trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-12-12:
Ja, jeg er enig i at ord er av betydning. Som jeg sa i mitt svar til forrige replikant, er det ingen realitetsendring i hvordan drøftelsene gjennomføres nå sammenlignet med før. Drøftingsmøter gjennomføres på nøyaktig samme måte nå. Så er det mange problemstillinger pensjonistene er opptatt av i trygdedrøftelsene. I år var det naturlig nok underreguleringen som var hovedtemaet – ikke så unaturlig i og med at det er første gang man står i en situasjon hvor man har et negativt utfall. Men det var f.eks. også spørsmål om hvordan den økonomiske situasjonen for enslige minstepensjonister er, noe som flertallspartiene har tatt høyde for i budsjettforliket nå i høst.
Anniken Hauglie (Høyre), 2016-12-12:
Det vi ser, og som også framkommer tydelig av den meldingen vi nå har til behandling, er at i dagens regulering kommer pensjonistene bedre ut enn om man hadde lagt til grunn snittet av pris og lønn. Nå står vi i en situasjon hvor det ikke er tilfellet, og som representanten sa i sin replikkordveksling: Det hadde man kanskje ikke forutsett. Jeg tror heller ingen hadde forutsett den oljesmellen som vi nå står overfor, hvor mer enn 40 000 ansatte har mistet jobben i olje- og gassnæringen. Vi står nå i en ekstraordinær situasjon, og det er det reguleringen også er et uttrykk for. Så er det andre, også politiske, vedtak man kan fatte for å bedre pensjonistenes økonomi, som også flertallspartiene, regjeringspartiene sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, har vist, både bedringen av gifte og samboende pensjonisters økonomi, minstepensjonisters økonomi og nå også enslige minstepensjonisters økonomi, i tillegg til skattelettelsene – som viser at pensjonistene på grunn av det kommer bedre ut enn alternativet.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Som saksordføreren sa, er det ikke vanlig at det blir så mye debatt om denne typen saker i salen, og det er det god grunn til. Det er et vesentlig, et veldig bærende element i den norske modellen, og har vært det helt siden hovedavtalen i 1935, at det er partene seg imellom som ordner opp med lønnsoppgjøret, og at vi ikke har noen innblanding fra Stortinget i det. Det betyr selvfølgelig ikke at en ikke kan ha diskusjon om statens arbeidsgiverrolle, men da i forhold til en annen statsråd enn den statsråden som er her nå. Vi har f.eks. synspunkter på at vårens lønnsoppgjør i staten endte opp med to tariffavtaler på noen av de samme arbeidsområdene, eller har synspunkter på, og det er aktuelt i forhold til statsråden som er her nå, ILOs kommentarer på hvordan vi følger opp våre forpliktelser i forhold til ILO-konvensjonen. Men det som er grunnen til at vi ikke er med på noen av merknadene her, er at disse merknadene, særlig fellesmerknaden mellom Senterpartiet og SV, går langt i å forholde seg til å skifte sol og vind mellom partenes rolle i et konkret oppgjør, og det er veldig i strid med tanken bak den norske modellen, noe jeg for så vidt syns replikkordskiftet med statsråden ble en bekreftelse på. Jeg er glad for at statsråden svarte som hun gjorde i forhold til sin rolle og ansvar for eventuell bruk av tvungen lønnsnemnd, og at det er de aktuelle fagstatsråder eller den koordinerende på arbeidsgiveransvaret som svarer på andre ting. I den merknaden som nå diskuteres, blir det vist til den norske modellen, og det som er spesielt i den merknaden, er nettopp at den bryter med en av hjørnesteinene i den norske modellen som har vært der siden 1935, nemlig at det er partene som gjør opp seg imellom i lønnsoppgjør. Den saken vi nå har til behandling, er bruken av tvungen lønnsnemnd, og i forhold til det mener vi altså det er feil å begynne å skifte sol og vind mellom partene i det konkrete oppgjøret, men vi deltar gjerne i en debatt om statens arbeidsgiverrolle, for det har vi, meg bekjent, ikke hatt en grundig debatt om siden begynnelsen av 1990-tallet her i Norge. Da var vi enige om at det var en fordel at staten hadde én avtale. Det er brutt i år. Det mener vi er politisk feil som arbeidsgiverposisjon for staten, men det har altså ingenting med denne saken å gjøre. Derfor er vi ikke med på de merknadene som, etter vår oppfatning, anstøter mot hele ideen bak den norske modellen.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Det er første gangen vi har en sånn sak til behandling som vi har til behandling nå. Og jeg håper det er siste. Det er ikke noe i det pensjonsforliket som vi fortsatt står bak, som gir grunnlag for den nye praksisen med at det ikke skal en egen proposisjon, enn si i det hele tatt en egen sak, til Stortinget i forbindelse med trygdeoppgjøret. Påskuddet for ikke å ha en proposisjon er jo at regjeringa har valgt å budsjettere pengene på fagdepartementets budsjett istedenfor på ymseposten, som var praksis tidligere. Det er ikke noe i pensjonsforliket som tilsier det. Jeg kjenner heller ikke til at regjeringa har tatt kontakt med avtalepartene for å avklare det. Det er i hvert fall ikke noe som gir grunn til, selv om en gjør den budsjettekniske endringen, at en ikke kan legge fram en egen sak til Stortinget. Jeg håper statsråden setter pris på at noen partier står bak pensjonsreformen. Nå ser det ut som at alle partier gjør det når de er i regjering, bortsett fra regjeringens representanter i Stortinget for tida. Men i realiteten kan man bli ganske utrygg når man hører på representanten Kambe og hans utlegninger om pensjonssystemet og forhandlingsrett. Først: Han påstår at det aldri skjedde noen endringer i de åtte årene under den forrige regjeringa. Etter samtale med pensjonistene, som altså heter drøftinger, gjorde det det i 2007 og 2008, som Karin Andersen presist sa i sitt hovedinnlegg. Men allikevel kommer representanten Kambe tilbake og stiller det samme spørsmålet etterpå. Jo, det har altså skjedd – etter avtale med pensjonistene, innenfor rammen – en oppjustering av minstepensjonene. Det er det vi mener bør kunne skje i reelle drøftinger. Vi står bak pensjonsavtalen. Men som en del av pensjonsavtalen skal det altså være reelle drøftinger når rammen er gitt, med alle trygdedes organisasjoner, herunder pensjonistene. De skal være reelle. Det er ikke noe i forliket som tilsier noe annet. Og jeg kan altså ikke skjønne hvorfor statsråden ikke rett og slett kan gi seg og innse at det å avvikle muligheten til å ha en ordentlig debatt i Stortinget om levevilkårene til over 1 million nordmenn på det tidspunktet da saken faktisk er aktuell, altså i forbindelse med trygdeoppgjøret, og det at regjeringa ensidig kan bestemme det uten i det hele tatt å konsultere de støttespillerne de har i Stortinget på å beholde pensjonsforliket sånn som det var, innebærer at regjeringa har brutt pensjonsforliket på det punktet.