trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Terje Johansen (Venstre), 1999-05-06:
Flertallet i komiteen foreslår altså å avvikle en prinsipielt svært viktig miljøavgift og erstatte den med en flypassasjeravgift som ikke gir det samme incentiv til miljøforbedringer, så jeg slutter meg til representanten Djupedals tristhet her. Vi mener at det er viktig å beholde flyseteavgiften for å stimulere flyselskapene til å fylle opp flyene, slik at de ikke kjører med halvtomme fly, med den enorme ressurssløsing det innebærer. Det påstås nå på bakgrunn av de erfaringer vi har hatt dette året, at seteavgiften ikke er miljøfremmende. Da tør jeg minne om at det har skjedd enorme endringer i luftfarten siden nyttår. For det første har vi fått fri konkurranse, dernest er Gardermoen åpnet, og det at selskapene nå bedriver det som i klassisk-økonomisk teori heter «cut-throat competition», kan ikke tas som noe bevis på at seteavgiften ikke har virket. Regjeringen vil nå arbeide med å bringe de bilaterale luftfartsavtalene i overensstemmelse med målet om å ha en CO2-avgift også på internasjonal luftfart. Det er ikke riktig som representanten Jensen påstod, at vi ønsker å være verdensmester i miljøarbeidet. Vi ønsker kort og godt å være en pådriver i miljøarbeidet. Mindretallet i komiteen er med på at det nedsettes et hurtigarbeidende utvalg for å se på de økonomiske konkurranseforholdene, slik at vi får klarlagt om disse påstandene vi har fått oss forelagt, innebærer riktighet eller ikke. – Representanten Djupedal har tatt opp mindretallsforslaget, så det trenger ikke jeg gjøre.
Børge Brende (Høyre), 1999-05-06:
Først vil jeg uttrykke tilfredshet med at det er et klart flertall som har imøtekommet Høyres forslag om at man skal innføre bindende forhåndstilsagn i skattesaker. Jeg tror det vil ha en positiv virkning for de mange som kunne tenke seg større forutsigbarhet i forhold til hvordan deres skattesak skal behandles. Det er et stort behov for denne type regler. Dagens praksis med ikke-bindende uttalelser fra ligningsforvaltningen er ikke tilpasset brukernes behov, spesielt ikke i lys av skattereglenes kompleksitet og eventuelle økonomiske konsekvenser for den enkelte f.eks. i forbindelse med feiltolkninger og lignende. Forhåndstilsagn er gjennomført i våre naboland Sverige, Finland og Danmark, foruten hos oss selv når det gjelder petroleumssektoren. Erfaringene i våre naboland viser at disse ordningene virker godt i forhold til formålet, og det er ingen grunn til at man ikke skal innføre det samme her hjemme. Skattyterne har nemlig et sterkt og forståelig behov for på forhånd å få klarhet i til dels kompliserte skattevirkninger av disposisjoner som overveies, men ennå ikke er foretatt. Næringslovutvalget har laget en meget omfattende utredning på flere hundre sider, som bl.a. vårt forslag har tatt utgangspunkt i, hvor også mye av lovforarbeidet er foretatt. Det er derfor en stor overraskelse når vi ser på den fremdriftsplan som departementet insisterer på. Vi synes at saken går for tregt, og at det er unødvendig at man først våren 2000 skal komme med et lovforslag. Derfor har Høyre og Fremskrittspartiet laget en merknad til det, fordi departementet i løpet av ganske kort tid burde kunne bygd videre på det lovforarbeid som Næringslovutvalget har gjort – det er bl.a. derfor det er nedsatt – og fremmet en sak for Stortinget. Dette er en overmoden reform. Som sagt innledningsvis er jeg glad for at stortingsflertallet nå har sluttet seg til forslaget, men det er en viss uenighet om fremdriften. Men det får vi leve med, ettersom saken må sies å være løst og det vil være et viktig bidrag til at små og mellomstore bedrifter i Norge skal få bedre rammevilkår og større forutsigbarhet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
For det første vil jeg si at det er gledelig at statsråden understreker betydningen av å få endret regelverket knyttet til merverdiavgift, for luftfarten. Det vitner om at det kanskje fra flere hold er begynt å bli ganske stor enighet om dette spørsmålet. Men innledningsvis brukte statsråden mye tid på å snakke om Regjeringens ønske om å drive en aktiv miljøpolitikk, og det ble også understreket et ønske fra Regjeringen om nasjonale tiltak. Da blir mitt spørsmål til statsråden: Betyr «nasjonale tiltak» at Regjeringen har ambisjoner om å innføre nye nasjonale avgifter som av en eller annen grunn skal klare å være miljøbegrunnet? Hvis det er Regjeringens intensjon, har man da hele veien tankene på plass i forhold til konkurransenøytralitet, slik at man ikke nok en gang kommer opp i en situasjon som skaper konkurransevridning som følge av myndighetsskapte avgifter eller regler?
