Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2007-12-13:
Først vil jeg få uttrykke en takk til komiteen for godt arbeid med budsjettet og for godt samarbeid. Alle har bidratt på sin måte, både gjennom saksordførerskap og til helheten. Da vi stod her for ett år siden og debatterte budsjettet for 2007, var det nok mange som følte seg ganske trygge på at Regjeringa ikke ville gjenta et så svakt budsjett for forskning og høyere utdanning også for 2008. Jeg var en av dem som følte meg ganske sikker på det. Etter veldig mye og høyst velbegrunnet kritikk mot Regjeringa, fra egentlig alle deler av Forsknings-Norge og høyere Utdannings-Norge, var vi mange som stolte på at Regjeringa tok kritikken inn over seg og lyttet. Vi stolte på retorikken om at kuttene til universiteter, høyskoler og forskning var et hvileskjær. Og ikke minst: Institusjonene planla ut fra det. Tidligere kunnskapsminister Øystein Djupedal uttalte på et tidspunkt at hele hvileskjæret var en tabbe, som han egentlig hadde advart mot. Alle hadde grunn til å forvente seg at kuttene ble rettet opp i 2008-budsjettet, og at det virkelig ble satset, men vi tok feil. Overraskelsen var stor 5. oktober, da budsjettet for 2008 ble lagt fram og det viste seg at hvileskjæret fortsatte – at det ikke ble noen satsing på forskning og høyere utdanning nå heller. Arvid Hallén, administrerende direktør i Forskningsrådet, sa i en pressemelding at dette er et «ekstremt svakt budsjett» for forskningen. Det har heller ikke manglet på kritikk fra universitets- og høyskolesektoren, særlig fordi institusjonene nå legger budsjettene sine for 2008, og det er der de virkelige store kuttene kommer – kutt som Regjeringa altså skulle ha rettet opp. I et intervju med Nettavisen 12. september i år uttalte daværende kunnskapsminister Øystein Djupedal: «Vi har gjort en imponerende jobb i løpet av to år.» Han sa videre at han «sovner med et smil». Jeg er ikke sikker på om studentene ved Universitetet i Oslo mener at Regjeringa har gjort en spesielt imponerende jobb. De sovner neppe med et smil, for ved Universitetet i Oslo må det kuttes 205 mill. kr i 2008. Det rammer selvfølgelig studiekvaliteten veldig hardt. Ved NTNU er det slik at kjemistudentene har fått halvert sin laboratorietid og halvert antall forelesninger. Jeg tror ikke de er spesielt imponert over Regjeringa, og jeg tror heller ikke de sovner med et smil. Små språkfag står i akutt fare for å bli lagt ned, og miljøene forsvinner raskt. Ved læresteder rundt omkring som har små språkfag, er det slik at verken studenter eller lærere sovner med et smil. Kvaliteten i allmennlærerutdanninga blir dårligere når det brukes mindre penger. Jeg tror ikke framtidas elever kommer til å mene at Regjeringa gjorde en spesielt imponerende jobb med å skaffe dem gode lærere. Det er i gode tider vi kan satse på det som er viktig. Som Jens Stoltenberg sa i forbindelse med tiltredelseserklæringa i 2005; Denne regjeringa skal bruke de store pengene på de store oppgavene. Men når det gjelder forskning og høyere utdanning, har vi bare sett en regjering som foretar de store kuttene på de store oppgavene. Denne regjeringa har 130 milliarder kr mer til disposisjon enn Bondevik-regjeringa hadde da den gikk av i 2005 – 130 milliarder kr mer! Det er nettopp i en tid da verdens heldigste regjering har historisk mye penger å forvalte og fordele, at det kommer kutt i det som skal sikre Norges framtid. Det måtte altså en regjering til der SV sitter med kontroll over kunnskapspolitikken, før vi fikk oppleve store kutt i forskning og høyere utdanning. SV måtte få kontroll over Kunnskapsdepartementet før vi fikk oppleve at Kvalitetsreformen i høyere utdanning ikke lenger er fullfinansiert. Mens alle de nåværende regjeringspartiene, som de tidligere, stemte for målene i forskningsmeldinga, har dagens regjeringspartier systematisk sviktet målene. Det virkelig store paradokset her er at i den grad noe parti var opptatt av andre mål og ambisjoner enn det forskningsmeldinga trakk opp, var det nettopp SV som ønsket enda mer penger til forskning. Da er det nokså pussig at det er nettopp med SV i regjering at målene sviktes. Denne regjeringa har også lagt seg til en praksis med en bruk av avkastningen av Forskningsfondet som strider mot intensjonene. Fondet var tenkt å skulle sikre trygg og langsiktig finansiering til forskning, men i de to siste årene har praksisen blitt endret slik at pengene i stor grad brukes til å dekke løpende driftsutgifter. Eksempler på det er kontingenten i EUs 7. rammeprogram, det er finansiering av stipendiatstillinger, og det er finansiering av Det internasjonale polaråret. Og hvorfor er det alvorlig? Jo, foruten at pengene skulle vært brukt til langsiktig forskning, og uten de bindingene som vi nå ser, bidrar