trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
Dette er et viktig tema. Forbrukslån markedsføres intensivt, og markedet for slike lån er i sterk vekst. Rentene på forbrukslån er ofte høye, og mange lån misligholdes. Det er nå et godt tidspunkt for å vurdere og diskutere reguleringen av dette markedet, og om reguleringen møter den utviklingen vi ser, på en god nok måte. Når vi vurderer reguleringen av markedet for forbrukslån, må vi huske at muligheten til å ta opp usikret gjeld gir oss frihet, men at slike lån også skaper store utfordringer for dem som tar opp lån som de ikke klarer å betjene. Jeg er enig med forslagsstillerne i at regelverket bør motvirke at forbrukere og husholdninger får gjeldsproblemer som følge av forbrukslån. Jeg er også enig i at gjeldsproblemer ikke kan løses med ett enkelt tiltak. Derfor jobber regjeringen med en rekke tiltak rettet inn mot forbrukslånsmarkedet. Tiltakene vil både forebygge alvorlige gjeldsproblemer og bedre konkurransen om å tilby fornuftige forbrukslån til fornuftige vilkår. Jeg har i dag, sammen med justis- og beredskapsministeren og barne- og likestillingsministeren, lagt frem noen av disse tiltakene. Jeg registrerer at komiteen også er opptatt av å begrense den aggressive markedsføringen av forbrukslån, og at komiteen i sin tilråding til Stortinget fremmer flere forslag knyttet til dette. Jeg er glad for at komiteen deler regjeringens bekymringer for at aggressiv markedsføring kan medvirke til at enkelte tar opp forbrukslån de ville vært bedre tjent med å være foruten. Justis- og beredskapsdepartementet vil, som varslet tidligere i dag, fastsette en forskrift som setter rammer for markedsføring av forbrukslån. Videre vil vi i morgen legge frem et lovforslag om gjeldsinformasjonsforetak, også kjent som «gjeldsregister», for Stortinget. Som komiteen mener også vi at et gjeldsregister er et viktig tiltak. Forslaget fra regjeringen vil gjøre bankene i bedre stand til å gjøre gode og riktige kredittvurderinger og bidra til at personer ikke tar opp forbrukslån de ikke vil være i stand til å betjene. Jeg mener også det er viktig at forbrukere får god nok informasjon om hvor mye gjeld de har, og hvordan de kan betale den ned. Vi har i dag derfor fastsatt regler for fakturering av kredittkortgjeld som vil være med på å sikre at dette skjer. Dersom man ønsker å utsette betalingen av kredittkortgjeld, skal det være et aktivt valg fra kunden selv. Tiltakene vi har lagt frem i dag, vil bidra til å forhindre at personer havner i gjeldsfeller. De vil også være med på å sørge for at vi har et kredittmarked som fungerer godt. De tiltakene regjeringen har varslet, er kraftfulle, men det betyr ikke at jobben er gjort. Vi vil fortsette arbeidet med å sikre et ryddigere og mer velfungerende marked for forbrukslån. I årets finansmarkedsmelding, som også legges frem for Stortinget i morgen, inkluderer jeg en bred omtale av forbrukslån og tiltakene vi arbeider med. Man kan kanskje si at den debatten vi har i dag, er en oppvarming til mange viktige debatter som Stortinget vil ha fremover, både om lovforslaget som statsråd Horne legger frem, og ikke minst gjennom behandlingen av finansmarkedsmeldingen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
Jeg kan forsikre Stortinget om at jeg skal følge opp det flertallsvedtaket som blir gjort i dag knyttet til å be regjeringen om å utrede dette forholdet nærmere. Jeg mener det er viktig at vi gjør det, for det er ikke opplagt at et rentetak er et godt svar på disse utfordringene. Det finnes en ganske god studie gjennomført av EU-kommisjonen som ikke kunne dokumentere at gjeldsproblemene ble bedre i land som hadde innført dette. Så det er både fordeler og ulemper knyttet til et rentetak, og – bare la meg si det – selv om man setter et rentetak, vil det fortsatt være en mye høyere rentesats på denne type gjeld enn på boliglånene, for å si det litt forsiktig. Det handler om at dette er usikret gjeld, og da er den dyrere, så det løser i og for seg ikke problemet. Men at det er fordeler og ulemper ved dette – ja, det er det. Derfor skal vi komme nærmere tilbake med en vurdering av spørsmålet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
Regjeringen har i dag orientert om de tiltakene vi mener er mest presserende opp mot markedet for forbrukslån. Det handler om den forskriften som Finansdepartementet i dag fastsetter, det handler om det lovforslaget som statsråd Horne legger frem i morgen, og det handler om forskriften fra Justis- og beredskapsdepartementet som skal tre i kraft med virkning fra 1. januar neste år. Når det gjelder spørsmålet om rentetak, har ikke regjeringen vurdert det i denne runden. Men jeg skal følge opp det vedtaket som vil bli gjort i Stortinget i dag, og komme med en grundig vurdering av både fordelene og ulempene ved dette. Men jeg har altså ikke tatt endelig stilling til det.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
Som jeg har sagt i de to foregående svarene mine, er det både fordeler og ulemper med et rentetak. Da må man argumentere gjennom alle de spørsmålene hvis man skal kunne gi en fullverdig tilbakemelding til Stortinget på dette.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
Markedet for forbrukslån er utrolig sammensatt. Det er mange aktører. La meg begynne med å si at Finans Norge har laget en bransjestandard. Den er frivillig, men det betyr at alle de som ønsker å følge den, og som er medlemmer av Finans Norge, allerede har kommet ganske langt i å implementere gode standarder som bidrar til å veilede kundene på en god måte. Så er det andre aktører i markedet, som kanskje ikke er like interessert i denne bransjestandarden, som nå blir nødt til å følge de nye reguleringene som regjeringen har tatt initiativ til. Jeg mener det vil være med på å stille helt andre krav til hele bransjen. Jeg har også lyst til å understreke at det er ikke bare utfordringer knyttet til forbrukslån og kredittkort. De aller fleste av oss har stor glede av det, så sant vi betaler ned i tide.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