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Debatten og vedtak i forbindelse med luftfartsavgifter er preget av forsiktig og prøvende virkemiddelbruk mot et transportsystem som på mange strekninger har vært nøkkelen til en videreutvikling av landet vårt og en styrking av et bosettingsmønster de fleste av oss ønsker. Når et flertall, inklusiv Arbeiderpartiet, i sin tid innførte en passasjeravgift på fly som trafikkerte strekninger hvor det gikk tog, var det i beste fall en symbolhandling i forhold til tog som alternativ. Så ble det seteavgift ved regjeringsskiftet høsten 1997 – igjen med ytterligere miljøbegrunnelser, en seteavgift som man i tillegg åpnet for kunne finansieres ved takst- og rutetilspasninger i hele Norge. Arbeiderpartiet var imot omlegging til seteavgift. Vi mente at miljøbegrunnelsen ikke holdt, og at dette i hovedsak var begrunnet i behovet for mer penger i statskassen. Utviklingen fram til i dag viser at et flertall i Stortinget nå midt i et budsjettår slutter seg til Arbeiderpartiets vurderinger. Jeg kunne i denne sammenheng gjort et nummer av at vi allerede nå ser et prinsipielt brudd med det skatte- og avgiftsforliket som Høyre og Fremskrittspartiet har med regjeringspartiene, men når det nå skjer uten reduserte inntekter for staten, får vi bare registrere at regjeringspartiene gir sin aksept og går i mindretall i denne saken. Problemer knyttet til Regjeringens praktisering av den særnorske seteavgiften har i avgiftens korte levetid krevd tilpasninger en rekke ganger – spesielt fordi den har vist seg å ha uakseptable konkurransevridninger som stortinget ikke var blitt gjort kjent med da den ble innført. Dette er et problem som danner bakgrunn også for denne hastesak til Stortinget. Den CO2-avgift som vi innførte med bakgrunn i St.prp. nr. 54 for 1997-98 om grønne skatter, har ytterligere avdekket de problemer vi står overfor knyttet til luftfart. Det at vi allerede nå må reversere en CO2-avgift på drivstoff på utenlandsflyginger, stiller ikke bare flyselskapene overfor stadige endringer i rammebetingelser, men det setter alvorlige spørsmålstegn ved det beslutningsgrunnlag vi må forholde oss til i Stortinget. Når Arbeiderpartiet nå får gjennomslag for fjerning av seteavgift og gjeninnføring av passasjeravgift, er vi bevisst innvendingene fra ESA om konkurransevridninger – altså på krona halv sats på innenlands – i forhold til utenlandsflyginger. Vi registrerer at Høyre og Fremskrittspartiet gir sin subsidiære støtte til dette. At det nå er et bredt flertall for å sette ned et hurtigarbeidende utvalg, hvor vi forutsetter at luftfartsnæringen selv er med, viser dette områdets nære historie nødvendigheten av. Så får vi bare håpe at resultatet vil bli et regelverk som gir den konkurransedyktighet også for selskaper med tilhørighet til vårt land og vår region som vi i liberaliseringen av luftfarten forutsatte, nemlig at konkurransen skulle skje på like vilkår uavhengig av eksempelvis hvor et selskap er registrert.
Erik Dalheim (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Det som er flertallets begrunnelse for å gå vekk fra en seteavgift og over til en passasjeravgift, er å få – om mulig – bedre konkurranse i flytrafikksystemet. Vi er av den klare oppfatning at det system vi har i dag med seteavgift, virker i motsatt retning og av den grunn også fører til en dårligere miljømessig utnyttelse av flyflåten. Statsrådens virkelighetsbeskrivelse er altså at seteavgiften påvirker selskapenes vilje til å bruke fly av riktigere størrelse og selskapenes vilje til å tilpasse seg bedre en kostnads- og miljømessig riktig atferd. Har statsråden belegg for sine påstander om at seteavgiften reelt har virket i en slik sammenheng?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-05-06:
Saksordfører Gunnar Breimo har hatt en fyldig redegjørelse om denne saken. Jeg slutter meg i grove trekk til den redegjørelsen og de synspunkt han kom med, og vil bare nøye meg med en relativt kort tilleggsbemerkning. Det fremlagte forslag om utvidelse av kostnadsrammen for Nytt Rikshospital er, til tross for de betydelige dimensjoner det har, et nødvendig skritt for å sikre prosjektets videre framdrift og for å hindre ytterligere komplikasjoner med påfølgende kostnadsøkning. Årsakene til de økte kostnadene er det redegjort for i proposisjonen. Det samme gjelder også den fortsatte usikkerheten knyttet til gjennomføringen framover. Dette er forhold som også andre har vært inne på, og som vi i Stortinget skal komme tilbake til på et senere tidspunkt, når saken har vært underkastet grundigere behandling og gjennomlysning. Det er imidlertid ikke til å legge skjul på at utviklingen i denne saken reiser mange spørsmål, som det vil være behov for å få svar på. Fra sentrumspartienes side er vi derfor tilfreds med at også Regjeringen ser nødvendigheten av en uavhengig og omfattende gjennomgang av prosjektet Nytt Rikshospital. Det er mulig, slik et flertall i komiteen hevder, at det er svært uvanlig at Regjeringen ber om et slikt mandat med en bevilgning fra Stortinget. Til dette er å si at om det skulle være uvanlig, vil det ikke desto mindre vitne om ansvarlighet når Regjeringen selv ønsker å foreta en omfattende og uavhengig gransking. Dette understreker nettopp vilje, synes jeg, til å løfte fram alle viktige fakta og få dem på bordet, ikke minst for at vi kan ta lærdom av de feil som er gjort. Diskusjonen omkring dette skal vi imidlertid ikke ta i dag. Nå er det tid for å sikre framdriften for ikke å påføre saken enda større skade. Innstillingen fra komiteen, om å samtykke i at kostnadsrammen for Nytt Rikshospital utvides, er da også enstemmig. Utover dette vil jeg bare vise til merknadene, som på en utfyllende måte uttrykker komiteens og flertallets syn.
Trond Helleland (Høyre), 1999-05-06:
Hva skal en egentlig si til denne saken? Stortinget har ikke annet valg enn å bevilge det som skal til for å ferdigstille Rikshospitalet. Dette er et nytt eksempel på at det tilsynelatende er en del mennesker rundt omkring i systemet som lever og handler i forvissning om at det er lettere å få tilgivelse enn tillatelse, særlig når det dreier seg om statens penger. Det er ingen tvil om at Rikshospitalet i folks bevissthet oppfattes som et skandaleprosjekt. På dette tidspunktet er det imidlertid umulig for oss å plassere ansvar, det må utstå til Riksrevisjonen har gjennomgått alle sider av prosjektet. Først da kan vi ta en fullstendig debatt om alle sider av tidssprekken og kostnadsøkningen, som vi ennå ikke har full oversikt over. Saksordfører Gunnar Breimo oppsummerte på en god måte det en enstemmig komite har sagt og gjort i denne saken, og han understreket at flertallet ikke nå vil trekke konklusjoner vedrørende Statsbygg på grunn av den vurderingen av Statsbyggs organisering som nå pågår. Jeg kan imidlertid ikke uten videre skrive under på den vurdering saksordføreren likevel gjorde i forhold til Statsbyggs håndtering av Rikshospitalet og sammenlikningen med andre store byggeprosjekter som var kommet ut av kostnadskontroll. Det at Høyre ikke støtter merknadene i den ene eller andre retning når det gjelder Statsbygg, betyr at vi vil vente til Riksrevisjonens rapport foreligger, og da vil vi heller ikke uttrykke verken sympati, støtte eller motstand mot den rollen Statsbygg har spilt i denne saken. Det sies at man lærer av sine feil. Av historien om Rikshospitalet må det være mye lærdom å hente. Men først og fremst må vi nå se til at dette sykehuset blir ferdig og kommer i drift, så får vi ta oppvasken når vi får en full oversikt over alle sider av denne saken. Til Ola T. Lånkes innlegg og til Regjeringens forslag om en gjennomgang på selvstendig grunnlag har flertallet sagt at vi finner det naturlig å vente til Riksrevisjonens rapport foreligger. Det vil være det rette tidspunktet for å vurdere om ytterligere granskinger er nødvendig.