trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-10-03:
Nei, vi vet ikke nok om hvor stort det omfanget er, det ser vi bl.a. av de beslagene som er gjort. Derfor er det å registrere den fisken som blir tatt ut gjennom turistfiskebedriftene, svært viktig, fordi vi også må ta vare på restråstoffet. Det vi dessverre ser i dag, er at en del av de som driver med den ulovlige delen av dette, bare tar med seg torskeloinene, altså den fineste delen av fileten, og så hiver man resten. Det gjør at vi går glipp av store verdier, og dessuten er det da veldig mye fisk som vi ikke får registrert. Derfor er det viktig at vi gjør dette på en skikkelig måte. Men vi må heller ikke sette oss i den situasjonen at vi skal forby fisketurisme, for dette skaper veldig mange arbeidsplasser langs kysten, i distriktene. Det som er viktig, er at vi får det i ordnede former, sørger for at vi vet hva uttaket er, og begrenser det, slik at de som har fiske som sitt daglige virke, ikke blir skadelidende i denne situasjonen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-10-03:
Det er viktig nettopp å få den oversikten som representanten Iversen er inne på. Men jeg tror heller ikke vi skal sette oss i en situasjon at vi skal sette allemannsretten over styr, for allemannsretten – og det å kunne utøve kystkultur, det å kunne dra ut på fjorden og ta ut snøret for å fiske, både til sitt daglige kjøkken og annet – tror jeg det er viktig at vi hegner om. For mister vi kystkulturen, mister vi også en veldig viktig del av vår egen kulturarv.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2019-10-03:
Nå synes jeg vi skal få gjennomført nettopp dette møtet med næringen selv for å gå igjennom det som har å gjøre med både omfang og hvilke typer tiltak vi bør iverksette. Når det gjelder omregningsdelen, som representanten Knag Fylkesnes er inne på, er ikke undertegnede sikker på om det er veien å gå, men det kan være at det er et av de tiltakene man må se på, også som følge av det Stortinget har sagt tidligere, og som ligger i dokumentene fra Stortinget. Alle disse tiltakene må vi vurdere.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-10-03:
Jeg synes det var et bra svar, for så vidt. Det jeg lurer litt på, er om det er gjort noen beregninger av omfanget av dette turistfisket. I så fall: Hvor stort er det?
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-10-03:
Takk for svaret – det var for så vidt greit. Det jeg tenker litt på, gjelder dette med om man trenger fisketurisme. Ja, det gjør man, men ikke i den formen det har nå. Vi har sett at det er kun de som drar ut av landet, man kontrollerer. Vi har kanskje like mange av dem som drar innad i landet, som tar med seg betydelige mengder fisk og driver en ganske luguber virksomhet ut fra dette. Det har vært gjort flere forsøk på å få stoppet det, men man har ikke klart det. Det som er viktig, er å se på størrelsen i det. Jeg tror faktisk ikke folk er klar over hvor stort det er, og jeg tror du kommer til å bli overrasket når du får se de eksakte tallene.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-10-03:
Forsvarssjefen er nok helt enig med Rune Jakobsen – forsvarsministeren er også i stor grad enig med Rune Jakobsen. Dette er også adressert i de talene som jeg holdt i Oslo Militære Samfund i januar, og talen som forsvarssjefen holdt tre uker etter meg. Vi la en langtidsplan i 2016. Vi har også vært åpne på at aktiviteten har vært større enn vi planla da. Vi har seilt mer, vi har flydd mer, og vi har måttet rulle mer med landstyrkene våre – rett og slett fordi aktiviteten i nærområdene våre har vært større. Det har gitt oss utfordringer personellmessig, og det har gitt oss utfordringer i det å være robust nok. Så den problemstillingen som sjef for Forsvarets operative hovedkvarter dro opp i VG i helga, og antagelig har uttalt seg om i dag også, er kjent, og den er også uttalt fra forsvarssjefen og fra forsvarsministeren.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-10-03:
Nei, og det er heller ikke det Rune Jakobsen har sagt. Rune Jakobsen har sagt at Hæren er for liten i forhold til den aktiviteten og de forventningene vi har. Det fagmilitære rådet fra forsvarssjefen tar opp i seg helheten for alle våpengrenene. Sammenhengen mellom hva Luftforsvaret gjør, hva Marinen gjør, og hva landmakten gjør, er en betydelig faktor her. Men det har vært uttalt, som jeg sier, at vi har fått utfordringer når det gjelder det å være robust nok framover. Det har vært adressert i talene fra meg og fra forsvarssjefen. Det var adressert i mandatet til Forsvarets forskningsinstitutt da de skulle gjøre kunnskapsstudien før vi laget et mandat til forsvarssjefen, som kommer med sitt fagmilitære råd på tirsdag. Det er altså adressert i det mandatet. Så det er ikke noe nytt at vi har hatt utfordringer med å holde over tid – det har vært adressert lenge, på grunn av at den aktiviteten vi har nå, er høyere enn tidligere.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-10-03:
Nei, og det er heller ikke det Rune Jakobsen, sjefen for Forsvarets operative hovedkvarter, sier. Han sier at Hæren har blitt så liten at vi har store utfordringer. Vi visste under Trident Juncture at vi ville klare oppgaven. Så har forsvarssjefen vært tydelig på at vi har utfordringer når det gjelder å være solid nok over tid. Det er, som jeg sier, adressert gjennom min tale i Oslo Militære Samfund, gjennom forsvarssjefens tale i Oslo Militære Samfund og gjennom de mandatene regjeringen har gitt forsvarssjefen når han skal komme med sitt fagmilitære råd for den neste langtidsplanen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-10-03:
Den siste delen av beskrivelsen er ikke riktig. Når det gjelder den andre delen av beskrivelsen, skal jeg ta det sakte. Det er slik at Rune Jakobsen sitter i ledergruppen til forsvarssjefen. Forsvarssjefen kommer på tirsdag med et fagmilitært råd som tar opp i seg hele Norges forsvarsevne. Forsvarssjefen har også tidligere adressert at på grunn av høyere aktivitet har vi utfordringer med å være robust nok over tid med Forsvaret i dag. Det har også vært signalisert at Hæren, når den skal være mer til stede, har den typen utholdenhetsutfordringer. Det ble adressert i mandatet til forsvarssjefen da han skulle utarbeide sitt fagmilitære råd, at han skulle gi oss svar på den delen. Det fagmilitære rådet får vi presentert på tirsdag, og jeg forventer at forsvarssjefen samlet gir en vurdering av akkurat den problemstillingen.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-10-03:
Her er det flere ting. For det første er det slik at vi har bygd landmakt siden vi kom i regjering. Vi er til stede i Finnmark med flere styrker. Vi har kjøpt inn nytt materiell til flere styrker. Vi har også adressert denne problemstillingen den veien vi skal adressere det når vi ber forsvarssjefen komme med fagmilitære råd. Det er ikke en ukjent problemstilling at vi har utholdenhetsproblematikk i styrkene våre, men det er også sånn at vi kan ikke plukke ut én våpengren. Det er ingen planer som sier at det er bare Hæren som skal forsvare Norge. Det er altså de «samlede ressursene», som også er et begrep representantene bruker. Jeg forholder meg til forsvarssjefen, som er min fremste fagmilitære rådgiver. Han har både Sjef Hæren, Sjef Sjøforsvaret, Sjef Luftforsvaret og sjef for Forsvarets operative hovedkvarter i sin ledergruppe. De har jobbet fram det fagmilitære rådet. Som sagt: Problemstillingen har vært kjent. Vi adresserte det i mandatet, og vi forventer at forsvarssjefen gir oss noen svar på det når han leverer sitt fagmilitære råd på tirsdag. Og så ber jeg om respekt for at jeg ikke uttaler meg om budsjettet som skal fremmes på mandag.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-10-03:
Jeg vil gjerne få begynne med starten av innlegget til representanten Lysbakken. Det er ikke sånn at vi har gjort oss mer USA-avhengig. Vi har hatt en forsvarsdoktrine siden 1949 der vi har sagt at vi skal være medlem av en forsvarsallianse. Etter den andre verdenskrig sto det krystallklart for veldig mange norske politikere at det å stå alene ikke var løsningen hvis man skulle berge freden. Vi har altså vært medlem av NATO siden 1949. Det å være i en allianse og drive alliert aktivitet sammen betyr mer tilstedeværelse av allierte når det er behov for det. Og sikkerhetssituasjonen, som jeg beskrev i innlegget mitt, forteller oss at det er større behov for mer alliert aktivitet, mer alliert tilstedeværelse – og det er det vi har sett. Det har vært en diskusjon rundt infrastruktur i Europa i en del prosjekt. Amerikanerne har fremmet et forslag om å bygge noe i Norge, og så har de nå sagt at de skal bruke pengene en annen plass. Vi har umiddelbart ikke noe behov for å bygge de plattformene. Derfor svarte jeg nei da jeg ble spurt om vi skulle overta prosjektet.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2019-10-03:
Eg prøvde òg etter evne å lytte til svara som forsvarsministeren gav på representanten Kolberg sine spørsmål, og eg vart heller ikkje klokare enn representanten vart, så eg vil gjerne følgje opp på den same saka. Eg skal gjenta sitatet som òg Kolberg refererte: «Hæren er nå for liten til å forsvare Norge i en konflikt inntil forsterkninger fra NATO er på plass.» Noregs samla forsvarsevne handlar om kva ressursar vi har på bakken, på havet og i luftrommet. Eg må stille forsvarsministeren to spørsmål: Om forsvarsministeren er samd i dette, kva betyr det i praksis, og vil regjeringa ta grep for å styrkje Hæren, som har vore eitt av to hovudstridstema i debatten her i huset dei siste seks åra, og der regjeringa fram til no har drive sjølvskryt av eigen innsats?
Steinar Ness (Senterpartiet), 2019-10-03:
Eg høyrer forsvarsministeren seie fleire ting, men er det riktig forstått at forsvarsministeren er samd i det som sjefen for Fellesoperativt hovudkvarter seier? Han har sjølv gjeve uttrykk for tilsvarande synspunkt på eit langt tidlegare tidspunkt. Altså: Dette har vore kjent for forsvarsministeren. Så må vi kunne forvente at i budsjettet som vert lagt fram på måndag, svarar forsvarsministeren og regjeringa ut den situasjonen som er beskrive som alvorleg for Hæren.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2019-10-03:
Eg vil starte med å gje ros for stortingspresidentes kloke ord om demokratiet vårt ved den høgtidelege opninga i går. Vi må byggje tillit til demokratiske tradisjonar, demokratiske spelereglar og våre berande institusjonar. Den auka valdeltakinga er det grunn til å gle seg over, men i debatten i dag oppfører alle talarane frå dei fire regjeringspartia seg som om det ikkje er gjennomført verken valkamp eller val. Tilbakegangen for alle dei fire partia synest ikkje å ha gjort inntrykk. Ikkje på eitt einaste punkt ser regjeringspartia grunn til å endre kurs. Sjølv om Senterpartiet har gjort eit godt val, hender det ofte eg treffer folk som er usamde med oss, men talarane frå regjeringspartia treffer berre folk som er samde med dei. Sjølv i politiet, der 80 pst. synest reforma er dårleg, treffer dei berre folk som skryter av reforma og seier at ho er bra. Dei treffer heller ingen som er ueinige i tvangssamanslåing av fylke eller kommunar. Desse menneska som ein aldri møter, lyttar ein sjølvsagt ikkje til og tek heller ikkje på alvor. Regjeringspartia har tydelegvis fasiten og berre behov for å snakke med seg sjølve og dei som er samde med dei. Eg synest mangelen på audmjukskap overfor det at det er gjennomført eit val som seier noko om folks oppleving av denne retninga, er ganske oppsiktsvekkjande. Så skal sjølvsagt folkevalde leie, men folkevalde skal òg kjenne folket sitt, og dei skal lytte til folket sitt. Det er slik vi byggjer eit demokrati der alle vert sette, høyrde og tekne på alvor, og det er slik vi også byggjer fellesskap og tillit. Det andre som gjorde inntrykk i går, var preika til preses i Bispemøtet, Helga Haugland Byfuglien, i Oslo domkyrkje. Temaet for preika var miskunn – korleis vi oppfører oss overfor andre. Eg trur på eit fellesskap mellom menneske bygd på respekt og tillit. Eit ord seier at delt glede er dobbel glede, og delt sorg er halv sorg. Åleine er vi små. Tryggleik får vi i flokken. Mange små fellesskap summerer seg opp til større og større fellesskap. Dette fellesskapet treng òg institusjonelle rammer og møteplassar – det vere seg skular, forsamlingslokale, kyrkjer, kulturinstitusjonar, konsertlokale, pubar, moskear osv. Dette fellesskapet må også gje rom for ulikskap og ei hand til dei som fell utanfor. Miskunn skal ikkje stoppe ved eiga husdør, eiga kommunegrense eller eiga landegrense.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2019-10-03:
Høyre vil fortsatt føre en politikk som tar hele landet i bruk. For å få dette til trenger vi et godt og sikkert transportsystem som binder de felles bo- og arbeidsmarkedene sammen. Det er spesielt krevende i et land som er langstrakt, grisgrendt og med mange små og mellomstore tettsteder. Den teknologiske utviklingen gir oss bedre og tryggere reiser både til lands, til vanns og i luften, men Norge er fortsatt grisgrendt, noe vi må ta hensyn til i utformingen av transport- og kommunikasjonspolitikken. Vi kan ikke late som om landet er annerledes enn det det faktisk er. Bilen og lastebilen vil fortsatt være det viktigste transportmiddelet i store deler av landet. Kollektivtransport vil i hovedsak foregå med taxi og buss i distriktene, mens trikk og T-bane vil høre hjemme i de aller største byene. Tog er ryggraden i dagpendlingen inn og ut av de største byene, noe som krever store investeringer i økt transportkapasitet. Kortbanenettet er viktig for å binde landet sammen – nord–sør og øst–vest. Erkjennelsen av dette vil være avgjørende for hvordan transportsektoren skal tilpasse seg klimautfordringene. Transportmidlene må bli klimavennlige, og det må lønne seg å investere i disse transportmidlene. Befolkningsveksten og endringene i forbruksmønster vil kunne føre til økt transportbehov, men digitalisering kan trekke i motsatt retning. Smart planlegging i byer og tettsteder kan bidra til at arbeidsreisene i større grad kan foregå med sykkel og gange. Ny, moderne infrastruktur kan redusere reisetid og energiforbruk. Kollektivtransporten kan bli mer konkurransedyktig gjennom økt frekvens, bedre regularitet og tilstrekkelig kapasitet. Det kan flyttes mer gods fra vei til sjø og bane. Transport- og kommunikasjonskomiteen vil i løpet av de tre første årene i stortingsperioden ha besøkt alle fylkene. Her får vi nyttige innspill fra både fagetater, interesseorganisasjoner og lokalpolitikere fra alle partiene. Det vi kan konstatere, er at utfordringene er mange, og de er forskjellige fra fylke til fylke. Alt taler for at transportpolitikken også i framtiden må ha en bred tilnærming. Saken om E18 handler mest om dette. Det er et prosjekt som skal ivareta Bærums behov for å rydde opp i det som i dag er trafikkmessig kø, kork og kaos. Tunnelen under Sandvika har samme betydning for Bærum som Festningstunnelen og Operatunnelen har for Oslo. Alle som undertegnet Oslopakke 3 i 2016, visste at E18 Lysaker–Asker var en forutsetning for at Høyre skulle underskrive. Det er dette som gjør at Arbeiderpartiet i Viken nå setter avtalen i fare.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-10-03:
Rovdyrpolitikken utfordres langs to akser. Den ene handler om enkeltvedtak fra forvaltningen som utfordrer forliket og rovviltnemndenes autoritet. Derfor må det bl.a. snarest gis ny stående, tidsubegrenset fellingstillatelse for ulv som har gjort påvist skade i Agder og Trøndelag. Felling om sommeren er vanskelig, felling på snø er enklere, og vi går nå inn i den kalde tiden. Jeg tror at uten en slik fellingstillatelse vil rovdyrpolitikken miste ytterligere legitimitet. Den andre aksen handler om en systemendring som vil fjerne rovdyrforvaltningen fra politikken og ta den inn i byråkratiske, anonyme møterom – antagelig fordi politikken tilsynelatende blir for brysom for regjeringen, og kanskje i særdeleshet klima- og miljøministeren. Før sommeren sendte regjeringen ut på høring forslag til omfattende endringer i rovdyrforvaltningen. Blant annet foreslo man å slå sammen dagens åtte rovviltnemnder til fire eller fem, og argumentasjonen støttet seg bl.a. på regionreformen. Jeg visste ikke at vi skulle få fire eller fem regioner fra nyttår – jeg trodde det var elleve – men slik sett står det i stil med resten av argumentasjonen rundt regionreformen. Sannheten er vel heller at man ønsker å bli kvitt det regjeringen ser på som brysomme rovviltnemnder, nemnder som har en sammensetning basert på velgernes dom i valg. Departementet skriver da også at de mener at åtte regioner, som i dag, fungerer dårlig med tanke på en forutsigbar forvaltning. Er det noe som fungerer dårlig, er det den manglende respekten for Stortingets bestandsmål og måten å organisere rovdyrpolitikken på. Rovviltnemndene består av representanter med basis i sine lokale regioner, som på vegne av Stortinget skal forvalte de vedtak som her er gjort, på en god, samvittighetsfull og faglig måte. Det vil være svært uheldig om man velger å slå sammen f.eks. Hedmark og Oppland med Oslo, Østfold, Akershus, Vestfold, Buskerud og Telemark, slik det er foreslått, da disse regionene har ganske ulike problemer knyttet til rovdyr. I tillegg vil altså regjeringen innføre det som er blitt kalt en supernemnd, fordi – som departementet skriver – mange har liten tillit til Miljødirektoratet og rovviltnemndene. En nemnd som i praksis fritar politisk ledelse for belastningen ved å være klageorgan, er bekvemt for statsråden, men demokratisk er det ikke. En eventuell framtidig klagenemnd må derfor også forankres i Stortingets sammensetning, på samme måte som de regionale nemndene har forankring i lokale valgresultater. Til sist: Dagens struktur må opprettholdes. Det sikrer legitimitet og lokal forvaltning innenfor Stortingets fastsatte rammer.