La meg først si at nettopp fordi det er veldig mange aktører i dette, og fordi mange av de vilkårene som tilbys, gjør det ganske dyrt, er kanskje de viktigste tiltakene regjeringen i dag lanserer, både at vi samler mye informasjon om dette i det som har vært omtalt som et gjeldsregister, og ikke minst at vi demper farten når det gjelder markedsføringen av denne typen lån. Det er aggresjonen og tempoet og det at altfor mye informasjon står med liten skrift og er lite tilgjengelig, som har skapt en del av utfordringene knyttet til gjeldsveksten, særlig hos de mest sårbare husholdningene. Det er det som er bekymringsfullt. Foreløpig utgjør dette en ganske liten andel av den totale gjelden, 3 pst., men veksten er urovekkende høy. Derfor må vi gjøre noe med det. Jeg er ikke sikker på at rentetak er svaret på dette, men jeg mener at det er flere tiltak som må til for at vi skal få dempet farten i dette markedet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
Et av argumentene mot et rentetak er at man uansett ikke får bort den høye renten som nødvendigvis må være på usikret gjeld. Det er en høyere rente fordi gjelden ikke er sikret. Nå ligger den på gjennomsnittlig 12 pst., etter beregninger gjort av Norges Bank. Så er det noen utslag som er betydelig høyere enn det, men uansett er det en høy rente. Det fører til at hvis man ikke nedbetaler gjelden sin, akkumulerer den i et hurtig tempo og skaper gjeldsproblemer. Derfor har det vært viktig å sørge for mer informasjon. Derfor mener jeg den forskriften Finansdepartementet fastsetter i dag, er et viktig skritt, for det handler om at når man får fakturaen sin, skal man kunne ta opplyste valg, og det skal være eget valg hvis man faktisk velger ikke å nedbetale det man burde gjøre fra den ene måneden til den andre, men da skal man vite hvilke konsekvenser det har.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2017-04-04:
Jeg skal ikke begi meg inn på alle de debattene her, men jeg synes det var en interessant debatt som var i ferd med å komme opp mellom statsråd Jensen og Snorre Serigstad Valen, som egentlig dreier seg om: Når er man en arbeidstaker? Statsråden sier at det er bred enighet i denne salen om at vi alle er for trygge og gode arbeidsforhold. Det tror jeg nok at alle mener, men hvordan vi velger å organisere det, hva vi legger til rette for, får også noe å si for hvordan tingene løses. Og når man sier at mange organiserer seg inn i delingsøkonomien ved å være selvstendig næringsdrivende, og dermed ikke blir omfattet av det å være arbeidstaker, er det selvfølgelig rett, men det er også en del av problemet. Jeg er nok også ganske sikker på at det var noe av det som Serigstad Valen siktet til. Da blir spørsmålet: Er man i realiteten en selvstendig næringsdrivende når man selv ikke har mulighet til å bestemme prisen på produktet sitt? Man har ingen mulighet til å forhandle pris på produktet, man er prisgitt den man kjører for, den teknologiløsningen man velger å være innenfor, i delingsøkonomien. På veldig mange måter ligner det veldig mye mer på det å være en arbeidstaker enn det å være en selvstendig næringsdrivende. Og da er spørsmålet: Skal man på alle områder få lov til å være en selvstendig næringsdrivende – i det som kunne anses å være et mer ordinært arbeidsforhold? Jeg tror at en av de store utfordringene ved delingsøkonomien er å se på hvem det er som på en måte har makten – den økonomiske makten, den organisatoriske makten – i det forholdet som man er inne i. Før man klarer å løse det og å definere det bedre, tror jeg vi kommer til å se at vanlige folk, de helt nederst, er de som på en måte vil komme dårligst ut, selv om det nok er riktig som Jensen sier, at flere får mulighet til å komme inn på arbeidsmarkedet. Mange kan få mulighet til å dele noe mer av sin arbeidskraft, men det er også vårt ansvar å sørge for at det gjøres på en god måte for dem, og ikke bare på en god måte for dem som de velger å stille arbeidskraften sin tilgjengelig for. Arbeiderpartiet har varslet at dette er noe som vi vil ta med i programmet, og som vi kommer til å se på dersom vi skulle få regjeringsmakt til høsten – jeg ser at Jensen ikke er så sikker på det, men vi kan jo være uenige om det. Jeg tror allikevel at dette også er en type debatt om delingsøkonomi som vi må ha – ikke bare om skatt, ikke bare om hvilken teknologi vi skal bruke, men om hvordan dette påvirker organiseringen i norsk arbeidsliv generelt.
Sigurd Hille (Høyre), 2017-04-04:
Gjeld er jo noe de fleste personer har. I vårt land er den vanligste formen for gjeld knyttet til bolig og andre nødvendige låneformål. Siden mange i Norge eier sin egen bolig, er konsekvensen av dette at folk flest har til dels betydelig gjeld knyttet nettopp til dette formålet. Som regel er denne type gjeld relativt problemfri. Verdien av boligen skal som kjent overstige lånebehovet, og slik sett skal lånet være håndterbart. Kreditt er en annen type gjeld. De fleste av oss har et kredittkort, endog kanskje flere. Dette regnes som et gode og en praktisk form for utsettelse av noen betalinger. Finansforetakene ser på dette som en naturlig del av det produkttilbudet som er tilgjengelig. I den foreliggende saken er det satt søkelys på en rekke andre problemstillinger omkring gjeld, særlig konsekvensen av for høy forbruksgjeld. Forslagsstillerne har listet opp elleve punkter og forslag til tiltak. Siden det er en tid siden forslagene ble fremsatt, har det foregått en debatt i offentligheten, og fra regjeringens side er det grepet tak i flere sider av saken allerede. Det er ingen tvil om at forbruksgjelden i Norge har vokst i stor grad. Den er nå beregnet til ca. 90 mrd. kr, en vekst på hele 15 pst. i 2016. Mange har manglende kunnskap om konsekvensene av for stor forbruksgjeld. Hvilket rentenivå den type lån