trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ole-Anton Teigen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
Jeg har i dag sittet og hørt på ca. 60 innlegg og over 50 replikker. Til sammen blir det over ti timer med ord, ord og atter ord. Vi har fått en beskrivelse av landet vårt som er svart-hvitt, der representanter fra regjeringspartiene farger landet i klare og rene røde og grønne farger, mens opposisjonen farger det hele i svart. Men hvor blir det av visjonene? Hvor blir det av de store og viktige spørsmålene? Hvordan vil vi at landet vårt skal se ut i år 2020 eller i 2030? Slik kunne vi stilt spørsmål etter spørsmål og prøvd sammen å finne noen gode svar. Her i denne sal er vi 169 voksne og fornuftige kvinner og menn som alle vil det beste for nasjonen Norge. Det er vel utopi å tenke seg at vi kunne sette oss sammen og finne de beste løsningene for våre barn og barnebarn, men tenk om vi en dag kunne gjøre det! Jeg tror vi kunne få mye mer effekt ut av hver krone vi bevilger gjennom denne sal, hvis vi gjorde det. Men vi er mer opptatt av å spenne beinkrok på våre politiske motstandere, og i tillegg mistenkeliggjør opposisjonen alt det Regjeringen og flertallet i Stortinget foretar seg. Det er mye fornuft samlet i denne sal, og hvis vi brukte tiden til å finne de beste løsningene og gjennomførte dem, hadde vi i dag hatt et bedre samfunn – tror jeg. Men å tro på dette er vel og blir vel en utopi – dessverre. I den virkelige verden har vi i dag en flertallsregjering som er utgått av tre partier som naturligvis vil det beste for landet vårt. Dikteren Rolf Jacobsen sier det så treffende: Landet vårt er langt, og det meste er nord. Dette har Regjeringen tatt innover seg og satser store midler på nordområdene – mulighetenes landsdel. Og det er jeg kjempeglad for. Vi styrker kommuneøkonomien, slik at Kommune-Norge kan gi de velferdstilbudene som innbyggerne har behov for. Det har betydd at vi i Lyngen kan styrke barnehagene og grunnskolen og gjøre nye og moderne grep innen næringsutvikling.Vi styrker samferdsel i videste forstand – fra fylkesveiene til bredbånd – og det skal skje i hele landet.Det er blitt mye billigere å fly i Nord-Troms og Finnmark, og vi har gjennomført redusert arbeidsgiveravgift.Vi har gjort noen grep slik at Hurtigruta kan være motoren i det nordnorske reiselivet.Vi satser på livskraftige småsamfunn og ny og moderne kompetanse. Vi kan aldri konkurrere på pris, men vi kan konkurrere på kompetanse, kvalitet og leveringsdyktighet. Nordområdene er altså øverst på dagsordenen – med oss ved roret. Her vil vi se noen satsinger framover som i et historisk perspektiv vil være unike. For fellesskapet, distriktene og nordområdene er den rød-grønne regjeringen allerede en velsignelse.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2006-10-05:
Venstres miljøpolitikk har vært rimelig forutsigbar det siste året. Man legger seg inn sammen med de store miljøorganisasjonene, og man prøver å angripe Regjeringen ved å være langt mer miljøvennlig enn det Regjeringen er, enten det nå dreier seg om fornybar energi, det dreier seg om nordområdene, eller det dreier seg om gass. Det synes jeg for så vidt er all right. Men det er jo et paradoks når man ser på de sjumilsstegene Venstre har tatt i miljøpolitikken, fra man var i posisjon for bare et år siden. Man ble så mye mer miljøvennlig over natten at man faktisk plusset på betydelige midler i sitt eget miljøbudsjett da man i fjor la fram sitt alternative forslag til statsbudsjett. Vi har løftet klimaproblematikken til et nivå som Kvassheim er langt fra å kunne vedkjenne seg, gjennom at vi har sagt at vi skal rense gasskraften. Det var et løft som den forrige regjeringen på ingen måte så seg i stand til å bidra til. Dette er det enkeltløftet som Lavutslippsutvalget mener er det absolutt viktigste, og som vil bidra mest til at vi når våre mål. Kan Kvassheim svare meg på hvorfor han mener at vi etter dette sjumilssteget fremdeles framstår som klimaversting?
Inge Lønning (Høyre), 2006-10-05:
Det gir grunn til bekymring at statsministeren åpenbart anser budsjettlekkasjer som forbilledlige, og at han har latt seg inspirere slik at han har satt det i system. Jeg må da få lov å spørre: Betyr det at man akter å fortsette denne praksis og trappe den opp i løpet av denne fireårsperioden, slik at det til sist blir overflødig å holde en finanstale i det hele tatt for Stortinget? En meget erfaren reporter i NRK fortalte meg – jeg husker ikke om det var i går eller i forgårs – at vedkommende nå hadde gitt beskjed til regjeringskvartalet at heretter ville man ikke ta imot lekkasjer på under 100 mill. kr, for nå var strømmen blitt så strid at hvis de skulle formidle alt sammen, ville de få heltidsbeskjeftigelse. Jeg må få lov å minne statsministeren om at det var et enstemmig storting, med tilslutning fra den nåværende statsminister, som vedtok reformen av Stortingets forretningsorden mot slutten av forrige stortingsperiode og som knesatte at trontaledebatten skal gjøres ferdig før budsjettfremlegget offentliggjøres. Mener statsministeren at det var, jeg hadde nær sagt, en fiktiv reform, eller mener han at han ikke oppfattet at poenget med det fra Presidentskapets side, og som Stortinget sluttet seg enstemmig til, var at man skulle unngå å havne i en så absurd situasjon som den vi har opplevd med denne trontaledebatten, som er blitt en enda underligere form for ekstra finansdebatt enn de man hadde den gang da trontaledebatten fant sted etter at finanstalen var holdt. Den gang stod i hvert fall alle Stortingets representanter likt når det gjaldt informasjonsgrunnlag. Jeg må jo si at hvis denne regjering akter å fortsette med denne praksis, så må Presidentskapet overveie å ta opp igjen forretningsordenen til ny revisjon. For den tidligere praksis var i hvert fall vesentlig bedre enn den praksis denne regjering har innført.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2006-10-05:
