Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 1999-02-11:
La meg først takke Stortinget for denne anledning til å ta opp noen av de langsiktige utfordringer vi står overfor. I vår mediestyrte virkelighet blir vi ofte for opptatt av å kommentere de dagsaktuelle enkelthendelser. Det er viktig at Stortinget kan diskutere de større linjer i samfunnsutviklingen. Vi lever i en verden preget av stadig raskere forandringer. Ny teknologi endrer samfunnet, jobben og vårt privatliv. Globaliseringen sprenger gamle grenser og gir både nye muligheter og ny usikkerhet. Vår oppgave er å møte disse utfordringene slik at vi sikrer de grunnleggende verdier vi vil skal prege framtidssamfunnet: frihetsverdiene – som kan svekkes om staten blir for enerådende likhetsverdiene – som kan svekkes om markedet får for stor makt respekten for menneskeverdet – som kan bli svekket både om staten blir for allmektig og om markedet blir for enerådende Norge må velge en tredje vei, med desentralisering av makt og en sterkere rolle for det sivile samfunn, frivillig engasjement og personlig ansvar – bygd på grunnleggende verdier. I denne redegjørelsen vil jeg løfte fram tre kvalitetskrav til framtidssamfunnet: Det må være et nyskapende Norge, det må være et solidarisk Norge, og det må være et tryggere Norge! Morgendagens samfunn må bestå denne kvalitetstesten! Veien til et slikt samfunn går via et samspill mellom stat, kommuner, næringsliv, frivillig sektor, familien og individet. Enkeltmennesket skal ha klare rettigheter, men også klare plikter. Det er med en slik innstilling våre forfedre bygde opp det velferdssamfunnet vi i dag nyter godt av. Det samme krav må vi sette til oss selv. La meg starte med visjonen om et nyskapende Norge. Skal alle ha arbeid også i framtida, trenger vi et nyskapende Norge. Veien dit går gjennom utdanning som gir kompetanse, og gjennom forskning som gir ny teknologi og nye produkter. Og den går gjennom forenkling av offentlig regelverk, som kan utløse økt handlefrihet og mer effektiv ressursforvaltning – kort sagt: et enklere samfunn. Året 1998 ble en illustrasjon av globaliseringens konsekvenser. Finanskrisen i Asia og sammenbruddet i russisk økonomi fikk følger for land i andre verdensdeler – også Norge. De land som fikk et særlig sterkt press mot sin valuta, var nettopp de som ble mest berørt av det prisfall på olje og andre råvarer som Asia-krisen bidrog til. Fjorårets renteøkning hang sammen med flere forhold. Oljeprisene ble på kort tid halvert! Norsk økonomi var gjennom flere år blitt overopphetet, og partene i arbeidslivet hadde nettopp forhandlet fram et kostbart lønnsoppgjør. Et stramt statsbudsjett og høy rente har bidratt til nedkjøling av økonomien. Vi har nå sett de første tegn til lavere rente. Regjeringen følger situasjonen nøye for å tilpasse virkemidlene slik at vi kan bevare høy sysselsetting og lav ledighet. For eksempel: Verftsstøtten blir nå økt. Oljeprisutviklingen gjør at Regjeringen vil vurdere rammevilkårene for virksomheten på sokkelen. Situasjonen og eventuelle nye tiltak vil bli vurdert i revidert nasjonalbudsjett. Problemer til tross, generelt er landets økonomiske situasjon meget solid: Mens mange andre land sliter med budsjettunderskudd, har Norge store overskudd på statsbudsjettet. Det var tilfellet også i fjor, selv med lave oljepriser. Mens mange andre land i Europa og verden for øvrig sliter med stor statsgjeld, har den norske stat bygd opp en betydelig netto finansformue. Mange land i Europa strever med høy arbeidsledighet. Gjennomsnittet i EU-landene er fortsatt ca. 10 pst., mens Norge siden folkeavstemningen i 1994 har brakt ledigheten ned fra om lag 5,5 pst. til ca. 3 pst. For Regjeringen er full sysselsetting et viktig mål. Men det gir seg ikke selv. Selv om vi fortsatt har en moderat prisstigning, er den markert høyere enn hos våre handelspartnere. Og lønnsveksten i fjor var dobbelt så høy som hos våre handelspartnere. Fortsetter dette, vil vi fort prise oss ut av de internasjonale markedene. Da vet vi fra tidligere at ledigheten øker. Konklusjonen er derfor klar: Skal vi beholde full sysselsetting i årene framover, må