har, er også en viten mange ikke har. Konsekvensen av slik mangelfull innsikt er dessverre svært alvorlig for mange. Flertallet i komiteen har valgt å peke på tre hovedområder og problemstillinger knyttet til disse. Regjeringen legger nå frem gjeldsinformasjonsloven. Her foreslås det bl.a. at det skal opprettes et privat gjeldsregister, slik komitéflertallet peker på. Når et slikt register er på plass, vil det ikke lenger være mulig å oppnå kreditt og lån uten at dette er opplyst i registeret. I den høringen som har vært i komiteen, og i den offentlige debatt for øvrig, har spørsmålet om innføring av et rentetak vært fremhevet som et godt tiltak for å motvirke en del av de uheldige sidene ved for høy forbruksgjeld. Dette er innført i flere sammenlignbare land. Målet er å redusere tilgangen på kreditt og særlig av hensyn til lavinntektsgruppene. Det kan nok argumenteres for flere ulemper ved et slikt rentetak, men komitéflertallet foreslår å be regjeringen vurdere et slikt tiltak og at Stortinget kan få seg forelagt en slik vurdering. Det tredje punktet som det fokuseres på, er å begrense aggressiv markedsføring. Om dette punktet er komiteen samlet. Nå er det jo slik at de fleste av oss gjerne vil ha den økonomiske friheten det er å kunne benytte flere former for lån og kreditt. Det er også slik at det påhviler oss et selvstendig ansvar for å skaffe oss kunnskap om vår egen økonomi. Men det er dessverre mange eksempler på at formidlerne av forbrukskreditt kan være svært pågående, og at mange faller for fristelsen til å oppta lån de egentlig ikke kan betjene, og som de kanskje ikke engang hadde tenkt å ta opp. Det er derfor all grunn til å se nærmere på markedsføringsområdet og tiltak innenfor dette.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-04-04:
Til det aller siste: Det lå et forslag som var ferdig og kunne vært behandlet i Stortinget i løpet av 2013 eller starten på 2014. Det ble trukket av den forrige regjeringen, så det er dessverre tapte år. Jeg er glad for at man nå beveger seg bitte lite grann, dog med museskritt, i en sak som er veldig alvorlig, og som faktisk skaper katastrofe i manges liv, nemlig at de havner i gjeldsfeller. Jeg er veldig opptatt av at vi skal ha systemer som gjør at folk kan gjøre opp for seg. Det er kjempeviktig. Da er det viktig at det ikke finnes noen slike lurefeller man kan gå i, som gjør at man ender opp med en gjeld man ikke klarer å betjene, for det er få av oss som klarer å betjene gjeldsrenter slik de er i noe av det usikrede lånemarkedet. Vi vet også – og vi kan mislike det – at noen som kommer i gjeldsproblemer, tar på seg ny gjeld, som de aldri skulle hatt, og som de ikke kan betale, fordi de er i en veldig panikkartet situasjon. Jeg har fulgt dette i mange år, og derfor har jeg vært initiativtakeren til det forslaget som behandles i dag, som jeg synes det går veldig smått med. Jeg er veldig forundret over at man ikke kan gå inn nå og f.eks. regulere rentene på usikret gjeld, for det handler om at den som tar opp gjelden, skal kunne gjøre opp for seg. Det har også noe med at den som gir slik gjeld, må ta et litt større ansvar, for det første for å sjekke at de man låner ut penger til, usikret, har mulighet til å betale, og for det andre at hvis de ikke har det, får man litt mindre fortjeneste på å prøve å lure folk ut i «uløkka». Jeg hører man sier at utredningene som man har hatt i andre land, ikke har virket sånn som man har ønsket, men det er vel én tolkning av resultatene. En annen tolkning av de resultatene er jo at færre faktisk tar opp gjeld som de aldri skulle hatt. Det er mange av de forslagene som vi fremmer i dag, som burde fått flertall, slik at regjeringen hadde satt i gang med en konkret utredning av det nå. For det er litt forskjell på å skulle vurdere om man skal evaluere, eller om man faktisk skal iverksette tiltak. Og det trengs, for både enkeltmenneskene og samfunnet taper på at så mange som nå havner i gjeldsfelle og ikke klarer å gjøre opp for seg.
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2017-04-04:
Det er et ordtak som sier at å vente på en glede er også en glede. Etter omtale av mirakler, nikking og diskusjon om hvem som hører best eller dårligst, er vi altså framme ved denne saken. I dette representantforslaget fra Hans Olav Syversen og Rasmus Hansson fremmes det forslag om at «Stortinget ber regjeringen snarest utvikle et mål for brutto nasjonal livskvalitet som et supplement til brutto nasjonalprodukt». Temaet har vært oppe i Stortinget tidligere, gjennom en interpellasjon til finansministeren fra Dagfinn Høybråten i 2007 og gjennom en grundig behandling av et forslag fra Kristelig Folkeparti i 2009. Dette resulterte i en omtale av livskvalitetsindikatorer i nasjonalbudsjettet. Vi kan alle glede oss over at Norge nettopp er kåret til verdens lykkeligste land, fulgt av Danmark, Island og Sveits på de neste plassene. Faktorer som i denne sammenhengen vektlegges som viktig for folks lykke, er omsorg, frihet, sjenerøsitet, ærlighet, helse, inntekt og godt styresett. At vi er i den posisjonen vi er, er en følge – ikke minst – av godt politisk håndverk gjennom mange tiår. Da er det viktig at vi sørger for å fordele godt videre, og at alle er med og får sin del av livskvaliteten og muligheten som samfunnet vårt gir. Forslaget fra representantene Syversen og Hansson om nye mål for samfunnsutviklingen og økt vektlegging av livskvalitet i utviklingen av samfunnet har selvsagt gode intensjoner, men komiteen – med unntak av Kristelig Folkepartis representant, som også er en av forslagsstillerne – mener likevel at det er lite hensiktsmessig å arbeide fram et enkelt mål for nasjonal livskvalitet. Livskvalitet har mange dimensjoner, og ulike personer vil kunne ha ulikt syn på hvordan dette bør vurderes opp mot hverandre. Komiteens flertall slutter seg til konklusjonene i finansministerens brev til finanskomiteen, datert 11. november 2016. I brevet