Ingunn Foss (Høyre), 2019-10-03:
Forvalteransvaret er fundamentet i Høyres politikk. Vi har et ansvar for å forvalte ressursene på en god måte og overlevere samfunnet i god stand til neste generasjon. Vi må finne løsninger på de utfordringene menneskene og samfunnet står overfor i dag. Vi må forberede oss på tøffere økonomiske tider, samtidig som vi må bidra til å løse klimakrisen. Behovet for tjenester innen helse og eldreomsorg vil øke, samtidig som vi ser at oljeinntektene går ned. Etter seks år med en borgerlig regjering ser vi mange gode resultater av politikken som er ført. Vei og bane bygges ut i rekordfart. Forsknings- og innovasjonsfeltet er vesentlig styrket. Økonomien går bra, spesielt i distriktene. Det skapes mange nye jobber, og arbeidsledigheten går ned. Elevene lærer mer på skolen, helsekøene går ned, fengselskøene er nærmest borte, og det satses betydelig på politi og forsvar. Fylkesmannen i Agder sa i møte med agderbenken at kommuneøkonomien er blitt mye bedre, ingen kommuner er på ROBEK-lista, og at samarbeidet mellom fylkesmennene er mye lettere med ny struktur. Jeg gjentar: Ingen kommuner i Agder er på ROBEK-lista. Vi har vært gjennom et valg som viser at Høyre fortsatt er landets nest største parti, og over en halv million mennesker stemte på oss. Det takker vi for, og vi skal jobbe hver eneste dag for å vise oss denne tilliten verdig. På tross av alle gode resultater ser vi at Senterpartiet ved enhver anledning bidrar med skremsel og svartmaling. Ingenting skal endres, selv om verden forandrer seg. Selv om politiet sier at de trenger sterkere fagmiljøer for å håndtere grove seksualforbrytelser mot barn på nett, vil Senterpartiet tilbake til små kontorer med få ansatte og begrensede åpningstider. Og selv om dommere sier at tingretter er for små til å håndtere f.eks. barnefordelingssaker, vil Senterpartiet likevel opprettholde dagens struktur, som da vil kunne ha dramatiske konsekvenser for det videre livet til både barn og voksne. Barneombudet sier det samme. Dessverre ser vi også at Arbeiderpartiet har forlatt sin rolle som ansvarlig styringsparti og følger Senterpartiet på denne linja. Jeg tror begge partiene vil møte seg selv i døra den dagen de eventuelt må ta ansvar og omsette ord til handling. Det er lett å mobilisere motstand mot forandring, men forandring er tvingende nødvendig for å bevare et trygt og bærekraftig velferdssamfunn. Vi forandrer ikke for å forandre. Vi forandrer for å bevare.
Monica Carmen Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2019-10-03:
En god skole gir elever ferdigheter til å mestre og skape sin egen framtid. Helt siden vi kom i regjering har Høyre jobbet for å skape en skole som gir muligheter for alle, og som utgjør en positiv forskjell for elevene, for vi vet at utdanning er en god investering for å hindre utenforskap og fattigdom. Den videregående skolen har et særskilt ansvar for å sikre kompetanse for framtidens samfunnsutvikling og innovasjon. Skolen skal forberede elevene på deltakelse innenfor utdanning og arbeids- og samfunnsliv, og skoletilbudet skal bidra til at elevene får anvendt sine evner og oppnår et godt grunnlag for framtidige yrkesvalg. Skole-Norge består av et mangfold av ulike linjer man kan søke seg til på videregående. Med fritt skolevalg vil hver enkelt elev ha mulighet til å velge det hun eller han selv mener er riktig for seg. Med fritt skolevalg åpnes muligheten for at elever fra f.eks. Hurum i Buskerud kan søke seg til Frogn videregående skole i Akershus, eller at elever som bor på Kløfta, har mulighet til å komme inn på musikk, dans og drama i Lillestrøm. Kanskje får elever fra Lillestrøm mulighet til å søke på Greåker i Sarpsborg, og de som bor på Skedsmokorset, får lov til å søke seg inn på Nannestad og lære om aerodynamikk og luft- og romfart. Det er derfor Høyre i regjering jobber for å innføre fritt skolevalg i alle fylker. Vi mener at elevene selv skal kunne velge hvilken skole de ønsker å søke seg til, og den valgfriheten må veie tungt. I dag er det opp til fylkene selv å bestemme om man ønsker fritt skolevalg. I Viken har man altså Akershus, som har fritt skolevalg med inntakssoner, og Buskerud og Østfold, som begge baserer seg på nærskoleprinsippet. Den nye plattformen som de rød-grønne i Viken nylig la fram, sikrer nærskoleprinsippet, et prinsipp som gir elever ikke bare rett til å gå på nærskolen, men som låser dem fast til det hvis linja eleven ønsker å gå på, tilbys på nærskolen. Dette gjør det vanskelig for elever som ønsker å skifte miljø, og det gir elevene mindre valgfrihet i undervisningen – et prinsipp hvor elevenes postnumre alene avgjør hvor de skal gå på skole, istedenfor å ta hensyn til at elevene er gamle nok til å kunne ta en fornuftig vurdering. De rød-grønne partiene ser det som sitt oppdrag å være en motmakt til dagens regjering. Høyre jobber for at flest mulig beslutninger flyttes ned til dem det gjelder, og i dette tilfellet er det elevene. Det må være mulig for en elev etter 10 år med skole i det samme·miljøet å kunne velge noe annet – enten det er en spennende linje, eller for å bytte miljø og få seg nye venner. Uansett grunn er det ingen andre enn eleven selv som vet dette best. For Høyre er det viktigere å sette eleven foran systemet.