Før valget i fjor gikk Regjeringen ut og lovte en massiv miljøopprusting av Groruddalen. Blant annet skulle det bygges containerterminal på Alnabru. Men den samme regjeringen ser på at Posten Norge etablerer seg på Robsrud i Lørenskog kommune, med de miljøkonsekvenser det har for Groruddalen og Lørenskog. Det vil føre til det motsatte av det Regjeringen gikk til valg på, nemlig å miljøoppruste Groruddalen. Posten Norge burde ha blitt etablert i nærheten av den nye containerhallen og den nye containerterminalen, som Oslo kommune og Statens vegvesen mente var den mest miljøvennlige løsningen. Det ville hatt en positiv konsekvens for Groruddalen og Lørenskog kommune, med 5,2 millioner færre kjørte kilometer – med mindre utslipp av støv, støy og unødvendig trafikk – nettopp gjennom Groruddalen. Samferdselsministeren varslet også om å overføre godstrafikk til jernbanen, uten at vi ser noen konkrete tiltak for det. Akershus og Oslo opplever at de er de store taperne når det gjelder styrking av veibevilgninger. Samferdsel er viktig for miljøet og for næringsutviklingen i Akershus og en forutsetning for et levende fylke. Utbygging og vedlikehold av veier i Akershus er også viktig for hele landet. E6/E18 virker som en hovedpulsåre for hele landet. Ambisjonen om full barnehagedekning er god. Det kan være en viss fare at enkelte kommuner ikke greier dette, og da er det viktig at Regjeringen ikke ekskluderer de private aktørene – de private barnehagene – men likestiller dem med de kommunale barnehagene økonomisk. De private barnehagene står for en stor andel av barnehageplassene, ja, i mange kommuner er det sånn at de står for de fleste plassene. Trolig må det etableres 15 000 nye barnehageplasser for å få full dekning neste år. De private barnehagene og kommunene må i større grad enn tidligere bli tatt med på råd når disse ambisiøse planene skal følges opp. Når vi har hørt alle lekkasjene de siste dagene, har vi fått inntrykk av at det vil se meget lyst ut. Retorikken til kommunalministeren har vært ny kurs, og at kommuneøkonomien skal bli mye bedre. Ja, da forsvinner alle utfordringene til kommunene, som vi forstår. Jeg skulle ønske at vi fikk en del lekkasjer også fra kommunalministeren, men som kjent holder jo Pampers tett.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Debatten i dag har i grunnen vært både forutsigbar og litt merkelig. Fra opposisjonen har vi fått høre at den sittende regjering ikke gjør noen ting, og samtidig har vi i innlegg etter innlegg fått høre at Regjeringa gjør forferdelig mye galt. Begge deler kan rett og slett ikke være riktig. På samme måte er det ganske forutsigbart hva vi kommer til å høre i morgen. Noen vil si at Regjeringa bruker for mye penger, mens en antakeligvis fra andre vil bli kritisert at en bruker for lite til mange gode formål. Så i det store og hele er debatten i dag ganske forutsigbar. Vi kan konkludere med at vi har en lite slagkraftig opposisjon i Stortinget, i alle fall en lite samlet opposisjon i Stortinget. På radioen i dag tidlig hørte jeg Erna Solberg si at Regjeringa er retningsløs. Det synes jeg er et heilt feilaktig uttrykk – på samme måte som den regjeringa Erna Solberg var med i, ikke var retningsløs. Det var jo heilt klar retning på politikken som den regjeringa førte. Det var jo heilt klar retning mot høyre, med sveltefôring av offentlig sektor, brutalisering av arbeidslivet og større forskjeller mellom folk i Norge. Nå føres det en politikk med en annen retning. Selvfølgelig blir det ikke dramatiske endringer natta over, men gradvis endres den politiske kursen. Det blir mer penger til kommuner, det har blitt en mer menneskelig arbeidsmiljølovgivning, og det har blitt mer fellesskap og solidaritet. Statsministeren gikk grundig gjennom viktigheten av å få på plass en ny folketrygd og inviterte Stortinget til et bredt forlik i innlegget sitt i dag formiddag. Det arbeidet er allerede i gang. I sitt innlegg noe seinere sa Siv Jensen at samarbeidet mellom Regjeringa og opposisjonen har vært helt fraværende. Ja, i pensjonssaken har nok det samarbeidet vært rimelig fraværende, men med de andre opposisjonspartiene er det arbeidet allerede i gang. I pensjonssaken er det på en måte Fremskrittspartiet mot røkla. Fremskrittspartiet var ikke interessert i å lage noe forlik i Pensjonskommisjonen. Fremskrittspartiet var ikke interessert i å være med på pensjonsforliket i Stortinget i fjor, og da kan de ikke komme nå i år, når saken begynner å gå inn i de avsluttende runder, og forvente å få være med på å lage et forlik i pensjonssaken. Men med de øvrige opposisjonspartiene bør det være mulig og ønskelig å få på plass et bredt pensjonsforlik. Fremskrittspartiet ville ha en heilt annen pensjonsmodell, en pensjonsmodell hvor alle ble gjort til minstepensjonister. Og det etter at flere fremskrittspartirepresentanter i dag har snakket om hvor dårlig det er å bli minstepensjonist – et noe eiendommelig synspunkt.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2006-10-05:
Når Regjeringen nå legger fram sitt statsbudsjett for 2007, får vi den store testen på om de rød-grønne makter å bygge Norge videre. Høyre mener at det å bygge vei er å investere for fremtiden. Det er i gode tider – sånn som nå – at vi kan, og må, bygge landet. I Nord-Norge, og spesielt i Nordland, er vi avhengige av økning i rammene til vei og innhenting av etterslep for å nå målene i Nasjonal transportplan. Nordland har et rikt næringsliv, og vi har mange gründere som ønsker å satse. Blant annet produseres det 211 000 tonn laks og ørret i Nord-Norge, og store deler av dette skal fraktes med trailere ut til kunder i hele Europa. Videre investeres det mye innenfor turisme og reiseliv. Høyre vet at gode veier er en forutsetning for å sikre at turistene velger å legge ferien sin til Nord-Norge, at busser og trailere kan komme seg trygt fram i Nord-Norge, og at vi sikrer arbeidsplassene og dermed velferden. Derfor er det nødvendig med økte bevilgninger til samferdsel. Også på veiområdet har Regjeringen lovet mye. Vi i Høyre og i Nord-Norge er veldig spent på budsjettet i morgen, og håper at det ikke går med vei som det gikk med løftet om satsing på gratis skolemat og lavere strømpriser til industrien. De siste er jo fordoblet – ikke satsingen, men prisene!
