trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Jeg synes at en viktig del av et demokrati faktisk er å ha en åpen debatt og en åpen utvikling av den politikken man skal føre. I den sammenheng må også en statsråd ha muligheten til å si at dette er tanker og ideer som vi bør jobbe videre med, og så komme tilbake til Stortinget og se om det blir forankret. Det er ikke på noe tidspunkt sagt at jeg åpner for forsøk nå, og det er ganske vesentlig. Jeg har også sagt at dette er noe Stortinget i så fall må få til behandling på det nødvendige tidspunkt. Skjæringspunktet er når man får storbymeldingen til behandling. Da vil vi høre på alle de ulike innspill i den forbindelse. Men å si at vi ikke skal ha en åpen debatt når vi driver politikkutforming, ville etter min mening være helt feil. Regjeringen har forsøkt å sette storbyspørsmål og storbypolitikk på dagsordenen, og da må vi ikke låse oss til alle de gamle løsningene, men si at utviklingen av en slik politikk må skje med lokal forankring. Lokal forankring vil altså si politikerne i disse byene. Det må skje en åpen debatt, og så må vi delta i den – ikke låse oss i posisjoner om hvordan ting skal være. Jeg tror det vil være skadelig for norsk demokrati hvis vi ikke kan ta den åpne debatten. Stortinget vil alltid få til beslutning saker som ligger under Stortingets myndighetsområde. Endringer i oppgavefordeling må være Stortingets myndighetsområde.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
La meg slå fast at kostnadsreduksjon ikke er det primære. Jeg er først og fremst opptatt av at kommunene skal være i stand til å sikre tilgang på og kvalitet på tjenestene til brukerne. Flere forhold er da av betydning. Vi har f.eks. svært mange studier som viser at den viktigste forklaringen på forskjeller i kommunenes tjenestetilbud er forskjeller i kommunenes inntekter. Vi vet også at små kommuner som hovedregel har høyere inntekter enn gjennomsnittet, dels på grunn av høye overføringer og dels på grunn av kraftinntekter. Når det vises til at kommuner har fornøyde innbyggere, skyldes dette derfor ikke at disse kommunene løser oppgavene så mye bedre enn større kommuner. En viktigere forklaring er trolig at disse kommunene har høyere inntekter. Eller med andre ord: De små kommunene er ikke gode fordi de er små, men fordi de er rike. En sentral forutsetning for å tilby tjenester av god kvalitet er at kommunene klarer å rekruttere kompetent arbeidskraft. Statistisk sentralbyrå har regnet på hvor stort behov kommunesektoren har for arbeidskraft dersom vi skal opprettholde samme standard og dekningsgrad på de kommunale velferdstjenestene og videreføre den opptrappingen som er vedtatt innenfor helse- og omsorgssektoren. Da vil behovet for nye årsverk i kommunesektoren være på over 60 000 årsverk i en 12-årsperiode fra 1998 til 2010. I tillegg kommer brukernes forventninger og krav om høyere kvalitet på tjenestene, noe som frem til i dag har hatt større betydning for veksten i sysselsettingen enn de befolkningsmessige faktorene. Disse tallene bør etter min mening gi grunn til refleksjon om hvordan en skal bruke arbeidskraft på en måte som gir flest mulig og best mulig tjenester. Utfordringen blir særlig stor for små distriktskommuner dersom de skal kunne opprettholde og videreutvikle sitt velferdstilbud, jf. også det svar jeg skal gi på neste spørsmål, til representanten Gløtvold. Den skjerpede konkurransen om arbeidskraft – og særlig den mest kompetente delen av den – gjør at alle arbeidsgivere må ta på alvor å tilrettelegge for attraktive arbeidsplasser. Lønn vil alltid være en konkurransefaktor, men jeg vil tro at det er en konkurranse kommunene ikke kan ta sikte på å vinne. For kommunene vil derimot det å kunne tilby tilstrekkelig brede fagmiljøer være viktig. Det er også hovedårsaken til og hovedargumentet for at jeg har reist debatten om kommunestrukturen i Norge, for vi ser at det er problemer med å rekruttere kompetent arbeidskraft i de mindre kommunene i landet. Det vil på sikt gi utslag i den kvaliteten som kan gis. Allerede i dag er det faresignaler.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
En av de vanskelige tingene med tilfredshet blant innbyggere er spørsmålet om hvilke forventninger de hadde i utgangspunktet. En av de interessante tingene som skjer i store deler av offentlig sektor, er at man nå lager tilfredshetsundersøkelser som baserer seg på ditt møte med det offentlige, som ikke sier noe om kvaliteten på det du faktisk får, men som sier noe om hvordan du synes det du fikk, faktisk fungerte, ut fra de forventningene du hadde. Det betyr altså, som et paradoks, at hvis du har lave forventninger til det offentlige tilbudet du skal få, men får et rimelig godt tilbud, er du mer lykkelig over det enn hvis du hadde forventet å få et godt tilbud, og det tilbudet du faktisk får, er noe dårligere. Da vil faktisk din tilfredshet være mindre. Derfor tror jeg at vi i større grad må bruke mer kvalitative undersøkelser av hva man faktisk får, ikke minst overfor de svake gruppene, som i mye mindre grad selv kan uttrykke tilfredsheten. Et av de punktene som det da har vært vist til når det gjelder små kommuner, er problemene i forhold til barnevernet, problemene med kompetansen med de tunge brukerne. Dette er de svakeste. Deres opplevelse av hva de får, måler vi sjelden i forhold til brukertilfredshetsundersøkelser.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Det har ikke på noe tidspunkt vært uttrykt at dette er Regjeringens eller Høyres. Det er mitt ønske. Det er min drøm. Det er min tro på hvordan det burde være. Jeg har gitt uttrykk for at det kanskje ville gitt oss en bedre offentlig sektor. Vi har nemlig ikke gått gjennom og vurdert, fordi vi ikke skal tegne kartet over Norge på nytt igjen, fordelt hvert enkelt område og sagt hva som skal til, og om vi skal ha en målsetting om dette. Jeg uttalte meg altså i et intervju i Aftenposten før jul, da jeg ble spurt om hvordan jeg kunne tenke meg å se dette i fremtiden – hvor stort antall kommuner det burde være. Jeg mener at vi innen 10–15 år burde kunne ha 100 færre kommuner. Det er mange veier på veien til dette. Det viktigste for meg er å starte en debatt knyttet til spørsmålet om vi har organisert offentlig sektor, også i forhold til grensene, riktig. Jeg er enig i – der kommer vi over på et nytt spørsmål fra Senterpartiet – at interkommunalt samarbeid også er et veldig godt svar. Men jeg vil minne om at også det vil by på noen demokratiske problemer, som bl.a. Senterpartiet har vært med på å understreke under oppgavefordelingsbehandlingen i Stortinget i fjor vår.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