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Jeg vil begynne med å takke arbeids- og sosialkomiteen for godt arbeid og godt samarbeid i saken. Vi behandler i dag en sak med flere ulike deler. Den politiske uenigheten synes klart konsentrert om én del av saken. For de øvrige foreslåtte endringer er det en samlet komité som fremmer sin innstilling. La meg begynne med de områdene der komiteen er enig. Det vi nå gjør, er mindre endringer i pensjonsordning for ledsagere i utenrikstjenesten. Dette er en følge av at tidene har forandret seg. Mange velger nå samboerskap fremfor giftermål, og da må også pensjonsordningene følge med. Det gjøres også enkelte endringer som følge av tidligere utilsiktede forskjeller på basis av sivilstand. Til slutt gjøres det enkelte lovtekniske endringer i lov om Statens pensjonskasse, lov om pensjonsordning for apotekvirksomhet mv. og lov om pensjonsordning for sykepleiere. Der den politiske uenigheten kommer frem, er i den delen av saken som omhandler aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere. Det hadde vært lett å gjøre et stort poeng ut av at opposisjonen her forsøker seg på en omkamp i en allerede vedtatt sak, for aktivitetsplikten ble faktisk vedtatt for halvannet år siden, og et flertall på Stortinget sto bak. Saken i dag er en lovmessig oppfølging av den, og henger også sammen med statsbudsjettet, som, for arbeids- og sosialkomiteens del, vi skal behandle senere i uken. For enkeltmennesker er det viktig og riktig at vi sørger for at flere kommer i jobb, og at færre ender med uføretrygd eller i arbeidsledighetskø. I behandlingen av endringene i arbeidsmiljøloven la vi merke til at regjeringen tydelig har forstått hvilke grupper som sliter med å få seg jobb. Folk som er i arbeidsfør alder, og som mottar sosialhjelp, har godt av å bli stilt krav til, på lik linje med alle andre i samfunnet. Det å stille krav er å bry seg, det å bli stilt krav til er å bli sett. Aktivitetsplikt hjelper den enkelte til å unngå passivitet, det hjelper den enkelte til å komme seg videre, det hjelper den enkelte til å kunne fylle på CV-en ved å ha gjort noe meningsfullt. Da vi i denne salen vedtok aktivitetsplikten for halvannet år siden, var det enkelte som fremhevet at dette kom til å koste mye, og det ble fremsatt krav om at kommunene måtte kompenseres for de ekstra utgiftene aktivitetsplikten visstnok skulle påføre dem. Nå viser det seg tvert imot at vi sparer penger; vi ser det i flere av kommunene som allerede har innført aktivitetsplikt. Vi ser at flere kommer raskere ut av sosialhjelp og tilbake i arbeid. Allikevel velger regjeringen i sitt forslag til budsjett å kompensere kommunene for eventuelle utgifter som følger med. Det er derfor ingen grunn til å utsette innføringen av aktivitetsplikt, nå i første omgang for dem under 30 år. Jeg håper et bredt flertall ser at dette er i den enkelte mottakers interesse, og det er i samfunnets interesse. Vi må ikke være redde for å våge å stille krav. Vi har også forskningen på vår side, som viser at dette faktisk fungerer. Det er derfor jeg synes det er underlig at opposisjonen her i dag velger ikke å være med på et tiltak som vil hjelpe mange unge mennesker.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Som det kommer tydelig frem i pensjonsforliket og pensjonsreformen, legges det opp til at utviklingen skal være nesten en ren matematisk beregning basert på lønns- og prisvekst, men fratrukket den særdeles usosiale underreguleringen på 0,75 pst. Det er som kjent en underregulering som Fremskrittspartiet er uenig i. Dessverre velger Lise Christoffersen og Arbeiderpartiet å videreføre – og ønsker å ha – denne underreguleringen. Fremskrittspartiet synes det er galt at pensjonistene ikke skal få samme inntektsutvikling som resten av samfunnet, men det har vi dessverre ikke flertall til å endre i inneværende periode.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Som man sikkert husker, var det mye debatt rundt endringen i når oppgjøret skulle behandles. Det er riktig at det primære ønsket til flere av organisasjonene var at det skulle behandles på våren. Men det var også et ønske om at Stortinget skulle få seg forelagt helheten i inntektsutviklingen og også eventuelt ha muligheter til å gjøre justeringer, hvis Stortinget skulle ønske det. Det er den muligheten som Stortinget nå har. Og som det kommer tydelig frem, og vi ser det også av meldingen vi nå har til behandling, har landets pensjonister kommet godt ut av flere av endringene denne regjeringen har valgt å gjøre sammen med sine samarbeidspartier, bl.a. når vi reduserer den usosiale avkortningen, noe som gjør at gifte og samboende pensjonister nå får 8 000–9 000 kr mer i pensjon i året – det er en endring Arbeiderpartiet var og er imot – og ikke minst også økningen vi har gjort for enslige minstepensjonister, nå to ganger.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Det er helt riktig, som representanten Lundteigen viser til, at det er en teknisk beregning i dag, det er ikke reelle forhandlinger, og det var heller ikke intensjonen da Stortinget vedtok pensjonsforliket. Fremskrittspartiet var, som representanten Lundteigen vet utmerket godt, uenig i dette. Vi ønsket opprinnelig å ha en annen modell, og Fremskrittspartiet, i likhet med alle andre partier, er også i en programprosess, og det er ingen hemmelighet at Fremskrittspartiet ønsker å gi pensjonistene reell forhandlingsrett.
