Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-20:
For nesten fem milliarder år siden oppsto solsystemet vårt. En sky av molekyler, bestående først og fremst av hydrogen, ble til sola vår. I malstrømmen som fulgte, oppsto planeten vår. Og en milliard år senere oppsto enkle celler. For en milliard år siden oppsto flercellet liv, og dyr oppsto 400–500 millioner år senere. De eldste restene av oss mennesker, i vår moderne form, er omtrent 200 000 år gamle. Vår nærmeste slektning, neandertalerne, ble utryddet for 25 000 år siden. I løpet av de siste 25 000 årene har vi bygd byer, vi har bygd land, vi har skapt landbruket, vi har lært å handle, vi har utviklet religion, vi har oppfunnet hjulet, og vi har mestret ilden. Vi har skapt de mest fantastiske kunstverk om kjærlighet og det å elske, og vi har brukt millioner av arbeidstimer på å perfeksjonere kunsten å drepe hverandre mest effektivt. Vi har utkjempet kriger av de mest grunnleggende og de mest ubetydelige og uforståelige årsaker, vi har lært å mønstre hatet, men vi har også lært å temme det. Vi har fordømt seksualitet, og vi har dyrket den. Vi har skapt utdanningssystemer som forklarer veien vår hit, helt fra det store smellet for 13,7 milliarder år siden, og vi har skapt utdanningssystemer som fornekter det. Vi har skapt sekulære samfunn og religiøse. Vi har bygd industri og skapt en ny økonomisk hverdag for milliarder av mennesker. Vi har brukt millioner av mennesker som slaver og senere billig arbeidskraft for at andre enn de som slavet og arbeidet, skulle kunne nyte godt av det. Vi har skapt økonomiske systemer der naturressursene våre, arbeidstimene våre, ja til og med kroppene, livmorene og kjønnsorganene våre kan verdisettes og være gjenstander for transaksjon, og helt fram til i dag er det mange steder i verden slik at ikke engang barn skånes for kjøp og salg. Den harde logikken er at alt fra naturen, alt fra hodene våre – i siste instans – og kroppene våre kan måles ut fra én verdi, og det er penger. Vi er veldig små i det perspektivet, og vi er gitt kort tid. Derfor har jeg aldri skjønt de som vil gjøre oss enda mindre, de som har Thatcher som forbilde, slik finansministeren og statsministeren har uttalt, Thatcher som sa: «There is no such thing as society», de som i møte med den korte tiden vi har, de enorme utfordringene millioner av mennesker står overfor, den grove og urettferdige skjevfordelingen som gjør livet til millioner av mennesker på jorda til et mareritt, de 50 millioner flyktningene vi snakker om i dag, f.eks. – at disse menneskene, som mener dette, sier at staten og velferdsstaten og fellesskapet er problemet, at det er skattene vi deler, som er problemet. De som eier folks arbeidsplasser og mener de får for lite til seg selv, har aldri forstått, de som gjør narr av ord som «fellesskap» og «samhold», de som mener at det korte blaffet vi har av velferdsstat i menneskehetens historie er en byrde og ikke en befrielse, de som skriver hele bøker om det og kaller det «velferd» etter velferdsstaten, slik som vår nåværende kunnskapsminister, de som vier sin korte tilstedeværelse her i verden til å skvise mest mulig ut av midlertidig ansatte ungdommer eller studenter som ikke har råd til å kjøpe bolig, eller slåss alt de kan mot at vi skal ta imot flere flyktninger til et av de aller rikeste landene i verden, ikke bare akkurat nå, men i hele menneskehetens historie, de som rydder byens gater for fattige tiggere, så handelsstanden skal få være i fred, og presser igjennom denne oppryddingen med fremmedfiendtlig retorikk. For mindre enn ett år siden sto daværende statsministerkandidat Erna Solberg fram på tv og sa at hun hadde et generasjonsperspektiv på det hun jobber med. Det er vanskelig å skjønne når en ser på regjeringens innsats så langt. Jeg ser ikke noe generasjonsperspektiv i justisminister Anundsens skamfulle kampanje mot de svakeste menneskene i samfunnet vårt. Jeg ser ikke noe generasjonsperspektiv i det å nekte å ta imot flere flyktninger. Jeg ser ikke noe generasjonsperspektiv i ikke å finansiere lærlingplassene og barnehageplassene til de minste. Vi har en ny regjering som helt systematisk bruker tiden sin på å gjøre oss mindre som mennesker og fortelle oss at vi er mindre verdt. De driver en systematisk omfordeling av penger – fra vanlige folk til de aller rikeste i landet, gjennom skattesystemet. En vanlig hjelpepleier får 70 øre dagen av Siv Jensen, Helge Lund får mange titusener av kroner i skattekutt, og menn får nesten dobbelt så store skattekutt som det