gis det en god beskrivelse av hvordan en sikrer seg og sammenholder nødvendig informasjon og statistikk om velferd og livskvalitet, i tråd med det OECD anbefaler. I innstillingen sier flertallet seg enig i at «det er viktig at vi i Norge videreutvikler vår egen statistikk og tar i bruk de mulighetene til å sammenlikne oss med andre land som tallene fra internasjonale organer gir oss». Vi viser også til statsrådens beskrivelse av hvordan Statistisk sentralbyrå ivaretar analyser av levekår og velferd. Jeg har registrert at Kristelig Folkeparti i sitt endelige forslag i innstillingen har gått fra å snakke om «et mål for brutto nasjonal livskvalitet» til nå å ville be «regjeringen snarest utvikle et samlet system for måling av brutto nasjonal livskvalitet», så noe har tydeligvis skjedd underveis. Men komiteens flertall mener at vi allerede har tilfredsstillende data, systemer og praksis med hensyn til å måle livskvalitetens ulike sider, og at vi dermed også har grunnlag for å kunne vektlegge livskvalitet når vi setter oss våre samfunnsmål.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2017-04-04:
Jeg tok ordet for å opplyse om at saksordføreren akkurat hadde satt komitémøtet da det ringte til ny sak. Han er underveis. Mens vi venter, får presidenten vurdere om møtet skal heves inntil videre.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2017-04-04:
Jeg har ikke vært her så veldig lenge, men det er første gang jeg opplever at det er så skarp kritikk mot noe man stiller seg bak. Når det gjelder kommersiell allmennkringkasting, har det vært aktiv tilrettelegging i snart 30 år. I 1990 fikk vi det første vedtaket om riksdekkende reklamefinansiert tv, og vi kjenner også historien: Det har gått godt, det har vært en lukrativ avtale for dem som har fått lov til å drive med det. Så ser vi – og anerkjenner alle – at det kan bli en utfordring i fremtiden, bl.a. i et lite språk- og kulturområde som det vårt norske er, og at markedet kanskje ikke er like lukrativt med de ordningene man har hatt til nå. Så for å sikre mangfold i et lite språk- og kulturmarked, for å sikre konkurranse til NRK, en reell konkurrent og balanse, og for å sikre stemmer fra flere steder i landet, altså redaksjoner utenfor Oslo, tas det nå initiativ til en avtale for kommersiell allmennkringkasting. Det er også en avtale med relativt kort tidshorisont, og det er jeg veldig glad for, for vi er alle enige om at det nå går raskere i mediebransjen enn det vi nesten klarer å følge. Så må jeg knytte noen kommentarer til noe av det som er sagt, særlig fra representantene fra rød-grønne partier. Jeg synes det er litt underlig at man gjør seg høy og mørk og bruker mye varm luft på å snakke om nullmoms, og representanten Grande forsøkte å tegne historien her. Den reelle historien er at i åtte år med den rød-grønne regjeringen var den eneste koblingen mellom moms og null at det skjedde null. På to år med denne regjeringen var nullmoms en realitet. Så er det også underlig, når kritikken er såpass skarp som den er, at det ikke presenteres noen egne alternativ. Det brukes veldig mye tid på å kritisere, men det kommer ikke noe alternativ til hvordan man kunne ha gjort det. Jo, forresten, det gjør det, for det snakkes om at dette har tatt for lang tid. I samme åndedrett sier man at det man burde ha gjort, var å definere innholdet først og deretter komme frem til hvor mye dette skulle koste. Vel – det hadde tatt lang tid. Måten vi gjør det på nå, er den raskeste måten å gjøre det på, og det er den sikreste måten å sikre en kommersiell allmennkringkaster på for de neste tre–fem årene. Så er jeg glad for at Mediemangfoldsutvalget endelig har kommet med sin rapport, slik at man kan ha en helhetlig mediepolitikk i årene fremover og ikke fortsetter videre med gammeldagse lappetepper, som innimellom blir til etter hvilken lapp man finner akkurat den dagen. Nå får vi en avtale når denne saken er ferdig i dag. Det er godt. Det betyr ikke at arbeidet er ferdig, men det betyr at vi har lagt en sak til side fordi vi er ferdig med den per nå. Så kan vi jobbe videre med den helhetlige politikken. Så må jeg helt til slutt få lov til å påpeke at jeg legger merke til at representantene fra de rød-grønne partiene stadig vekk er overrasket over at det er Stortinget som bestemmer. Vel – for alle oss andre er det en selvfølgelighet.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2017-04-04:
Jeg skal være rask. Jeg måtte bare ta ordet, da representanten Grande snakker om en slett utlysning i samme innlegg som han snakker om hvor viktig det er at Stortinget bestemmer. Jeg skjønner gleden over at Stortinget bestemmer, for jeg tror nok Arild Grande har følt på det motsatte i tidligere regjeringsperioder, men den avtalen som ble utlyst, var jo ordrett det som sto i bestillingen fra Stortinget. Det var et enstemmig storting som sto bak den utlysningsteksten. Å kalle den slett synes jeg ikke er debatten verdig.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2017-04-04:
Det er sånn at historien kan vi kappes om, vi får gå inn i hver våre arkiver og finne sitatene. Men det som det ble bedt om fra Stortinget, var å utlyse en avtale, en midlertidig avtale, med daglige nyhetssendinger og hovedkontor i Bergen, og det var nettopp det som ble gjort, så der ble Stortingets bestilling fulgt til punkt og prikke. Så er det også interessant, når jeg nå allikevel har noen sekunder igjen, å peke på at det raljeres over at ingen søkte på avtalen, og at TV 2 således har vært uten avtale en stund. Vel, er det noen som har god fartstid i å la TV 2 være uten avtale, så er det nettopp den rød-grønne regjeringen som lot TV 2 være uten avtale i over ett år, ikke fordi de ikke søkte, men fordi regjeringen ikke fikk somlet seg til å lyse ut en avtale.
Svein Harberg (Høyre), 2017-04-04:
Jeg tar ordet bare for å si at jeg har ikke uteblitt fra talerlisten. Jeg har ikke bedt om ordet og skal heller ikke ha det.
