Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-10-06:
Det er nå omtrent to år siden den sittende regjering kom og overtok makten. Da er det på tide å se litt bakover, på erfaringene med de to årene, for også å kunne se fremover. I den nylig avholdte valgkamp reiste jeg rundt i hele landet og snakket mye med folk også i næringslivet, de som står for verdiskapingen. Et av hovedsynspunktene var at de følte at mangelen på stabilitet, forutsigbarhet og fasthet var et av de voksende problemer. De pekte på at når Regjeringen kom med tanker, ideer og synspunkter, var det ikke automatisk at de ville bli gjort gjeldende, fordi Regjeringen selv har valgt ikke å ha noen fast forankring i Stortinget. Vi var et nøkkelparti for å få Regjeringen innsatt. Vi stemte for innsettelsesvedtaket og godkjennelsen av Sem-erklæringen og basisen, som også var de 54 svarene på våre spørsmål. Vi hadde håpet at utviklingen ville vise at Fremskrittspartiet ville få innflytelse, at vi ble sett på som Regjeringens mest naturlige samarbeidspartner og nærmeste allierte. Etter to år måtte vi konstatere på vårparten at etter at vi fikk til et budsjettforlik, unnlot Regjeringen å samarbeide med Fremskrittspartiet når det gjaldt gjennomføringen i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Selv ting vi på forhånd var enige om, ble ikke fulgt opp, bl.a. når det gjaldt kommuneøkonomien, og når det gjaldt å se på utviklingen i sysselsettingen, som gikk den gale veien, og hvor vi kunne gjort en del tiltak. Vi erklærte derfor at vi ikke lenger føler det særlige ansvaret som vi følte fra begynnelsen. Derfor tror jeg det ville vært nyttig om Regjeringen og statsministeren tenkte gjennom om dette egentlig er til gagn for landet. Vi har en regjering som ikke har noen fast side i politikken, og, som Jens Stoltenberg sa, som åpenbart ikke vedkjenner seg sin opprinnelige basis og sitt opphav. Det er faktisk et av problemene også når vi senere skal begynne med statsbudsjettbehandlingen, at man ikke har soliditet og kan vite hvordan det kommer til å gå. Ut fra at statsministeren deler inn partiene, som jeg forstod på hans replikksvar tidligere – altså Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet skulle i tilfelle stå for, hvis det skulle bli regjeringsskifte, en sosialistisk regjering – definerer han seg selv og den sittende regjering som ikke-sosialistisk. Da burde det være naturlig at han gjennom eventuelle samtaler, konsultasjoner, forsøkte å finne frem til ordninger som gjorde at det var mulighet for større stabilitet i styringen av landet. Det er statsministeren her som har valget, det er ikke Fremskrittspartiet. Vi har vært klare hele tiden, vi har anmodet om samtaler for å få til bedre løsninger. Hver gang har vi fått svar om at av respekt for Fremskrittspartiet og Fremskrittspartiets program ønsker man ikke å ha et eneste møte for å drøfte disse tingene. Man sier det ikke går an, før man overhodet har vært villig til å forsøke. Fremskrittspartiet fremmer 16 forslag i dag. Jeg skal få lov til å ta opp de forslagene. Forslagene nr. 2 og 3 går på en mer aktiv næringspolitikk. Dette er utredningsforslag først og fremst, det er ikke krav, slik noen i media har fremstilt det – det er stort sett meget vennligsinnede forslag. Vi ber om at man utreder hvordan den norske kapitalstyrken kan bli et fortrinn for norsk næringsliv istedenfor et fortrinn for utenlandske bedrifter, og vi ber om at man utreder ulike former for og vurderer opprettelsen av flere brukerstyrte forskningsfond for næringsklynger som offshoreklyngen, den maritime næringsklynge, den marine og biomarine næringsklynge, den prosessindustrielle næringsklynge, IKT-klyngen, energiklyngen o.l., og fremmer en melding. Det er et viktig tema – forskning er også noe som næringslivet snakker om, brukerstyrt forskning. Det måtte være bedre hvis man vurderte å opprette noen særskilte brukerstyrte forskningsfond med en fast kapital, slik at det ikke var den årlige budsjettbehandlingen i Stortinget som avgjorde hvordan det går. Da vet man at kutting av forskning er noe av det enkleste hvis man av finanspolitiske årsaker ønsker å gjøre noe med balansen. En engangsoperasjon ved å opprette brukerstyrte forskningsfond må være fornuftig, og hvis de forskningsfondene også får anledning til å investere deler av midlene i norske bedrifter, styrker man kapitalgrunnlaget for norske bedrifter. I forslag nr. 5 ber vi Regjeringen utrede