-09:
Jeg må si at jeg reagerer på ordbruken til Venstre, fordi den går ut på å så tvil om hvorvidt partier som på mange måter er enig i Venstres intensjoner, har disse intensjonene selv eller ikke. SV har i mange år, jeg tror helt siden partiet ble stiftet, vært opptatt av at man skal ha åpenhet, og man skal ha innsyn. Og så diskuterer vi spørsmålet om premisser. Det vi gjorde, og det Arbeiderpartiet gjorde ved Thomas Breen, var å være helt konkret i spørsmålsstilingen til Venstre med hensyn til hvordan dette var å forstå. Så får vi svar tilbake som avklarer at da er vi uenige. Hvis Venstre gjennom sitt forslag, slik Inge Lønning også var inne på, mener at man skal legge ut alt til fullt innsyn, om så på Internett, uten at det dreier seg om at man konkret stiller spørsmål om man kan få se det eller det bilag med hensyn til den eller den reisen, er det en form for åpenhet vi mener går for langt. Grunnen til at vi mener at den går for langt, er at det skal tas personvernhensyn. Det skal tas hensyn til de ansatte. Det skal også tas hensyn til representanter dersom representantene f.eks., som jeg har nevnt gjentatte ganger før overfor Venstre, får sykdom, en reise må avbrytes, og de er engstelige med hensyn til hvordan det vinkles av media. Det som har vært Venstres svar på det, er at de har tillit til at media selv vil trekke disse grensene. Det er en tillit – og det vil jeg være rimelig klar på – som SV ikke har. Det kan altså ikke være slik at hensynet til de ansatte skal underlegges medias krav til absolutt og 100 pst. full åpenhet. Jeg tror at om ikke Venstre har fått reksjoner nå, vil de selv få dem om en tid fra sine egne ansatte dersom en så stor grad av åpenhet skulle praktiseres.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-05-09:
Det er vel et særtrekk ved politisk debatt at jo vanskeligere det er å finne gode grensesnitt mellom ulike hensyn som må avveies mot hverandre, og jo mindre den reelle avstanden egentlig er mellom synspunktene, jo mer dramatisk kan det høres ut når vi diskuterer det. Jeg lurer på om dette er en slik sak. Jeg tror det er nyttig å få regler for bruk av bevilgningene til gruppene, slik at man unngår å så tvil om hva som er innenfor og hva som er utenfor det å bruke midlene til parlamentarisk arbeid. Det skaper ryddighet. Så er det diskusjon om regnskapene skal være åpne. Ja, regnskapene er jo åpne i dag, så vi diskuterer på hvilket nivå regnskapene skal være åpne. Representanten Dørum sa at han var tillitsvalgt for det norske folk. I den funksjonen må vi som representanter nok finne oss i at man kan titte oss nøyere etter i kortene enn det folk flest skal måtte være utsatt for som ansatt. Det er riktig. Nå nevnte Ballo noen eksempler hvor vi kanskje kan diskutere om det er rimelig at vi skal overlate til pressens skjønn om det blir offentlig eller ikke. Men vi har også i stortingsgruppene et betydelig antall ansatte, og de er ikke tillitsvalgte for det norske folk. De må ha krav på det samme personvern som andre ansatte har. Det er ingen tvil om at hvis vi skal ha åpenheten ned på bilagsnivå, kan mye komme fram om de ansatte. Det kan f.eks. være påleggstrekk, det kan være sykdomstilfeller, og det kan tenkes andre ting. Jeg synes det er lite rimelig at det å arbeide her i Stortinget, selv om det er et spesielt hus, skal medføre at man utsettes for dette fordi vi av frykt for å bli mistenkt for å ville skjule noe, eller ikke ville åpne opp, ikke tør å finne et skjæringspunkt som balanserer de ulike hensyn. Dette er også et hensyn som må tas med i betraktningen. Jeg vet ikke om Venstre i sitt forslag, der de bruker uttrykket å sikre «fullt innsyn i stortingsgruppens regnskap i samsvar med offentlighetsprinsippet», har ivaretatt bl.a. det hensynet.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2006-05-09:
