Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2009-06-05:
Arbeidslivet er i kontinuerlig utvikling, og det er derfor helt nødvendig at arbeidsmiljøloven utvikles og tilpasses de forhold den skal regulere. I proposisjonen vi i dag behandler, gjør vi en rekke presiseringer og tilpasninger som erfaringen med loven har vist vil være nødvendig. Vi behandler også to viktige reformer, nemlig innføring av godkjenningsordning for bedriftshelsetjeneste og likestilling av skift og turnus. Jeg vil i mitt innlegg konsentrere meg om de deler av proposisjonen hvor det er uenighet i komiteen. I § 4-1 nytt tredje ledd blir det foreslått å ta inn i selve lovteksten at arbeidsgiver skal foreta en risikovurdering og eventuelt sette i verk risikoreduserende tiltak ved alenearbeid. Dette er en nødvendig synliggjøring av arbeidsgivers generelle plikt til å foreta vurdering av risiko og iverksetting av risikoreduserende tiltak. Det er nå stort fokus på risikoen for å oppleve vold og trusler på alenearbeidsplasser i yrker med kunde/klientkontakt, men bestemmelsen omfatter også annen belastning og risiko. Hovedsammenslutningene på arbeidstakersiden har i brev til Arbeidstilsynet bedt om at den europeiske avtalen om trakassering og vold gjennomgås med tanke på om relevante deler kan forskriftsfestes. Regjeringspartiene merker seg denne henvendelsen og forutsetter at den foreslåtte lovendring vurderes etter noen tid med hensyn til behovet for en forskrift. I § 3-3 nytt femte ledd gis forskriftshjemmel for en godkjenningsordning for bedriftshelsetjenester. En slik godkjenningsordning er helt nødvendig å få på plass nå. Helt siden vi fikk krav om bedriftshelsetjeneste i 1977, har det pågått diskusjoner om hva som er en ekte bedriftshelsetjeneste, hva som skal inngå av tjenester osv. Vi vet at seriøse bedriftshelsetjenester i mange tilfeller sliter i konkurransen med aktører som gjerne tilbyr en årlig legesjekk, eller kjøttkontroll som mange kaller det, og ingenting på forebyggende arbeid, vurdering av helse, miljø og sikkerhet i bedriften osv. Med en godkjenningsordning hvor det settes minimumskrav til kompetanse, volum på tjenesten og kvalitetssikring, kan en luke ut de som i dag driver useriøst. Fremskrittspartiet foreslår at det skal gis bransjespesifikk godkjenning. Dette tror jeg vil være uklokt og byråkratiserende. Det er i utgangspunktet en kvalitet å ha kompetanse og erfaring fra flere bransjer når vi snakker om forebyggende HMS-arbeid. Dessuten er det også slik at man på mange mindre steder i Norge ikke vil ha grunnlag for å ha mange forskjellige bedriftshelsetjenester. Med Fremskrittspartiets forslag må da bedriftshelsetjenesten på slike steder holde seg med et helt sett av godkjenninger, noe som vil bli byråkratisk og lite hensiktsmessig. La meg si noen ord om et forhold som vi ble gjort oppmerksom på under komiteens høring, men som ikke har blitt omtalt i innstillingen: Det gjelder bruken av begrepet «bedriftshelsetjeneste» kontra den tidligere betegnelsen «verne- og helsepersonale». Begrepsendringen ble gjort da den nye arbeidsmiljøloven ble vedtatt i 2005, men det har ikke vært hensikten at dette skulle innebære materielle endringer. Begrepet «bedriftshelsetjeneste», slik det brukes i lov, forskrifter og veiledninger, skal tolkes til å innbefatte de samme funksjoner som begrepet «verne- og helsepersonale» i den gamle loven. Jeg viser også i denne forbindelsen til brev til organisasjonene fra statsråden av 26. september 2007. I § 6-5 første ledd gjeninnfører vi i lovteksten verneombud