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Det nærmer seg jul, så da skal jeg la representanten Christoffersen få ytterligere ett minutt til å svare. Det var et særdeles interessant replikkordskifte mellom representantene Kambe og Christoffersen – det at Arbeiderpartiet nå innrømmer at Arbeiderpartiet ikke ønsker å bevilge et eneste øre mer til landets pensjonister. Men det representanten Christoffersen glemte å si, var at Arbeiderpartiet gjennom de senere årene tvert imot ønsker å kutte mer hos landets pensjonister, bl.a. gjennom å ha en avkortning for gifte og samboende pensjonister på 15 pst., noe som vil innebære – hvis Arbeiderpartiet får gjennomført sin politikk – at gifte og samboende pensjonister vil få ca. 9 000 kr mindre i pensjon. Mitt spørsmål til Arbeiderpartiet er: Kommer de til å reversere den reduserte avkortningen som regjeringen sammen med våre støttepartier har gjennomført, og dermed påføre landets pensjonister redusert pensjon, eller ikke?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Først: Jeg er helt enig i det siste representanten Lundteigen sa, at det er de med svakest økonomi det er absolutt viktigst å hjelpe og styrke. Det er også derfor regjeringen, sammen med våre samarbeidspartier, nå har sørget for å gi et ekstraordinært løft to år på rad til enslige minstepensjonister, noe som meg bekjent ikke skjedde under Lundteigen – med ett unntak. Spørsmålet mitt går på avkortningen for gifte og samboende – en avkortning som Senterpartiet støtter, og en avkortning som Senterpartiet med nebb og klør har kjempet for at fortsatt skal være der. I sin tid ønsket Senterpartiet som kjent at avkortningen skulle være på 25 pst. Fremskrittspartiet har fått forhandlet den ned gjennom flere år, og nå er den nede på 10 pst. Spørsmålet mitt er det samme som jeg stilte til Arbeiderpartiet: Kommer Senterpartiet til – og ønsker Senterpartiet – å reversere dette, og dermed redusere pensjonen for gifte og samboende med 8 000–9 000 kr?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Det er ingen vits å gå inn i en stor debatt om hvem som var for og imot pensjonsreformen, men da mye av hoveddelen ble vedtatt i 2011, stemte som kjent SV og representanten Karin Andersen for. Fremskrittspartiet stemte som kjent imot. Jeg har hatt replikker tidligere i dag til samarbeidspartnerne til SV – både Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Spesielt Senterpartiet var klare på at de har mindre penger å bruke på landets pensjoner enn det Fremskrittspartiet og regjeringen har. Det skyldes bl.a. den berømmelige avkortningen for gifte og samboende pensjonister som regjeringen har redusert, noe som har medført en økning på nærmere 9 000 kr for et gift eller samboende pensjonistpar. Mitt spørsmål er: Kommer SV til å være blant dem som ønsker å reversere dette, eller kommer de nå til å akseptere at regjeringen og Fremskrittspartiet hadde rett i at det er riktig å redusere usosiale avkortninger?
Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
For det første: Premisset i svaret er helt feil. Størstedelen av de satsingene som denne regjeringen har gjort, handler om å styrke landets infrastruktur gjennom tidenes satsing på vei og jernbane. Det handler om å styrke sykehusene og helsesektoren, noe som har gjort at vi har fått redusert helsekøene betydelig. Det handler om at vi har sørget for over 1 000 nye politifolk, og sånn kunne jeg fortsatt og fortsatt. Ja, vi er stolte av at vi har redusert skatter og avgifter for folk flest, og vi er stolte av at vi har redusert skatten for landets pensjonister. Vi mener det er bra. Men siden SV tydeligvis i all hovedsak er fornøyd og mener det er riktig med en avkortning for gifte og samboende pensjonister med begrunnelsen at det er rimeligere å bo to sammen, er mitt oppfølgingsspørsmål: Er det andre grupper man ønsker å innføre avkortning for hvis de velger å være gifte eller samboende, f.eks. innenfor dagpenger, sykepenger osv.?
Stefan Heggelund (Høyre), 2016-12-12:
Rigmor Aasrud sier at hvis jeg bare leser Proba-rapporten, vil jeg forstå Arbeiderpartiets standpunkt. Jeg misliker insinuasjonen om at jeg ikke kommer forberedt til de debattene vi har i salen, men det finnes uansett ikke den rapport som kan forklare Arbeiderpartiets standpunkt i denne saken. En Arbeiderparti-representant mener mer i denne saken enn ti vise klarer å forklare. Det snakkes om kommuneøkonomi. Kommunene har aldri hatt bedre økonomi enn nå under denne regjeringen, men den bevilgningen vi har til aktivitetsplikten, er resultatet av den finansieringsdialogen vi har hatt med kommunene, og det er litt oppsiktsvekkende at Arbeiderpartiet ikke ønsker å lytte til den. Og hva er alternativet til den bevilgningen? Jo, det er Arbeiderpartiets rene kutt – alle pengene borte. Aktivitets- og sosialhjelpsmottakere er viktige, sier Arbeiderpartiet – de kutter i den bevilgningen, som de også på talerstolen står og sier er for lav. Det gir jo ingen mening. De lytter ikke til seg selv, og de lytter ikke til kommunene. Og hvordan tør Arbeiderpartiet å snakke om gjennomføringskraft i sosialpolitikken? Hva var resultatene i Nav – vi var litt inne på det da vi diskuterte Nav-meldingen – etter åtte år med den rød-grønne regjeringen? Jo, at etter at den største forvaltningsreformen i norsk historie ble implementert av den rød-grønne regjeringen, var man omtrent like flink til å hjelpe folk tilbake i arbeid, over til utdanning eller over til uføretrygd, for dem som skulle ha det. Tiltakssystemet var bare rot. Denne regjeringen har ryddet opp i Arbeiderpartiets mislykkede organisering av tiltakssystemet. Representanten Karin Andersen har stått på talerstolen og avslørt SV. I det første innlegget sitt snakket hun nesten som om hun var en Høyre-representant, snakket pent om å gi aktivitet til sosialhjelpsmottakere, siterte til og med Pøbelprosjektet, som for øvrig støtter regjeringens forslag om å senke terskelen til arbeidslivet gjennom midlertidige ansettelser. Kanskje var det derfor at det til slutt bare var retorikk representanten Karin Andersen hadde igjen. Så viser hun til sitt eget forslag: «Stortinget ber regjeringen fremme en egen sak med vurdering av hvordan en rett til aktivitet for mottakere av økonomisk sosialhjelp kan utformes.» Men hva er vitsen med å fremme det forslaget? Vi vet jo allerede hvordan dette kan utformes, og det er det regjeringen gjør nå, og det er det vi vedtar her i dag.