Bersvend Salbu (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-03:
Jeg må få benytte første anledningen jeg er her oppe, til å si at jeg elsker kommuner og alt det fantastiske som skjer der, for det er faktisk veldig mye som skjer. Dette er vel ikke noe nytt, men det er i kommunene vi alle lever livet vårt – absolutt hele livet. Det er her barna våre vokser opp, det er her foreldrene våre blir gamle – og det er her vi alle skal ha et godt liv. I altfor mange kommuner er det dessverre slik at lærere og ansatte i helseomsorgen sier at de ikke får dagene til å strekke til. Da trenger vi flere ansatte. Det koster penger, og her svikter regjeringen norske kommuner, skolebarna og de eldre. For SV handler distriktspolitikk om moderne lokalsamfunn der det skapes trygge og gode arbeidsplasser, og der folk har nærhet til skole, Nav, jobb og mange aktiviteter. Det må være høy kvalitet på barnehager, skoler, helsetilbud og kulturtilbud i hele landet. Kvalitet koster, og derfor foreslo SV over 5 mrd. kr mer enn regjeringen til kommunene i behandlingen av kommuneproposisjonen i vår. Også fylkeskommunene får trolig mindre i 2020 enn de gjorde i 2019 med regjeringens politikk. Det varsles en stor reduksjon fra Kommunaldepartementet. Regjeringens kutt i fylkenes budsjetter vil ramme elevene i videregående skoler, regionale utviklingsmidler, kultur og museer og alle som er avhengig av transport, enten de kjører på fylkevegene med bil eller buss, eller med ferjer. Så til noe annet: I går skrøt regjeringen av at det kommer få asylsøkere til Norge. Ifølge FN var det ved inngangen til 2019 70,8 millioner mennesker på flukt. Av disse flyktet 29,4 millioner over en landegrense. 41,3 millioner er på flukt i sitt eget land. Mennesker som har flyktet på grunn av naturkatastrofer, er ikke medregnet i tallene som er nevnt. Disse kommer altså i tillegg. Det er beregnet at 17,2 millioner ble fordrevet av naturkatastrofer i 2018. Det er landene i nærområdene som tar imot flest flyktninger, og som tar den største belastningen. Stengte grenser i Europa og innstramminger i Norge gjør at det er historisk få asylsøkere som kommer til Norge, mens land som Hellas, Kypros og Malta tar imot flest førstegangs asylsøkere. SV mener Norge kan ta imot en større andel enn det vi gjør i dag, og avlaste land som er på bristepunktet. Kommunene – som jeg da elsker – har bygget opp både kompetanse og kapasitet til å gjennomføre integrering og bosetting. Og mange kommuner ønsker å ta imot flere fordi det har så veldig mange positive ringvirkninger for lokalsamfunnet. Til slutt vil jeg nevne at SV vil støtte forslaget fra Miljøpartiet De Grønne om å hente hjem den syke fireåringen i Al–Hol, sammen med søsteren og mammaen hans. Gutten er veldig syk, han er snart fem år. Og la det være klart: Mødre som returneres med barna, kan straffeforfølges når de kommer til Norge. Norge må ta ansvar for sine egne statsborgere.
Bersvend Salbu (Sosialistisk Venstreparti), 2019-10-03:
Jeg vil gjerne løfte fram et tema som er et hjertebarn for meg og for SV, og som det har blitt arbeidet med gjennom mange år av mange rundt omkring i hele vårt land, nemlig den desentrale høyskoleutdanningen. God utdanning og kunnskap på alle nivåer er viktig for å bygge hele landet vårt. Innen alle yrker, både i det private og det offentlige, er det viktig å ha riktig kompetanse, i tillegg til at det også gir noe til den enkelte person som tar en slik utdanning. Kan vi nå klare å bli enige om hvordan vi gjør det, for denne delen av utdanningssystemet flyter egentlig mellom mange sektorer, og kanskje litt utenfor, og ingen er vel helt sikre på hvem som har ansvaret. Barnehagetilbudet og grunnskolene er det kommunene som har ansvaret for. De videregående skolene ligger hos fylkeskommunen. Universitet og høyskoler har ansvaret for høyere utdanning, og formelt ligger vel kanskje ansvaret for desentral høyskoleutdanning hos de sistnevnte, men de er ikke nødvendigvis gjort i stand til det, eller har prioritert det nok, selv om mange er gode også. Det finnes vel 60 ulike steder hvor det gis desentral høyere utdanning i dag. De er avgjørende viktig for at kommuner og regioner får riktig og viktig kompetanse til det offentlige og private næringslivet. Ikke minst er profesjonsutdanningene meget attraktive, og det er mange eksempler på at uten slike tilbud ville det vært mangel på lærere, sykepleiere, sosionomer etc. De ulike desentrale utdanningssentrene har i stor grad oppstått ut fra behovet som finnes, og er blitt finansiert av bl.a. kommuner, fylkeskommuner ved regionale utviklingsmidler, næringsliv samt noe fra høyskoler og universiteter. Saken er at en trenger koordinatorer og tilretteleggere for dette på et fysisk sted skal dette bli et studiested for slik utdanning. Det er viktig at det blir et studiemiljø, selv om det ikke er en ordinær høyskole eller et universitet vi her snakker om. Kan vi nå få til en nasjonal plan for den desentrale høyskoleutdanningen og de lokale utdanningssentrene, slik at det gis forutsigbarhet, strukturelt og økonomisk? Det er avgjørende viktig for utviklingen innen både det offentlige og det private, og ikke minst for enkeltmenneskene som får dette tilbudet. Det gir også attraktivitet for et sted eller en region å kunne tilby slik utdanning for etablering av private bedrifter og offentlig virksomhet, så som Norsk helsearkiv på Tynset – takk til alle som bidro der – men også generelt når det gjelder tilflytting. Dette må vel være i tråd med satsingen fra regjeringen, Lære hele livet. Dette bør være en sak alle vil være med på å få til en god løsning på – hele landet og alle politiske partier. Så jeg vil utfordre statsrådene Mæland og Nybø til å få på plass et løp der vi får plassert desentral høyskoleutdanning ordentlig inn i utdanningssystemet.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2019-10-03:
Trontalen inneholder noen gode formuleringer, på flere politikkområder, faktisk. Utfordringen – eller problemet – er at regjeringen i sin praktiske politikk ikke akkurat følger opp sin egen trontale. De siste dagene har vi fått to utredninger, en om domstoler og en om kraftskatteregimet. Kraftskatteutvalget, et bestillingsutvalg fra regjeringen, hvor partene ikke fikk være med, leverte sin innstilling her forleden. Jeg har beveget meg på utsiden av dette huset i dag og deltatt på et seminar om kraftskatteutvalget sammen med om lag 300 andre – de fleste representerte Distrikts-Norge. Meldingene derfra var i tråd med Arbeiderpartiets syn på utvalgets forslag, nemlig at det er et avgjørende prinsipp at ved bruk av naturressurser skal en del av verdiskapingen ligge igjen lokalt. For Arbeiderpartiet er det altså uaktuelt å rive i stykker den samfunnskontrakten vi har for vannkraften. Bare for mitt eget fylkes del, Østfold, vil forslagene fra utvalget fjerne om lag 50 mill. kr i året – penger som kommer innbyggerne til gode. I så måte er det fullt ut mulig å være enig med de om lag 300 deltakerne på seminaret om kraftskatteutvalget som ble holdt i dag. De ba ikke om at forslagene ble skrinlagt, de ba om at forslagene blir makulert. Så fikk vi også forslag om ny domstolstruktur, hvor nedlegging av bl.a. Heggen og Frøland tingrett ligger inne, hvor de mener at dette bør flyttes fra Mysen til Ski. Utfordringen er ikke i første rekke at Heggen og Frøland tingrett ligger på Mysen i indre Østfold, utfordringen er at domstolene er sulteforet. Det er lange køer for ofrene for kriminalitet, og kriminelle får nå strafferabatt fordi det har tatt lang tid å få saken opp til doms. Stortingsrepresentant Ingjerd Schou fra indre Østfold og Høyre sier følgende i lokalavisen: «Tingrettene er med på å gjøre mindre byer til hva de er, sammen med en rekke andre institusjoner. Dessuten er Heggen og Frøland tingrett effektiv.» Og Schou fortsetter: «Det er en undervurdering å mene at kompetanse ikke finnes eller kan rekrutteres til indre Østfold.» Og så avslutter den samme stortingsrepresentant Schou med å si: «Siste ord er ikke sagt i denne saken.» Jeg støtter Høyres representant fullt ut i denne saken og stiller meg fullt og helt bak hennes uttalelser i dette. Jeg håper at representanten Schou har gjennomslag i egen flertallsregjering. Arbeiderpartiets målsetting er å ta hele Norge i bruk. Arbeiderpartiets distriktspolitiske mål er ikke å legge ned og sentralisere. Arbeiderpartiets distriktspolitiske mål er å desentralisere det vi kan, og gi innbyggerne gode og effektive tjenester nær der de bor og lever. Da kan man ikke tappe distriktene for penger og kompetanse, slik den sittende regjeringen har en forkjærlighet for å gjøre.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2019-10-03:
Noreg er eit godt land å bu i og blir framleis rangert som eit av verdas beste land å leve i. Me som er så heldige å bu i eit land med gode velferdsordningar, låg arbeidsløyse og der befolkninga er høgt utdanna, tenkjer kanskje ikkje så ofte over at det ikkje er sjølvsagt. Det bør me kanskje i større grad reflektere over. Noreg er ein liten nasjon med open økonomi. Me er avhengige av å kunne selje våre varer og tenester i ein større marknad. Det sikrar EØS-avtala oss. Denne avtala, som i år kan feire 25-årsjubileum, har tent oss godt. Den gjev bedrifter tilgang til ein marknad med 500 millionar europearar, og me veit at 70 pst. av eksporten frå fastlandet går til EØS-området – 80 pst. om ein reknar med olje og gass. Avtala sikrar bedrifter same konkurransevilkår som andre europeiske bedrifter. Eksporten frå mitt heimfylke, Telemark, var ifølgje tal frå Menon Economics i 2017 to tredjedelar til EU/EØS – 10 pst. var retta mot Storbritannia. I tillegg sikrar avtala fri reising i heile Schengen-området, same mobilprisar i Europa som heime, norske studentar får unike moglegheiter til studietilbod, Europeisk helsetrygdkort sikrar deg same behandling ved sjukdom som innbyggjarar i det aktuelle EU-landet og moglegheiter til å bu og jobbe kvar som helst innanfor EØS-området. Aftenposten hadde 11. juni i år ein leiar med overskrifta «Folket blir mer og mer glad i EØS. Politikerne henger etter». Det var med bakgrunn i Sentios måling for Klassekampen og Nationen, som viste til at 61 pst. ville stemt ja i ei folkeavstemming om å behalde avtala. 25 pst. svarte nei. Vidare viste dei til at støtta har auka betydeleg sidan første måling i 2012. Då sa 46 pst. at dei ville behalde avtala. Om oppslutninga er stor blant folk, er det bekymringsfullt at det ser ut til at delar av fagbevegelsen rustar seg til kamp om EØS-avtala. I avisa Varden frå mitt heimfylke, Telemark, på tysdag skriv ein i leiaren under overskrifta «Farlig spill om EØS» om Fellesforbundet si avdeling i Telemark, som er svært tydeleg i sitt innspel til landsmøtet og meiner at «EØS er en selvpåført tvangstrøye som vi snarest mulig bør kvitte oss med!». Lat oss håpe at andre delar av fagforeininga ser viktigheita av EØS-avtala. Forhåpentlegvis er kaoset rundt brexit òg med på å synleggjere at det ikkje er så enkelt å erstatte EØS-avtala med frie handelsavtaler. Høgre vil vere garantisten for at EØS-avtala skal bestå, for å sikre norske arbeidsplassar og dermed sterke, berekraftige velferdssamfunn.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-10-03:
EØS-avtalen er en bærebjelke i Norges forhold til Europa. Den har tjent Norge vel, ikke minst distriktspolitisk. Bare i min region, Innlandet, går godt og vel 70 pst. av en eksport på ca. 27 mrd. kr til EU-land. I henhold til NHOs tall impliserer dette ca. 20 000 arbeidsplasser. I den offentlige debatten om å utrede alternativer til EØS-avtalen er det gjerne markedsadgangen som trekkes frem. Midt i brexit-tåken er det da fristende å spørre om en virkelig tror at søkkrike Norge i dag ville få en mer gunstig handelsavtale enn den vi faktisk har i EØS. Svaret på det vil for de fleste åpenbart være nei. Det er også viktig å trekke frem at EØS-avtalen faktisk handler om mye mer enn markedsadgang og eksport: Bevegelsesfrihet, forskningssamarbeid, utdanningssamarbeid, eller det omfattende arbeidet for standardisering av forskrifter på en lang rekke områder er eksempler på forhold som styrker norsk samfunnsliv og gjør hverdagen enklere for mange av oss. Vi lever i en tid da motkreftene for internasjonalt samarbeid er i fremvekst. For små nasjoner som vår er det ikke en god utvikling, tvert om. Det er først og fremst de små nasjoner som er tjent med gode internasjonale institusjoner, som kan ivareta sikkerhet og forutsigbarhet, i motsetning til det som har vært historiens regel, nemlig at de store har kunnet ta seg til rette. I Europa handler dette selvsagt om EU. EU er i dag det EU var tenkt å være, nemlig en garantist for fred mellom de europeiske landene og et redskap for mest mulig likeverdig behandling når det kommer til rettigheter og økonomiske muligheter. I dette er det investert mye. Og det er trist å se hvordan mange av de fordelene som har blitt