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Fremskrittspartiet ser dessverre på St.prp. nr. 37, Om utvidelse av kostnadsrammen for Nytt Rikshospital, som et prosjekt blant flere hvor kostnadsrammen dessverre ikke er blitt holdt. Dette har selvfølgelig flere årsaker, men desto klarere synes det at slike saker ikke bør behandles i framtida. Det må være klare regler, og ansvarsforhold må medfølge. St.prp. nr. 37 gir staten som byggherre dessverre et dårlig ry både blant våre egne innbyggere og også ute i verden. Å holde budsjettene må være alfa og omega. At planer forandres underveis og dermed også sluttsummen, er én ting, men at man uten synlig større grunn får en ekstra kostnad, er ikke bra. I dette tilfellet med Rikshospitalet kan det synes som om en av årsakene er mangelfull prosjektering. Det kommer klart fram av proposisjonen at kostnadsrammene er blitt fastsatt på et for usikkert grunnlag og sannsynligvis har blitt undervurdert. Det vil derfor bli interessant når Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite har behandlet Riksrevisjonens undersøkelse. Denne vil sikkert gi en del svar som på nåværende tidspunkt er vanskelig å gi med sikkerhet. Fremskrittspartiet vil også vise til at vi allerede i Innst. S. nr. 215 for 1991-92 om bygging av nytt Rikshospital uttrykte stor skepsis til at departementet reduserte sengekapasiteten i forhold til de anbefalinger som det faglige brukerstyret la fram. Fremskrittspartiet var i sterk tvil om dette ville gi tilstrekkelig og tilfredsstillende tilbud på flere områder. Det kan nå synes som om tvilen til Fremskrittspartiet var berettiget, i og med at bruttoarealet faktisk er økt med ca. 2 900 m2 utover vedtatte arealrammer, noe som utgjør ca. 2 ½ pst. Antall ansatte og pasienter er også økt i forhold til tidligere rammer, og enda mer enn 2 ½ pst. Ellers vil Fremskrittspartiet bemerke at det også denne gangen er en hastesak. Slik bør det ikke være, men vi finner å måtte akseptere dette, fordi Fremskrittspartiet mener at det er viktig at Rikshospitalet blir ferdigstilt snarest, og at det blir et funksjonelt sykehus til alles beste.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-05-06:
Det er ikkje snakk om å forsere noko prosjekt, det er snakk om å gjennomføre eit prosjekt på ein rasjonell måte, slik eg var inne på i mitt innlegg i stad. Det vil koste meir dersom me gjer det på den måten som forsvarssjefen, Regjeringa og Framstegspartiet vil, og det synest me er dumt. Me lyttar gjerne til forsvarssjefen, men me fylgjer ikkje hans råd dersom me ikkje synest dei er kloke. Eg meiner ein tok stilling til dette spørsmålet då ein sette i gang forseriefartøyet. To gonger har me her i Stortinget bestemt at me skal ha åtte nye MTB-ar. Me sette i gang forseriefartøyet. Me tok eitt fartøy, ikkje åtte, slik me gjorde med mineryddingsfartøya, fordi me skulle unngå å reparere åtte dersom det vart problem. Me tok eitt. Og det ligg klart i det at dersom prøvene blir vellukka, er det einaste rasjonelle å halde fram med ein gong, og det er det me går inn for. Så det er andre som går inn for å forseinke, det er ikkje me som går inn for å forsere. Når det gjeld kostnadene, er det lett å dekke dei innanfor Høgres økonomiske rammer. Etter det som er oppgitt i denne meldinga, inneber det 50 mill. kr til neste år, 50 mill. kr deretter att, og så 300 mill. kr igjen om ein del år. Høgres primære standpunkt er at dette tar me ved å auke løyvingane, slik me har hatt forslag om kvart einaste år, og så får vi sjå. Eg trur ikkje det er noko problem for nokon med dei 50 mill. kr neste år, og ikkje med dei 50 mill. kr deretter heller. Kva me då vil gjera etterpå, får me koma tilbake til i samråd med dei som utgjer fleirtalet då.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-05-06:
Det var mange spørsmål. Forsvaret har ikkje nok pengar, og ein tek ikkje omsyn til Forsvarets konsept – eg brukte mykje av mitt innlegg til å gjera greie for kor viktig det er at det er samsvar mellom mål og ressursar. Det er vårt poeng. Me skal ikkje bruke meir pengar på Forsvaret enn det som er nødvendig, men me skal vedta planar for kva slags forsvar me treng, ut frå ei vurdering av den tryggingspolitiske situasjonen, og det justerer me kvart fjerde år. Me har gjort det to gonger etter at den kalde krigen var slutt. Det me har no, er etter vår meining i samsvar med det me treng i dagens situasjon, og Regjeringa har i si melding sagt at det er ho heilt einig i. Då må me løyve pengar i samsvar med det, for dersom ein ikkje gjer det, får ein dei problema me var inne på i stad, som ingen er tent med. Så her er det berre snakk om konsekvens. Eg foreslår at me skal finansiere MTB-ane innanfor vårt opplegg. Det er klart at når eg står her i dag, står eg her på vegner av Høgre. Og me vil finansiere MTB-ane innanfor det som er vårt økonomiske opplegg, der me fylgjer forsvarssjefens anbefaling i Forsvarsstudien 1996 om 1,5 pst. vekst. Det la me til grunn i samband med langtidsmeldinga i fjor, det la me til grunn i vårt budsjettforslag i fjor til siste femøring – og det står me på. Innanfor det er det ikkje noko problem å finansiere MTB-ane. Når det gjeld den internasjonale innsatsen osb., kan eg ikkje begripe at det skal vere nokon konflikt mellom å hjelpe på ulike måtar. Ein måte å hjelpe på er militære operasjonar, og at det skal vera noko styggare enn andre ting, som representanten Andersen var inne på, er eg heilt ueinig i. Reis ned til Bosnia og snakk med dei som lever i fred der i dag, takk vera internasjonale troppar, m.a. Telemarksbataljonen og andre norske soldatar. Dei er veldig glade for det.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-05-06:
Eg har litt vanskeleg for å forstå representanten Røsjordes problem med det siste. Han var jo sjølv med i går då vi var ute og segla med den nye MTB-en, og generalinspektøren for Sjøforsvaret var til stades og forklarte alt om framdrifta og sa rett ut: Om det skulle bli eit opphald mellom prøvene og igangsetting av produksjonen, ville det bli dyrare. Han gjorde det heilt klart, og det er jo logisk, så det er det ingen som helst tvil om. No har Forsvaret eitt år på seg. Fram til 1. juli neste år har dei ein opsjon ved Kværner Mandal. Det er, slik me diskuterte med dei i går, god nok tid til å prøve det. Ein kan om ein så vil, reise til stormane ved Kapp Horn for å prøve båten i uvêr – det er god tid til dette, så dette er ikkje noko problem. Det er berre eit spørsmål om vilje. Så spør Røsjorde om kva det skal gå ut over. Det er eg heilt sikker på at namnebroren min og eg skal bli einige om. Eg har sagt kva som er Høgres opplegg, så skal nok me snakke om det og bli einige. Men det som er heilt sikkert, er at ein må gjera seg ferdig med eitt prosjekt før ein begynner på det neste. Det er akkurat som med småungar: Dei tek ei kake, og så tek dei ein bit, så ser dei ei anna kake dei får meir lyst på, så hiv dei den fyrste og tek den neste! Det er greitt at ungar kan drive på slik i kakefatet, men det er ikkje fullt så greitt for Forsvaret å drive med det når dei skal kjøpe utstyr.