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Det er en viktig sak man diskuterer her i dag – som har tatt litt tid – aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere. Når man hører en del av innleggene fra opposisjonen i dag, skulle man nesten tro at dette er en slags straffeanstalt hvor man bruker pisk, det er en maktdemonstrasjon overfor de svakeste osv. Det er ikke slik de som har vært på dette, opplever det, for mange kommuner som gjør dette i dag, gjør det på en veldig god måte. Jeg har selv vært og besøkt flere av dem, bl.a. Fjell utenfor Bergen, som har et opplegg som heter Muligheten. Bergen kommune har selv folk i arbeid som har et lignende opplegg. De som deltar på dette, gir en helt annen versjon av dette enn den som blir framstilt – bl.a. av SV – her. I en artikkel 12. mars 2014 i Bergens Tidende ble en av disse deltakerne intervjuet. Han sier: «Dette har vært helt suverent for meg. Jeg tør ikke tenke på hvordan det ville gått hvis ikke Nav Fjell ga meg denne sjansen, som førte til at jeg nå jobber hos en entreprenør.» For ham var ikke dette en pisk, for ham var ikke dette en maktdemonstrasjon, for ham var ikke dette en slags stempling av ham som sosialmottaker. For ham var dette veien ut av passivitet, det at noen satte krav, det at noen sa: Du må møte her kl. 9 i morgen, vi skal bistå deg, vi skal hjelpe deg, og målet er at du skal komme i utdanning eller i arbeid og på den måten bli selvforsørget. Det lyktes man med i dette tilfellet. Han er dypt takknemlig for at han fikk denne muligheten. Så sier han videre noe annet interessant: «For meg er det drømmeplassen på jord. Alt ble bedre da jeg kom hit. Jeg har lite godt å si om mitt forhold til Nav da jeg oppholdt meg på Østlandet, nå er holdningen min en helt annen.» Utgangspunktet var at han var i en kommune på Østlandet hvor man ikke hadde dette, der han ikke fikk noe hjelp, der han kunne gå passiv på sosialhjelp uten at noen tok tak i situasjonen hans. Nå har han kommet til en kommune som tok tak i dette, og det ble redningen. Det er nettopp det man gjør med dette lovforslaget, at man sier at dette skal man ha i alle kommuner. Så er det et siste sitat jeg har lyst til å referere til slutt: «Hadde jeg havnet på Stortinget» – det kan jo hende han gjør det en dag – «ville jeg uten tvil fra dag én kjempet for å innføre tiltak som Muligheten over hele landet.» Dette skulle ikke bare være i den kommunen han var, han ville at alle ungdommer i den situasjonen skulle få den muligheten som han hadde fått. Og så sier han, helt til slutt: «Det er uforståelig at ikke flere Nav-kontor satser på tilsvarende prosjekter.» Med det lovforslaget som ligger her i dag, sikrer man at dette ikke bare blir i enkelte utvalgte kommuner og for de ungdommene som er heldige og får det der, men at det skal være i alle landets kommuner.
Torkil Åmland (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Jeg har bare en liten kommentar til noen av de innleggene som har kommet. Først til Rigmor Aasrud. Det jeg snakket om som denne ungdommen var på, var ikke et arbeidsmarkedstiltak primært, men han kom inn i dette gjennom dette opplegget, altså aktivitetsplikten for sosialhjelpsmottakere, som Fjell kommune praktiserer, og det var det som ble redningen og hjelpen for ham videre. Det leder meg til litt av poenget som en del av opposisjonen kjører på her, og det er at man skal satse på alle andre ting fordi det er andre behov blant disse ungdommene, og det er det jo. Derfor har regjeringen f.eks. gjennomgått hele tiltakssystemet og reformert det, og den har lagt fram en rusplan, så det er ikke noen motsetning i å gjøre ting på andre områder og møte andre behov og det å ha en aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere. Mange av disse har ikke nødvendigvis behov for arbeidsmarkedstiltak. De har behov for litt hjelp til å søke arbeid eller finne ut hvilken utdanning de skal prøve å komme seg videre på. Da er det ikke statlige arbeidsmarkedstiltak som er løsningen for dem. Da er det kanskje nettopp, som en sa her tidligere i debatten, en voksen person som kan være der og hjelpe dem med hva slags type jobb de kan søke på, med hvordan man søker på jobb, og på den måten gi dem litt dytt og hjelp for å komme i gang med den prosessen i livet sitt. Det kan man gjøre, og det gjør man på en veldig god måte gjennom disse oppleggene som disse kommunene har, og det er en god idé å gjøre det til en plikt også for andre kommuner som ikke gjør det i dag.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Representanten Wiborg sa i sitt innlegg at omgjøring av måten trygdeoppgjøret behandles på i Stortinget, ved at det ikke lenger behandles i Stortinget, er en konsekvens av pensjonsreformen. Den ble innført med virkning fra 2011, så jeg lurer på om Wiborg kan forklare meg hvorfor det først skjer en endring fra denne regjeringas side ved at en velger å ikke legge trygdeoppgjøret fram for Stortinget.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