Fra Arbeiderpartiets side kommer vi til å ta et initiativ i Presidentskapet for å utarbeide et mer detaljert regelverk for de regnskapene som partigruppene skal levere til Presidentskapet. Det betyr at det blir større innsyn også for media i framtiden. I et av de utvalgene som jeg ledet for noen år tilbake, brukte vi mye tid på å diskutere begrepet «stortingsrelevant arbeid», altså i forbindelse med den økonomiske støtten som gis til gruppene. Det står helt klart at tilskuddene kun skal brukes til «stortingsrelevant arbeid». I ettertid, når det nye systemet nå har virket noen år, ser vi at dette kan tolkes forskjellig, og at det anvendes forskjellig fra partigruppe til partigruppe. Derfor er det etter vår vurdering nå behov for å ta et initiativ til å få et mer detaljert regelverk og en annen detaljeringsgrad. Så bare en kommentar til kravet om fullt innsyn: Der deler jeg det synet som flere av de andre representantene her har sagt at de har, at fullt innsyn ikke kan være slik å forstå at det er hensiktsmessig å dele ut bilag til media. Vi har ansvar for store partigrupper med mange ansatte, og de ansatte, og alle, har krav på samme personvern, enten man arbeider i Stortinget eller man arbeider i en hvilken som helst annen bedrift, og for den saks skyld i en mediebedrift. Dette er de initiativene Arbeiderpartiet kommer til å ta. Derfor mener vi at det forslaget som nå er til behandling i sak nr. 6, og som er fremmet av Venstre, i grunnen er et unødvendig forslag. Det er ingen tvil om at dette kommer til å bli tatt opp i Presidentskapet. Derfor bør henstillingen til Venstre være: I stedet for å få forslaget nedstemt, så oversend det! Det er i hvert fall en henstilling fra oss.
Inge Lønning (Høyre), 2006-05-09:
Det er viktig at det er en helt klar og omforent forståelse av forholdet mellom Stortinget og partigruppene. De midlene som stilles til rådighet for partigruppene, er bevilget av Stortinget, som alle andre bevilgninger i dette land. Når enkelte medier, som f.eks. VG, i et oppslag i dag, er opptatt av at størrelsen på bevilgningene til partigruppene har utviklet seg i retning av betydelig økning, er det jo viktig å ha med i bildet hva som er grunnen til det. En av de viktigste grunnene er at vi for en del år tilbake overførte arbeidsgiveransvaret for et betydelig antall ansatte som var ansatt av Stortinget og i Stortinget, til partigruppene, slik at det i dag er partigruppene som har arbeidsgiveransvaret for disse. At det selvfølgelig medfører at det beløp som bokføres på partigruppenes konti, blir tilsvarende høyere, er selvinnlysende og burde ikke gi grunn til sensasjonsoppslag. Samtidig er det viktig at ikke minst vi folkevalgte selv holder styr på forholdet mellom Stortinget og partigruppene. Når det kan sies som det ble sagt på åpen skjerm i et debattprogram for en tid tilbake, at det er partigruppene som er arbeidsgivere for de folkevalgte, tyder jo det på en ganske alvorlig begrepsforvirring. Partigruppene er arbeidsgivere for ansatte rådgivere og kontorpersonale, men selvsagt står ikke de folkevalgte i noe arbeidstakerforhold til partigruppene. Det skulle bare mangle! Det ville jo være loddrett på kollisjonskurs med Grunnlovens bestemmelser. Når det gjelder spørsmålet om graden av åpenhet om regnskaper og innsyn i regnskaper, er jeg enig med dem som reserverer seg mot den tolkningen av Venstres forslag at fullt innsyn skulle innebære at man så å si løpende bokfører for åpent Internett eller andre størrelser, og at det automatisk skal