La meg først henvise til mitt svar på det forutgående spørsmålet. I vurderingen av kommunestrukturen vil geografi alltid være en viktig og grunnleggende faktor. Jeg ønsker ikke store kommuner der de geografiske forholdene eller andre faktorer tilsier at kommunesammenslutning ikke er noen god løsning. I slike områder vil interkommunalt samarbeid kunne være et godt alternativ. Når det gjelder påstanden om at små kommuner gir best resultat, er det altså mange ulike utredninger, og jeg vil vise til en studie som er gjort av Norsk institutt for by- og regionforskning på oppdrag fra departementet om små kommuners evne til å takle generalistkommunekravet. Studien peker på at små kommuner står overfor en rekke utfordringer i tjenesteproduksjonen. Utfordringen er særlig knyttet til rekruttering av fagfolk og etablering av fagmiljø samt til småkommunenes mulighet til å ha spisskompetanse og til å gi innbyggerne et differensiert og bredt tilbud av tjenester. De små kommunene har betydelige rekrutteringsproblemer innenfor enkelte områder. Det er særlig problematisk å rekruttere leger til kommunehelsetjenesten og kvalifiserte lærere til musikkskolen. Også barnevernet i småkommunene ser ut til å ha vanskeligheter med å få barnevernspedagoger. Studien viser at rekrutteringsproblematikken for en del faggrupper er like aktuell i små sentrale kommuner som i distriktskommuner. Studien viser at små kommuner vil stå overfor store utfordringer med hensyn til å kunne gi innbyggerne et differensiert og godt tilbud av tjenester. Jeg mener derfor at kommunesammenslutning er et virkemiddel kommunen bør vurdere å ta i bruk for å kunne møte disse utfordringene. Jeg innrømmer også at det er andre virkemidler, som det jeg hver gang jeg har snakket om dette – inklusive det foredraget som åpenbart har vært utgangspunktet for denne spørrelysten – understreker like sterkt, nemlig interkommunalt samarbeid, men at det da i større grad må være mer forpliktende enn det det er i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Jeg har ikke sagt at det er dårligere tjenester, og at folk har mer forventninger i distriktene. Jeg ble stilt et teoretisk spørsmål fra representanten Haga om hva jeg la mest vekt på, og så viste jeg til at et problem med brukerundersøkelser er at de ikke nødvendigvis måler det samme. Det man kan oppleve i en småkommune, er at man på grunn av nærheten til problemene vil ha mer realistiske forventninger til det man kan få, enn det man vil ha i en større kommune. Vi vil f.eks. se at hvis det tilbudet jeg får, skal bli bedre, vil det kanskje gå på bekostning av en jeg kjenner, når vi har en slik nærhet. Det gjør at man kanskje ikke har dårligere tilbud, for empirisk sett har man bedre tjenestetilbud i småkommunene, på grunn av inntektssystemet bl.a. Men jeg har altså ikke sagt det, og det svaret jeg gir, skal ikke utlegges sånn som representanten Gløtvold nå gjorde. Hvis man stiller et hypotetisk spørsmål om hva man legger vekt på, vil man få tilbake et svar som baserer seg på problematiske ting med å bruke brukerundersøkelser som basis for dette. Fremdeles er det altså et stort problem med den undersøkelsen som representanten Gløtvold referer til, ved at den i liten grad har kontrollert forandringene i forhold til inntektssystemet og det faktum at kommuner med under 3 000 innbyggere i dette landet gjennomgående har bedre inntekt, fordi inntektssystemet gir dem høyere inntekter enn de utgifter de har ved ulempene, og derfor har de et bedre tjenestetilbud – det er skapt av Stortinget gjennom inntektssystemet som sådant. I dag er det en fordel å være en småkommune i forhold til inntektssystemet.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Det er fordi det er en forskjell i sammensetningen av de typer utgifter man her snakker om. Når det er snakk om en vekstkommune, får man en stor mengde kapitalutgifter på kort tid. Det betyr at man må bygge nye skoler og barnehager raskt. Det er kommuner i dette landet som vokser med en skole pr. år. Det gjør at de har et akuttproblem, og et problem som kan være varig i den vekstperioden man er inne i. Når det er en fraflyttingskommune, har man en annen type problem, som ikke går på kapitalkostnadene, for de er ofte gitt, det er ferdig utbygd, men på å tilpasse tjenestetilbudet i terskler nedover til en lavere etterspørsel. Det har vi ment kanskje lettest kunne løses gjennom skjønnsmidler som man kan gå inn med i den enkelte kommunesituasjon. Det er vanskelig å lage et objektivt kriterium. Hvis vi hadde kunnet lage et objektivt kriterium, ville jeg være veldig glad for det, for mitt prinsipp er at vi skal ha mest mulig objektive kriterier og minst mulig politikkstyring gjennom inntektssystemet. Men det er en erkjennelse av at disse terskelvirkningene kommer ulikt på ulike kommuner, og vi gir dem best mulig målsøm i forhold til kommuner med problemer gjennom skjønnsmidler.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