En litt annen side ved det samme temaet. Hvis jeg ikke hørte feil, innledet representanten Wiborg sitt innlegg med å si at det nå er første gang at trygdeoppgjøret behandles parallelt med budsjettet, og det har vært et ønske fra flere organisasjoner. Og da lurer jeg på hvilke.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Takk for spørsmålene. Det er ikke et politisk spill fra Arbeiderpartiets side. Vi står for det vi foreslår, og mener faktisk at trygdeoppgjøret er så viktig at det må til Stortinget. Om vi fortsatt er enige i pensjonsforliket? Ja, selvfølgelig er vi det. Har vi noen gang gitt uttrykk for at vi ikke er det? Etter at pensjonsreformen ble gjennomført, presenterte den rød-grønne regjeringen trygdeoppgjøret for Stortinget på vanlig måte. Det kan også sittende regjering gjøre. Om vi fortsatt støtter ideen om en underregulering på 0,75 pst.? Vi er opptatt av å stå til troende. Vi sa at løpende pensjoner skulle reguleres med et gjennomsnitt av lønn og pris. Vi valgte en teknisk løsning. Hvis det nå viser seg at den tekniske løsningen over tid gir et annet resultat enn det vi har lovet, må Stortinget få muligheten til å se på det. Vi har ikke lagt inn noen bevilgning nå, nei, og det har vi vært ærlige på overfor pensjonistenes organisasjoner.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Det kommer veldig mange spørsmål. Jeg skal gjøre mitt beste for å komme meg igjennom. Det var en nyttig avklaring, sa representanten Kambe. Arbeiderpartiet har aldri sagt noe annet, så den avklaringen hadde han vel egentlig ikke trengt. Vi følger Stoltenberg-regjeringens opplegg for regulering av løpende pensjoner. Ja, selvfølgelig. Det er ikke Arbeiderpartiet som i denne salen går imot egen regjering. Vi har alltid støttet vår egen regjering. Den modellen og de prinsippene som er valgt for regulering av løpende pensjoner, handler om generasjonsregnskapet. Hvis vi skulle fortsatt uten å legge inn noen form for innsparing på framtidige pensjoner, ville vi til slutt hatt en ungdomsgenerasjon som ville blitt helt knust av en skattebyrde som ingen generasjoner før dem hadde sett maken til. Selvfølgelig står vi ved det. At vi ikke har penger nå til å øke trygdeoppgjøret, det var som jeg sa: Jeg var på møte med landsstyret(presidenten klubber) i Pensjonistforbundet og sa akkurat det samme. (presidenten klubber)
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Det er ingen garanti for at det blir mer med oss, men vi ønsker det til Stortinget.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Beklager, men det var så mange spørsmål.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Nå skal jeg være veldig forsiktig med å svare på vegne av Arbeiderpartiet på et spørsmål som Arbeiderpartiet ikke har vurdert, men jeg ville blitt veldig overrasket hvis Arbeiderpartiet hadde gått inn for en reversering av det. Siden jeg har litt tid igjen: Representanten Wiborg sa det var interessant at Arbeiderpartiet nå innrømmer at vi ikke skal plusse på årets trygdeoppgjør. Så vidt jeg husker, var representanten Wiborg på det samme møtet med Pensjonistforbundets landsstyre som jeg var, og representanten Wiborg hørte at jeg sa akkurat det samme der – at det ikke er gitt at Arbeiderpartiet har noe mer i kroner, men vi ønsker å få trygdeoppgjøret til Stortinget på vanlig måte, slik sakens viktighet tilsier. Helt til slutt: Det er noen pensjonister som betaler prisen, men ikke har fått noen ting. Det er de enslige pensjonistene som har så vidt over minstenivået. Kanskje Fremskrittspartiet kunne tenke litt på dem i neste runde?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Jeg merket meg at representanten Kambe kalte dagens diskusjon om trygdeoppgjøret og prosessene rundt det for en «skinndiskusjon». Da har jeg følgende spørsmål: Mener representanten Kambe at organisasjonenes krav om at trygdeoppgjørene må til Stortinget på vanlig måte, er et helt urimelig krav eller et krav som på en måte ikke har rot i virkelighetens verden?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Statsråden var inne på i sitt innlegg at vi nå har en melding om trygdeoppgjøret som inneholder mye nyttig informasjon, og det skal jeg si meg enig i. Mitt spørsmål gjelder følgende: Hva er det som hindrer regjeringa i å legge fram en slik melding på våren?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Jeg takker for svaret. Statsråden var for så vidt inne på det selv i sitt svar, at statsbudsjettet handler om et kommende oppgjør, og det er ingen invitasjon til Stortinget til å ha noen forhåndsmening om trygdeoppgjøret for 2017. Men det er en annen ting jeg har bitt meg merke i i debatten her i dag. Representanten Kambe har ved flere anledninger understreket at det skal være reelle forhandlinger i forbindelse med trygdeoppgjøret. Betyr det at regjeringa nå har endret standpunkt når det gjelder organisasjonenes forhandlingsrett?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Det var et oppklarende svar. Da legger jeg til grunn at det skal være en reell drøftingsrett, og at regjeringa ikke har endret standpunkt og bestemt seg for å gå inn for full forhandlingsrett, for det hadde jo vært i strid med pensjonsforliket. Da har jeg et siste spørsmål. Regjeringa gikk under trygdeoppgjøret i 2015 høyt ut med at man endelig med denne regjering for første gang skulle se grundig på reguleringsprinsippene for løpende pensjoner. Men noe vi aldri har fått svar på, er hvorfor regjeringa etter sin gjennomgang likevel valgte ikke å foreta endringer. Det kunne vært interessant å få vite det nå. Derfor gir jeg statsråden gjennom dette spørsmålet en mulighet til å orientere Stortinget om innholdet i den relativt viktige beslutningen.
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
Jeg tror nok Stortinget kan si at uavhengig av hva slags modell man velger for et trygdeoppgjør, enten bakover eller framover i tid, er det fordeler og ulemper med modellene. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet lager et slags politisk spill av dagens trygdeoppgjør. Derfor vil jeg ha noen avklaringer fra Arbeiderpartiet. Er Arbeiderpartiet fortsatt enig i at pensjonsforliket ligger fast som utgangspunkt for trygdeoppgjøret, slik regjeringen mener? Vil Arbeiderpartiet fortsatt støtte det som var deres kronidé, nettopp underregulering av pensjonen på 0,75 pst.? Jeg registrerer i 2016, som i 2015 og kanskje også i budsjettet for 2017, at Arbeiderpartiet ikke har lagt inn noen bevilgninger som skal kompensere for at det blir en reallønnsnedgang for pensjonistene.