være innsyn for gud og hvermann i bilagene til regnskapene. Det ville være en meningsløs form for offentlighet, og heldigvis er det ingen som praktiserer offentlighet på den måten. Det som er en rimelig forståelse, er naturligvis at man burde etablere et regelverk som er felles for alle partigruppene, og som det er enighet mellom de parlamentariske lederne og Presidentskapet om er et hensiktsmessig regelverk, og at man så etablerer en felles revisorordning. Det er på mange måter den viktigste garantien for at midlene forvaltes på en forsvarlig og korrekt måte. I dag er systemet slik at den enkelte partigruppe selv leier inn en revisor, det blir naturligvis ikke noen enhetlig form for revisjon på den måten. Jeg har ikke noen forhåndsoppfatning av hvor langt Presidentskapet skal gå i retning av å detaljere regelverket, for det er et hensiktsmessighetsspørsmål. Men det som er viktig, er at man har et regelverk som alle er enige om, og at man har en felles revisor som ser til at regelverket blir fulgt på nøyaktig samme måte av samtlige partigrupper. Da mener jeg at Stortinget med god samvittighet kan si at vi praktiserer en sunn form for offentlighet, som både statsforvaltningen og for den saks skyld private bedrifter også praktiserer.
Inge Lønning (Høyre), 2006-05-09:
Det kan vel være naturlig å avrunde denne debatten, som jo har vært relativt langstrakt i forhold til sakens størrelsesorden sammenlignet med andre saker vi behandler i denne sal, med å konstatere at i den utstrekning alle er opptatt av å finne frem til et regelverk som er praktikabelt, og som kan gjelde på samme måte for alle partigrupper, som sikrer offentligheten legitimt innsyn, og som også har en form for revisjon som er så vanntett som revisjon kan bli i denne verden, så burde også Venstre være meget fornøyd med det, og investere resten av sin energi i deltagelsen i drøftelsene mellom Presidentskapet og de parlamentariske lederne.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2006-05-09:
Representanten Olav Gunnar Ballo redegjorde for SVs syn på en god og grundig måte, så jeg skal ikke gjenta det. Men siden representanten Kvassheim brukte litt tid på undertegnede, syns jeg det er naturlig at jeg tar ordet. Det har seg slik at denne saken startet, i hvert fall fra min side, med at vi i lengre tid har diskutert hvordan vi skal få et regnskap som det er enklere for både offentligheten og andre å få tilgang til. Det er ikke noen ny sak hos SV. Men så kom det da et spørsmål om vi kunne levere ut bilagene rått til en avis. På det spørsmålet svarte jeg nei. Vi kunne ikke levere ut bilagene rått til en avis, nettopp med den begrunnelsen Olav Gunnar Ballo og andre helt rett har pekt på, at dette inneholder såpass mange opplysninger som det rett og slett vil være feil å levere ut, av hensyn til personvern og andre ting. La meg bare presisere at det betyr ikke at SV ikke ønsker åpenhet. Vi ønsker både åpenhet rundt regnskapene og en mye mer enhetlig og kanskje mer detaljert måte å presentere regnskapene til de ulike stortingsgruppene på. Derfor har vi sendt over et brev til Presidentskapet om at vi ønsker at Presidentskapet skal gjennomgå dette. Nå kan det kanskje vise seg noe unødvendig, fordi Presidentskapet allerede var i gang med det. Men vi er i hvert fall glad for at den gjennomgangen kommer, og at vi faktisk får regnskaper som blir litt enklere å lese, og som blir mer enhetlige for alle gruppene i Stortinget.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2006-06-02:
Eg har lyst til berre å koma med ein kommentar til Kåre Fostervold. Representanten Fostervold seier at det er det offentlege sitt ansvar å gjera korrekte innkjøp. Ja, klart me er einige om det – det er alle einige om. Så er det også eit ansvar, meiner eg, for Stortinget å laga reglane handterlege, og så synest eg at dei skal vera greie å etterleva, for det er jo det viktigaste, men me skal òg vera med på å effektivisera og fornya offentleg sektor. Det har vore stor semje i denne saka. Som saksordførar synest eg det har vore veldig bra. Vi er ueinige om om det skal leggjast til KOFA eller ikkje. Eg vil berre referere til den evalueringa, og eg reknar med at når ho kjem, får me ho til behandling i komiteen.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2006-06-02:
Mitt spørsmål til statsråden gjelder det temaet som splitter komiteen. Statsråden prøvde å redegjøre for hvorfor håndhevelsen av gebyret skal legges til KOFA. Jeg synes ikke statsråden kom med klare og gode begrunnelser for dette, og spør derfor igjen: Hvorfor må dette legges til KOFA, og mener statsråden at nesten alle høringsinstansene, og KOFA, tar feil, og at det kun er departementet som er lurt og smart nok til å forstå det? Og frykter ikke statsråden at dette vil svekke tilliten til KOFA?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2006-06-02:
Jeg vil starte med noe som kanskje er litt uvanlig fra dette hold, nemlig å gi ros til Regjeringen og fornyingsministeren fra Sosialistisk Venstreparti. I proposisjonen foreslår Regjeringen en sterk økonomisk straffesanksjon mot kommuner som bryter innkjøpsregelverket. Dette er etter min mening en utmerket oppfølging av arbeidet til den forrige regjeringen og et helt sentralt virkemiddel for å sikre bedre disiplin i kommunenes oppfølging av regelverket for offentlige innkjøp. Det sier seg selv at en kommune som kan risikere inntil 15 pst. straffegebyr av hele kontraktsbeløpet for brudd på innkjøpsregelverket, legger seg litt i selen for å følge opp regelverket. Dermed oppnår næringslivet en større grad av åpenhet, en større grad av likebehandling og mer rettferdig konkurranse i forbindelse med offentlige innkjøp. At brudd på innkjøpsregelverket fra kommunenes side har vært et stort problem for næringslivet, viser køen av klager inn til Klagenemnda for offentlige anskaffelser. Behandlingstiden i KOFA har økt kraftig i den siste tiden og er blitt uakseptabelt lang. Samtidig får veldig mange klagere medhold. Det viser at kommunenes oppfølging av innkjøpsregelverket har vært meget dårlig. Jeg vil også gi ros til Regjeringen for at den styrker saksbehandlingskapasiteten i KOFA. Dette er en sak som Høyre har engasjert seg i og tatt fatt i, og det er bra at Regjeringen følger opp i revidert budsjett med 1,5 mill. kr ekstra for å øke saksbehandlingskapasiteten. I denne saken er Høyre med på et mindretallsforslag som går ut på at Konkurransetilsynet skal få oppgaven med å utstede overtredelsesgebyr. Regjeringen har foreslått å legge dette til KOFA. Høyre har vurdert begge alternativer som brukbare, men det har kommet sterke signaler fra en lang rekke høringsinstanser og fra KOFA selv. Vi legger som kjent litt vekt på hva høringsinstanser mener i saker i Stortinget, og KOFA er et rådgivende organ som skal bistå det offentlige og private i arbeidet med å foreta korrekte anbudsrunder. Da kan det være litt uheldig hvis dette organet også skal pålegges oppgaven med å utstede straffegebyr til de involverte aktører. Dette kan i verste fall svekke KOFAs tillit hos sine oppdragsgivere, og arbeidet kan av den grunn bli vanskelig. Konkurransetilsynet har i dag ansvaret for utstedelse av overtredelsesgebyr ved brudd på konkurranseloven, og vil etter vår mening lett kunne ta dette arbeidet også i forbindelse med brudd på regelverket om offentlige innkjøp.