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Det er uro i politikken. Flertallsregjeringen oppfattes som en trussel mot det etablerte og skal bekjempes med alle midler. Opposisjonen fokuserer på kaos, intern uro og bråk mellom regjeringspartiene. Regjeringspartiene, derimot, fokuserer på mulighetene for langsiktighet, forutsigbarhet og mindre spill om de politiske sakene. Det er lenge siden det har vært en så levende politisk debatt som det siste året. Alle snakker om Soria Moria og flertallsregjeringen, en situasjon som den forrige regjeringen bare kunne drømme om: Ingen snakket om Sem-erklæringen, men kun om kaoset og spillet i Stortinget. Dette har de tidligere regjeringspartiene innsett. Det samme har Fremskrittspartiet. Men i motsetning til i Sverige, der Høyre og sentrumspartiene snakket seg sammen før valget og oppnådde flertall i Riksdagen, er det her i landet høyst usikkert hvem som vil danne flertall med hvem av de borgerlige partiene ved neste stortingsvalg. Men målet, både til de tidligere regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, er tydelig. Det er å danne en flertallsregjering som får gjennomført sin politikk, slik dagens regjering gjør. Jeg finner det derfor underlig at de samme partiene utelukkende fokuserer negativt på flertallsregjeringen. Flertallet i befolkningen valgte Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i stortingsvalget for ett år siden, et flertall som fokuserte på verdiene rettferdighet, like muligheter for alle, uavhengig av sosial status, og solidaritet, et flertall som gjennom dette verdigrunnlaget ville snu den samfunnsutviklingen som den Høyre-dominerte regjeringen stod for, og som ville skape forutsigbarhet og langsiktighet i politikken. Det er store forventninger til flertallsregjeringen! Både opposisjon og innbyggere krever resultater straks. Det er viktig å understreke at Regjeringen har fire år på seg til å levere resultater. Noen resultater kommer raskt, andre vil komme etter hvert. Det er fordelen med en flertallsregjering at det er rom for også å jobbe langsiktig. Det vi imidlertid kan se, er at samfunnsutviklingen er på rett vei i forhold til hva flertallet i Norge ønsker. Utdanning er veien ut av fattigdom, sier Nelson Mandela. Sør-Afrika er et utviklingsland med stor fattigdom. Norge, derimot, er et rikt land, der fattigdom skulle vært historie. Men det er det ikke. Forskjellene i samfunnet har økt. Å fjerne fattigdommen og å utvikle Norge som kunnskapsnasjon er to av de viktigste oppgavene vi har. Grunnleggende mål i dette arbeidet er å gi alle like muligheter til utdanning, til arbeid, til helsetjenester, uavhengig av sosial status. Derfor har vi stoppet privatiseringen av skolene. Isteden prioriterer vi å utvikle fellesskolen. Derfor satser vi stort på voksenopplæring, på arbeidsmarkedstiltak og på tilrettelegging av helse-, omsorgs- og sosialtjenester, som skal gi folk en mulighet til å være i arbeid. Regjeringen har sittet i ett år. Det er tre år igjen. Velgerne har allerede etter det første året sett at valget gjør en forskjell. Det vil de få se enda mer av i årene som kommer, når flertallsregjeringen skal fortsette å gjennomføre sin politikk.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2006-10-05:
Til siste taler må jeg få bemerke at det er altså ikke opposisjonen som har skapt Regjeringens kaosry. Det har Regjeringen greid utmerket godt selv. I dag debatterer vi en trontale som inneholdt mange fagre og uforpliktende formuleringer, men svært lite substans når det gjelder den store kraftutfordringen vi står overfor i dette landet. På Mongstad i Hordaland kan gasskraftutbygging kombineres med industrivirksomhet i et varmekraftverk som gir formidable 80 pst. energiutnyttelse. NVE har gitt en overbevisende positiv konsesjon, som i det siste er supplert i en anbefaling om større rørdiameter på gassledningen mellom Kollsnes og Mongstad, og tilknytning for annen industrirelatert virksomhet. SFT har, helt uforståelig, ikke anbefalt utslippssøknaden, til tross for at også de må vite at om ikke gassen blir brukt på Mongstad, ja, så blir den eksportert til kontinentet. Det globale CO2-bildet blir dermed akkurat det samme. Dette er strutsepolitikk. Energiverket på Mongstad er samtidig det viktigste industriprosjektet på land på mange år i Hordaland. Utbyggingen vil ikke bare sikre de nærmere 700 arbeidsplassene på anlegget, men flere tusen arbeidsplasser i Bergensregionen og på Vestlandet indirekte. Rørledningen med avgrening som nå er anbefalt i konsesjonen fra NVE, muliggjør moderne og kjærkommen industrisatsing både i Sløvåg og på Lutelandet i Sogn og Fjordane. Dette syns vi i Høyre er svært positivt, og vi registrerer at vi har sterk støtte fra LO og NHO. Et moderne anlegg på Mongstad vil også danne grunnlag for en framtidig etablering av et CO2-fangstanlegg, som i sin tur kan forsyne oljefeltene i Nordsjøen med CO2 som trykkstøtte og dermed skape merutvinning fra oljefeltene. En ny kraftkilde i Bergensregionen vil gi kjærkomment krafttilskudd, og utsetter dermed også realisering av en ny landskapsskjemmende kraftlinje gjennom Hardanger. Vi i Høyre mener at dette samlet gir mange, tunge grunner for at Regjeringen nå må godkjenne Statoils planer før avtalepartnerne deres kansellerer avtalen. Det er allerede på høy tid. Men så ser vi altså at til tross for at dette er et miljøprosjekt som i EU ville fått støtte, nøler Regjeringen. Tidligere i kveld fikk vi nok en gang bare vage antydninger fra miljøvernministeren. Både Statoil og befolkningen i Hordaland og Sogn og Fjordane har nå krav på et svar. Denne saken tåler simpelthen ikke denne regjeringens nøling og ubesluttsomhet.