Børge Brende (Høyre), 2007-05-08:
Det var nesten ikke behov for å ta ordet etter presidentens utmerkede fremføring av interpellasjonsteksten, men jeg vil gjerne supplere det som også fremgår av den interpellasjonen som er innlevert for en tid siden. En mer sårbar kraftforsyning der forbruket av elektrisk kraft har økt mer enn kraftproduksjonen den senere tid, har ført til betydelig underbalanse i kraftforsyningen i enkelte landsdeler. Dette burde først og fremst selvsagt resultert i at Regjeringen hadde initiert økt lokal energiproduksjon. Når Regjeringen skrapet de grønne sertifikatene og lovte en bedre ordning, men isteden innførte et alternativ med et støttebeløp som kun er halvparten av hva sertifikatene ville ha gitt, blir veldig, veldig mange fornybare prosjekter droppet ute i Distrikts-Norge. Når lokal utbygging ikke iverksettes, planlegger selvsagt Statnett – det er jobben deres – isteden fremføring av store og nye kraftlinjer. Det er planlagt kraftlinjer gjennom verdifulle naturlandskap i hele landet. Utbygging av sentralnettet for elektrisitet kommer i konflikt med mange interesser langs Hardangerfjorden, på Sunnmøre, i Agder og i Sogn og Fjordane – bl.a. i nærheten av Nærøyfjorden og Geirangerfjorden som begge to nylig ble innlemmet i FNs eksklusive verdensarvliste. Norges fjordlandskap har dermed både nasjonal og internasjonal interesse, noe som skulle tilsi ekstra vern av disse områdene. Turistnæringen, lokalbefolkningen, friluftsutøvere, hytteeiere og naturvernere er imot. Hvorfor er reaksjonene så sterke? Fordi det er mange store master gjennom naturskjønne områder, som er populære for både tilreisende og lokalbefolkningen. Mastene vil være 25–45 meter høye, og gå i ca. 40 meter brede kraftgater hvor vegetasjonen er ryddet vekk. Bare i Sogn og Fjordane og i sørlige deler av Sunnmøre vil dette til sammen dreie seg om noe slikt som 300 km høyspentmast. Førsteamanuensis Ståle Navrud ved avdeling for økonomi og ressursforvaltning ved Universitetet for miljø- og biovitenskap, med samfunnsøkonomi som spesialfelt, har gjort beregninger som viser at hver husstand i Norge ville måtte betale mellom 25 og 40 kr pr. år i økt nettleie for å legge kabel og dermed bevare det verdifulle landskapet i Hardanger. Alternativt kunne det jo selvsagt vært en mulighet for Regjeringen, som nå har ca. 20 milliarder kr ekstra til disposisjon hvert år på grunn av avkastningen på petroleumsfondet, å ha brukt disse pengene til fornuftige investeringer for å hindre unødvendige naturinngrep, hvis det hadde vært å foretrekke. I praksis vil nok også den økte nettleien eller bevilgningene fra Regjeringen bli mindre, da ekstrakostnadene ved kabel vil bli et spleiselag med industrien. Så langt har fokuset fra myndighetenes side vært knyttet til kostnadene ved å kable, enten legge sjøkabel eller annen kabling. Men man burde også fokusere på nytten av å unngå landskapsinngrep ved å legge kablene i sjøen og i bakken, og ikke bare på kostnadene. Vi må heller ikke glemme at klimaendringer taler til fordel for å legge jord- og sjøkabel. Navrud trekker frem Steigen som et aktuelt eksempel på hvor sårbar en kraftforsyning i luftlinje kan være. Navrud er kritisk til måten energisektoren utfører analyser av planlagte prosjekter på. Det er her jeg ønsker at statsråden nå skal involvere seg. Alle samfunnssektorer er pålagt å utrede samfunnsøkonomisk nytte og samfunnsøkonomiske kostnader ved sine prosjekter. Energisektoren skiller seg ut ved at de samfunnsøkonomiske analysene ikke tar med miljøkostnadene ved planlagte utbygginger av kraftledninger. Er statsråden interessert i at det heretter skal foretas, og vil statsråden pålegge Statnett å foreta, den typen samfunnsøkonomiske kost–nytte-analyser, hvor også naturen blir satt pris på i den sammenheng i energisektoren? I