vi holde kostnadsveksten nede. Myndighetene kan ikke klare dette alene. Partene i arbeidslivet har også et ansvar for at vi igjen får en kostnadsutvikling på linje med de land vi konkurrerer med. Derfor er et inntektspolitisk samarbeid så viktig. Regjeringen inviterte til en inntektspolitisk konferanse før jul, og vi følger opp ved å sette i gang to prosesser: Regjeringen har allerede nedsatt et utvalg som skal gi et grunnlag for vårens inntektsoppgjør. Innfasing av en kompetansereform som bidrar til økt verdiskaping – og ikke svekker den – blir viktig. Regjeringen vil oppnevne en kommisjon med en bred sammensetning og et langsiktig mål; den skal bidra til full sysselsetting basert på høy verdiskaping, vekst i konkurranseutsatt sektor, en effektiv offentlig sektor og rettferdig fordeling. Slik skal vi fornye det inntektspolitiske samarbeidet – og fornye solidaritetsalternativet. Vilkårene for eierskap i næringslivet er viktig. Vi trenger private investorer som tenker langsiktig. I virksomhet som forvalter store naturressurser, er offentlig eierskap og styring viktig. Det har blitt debatt om eventuell delprivatisering av Statoil. I disse spørsmål må vi tenke langsiktig, og vi trenger bred, politisk enighet om eventuelle endringer. Debatten vil også berøre forvaltningen av Statens direkte økonomiske engasjement. Regjeringen vil invitere partiene til drøftinger om disse spørsmål når tiden er inne. Samtidig med at oljeinntektene vil gå ned i framtida, vil andelen av eldre i befolkningen øke. For å opprettholde og videreutvikle velferdsstaten er Norge derfor avhengig av økt verdiskaping i konkurranseutsatt næringsliv. Forvaltningen av Norges naturressurser – fiskeri, landbruk, olje, vannkraft – vil også i framtida bidra til et livskraftig næringsliv og spredt bosetting. Vi vil fortsatt ta hele Norge i bruk. Jordbruksoppgjøret i fjor gav grunn til ny optimisme i landbruksnæringen. Fiskerinæringens potensial for å befeste levende kystsamfunn er stort. En forbedring av markedsadgangen er viktig, noe Regjeringen vil arbeide for både i Verdens Handelsorganisasjon og i forholdet til EU. En vesentlig del av den nødvendige veksten i norsk landbasert næringsliv må likevel komme innenfor nye teknologi- og produktområder og i bedrifter som i dag er små eller ennå ikke etablert. Konklusjonen er klar: Det må satses på et nyskapende Norge. Hvordan får vi så det til? For det første: Vi må stimulere til vekst i små og mellomstore bedrifter. Regjeringen har lagt fram en handlingsplan for det. Det er et første skritt, som også er tatt for å forbedre familiebedriftenes vilkår. Gründerkultur, vilje til å ta risiko, egeninnsats, tilgang på kapital og kompetanse, gode rammevilkår – dette må fremmes slik at langt flere finner det attraktivt å starte og drive egen virksomhet. For det andre: Vi må satse offensivt på utvikling og bruk av informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Ny kunnskap og nye teknologier hører til de viktigste drivkreftene for nyskaping og omstilling i økonomien. I tiden framover vil bioteknologien stå sentralt. Innenfor begge disse områder presenterte Regjeringen i fjor nye næringsrettede strategier. Som en del av Regjeringens distriktspolitiske snuoperasjon vil vi aktivt ta i bruk informasjonsteknologien, som kan oppheve en del geografiske barrierer og dermed gi distriktene en ny sjanse. For det tredje: Forskning og utvikling er en nøkkel til framtida. Den vil åpne døren til nye teknologi- og produktområder som vi om noen tiår skal leve av, men som i dag er ukjent. Nyskaping krever kunnskap, ja spisskompetanse. Konsulent Hartvig Nissen skrev i et rundskriv i det daværende utdanningsdepartementet i 1852: «Tiden fordrer altsaa med Nødvendighet, at der vides Meget, og Skolen maa altsaa ogsaa lære sine Elever Meget». Det samme gjelder i dag – bare enda mer! Vi må satse på forskning. Gjennom statsbudsjettet for i år maktet vi for første gang på noen år å snu negative tall til positive. Regjeringen har også besluttet at Norge skal delta i EUs 5. rammeprogram for forskning. Og i vårsesjonen vil Regjeringen legge fram en egen stortingsmelding om forskningens