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Regjeringen Stoltenberg endrer Norge. Det er en ny kurs. Vi ser det over hele linjen. Vi følger opp det vi har lovet om å bruke de store pengene på de store oppgavene. Et av de områdene vi har store oppgaver på, er samferdsel. Den forrige regjeringen etterlot seg store, ugjorte oppgaver der. Det hevdes i dag fra flere Høyre-representanter at de ikke fikk gjort noe særlig fordi de måtte få fart på norsk økonomi. Men hvis økonomien virkelig var en av hovedprioriteringene, skulle man tro at samferdsel hadde blitt høyere prioritert. Alle vet at et godt bane-, sjø- og veinett er en forutsetning for at norsk næringsliv skal lykkes. Høyre prøver også i dag å kalle sine pengegaver til landets rikeste for starthjelp til norsk økonomi. Hovedgrunnen til at det går godt i Norge, er imidlertid at det går godt med verdensøkonomien, og Høyres skattelettepolitikk er og var ikke noe annet enn en markering av hvem de mener er de viktigste: de rikeste. Mens den forrige regjeringen stolte på internasjonale konjunkturer, legger denne regjeringen forholdene til rette for en varig og sunn vekst i norsk økonomi. Da vi i forrige periode fikk vedtatt en kjempesatsing på samferdsel gjennom NTP, var beskjeden fra Bondevik II at dette var for ambisiøst. Jeg hører i dag at Høyre nå har kommet på andre tanker, og at de skal ha et veifond, og at de ifølge representanten Helleland er misfornøyd med sin egen regjerings innsats på området. Jeg er enig med representanten Helleland når han sier at vi kaster bort altfor mange norske arbeidstimer i bilkøer, selv om jeg ikke gråter spesielt over at Høyre og Helleland ikke får full uttelling for sine på vei hjem til Drammen. Men forskjellen er at når vi har makten, gjør vi noe med det. Problemet er at skulle vi fulgt den planen som den forrige regjering la opp til, måtte vi ha ventet enda lenger før vi fikk en skikkelig jernbane mellom Oslo og Drammen og Helleland kom seg hjem. Denne regjeringen måtte bruke store deler av sine ekstrabevilgninger til å holde arbeidene på vestkorridoren i gang. Høyre, som av en eller annen grunn har fått rykte på seg for å være et «flink med penger-parti», hadde nemlig vært med på å spre bevilgninger tynt utover hele landet til oppstart av samferdselsprosjekter, men de hadde i sin sedvanlige kortsiktige tenkning ikke sørget for at det kom penger til fortsettelsen. Og da må jeg få spørre meg til slutt: Hvis både Høyre og Fremskrittspartiet i forrige periode, da de hadde makt, ønsket å satse på samferdsel, var det da Kristelig Folkeparti eller var det Venstre som satte bremsene på? Eller er sannheten at verken Høyre eller Fremskrittspartiet egentlig har vilje til å prioritere samferdsel i valget mellom det og skattelettelse til de rikeste? Jeg holder nok en knapp på det siste.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
I sitt innlegg i dagens debatt sa representanten Erna Solberg at politikken må henge sammen. Det har hun jo rett i. Men den hang ikke sammen i forrige periode, da ambisjonene om en bedre skole skulle gjennomføres samtidig med at kommunene skulle effektiviseres og tjenestene privatiseres. Økonomien i kommunene var så anstrengt at nedskjæringer i alle tjenestetilbud var nødvendig for å kunne gå i såkalt regnskapsmessig balanse. I min hjemkommune førte det til at 20 lærerstillinger brutalt forsvant. Det var heller ingen muligheter for å tilrettelegge fysisk for nye pedagogiske metoder. Ei heller var det økonomiske ressurser til tilstrekkelige spesialpedagogiske tiltak. Klassene på ungdomstrinnet fikk 30 elever hver i bygninger som skrek etter oppussing og oppgradering. I en slik situasjon vil visjoner om en bedre skole bli bare tomme ord på powerpointpresentasjoner og ingen realitet i skolehverdagen. En god skole koster penger. Det er sammenheng mellom ressursbruk og kvalitet i skolen. Derfor er det så gledelig at det i trontalen framholdes at en sterk og sunn kommuneøkonomi er et viktig fundament for et godt velferdssamfunn. For slik er det. Ikke minst er det viktig om vi skal kunne gjennomføre Kunnskapsløftet i tråd med intensjonene. Skoleeierne må ha muligheter til å gjennomføre det vi alle er enige om. Representanten Anders Anundsen sa at han ikke var overbevist om at den bedrede kommuneøkonomien kommer skolene til gode. Da kan jeg berolige representanten med at det iallfall i min hjemkommune er slik. Aldri har satsingen på skolen vært større enn i forslaget til økonomiplan 2007–2010. Det kommer flere lærerstillinger, skolebygningene rustes opp, og nye pedagogiske metoder tas i bruk for å få en bedre skole med vekt på kunnskap og det å være en god sosial læringsarena. Slik er det også i nabokommunen, som har slitt med evinnelige skolenedleggingsdebatter. Fokus flyttes fra nedskjæringsdebatter til diskusjoner om kvalitet i skolen. Det er jeg svært tilfreds med. Slik tror jeg at det er i mange kommuner. Jeg har stor tillit til at kommunene som skoleeiere vil følge opp den satsingen på skole vi alle ønsker. Jeg er en optimist med tanke på utviklingen av fellesskolen i årene som kommer. Det grunnlaget som nå legges, vil være med på å utvikle det kunnskapssamfunnet vi er avhengige av om vi fortsatt skal ha et velferdssamfunn i framtiden.