Ingvald Godal (Høyre), 1999-05-06:
Når det gjeld statsbudsjettet, er jo ei krone litt lite å snakke om, men ålreit. I budsjettet i fjor gjennomførte me det opplegget som representanten Andersen var inne på. Me kutta ut skatte- og avgiftsauke av grunnar som alle kjenner til: rentenivået og alle dei konsekvensane som ville ha kome dersom me ikkje hadde greidd å senke det. Samtidig pressa me Regjeringa, rett nok ved eit knallhardt press, til å stå på si eiga langtidsmelding. Den er ikkje god nok etter vårt syn, men me fekk iallfall pressa Regjeringa til å stå på det ho sjølv hadde foreslått for Stortinget og fått Stortinget til å vedta. Det greidde me, og det trur eg me skal greie ein gong til. Når det gjeld pengar, forstår eg ikkje riktig problemstillinga. Men dersom problemstillinga er at me tek pengar f.eks. frå u-hjelpsbudsjettet og brukar i samband med Kosovo, har eg små motførestellingar mot det. Me veit at svært mykje av u-hjelpa gjev tvilsomme resultat. Me veit òg at i Kosovo er det eit svært akutt behov som i det heile ikkje kan diskuterast. Det einaste me kan diskutere, er på kva måte me skal gå fram slik at me kan nå flest mogleg av desse så snart som råd er. Det er temaet der. Så om me tek frå u-hjelpa og bruker det til operasjonen i Kosovo, vil eg tru at det vil bety mykje meir reint humanitært sett.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Partiet Høyre har – i likhet med Fremskrittspartiet – fulgt opp ganske nøye det som har vært de økonomiske forutsetninger for å oppfylle de mål Stortinget har satt, med midler. Det er bare å slå fast at gapet mellom mål og midler har blitt økende, som også representanten Godal var inne på. Således er det i og for seg gode intensjoner Høyre kommer med, det er ikke noen særlig tvil om det. Men på ett område, som får økonomiske konsekvenser, vil altså Høyre, sammen med Arbeiderpartiet, akselerere anskaffelsen av MTB-ene – mot forsvarssjefens råd. Samtidig vet vi at hovedvåpenet på disse MTB-ene ikke vil være ferdig fra produsenten før vi kommer ut i år 2003-2004. Det virker som Høyre er mest opptatt av å bygge båter som kan gå fort i vannet, men uten å ha hovedvåpenet på plass. Det må også være slik at dersom Høyre ønsker å forsere dette, må man forvente at Høyre er interessert i at man gjennomfører prøver under alle de klimaforhold som det er forventet at fartøyet skal operere i, slik at prototypen kan bevise de egenskaper man er ute etter. Hvis man forserer dette, som Høyre vil, vil jeg gjerne spørre Høyre konkret: Har Høyre tenkt å øke rammen for forsvarsbudsjettet for å få plass til dette? Eller har Høyre tenkt å omprioritere på budsjettet for å få inn finansieringen av MTB-ene på den måten? Selv om det nå er et flertall for dette av Høyre og Arbeiderpartiet, vil det sannsynligvis ikke være flertall for å øke de økonomiske rammene. Det kunne være interessant å vite om Høyre fortsatt er villig til å erodere forsvarsbudsjettet gjennom å forsere ting som det ikke er økonomisk dekning for.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Jo, jeg vet at dersom Høyres og Fremskrittspartiets budsjettforslag primært hadde fått flertall, hadde det vært rom for å gjøre ganske mye mer med Forsvaret og bringe tingene sammen. Men problemet er bare det at dersom Høyre går sammen med Arbeiderpartiet om å anskaffe MTB-er før forsvarssjefens anbefaling sier man bør gjøre det, er det ikke sikkert at Arbeiderpartiet har like mye penger å slenge på på rammen, og da går det altså ut over noe annet, og det er det Høyre i så fall er med på å bidra til. Det bør bekymre Høyre. Selvsagt kan både representanten Godal og jeg og andre fra Fremskrittspartiet med god samvittighet holde fanen høyt. Men det får altså en konsekvens hvis man ikke sørger for at man får en inndekning. Så det er etter min mening ikke bare å vise til Høyres primære budsjett, det er flertallskonstellasjonen som teller. Og det får sin konsekvens. Så fastholder representanten Godal at han står på trygg grunn når det gjelder framdriften av dette. Jeg tar for gitt at forsvarssjefen vurderte alle sider av dette da han gav sin anbefaling. Og så sier representanten Godal at det vil koste mer dersom man ikke forserer det. Da tillater jeg meg å spørre representanten Godal: Hva er det representanten Godal vet om økonomien i dette som forsvarssjefen ikke vet? Det ville være interessant å få rede på, for jeg går ut fra at forsvarssjefen, dersom nye opplysninger om konsekvenser ved utsettelser ble klarlagt, ville sørge for å følge opp og gjennom departementet fremme synspunkter på dette. Det har åpenbart ikke kommet fram. Men hvis representanten Godal vet om at forsvarssjefen her har endret syn i forhold til det han sa opprinnelig, og at departementet har stoppet det, synes jeg det ville være greit og meget interessant å få rede på dette.