andre sektorer, som innen samferdsel og miljø, har man kommet mye lenger i å innarbeide miljøkostnadene i samfunnsøkonomiske analyser, som er i samsvar med Finansdepartementets veileder for slike analyser. Så til et eksempel: Ved Østensjøvannet i Oslo går det en kraftlinje både langs vannet og i naturreservatet like ved. Man planla opprustning av kraftlinjen, og to alternativer var aktuelle. Det rimeligste alternativet var å feste nye armer og nye kabler på de mastene som allerede var der. Det andre alternativet, som ville bety et mindre naturinngrep, var å legge kabel i bakken. Et tilfeldig utvalg av 600 husstander på Bøler, Lambertseter og Østensjø ble spurt om hva de var villige til å betale i økt strømregning for å ta vekk mastene, som de opplevde som skjemmende. Når folk blir spurt direkte, viser det seg at de ser stor nytteverdi i å bevare naturlandskapet mot inngrep. I den planlagte utbyggingen av sentralnettet bør også befolkningen bli hørt, og det bør være en konkret vurdering av det konkrete prosjektet, også slik at man ser det i forhold til naturinngrepet. Det aller beste ville jo selvsagt være at man hadde fått en ordning med et støttebeløp som ville vært i tråd med det som grønne sertifikater ville ha gitt, slik at man hadde fått utløst en lokal kraftproduksjon. Det er gryteferdige prosjekter på 15 TWh i Norge som kunne ha vært iverksatt, men som ikke iverksettes på grunn av statsrådens sendrektighet og på grunn av at Regjeringen har skrapet de grønne sertifikatene og kommet med en støtteordning som bare er halvparten av de støttesatsene som de grønne sertifikatene ville gitt. Hvis man i Midt-Norge eller på Vestlandet kunne fått i gang den lokale energiproduksjonen, ny fornybar energi, hadde man selvsagt ikke hatt det samme presserende behovet for disse overføringsledningene. Men det virker jo ikke som det skjer noe på det området. Nå skal vi forhåpentligvis inngå et klimaforlik her i Stortinget, og et ufravikelig krav fra Høyres side vil være at vi må presse frem støtteordninger for ny fornybar energi som gjør at det blir utløst. Det vil, hvis vi lykkes med å presse Regjeringen til å innføre noe som er tilsvarende bra som det grønne sertifikater ville vært, gi støtte til utløsning av ny fornybar energi, slik at det kan ta litt av presset bort fra disse ledningene. Dette er jo ikke ledninger som oppstår på én dag. Her er det snakk om en planleggingsprosess med en horisont i alle fall frem til 2012–2013 mange av disse stedene, noen vil komme før. Slik sett var det veldig oppløftende at man på Senterpartiets landsmøte fikk et klart vedtak, hvor man slo fast at Regjeringen ble pålagt å ta initiativ til at kraftlinjer skal legges i kabel der miljøkostnadene med luftspenn er stort. Og så kom SV også etter på sitt landsmøte. Da er Senterpartiet og SV på plass, og vi har sett at det virker, i hvert fall i klimapolitikken. Da kom også statsministeren og Arbeiderpartiet på plass etter hvert – om enn nølende, men da de kom, kom de som et skudd. Det gjorde virkelig vei i vellinga. Det jeg er opptatt av nå, er å få en konstruktiv debatt her i salen. Hvordan kan vi øke den lokale energiproduksjonen? Der vi ikke ser for oss at det er fullt ut realistisk, må vi se på det regelverket og de retningslinjene som Statnett har å forholde seg til i dag, slik at de i større grad også kan vurdere kabling som alternativ. En sjøkabel inn gjennom Hardangerfjorden vil være mer kostbar, men hva er prisen naturmessig, turistmessig og for dem som bor der ved et slikt inngrep? Den typen avveininger mener jeg må foretas ved konkrete utbygginger. Jeg er spent på om statsråden nå har gjort seg tanker rundt hvordan han skal følge opp Senterpartiets landsmøtevedtak om at man konkret bør vurdere kabling ved store naturinngrep. Vi er alle sammen spente på det.