Borghild Tenden (Venstre), 2006-10-05:
Innledningsvis vil jeg si at jeg er litt overrasket over at en flertallsregjering bruker så mye tid, energi og ord på den forrige regjeringen. Men vi får kanskje ta det som en kompliment. Jeg vil starte med å si at jeg er fornøyd med det jeg hører av styrte budsjettlekkasjer når det gjelder ønsket om gods over fra vei til bane, og å opprette flere togavganger på visse strekninger. Dette får selvsagt Venstres støtte, og vi er glad for at Regjeringen fortsetter det viktige arbeidet den forrige regjering startet med økt satsing på kollektivtrafikk. For Venstre er det også viktig at kollektivtrafikken skal være tilgjengelig for alle, uavhengig av funksjonsevne. Nye Lysaker stasjon, som blir et av Norges aller viktigste trafikknutepunkt, vil dessverre ikke bli tilgjengelig for alle. Lysaker stasjon ble planlagt i en kurve, noe som gjør det problematisk for enkelte passasjerer å komme seg av og på toget. At Jernbaneverket har unngått å høre på krav fra politisk ledelse om pålegg om universell utforming og tilrettelegging for alle brukere, er kritikkverdig og setter et spørsmålstegn ved tilliten vi som politikere bør ha til Jernbaneverkets ledelse. Jeg har i senere tid blitt forsikret om at sikkerheten ved Lysaker stasjon blir ivaretatt bl.a. ved at en ekstra sikkerhetsrist monteres under plattformkanten. Det er imidlertid stor forskjell på å ivareta sikkerheten og å sørge for tilgjengelighet for alle, og det siste ser vi dessverre fortsatt lite til. En lov som kan sikre likestilling av funksjonshemmede, og regler for frister for universell utforming, er ferdig utredet gjennom Syse-utvalget. Venstre mener Regjeringen må ta rettighetene til funksjonshemmede på alvor og sette denne loven ut i livet. Det er derfor opprørende at Bjarne Håkon Hanssen i Aftenposten for to dager siden varsler at han i praksis utsetter lovarbeidet om universell utforming. Jeg kan støtte ham i å sette ned et utvalg for å sy de ulike antidiskrimineringslovgivningene sammen til én lov. Dette kan imidlertid ikke være et argument for å utsette det konkrete lovforslaget om antidiskriminering av funksjonshemmede som sikrer universell utforming også innen kollektivtrafikk, IKT og samferdsel. Dette kan faktisk gjøres allerede i dag, hvis man følger mindretallet i Syse-utvalget. Universell tilrettelegging må bli mer enn festtale. Til slutt: Venstre vil være en forkjemper for at vi får en lov mot diskriminering som omfatter alle samfunnsområder, slik at vi også får sikret tilgjengeligheten for alle innen transportsektoren.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Vi har hørt opposisjonen kritisere Regjeringen for å være svak og for å fortsette der den forrige slapp. Men denne regjeringen har flyttet på mer midler enn knapt noen regjering har gjort i sitt første år. Samtidig sier opposisjonen at de ikke syns Regjeringens politikk holder mål. Men opposisjonen kan ikke både kritisere Regjeringen for å gjøre det samme som de selv gjorde i forrige periode, da de hadde flertall på Stortinget, og samtidig være skuffet over Regjeringens politikk. I så fall er de borgerlige skuffet over seg selv. Selvsagt har norsk politikk endret kurs det siste året. Det er bare å se på de hovedprioriteringene som blir gjort. I de fire årene de borgerlige hadde flertall på Stortinget, var det ingen formål det ble satset så sterkt på som skattelettelser. Ingen politiske områder ble satset sterkere på i kroner og øre. I denne fireårsperioden blir velferd prioritert først, i form av sterk satsing på sykehus, omsorg og skoler. Det er postene som blir mest endret gjennom vår politikk. Samtidig vet vi at i forrige periode fikk de med lavest inntekt minst skattelette, og de med høyest inntekt fikk mest skattelette. I denne perioden er det omvendt. Selvsagt kan man finne unntak, men gjennomsnittstallene er tydelige. Det nye flertallet har altså lagt bort den mest omfattende prioriteringen den forrige regjeringen gjorde, nemlig milliarder til skattelettelser, og bruker nå pengene på helt andre formål. Det er ikke bare en ny kurs. Det er definisjonen på en ny kurs. Så vil opposisjonen si at vi trenger forandring. Men vi er forandringen. I år får 20 000 flere pasienter behandling enn det den forrige regjeringen la opp til. I somatikken går ventetiden ned. Hos barn og unge med psykiske lidelser er arbeidet i gang med å korte ned ventetiden. De sosiale helseforskjellene reduseres gjennom å fjerne egenandeler de borgerlige innførte, og ved å senke egenandeler de borgerlige økte. Når vi snakker om fellesskapet, betyr det at vi satser på felles velferdsordninger som helse, omsorg og utdanning. Men fellesskap betyr enda mer. Siden jeg kom inn på Stortinget i fjor høst, har jeg fått oppleve mye, sett mye, møtt mange mennesker som har en historie å fortelle. Som medlem av helse- og omsorgskomiteen har jeg møtt mennesker som minner oss om at et skritt fram ikke alltid er et framskritt – når du står på kanten av et stup. Det snakkes så ofte om alle de. Det er de – de rusavhengige. De – minoritetene. De – de fattige. De – de som ikke er sånn som oss. Vi trenger hverandre – alle. Vi skal snakke om oss, ikke om oss og de. Fellesskapsløsninger handler om å omsette dette i praktisk politikk.
Ingrid I. Opedal (Sosialistisk Venstreparti), 2006-10-05:
Som vararepresentant er det ikkje så ofte eg får høve til å stå på denne talarstolen. Sist eg stod her, var SV i opposisjon, og eg snakka om kommuneøkonomiens kår under den førre regjeringa. I dag er SV i regjering, og eg vil framleis snakke om kommuneøkonomi. Etter mitt syn er det få ting som betyr meir for kvardagen til folk enn dei overføringane kommunane får frå staten. Eg er glad for det lyftet den raud-grøne regjeringa gav kommuneøkonomien på 2006-budsjettet. Eg er òg glad for at me i morgon får eit statsbudsjett som etter alt å døme held fram med opptrappingsplanen for kommuneøkonomien. Det trengst sårt. Det tek lang tid å ta att det etterslepet som mange kommunar slit med. Mange stader har pengane til no gått med til å hindre drastiske kutt i velferdstilbodet. Me treng meir, mykje meir. Det trengst fleire tilsette, i barnehagar, i skule, i kulturskule og i pleie og omsorg. Signala frå Regjeringa er veldig godt nytt. I tillegg trengst det svært mykje midlar til å ta igjen det store etterslepet på vedlikehald av kommunale bygg og vegar. Det trengst òg fleire nye bygg, og òg her er signala gode – om nye investeringstilskot