situasjon og vilkår framover. Mjøs-utvalget skal legge grunnlaget for en gjennomgang av utfordringene innenfor høyere utdanning. Vi må tenke langsiktig. Vi må være villig til å sette i gang dynamiske endringsprosesser, reformer for å bevare. Vi trenger et nyskapende Norge! Skal vi utløse den evne til nyskaping som trengs, må vi også fjerne noen hindringer. Vi må rett og slett se med nye øyne på hvordan de offentlige myndigheter selv fungerer. Regjeringen har derfor lansert prosjektet «Et enklere Norge». Prosjektet har tre mål: For det første skal det bli enklere for innbyggerne å ta kontakt med det offentlige. Forvaltningen skal moderniseres. Regjeringen vil bl.a. videreutvikle tiltak som offentlige servicekontorer og innføring av serviceerklæringer for den enkelte offentlige etat. For det andre vil Regjeringen sette i verk en opprydding og forenkling i regel- og forskriftsverk, særlig overfor næringslivet. For det tredje skal kommunene få økt frihet, slik at de i større grad kan bruke sine ressurser på tjenesteyting framfor uhensiktsmessig byråkrati og kontroll. Jeg vil selv som statsminister lede et utvalg av regjeringsmedlemmer som skal koordinere disse tre prosessene for «et enklere Norge». Så noen ord om et solidarisk Norge. Skal vi unngå at den rivende teknologiutviklingen og globaliseringen skaper nye klasseskiller, trenger vi et solidarisk Norge. Det gjelder innad i Norge, det gjelder over landegrensene, det gjelder de kommende generasjoner og miljøproblemer. I et internasjonalt perspektiv har Norge vært kjennetegnet av like vilkår og små forskjeller. Vi kan se tegn til at dette endres, men vi ønsker ikke et Norge med økende levekårsforskjeller. Derfor vil Regjeringen senere i år legge fram en egen stortingsmelding om utjamning av levekår. Mange av dem som kommer dårligst ut, er mennesker med løs eller ingen tilknytning til arbeidsmarkedet, med vanskelige boforhold, med sosialhjelp som eneste inntekt og mennesker med psykiske problemer eller rusproblemer. Regjeringen ønsker tiltak for å bedre levekårene for dem som har kommet dårligst ut. Folketrygden er en bærebjelke i det norske velferdssamfunnet, den gir trygghet ved uførhet og alderdom. Fra 1. mai i fjor ble minstepensjonen hevet med 1 000 kr pr. måned – 12 000 kr på årsbasis. Det representerte historiens største enkeltøkning av minstepensjonen, et løft i pakt med Regjeringens ønske om utjamning av levekår. Det er en stor utfordring å sikre folketrygdens framtid. Finansieringen av folketrygden og framtidas velferdsordninger må trygges for kommende generasjoner. Dette er så viktige spørsmål at Regjeringen etter hvert vil invitere alle partiene på Stortinget til drøftinger. Vi må søke løsninger som kan bestå selv med skiftende stortingsflertall og regjeringer. Vi ønsker et samfunn i solidaritet med de svaktstilte – et medmenneskelig Norge. Vi har også et solidaritetsansvar for kommende generasjoner. Klodens befolkning nærmer seg seks milliarder, og vil antakelig passere ti milliarder mot midten av kommende århundre. For de aller fleste ligger det materielle forbruket på et nivå som er langt under vårt, og allerede nå ser vi klare tegn på at summen av menneskelig virksomhet fører til at naturens tålegrenser blir brutt. Spesielt er klimasituasjonen kritisk. Som en av de første i verden la Regjeringen fram en stortingsmelding om hvordan vi skal oppfylle forpliktelsene i Kyotoprotokollen. Vi har også satt ned et utvalg som skal utrede hvordan vi kan få på plass et nasjonalt kvotesystem for klimagassene. Det er viktig at norsk næringsliv tar i bruk framtidsrettet og miljøvennlig teknologi. Det gir ikke bare miljøgevinster, det kan også gi konkurransefortrinn. Regjeringen vil også legge fram en melding om hovedlinjene i energipolitikken. Det vil bli satset på å utvikle fornybar energi og å begrense energiforbruket. Vi står også overfor lokale miljøutfordringer. Luftforurensning og støy truer folks helse i mange norske byer og tettsteder. Regjeringen har vedtatt nye og strengere resultatmål for lokal luftkvalitet. I løpet av året tar Regjeringen også sikte på å utarbeide nasjonale resultatmål for støy. Miljøkravene