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 1999-05-06:
Det er ikke vanskelig å si seg enig i det aller meste av det representanten Bjørn Tore Godal sa. Det som er viktig, er det som Godal pekte på, nemlig langsiktighet og forutsigbarhet. Det er innlysende at dersom man ikke nå er i stand til å følge opp med midler de mål man setter gjennom å akseptere dette investeringsprogrammet, kan det gå riktig galt for Forsvaret fremover. Og det er, som representanten Godal også sa, et betydelig ansvar som dette huset er nødt til å ta innover seg. Og det er jo nettopp derfor at forsvarskomiteen tok det håndgrep å be Regjeringen legge frem dette dokumentet, slik at man skulle synliggjøre dette ansvaret i full bredde. Nå er det slik at Stortinget fastsetter budsjettene årlig. Dette er en betydelig utfordring om å løfte blikket hvert år opp mot den horisonten som man nå setter. Det er å håpe at Arbeiderpartiet også vil være i stand til å makte det som representanten Bjørn Tore Godal peker på. I så henseende var altså heller ikke øvelsen fra Arbeiderpartiet under dette års budsjettbehandling særlig overbevisende, selv om Regjeringen var atskillig dårligere i sin håndtering av dette. Men de kom da på plass. De ble hjulpet så langt det var mulig å bære dem. Og det kan av og til være tungt, president. Så sier representanten Godal at det må være mulig å effektivisere og omstrukturere Forsvaret. Ja, det er vi hjertens enig i. Men da blir mitt spørsmål til Bjørn Tore Godal: Dersom man får denne effektiviseringsgevinsten, er Godal og Arbeiderpartiet villig til å la effektiviseringsgevinsten bli i Forsvaret, for dermed å øke mulighetene i en ny fremtid?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-06:
Troverdighet er et viktig begrep både når vi snakker om partier, og når vi snakker om forsvar. Høyre legger i sin argumentasjon mest vekt på at Forsvaret ikke har nok penger, og legger etter SVs syn altfor liten vekt på at Forsvaret har et konsept som er umoderne. Ser ikke Høyre at det er behov for noe mer enn en ny langtidsmelding, og at det vil være behov for et nytt forsvarskonsept som tar innover seg nye utfordringer som vi nå ikke har svar på? Og når det da dreier seg om troverdighet til partier, er det litt underlig nå å høre Høyre som sier at de skal finansiere sitt forsvar innenfor sitt eget budsjettopplegg. Det er vitterlig en slik situasjon i Stortinget at man må finne forlik for å komme fram til hvor mange penger man skal bruke i budsjettene. Og da var Høyres viktigste signal i budsjettsaken i fjor at det ikke skulle koste en krone mer i skatt for noen, uansett – det var det viktigste. Og så i ettertid heiser man forsvar som en meget viktig sak, og gjør det nærmest livsfarlig å bo i dette landet hvis vi ikke bruker mer penger på Forsvaret. Dette er ikke troverdig. I tillegg til det har de siste dagers debatt om hvordan vi skal finansiere det som skjer i Kosovo og innsatsen for flyktninger, vist at Høyre der også har vært villig til å tenke tanker som går i retning av å ta penger fra konfliktløsningsarbeid i andre områder av verden og legge dem inn i rene krigsoperasjoner. Jeg spør om Høyres sammenheng og troverdighet i denne saken.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-06:
Jeg fikk ikke svar på min replikk i stad. Når det kommer til forhandlinger om budsjettet, er da Forsvaret så viktig for Høyre at det kunne tenkes å være verdt en krone mer i skatt? Det dreier seg om troverdighet og at dette er en viktig sak for Høyre. Hvis det er slik at det ikke er verdt en eneste krone mer i skatt for noen, kan ikke dette være en spesielt viktig sak. Jeg ber bare Godal om i hvert fall å tenke over det. Jeg har også vært i Bosnia. Jeg tror vi alle har venner på Balkan. Jeg tror også at det er tverrpolitisk enighet om at målet er å ikke bruke en eneste krone på krigsoperasjoner som sådanne. Derfor er det kjempeviktig at vi ikke rører penger som går til forebyggende konfliktarbeid andre steder når vi får utgifter til krigsoperasjoner. Og det er denne forsikringen jeg ønsker at Høyre nå i dag skal gjenta: På den veien vil ikke Høyre gå.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-06:
Jeg registrerer at Arbeiderpartiet ikke mener at det er behov for SVs forslag i dag. Det var for så vidt ikke overraskende. Men jeg kunne tenke meg å utfordre Godal til å komme litt inn på de nye utfordringer som han mener den nye langtidsmeldinga må ta innover seg. Jeg oppfattet det slik at også representanten Godal og Arbeiderpartiet erkjenner at det konseptet vi har i dag, ikke er tilstrekkelig, verken når det gjelder forsvars- eller sikkerhetspolitikk, og da kunne det være interessant å få konkretisert det litt mer fra Godal. Så ser Godal for seg effektivisering. De fleste ser vel for seg at Forsvaret vil bli mindre i framtida. Da må Forsvaret bli mindre et sted, og det må bety at en ser for seg ganske store endringer i hvor Forsvaret er til stede. Det kan bety sterk sentralisering, det kan bety – jeg har hørt personer som er til stede i denne salen i dag tenke høyt om det – at man kan tenke seg å redusere Forsvarets tilstedeværelse i Nord-Norge ganske kraftig. Kan representanten Godal si litt om hva slags tanker han og Arbeiderpartiet har om dette, og om det ikke ville være riktig å få en totalgjennomgang av dette før en låser fast penger i investering og struktur etter det gamle mønsteret?