oppnådd, nå blir tatt for gitt, og at motkreftene får vind i seilene uten at man ser fordelene som henger med. En eventuell utredning om alternativer til EØS-avtalen, initiert av storting eller regjering, kan vanskelig leses som noe annet enn et sterkt signal om at Norge ønsker en løsere tilknytning til EU enn den vi har. Dette vil være en ulempe i det kontinuerlige diplomatiske arbeidet som Norge, som ikke-medlem av EU, til enhver tid står i. Signalene som kommer fra tunge miljøer i fagbevegelsen, er derfor foruroligende, ikke minst i lys av den innflytelse fagbevegelsen har i Arbeiderpartiet. Det påhviler Arbeiderpartiet et stort ansvar for ikke å gi etter for indre press fra fagbevegelsen, enn si ytre press fra et stadig voksende Senterparti. Det har vært bred enighet i Stortinget om at EØS-avtalen fungerer godt for Norge. I dette spørsmålet må vi løfte blikket og holde fast ved de lange linjene i norsk utenrikspolitikk og ikke la skiftende vinder og kortsiktige politiske gevinster undergrave våre muligheter i årene som kommer.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2019-10-03:
Vi har en valgkamp bak oss som i hvert fall i Finnmark avslørte en stor avmakt blant folk. Avmakten knytter seg til mange forhold, som tvangsammenslåingen av Troms og Finnmark, frustrasjon over mangel på økt styrking av Forsvaret i nord, helikoptre som skulle flyttes sørover, statlige arbeidsplasser som flyttes ut, eksemplifisert gjennom denne ukens forslag om å fjerne to av tre tingretter i landet. Det betyr at en kan måtte dra nesten 50 mil, fra Kirkenes til Alta, for et møte i tingretten. Det føyer seg inn i et bilde der fjerning av kompetansearbeidsplasser fra Finnmark og andre distriktsfylker blir tydelig. Denne regjeringen har overført ansvaret for statlige fiskerihavner fra Kystverket til fylkeskommunene. Det har i praksis betydd at planlegging av nye fiskerihavner har stoppet opp. Denne typen planlegging er spesialkompetanse, og per i dag er neppe noen av fylkeskommunene klare for den krevende oppgaven de har ansvar for fra 1. januar 2020. Utbygging av fiskerihavner er kritisk infrastruktur for norsk fiskerinæring, og måten dette feltet har vært behandlet på av denne regjeringen, står til stryk. Regjeringen skryter hemningsløst av at de bygger veier i rekordtempo i Norge. Vel, vi i Finnmark merker svært lite til det. Vi har kun ett utbyggingsprosjekt igjen når Tana bru straks ferdigstilles, Skarvbergtunnelen. Rv. 94 mot Hammerfest står i bero selv om Frank Bakke-Jensen fra Høyre lovet realisering i forrige valgkamp. Kløfta, som også er lovet realisert, ligger langs E45 mellom Alta og Kautokeino, er rasfarlig og attpåtil ferdig planlagt av Statens vegvesen. Ny flyplass i Hammerfest venter også på en avklaring. Dagens flyplass har for dårlig regularitet, og en avklaring er viktig for olje- og gassbyen Hammerfest. Arbeiderpartiet forventer at Finnmark får sin rettmessige andel av samferdselsmidlene i Norge, men også at statsbudsjettet inneholder midler som overføres til fylkeskommunene til utbygging av fiskerihavner. Vi kommer til å følge nøye med på om midlene følger de nye oppgavene. Avmakt er en skrekkelig følelse som ikke avler noe godt. Den følelsen mange i Distrikts-Norge sitter med, at all vekst og utvikling skjer i befolkningstette områder, mens ressursene skal hentes i periferien uten at ringvirkningene blir der, bygger ikke landet. Arbeiderpartiets stolte slagord «By og land hand i hand» fra 1933 står seg ennå i dag, og er fortsatt vår gjeldende politikk.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2019-10-03:
Det går veldig bra i Norge, men vi hviler ikke på laurbærene i Høyre. For det er mange utfordringer som må løses. Skal vi beholde et godt, bærekraftig velferdssamfunn og samtidig sette inn et høyere gir for å bekjempe klimakrisen, må vi igjennom en del nødvendige omstillinger. I Høyre vil vi omstille og forandre for å bevare. Vi vil holde fast ved det som gjør Norge til et godt land å bo i – et land med små forskjeller, et land hvor vi har tillit til hverandre, et land hvor tjenestene er nær der folk bor. Av og til er det nødvendig med reformer fordi det har skjedd endringer i samfunnet vårt over tid. Vi lever heldigvis ikke i et land som er sementert. Vi lever i et Norge som er i utvikling og i bevegelse. Derfor må systemene vi har etablert, endres i takt med utviklingen. Endringer og omstillinger tar tid, og et styringsdyktig parti må tåle å stå i vanskelige omstillinger uten å vingle når omstilling smerter. Kommunereformen handler ikke om å sentralisere makt, den handler om å stoppe den sentraliseringen som allerede foregår. Mange mindre kommuner opplever fraflytting, og har problemer med å levere kvalitativt gode tjenester. 70 pst. av de små kommunene i Norge sier at de er helt avhengige av samarbeid og interkommunale avtaler eller innkjøp for å kunne levere tjenester til innbyggerne, jf. en rapport fra Telemarksforskning. Og når man allerede samarbeider og har inngått interkommunale avtaler med nabokommunene om barnevern, brannvesen og sykehjem, er det ikke da like greit å gå løpet helt ut og bli en større kommune med felles rådhus, felles rådmann, felles ordfører og felles kommunestyre? Min hjemkommune, Asker, slår seg sammen med kommunene Røyken og Hurum 1. januar 2020. Det har vært en forbilledlig og god prosess, og innbyggerne har vært involvert hele veien. Jeg er stolt av å bo i en kommune hvor FNs bærekraftsmål er rammeverket for den nye kommuneplanen. Tjenestene til innbyggerne i nye Asker vil fortsatt være der hvor folk bor. I Holmsbu vil det være både helsetjenester, hjemmetjenester, skole og barnehage. Det samme vil det være i Spikkestad i Røyken. Det er skremselspropaganda å hevde at kommunesammenslåing innebærer at folk mister tjenestene der de bor. Det er kun rådhuset, kommunestyret og ordføreren pluss noen administrative tjenester som blir slått sammen. Innbyggerne i Asker, Hurum og Røyken har forstått at de har mye å vinne på å bli en større kommune. Det var stor skepsis der også til å begynne med, slik det alltid er ved store endringer, men nå er folk positive. De aller fleste mener at dette er en god og riktig beslutning, noe de også ga uttrykk for ved valget i høst. Høyre opplevde, som det ledende og største partiet, å få rekordstor oppslutning, 43,1 pst. Jeg er glad jeg bor i en kommune som er opptatt av utvikling, som har politikere som er fremoverlente, og som vil forandre for å bevare.