det selvfølgelig også til en annen ting: Det sørger for at Regjeringa slipper å finne nye penger til forskning, så totalsummen til forskning blir mindre. Regjeringa tar i stedet og fisker opp noen småpenger fra sparebøssa til forskningen og bruker det til å dekke ordinære budsjettposter. Flere representanter fra regjeringspartiene har kommentert kritikken fra et samlet Universitets-, Høyskole- og Forsknings-Norge med at de er glad for å ha en utålmodig og ambisiøs sektor. Det er veldig synd at sektoren ikke har en utålmodig og ambisiøs regjering. Når representanter fra regjeringspartiene sier at Regjeringa skal måles på det den gjør, er det akkurat det som skjer nå. Regjeringa måles på manglende vilje til satsing, til tross for at ingen regjering noensinne har hatt så mye penger å satse, hvis de bare ville. Den måles ikke mot tidligere regjeringer, den måles mot forskningsmeldingen – enstemmig vedtatt av Stortinget i 2005 – og den måles mot Kvalitetsreformen, og det er her Regjeringa svikter igjen. Høyre har i sitt alternative budsjett funnet rom for å øke satsingen på utdanning og forskning med over 1,2 milliarder kr. I tillegg øker vi Forskningsfondet med 20 milliarder kr. Det betyr altså over 1 milliard kr mer til forskning i 2009. Innenfor de nevnte 1,2 milliardene er våre hovedsatsinger å rette opp Regjeringas kutt til universiteter og høyskoler på 275 mill. kr, rette opp kuttene i SkatteFUNN-ordningen, satse på seniortiltak for å få realfagslærerne til å bli lenger i jobben og bevilge penger til en ekstra time i matematikk på ungdomstrinnet. Vi bevilger også penger – et helt nødvendig løft – til flere prestestillinger i kirken. Høyre ønsker også å satse på postdok-stillinger, på sommerskole, på leksehjelp, og ikke minst satser vi på et bedre samarbeid mellom skoler og bibliotek. Høyre finner penger til studentbarnehager, til kapitaltilskudd til friskoler og til utstyr ved universiteter og høyskoler. Vi styrker Forskningsrådet, og vi bevilger mer penger til brukerstyrt forskning. De siste par ukenes resultater fra internasjonale og nasjonale undersøkelser som er gjort i grunnopplæringen, har bekreftet de analysene som lå til grunn for Kunnskapsløftet. Kunnskapsløftet ble gradvis innført fra høsten 2006, og de elevene som var med i PISA-undersøkelsen 2006, har ennå ikke opplevd Kunnskapsløftet. Men uansett reformer, er det både alvorlig og en viktig tankevekker at norske elever ligger to og et halvt år etter sine jevnaldrende finske kollegaer i naturfag, dette til tross for at Norge har en av verdens høyeste ressursinnsatser i skolen. Jeg håper og tror at vi kommer til å se en forbedring av resultatene etter at Kunnskapsløftet har fått begynne å virke. Det tror jeg, fordi vi her snakker om oppøving av grunnleggende ferdigheter, om sterkere krav, om høyere læringstrykk og ikke minst bedre lærerkompetanse. Resultatene fra de nasjonale prøvene viser jo også at innsats nytter. Oslo-skolen, som har det som vel på papiret betegnes som Norges mest krevende elevflokk, med 37 pst. minoritetsspråklige elever, gjør det altså best – mye takket være en veldig målrettet, systematisk og ambisiøs politikk som har satt krav til alle elevene, og som har hatt høye ambisjoner på vegne av alle elevene. Da Oslo høsten 2005 la bort planen «Norsk som andrespråk» og innførte en felles læreplan i norsk for alle elever, begynte også resultatene å komme. Det er det det handler om. Man gjør elevene mindre avhengig av hjemmebakgrunnen sin og gir alle en ærlig sjanse til å lykkes på skolen. Høyres profil i utdanningsbudsjettet har som målsetting nettopp å gi alle elever en ærlig sjanse til å lykkes. Det er derfor vi satser på leksehjelp. Det er derfor vi satser på sommerskole, mer matematikk på ungdomstrinnet, bedre lærere og mer kompetanse i skolen. Høyre har også nå inne til behandling i Stortinget et forslag som handler om rekruttering av flere lærere og bedring og styrking av lærerkompetansen. Politikk er prioritering, og daværende statsråd Øystein Djupedal sa til Aftenposten 22. september 2005 at det vi vil få til, får vi til. Statsministeren sier ved budsjettframleggelsene hvert år at budsjettet er et uttrykk for en reell politisk prioritering. Da kan jeg ikke forstå annet enn at også budsjettet for 2008 er et uttrykk for denne regjeringas evne og vilje. Det er sånn at vi nok en gang får et budsjett som er dårlig for høyere utdanning og dårlig for forskning. Det er jo påfallende, syns jeg, at jo flere store ord denne regjeringa bruker, jo større kutt og mindre penger blir det. Der Regjeringa foretar de store kuttene til de store oppgavene, har Høyre valgt å prioritere de store pengene til de store oppgavene. Jeg tar opp Høyres forslag i innstillingen, og de forslag Høyre er medforslagsstiller til.