til omsorgsbustader som ligg i omsorgsmeldinga. Ordninga med rentefrie lån til skulebygg har ført til mange nye skular, men det står framleis att altfor mange skulebygg som tilbyr ungane våre uverdige forhold. Eg håpar såleis denne ordninga vert vidareført og utvida. Eg er overtydd om at folk rundt i landet merkar at me har ei raud-grøn regjering. Eg trur betringa av kommuneøkonomien er avgjerande for vitalisering av lokaldemokratiet, og eg trur det er naudsynt for å byggje opp att tilliten til oss politikarar. Dersom eg har litt meir tid, har eg lyst til å snakke litt om energi og miljø. I går la Lågutsleppsutvalet fram lista si over tiltak som kan redusere utslepp av klimagassar med to tredjedelar innan 2050. Eg er glad og stolt over at Soria Moria-erklæringa inneheld åtte av 13 konkrete punkt, og at Regjeringa er godt i gang med å gjennomføre. Eg representerer Møre og Romsdal, som ifølgje mange nærmar seg den store kraftkrisa. Eg er stolt av at SV i regjering får høve til å gjennomføre dei mange små og store tiltaka som skal til for at folk skal få straum i husa utan at me går på akkord med framtida. SV har strekt ut ei hand når det gjeld å få fortgang i reinsing av CO2. Saman med dei andre regjeringspartia lanserer me no ei storsatsing på energisparing og fornybare energikjelder. Eg håpar at fylket vårt, med bakgrunn i den spesielle situasjonen me står overfor, kan verte pilotfylke for denne satsinga. Folk ute er klare til å gjere sin del av jobben, men det er me som må leggje til rette.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
Jeg hørte med interesse på trontalen og på innlegget til statsråd Bjørnøy for å se på Regjeringens miljøsatsing. Da den nye regjeringen kom, hadde jeg et håp om at SV skulle være miljøgarantist, men håpet forsvant fort. SV skulle være en garantist mot gasskraftverk. Så kunne de plutselig akseptere gasskraftverk med CO2-rensing fra dag én, og nå støtter de altså gasskraftverk uten CO2-håndtering. Vi husker òg alle hva som skjedde med forvaltingsplanen og med de grønne sertifikatene. Miljøtroverdigheten til Regjeringen og til SV er dessverre tynn. I vinter kan vi stå i fare for å få en kraftkrise med dyr strøm. Dette må vi klare å utnytte til noe positivt, for nå har vi en unik mulighet til å satse på og utvikle ny fornybar energi. Da vil vi få flere energibærere og mer fleksibilitet i energimarkedet. Men skal vi klare det, trengs det gode støtteordninger. På Sørlandet er bygging av et nytt forbrenningsanlegg i fare, fordi vi har for høye avgifter på levering og lite forutsigbare støtteordninger. Det ironiske er at det kanskje kan være mer lønnsomt å kjøre denne søpla til Sverige. Dette er et eksempel som Regjeringen må gripe tak i. Regjeringen må sørge for stabilitet i virkemiddelbruken, og det må stimuleres nettopp til at et slikt anlegg som i Kristiansand kan bygges. Med god søppelsortering vil vi kunne utnytte resten av søpla til varme og strøm istedenfor å grave den ned. Det vil være miljøvennlig, og det vil være et steg i riktig retning òg for å løse kraftkrisen. Det totale strømforbruket i Danmark er på ca. 30 TWh, mens i Norge bruker vi ca. 120 TWh. I Norge er husholdningene fanget i strømfella med nesten bare strøm til oppvarming, mens Danmark, bl.a., heller bruker fjernvarme. Det gir Danmark en langt større fleksibilitet enn Norge, og for Kristelig Folkeparti er det jo et mål at vi kan få flere valg og energikilder. Avfallet er en energikilde som vi kan bruke. Det er varslet et deponiforbud i 2009, og dette må nå bli avklart. Òg forutsigbarhet når det gjelder bygging av infrastruktur, er viktig. I morgen kommer statsbudsjettet, og Regjeringen har snakket høyt om støtte til ny fornybar energi. Men de lekkasjene jeg har hørt om i dag, gjør meg ikke spesielt optimistisk med tanke på å nå produksjonsmålene for ny fornybar energi. I Kristelig Folkeparti mener vi støtteordninger må være forutsigbare og realistiske, og vi ønsker å fokusere på miljø og på kommende generasjoner.
Nina Mjøberg (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Kampen mot fattigdom og for retten til demokrati, menneskerettigheter og utvikling er verdenssamfunnets største utfordring. Regjeringen vil styrke fattige lands mulighet og evne til handel, bygging av demokratiske institusjoner og utvikling av offentlige velferdstjenester. Hvis en skal bekjempe fattigdom, er retten til inntektsgivende arbeid helt sentral. Nesten 200 millioner mennesker var arbeidsledige i 2005. Om det ikke skapes arbeidsplasser i utviklingslandene, vil vi aldri få bukt med fattigdommen. En rettferdig fordeling forutsetter jo at en har noe å fordele. For å bekjempe fattigdom er det svært viktig å fremme akseptable arbeids- og levevilkår, såkalt «decent work», som det ble slått fast på ILOs arbeidskonferanse i Genève i juni i år. Halvparten av alle arbeidstakere tjener under to dollar dagen. Svært mange av disse er kvinner. Jeg hilser utviklingsministerens signalisering av et sterkere kjønnsperspektiv i utviklingssamarbeidet velkommen. Fagbevegelsens rolle er helt sentral i arbeidet for å skape sysselsetting og bedre arbeidsvilkår. Det er derfor viktig at Regjeringen arbeider aktivt for å gjøre ILOs agenda for anstendig arbeid til en integrert del av utviklingslandenes fattigdomsstrategi. Hovedinnsatsen for norsk bistand skal fremdeles være Afrika. Afrika er ikke bare sult, naturkatastrofer og borgerkriger. Mange land har opplevd økonomisk vekst og en positiv demokratisk utvikling. Afrikas voksende kraftunderskudd og de store utfordringene i enkelte land knyttet til forvaltning av inntektene fra petroleumsproduksjon, er områder hvor norsk kompetanse særlig kan komme til nytte. Regjeringens intensjon med «Olje for utvikling» er å bidra til at inntektene fra olje- og petroleumssektoren fører til reduksjon av fattigdom og bedre levekår for befolkningen. Demokrati, menneskelige og faglige rettigheter må sikres. Latin-Amerika har opplevd en økt demokratisering de siste årene. Bak de nye lederskikkelsene står folkelige og politiske bevegelser som trenger støtte for å lykkes i å skape mer demokrati og rettferdig fordeling. En del av de verste krenkelsene av menneskelige og faglige rettigheter skjer i mellominntektsland i Asia og Latin-Amerika. I Colombia skjer gjentatte drap og trusler mot politiske motstandere og faglig tillitsvalgte. Det er derfor gledelig at Regjeringen har signalisert en større satsing på Latin-Amerika.