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2019-10-03:
I trontalen ble det vist til at et av regjeringens mål er at det skal bo og arbeide folk i hele landet. Det er et mål som jeg håper og tror de fleste her stiller seg bak. Dessverre er det ikke nok å si det, det krever også handling og virkemidler som gjør det mulig. I Nordland opplever vi i stor grad det motsatte. Endring i inntektssystemet har gjort at mitt fylke over en fireårsperiode får kutt på nærmere 460 mill. kr, og det faktum at det er et ekstremfylke når det gjelder ferje- og hurtigbåtsamferdsel, tas det ikke høyde for. I tillegg kuttes det kraftig i regionale utviklingsmidler, og det sier seg selv at dette ikke bidrar nevneverdig til vekst og næringsutvikling. Flere innvandrere må inkluderes i arbeidsmarkedet gjennom bedre integrering, heter det også i trontalen. Jeg er helt enig, og i Nordland har vi, særlig i de mindre kommunene, vært knallgode på integrering. Vi trenger flere mennesker, og vi tar vare på dem som kommer. Dessverre har regjeringen bestemt at små kommuner nå ikke skal få lov til å bosette flyktninger, så de gode apparatene som er bygd opp, legges nå ned, og vi står igjen uten gode forklaringer. Folk engasjerer seg i den politikken som føres, noe kommune- og fylkestingsvalget viste. Grunnen er at innbyggere i ikke-urbane områder føler seg lite verdsatt og nærmest nedleggingstruet. Tidligere i dag har vannkraftkommunene i Norge diskutert forslaget til nye skatteregler, et forslag som vil ta nærmere 4 mrd. kr fra distriktskommunene. Utredningen bærer preg av at ekspertutvalget overhodet ikke har lyttet til verken næringen eller kommunene, og konklusjonen til LVK, Landssamanslutninga av Vasskraftkommunar, er at den bør makuleres. Et annet forslag er nedlegging av tingretter. Man kan jo spørre seg om det er slik at man ønsker et geografisk klasseskille i den norske rettsstaten. Til slutt vil jeg nevne tilskudd til frivilligsentraler. Det er vedtatt at dagens gode ordning skal endres, og det skal gis tilskudd til frivillighet per innbygger i stedet for per sentral, men den totale summen skal være den samme. Dette kan bety kroken på døra for svært mange sentraler i landet, noe som igjen bygger ned lokalsamfunnene våre. Det må gå an å lytte til de berørte og se at man bør snu i denne saken. Heldigvis ble det ingenting av forslaget om endring i veterinærvakttilskuddet, og nå forventes det at også frivilligheten skal få bestå i hele landet gjennom videreføring av dagens ordning. Den nedleggingstrangen vi opplever i Nordland, og særlig på deler av Helgeland, henger ikke på noen måte i hop med iveren etter å utnytte verdiene som finnes langs denne gullkysten i nord, både innenfor havbruk og andre områder. Som i andre forhold må regjeringen forstå at det handler ikke bare om å ta – man må gi litt også.
Bengt Rune Strifeldt (Fremskrittspartiet), 2019-10-03:
Med Fremskrittspartiet i regjering opplever alle forenklinger i sin hverdag, både næringslivet og ikke minst den vanlige borger. Den siste forenklingen for den vanlige borger, som absolutt er blitt en hit, er digitalt førerkort – man ser at 670 000 lastet det ned det første døgnet. Digitalisering gjør hverdagen enklere for folk flest. I 2014 ble det satt mål om å redusere kostnader for næringsliv og bedrifter med 15 mrd. kr innen 2017. Det målet er nådd. Men forenklinger skal fortsatt prioriteres høyt, og regjeringens tiltak for å forenkle og redusere rapporteringskrav skal fortsette å spare bedrifter for milliarder av kroner. Det nye målet er å forenkle for 10 mrd. kr i perioden 2017–2021 og dermed bidra til å skape enda flere arbeidsplasser i hele landet. Det merkes på arbeidsledigheten at det skapes flere arbeidsplasser. I Nord-Norge har utviklingen også vært positiv. De siste tallene for Nordland viser en ledighet på 1,7 pst., ned fra 2,9 pst. i 2013. Finnmark har en ledighet på 2,5 pst., mot 3,5 pst. i 2013. Troms har en ledighet på 1,6 pst., mot 2,3 pst. for seks år siden. Arbeidsledigheten er nå den laveste på mange år. Veksten i økonomien har god fart. Norge er på rett spor. Det går godt i Norge, både i sentrale strøk og i distriktene. I mange tiår var det lite utvikling og etablering av nye arbeidsplasser i den nordligste delen av landet. Nå ser stadig flere mot nord. Etter seks år med Fremskrittspartiet ved makten er det større optimisme og framtidstro i nord enn på svært lenge. Vi legger forholdene til rette for vekst i nord. Vi ser det innen olje- og gassnæringen, mineralnæringen og fiskeri- og sjømatnæringen – tre næringer som kommer til å bli særdeles viktige for nasjonen Norge og ikke minst for det nordlige Norge i årene framover. Det bidrar til at andre næringer i nord styrker seg. Vi ser en tydelig vridning i aktivitetene – hvor det meste skjer i nord. Den tydelige veksten i nord gjør Senterpartiets stadige beskyldninger om sentralisering grunnløse. En sånn vekst, investeringsvilje og optimisme skaper naturligvis også noen utfordringer. Det investeres i større fiskefartøy, som gjør at vi også må satse på å utvikle fiskerihavnene, sånn at de nye, større båtene kan fortsette å levere sine fangster og fortsette den gode utviklingen. Jeg var i forrige uke på kyst- og havnekonferansen i Honningsvåg, og ifølge seniorrådgiver Eirik Selmer hos Finnmark fylkeskommune har de siste årene vært svært positive med tanke på å utvikle fiskerihavnene, spesielt i Finnmark. Så planleggingen har så visst ikke stoppet opp, slik representanten Ingalill Olsen hevdet. Det gir et godt utgangspunkt for å overføre fiskerihavnene til de nye regionene. Vi legger forholdene til rette for videre vekst i nord.