Siri Hov Eggen (Arbeiderpartiet), 2012-02-14:
Høyre skal for det første ha ros for at de er engasjert i skinnegående transport, og jeg har sansen for visjonen representanten Schou delte med oss, da hun sa at førstevalget for brukerne skal være å tenke: Når går toget? Tog er framtidsrettet og er ryggraden i kollektivtilbudet. Som togpendler hver dag er jeg glad for at togene nå er mer i rute enn det de var for noen år siden. Det kommer av at den rød-grønne regjeringen har tredoblet investerings- og driftsmidlene til jernbaneformål. Det merkes. Da må nok opposisjonen i denne salen finne seg i at vi danser litt, i selvskrytets gode navn. Vi tåler å slippe løs jubelen for at det nå er blitt bedre, spesielt vi som tar toget nær Oslo. Arbeiderpartiet har to landsmøtevedtak om prosjektfinansiering av store infrastrukturtiltak. Det vil vi selvfølgelig drøfte og ta med oss inn i NTP-arbeidet, for vi vil at også store prosjekter skal kunne realiseres. Men 18 mrd. kr til strekningen Oslo–Ski er mye, og det krever en egen runde på hvordan vi skal gjøre det. Så mener jo Høyre, som vanlig, at løsningen er konkurranseutsetting, og de lister opp alle behov som kan dekkes med et framtidig godt togtilbud. Selvfølgelig er det morsomt med kafévogner, men jeg tror nok at pendlere har enda mer behov for tog i rute. Vi har behov for at toget går når det skal, og at det kommer dit det skal. Debatten om organisasjonsform er besnærende. Alt snakket om effektivitet er veldig besnærende for Arbeiderpartiet, men hvis vi slår opp i statsbudsjettet for 2006, finner vi budsjettposten med 130 mill. kr til dobbeltspor Sandvika–Asker – et prosjekt som på daværende tidspunkt trengte flere milliarder. Det er ikke visjon for en bedre jernbane, og det er i hvert fall ikke effektivt. Det betydde at hele denne dobbeltsporutbyggingen nesten stoppet helt opp. Anlegget måtte rigges opp – og ned. Det er ikke effektivt, det er dårlig bruk av fellesskapets penger, og det tok lengre tid å realisere jernbanen. Dette var altså Høyres visjoner på det daværende tidspunkt. Så tror jeg det er grunn til å peke på at Arbeiderpartiet ikke ønsker en stor og bred debatt med Jernbaneverket om hvordan vi skal organisere framtidens jernbaneverk, vi trenger å fokusere på plankapasiteten. Skal vi få realisert alle store visjoner vi har for Jernbanen, trenger vi mer plankapasitet, og vi trenger raskere planprosesser. Byggingen av dobbeltsporet Oslo–Ski gjøres ut fra statlig reguleringsplan. Da sparer vi noe tid. Men når vi skal bygge i et tett befolket område, gjennom Gamlebyen i Oslo, hvor folk har bodd i tusen år, vil vi selvfølgelig komme over gamle kulturminner. Det betyr at vi må bruke litt mer tid for å dokumentere det vi finner i jorda. Så skal selvfølgelig Arbeiderpartiet når som helst stille opp og diskutere konkurranseutsetting med Høyre. Det gleder vi oss til. Det er en debatt vi tar på mange fronter, vi tar den gjerne også på jernbanefronten. Men for Arbeiderpartiet er ikke dette løsningen, aller mest fordi vi vet at private løsninger sjelden er billigere. Hvis det er snakk om å være effektiv, mener vi at også det må være et poeng. Det er de årlige budsjettene vi har til drift og vedlikehold, som blir viktige. Det er det pendlerne ser. Nå ser pendlere i Oslo-området at togene er rute. Så kan vi gjerne diskutere framtidige kafétilbud på tog som går langt, men jeg mener at vi kan være stolte av det vi gjør. Så har vi noen utfordringer foran oss, vi skal ikke legge skjul på det. Store visjoner må følges opp med penger og effektive finansieringsformer. Arbeiderpartiet har vedtatt dette to ganger på landsmøtet, og vi skal gjerne diskutere det, men jeg tror nok at vi skal passe oss litt for å gå i den fella at hvis vi bare reorganiserer Jernbaneverket, så løser alt seg. Det er en for enkel løsning.