André N. Skjelstad (Venstre), 2006-10-05:
Venstre er opptatt av å gi mer til dem som trenger det mest. Vi bruker i dag store ressurser på å beregne stønadsbeløp til sosialhjelpsmottakere. En statlig borgerlønn kan være med på å frigjøre ressurser til å hjelpe disse ut i meningsfull aktivitet. Framtidens velferdssystem må ha ordninger som skaper trygghet og verdighet, og som samtidig medfører forenkling. Borgerlønn vil kunne motvirke den belastningen og skammen mange opplever det er å motta sosialhjelp, og det å bli sendt fra kontor til kontor i det offentlige hjelpeapparatet. I tillegg ønsker Venstre en personlig utviklingsplan for mottakeren. Jeg har tro på at dette vil være ett av flere virkemidler for å løfte folk ut av fattigdommen. Venstres borgerlønn er også en forenklingsreform. De profesjonelle ressursene kan brukes til å hjelpe folk til å klare seg selv. Den kan knyttes til en personlig handlingsplan som stimulerer til aktivitet. Denne handlingsplanen skal være vidt definert. Den enkelte bruker skal selv være med og sette et mål for sin aktivitet, og det er viktig at dette ikke blir ensbetydende med lønnsarbeid. Samtidig må vi erkjenne at ikke alle kan delta på lik linje i arbeidslivet. Noen vil alltid stå utenfor av ulike grunner. Disse må også ha en anstendig inntekt. Det gjenstår å se om Regjeringen har tenkt å følge opp visjonene i Soria Moria-erklæringen med penger, eller om dette bare blir et eventyr. Regjeringen skal som kjent avskaffe fattigdom i denne perioden. Folk med lav inntekt har dårligere helse generelt og dårligere tenner. Venstre ønsker å tette denne sosiale helseulikheten og vil innføre offentlig tannhelseordning for alle på sikt og begynne med de svakeste i samfunnet. Det er mange utfordringer som står i kø innenfor sosialsektoren. Den store NAV-reformen, som Venstre var en pådriver for i den forrige regjering, må sikres nok ressurser. Den slette håndteringen av sykelønnsordningen og IA-avtalen vil Venstre følge opp. Vi har en høy sysselsettingsgrad i Norge, og med høy sysselsettingsgrad vil vi også få en høyere sykelønnsutgift. Alternativet er at flere er på trygd. Det er vanskelig å se denne logikken for en regjering som går så sterkt inn for arbeidslinja. Er ikke hele poenget at kronisk syke og eldre har mer plager og dermed også vil ha flere sykedager? Her ligger den store utfordringen i tiden framover. Vi må ha et arbeidsliv som ikke bare tar hensyn til de aller friskeste blant oss, men også gir mulighet for dem som har funksjonshemninger, fysiske slitasjer eller kroniske sykdommer. Vi trenger et arbeidsliv med ordninger som er fleksible, og som tillater folk som vil ut i arbeid, å komme dit. Et samfunn kan måles ut fra hvordan det tar vare på sine svakeste.
Knut Gravråk (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
I Norge har vi hatt økonomisk mulighet til å bygge et velferdssamfunn og etablere en velferdsstat som gir alle innbyggere materiell og sosial trygghet. For å holde denne velferdsstaten ved like kreves det at vi framover er villige til å la en større andel av samfunnets verdiskaping skje innenfor den offentlige velferdssektoren, og at vi prioriterer økt fellesforbruk framfor økt privat forbruk. Det er overhodet ikke fornuftig å la private aktører gjøre profitt på salg av grunnleggende velferdstjenester som i utgangspunktet er finansiert av felleskassa. Derfor gikk dagens regjering til valg på at de ville løse de store oppgavene gjennom fellesskapsløsninger. Vi vil styrke det offentliges ansvar innen sentrale velferdsoppgaver som helse, omsorg og utdanning. I motsetning til store deler av opposisjonen stoler ikke vi blindt på at markedskreftene til enhver tid gjør det som er til det beste for samfunnets svakeste. I denne debatten har det vært mye snakk om at opposisjonen, med Fremskrittspartiet i spissen, ikke er i stand til å se den kursendringen som dagens regjering lovte i valgkampen. Vel, dem om det, for jeg er ganske overbevist om at de arbeidsledige som slapp unna Fremskrittspartiets foreslåtte kutt på over 1 milliard kr i dagpengeordningen, la merke til kursendringen. Jeg er også nokså sikker på at landets forbrukere av kollektive transportmidler er takknemlige over å slippe Fremskrittspartiets kutt på over 2 milliarder kr til kollektivtrafikken. Vi ønsker å løfte folk ut av fattigdom, ikke trykke dem lenger ned ved nærmest å pålegge fattigdom et gebyr, slik den forrige regjeringen gjorde. Når man ser på fjorårets budsjettforslag fra Fremskrittspartiet, er det nokså åpenbart at den rød-grønne regjeringen står for nettopp en helt annen kurs – en ny kurs. Jeg er stolt over Regjeringens arbeid så langt. I kommunene merker svømmerne at bassengene fylles opp. Elevene merker at skolene pusses opp, og gamlingene merker at eldreomsorgen rustes opp. Jeg lærte meg en gang at dersom det er forskjell på det en sier og det en gjør, er det det en gjør, som teller. Jeg tviler ikke et sekund på at folk legger merke til at vi har fått et nytt flertall og en markant kursendring.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-10-05:
«For å få flere i arbeid og aktivitet og færre på stønad etableres det en ny helhetlig og brukerrettet arbeids- og velferdsforvaltning. Frem til 2010 vil det bli etablert lokale NAV-kontorer i alle landets kommuner,» heter det i trontalen. I disse dager åpnes det NAV-kontor i de 25 pilotkommunene. Så går en videre med NAV-etablering i over 100 kommuner neste år. I løpet av tre år skal hele landet være dekt og NAV-reformen være gjennomført. Mange kommuner har tyvstartet gjennom servicekontor hvor også Aetat og trygdeetaten har tatt plass sammen med kommunale tjenester. Men dette har stort sett vært kontorfellesskap og ikke integrerte tjenester overfor brukerne. Likevel, mange har høstet erfaring fra samarbeid mellom den statlige og den kommunale velferdstjenesten. Tilbakemeldingene vi har fått, er veldig positive. Inntrykket jeg sitter igjen med etter flere besøk rundt om i landet, er at både brukere og ansatte mener at dette er rett vei å gå. Vi har vedtatt lovgrunnlaget for etablering av NAV-samarbeidet mellom stat og kommune. Regjeringen vil i høst legge fram stortingsmeldingen om arbeid, velferd og inkludering som gir oss anledning til å drøfte hvordan tjenestene innenfor NAV skal organiseres. Jeg ser ikke minst fram til å få en sammensmelting av tjenestene og ytelsene fra arbeidsetaten og trygdeetaten, slik at tiltakene vi tilbyr, kan tilpasses brukernes behov mer enn at brukerne må presses inn i en av dagens regler eller ordninger. NAV-kontor i alle kommuner, heter det i trontalen. Den understrekingen er vi i Senterpartiet glade for. I loven åpnes det for interkommunale løsninger, og jeg har registrert at mange er redd for at mindre kommuner vil bli stående uten NAV-kontor. I Stortingets behandling av NAV-loven var vi tydelige på at hver kommune bør få sitt NAV-kontor. Ut fra ønsket om å gi tilgjengelige tjenester av høy kvalitet understreket vi betydningen av å etablere velferdskontor i alle kommuner. Det er også viktig at det lokale NAV-kontoret kan møte brukerne med kompetanse på det svært vide tjenestefeltet NAV dekker. Det er ikke nok med et ansikt bak en skranke. Kontoret skal kunne møte brukerne med kunnskap og muligheter til assistanse og med beslutningsfullmakter til å gjøre bruk av hensiktsmessige tiltak tilpasset den enkeltes behov og muligheter. Vi har vedtatt NAV-reformen for å forbedre velferdstilbudet i folks nærmiljø. Jeg registrerer at det fra en del er uttrykt redsel for at kompetansen som i dag finnes på trygde- og arbeidskontorene, vil bli erstattet av et telefonnummer eller en internettadresse til en sentralisert serviceenhet. Det må ikke få lov til å bli realiteten.