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Forskjellen i forsvarsvilje mellom Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet gjennom fjorårets budsjettbehandling ble redusert til 150 mill. kr, og det er vel kanskje et passende beløp. Jeg tror ikke vi kan dramatisere forskjellene på et slikt grunnlag. Men vi er selvsagt fullt på det rene med at vi har forpliktelser i dette som må tas alvorlig, ikke bare i vår gruppe, men i alle grupper. Jeg tror for så vidt at den offentlige debatt vi nå etter hvert har fått om Forsvarets oppgaver og muligheter for å ivareta disse oppgavene, bidrar til et bredere folkelig engasjement som vil virke positivt i alle politiske partier. Det er mulig Fremskrittspartiet ikke har behov for det, men jeg tror at det har en positiv virkning i andre partier, som vil komme godt med når vi vet hvordan diskusjonene går i Stortinget, presset av prioriteringene mellom eldreomsorg, skole, utdanning, barnehager, samferdsel og forsvar. Jeg tror vi må erkjenne at det ofte er vanskelig ute på gaten og ute i bygdene å få gjennomslag for at forsvar også er et viktig formål. Jeg tror vi har fått en anskueliggjøring av det på en mer direkte måte enn tidligere, som kan virke positivt. Det sier seg selv at effektivisering i Forsvaret må til for å ivareta både gamle og nye oppgaver. Og jeg kan forsikre komiteens leder om at vi ikke har tenkt å høste ut effektiviseringsgevinsten for så å bruke den til helt andre ting. Det ville være i strid med hva vi også tidligere har sagt om dette.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Forsvaret er jo under kontinuerlig omdanning. Under debatten får en av og til inntrykk av – ikke fra representanten her – at dette er noe nytt, at Forsvaret ikke har vært gjennom en omstillingsprosess. Den har blitt satt i gang for lengst, og den er vi midt inne i. Det har vært mange diskusjoner i Stortinget om nedleggelse av både det ene og det andre. Det vil nesten alle ordførere i alle deler av landet være helt klar over. Det har kostet mye penger, blod, svette og tårer, fordi en mister arbeidsplasser. Men en kan selvfølgelig ikke holde på alle militære arbeidsplasser hvis krigen så å si forsvinner, iallfall i gammel fasong. Denne omstruktureringen følger vi opp årlig gjennom stadig nye proposisjoner og opplegg fra Regjeringen, og den fortsetter. Landforsvaret er altså bortimot halvert i løpet av forholdsvis få år. Så kan en alltid drøfte: Betyr det sentralisering? Jeg vil ikke bruke det ordet. Det betyr selvfølgelig at mange arbeidsplasser forsvinner fra mange kommuner. Den prisen må vi være villig til å betale, selv om det selvsagt sitter langt inne en del steder, og hvor vi, like mye som andre partiers ordførere og gruppeledere, er minst like aktive på ballen. Jeg tror at i det arbeidet som nå foregår hos forsvarssjefen og i departementet, vil behovet for en bedre balanse mellom internasjonale operasjoner og territorialforsvar av Norge bli en veldig viktig avveining. Jeg håper og tror at det ikke er nødvendig å velge det ene eller det andre. Med 24 milliarder kr må det være mulig å gjøre ganske mye av begge deler. Hvordan det opplegget så skal se ut for å få en maksimalt effektiv kobling, har vi et åpent forhold til. Det gjenstår å se, og her avventer vi selvsagt primært Regjeringens oppfatninger. Men det er på dette området, vår mulighet til å være mer effektive og sterke i internasjonale operasjoner – styrt av FN og andre – at hovedutfordringen ligger.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-05-06:
Ja, det henger litt i lufta, fordi det er litt for tidlig å svare på det. For det første må forprosjektet være vellykket gjennomført. Så har jeg forstått, uten å ha papirene foran meg, at det er ca. 50 mill. kr + 50 mill. kr i to år. Da er kapasiteten reddet ved verftet. Hvor mye som så skal til, og hva som er rasjonelt i de påfølgende år, må vi drøfte når vi kommer så langt. Hensikten er selvfølgelig å gjennomføre serien på en slik måte at det er kapasitet, og at de som har kompetanse for å gjøre det, er i stand til det. Men tempo og omfang vil vi ha et pragmatisk forhold til og være opptatt av å diskutere i nært samråd med militære og politiske myndigheter. Jeg tror ikke det er mulig å svare mer konkret på det, for det dreier seg altså om ting som ligger to-tre år fram i tid.
Tron Erik Hovind (Senterpartiet), 1999-05-06:
Dette er en melding som beskriver forholdsvis detaljert en del prosjekter fra i år og fram til 2006. Vi har når det gjelder MTB, fått videreført den uenigheten som var i forbindelse med langtidsmeldingen, også inn i denne innstillingen. Det som har skjedd både gjennom Bjørn Tore Godals og Ingvald Godals innlegg, er at det er presisert litt nærmere hva det dreier seg om. Meldingen skisserer et opplegg med oppstart på prosjektet i 2003 med 50 mill. kr, samme nivå i 2004, for så å øke det til 300 mill. kr i 2005 og videreføre det på det nivået utover denne meldingens ramme inntil prosjektet er ferdig. Nå snakker begge Godal-ene om at det er beløp i 50-millionersklassen de ser for seg skal framskyndes. Er det bildet som Arbeiderpartiet tenker seg, at en tar det prosjektet som ligger inne i investeringsprofilen, og flytter det to-tre år fram i tid, altså at man flytter den tunge delen og kommer i konflikt med en del andre prosjekter? Eller snakkes det om en forholdsvis liten bevilgning i årene framover, til den tunge delen av prosjektet kommer, slik at en unngår forskyvning av andre prosjekter? Dette spørsmålet syns jeg henger igjen litt etter begge de innleggene som har vært nå rundt MTB.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-12-02:
Jeg viser til diskusjonen om denne saken i Odelstinget, der Fremskrittspartiet på egen kjøl hadde en del forslag til endringer som vi ikke fikk flertall for. Men vi hadde òg et forslag sammen med Sosialistisk Venstreparti som jeg hermed tar opp. Forslaget lyder: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 25 – 4 første ledd nytt andre punktum antas å burde utgå.»