fordeler og ulemper ved at utgiftene til eldreomsorgstjenestene finansieres av folketrygden. Statsministeren snakket om lokaldemokrati, men jeg går ut fra at han er enig i at det å sikre alle skikkelige eldreomsorgstjenester, helsetjenester og skoletjenester er en nasjonal oppgave. Det ville ikke blitt tillatt hvis noen lokale kommuner ikke gjorde jobben sin – da må vi gripe inn, altså hvis det var nasjonal finansiering. Hvorfor man skulle ha noe imot å utrede og vurdere dette, det skjønner ikke jeg, særlig ikke etter Oddvard Nilsens replikk, der han sa at det var valgfriheten for brukerne i eldreomsorgen som var av avgjørende betydning. Det er nettopp det som står i vårt forslag, et prinsipp om at «pengene følger brukeren». Men da må pengene komme fra et sted, og vi vil altså ha utredet folketrygden. Det gikk også klart frem når man snakket med folk fra industrien, offshoreindustrien og andre, at miljøkravene, de særnorske miljøkrav, var en av årsakene til at man vurderte investeringer i andre land enn Norge. Det skulle ikke forbause meg om dette er en av grunnene til at bl.a. Hydro er tilbakeholden med investeringer i Høyanger og Årdal. Vi ber om også å få en oversikt over hvilke endringer i utslippskrav og miljøavgifter som skal til dersom man går inn for en harmonisering med våre konkurrentland, og vi ber Regjeringen fremme en melding om fordeler og ulemper ved en slik eventuell harmonisering. Det er ikke noe krav, det er opp til Regjeringen også å legge frem meldingen og der vurdere, og så får Stortinget ta sine avgjørelser. Offshoresektoren er viktig. Vi står foran en periode hvor det er mulig med oppsigelser og permitteringer i offshoresektoren hvis man ikke får nye leteområder. Regjeringen arbeider med konsekvensutredningen som nå er klar, og skal vurdere det. Vi vil på forhånd, gjennom forslag nr. 10, gi Regjeringen fullmakt til å sette i gang når Regjeringen er ferdig med sitt arbeid, istedenfor å fremme saken på nytt for Stortinget og kaste bort kanskje et halvt år til. I forslag nr. 11 sier vi at når det gjelder ekstrakostnadene ved norske gasskraftverk kontra utlandet, vil staten dekke utgiftene som følger av de særnorske reglene, hvis det er særnorske utslippskrav som gjør at man ikke bygger. Det burde også være innenfor det internasjonale regelverk. Vi er villig til å gjøre det for å få mer kraftproduksjon, så vi unngår den krisen som vi hadde sist vinter. I forslag nr. 14 ber vi om en melding om prinsipper og fremgangsmåte for fremtidig lokalisering av asylmottak og bosetting av flyktninger i vårsesjonen 2004. UDI har nå mast om å få krav til nasjonal bosetting uten at kommunene skal få bestemme. Vi får ganske mange reaksjoner på de planer om nye asylmottak som nå er i mange mindre kommuner, og da vil Stortinget få en stortingsmelding om hvilke prinsipper og hvilken fremgangsmåte som velges her. Det burde være fornuftig i enhver sammenheng, og det vil være motvilje mot Fremskrittspartiet hvis regjeringspartiene stemmer mot å få en melding og drøfte prinsipper og fremgangsmåte så vi har et klarlagt system. Så har vi fremmet forslag om å opprettholde prinsippet om at ressurser i havet anses og forvaltes som nasjonale ressurser av nasjonale forvaltningsorganer, for å legge den debatten død, som nå er om man f.eks. skal si at ressursene utenfor Finnmark skal forvaltes av Finnmarks myndigheter. Da vil det komme krav fra Rogaland fylkesting om å få overta forvaltningen av oljeforekomstene utenfor Rogaland. Vi må slå fast at dette er nasjonal politikk. Til sist det som kanskje er det viktigste, arbeidsledigheten: Staten går med kjempemessige overskudd. Norsk næringsliv og kommuner sliter med økonomien. Da bør statsministeren i de kommende samtaler med partene i arbeidslivet om det kommende lønnsoppgjør kunne tilby skatte- og avgiftslettelser som et bidrag for å sikre et minst mulig kostnadsdrivende og minst mulig konkurransesvekkende oppgjør. Ellers merket jeg meg at statsministeren påpekte at han nå har vært valgt til Stortinget i 30 år, og så litt tilbake på det som har skjedd. Det er jo slikt som ofte skjer når man begynner å tenke på pensjonisttilværelsen! Jeg, som er litt eldre av år, men ikke i Stortinget, har også begynt å tenke litt på det. Jeg vet ikke om statsministeren har tenkt over hva han skal gjøre når han skal bli pensjonist, men som alle vet, så skal jeg bli vaktmester!(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)