må skjerpes! Vi ønsker et bærekraftig Norge som tar globalt ansvar. Norge har sin plass i Europa. Retningslinjene for en aktiv Europa-politikk ble nylig drøftet her i Stortinget. Det var bred enighet om veien videre. I snart 50 år har Norge gjennom aktiv deltakelse i NATO vært med på å sikre fred og stabilitet i vår del av verden. Også når det gjelder NATO og sikkerhetspolitikken, er det bred enighet i Stortinget. Norsk utenrikspolitikk skal ivareta nasjonale interesser. Men vi vil mer enn det. Uten vilje til internasjonal solidaritet blir nasjonal stolthet lett usunn sjåvinisme og nasjonalegoisme. Arbeid for menneskerettighetene står sentralt i norsk utenrikspolitikk. I løpet av våren vil Regjeringen legge fram en handlingsplan for vår satsing på menneskerettigheter hjemme og ute. Når det gjelder internasjonal bistand, ligger Norge blant de fremste. Kanskje var dette noe av bakgrunnen for at FNs generalsekretær i et møte jeg hadde med ham i Davos nylig, beskrev Norge som det ideelle medlem av FN. Norge deltar også som megler i ulike konflikter. Fredsprosessene i Midtøsten og i Guatemala er vel kjent. Norges utviklingsminister er nå aktivt engasjert i fredsarbeid i Sudan, og vår utenriksminister har siden nyttår brukt en stor del av sin tid på hektisk fredsdiplomati på Balkan. Også i framtida må Norge ha internasjonal rettferdighet, freds- og forsoningsarbeid som et varemerke – et solidarisk Norge. Til slutt og ikke minst må vi ha et tryggere Norge. Stilt overfor raske samfunnsendringer som kan føre til økt rotløshet, ensomhet og frykt, må vi bygge et tryggere Norge. Da må syke og gamle være trygge på at de får helsetjenester og omsorg når de trenger det. I kampen mot volden må vi gå til problemets røtter. Vi må kunne stole på hverandre, fordi vi er en del av et verdifellesskap som forplikter. Vi trenger forebyggende arbeid for å skape positive miljøer for barn og unge. Vi trenger mer politi for effektivt å stanse lovbrytere. Vi trenger et verdibevisst og lovlydig samfunn. En av de store utfordringene i årene som ligger foran oss, er omsorgen for syke og gamle. Er en syk, skal en få nødvendige helsetjenester. Er en gammel, skal en få omsorg og pleie hvis en trenger det. I Norge er helsetilbudet bygd opp som et allment samfunnsgode. Ingen skal måtte stå med lua i handa og be om hjelp eller oppleve at størrelsen på pengepungen avgjør om en får plass på et offentlig sykehus. Respekten for enkeltmennesket i alle livsfaser og lik rett til nødvendige helsetjenester for hele befolkningen er sentrale mål for Regjeringens helsepolitikk. Regjeringen har i løpet av det første året tatt tak i forsømte områder i helsetjenesten – tilbud til mennesker med psykiske lidelser, utstyrssituasjonen i sykehus og kreftomsorgen. Handlingsplaner er vedtatt på alle disse områdene, og det skal satses milliardbeløp i årene som kommer. Regjeringen har også foretatt en omfattende gjennomgang av lovverket for helsesektoren og fremmet fem nye lover. Vi har også grepet fatt i helsevesenets organisatoriske problemer, forsterket den innsatsstyrte finansieringen og lagt fram forslag om rett til fritt sykehusvalg. Dette er tiltak som vil være med på å gi pasientene et bedre helsevesen. Arbeidet for å effektivisere helsevesenet og korte ventelistene begynner å gi resultater. Sykehusene behandler stadig flere pasienter. Foreløpige tall for tredje tertial 1998 viser en gledelig nedgang i antall garantibrudd, og det kan ligge an til det laveste antall brudd på tremånedersgarantien som hittil er registrert. Også i omsorgen for våre gamle, og særlig de pleietrengende, er det en positiv trend. Handlingsplanen som Stortinget har vedtatt, innebærer store investeringer i årene som kommer. Utgangspunktet er en verdig alderdom. Det fortjener de eldre. Målet om enerom på sykehjem til alle som trenger det og ønsker det, ligger fast. Foreløpige tall for 1998 og kommunenes utbyggingsplaner fram til år 2002 tyder på at vi stort sett er i rute. En del kommuner sliter likevel med å gjennomføre satsingen på fire år. Regjeringen har derfor lagt til rette for at kommuner som ikke klarer utbyggingen i løpet av disse