La meg først få understreke at innledningen i spørsmålet ikke er en korrekt gjengivelse av noe denne statsråden har sagt eller mener. Et flertall på Stortinget, bestående av alle andre partier enn Senterpartiet og Fremskrittspartiet, har vedtatt at man skal ha et inndelingstilskudd i ti år, som tilsvarer kommunenes tidligere basistilskudd og regionaltilskudd. Dette er den eneste stimulans jeg har omtalt i tillegg til en delvis dekning av merkostnader knyttet til selve sammenslutningen og bistand til utredning av sammenslutningen. Jeg har heller ikke varslet en trangere økonomisk situasjon for andre kommuner. Det er heller ikke en riktig påstand. Men jeg har sagt at når en kommune ber om ekstraordinær økonomisk hjelp, og har hatt langvarige økonomiske problemer, så kan fylkesmannen kreve at det igangsettes utredninger som vurderer omstillingseffekten både av interkommunalt samarbeid og av kommunesammenslutninger. Mitt prinsipp er at det i en slik situasjon må være viktigere å finne frem til administrative besparelser og bedre organisasjonsformer fremfor å kutte på tjenestene til innbyggerne. Departementet har brukt og vil fortsatt bruke ressurser på å stimulere til interkommunalt samarbeid for særlig å finne frem til gode samarbeidsmodeller som kan bidra til at kommunene løser sine oppgaver på en stadig bedre måte til det beste for innbyggerne i kommunen. Jeg er opptatt av å få frem samarbeidstiltak som har elementer av nytenkning i seg, og som har overføringsverdi til andre kommuner i det man gjør. I tillegg til de midler som brukes til dette fra departementets side, er det gitt åpning for at fylkesmennene gjennom skjønnsmidlene kan gi støtte til utvikling av interkommunale samarbeidsløsninger. Det er altså sånn at man allerede har lagt inn instrukser som imøtekommer det som er spørsmålsstillerens ønske.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Jeg har jo nettopp sagt at vi styrker dette kraftig, at dette er en sidestilling i det som er sagt til fylkesmennene om interkommunalt samarbeid og kommunesammenslutninger. Jeg syns Senterpartiet nå lager en debatt på basis av et ønske om å skape debatt på et debattområde som de føler er et sikkert og godt senterpartiområde, men hvor man nok ikke har belegg for alle de påstandene man faktisk kommer med. For det første dette med Aftenposten. Jeg har ikke gitt et intervju til Aftenposten. Aftenposten har skrevet en artikkel basert på det jeg har sagt i et foredrag. Jeg har sagt til Aftenposten at jeg ikke går god for overskriften, og at jeg syns den var i overkant i forhold til det som faktisk sies i det innlegget. Men å få rettet opp den type ting, blir flisespikkeri som de fleste av oss politikere vet ikke er noe man bruker tid på. Vi snurper altså ikke sammen pengesekken, som det stod i den overskriften, men vi setter krav til at man skal utrede sammenslutninger og ta stilling til det, og så legger vi basisen på frivillighet.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Jeg vil ta en sånn offensiv. Det er en del av moderniseringsstrategien til Regjeringen. Og jeg mener det var annonsert i forhold til det innlegget jeg holdt i Re, som for øvrig var et resultat av to senterpartistyrte kommuner som altså fant det godt å slå seg sammen til en litt større enhet for å løse sine oppgaver. Jeg har faktisk hørt mange pragmatiske senterpartister rundt omkring i landet som nettopp er i en diskusjon, si at det er noen deler som er smått og godt, men det er noen deler som er så problematisk at vi er nødt til å se på nye og større strukturer. Jeg føler nok at Senterpartiet der ute i virkeligheten og med føttene på jorden kanskje ser en litt annen hverdag enn den som tegnes i denne salen fra Senterpartiets side. Jeg er for interkommunalt samarbeid. Jeg har lyst til å minne om at det faktisk var en av de store løsningene for Høyre i forhold til spørsmålet om nedleggelse av fylkeskommunen. På det tidspunktet, for mindre enn ett år siden, uttalte et flertall seg meget skeptisk til interkommunalt samarbeid i forbindelse med oppgavemeldingen, fordi man var redd for demokratiproblemer knyttet til det. Men skal et interkommunalt samarbeid fungere, må det være mer forpliktende enn i dag, og vi må finne andre former å gjøre det på. Ett av de tiltakene vi nå har annonsert at vi jobber med, er å skape nøytralitet i forhold til momssystemet, for en del av de omstillingsspørsmålene som er knyttet til interkommunalt samarbeid, rammes nå av moms på tjenester. Så hvis det er en offensiv representanten ønsker, så skal hun få det.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Gjennom Sem-erklæringen har Regjeringen forpliktet seg til en styrking av kommuneøkonomien og til fortsatt realøkning av kommunesektorens inntektsrammer i denne stortingsperioden. Dette vil komme alle kommuner til gode, både bykommuner, sentralt beliggende kommuner og distriktskommuner. Etter min oppfatning har vekstkommunene og storbyene særlige utfordringer som det ikke er tatt høyde for i inntektssystemet. Økt folketall og utgifter til rusomsorg og psykiatri må ivaretas på en bedre måte i de statlige overføringene. Det kommunale inntektssystemet skal inneholde kriterier i forhold til de utgiftskomponenter som kommunene har. I dag er det viktige områder som vi ønsker forsterket arbeid på som ikke er inkludert i kriteriesystemet. Dette må etter min mening endres og vil gjøre at disse bykommunene får en større del av veksten i kommunesektorens inntekter i årene som kommer. Dette gjelder særskilt områdene knyttet til rus, knyttet til psykiatri og knyttet til innsatsen som Stortinget gjerne vil ha også i forhold til bostedsløse, problemer som først og fremst er storbyproblemer. Dette finnes det i dag ikke kriterier for i inntektssystemet. Selv om en større del av veksten i kommunesektorens inntekter vil gå til byene og pressområdene, så kan også distriktene få vekst. Det som er avgjørende, er hvor stor totalrammen for kommunesektorens inntekter blir i årene fremover. I kommuneproposisjonen for 2003, som legges frem i midten av mai, vil Regjeringen legge frem de første signalene om veksten i kommunesektorens inntektsrammer i 2003 og om fordelingen av inntektsrammene mellom kommuner og mellom fylkeskommuner. Jeg vil minne om at hvor stor andel av inntektene som blir frie inntekter, er avhengig av både hva jeg gjør og det representanten Skjælaaen gjør med hensyn til å redusere mengden øremerkede ordninger. Her har vi alle, både regjering og storting, utfordringer i å ha tillit til lokalpolitikernes evne til å prioritere etter lokale behov og til å følge opp våre respektive valgprogrammer, uten at vi nødvendigvis trenger å gjøre dette gjennom øremerkede ordninger.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