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-12-02:
Jeg viser til debatten i Odelstinget, der Fremskrittspartiet og Høyre hadde de samme synspunktene på en del av de viktige endringene i den loven vi behandler i Lagtinget i dag. Fremskrittspartiet hadde også for egen regning en god del andre forslag til endringer, men vi ser ingen hensikt i å ta dem opp igjen. Jeg vil imidlertid på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre på nytt fremme de forslagene vi hadde i Odelstinget, og tar derfor opp følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: § 33 D nr. 1 antas å burde lyde: Fast ansatt arbeidstaker som har vært i arbeidslivet i 3 år har rett til permisjon for å delta i organiserte utdanningstilbud som gir dokumentert kompetanse etter følgende regler: Fast ansatt arbeidstaker som har vært ansatt i minst 2 år har rett til heltids- eller deltidspermisjon i inntil 1 år. Etter 5 års ansettelse har arbeidstaker rett til inntil 3 års heltids- eller deltidspermisjon. Utdanning ut over grunnskole eller videregående opplæringsnivå må være yrkesrelatert for å gi rett til permisjon. Yrkesrelatert utdanning omfatter alle typer arbeidsmarkedsrelevant etter- og videreutdanning.§ 33 D nr. 4 første og andre punktum antas å burde lyde: Arbeidstaker som vil nytte sin rett til utdanningspermisjon, må sende arbeidsgiver skriftlig søknad om dette. Søknad til arbeidsgiver skal inneholde opplysninger om utdanningens faglige innhold, varighet og eventuelle opptak ved utdanningsinstitusjon.§ 33 D nr. 9 antas å bli nr. 6.§ 33 D nr. 6, 7 og 8 antas å burde utgå.»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-14:
Det var fremfor alt et politisk innlegg representanten Britt Hildeng nå holdt, og neppe særlig replikkpreget. Det er definitivt galt å påstå at Fremskrittspartiet reduserer overføringene til fylkeskommunene. Hvis man vil gå inn i budsjettet for i fjor og budsjettet for i år, vil man finne ut – og det er kvalitetssikret fra Statistisk sentralbyrå – at fylkeskommunene og kommunene faktisk ville få mer å rutte med med vårt prinsipale budsjett. Når det gjelder de svake i landet, er det et meget interessant spørsmål. Arbeiderpartiets velferdspolitikk og generelle politikk tar alltid utgangspunkt i offentlige overføringer til folk i lønnet arbeid. Der binder nemlig Arbeiderpartiet opp alle statlige og offentlige overføringer til yrkesaktivitet. Og det er klart at når så store offentlige summer overføres på den måten, blir det svært lite igjen til de svake i samfunnet. Og er det noe parti i denne salen som gjennom budsjettbehandlingen og gjennom ulike andre vedtak står på de svakes side i dette landet, så er det virkelig Fremskrittspartiet.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-14:
Når vi foreslår en bevilgning i størrelsesorden over 2 milliarder kr til den innsatsbaserte finansieringen, står det i sammenheng med at vi vil øke andelen fra 50 til 60 pst. Og det er hevet over enhver tvil at samtlige sykehusdirektører og delvis også fylkeskommuner mener at ISF-prosenten er for lav i forhold til å dekke inn de basisutgiftene som sykehusene har, og som skal tas av en ramme på 50 pst. Jo større produksjonen blir, jo mer går det også av rammene. Og det er et faktum at det i øyeblikket er en bremsekloss når det gjelder å produsere mer enn man gjør pr. dags dato. Det er et nokså merkelig spørsmål som representanten Gløtvold stiller Fremskrittspartiet når det gjelder lokalsykehusenes fremtid. Er det noen i denne sal i tillegg til Senterpartiet som har kjempet for lokalsykehusenes fremtid og for å opprettholde driften med akuttfunksjonene slik den i øyeblikket er, er det nettopp Fremskrittspartiet. Når vi snakker om desentralisert styring, er det å fjerne sykehusdriften fra fylkeskommunene. Det er det som ligger i våre merknader i innstillingen. Heldigvis er det etter hvert flere og flere, også i det sentrale politiske miljø her i Stortinget, som mener at dette er den riktige vei å gå.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-14:
Jeg er glad for at representanten Ballo fra denne talerstol åpent innrømmer at utviklingen av helsepolitikken de seneste år har gått i Fremskrittspartiets retning. Det går bare altfor sent, det skulle ha gått mye raskere i forhold til vårt politiske ståsted når det gjelder helsepolitikken. Da tror jeg vi hadde kommet mye lenger enn vi i øyeblikket har kommet når det gjelder å tilby folk behandling innen rimelig tid. Representanten Ballo mener at man har fått dårligere effektivitet ved innføring av ISF. Det har til og med fra departementet og helseministeren flere ganger vært bekreftet at fra 1. juli 1997 og i hele 1998 har denne ordningen medført langt flere behandlinger enn tidligere, og man har fått redusert den såkalte ventetidsgarantien med bortimot det halve, slik at effekten av denne ordningen etter mitt skjønn er udiskutabel, men den kan bli enda bedre hvis man får et regelverk som er tilpasset det som var Stortingets intensjon i utgangspunktet. Ja, vi er imot å gjennomføre fastlegeordningen fra 1. januar 2001. Vi anser det for å være bortimot uansvarlig når vi i øyeblikket har en manko på 545 allmennleger i forhold til denne ordningen. Hvis man da skal sette dette i gang og man regner med at man kanskje får tilsatt 70-75 allmennleger i 2000, står man likevel igjen med en manko på over 400 leger. Det betyr at man allerede fra starten må suspendere ganske mange kommuner, særlig i grisgrendte strøk. Når det gjelder virkemidler for å rekruttere til primærlegetjenesten, er etter mitt skjønn for det første dette med fastlegeordningen et stort problem, og så må vi ty til positive virkemidler, ikke tvang.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-14:
Fra høyeste lederhold i Arbeiderpartiet ble det uttalt da sykehuskrisen tok av – med besøk i Oslo fra regionsykehusene med pressekonferanse og det hele – at Arbeiderpartiet ikke var klar over denne situasjonen før man gikk inn i budsjettforliket. En slik uttalelse må jeg tolke dit hen at hvis man hadde visst dette, hadde man sørget for mer penger til sykehusene i det foreliggende statsbudsjett. Men det har ikke skjedd. I forbindelse med St.prp. nr. 13 for 1999-2000, som vi skal behandle senere i dag, har ikke Arbeiderpartiet lagt inn noen penger overhodet. De har sluttet seg til et minimumsbeløp som regjeringspartiene la frem. Da kommer disse uttalelsene i et forunderlig lys. I tillegg til det vil jeg gjerne si at det må da bare være Arbeiderpartiet i denne sal som ikke har vært klar over den krisen som har utviklet seg i offentlige sykehus dette året. Dette har vi blitt varslet om gang på gang, og da kan man ikke nå komme og si at dette var vi ikke klar over.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-14:
Det har vært snakket om revolusjon her i dag, men jeg vil nok si at den helsepolitikken som representanten Olav Gunnar Ballo fører i denne stortingsperiode, er litt av en revolusjon i forhold til det Sosialistisk Venstreparti har stått for på helsepolitikkens område i svært mange år. Jeg vil nok si at man kan ikke løse helsekrisen i Norge ved å bygge sykestuer i alle norske kommuner, som Ballo tydeligvis legger opp til. At vi har fått en sterk økning i antallet private helseforsikringer, tyder utelukkende på at norske borgere ikke lenger vil finne seg i å stå i den offentlige helsekøen, og de vil ha en faglig forsvarlig behandling til rett tid når behovet melder seg. Her er det det offentlige helsevesenet som indirekte har provosert fram ordningen med privat helseforsikring. Om jeg hadde vært yngre, ville jeg selvfølgelig snarest mulig sikre meg en slik ordning, slik at jeg kunne få behandling når det gjaldt. Så til mitt spørsmål til representanten Olav Gunnar Ballo. Han klaget over at psykiatrien i kommunene ikke tok unna for behandlingsinstitusjonene, og da spør jeg representanten Ballo: Hvor mye har Sosialistisk Venstreparti lagt inn i den foreliggende budsjettinnstilling for å bedre ressurstilgangen til psykiatrien i kommunene? Vi har lagt inn 50 mill. kr. Hva har Sosialistisk Venstreparti gjort i den sammenheng?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-14:
Representanten Hove brukte mye av sitt innlegg til å skryte av og gi sin tilslutning til at vi har et desentralisert helsevesen, og at fylkeskommunene og kommunene til enhver tid er veldig opptatt av å gjøre helsevesenet best mulig i forhold til trengende og syke mennesker. Mitt spørsmål til representanten Hove er da: Er representanten kjent med at fylkestingene, som i disse dager sitter sammen, stort sett over hele fjøla foreslår og vedtar kutt i bevilgningene til nettopp helsevesenet og til sine sykehus? Og da er man i hvert fall ikke særlig opptatt av pasientene, som disse sykehusene skal betjene.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 1999-12-14:
Jeg er glad for at helseministeren fra denne talerstol uttalte at han vil følge opp problemene rundt den vanskelige sykehusøkonomien, slik Stortinget ønsker. Jeg er imidlertid ikke så veldig opptatt av at dette skal skje hals over hode, og at man ikke bruker nødvendig tid til å gjennomgå dette. Sykehusene legger ikke fram sine regnskaper før i slutten av januar og i midten av februar. Skal man gå gjennom regnskapene for 1999, trenger man tid. Og for meg, og for oss, er det tilstrekkelig at man får den orienteringen i god tid før revidert nasjonalbudsjett. Mitt spørsmål til helseministeren går på fastlegeordningen. Ifølge Lægeforeningen mangler man pr. dags dato 545 allmennleger ute i kommunene. Det er liten grunn til å anta at mer enn mellom 50 og 100 allmennleger kan skaffes til veie i løpet av år 2000, slik at man i beste fall vil sitte tilbake med en manko på 450 leger når ordningen etter forutsetningen skal settes i gang 1. januar 2001. Jeg tror faktisk også at vedtaket om fastlegeordningen i seg selv har vært en medvirkende årsak til den avgang på allmennleger vi har hatt de seneste år etter at dette vedtaket ble gjort. Det er i hvert fall svært mange allmennleger som har kontaktet meg i den sammenheng. Da er mitt spørsmål til helseministeren: Er det forsvarlig å sette i gang denne fastlegeordningen fra 1. januar 2001 når man mangler opp mot 450 allmennleger? Og hva skal skje i forhold til de pasientene som da ikke har en fastlege – må de betale hele legerefusjonen selv?
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 1999-12-14:
Det er til tider vanskelig å få tak i den indre sammenhengen i Fremskrittspartiets politikk. Fremskrittspartiet er de første til å kreve bedre tjenester, høyere pleiefaktor, bedre utstyr, ingen egenandeler – prisverdige krav – men samtidig skjærer de ned på fylkeskommunenes og kommunenes økonomi og dermed deres evne til å møte de prisverdige krav om bedre helse- og omsorgstilbud. Ifølge Fremskrittspartiets politikk skal folketrygden være pengebingen som skal betale for høyere og mer generøs pensjon, for fritt sykehusvalg, fritt sykehjemsvalg, offentlig eller privat – det skal finansieres gjennom avgifter. Hvor skyhøye disse måtte bli, sies det ingenting om. Samtidig er Fremskrittspartiet mot skatter og avgifter. Retorisk ynder Fremskrittspartiet å kalle seg den lille manns parti. Samtidig skal de lage et markedstorg der den enkelte med en pengesekk fra folketrygden kan shoppe helse- og omsorgstjenester. Samtidig viser all samfunnsforskning at det er nettopp de svake i samfunnet som faller utenfor markedet, noe også representanten Alvheim gav uttrykk for på Fremskrittspartiets landsmøte i 1995. Da sa han: Det er en del i dette landet som ikke kommer frem i Fremskrittspartiets markedstorg. Kan komiteens leder forklare denne brist på logikk som gjennomsyrer Fremskrittspartiets politikk?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-12-14:
Jeg skal fortsette litt med det som gjelder overføringer til det offentlige, og til fylkeskommunene spesielt. I forslaget til budsjett viser Fremskrittspartiet til at de har en netto økning i bevilgningene innen helse- og omsorgssektoren på 3 209 milliarder kr. Fremskrittspartiet plusser på 2,2 milliarder kr til den innsatsstyrte finansieringen, men trekker også dette beløpet i rammeoverføringene på Kommunaldepartementets budsjett, slik at reduksjonen altså er på de samme 2,2 milliarder kr når det gjelder helseområdet. Er dette tatt med og justert for når Fremskrittspartiet viser til sine nettotall for helse- og omsorgssektoren? Fremskrittspartiet sier videre i de generelle merknadene sine bl.a. følgende: «Problemene i norsk helsevesen med manglende behandlingskapasitet og voksende helsekøer samt store forskjeller i eldreomsorgen, mener disse medlemmer i hovedsak skyldes følgende forhold:» – og så kommer som første punkt: « – desentralisert sykehusdrift…» Vil det si at Fremskrittspartiet nå går imot den desentraliserte sykehusstrukturen som vi har, og vil legge ned flere lokalsykehus for å gjøre helsevesenet mer effektivt? Fremskrittspartiet sier også i sine merknader følgende: «…disse medlemmer tror at særlig psykiatrien i kommunene har tilstrekkelig med fagfolk.» Mener Fremskrittspartiet virkelig dette, og hva slags faglige vurderinger bygger i tilfelle partiet på når det gjelder at kommunene skal ha nok fagfolk innenfor psykiatrien?