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
Det var en nyttig avklaring. Det betyr altså at Arbeiderpartiet er enig med regjeringen om at pensjonsforliket ligger fast. Arbeiderpartiet støtter det som Jens Stoltenberg i praksis innførte, nettopp en underregulering av pensjonene, noe denne regjeringen i en rekke saker har kompensert for på andre måter – ved generelle skatte- og avgiftslettelser, ved å øke pensjonen for minstepensjonister både for 2016 og også i forslaget til statsbudsjettet for 2017, og ved å redusere avkortningen for gifte og samboende pensjonister. Det er greit å vite at Arbeiderpartiet sier de innrømmer, hvis det var det som var formuleringen, at man ikke har penger til eventuelt å gjøre noe i trygdeoppgjøret. Dermed er vi tilbake til mitt første spørsmål. Det virker jo som om dette er et politisk spill fra Arbeiderpartiet, hvor man ikke har politiske realiteter, man har ikke penger, men man velger en diskusjon om en budsjettpost skal være på ymseposten eller på en egen fast post på statsbudsjettet.
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
De kommer til Stortinget. Trygdeoppgjøret kommer til Stortinget hvert eneste år framover, og i forbindelse med at statsbudsjettet legges fram, legges det fram estimater om neste år, altså nå for 2017, og en kikker bakover, på 2016, på hvordan det har gått. Så Stortinget får trygdeoppgjøret til behandling. Stortinget kan i forbindelse med revidert budsjett komme med bevilgningsforslag om endringer av trygdeoppgjøret. Det valgte Arbeiderpartiet ikke å gjøre for 2016. Det kommer ingen signaler fra Arbeiderpartiet om at de ønsker å gjøre det for 2017 heller. Og da er man tilbake til en skinndebatt, for Stortinget får saken til behandling, Stortinget kan endre det, og det er heller ingen endringer. Pensjonistorganisasjonene har på vanlig måte forhandlinger sammen med arbeids- og sosialministeren før proposisjonen legges fram for Stortinget.
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
Jeg synes den begynnelsen fra SV var bra, for SV begynte jo den rød-grønne regjeringsperioden med å hevde at de var imot pensjonsforlikets intensjoner og pensjonsreformen, mens de i åtte år, med finansminister og andre, gjorde alt de kunne for å innføre pensjonsforliket og kutte for minstepensjonistene, og de bidro til at gifte og samboende også fikk kutt i pensjonen, til tross for andre ting. Fremskrittspartiet har i denne stortingsperioden tvert imot ikke stemt for andre ting enn pensjonsforliket. Så én ting er hva representanter sier i ulike medier osv., men når man kommer inn i denne salen, har man stått på Sundvolden-erklæringen og bidrar f.eks. i dag også til at trygdeoppgjøret avrundes på en fin måte. Når det kommer til hvor lenge man skal vente, mener jeg at regjeringen er i gang, sammen med partiene på Stortinget, med å finne ut hvordan det er med prisstigningen, og det avgjøres hvert år i trygdeoppgjøret.
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
Det er helt åpenbart, det er Stortinget som til syvende og sist, som bevilgende myndighet, gjør dette. Det har Stortinget alltid gjort – eller, la meg presisere, også aldri gjort, for Stortinget har aldri vedtatt et annet trygdeoppgjør enn det regjeringen har fremmet for Stortinget, heller ikke dersom det under den rød-grønne eller denne regjeringen fantes protokollanmerkninger, organisasjoner som ville stemme imot et trygdeoppgjør, eller andre ting. Stortinget har per dags dato verken med en borgerlig regjering og en rød-grønn opposisjon eller med en rød-grønn regjering og en borgerlig opposisjon stemt imot. Det betyr at forhandlingsretten fortsatt er til stede – den er høyst reell. Stortinget får behandlingen etterpå, og jeg tror saken som ligger for statsbudsjettet 2016, aldri har vært mer grundig for Stortinget å basere et vedtak på enn måten vi gjør det på nå, ved å legge det opp gjennom budsjettet og en videre oppfølging i revidert statsbudsjett i mai.
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
Jeg er enig med representanten Lundteigen i at det skal være reelle forhandlinger i trygdeoppgjøret, og slik er det. Så kan det godt tenkes at det finnes ulike oppfatninger av om en forhandling er reell. Det kan jo avhenge av om man får viljen sin eller ikke. Lundteigen sa at han hadde relativt god erfaring med og god kjennskap til forhandlingsinstituttet i ulike segmenter av arbeidslivet. Det har jeg selv også. Hvis man da skal se litt bakover, på de åtte årene de rød-grønne styrte Arbeids- og sosialdepartementet, hvilke av de åtte årene endret den rød-grønne regjeringen trygdeoppgjøret etter innspill fra pensjonistorganisasjonene? Skjedde det? Hvilke av de årene fulgte de rød-grønne pensjonistorganisasjonenes ønsker?
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
Det er rett som SV sier, at de som det eneste partiet fra de rød-grønne har penger til å gjøre noe med trygdeoppgjøret. Det fortjener SV ros for. Men det illustrerer jo noe av poenget med den underlige kritikken som kommer mot modellen. Det viser nettopp at Stortinget kan. Dersom Stortinget ønsker å endre trygdeoppgjøret, må man vise at det koster penger, som SV har gjort. Dette forslaget fra SV stemte Arbeiderpartiet og Senterpartiet imot i 2015, og også i 2016. Det er interessant å høre det representanten Lundteigen opplyste om, at åtte rød-grønne år medførte at den reelle forhandlingsretten som det ble hevdet at pensjonistorganisasjonene hadde, medførte null endringer i regjeringens tilbud, og heller ingen endringer i Stortinget. Forøvrig har regjeringen innført skatte- og avgiftslettelser på 2,7 mrd. kr til pensjonistene, nesten dobbelt så mye som SV foreslår nå.