I inntektssystemet består hovedstammen av en utgiftskomponent som er basert på objektive kriterier, men den mangler altså noen biter på noen områder som vi mener kommunene skal gjøre, som storbyene har størst problemer med, spesielt på det sosialfaglige området. Så er det slik at inntektssystemet inneholder noen komponenter som er politisk bestemt, og som i utgangspunktet ikke har en spesiell begrunnelse i en utgiftsstruktur i kommunene. Det er regionaltilskuddet, som alle kommuner med under 3 000 innbyggere får, og det er Nord-Norge-tilskuddet, som gis til kommunene i de tre nordligste fylkene, med litt ulik gradering i de forskjellige. Summen av de to sistnevnte tilskuddene gir småkommuner, og spesielt små kommuner i Nord-Norge, et høyere inntektsnivå enn sammenlignbare kommuner, som har litt flere innbyggere, i andre deler av landet. Det gir seg utslag i et bedre tjenestetilbud, fordi disse kommunene har bedre råd. Det har vært en villet sak i Stortinget å prioritere dette i distriktspolitikken. Det ble uttalt bl.a. i den redegjørelsen som Ragnhild Queseth Haarstad gav da hun var kommunalminister.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Som jeg også svarte i forrige ukes spørretime til representanten Leif Lund som tok opp noe av det samme spørsmålet, mener vi, basert på at det er komponenter som ikke er inne i inntektssystemet, altså basert på ikke bare politisk vilje, men også basert på at det er utgiftselementer som ikke er inne, at storbyene trenger en styrking av økonomien sin, ikke minst fordi vi utgår av en regjering som har tenkt å satse på fattigdomsproblematikken, som er opptatt av russpørsmålene, og som er opptatt av at de fattigste i Norge skal få det bedre. Det forutsetter at førstelinjetjenesten i Norge fungerer, og at førstelinjetjenesten i storbyene fungerer. Dette er områder hvor en rekke av de oppgavene som storbyene først og fremst har, ikke er dekket i kriteriesystemet. Så kommer vi tilbake igjen til de objektive kriterier, eller om et storbytilskudd er det riktige element her. Det kan være at vi i en periode må ha et storbytilskudd før vi har fått implementert kriteriene. Det svarte jeg også til Leif Lund i forrige ukes spørretime. Vi er ikke uenige i dette behovet, men det er altså slik at totalrammen til kommunene fordeles mellom ulike kommuner. Hvis vi prioriterer noen nye elementer inn til andre kommuner, betyr det i praksis at av denne totalrammen, vil noen kommuner få mer vekst enn andre, Det betyr at andelen av veksten i kommuneøkonomien blir noe mindre for distriktskommunene, hvis storbykommunene får mer.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
På vegne av miljøvernministeren vil jeg få lov til å gi følgende svar: Miljøvernministeren har i brev av 11. januar dette år til Stortingets presidentskap gitt uttrykk for at grunnlaget for å gjennomføre endringer i den nasjonale forskriften for motorferdsel for tiden ikke er til stede. Det er flere grunner til dette. Det endringsforslaget som har vært på høring, har blitt møtt med en rekke motforestillinger. Det er viktig at den høringsrunden som er gjennomført, blir tatt på alvor. Når det er kommet viktige innvendinger, må det være riktig å ta hensyn til disse. Særlig pekes det på en del problemer som forslaget kunne medføre i forhold til håndhevingen av regelverket. I brevet til Stortinget er det lagt vekt på at det under den forrige regjeringen ble igangsatt en forsøksordning med planstyrt motorferdselforvaltning i åtte kommuner. Gjennom forsøket vil det bli utprøvd om denne modellen kan gi bedre forutsigbarhet, mindre arbeidsmengde og mindre ulovlig ferdsel. Forsøket har en ramme på tre år og vil bli evaluert av Norsk institutt for naturforskning. Miljøvernministeren synes det er riktig å få frem erfaringer fra forsøket før man går inn på endringer i den nasjonale forskriften. Beslutningen om ikke å endre forskriften nå vil ikke bli revurdert før forsøket er gjennomført. I Sem-erklæringen slår Regjeringen fast at hovedprinsippet om forbud mot motorferdsel i utmark skal opprettholdes. Lokale forskrifter som fraviker dette hovedprinsippet, skal ikke medføre fare eller ulemper for andre interesser. I dette ligger det at Regjeringen generelt er skeptisk til å liberalisere motorferdselregimet.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Som politiker må man alltid veie ulike hensyn opp mot hverandre. Det har vært en høringsrunde om et nytt regelverk basert på de ønskene som har fremkommet i Stortinget. Man har hatt sterke innsigelser når det gjelder en del av områdene. Samtidig har man i åtte kommuner igangsatt et prøveprosjekt, hvor man delegerer ansvaret for forvaltningen. Dette er en strategi for å kunne vurdere hvem som skal ha forvaltningsansvaret for regelverket i fremtiden. Man har altså vurdert innsigelsene som så store at man vil se resultatene av forsøksvirksomheten før man eventuelt endrer forskriften. De vil man, så vidt jeg vet, se om to og et halvt år – dette med forbehold, da det ikke er mitt ansvarsområde som statsråd. Prøveprosjektet er allerede i gang og har pågått i et halvt år. Innenfor rammen av disse tre årene vil man få en mulighet til en ytterligere endring – dersom det skulle vise seg at resultatene av forsøksprosjektet tilsier det, og dersom det fremdeles er et sterkt ønske i Stortinget om det.