årene, kan få investeringsstøtte i ytterligere to år. Det gir kommunene større fleksibilitet. Investeringene i eldreomsorg og helsevesen blir et kjempeløft. Men det skal vi solidarisk bære for å skape økt trygghet for syke og gamle. Enkeltmennesket må også kjenne trygghet for liv og eiendom. Det er en grunnleggende oppgave for myndighetene i en rettsstat å sikre innbyggerne «personlig sikkerhet». Det er vondt å leve i frykt for å bli utsatt for vold – hjemme, på jobb, eller når man ferdes ute på gata og i trafikken. Det vil, når det gjelder det siste, bli laget en egen nasjonal handlingsplan for økt trafikksikkerhet. Trygghet er en viktig verdi. Det er tryggere å bo i Norge enn i de fleste andre land. Statistikken viser også at antall anmeldelser av vold har ligget på om lag samme nivå gjennom hele 1990-årene. Selv om medieoppslag kan gi inntrykk av den rene voldseksplosjon, viser de faktiske tall at f.eks. antall drap i Norge har ligget stabilt rundt 40 årlig det siste tiåret. Det er selvsagt 40 for mange. De endringene som bekymrer, er særlig økningen av grovere vold, ran og utpressing. Det er tegn på et hardere klima – med mer våpen i omløp – spesielt i enkelte ungdomsmiljøer. Situasjonen krever derfor handling. Målet står fast: Vold kan ikke aksepteres. Volden skal reduseres! Derfor la Regjeringen allerede i september i fjor fram en handlingsplan for trygghet i sentrum. Oslos politimester har kalt den et godt arbeidsinstrument. Derfor er også antall stillinger i politiet de siste ti årene om lag fordoblet. I årets budsjett tilføres 100 nye stillinger. I revidert nasjonalbudsjett vil vi ytterligere styrke politibudsjettet, slik at nyutdannede studenter kan tilbys jobb i politi- og lensmannsetaten. Justisdepartementet samarbeider med politimyndighetene for å få mer synlig politi ut i gatene. Oslo-politiets tiltaksplan er et uttrykk for det. La meg bare nevne noen hovedpunkter: mer politi ut i gatene nulltoleranse i offensivt ordenspoliti forsterket tiltak mot gjengkriminalitet økt offensiv mot kniver og skytevåpen økt kontrollvirksomhet på og ved utesteder forsterket innsats mot hjemmevold raskere etterforskning, tiltale, dom og soning av straff økt bruk av varetekt, særlig overfor gjengangere La meg spesielt nevne hjemmevolden. Den blir ofte glemt, selv om rundt 30 pst. av voldsanmeldelsene i Oslo tilhører denne gruppen. Her er det sikkert også mange overgrep som aldri blir anmeldt. 90 pst. av ofrene er kvinner. I et mer langsiktig perspektiv er tiltak mot hjemmevolden svært viktig. Når berusede og voldsomme menn utøver vold mot kvinner og barn, legges også kimen til voldsatferd hos de unge. Det forebyggende arbeid er viktig. Jeg fikk selv sist tirsdag se noe av det positive ungdomsarbeidet som drives i Oslo øst, i et flerkulturelt miljø. Jeg drøftet også integreringsspørsmål med innvandrerungdom. Senere vil jeg ha møter med innvandrerforeldre. Skal vi lykkes i å slå volden tilbake, må vi jobbe helhetlig og langsiktig. Vi må også i teori og praksis formidle det verdifundamentet som samfunnet vårt bygger på. Skal vi stå oppreist i kampen mot volden, må vi ha en moralsk ryggrad. Det må være en ryggmargsrefleks at vi tar ansvar for hverandre, og ikke krenker andre. Da må barna utvikle evnen til empati – innlevelse i andres situasjon, ja medmenneskelighet. Jeg er overbevist om at et mer verdibevisst samfunn også vil bety et mer lovlydig samfunn. Slik får vi et tryggere Norge. Jeg har i denne redegjørelsen særlig pekt på hva vi kan gjøre fra offentlige myndigheters side for å skape et bedre samfunn. Men staten kan og skal ikke gjøre alt. Vi er avhengig av et samspill med de mennesker som sammen former familier, skoler, bedrifter, frivillige organisasjoner og andre miljøer vi ferdes i. I denne sammenhengen ser jeg også opprettelsen av Verdikommisjonen. Den har nettopp til oppgave å stimulere til etisk bevisstgjøring og ansvarsmobilisering. Vi er opptatt av at mennesket har rettigheter, men det har også plikter. Begge deler trengs om morgendagens samfunn skal bestå kvalitetstesten og fortjene betegnelsen et nyskapende Norge, et solidarisk Norge og et tryggere Norge.