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
Jeg satte pris på innlegget til Lise Christoffersen, for det gir meg en anledning til også å presisere forskjellen mellom forhandlingsrett og drøftingsrett, der jeg er helt enig i at det som har vært premissene for enhver regjering, har vært drøftingsretten. Det som har vært hovedpoenget mitt – og regjeringens – har vært at det reelle innholdet i de endringene som vi har gjort, kun er av budsjettpostart og ikke realiteter – med andre ord at systemet er det samme. Og det ser det ut til at Stortinget i dag er rimelig enstemmig om. I arbeids- og sosialkomiteens høring om denne saken ønsket pensjonistorganisasjonene, representert av Pensjonistforbundet og Jan Davidsen, reelle forhandlinger, ikke drøftinger. Men mindretallsmerknaden fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet i saken i dag er ganske tydelig på at man ikke ønsker reelle forhandlinger fra de rød-grønnes side, som Jan Davidsen har tatt til orde for. Jeg skjønner godt at Arbeiderpartiet er litt engasjert i dag, for de har blitt avkledt rimelig enkelt, og kanskje aller mest av SV. For med all den retorikken som Arbeiderpartiet har hatt i denne saken, også her i salen, skulle man faktisk tro at de hadde gjort noe med det, men som representanten Lundteigen gjorde oppmerksom på: I åtte rød-grønne år brukte man trygdeoppgjøret verken til forhandlinger eller til reelle drøftinger, i den forstand at drøftinger medfører at man endrer det slik som pensjonistorganisasjonene ønsker. Det var det Lundteigen sa fra Stortingets talerstol. Det at Arbeiderpartiet en eller to ganger økte minstepensjonene, har jo ikke med trygdeoppgjøret å gjøre, for det er ikke alle pensjonister som er minstepensjonister. Men det at Arbeiderpartiet har stemt imot reduksjon i avkortning for gifte og samboende, kunne hatt større negative konsekvenser. Og nå er det usikkerhet om Arbeiderpartiet går til valg på å øke avkortningen eller beholde dagens regelverk. Jeg er glad for at statsråden minner om at pensjonsforliket ligger fast, og så er jeg helt enig med representanten Dag Terje Andersen i at det ser ut som om to av partiene har forskjellige synspunkter på pensjonsforliket avhengig av om man er inne i eller ute av regjering. Det viktigste er det som skjer i salen når man stemmer. Det er ingen tvil om at vi nå har på plass et trygdeoppgjør som for andre året på rad har en reallønnsnedgang. Så har vi også på plass et system der man, som statsråden sier, konsulterer de parlamentariske lederne for å se på behovet for endringer i framtiden.
Arve Kambe (Høyre), 2016-12-12:
President! Jeg stemte også feil.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Jeg vil starte med å takke for rosen fra Kambe på det området presidentskapet fikk ros. Presidentskapet legger i dag fram innstilling om ny stortingsgodtgjørelseslov. Med unntak av forslaget om endringer i reglene om etterlønn i § 16 som fremmes av presidentskapets flertall, er innstillingen fra presidentskapet enstemmig. Flertallet i presidentskapet ser et behov for å åpne for noe større grad av skjønn i etterlønnsvurderingene og at det i særlige tilfeller skal kunne innvilges etterlønn i en periode på inntil 24 måneder. Det presiseres at den klare hovedregelen for innvilgelse av etterlønn fortsatt skal være at denne gis for inntil 12 måneder. Justeringen av etterlønnsordningen er ment å være en snever unntaksregel, og ordningen vil i alle tilfeller ikke gi de søknadsberettigede et rettslig krav på ytelsen, da det må foretas en nærmere, konkret vurdering i hvert enkelt tilfelle. Flertallet i presidentskapet understreker at hva som er å anse som et særlig tilfelle der etterlønnsperioden kan forlenges, må vurderes ut fra representantens reelle muligheter for å vende tilbake til arbeidsmarkedet når perioden på Stortinget er over. Unntaksregelen er ment å treffe representanter som har store utfordringer med å komme tilbake til arbeidslivet, f.eks. fordi de ikke lenger har den oppdaterte kompetansen som skal til for å kunne komme tilbake til tilsvarende arbeid som de hadde før de ble innvalgt på Stortinget. Denne gruppen vil ha behov for en noe lengre periode med etterlønn, fordi omstillingsperioden for å komme tilbake i arbeid kan bli lengre. I vurderingen av om situasjonen til representanten er å anse som et særlig tilfelle, vil momenter som hvor lenge søker har vært innvalgt på Stortinget, om søker ikke lenger er faglig oppdatert og har behov for omstilling i tidligere yrke samt om søker har planlagt å forlate vervet eller har «falt ut» av Stortinget, være av betydning. På denne bakgrunn anbefales presidentskapets tilråding.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
Jeg vil vise til de to foregående talere og anbefale Fremskrittspartiets gruppe å stemme for forslaget.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
La meg først understreke at vi er innstilt på å støtte – i hvert fall fra Arbeiderpartiets side, og det er grunn til å tro at det gjelder flere – det framlagte forslaget fra SV, som nå er endret noe. La meg også fra talerstolen her antyde at det kan være grunnlag for at dette forslaget, når det blir sendt over til presidentskapet, blir tatt inn som en del av det arbeidet som nå gjøres i den reglementskomiteen som presidentskapet har nedsatt. De skal avgi innstilling på vårparten, som så skal opp i Stortinget. Vi tar altså dette forslaget opp til utredning i den underkomiteen til presidentskapet. Når det så gjelder spørsmålet om etterlønn, så la meg i likhet med representanten Kenneth Svendsen understreke så sterkt jeg kan at hovedregelen fortsatt skal være at man kan få etterlønn i inntil ett år. Slik som dette har vært praktisert de siste årene, er man usedvanlig streng med å følge de eksrepresentantene som får etterlønn, nærmest fra måned til måned. Det har vært tatt inn folk her for å gi dem veiledning om yrkesvalg og utdanning, og jeg vil gjerne understreke at det er strengt, og det er stramt. Det som da legges fram nå, er at man rent unntaksvis kan utvide – jeg hadde nær sagt fra måned til måned, ikke sånn at man får to år som hovedregel, men at man kan utvide det ved at man følger en person ganske strengt og grundig. Det vil være enkelttilfeller. Man kan f.eks. være mellom 60 år og 62 år og ha store problemer med å skaffe seg inntekt og arbeid. Hvis vi går noen år tilbake, var det også slik at stortingsrepresentanter ikke hadde adgang til arbeidsledighetstrygd, og da måtte vi rett og slett lage en særlov, fordi vi ikke automatisk kunne omfattes av folketrygden, fordi vi som stortingsrepresentanter har godtgjørelse og ikke lønn. Det som vi foreslår her, vil gjelde noen usedvanlig få personer, men det kan være at det i enkelte tilfeller er behov for at vi tar litt vare på noen som går ut herfra etter en lang og tro tjeneste, og som har store problemer.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2016-12-12:
Jeg vil anbefale også Arbeiderpartiets representanter å stemme for forslaget fra SV, og viser til det som Ingjerd Schou nettopp sa. Vi har en reglementskomité som er satt ned av presidentskapet, som går gjennom forretningsordenen, og som også bl.a. skal gjennom det økonomiske registeret. Det ville være naturlig, hvis dette forslaget ble oversendt til presidentskapet for utredning, å la den komiteen se på det sammen med de andre sakene.