Erna Solberg (Høyre), 2002-01-23:
Jeg ser at dette inneholder elementer for det lokale selvstyre, ut fra det faktum at man må veie ulike interesser mot hverandre, også den interessen det lokale næringsliv f.eks. måtte ha av at dette gjøres kontrollert. Det kan ellers gå ut over reiselivsvirksomheten, for noe av det man søker i Norge, er ro og fred – og ikke motordur – på de stedene man oppholder seg. Man har ikke sagt nei til det Høyre tidligere har foreslått. Det man har sagt nei til, er å gjøre det akkurat nå – når man tross alt har et forsøk i åtte kommuner som nettopp går på hvordan man lokalt skal forvalte denne ordningen. Når man har evaluert forslaget, vil man kunne gå tilbake igjen og vurdere om dette skal være hovednorm. Det må være en av forutsetningene for i det hele tatt å ha et forsøk. Da vi gikk inn i en regjering basert på tre partier, gjorde vi noen kompromisser partiene imellom. I ett av de kompromissene som er nedfelt i Sem-erklæringen, slås det fast at hovedprinsippet om forbud mot motorferdsel i utmark skal opprettholdes. Det har miljøvernministeren fulgt opp, og man vil så avvente resultatene av de åtte forsøkene.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Det er selvsagt viktig med klare og sterke politimessige reaksjoner. Det er viktig å gi disse kvinnene beskyttelse, og det er viktig å sikre rask reaksjon fra politiet når situasjoner oppstår. Men den politimessige siden er bare en del av dette bildet. Minst like viktig blir det å spørre hvordan vi kan bidra til en debatt om holdninger og samfunnssyn, hvordan vi kan unngå holdninger som leder fram til slike tragiske hendelser. Og da blir mitt spørsmål til kommunalministeren: Hvordan vil kommunalministeren ta initiativ til en slik holdningsskapende debatt i tillegg til alle de reaksjonene som vi selvsagt må legge på plass? Hvordan vil hun ta initiativ til en dialog og en debatt i kontakt med innvandringsmiljøet for å unngå de holdninger som ligger bak det vi her så tragisk har sett?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
I vår gjennomførte Stortinget en meget bred debatt om oppgavefordelingen mellom staten og fylkeskommunene. Jeg har registrert at kommunalministeren har stanset den prosessen som Stortinget da la til grunn, med å overføre landbruks- og miljøforvaltningen fra staten til kommunene. Dette er klart i strid med det som var Stortingets opplegg og forutsetninger. Jeg tillater meg å spørre kommunalministeren hvilket grunnlag kommunalministeren har for å stoppe gjennomføringen av det Stortinget har forutsatt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Det er jo ikke riktig at det har vært et skifte av politisk flertall. Det politiske flertallet som stod bak beslutningen i vår, utgjør også et flertall i Stortinget i dag. Jeg har også registrert at flertallet i Stortinget står fast ved det man da mente. Kristelig Folkepartis stortingsrepresentanter har veldig sterkt understreket at de står fast ved de beslutninger som ble truffet i vår. Ergo understreker de at flertallet står fast. Derfor er det fortsatt grunnlag for å stille spørsmål om på hvilket grunnlag statsråden og Regjeringen mener at de skal åpne for å legge opp til et annet løp enn det Stortinget har forutsatt. Men dette er jo ikke den eneste saken hvor vi ser det. Vi så akkurat det samme i diskusjonen om strategier for distriktspolitikken. Da snakker jeg ikke bare om bevilgninger, men hvilke hovedstrategier man la til grunn, hvor Regjeringen i sin argumentasjon argumenterer for det som et mindretall i Stortinget, Høyre og Fremskrittspartiet, stod for i vår, mens den – eller rettere sagt statsråden – avviser det synspunktet som et flertall da uttalte. Og igjen blir spørsmålet: Hvilket grunnlag har statsråden for å gå bort fra det som har vært Stortingets forutsetninger?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Stortingsflertallet har i 15 år stort sett utelukkende snakket om berikelsen det norske samfunn og de nordiske samfunn får gjennom en betydelig innvandring av folk som har en helt annen kulturell bakgrunn. Fremskrittspartiet har advart. Vi har fremmet massevis av forslag om å få til en bedre integreringspolitikk basert på det hovedprinsipp at de norske lover, forskrifter, regler og normer også må omfatte dem som er kommet til vårt land. Vi har prøvd å få til at de hovedsakelig må tilpasse seg norsk kultur, norske omgangsformer, norske måter å gjøre tingene på, og vise norsk respekt bl.a. for kvinner, respekt for hvordan ting skal gjøres. Alt dette har vært avvist. Det er ingen grunn til å være forbauset over de tingene som nå skjer. Det har det vært advart mot. Stortingsflertallet har vært naivt. Vil Regjeringen nå ta skjeen i en annen hånd og slå fast at integreringspolitikken skal baseres på at norske normer, regler og lover skal følges av alle i dette land?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-01-23:
Hendinga i Sverige viser kor viktig det er å styrkja både dei kortsiktige og dei langsiktige tiltaka. Eg er glad for statsrådens poengtering av kva som blir gjort frå Regjeringas side både på kort og på lang sikt. No er det ei rekkje frivillige organisasjonar og institusjonar som bidreg med særs viktige innspel ved å arrangera møteplassar, det vera seg av kulturelt eller anna slag. Det viser seg at det er langt fleire søknader om midlar til den typen arbeid enn det Regjeringa i budsjettet for 2002 føreslo midlar til og stortingsfleirtalet vedtok. Vil statsråden ta eit initiativ for å stimulera endå fleire av desse ulike frivillige miljøa i kampen for større toleranse og for respekt for norske reglar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-01-23:
Ein kan velja ulike innfallsvinklar når ein skal følgja opp Stortinget sitt vedtak. Stortinget har vore klart i høve til kva oppgåver fylkeskommunen skal ha – når det gjeld vidaregåande opplæring, samferdsel og utvikling av regionalpolitikk, og dessutan at det skal vera ei anna fordeling når det gjeld landbruk og miljø. Statsråden har valt å så usikkerheit omkring fylkeskommunen, både blant innbyggjarane, blant dei folkevalde lokalt og på fylkesnivå og blant dei tilsette. Ho har til og med greidd å så usikkerheit i Kristeleg Folkeparti. Eg bed ho om å stadfesta at det faktisk er ein skilnad mellom det som stortingsgruppa til Kristeleg Folkeparti meiner, og det som Kristeleg Folkeparti i regjering har fått gjennomslag for, og at dette er nok eit døme på at Høgre har fått gjennomslag for standpunkta sine.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-01-23:
Eg skal få stilla eit spørsmål til kommunal- og regionalministeren. I dag har fylkeskommunen ansvar for den vidaregåande skulen. Det betyr eit heilskapleg ansvar i eit område, det inneber ei utveksling av ungdom mellom by og land, og det er ei ordning som det er einigheit om fungerer godt. Så har statsråden tatt til orde for ei forsøksordning i dei store byane, der dei som ynskjer det, skal driva den vidaregåande skulen. No er det i dag slik at mange store bykommunar ikkje klarer å løysa dei oppgåvene dei har frå før. Det gjeld f.eks. grunnskule og barnehage, og vi ser i dag eit oppslag i forhold til eldreomsorg. Kva er det som gjer at statsråden her ser bort frå eit klart stortingsvedtak i fjor vår om kven som skal ha ansvaret og opna for slike ordningar?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-01-23:
Av og til kan det verka som statsråden er meir opptatt av å reisa debattar enn av å løysa dei oppgåvene som Stortinget allereie har sagt skal løysast, f.eks. når det gjeld oppgåvefordelinga mellom stat, kommune og fylke. Eg synest det er oppsiktsvekkjande at ho i denne saka seier at ho ikkje har opna for forsøk i vidaregåande skule. Ho gjekk ut i eit breitt anlagt intervju i forkant av det møtet ho hadde med dei store byane, og annonserte at ho var open for slike forsøk. Senterpartiet meiner at det er viktig at det breitt samansette utvalet som heiter Oppgåvefordelingsutvalet, og som har vore til behandling i Stortinget, no blir følgt opp, og at vi ikkje får nye ansatsar frå Høgre si side som må verta oppfatta på ein måte, nemleg å undergrava dei oppgåvene som fylkeskommunane har i dag. Ein må heller ta initiativ for å tilføra fylkeskommunane nye oppgåver.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-01-23:
Eg skal få stilla følgjande spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Statsråden har varsla at kommunar som vil slå seg saman skal stimulerast økonomisk, medan dei som ikkje vil det, må forventa ein trongare økonomisk situasjon. Vil statsråden vera viljug til å setja inn stimuleringsmidlar i langt større omfang enn i dag for interkommunalt samarbeid som alternativ til kommunesamanslåing?»
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-01-23:
Eg held meg til Aftenposten den 9. januar i år, der statsråden gir eit intervju under overskrifta «Kommunal vegring mot omstilling skal straffes på pungen». Eg har ikkje sett at ho har dementert noko av det som står der. Det går klart fram at ho ventar ei omstilling og ei effektivisering langt utover det ho må kjenna til er mogleg i kommunane, og dette blir altså oppfatta slik at vil du ikkje samanslåing, så skal du. For Senterpartiet går kampen no med omsyn til enkeltmenneskets vilkår når det gjeld nærleik til eit godt tenestetilbod, omsynet til avstandar som er overkommelege mellom enkeltmenneska, innbyggjarane og beslutningsprosessane. Det undrar oss at Erna Solberg, om ho er opptatt av å få fram ytterlegare interkommunalt samarbeid, ikkje då varslar at ho faktisk vil styrkja dette kraftig.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2002-01-23:
Innhaldet i artikkelen og innhaldet i foredraget samt kommentarar elles frå Erna Solberg går i ei retning. Ho ynskjer færre kommunar. Ho ynskjer at kommunar skal slå seg saman. Ho vil ta frå dei mindre kommunane, gje til dei større – ein slags feigskap i høve til å fornekta det ho eigentleg vil. Ho vil jo tvinga fram ein annan kommunestruktur. Senterpartiet kjem ikkje til å stå på barrikaden for at vi absolutt skal behalda 434 kommunar i dette landet. Det er tenestetilbodet og nærleiken vi er opptekne av. Og i den samanhengen veit vi om veldig gode prosjekt som har blitt til gjennom eit spleiselag mellom stat, fylkeskommunar og kommunar, f.eks. ARNE-prosjekta på Nord-Jæren og snøggnettet i Ryfylke. Vi ber statsråden seia at ho ikkje berre vil vidareføra midlar til interkommunalt samarbeid, men òg ta ein offensiv for å sikra at ein kommune kan bli god på barnevern, ein annan på tunge brukarar og ein tredje f.eks. på juridiske avklaringar i ulik samanheng.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
For å unngå slike tragiske hendelser som den vi nå debatterer, er det viktig at vi lykkes med integreringsprosessen vår. I dag har vi hørt på radio at arbeidsmarkedsdirektøren melder at de mangler virkemidler, de mangler stillinger i Aetat, for å få spesielt innvandrere ut i arbeid. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hva vil statsråden gjøre for at disse som absolutt trenger å få arbeidstrening og komme i arbeid, ikke blir gående, men kommer inn i et miljø der de kanskje blir værende, uten å måtte leve på staten resten av tiden?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2002-01-23:
Kommunal- og regionalministeren har no gjort greie for sitt og Regjeringa sitt syn i den saka som no blir debattert. Eg konstaterer at Ivar Østberg, som sit i kommunalkomiteen og representerer Kristeleg Folkeparti, til Aftenposten har gitt uttrykk for eit anna syn i den saka vi no snakkar om, enn det som statsråden no gir uttrykk for. Østberg har nemleg uttalt at stortingsfleirtalet sine ønske skal følgjast i denne saka – dvs. å overføre oppgåver frå fylkesmannen til fylkeskommunane. Spørsmålet mitt til kommunal- og regionalministeren blir derfor: Forstår statsråden at det blir skapt forvirring og frustrasjon når regjeringsrepresentanten informerer om det ho har gjort, og den kommunalpolitiske talspersonen for eit av dei to–tre regjeringspartia signaliserer eit anna syn? Eg konstaterer at det er svært mykje både frustrasjon og forvirring i fylkeskommunane om denne saka.