Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2012-04-17:
Takk til representanten Snorre Serigstad Valen for å ha videreført en veldig viktig tradisjon, nemlig at vi med jevne mellomrom har interpellasjonsdebatter om atomvåpenproblematikken. Takk også for et usedvanlig godt svar fra utenriksministeren. Nedrustning og ikke-spredning har alltid stått i fokus i Norge, både hos politiske myndigheter, i det sivile samfunn og hos det norske folk. En meningsmåling fra noen år tilbake viste at 92 pst. mente at Norge skulle jobbe aktivt for et forbud mot atomvåpen. Det er faktisk en stund siden. Norge har, som flere har nevnt, sterke folkelige bevegelser som engasjerer seg i kampen mot atomvåpen. Det har vært ganske vesentlig, fordi dette er et av de viktigste spørsmålene i vår tid. Vi har et politisk og moralsk ansvar for å holde det på dagsordenen, og bidra i alle de relevante fora som er mulig, til nedbygging, våpenkontroll, ikke-spredning og fullstendig eliminering av atomvåpen. Ved behandlingen av nedrustingsmeldingen i forrige periode understreket en enstemmig utenrikskomité at målet var en atomvåpenfri verden, og la vekt på at selv om vi må bekjempe alle typer masseødeleggelsesvåpen, er likevel atomvåpen fortsatt i en særstilling når det gjelder død og ødeleggelser. Komiteen mente at Ikke-spredningsavtalen er selve grunnpilaren i arbeidet for å hindre spredning og sikre nedbygging av atomvåpen, og at man på sikt må vurdere en konvensjon som forbyr alle atomvåpen. Etter nedturen på tilsynskonferansen for Ikke-spredningsavtalen i 2005 var den siste tilsynskonferansen i 2010 en opptur fordi den slo fast at målet er en verden uten atomvåpen. Sluttdokumentet er en 64 punkts handlingsplan, som bl.a. omfatter både nedrustning og ikke-spredning. Sluttdokumentet viser også til, som flere har sagt her, til fempunktsplanen til FNs generalsekretær, som bl.a. foreslår forhandlinger om en kjernevåpenkonvensjon. Jeg er enig med utenriksministeren i at tilsynskonferansen i 2010 var avgjørende for Ikke-spredningsavtalens troverdighet. Norge spilte også en sentral rolle i forhandlingene. I tillegg er jeg veldig glad for at Norge i FN i fjor stemte for resolusjonene fra henholdsvis New Agenda Coalition og Japan for full avskaffelse av atomvåpen. Så vil jeg vektlegge at utenriksministeren har understreket så sterkt de katastrofale humanitære konsekvensene ved bruk av atomvåpen. Jeg mener dette på mange måter er et gjennombrudd i debatten om nedrustning av atomvåpen. Nedrustning og ikke-spredning er også humanitær politikk, og en del av vår sivile beredskap. Nedbygging av verdens atomvåpenarsenaler er også klimapolitikk – det la også interpellanten vekt på. Atomvåpen er ikke bare det ultimate masseødeleggelsesvåpen, men vi må håndtere vårt arbeid med ikke-spredning og nedrustning både som sikkerhetspolitikk, som miljøpolitikk, som antiterrortiltak og som en del av vår beredskapspolitikk. Atomavfallet i Nordvest-Russland oppfattes av ikkespredningsregimet som, hvis de rette personer får tak i det, noe av det det er lettest å lage såkalte «dirty bombs» av. Derfor er arbeidet vårt for å bidra til atomopprensking i Nordvest-Russland en viktig del av vår helse- og miljøpolitikk, og dessuten er det forebyggende terrortiltak. Til slutt en vitneberetning fra Hiroshima fra august 1945 om ødeleggelsene av en skole: Av 300 elever overlevde 17 de første minuttene. Luften var sot, aske, støv – alt var et skremmende mørke. Fra atomskyen kommer ufattelige drønn. Grusom lukt og smak sprer seg. Glassbiter flyr med en kraft som tar liv der noe ennå er i live. Bygninger hadde fordampet i småbiter. Grunnen var jord og brente røtter. Mennesker som ikke var døde, slepte seg mot vannkilder. – I sannhet en humanitær katastrofe. Jeg er veldig glad for at utenriksministeren i dag sier at for å fjerne atomvåpen trenger man et folkerettslig bindende instrument som regulerer vilkårene.