Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-15:
Det finnes vel ingen sak der det er mer passende og mer nødvendig at Stortinget finner sammen på tvers av politiske skillelinjer, enn denne – oppfølging av veteranene våre. Der partiene kan skille lag i synet på hva vi skal bruke Forsvaret til, og konkrete utenlandsoppdrag, skiller vi ikke lag når det gjelder anerkjennelsen av den innsatsen norsk personell som tjenestegjør i utlandet, har gjort for Norge, og det ansvaret vi som folkevalgte har for dem. Den anerkjennelsen er viktig, og den er nødvendig. Den er nødvendig også fordi mange veteraner har ofret mye. For en del har det jo blitt slik at offeret virkelig ble tydelig først senere. For noen har det vært harde kamper å stå i lenge etter endt tjeneste. I løpet av de siste årene har vi mottatt mange bekymringer om svakheter i dagens regelverk, og da veteranmeldingen ble lansert, så vi dessverre – og det reagerte veteranenes organisasjoner på – liten vilje fra regjeringens side til å rette opp i dette. Tvert imot fikk vi et forsøk på å svekke veteraners rett til forsvarlig juridisk bistand. Derfor er det en stor glede at Stortinget nå – dels enstemmig, dels med et tydelig flertall – varsler støtte til en styrking av rettighetene til veteranene når det gjelder muligheten til å søke erstatning, søke juridisk hjelp, hindre foreldelse – i det hele tatt styrke mulighetene til å få den hjelpen mange trenger. Det har veteranene og organisasjonene deres kjempet for lenge, og det har SV stått sammen med dem om. Saken om rettmessig erstatning er viktig i seg selv, men den representerer også en viktig påminnelse om at kampen for en verdig behandling av veteraner ikke er over. En av de tingene som har bekymret meg i arbeidet med meldingen, er det gapet som kommer opp mellom den virkeligheten som beskrives i meldingen, og den som veteranorganisasjonene selv beskriver. Det er for mange historier om manglende oppfølging, om helseressurser som ikke finner hverandre, mangel på forståelse og kunnskap i møte med det offentlige og manglende åpenhet om psykisk helse i Forsvaret. Den virkeligheten må ligge tydelig til grunn når vi diskuterer dette, og når vi jobber videre med det. Under høringen minnet en av veteranorganisasjonene oss om noe viktig, nemlig at når regjeringen valgte å kalle den nye veteranmeldingen «Også vi når det blir krevet», er en del av spørsmålet også hva som kreves av dem som styrer landet. Nettopp derfor er det grunn til å være kritisk til at meldingen inneholdt så lite konkret politikk og konkrete forpliktelser. Det er få satsinger og lite om oppfølging på politisk nivå. Det gjør at meldingen framsto litt som et punktum i norsk veteranpolitikk heller enn en marsjordre. Det vi trenger, er en marsjordre for videre innsats. Derfor fremmer SV sammen med Arbeiderpartiet et forslag om at regjeringen skal komme tilbake til Stortinget med tydelige planer og konkrete tiltak på de områdene som er identifisert som satsinger i meldingen. Det gjelder ivaretakelse av barn og familier, kompetanse og samhandling i helsevesenet og en opptrapping av forskningen. I tillegg tar vi med oss et budskap fra flere av høringsinstansene, som har pekt på et stort behov for å jobbe målrettet med åpenhet rundt psykisk helse i Forsvaret. Vi fremmer også forslag om å begynne å arbeide med en strategi for norsk veteranforskning fordi vi vet for lite og det er et skrikende behov for mer kunnskap om mange helseutfordringer, men også om veteraners plass i det større samfunnet. Så har vi også, sammen med Senterpartiet og Arbeiderpartiet, et tredje forslag. Det handler om et av de få konkrete forslagene i meldingen, nemlig om å kompensere for ulønnet foreldrepermisjon for ulønnede foreldre. Det forslaget er dårlig begrunnet, og det er heller ikke forankret i Forsvaret eller blant arbeidstakerorganisasjonene. Derfor ber vi regjeringen gå i dialog med partene for å finne bedre løsninger, slik at vi sikrer forsvarspersonells rett til å være sammen med egne barn. Jeg er glad for de forslagene som blir vedtatt i dag, men dette er ikke et punktum, det må være en klar beskjed om videre handling.