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Det er nå skapt total forvirring rundt omkring om fylkeskommunens fremtidige eksistens. Den ene dagen skal fylkeskommunene tilføres nye oppgaver, den andre dagen skal de reduseres, den tredje dagen kommer det fra Regjeringen meldinger om at de skal tilføres landbruk og miljø, og neste dag igjen er det motsatte sagt. Mener ikke statsråden at det hadde vært mye bedre for alle de ansatte i fylkeskommunen og for alle de innbyggerne som får tjenester fra fylkeskommunen, at vi allerede på nåværende tidspunkt hadde blitt enige om – og det ble signalisert – at fylkeskommunen skal legges ned?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Mitt spørsmål går til helseministeren. Jeg har fått kjennskap til at Helse Sør har en underbudsjettering for inneværende driftsår på nærmere ½ milliard kr, og at helseforetakene i regionen skal ha fått beskjed om å tilpasse driften for inneværende år for å skape budsjettbalanse. I praksis vil det få som konsekvens at behandlingskapasiteten skal reduseres i forhold til resultatet av driften for 2001, hvor det i snitt var en økning av tjenesteproduksjonen for innlagte og polikliniske pasienter på ca. 4,5 pst. Kan helseministeren bekrefte at dette er budsjett- og driftssituasjonen i inneværende år for Helse Sør? Videre: Er situasjonen den samme for de øvrige regionale foretakene? Og er ikke dette en særdeles dårlig oppstart av den statlige ansvarsreformen?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg takker helseministeren for svaret, et svar som fortsatt gir grunn til bekymring sett fra mitt ståsted, i og med at man i de enkelte foretak må planlegge å tilpasse driften til det budsjettet som er godkjent, og som ligger der. Den økte pasientbehandlingen i 2001 gav som resultat at sykehusene samlet pådrog seg et driftsunderskudd på i overkant av 1 milliard kr. Det er selvfølgelig i pasientenes interesse – og det burde også være i Regjeringens – at den økte tjenesteproduksjonen man fikk ved sykehusene i 2001, minst blir opprettholdt i 2002. Hvis nå Regjeringen ved sin underbudsjettering legger opp til en betydelig redusert drift i de offentlige sykehusene i det første driftsåret med statlig eierskap, vil dette uvegerlig bringe sykehusreformen i vanry. Det er det ingen av oss som ønsker. Vil helseministeren sørge for at nødvendige tilleggsbevilgninger blir gitt i forbindelse med behandlingen av revidert nasjonalbudsjett til våren, slik at sykehusene blir i stand til å opprettholde behandlingskapasiteten minst på linje med resultatet fra 2001?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
«Utnyttelsen av ordningen med fritt sykehusvalg er fortsatt svært dårlig, og betydelig behandlingskapasitet, både i det offentlige og det private helsevesen, benyttes ikke. Hva kan statsråden gjøre med dette på kort sikt?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg takker helseministeren for svaret, som jeg finner veldig positivt og interessant. Jeg håper at dette kan gi de resultatene som er nødvendige, og jeg ser frem til det. Slik jeg ser det, må det være en del av fastlegens konsultasjonsarbeid å sørge for at pasientene får behandling der behandlingskapasitet forefinnes i systemet. Vil helseministeren innskjerpe overfor fastlegene at det er deres plikt i forbindelse med deres pasientkonsultasjon å sørge for at pasientene blir henvist/innlagt der det finnes ledig kapasitet, i forståelse med pasientene? Det gjelder både offentlige og private tilbud.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-01-23:
Jeg takker igjen for svaret. Det er dessverre ikke nok at helseministeren og jeg er enige om at fastlegen har et ansvar her. Jeg har med forundring registret en uttalelse fra Lægeforeningens nye president, Hans Kristian Bakke, som påpeker at fastlegen ikke har en egen takst for å søke pasienten innlagt på sykehus, også sett i sammenheng med fritt sykehusvalg. Dette mener jeg er en hårreisende uttalelse. Det kan da ikke være meningen at fastlegen i tillegg til konsultasjonstaksten også skal ha betalt for hver enkelt forordning legen gir i forhold til pasienten, inklusive søknad om innleggelse på sykehus. Etter den lukrative økonomiske avtalen som fastlegene har fått, finner jeg det uhørt at fastlegene i tillegg skal ha særtakster for alle ting de måtte gjøre i forbindelse med en konsultasjon. Er helseministeren enig i det?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Som representanten Alvheim er jeg sterkt opptatt av å få en god start på den reformen som Stortinget har vedtatt, og som jeg har stor tro på skal gi bedre helsetjenester for befolkningen. Jeg legger til grunn det budsjettopplegget som Stortinget har vedtatt – med de budsjettrammer som Stortinget har vedtatt – men også den forutsetningen som ligger i budsjettopplegget, nemlig at vi på grunn av usikkerheten når det gjelder sykehusenes økonomi akkurat i overgangen fra ett regime til et annet, skal ha en full gjennomgang av driftsbudsjettene fram mot revidert nasjonalbudsjett, slik at Stortinget da får seg dette forelagt. Vi styrer helseforetakene med utgangspunkt i det samlede budsjettopplegget, slik jeg nå har beskrevet det. Videre styrer vi dem med utgangspunkt i det som vi har informert Stortinget om er den siste tilgjengelige prognosen for aktivitetsutviklingen fra 2000 til 2001, og i en videreføring av det aktivitetsnivået. Det er krevende for sykehusene å forholde seg til dette. Det krever at de fokuserer på kostnadene sine. Vi har bedt dem spesielt fokusere på de kostnadene som ikke skyldes økt pasientbehandling – som vi ikke ønsker å ramme – men på de kostnadene som har skapt en større kostnadsvekst i sykehusene ved slutten av 2001, enn den vi har sett de senere årene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Vi fremmet høsten 2001 nødvendige tilleggsbevilgninger – og fikk vedtatt dem her i huset – for den aktivitetsøkning som var forutsatt i 2001. Jeg kan bekrefte at vi nå søker å styre sykehusene framover våren med utgangspunkt i det gjennomsnittlige aktivitetsnivå som ble etablert i 2001. Jeg kan også bekrefte at vi kommer tilbake til Stortinget i revidert nasjonalbudsjett, slik vi har lovet, med en full gjennomgang av driftsøkonomien. Vi vil der ta de nødvendige konsekvenser av det som fremkommer av den fullstendige gjennomgangen vi nå gjør av regnskapstallene for 2001, som jeg ennå ikke har sett.