Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-06-05:
Det er gledelig at sosialkomiteen gir sin tilslutning til hovedlinjene i Regjeringens politikk for å bedre folkehelsen, og at komiteen mener det er nytenkende og nødvendig med en politikk som har som mål å påvirke framtidige behov og utfordringer. Det samme gjelder den brede enigheten om at offentlig innsats i større grad skal rettes inn mot forebygging. Det er behov for å styrke dette arbeidet. For selv om den norske befolkningen gjennomgående har god helse og utviklingen er positiv, står vi overfor store utfordringer. Den positive utviklingen går tregere i Norge enn i land det er naturlig at vi sammenligner oss med, de sosiale ulikhetene i helse er betydelige, og det er tegn som tyder på at ulikhetene har økt de siste tretti årene. Flere utviklingstrekk gir grunn til bekymring. Det fysiske aktivitetsnivået er redusert, nordmenn røyker mye, og det er et stort forbedringspotensial når det gjelder kosthold. Dersom vi skal klare å forbedre folkehelsen ytterligere, må vi få til en endring i retning av en sunnere livsstil. Regjeringen har som mål at folkehelsepolitikken skal bidra til flere leveår med god helse i befolkningen som helhet reduserte helseforskjeller mellom sosiale lag, etniske grupper og mellom kvinner og menn I stortingsmeldingen rettes søkelyset mot de mange påvirkningsfaktorene som bidrar til å skape helseproblemer, og faktorer som bidrar til å beskytte mot sykdom. En av flere slike faktorer er helsetjenestens egen reparerende, rehabiliterende og pleiende virksomhet. Denne viktige innsatsen, som naturlig nok får mye oppmerksomhet, ikke minst i Helsedepartementet og i sosialkomiteen, er likevel ikke det mest avgjørende for utviklingen i folkehelsen. Våre egne valg og hvordan vi sammen innretter samfunnet og samfunnsstrukturene på en rekke områder, spiller en langt viktigere rolle. Det er denne «store» helsepolitikken som er tema for stortingsmeldingen. Ved å fokusere på faktorer som påvirker helsen, blir det synlig at det ikke bare er helsesektoren som er ansvarlig – det er en rekke samfunnssektorer som har «eierskap» til faktorer som påvirker helsen. Fra et folkehelseståsted må vi f.eks. bry oss om hvordan samfunnet er tilrettelagt for sykling og sunne matvaner, hvordan skolen håndterer mobbing, hvordan arbeidslivet kan være helsefremmende og ikke helsenedbrytende, og ikke minst hvordan vi kan motvirke og jevne ut sosiale forskjeller og kjønnsforskjeller i helse. Selv om en lang rekke sektorer i samfunnet er ansvarlig for folkehelsearbeidet, er jeg som helseminister opptatt av at også helsetjenesten skal gjøre sitt. Forslaget om å innføre en grønn resept som ledd i behandlingen av pasienter med bestemte diagnoser, er ett eksempel på dette. En slik livsstilstakst er parallell til dagens røykeavvenningstakst og skal gi legene økonomiske incentiver for å drive livsstilsveiledning som alternativ til medikamentell behandling. Fastlegene vil være en viktig aktør i folkehelsearbeidet gjennom sin kontakt med store grupper av befolkningen, men også andre helsepersonellgrupper bør trekkes sterkere inn i dette arbeidet. For eksempel er det i sammenheng med den grønne resepten aktuelt å gjennomføre forsøk med oppfølgingstiltak – et apparat å henvise til – for spesielle pasientgrupper. Helseforetakene må også fokusere sterkere på sin rolle i det forebyggende arbeid. Det kanskje viktigste perspektivet for den statlige politikken vil likevel være å skape gode rammebetingelser for det lokale folkehelsearbeidet og sikre at helsehensyn trekkes sterkere inn i samfunnsplanleggingen. For å bidra til dette foreslår Regjeringen at det etableres et partnerskap for folkehelse mellom stat, fylker og kommuner som skal bidra til en sterkere infrastruktur og sikre lokal og demokratisk forankring i dette viktige arbeidet. Vi må videre ta i bruk virkemidler for å sikre at helsespørsmål blir satt på dagsordenen utenfor helsesektoren. Regjeringen går derfor inn for at hensynet til folkehelsen skal gå fram av formålsparagrafen i plan- og bygningsloven. Vi må også i langt større grad ta i bruk helsekonsekvensutredninger som verktøy for å sikre at helsehensyn blir lagt på vektskålen også i andre sektorer. Skal vi få dette til, må vi tydeliggjøre kravene i planregelverket og bygge opp nasjonal kompetanse på området. Helseprofiler er et annet viktig verktøy når folkehelsespørsmål settes på dagsordenen. Vi ønsker at helseprofiler skal videreutvikles som verktøy i samfunnsplanleggingen og gjøres tilgjengelig for alle kommuner. De som hevder at denne regjeringen bare er opptatt av individet og individets valg, tar feil. De har ikke lest meldingen skikkelig, eller de har lest den med fordomsfulle briller. Jeg har nevnt her en rekke eksempler på at vi nettopp setter de sosiale utfordringene på dagsordenen, og vi peker på en rekke strukturelle tiltak som er nødvendige for å bedre folkehelsen. Målet er å bygge opp et systematisk og helhetlig folkehelsearbeid. Skal vi lykkes med det, må mange aktører i samfunnet mobiliseres. Frivillige organisasjoner vil være viktige alliansepartnere, både i lokale og regionale partnerskap og for sentrale myndigheter. Utfordringen er å få kreftene til å trekke i samme retning. Jeg er ganske fornøyd med at vi denne våren har hatt en ganske heftig og omfattende debatt om folkehelsespørsmål i Norge. Den har dreid seg om fysisk aktivitet, om tobakk, om ernæringsspørsmål, om sosial ulikhet og om helse. Og det har vært noe av hensikten med denne meldingen: å sette denne debatten på dagsordenen.