Svein Harberg (Høyre), 2017-04-04:
Jeg var i tvil om jeg skulle ta ordet, for nå synes jeg at noen av forsøkene på historiefortelling er så fjernt fra virkeligheten. Det er åpenbart at noen sliter med sammenkoblingen av korttidsminne og langtidsminne her, for det blir litt underlig når det framstilles sånn som dette. Blant annet sies det at dette er historisk fordi det er første gang at en kommersiell allmennkringkaster får kompensasjon for å være det. Nei, det er det slett ikke. Men før var det en kompensasjon å få den rettigheten, og det var en stor verdi i seg selv, så det er ikke noe nytt at en får kompensasjon for det. Nå har kompensasjonen tatt en annen form. Så har jeg lyst til å minne om at når representanten Grande roper på at ting skulle vært gjort fortere, samtidig som han har ropt på at dette burde vært sett sammen med resultatet av Mediemangfoldsutvalgets arbeid, så er det en total logisk brist i det. Det hadde vært fint, når vi nå skal jobbe videre med mediepolitikken, at en hadde samlet seg om den virkeligheten vi står i. Det er altså sånn at fra jeg begynte som leder for denne komiteen for tre og et halvt år siden og fram til i dag, har bestillingene fra mediebransjen og virkeligheten vi jobber i, endret seg totalt. Det som var de åpenbare fiendene da, som vi skulle hjelpe den mot, er nå blitt samarbeidspartnere for flere av aktørene. Denne verdenen endrer seg fort. Det er en utfordrende tid å låse mediepolitikken i – det må vi også ha med oss når vi jobber med dette. Jeg er stolt av at storting og regjering i samarbeid har greid å dra mediepolitikken framover. Det er veldig utfordrende tider, og vi jobber for å finne framtidige løsninger. Dette er en av de tingene som gjør at vi i mellomtiden kan holde det gående, og så skal vi kjøre alt sammen i en framtidig løsning når vi har fått bearbeidet det som kom fra Mediemangfoldsutvalget. Her jobbes det godt, det må skje i samarbeid mellom storting og regjering, og ikke med historieforfalskninger.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-04-04:
Regjeringen har lagt fram denne proposisjonen for å be om Stortingets samtykke til at tre EU-rettsakter om klagebehandling i forbrukersaker nå tas inn i EØS-avtalen. Det har vi gjort fordi det er nødvendig med både lov- og bevilgningsvedtak for gjennomføring av regelverket i Norge. Vi har et godt klagebehandlingstilbud i Norge, og de siste årene har regjeringen styrket det ytterligere. Det er viktig at forbrukerne kan få en rask og billig avgjørelse i en klagesak uten å måtte gå til domstolene. Tilbudet skal være av god kvalitet, slik at forbrukerne kan føle seg trygge på en ryddig og god behandling av saken. At problemer blir løst, er ikke bare viktig for den enkelte forbruker, men det er også viktig for den næringsdrivende, som får en tilbakemelding på hva som ikke er godt nok. Det er positivt at saken blir løst på en rask og rimelig måte for begge parter. Å sikre et bredt klagetilbud av god kvalitet har vært en av mine hovedprioriteringer som forbrukerminister, og allerede fra sommeren 2015 har norske forbrukere hatt mulighet til å få behandlet klager på nesten alle typer varer og tjenester, det være seg flyttebyrå, frisør eller hotellopphold. Denne satsingen har sammenheng med EU-regelverket som nå tas inn i EØS-avtalen. EU-regelverket pålegger alle landene å ha et klagetilbud av god kvalitet for nesten alle typer varer og tjenester. I tillegg har kommisjonen etablert en nettbasert portal for behandling av klager ved grenseoverskridende handel. Portalen skal gjøre det lettere å klage over landegrensene. Forbrukeren kan legge inn en klage i portalen, som finner riktig klageorgan og formidler kommunikasjon mellom forbrukeren, selgeren og det aktuelle klageorganet. Tanken er at alle skal kunne klage på sitt eget språk. Portalen er på alle offisielle EU-språk, og kommentarer og vedlegg til klagen oversettes ved maskinoversettelse. Det har tatt tid å få disse rettsaktene inn i EØS-avtalen. Det har vært en del komplikasjoner, bl.a. knyttet til språk i klageportalen. Kvaliteten på oversettelsen til norsk er ennå ikke bra nok. Derfor har vi bedt Forbruker Europa om å bruke midler til å forbedre kvaliteten på maskinoversettelsene. Dette er også omtalt i samtykkeproposisjonen. Forbruker Europa har møtt noen utfordringer, og det er derfor usikkert om vi kan få til bedre kvalitet på kort sikt. Men forbrukerne vil likevel få god hjelp, og kontaktpunktene for portalen kan hjelpe til med å oversette hvis det er nødvendig. Når alle tre EFTA–EØS-landene opphever sitt konstitusjonelle forbehold, vil EØS-komiteens beslutning tre i kraft. Det er forventet å skje 1. juni, og da vil norske forbrukere få tilgang til klageorganer i alle EØS-landene. To måneder senere, ca. 1. august, vil de også få tilgang til den felleseuropeiske klageportalen. Da har vi endelig fått på plass et godt system for klagebehandling for norske forbrukere, enten de handler hjemme, på reise eller på nettet i Europa.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-04-04:
Se hva som skjer, president! Jeg er glad for at statsråden signaliserer at det skal komme en utlysning raskest mulig. Vi har sett, som det er sagt i media, at det skal skje før sommeren. Saken har allerede tatt altfor lang tid. I de spørsmålene som statsråden selv nevner på mediepolitikkområdet, har statsråden blitt dratt etter håret av Stortinget. Det var Stortinget som slo fast at man ønsket å utvide nullmomsen, og man slo fast at man ønsket kompensasjon til en kommersiell allmennkringkaster. Så kom regjeringen på banen. – Nok om det. I den midlertidige utlysningen som statsråden kom med rett før sommeren i fjor, som var så dårlig at ingen ville søke på den, sto det at det skulle være et krav om hovedkontor i Bergen, mens i stortingsmeldingen som ligger til grunn her, sies det at å stille et slikt krav vil trolig være i strid med EØS-avtalen. Hva er det som har forandret seg på ett år, som gjør at man kunne stille et slikt krav i fjor, men ikke i år?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-04-04:
Statsråden husker kanskje at i forrige stortingsperiode var ønsket fra mediebransjen at man skulle ha felles lav moms på 8 pst. Jeg tror de fleste er glad for at det ikke ble resultatet. Først var det Kristelig Folkeparti som ønsket å gå til null-null, deretter Arbeiderpartiet, og så – gledelig nok – var Venstre med og presset på regjeringen. Det er den riktige historikken, men la nå det ligge i akkurat denne debatten. Det som er en annen utfordring i denne sammenheng, er at regjeringen startet i feil ende når det gjelder innhold for en kommersiell allmennkringkaster, ved å definere beløp først for så å diskutere innholdet. Vi mener, som Marit Arnstad sa på talerstolen, at man burde startet med innholdet, hva slags innhold vi ønsker at en kommersiell allmennkringkaster skal tilby det norske folk, og så definere beløp etter det. I meldingen sier regjeringen at vi er nødt til å forholde oss til denne øvre grensen, men i vår egen utredning som vi har bestilt fra Stortinget, slås det fast at er man innenfor Altmark-kriteriene, kan man ha et høyere beløp. Hvorfor har ikke regjeringen opplyst Stortinget om det?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-04-04:
Problemet er at dette skriver ikke regjeringen noe som helst om i stortingsmeldingen. Man opplyser ikke Stortinget om muligheten for å ha et høyere beløp hvis man oppfyller Altmark-kriteriene. Det står ikke et ord om det. Det er en kjent sak, og har vært det i lang tid for denne regjeringen, at Stortinget ønsker en ordning med kompensasjon for de forpliktelsene en kommersiell allmennkringkaster skal påta seg. Man har hatt over et år på å jobbe med denne saken. Man har en egen EU-minister, og det forundrer meg at man ikke har klart å kjøre prosesser parallelt som undersøker nettopp mulighetene for det. Nå er jeg helt enig i at det haster med en avklaring, og derfor er vi nødt til å følge dette sporet, men spørsmålet er: Hvorfor har ikke statsråd Linda Hofstad Helleland orientert Stortinget om at det finnes flere muligheter for dette, i stedet for bare å lukke boka og si at det eneste alternativet er en øvre grense på 15 mill. euro?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-04-04:
Til representanten Løvaas kan jeg si at vi slett ikke er overrasket over at Stortinget bestemmer. Vi er tvert imot glade for at det er Stortinget som bestemmer, for hadde det vært opp til dagens regjering, hadde det ikke skjedd noe på det mediepolitiske området i denne stortingsperioden. Alt er blitt dyttet inn i det såkalte Mediemangfoldsutvalget, og man hadde måttet vente til neste stortingsperiode før det hadde kommet noe. Grunnen til at jeg tar ordet for andre gang, er at jeg har noen bemerkninger knyttet til den avtalen som skal legges fram før sommeren. I tillegg til at vi kunne tenkt oss et langt bredere definert allmennkringkastingsoppdrag, mener også vi at det er viktig at man understreker nettopp det som antydes i meldingen: behovet for norsk innhold – at man sikrer norsk film og tv-drama, at man sikrer norsk dokumentarproduksjon, norsk tv-underholdning. I kjølvannet av det er det viktig at man understreker fra departementets side at allmennkringkasteren, som i dette tilfellet er kommersiell, men også det arbeidet vi skal gjøre i Stortinget knyttet til NRK-meldingen, må sikre at man har ryddighet når det gjelder opphavsrettslig klarering på egne og tredjeparts plattformer, slik at man sikrer at de allmennkringkasterne vi har, er foregangsaktører når det gjelder avklaring av rettigheter. Det har man gode erfaringer fra, og det er det viktig at man sikrer også i framtiden for et marked som det er mange tunge aktører og ganske krevende forhandlinger knyttet til. Det vil vi at statsråden bringer med seg i arbeidet med utlysningen av avtalen før sommeren. Faktum er at hele prosessen knyttet til kommersiell allmennkringkasting har vært slett håndtert fra Høyre i Kulturdepartementet. Vi advarte tidlig i stortingsperioden om at det nærmet seg fristen for utløp av dagens avtale. Det kom ingen løsning på det i stortingsmeldingen som Thorhild Widvey la fram om allmennkringkasting. Dermed så Stortinget seg nødt til å inngå et bredt forlik med alle partier, drevet fram av opposisjonen i Stortinget, som ba regjeringen om å få på plass en ny ordning. Det kom en utlysning før sommeren i fjor som var så pinlig dårlig at ingen ville søke på den. Dermed ble regjeringen tvunget til å komme på banen på nytt. Vi mener at med en raskere framdrift – vi har invitert til dialog med statsråden en rekke ganger – og med en parallell prosess opp mot ESA hadde man i dag stått med en avtale som hadde vært bedre, med bredere allmennkringkastingsoppdrag, og som hadde sikret Bergen i større grad. Der har man dessverre ikke kommet så langt som man skulle ønske, men vi slutter oss til det fordi vi ikke har mer tid å miste.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-04-04:
Det Kårstein Eidem Løvaas her sier, er direkte feil. Det er helt i motstrid til det Stortinget sa, nemlig at man hadde kuttet ut alt som har med allmennkringkastingsforpliktelser å gjøre, og endte opp med en ren nyhetsprodusent. Riktignok var det krav om hovedkontor i Bergen, men det som var svaret på den utlysningen, var at ingen var villig til å søke, for det var ingen forpliktelser, og det var ingen kompensasjon. Det er det som gjør at dagens vedtak tross alt er historisk, mediepolitisk sett. Stortinget etablerer en ordning med kompensasjon for de forpliktelsene en kommersiell allmennkringkaster påtar seg. Det er drevet fram av et flertall på Stortinget, og det er vi særdeles glad for. Vi skulle ønske at prosessen hadde gått mye raskere, at Stortinget hadde vært involvert i mer av diskusjonen rundt innhold og hvordan vi skulle sikre de allmennkringkasterkravene som vi faktisk er opptatt av ganske tverrpolitisk. Det har vi ikke fått muligheten til, og derfor har vi ikke noe annet valg enn å slutte oss til det som nå foreligger, og så får ny kulturminister etter valget starte arbeidet med å skape de rammevilkårene som vi ønsker.