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Jeg vil hevde at representanten Nesvik her er på ville veier når det gjelder fakta. Det er ikke slik at sykehusenes administrasjon nå eser ut – tvert imot. Administrasjonen av sykehusene fra de regionale helseforetakene, som har hovedansvaret for ledelsen av dette, blir betydelig slankere enn det den har vært i fylkeskommunene. De opplysningene jeg har, tilsier at mens fylkeskommunene har brukt ca. 700 årsverk på å administrere sykehusene, vil de regionale foretakene bruke i underkant av 200 årsverk. Så er det en viktig sak som henger sammen med dette, og det er at staten ved eierskiftet har overtatt arbeidsgiveransvaret for disse 700. Det betyr at noen av dem er tilbudt jobb i de regionale helseforetakene, noen i helseforetakene, mens svært mange har funnet jobb andre steder i det norske samfunnet. Totalt sett regner jeg med at vi ut av dette store omstillingsprosjektet vil se en sykehusadministrasjon som er betydelig slankere enn den fylkeskommunene har hatt, og det er mitt mål.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Det er et klart siktemål med denne reformen at vi skal få bukt med uverdige ventetider og korridorpasientproblemet. Vi har i dag flere ferdigbehandlede pasienter i sykehusene enn vi har korridorpasienter. Det betyr at det er helt nødvendig å fokusere på det spørsmålet representanten Ballo stiller. Svaret på spørsmålet er mangfoldig, men det er to ting som er viktige. Den ene er at vi bygger ut kapasiteten i pleie- og omsorgssektoren, slik at de som er ferdigbehandlet på sykehuset, men som trenger pleie, får forsvarlig pleie. Den andre er samarbeidet mellom første- og andrelinjetjenesten. På begge disse områdene har man i mange deler av landet fått til et ganske godt samspill. I noen av kommunene sliter man fortsatt med dette. Jeg vil gjennomgå disse forholdene sammen med sosialministeren. Vi vil bl.a. se på den forskriften som regulerer samspillet mellom kommunene og nå de statlige foretakene på dette området.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Jeg har ikke tid til å svare på alle tre spørsmålene, men jeg konsentrerer meg om spørsmålet om nedleggelse. Jeg skjønner ikke helt denne sterke fokuseringen på nedleggelser av sykehus. Vi har i dag behov for økt kapasitet og bedre utnyttelse av kapasiteten i sykehusene. Jeg synes at det nå må være viktig både for det ene og det andre parti i denne salen å fokusere positivt på hvordan vi kan bruke den nye situasjonen som er skapt gjennom sykehusreformen, til å utnytte ressursene bedre. Vi har muligheten til å se bort fra fylkesgrensene innenfor helseregionen, og man tar nå bort gjestepasientoppgjøret. Vi får en ny mulighet til å effektivisere det frie sykehusvalget og gi pasientene flere muligheter til å velge, og Regjeringen vil faktisk utvide det til også å gjelde private sykehus og mulighet til utenlandsbehandling når vi ikke kan stille opp med behandling i Norge. Dette er mulighetenes tid, og da synes jeg det er det vesentlige, ikke å fokusere på alle begrensningene. Når det gjelder spørsmålet om(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Svaret er ja. Jeg er fullt ut enig med representanten Alvheim i at fastlegene og innleggende leger har et klart ansvar for å skaffe seg informasjon og rådgi pasientene sine om mulighetene for kortere ventetider enn ved det sykehuset som ligger geografisk nærmest. Det vil bli fulgt opp. Ellers vil jeg peke på at sykehusreformen gir muligheter til å utnytte den samlede kapasitet og kompetanse bedre, og jeg har lagt et klart trykk på sykehusene i forhold til å følge opp disse mulighetene. Helse Midt-Norge har eksempelvis allerede foretatt en kartlegging av ventetider og ledig kapasitet ved sine sykehus og vil iverksette tiltak for å utnytte dette bedre. Det viser at reformen virker.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Jeg har ikke registrert denne uttalelsen fra den nye presidenten i Lægeforeningen, men på generell basis vil jeg si at noe av hensikten med fastlegeordningen er at fastlegen skal ta et helhetlig ansvar for pasienten sin. Det får de etter min vurdering godt betalt for med de ordninger som i dag gjelder.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Jeg forholder meg til det omdelte opplegg, som viser at det er jeg som skal besvare dette spørsmålet på vegne av Regjeringen, fordi dette ligger under mitt ansvarsområde. Som representanten Hedstrøm påpeker, har saksbehandlingstiden for trygdens dekning av tannlegeutgifter vært lang i Østfold. Rikstrygdeverket har overfor departementet bekreftet at det er igangsatt et forbedringstiltak som skal føre til en klar reduksjon i saksbehandlingstiden. Den skal være høyst fire uker, som er i tråd med Rikstrygdeverkets krav til saksbehandlingstid. Representanten spør om jeg vil forenkle regelverket for å oppnå redusert behandlingstid og ressursbesparelser. Forslag til forenklinger av regelverket for trygdens ytelser til tannlegehjelp har vært på offentlig høring. Jeg tar sikte på å innføre vesentlige forenklinger samtidig som utvidet refusjonsordning for pasienter som lider av periodontitt, trer i kraft senere i år. Forenklinger skal redusere antall enkeltsaker der rådgivende tannlege må gi sin vurdering. Dette vil bl.a. skje ved at flere ytelser vil bli gitt som ubetingede pliktmessige ytelser. Slike ytelser kan gis som refusjon uten forhåndsgodkjenning av trygdekontoret. Forenkling av regelverket for trygdens dekning av utgifter til tannbehandling vil dermed også kunne gi redusert behandlingstid og ressursbesparelser.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-01-23:
Først og fremst er vi nå opptatt av å gjennomføre det Stortinget har vedtatt når det gjelder utvidelse av trygdens ytelser i forbindelse med tannbehandling. Dernest vil vi gjøre det på en måte som bidrar til forenklinger, administrativt og for brukeren. På generell basis er jeg opptatt av at vi får fram gode forslag til forenklinger både når det gjelder dette og andre deler av trygdens ansvar for helsetjenester og refusjoner i forbindelse med helsetjenester.