Hårek Elvenes (Høyre), 2016-12-12:
President! Jeg stemte feil.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
President! Min stemme ble ikke registrert.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2016-12-12:
President! Jeg stemte feil.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-12-12:
Det samme gjelder også Senterpartiets gruppe – at de anbefales å stemme for det forslaget, slik det nå er utformet.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-12-12:
Med de endringene vil jeg anbefale også Venstre å stemme for forslaget.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2016-12-12:
President! Jeg stemte feil.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2016-05-11:
På vegne av representantene Torgeir Micaelsen, Ingvild Kjerkol, Ruth Grung, Freddy de Ruiter, Christian Tynning Bjørnø og meg selv har jeg gleden av å framsette et representantforslag om gradvis innføring av en times fysisk aktivitet i skolen.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-05-11:
På vegne av representanten Iselin Nybø og meg sjøl vil jeg fremme et representantforslag om å opprette en personvernkommisjon for justissektoren. Og på vegne av representanten André N. Skjelstad og meg sjøl vil jeg fremme et forslag om nye og mer treffsikre metoder for alderstesting av barn som søker asyl.
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-05-11:
«Frihet fra overvåking er en grunnleggende verdi i enhver rettsstat.» Det er et godt sitat. Det er ikke mitt sitat, det er justisministerens sitat fra da han var stortingsrepresentant – og vi sammen sto på disse talerstolene og hadde et likt engasjement for å få stoppet datalagringsdirektivet og for å sørge for at personvernet ble løftet høyt. Da var vi mange på laget, sjøl om vi hadde for mange mot oss. Da sa også statsråden: «Vi skryter av å være en nasjon hvor individet er fritt og rettssikkerheten godt ivaretatt. Etter min oppfatning er frihet fra overvåking en helt grunnleggende del av frihetsbegrepet.» Han hadde også støtte fra mange som senere har blitt statsråder, som statsråd Per Sandberg, som sa at for Fremskrittspartiet er det slik at fravær av overvåking er en del av velferden. Tord Lien sa at det handler om å beskytte mindretallet og beskytte enkeltmennesket mot overgrep fra flertallet. Statsråd Jon Georg Dale sa at Trine Skei Grande har veldig rett når hun sier at morgendagens generasjoner vil felle en dom over dette forslaget. Det ble vedtatt i Stortinget, men stoppet av EU. Nå har statsråden vært statsråd i snart tusen dager. Han har fått mange av de gutta fra den debatten med på laget, innad i regjeringa. Så nå er mitt spørsmål til justisministeren: Når han har sittet og hatt makt i snart tusen dager – hvilke initiativ har statsråden tatt for å styrke personvernet i Norge? Og når han har fått de folka han hadde på laget i datalagringsdirektivdebatten, inn i regjering – hvordan har han da brukt det engasjementet for å styrke personvernet i Norge?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-05-11:
Jeg må innrømme at jeg ikke er helt enig med statsråden i at personvernet har blitt satt høyt i noen av de forslagene som er lagt fram knyttet til ny lovgivning. Men hvis vi legger det til side: Vi ser at personvernet stadig presses i hele justissektoren, på grunn av både kriminalitetsforebygging og terrorbekjempelse, og vi ser at mye av dette presser hele lovgivninga i justissektoren. Sist vi hadde en personvernkommisjon, gjennomgikk man den store bredden som statsråden snakket om nå, Google og apper og alt det som overvåker i teknologien, men man gikk egentlig ikke inn i hele justissektorens krav. Nå sier statsråden at han diskuterer deler av dette. Men i dag la Venstre fram et forslag om å få en egen kommisjon til å gjennomgå justissektoren fra et personvernståsted, sånn at vi kunne ha diskutert personvernaspektene ved både kriminalitets- og terrorbekjempelse. Så spørsmålet er: Vil statsråden støtte et initiativ for å få en sånn gjennomgang, som i det forslaget som Venstre la fram i dag?
Trine Skei Grande (Venstre), 2016-05-11:
Vi i Venstre mener også det er viktig å ha debatt, det er viktig med åpenhet, og det er viktig å ikke framstille dette som enkle avgjørelser. Det er vanskelig å si ja til, men det skal også være vanskelig å si nei til å delta i kamp mot IS, som også er en kamp for vår trygghet. Det som er utfordringa her, er mange av de spørsmålene som er stilt tidligere, men det er også: Hva er det vi kjemper for? Vi er veldig gode på å definere hva vi kjemper mot. Det er lett å samle en internasjonal koalisjon mot IS, de verdiene de står for, hvordan de opptrer, hvordan de forholder seg til menneskeretter. Alt dette er det lett å mobilisere krefter mot. Men jeg syns vi er dårlige til å si hva det er vi kjemper for. Hva er det vi skal ha når vi har lyktes? Hvilket styresett er det vi skal ha når vi har lyktes, og hvilket mål setter vi for den innsatsen vi legger inn her?