og medlemmer av Arbeidsmiljøutvalgets rett til å ta obligatorisk opplæring i regi av arbeidstakernes organisasjoner. Denne retten ble tatt ut av lovteksten i 2005, men har stått uendret i forskrift om verneombud og arbeidsmiljøutvalg, noe som har skapt unødig tvil om hva som er rett og galt. Det er slik at alle verneombud og medlemmer av AMU skal ha en obligatorisk 40 timers grunnopplæring. Rammene for innholdet i opplæringen er fastsatt i forskrift. I privat sektor har man avtaler mellom partene om innholdet og gjennomføringen av opplæring i forbundenes regi. Det brukes omforent bransjerettet materiell. Arbeidstilsynet uttrykker at kurs i arbeidstakerorganisasjonenes regi er seriøse og lojale mot de innholdskrav som loven setter. Verneombud er arbeidstakernes tillitsvalgte, og opplæringen må avspeile dette. Retten til å ta obligatorisk grunnopplæring i regi av arbeidstakernes organisasjoner bør derfor opprettholdes. Slik dette praktiseres i dag, har man fått en tilpasset opplæring av høy kvalitet på slike kurs. Likestilling av skift og turnus er et gammelt likestillingskrav. Kravet har fått stor tilslutning og har blitt behandlet både av Stortinget og flere utvalg som har blitt nedsatt for å finne løsninger. Lovendringen som vi i dag behandler, er en løsning som treffer dem som sterkest har ment at gjeldende bestemmelser er urettferdige. Endringen vil også kunne ha en positiv effekt ved at den kan bidra til en reduksjon av uønsket deltid. Det er derfor gledelig at endringen får et så bredt flertall som den får i dag, og jeg noterer at forslaget har fått bred tilslutning fra arbeidstakerorganisasjonene. Vi vil at arbeidstakere skal stå i arbeid så lenge som mulig, og vi ønsker å legge til rette for dette. I vårt nye pensjonssystem legges det opp til at man kan tjene opp pensjonspoeng til fylte 75 år, noe som ikke harmonerer med 70-årsaldersgrensen i arbeidsmiljøloven. Av proposisjonen går det fram at dette har blitt vurdert av Regjeringen, men at man i denne omgang ikke fremmer forslag om heving av grensen. Komiteens flertall merker seg Regjeringens syn på at det vil være naturlig å komme tilbake til denne problemstillingen når aldersgrensene i arbeidslivet ellers er avklart i forbindelse med pensjonsreformen. Vi skal ha med oss at hovedproblemet i dagens arbeidsliv ikke er dem som vil jobbe etter fylte 70 år og ikke får lov, men heller at så få klarer å stå i arbeid fram til sin pensjonsalder. I innstillingen framgår det at det er bred enighet om behovet for formkrav for avvikling av arbeidsforholdet ved oppnådd aldersgrense, selv om det fra Høyre, Venstre og Kristelig Folkepartis side foreslås en annen aldersgrense. Det siste punktet jeg vil kommentere, er retten til å stå i stilling ved nedleggelse av virksomhet. En arbeidstaker har rett til å stå i stillingen ved tvist om oppsigelsen. Dersom arbeidsgiver mener at dette er urimelig, kan han kreve at retten skal bestemme at arbeidstaker skal fratre under sakens behandling. Praksis har vist at det er nødvendig å presisere at dette også er tilfellet ved hel eller delvis nedleggelse av virksomheten. Dersom arbeidsgiver krever fratreden, er det så opp til retten på vanlig måte å avgjøre hvorvidt det er urimelig at arbeidsforholdet fortsetter under en tvist. Dette er en presisering av prosedyren i nedleggelsestilfeller – det skal ikke være automatikk i fratreden ved oppsigelser som bestrides i tilfeller hvor bedriften nedlegges helt eller delvis. For de øvrige endringer og kommentarer til disse viser jeg til innstillingen.