kvinner gjør. Lar menneskerettigheter vike for næringsinteresser i Kina – det gjør regjeringen også, for de gjør oss mindre i møte med verden. De sier at skadde syrere er for mye å bære for Norge, så vi kan ikke ta imot flere. De sørger for at fast arbeid ikke lenger skal være en selvfølge i Norge, men noe unntaksvis, noe en må strebe etter – med all den usikkerhet, alle de forskjeller det fører med seg. De sier at det ikke lenger er vits i å la arbeidere i industrien være permittert i vanskelige tider, de skal miste jobben i stedet. Regjeringens ideologiske enveiskjøring fører til at helt ekte mennesker mister helt ekte jobber – akkurat nå. Det er helt meningsløst, men det er ideologisk tilfredsstillende for statsministeren og finansministeren. De lar være å rette opp feil de selv har gjort, men forklarer oss ikke hvorfor. Vi vet at det mangler hundrevis av millioner kroner for at flere barn skal få en god start på livet i barnehagen – som de har rett til. Men flertallet gjør ikke noe med det likevel. Både i flyktningspørsmålet og i denne saken sier denne regjering av gjennomføringskraft at nei, vi er bundet av tidligere retningslinjer og utregningsmodeller, men de later som om det ikke er en mindretallsregjering vi har, de later som om Stortinget ikke er suverent, og tristest er det at Venstre og Kristelig Folkeparti, som har et alternativt flertall å gå til – i barnehagesaken, i flyktningsaken – velger å redde Fremskrittspartiet i spørsmålet om flyktninger. Vi vet at det mangler millioner av kroner til lærlingplasser, så flere får en god start i arbeidslivet – heller ikke det gjøres det noe med – ikke minst vet vi at krisen i Syria overgår de fleste humanitære kriser noensinne, nøden er enorm, behovet er enormt, og verken Fremskrittspartiet, Høyre, Venstre eller Kristelig Folkeparti finner rom for å gjøre noe med det. I SV er vi for å prioritere det viktigste først, og det er solidaritet. Derfor foreslår vi å sette av 600 mill. kr til å ta imot opptil 5 000 syriske flyktninger. Katastrofen i Syria er nesten ubegripelig i sitt omfang. Vi har råd til å hjelpe mange flere og ta imot flere mennesker som trenger hjelp, uansett om de er skadd eller ikke. Vårt naboland Sverige setter Norge i forlegenhet når det gjelder innsatsen for syriske flyktninger. Det er tid for solidaritet. Derfor setter vi også av 200 mill. kr til nødhjelp til Syria og 50 mill. kr til Den sentralafrikanske republikk. Ingen av disse midlene tas fra eksisterende bistandsmidler. SV vil ikke sette verdens lidende opp mot hverandre. Vi har vær så god å stille opp for dem som trenger det. Det har vi råd til, om det er det vi vil prioritere, istedenfor å styrke de 5 pst. rikeste i Norge og deres stilling i møte med alle andre. Det er tid for solidaritet i Norge. Regjeringen, representert ved arbeidsministeren, som nettopp kom, er i full gang med å endre og rive ned arbeidsmiljøloven og gjøre midlertidig arbeid til normalen. Dette skaper utrygghet i arbeidslivet og større forskjeller mellom folk. Vi foreslår å snu regjeringens endring i permitteringsregelverket. Både LO og NHO er sterkt bekymret for hva som vil komme, og flere arbeidere vil bli sagt opp. For hva? Er det for at Høyre og Fremskrittspartiet skal få tilfredsstilt sine ideologiske impulser? Det holder bare ikke. I tillegg til å være tragisk for dem som rammes, tapper regjeringens politikk industrien vår for nødvendig kompetanse og kontinuitet. De menneskene som mister jobben som følge av de endringene regjeringen har gjort, er ikke statistikk, det er ekte mennesker som har ekte erfaringer i ekte bedrifter. Bedriftene mister disse erfaringene nå, de mister dyktige arbeidere, og arbeiderne mister inntekten sin. Det har ikke manglet på borgerlige politikere som har stått på talerstolen her i dag og sagt at revidert er revidert, man må ikke forvente noen store endringer. Men revidert er en anledning til å justere kursen, rette opp i feil, ta tak i utfordringer som haster i større grad enn mer vin i taxfree. Det er det SV foreslår. Vi vil prioritere de viktigste sakene for folk i Norge og for andre i verden som trenger at vi gjør det. Vi tar f.eks. grep for grønne avgifter for å bringe oss nærmere nullutslippssamfunnet, fordi det trengs handling nå. I det store perspektivet er vi alle veldig små, og verden er veldig stor. Men hver dag har vi muligheten til å gjøre noe. Og det er bare å merke seg hva vippepartiene Venstre og Kristelig Folkeparti bruker anledningen til å gjøre noe med. Det er med glede jeg tar opp SVs forslag i saken.