Hanne Thürmer (Kristelig Folkeparti), 2017-04-04:
Kristelig Folkeparti mener mediemangfold er viktig. I en medievirkelighet som i økende grad styres av markedstenkning, er det en politisk oppgave å sikre dette mangfoldet. Dette ansvaret innebærer bl.a. at det finnes en reell konkurrent til NRK. Kristelig Folkeparti mener denne konkurrenten skal ha hovedsete utenfor Oslo. En bred nyhetsdekning er bra i seg selv og har også beredskapsfunksjoner. Det er viktig at NRK ikke har nyhetsmonopol på såkalt lineær tv. Allmennkringkastere garanterer et mangfold av programkategorier, bl.a. barne- og kulturprogram. For Kristelig Folkeparti er det viktig at norskspråklige produksjoner opprettholdes. På den måten styrkes og bevares det norske språket og norsk kulturliv. Jeg vil med dette ta opp Kristelig Folkepartis forslag vedrørende livssynsprogram. Kristelig Folkeparti foreslår at livssynsprogram skal spesifiseres som en del av formidlingsplikten til en kommersiell kringkaster med offentlig støtte. Vi forutsetter at kostnadsrammen ikke overstiger grensen for statsstøtte ESA fastsetter. Livssynsprogram er en avgjørende del av det kulturelle mediemangfoldet. På samme måte som livssynsprogram er en del av NRKs portefølje, bør de derfor sikres gjennom særskilt benevnelse i denne avtalen. Til slutt: Norge er et samfunn med økende tros- og livssynspluralisme. Det betyr at kvalitetsprogram som gir økt innsikt i og økt forståelse for religiøs tro og praksis, bare blir viktigere og viktigere. Kristelig Folkeparti vil med dette forslaget sikre at dette behovet ivaretas også av en kommersiell allmennkringkaster.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-04-04:
Etter avviklingen av kringkastingsmonopolet på slutten av 1980-tallet har vi i Norge hatt to allmennkringkastere på fjernsyn. Det har vært en positiv konkurranse for NRK, og det har også vært en berikelse for mediemangfoldet. Men det er ikke slik at mangfoldet i antall kringkastere i seg sjøl er noen garanti for at markedet vil produsere det vi legger i allmennkringkastingsoppdraget, nemlig det å sikre et programtilbud for barn og kultur-, nyhets- og aktualitetsprogram og også at mye av produksjonen skal skje utenfor Oslo. Signalene var i lang tid veldig sterke og entydige om at det ikke var økonomisk grunnlag for å drive kommersiell allmennkringkasting på fjernsyn med de rammebetingelsene man har i dag. Derfor er Senterpartiet veldig glad for at vi i februar 2016 kom fram til et forlik i Stortinget der vi også ble enige om at det måtte prioriteres. Da Stortinget debatterte allmennkringkastingsmeldingen for et drøyt år siden, understreket et samlet storting at det var tvingende nødvendig at regjeringen raskt kom fram til en modell der det fortsatt ville være økonomisk interessant å produsere nyheter utenfor Oslo. Det er ikke noen tvil om at Stortinget har vært en veldig viktig pådriver for å få fram den saken som behandles i dag. Med et nær sagt samlet storting kunne en kanskje også ha forventet et litt raskere tempo fra regjeringens side. Hvorfor det skulle gå nesten et år før regjeringen fremmet denne meldingen, er sjølsagt litt vanskelig å forstå, for det var ikke så veldig mye i denne meldingen som ikke var kjent da Stortinget i fjor fattet et helt klart og tydelig vedtak og hadde en tydelig forventing til regjeringen om hva en faktisk ønsket. Ikke overraskende konkluderte også Mediemangfoldsutvalget med at det er usikkert om markedet vil kunne finansiere kommersiell allmennkringkasting med hovedsete utenfor Oslo. Sjøl om utvalget ikke anbefalte en bestemt modell, peker utvalget på at en kompensasjon til kommersiell allmennkringkasting vil være bedre egnet enn en modell med prosjekttilskudd til produksjon av allmennkringkastingsinnhold. Senterpartiet sitter som kjent ikke i kulturkomiteen og har følgelig ikke deltatt i komitébehandling av denne saken, men vi registrerer den kritikken som Arbeiderpartiet har framført i innstillingen, og vi deler den. Vi mener at regjeringen umiddelbart etter at en ny avtale er inngått, bør sette i gang arbeidet med en ny framtidig løsning for kommersiell allmennkringkasting i Bergen, og at regjeringen også må sørge for at en framtidig avtale vil ivareta et bredere allmennkringkastingsoppdrag som også sikrer et mangfoldig tilbud i hele landet. Her må det være innholdet som er det viktigste, ikke det å lete etter grunner for å slippe å utfordre EØS. Senterpartiet er for øvrig fornøyd med at en i dag endelig fatter det vedtaket, og også at Stortinget har lyktes i å være en sterk pådriver for å få fram den saken som i dag behandles.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-04-04:
Senterpartiet er ikke representert i denne komiteen, og når jeg hører debatten her i dag, må jeg si at jeg undres litt på hvordan forholdene er i komitéarbeidet, men jeg skal ikke gå noe nærmere inn på det. Jeg tror vi alle sammen har grunn til å være fornøyd med at det i dag faktisk blir et enstemmig vedtak. Jeg tror at også Høyre og Fremskrittspartiet får finne seg i at det kommer noen kommentarer omkring sendrektigheten i dette arbeidet. Det er ikke første gang, heller. Det er slik at opposisjonspartiene flere ganger har etterlyst det, og det er heller ingen tvil om at vi synes det har gått lang tid nettopp tatt i betraktning at dette skulle være en midlertidig utlysning, og også tatt i betraktning de store endringene som skjer veldig raskt i mediebransjen. Så jeg tror at Høyre, som del av en mindretallsregjering, bør finne seg i at det kan komme kommentarer om at dette har tatt tid, at ting går sakte, og at ting har blitt drevet fram gjennom forlik i Stortinget, for det har det i denne sektoren, det kommer en ikke unna. Så synes jeg kanskje også at når statsråden skal prøve å ta en bred oppsummering, bør hun avstå fra å si at noen i denne salen ikke snakker opp Mediemangfoldsutvalgets innstilling, som hun nå sa. Hun ga inntrykk av at det er noen av oss som ikke snakker opp Mediemangfoldsutvalget. Det er det ingen som har gitt uttrykk for fra talerstolen her i dag, tvert imot, men vi har gitt uttrykk for en utålmodighet, slik jeg mener opposisjonspartiene har gjort i hele denne perioden i forhold til en regjering som har vært på hælene i flere av spørsmålene.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-04-04:
I likhet med et stort flertall i salen støtter heller ikke vi forslag nr. 2 i representantforslaget vi i dag behandler, om å etablere Hardanger som en region for en bærekraftig oppdrettsnæring. Vi mener i og for seg at det er et spørsmål som tilligger en annen komité å drøfte. Vi mener også at en gjennom havbruksmeldingen som ble behandlet for knappe to år siden, legger til grunn en del av de virkemidlene som skal være for norsk oppdrettsnæring framover, både når det gjelder den påvirkningen næringen har på miljøet rundt seg, og når det gjelder produksjonskapasiteten. Som saksordføreren var inne på, betyr det at når en nylig sendte ut en forskrift knyttet til produksjonsområder, ble også Hardanger del av et eget produksjonsområde, og der vil miljøtilstanden også være en viktig faktor for videre produksjonskapasitet. Det nye systemet som kom på plass, og de nye produksjonsområdene som er etablert, må få lov til å virke. Vi er fra Senterpartiets side ikke innstilt på at en gjennom dette Dokument 8-forslaget skal bidra til en betydelig endring i det systemet. Vi støtter derfor ikke forslag nr. 2 i representantforslaget, men vi støtter forslag nr. 1 om å etablere en genbank. Vi mener også det var sørgelig at en i fjor høst ikke var i stand til å få det på plass økonomisk sett, sjøl om enkelte av partiene hadde prioritert det i sine alternative budsjett. Det å kunne samle inn genmateriale og ta vare på det hadde vært svært viktig. Jeg tror vi alle egentlig er enige om intensjonen, og innstillingen viser også ganske tydelig at Venstre og Kristelig Folkeparti erkjenner at det rett og slett var manglende mulighet for budsjettmessig dekning eller til å få det til gjennom budsjettforliket som var avgjørende. Det må da bety at regjeringen fra Høyre og Fremskrittspartiet ikke velger å prioritere denne typen saker økonomisk – verken i forslaget til statsbudsjett eller gjennom forhandlingene som føres i Stortinget i ettertid. Vi er i alle fall en del av det flertallet i komiteen som viser til at det er viktig, og vi hadde i vårt alternative budsjett satt av penger til utvikling av en slik genbank – som vi fortsatt mener er et viktig virkemiddel, og som før eller siden må komme på plass. Én ting er det man kan etablere av midlertidige ordninger, men her må vi før eller siden komme tilbake til en varig ordning for en genbank for villfiskstammene i Hardanger i tråd med de målene vi også har nasjonalt.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2017-04-04:
Jeg vil knytte noen få kommentarer til innstillingen fra Senterpartiets side. Det er sagt mye allerede fra flere av talerne om både naturverdiene i Arktis og sårbarheten i området, som det for min del ikke er nødvendig å gjenta, men jeg er enig i mye av det som har blitt sagt, ikke minst fra saksordførerens side. Det er også rett at det allerede er mange områder som er vernet. Det kan godt være at det er grunnlag for mer vern, men det er det da naturlig å se i sammenheng med behandlingen av en forvaltningsplan og forvaltningsplansystemet, som gir en overordnet vurdering av alle våre havområder, enten det er Barentshavet, Norskehavet eller Nordsjøen. Som saksordføreren var inne på, er det også avklart at en ikke ønsker oljevirksomhet ved iskanten, og at det spørsmålet ligger der allerede. Det er sjølsagt også en del spørsmål som en må avklare i samarbeid med andre land, men også der er det grundige arbeidet som er knyttet til forvaltningsplanen, en naturlig måte å se det på. Jeg oppfatter at dette forslaget har en god intensjon, men det foregriper en prosess som er god og grundig, og som det er avgjørende viktig at vi slår litt ring om og holder fast på, nemlig det forvaltningsplansystemet som vi har etablert for de ulike havområdene. Derfor er det også mest naturlig at en ikke tar stilling til de enkelte forslagene, men ser dem i sammenheng med nettopp det forvaltningsplanarbeidet som Stortinget får til behandling igjen i løpet av to til tre år. Det er ett unntak, og det er spørsmålet om bunntråling, der et flertall i Stortinget sier at en ønsker at regjeringen bør vurdere et moratorium mot bunntråling i de aktuelle områdene. Litt av bakgrunnen for det er at fiskenæringen sjøl har vært opptatt av den problemstillingen og prøver å unngå bunntråling før en har fått en skikkelig kartlegging, og før en har fått en skikkelig oversikt over konsekvensene av det. Det er nok riktig, som representanten Bru var inne på, at forvaltningsplanene i seg sjøl ikke omhandler stenging eller åpning av fiske, men når det gjelder akkurat denne typen fiske, i et område som Barentshavet, er det ikke helt unaturlig at også det temaet bør vurderes i forbindelse med forvaltningsplanen. Det er ikke bare en vanlig åpning eller stenging av fisket i et hvilket som helst område. Det er snakk om bunntråling i et område som er så sårbart som det Barentshavet er. Senterpartiet har valgt å støtte det forslaget. Vi mener også at et slikt moratorium i tilfelle bør vare fram til forvaltningsplanen, for det er en tematikk som bør berøres i forvaltningsplanen når Stortinget får den til behandling om to til tre år.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-04-04:
Nå ønsker i hvert fall jeg å være så raus at jeg gir Venstre veldig mye av æren for at vi fikk til nullmoms. Jeg tror at Arbeiderpartiet skal være veldig forsiktig med å ta æren for utvidet nullmoms etter å ha motarbeidet det i åtte år – bare så det er sagt. Når vi nå har sagt at vi ønsker et hovedkontor utenfor Oslo, er det nettopp på grunn av ESA. For å være sikker på at vi fortest mulig skal få på plass en avtale om kommersiell allmennkringkaster, er vi nøye på å si i stortingsmeldingen at det er et sted utenfor Oslo som er det avgjørende.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-04-04:
I stortingsmeldingen har vi gjennomgått ulike aktuelle og rettslige grunnlag for offentlig støtte, også Altmark-kriteriene, som jeg tror representanten Grande er kjent med. Fra Kulturdepartementets side konstaterer vi at på allmennkringkastingsområdet har verken EU-kommisjonen eller ESA så langt funnet at Altmark-kriteriene er oppfylt. Vi er fortsatt i dialog med ESA, det skal vi fortsette å være, men vi har konkludert med at det er rettslig usikkert. Vi er opptatt av å få på plass en kommersiell allmennkringkaster så raskt som mulig, og ved at vi vurderer kompensasjon inntil 15 mill. euro i året, unngår vi notifisering, og derfor valgte vi å konkludere som vi gjorde.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2017-04-04:
Jeg tror jeg bare må gjenta meg, og så kan representanten Grande prøve å lytte til det jeg sier. I stortingsmeldingen har vi gjennomgått ulike aktuelle og rettslige grunnlag for støtte. Når jeg sier at vi har vært i dialog med ESA om Altmark, og at vi konkluderer at det rettslig er stor usikkerhet knyttet til å benytte de kriteriene, forstår vel også representanten Grande hva som ligger i det.