Espen Torsteinsbø Hansen (Arbeiderpartiet), 2006-10-05:
Det var i Aust-Agder i 1995 at ideen om gratis skolebøker først oppstod. På landsmøtet i 1996 vedtok Arbeiderpartiet denne viktige saken, men som kjent tapte Arbeiderpartiet valget i 1997 til sentrumspartiene, og dermed ble saken lagt død. Da Jens Stoltenberg ble statsminister i 2000, begynte Arbeiderpartiet med en utlånsordning, men dette var det første Kristin Clemet og Høyre fjernet da de vant valget i 2001. I dag har den rød-grønne regjeringen flertall i Stortinget, og i løpet av denne stortingsperioden vil alle skolebøker bli gratis. I menneskerettighetserklæringen står det at alle har rett til undervisning. For at denne rettigheten skal være reell, må undervisningen være gratis. Den rød-grønne regjeringen vil bevilge 373 mill. kr for å få i gang ordningen med gratis skolebøker. Vi vil også innføre et stipend til elever som trenger å kjøpe utstyr. I løpet av tre år vil Norge endelig ha gratis skolebøker. Sentrumspartiene og høyresidens partier har gjort alt de kan for å hindre at alle elever skal få gratis skolebøker. Derfor synes jeg det er på grensen til frekkhet når Fremskrittspartiet etter fire år i posisjon og fire år med motarbeiding av gratis skolebøker nå, når de har kommet i opposisjon plutselig blir for gratis skolebøker. Dette er fremskrittspartipopulisme på sitt verste, men jeg tror de fleste skjønner at det er liten troverdighet bak det forslaget. Det er ikke ofte at Klassekampen og Rød Ungdom er fornøyd med en regjering. Men for å sitere det Rød Ungdoms leder, Mimir Kristjansson, skrev i går, «tar vi oss gjerne et kakestykke sammen med Øystein Djupedal» og den rød-grønne regjeringen i dag.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2006-10-05:
I går la Lavutsleppsutvalet fram si innstilling. Lavutsleppsutvalet blei sett ned av den førre Bondevik-regjeringa for å presentere ein plan for å redusere dei nasjonale utsleppa med 50–80 pst. innan 2050. Og det er gledeleg å sjå det gode og grundige arbeidet som er lagt fram. Den førre regjeringa sette seg høge mål då ein sette ned utvalet. No krev Kristeleg Folkeparti at dette må følgjast opp av Stoltenberg-regjeringa med like klare nasjonale mål. Det skal og må ikkje vere nokon tvil om at Noreg er villig til å ta på seg sin rettmessige del av dei globale utsleppsreduksjonane. Den siste hovudrapporten frå FNs klimapanel viser at utviklinga m.a. når det gjeld temperatur, havnivå, istjukkleik og nedbør samla gir eit bilete av ein klode under oppvarming. FN konkluderer med at det er nye og sterkare bevis på at menneskeleg aktivitet er den viktigaste årsaka til den globale oppvarminga me har sett dei siste 50 åra. Me har også fått informasjon som viser at utviklinga, særleg i polarområda, går raskare og har meir alvorlege konsekvensar enn me før har trudd. Klimaproblemet er den største miljøutfordringa verdssamfunnet står framfor. Å løyse dette problemet vil krevje mykje av oss både nasjonalt og internasjonalt. Kristeleg Folkeparti ønskjer derfor at Regjeringa kjem med ei eiga stortingsmelding for å følgje opp det viktige arbeidet til Lavutsleppsutvalet. Bondevik-regjeringa leverte mange konkrete og nødvendige tiltak, som innføring av kvotesystem, avtale med prosessindustrien, forbod mot deponering, forbod mot HFK/PFK-gassane og historiske satsingar på nye fornybare energikjelder og CO2-reinsing som nokre eksempel. I stor motsetnad til dette står dagens regjering sin mislykka innsats med grøne sertifikat. I dag har Regjeringa lansert sitt alternativ til dei grøne sertifikata. Resultatet er at Regjeringa har greidd det kunststykket å få nærast stryk både av miljørørsla og av energibransjen. Når det gjeld det internasjonale klimaarbeidet, veit me at Kyotoprotokollen berre er eit første steg på vegen. Det sentrale spørsmålet no er kva slags klimaregime me skal ha etter den første perioden av protokollen som blir sluttført i 2012. Kristeleg Folkeparti vil ha eit meir globalt og ambisiøst klimaregime etter 2012. I dette arbeidet må Noreg framleis vere ein pådrivar og eit føregangsland. Skal me få truverde internasjonalt, må me også gjere ein langsiktig og god jobb på heimebane.