Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-02-08:
Jeg tillater meg å bruke ordet «merkedag» om dagens behandling av delelinjeavtalen, eller som saken heter, «samtykke til ratifikasjon av overenskomst av 15. september 2010 mellom Norge og Russland om maritim avgrensning og samarbeid i Barentshavet og Polhavet». Etter mer enn 40 års forhandlinger er vi nå fra Stortingets side endelig klare til å si ja til den fremforhandlede avtalen hvor Norge og Russland deler et samlet sjøareal på 175 200 m2 i tilnærmet to like deler. Det er hele komiteens oppfatning at den inngåtte avtalen vil bli til glede for begge nasjoner og bidra til ytterligere stabilitet i området Barentshavet og Polhavet og mellom nasjonene Norge og Russland. Det har vært stilt mange spørsmål: om hvorfor avtalen kommer på plass akkurat nå, om hva som har vært Russlands motiv for å si ja nå, og om hvorfor Norge mener at avtalen vi inngår, har gitt det best oppnåelige resultat for Norge. Hvorfor har ikke Norge stått fast på prinsipper i havretten og folkeretten om at midtlinjeprinsippet skal anvendes? Hvorfor har vi valgt å bøye av, og er det ikke slik at avvik fra det bærende og anerkjente midtlinjeprinsippet har flyttet grensen unødvendig langt vestover med den følge at Norge kan ha gitt fra seg enorme verdier? Vel, det er komiteens og Høyres klare konklusjon at den inngåtte avtalen bygger på den internasjonale havretts regler for maritim avgrensning og er klart innenfor den internasjonale havrettens bestemmelser og anvisning. Vi har tatt til etterretning at det i 2006 ble inngått enighet om å søke en separat løsning for avgrensning i varangerfjordområdet – en enighet som munner ut i en overenskomst i 2007. Ilulissat-erklæringen fra 2008 er også en bakgrunn for at begge land har hatt et nært samarbeid og drøftelser om rettslige spørsmål i Polhavet. Fagdomstolens tolkninger og ikke minst forholdet til de foreliggende betydelige ulikheter når det gjelder kystlengder i russisk favør, forsvarer i sum en grensekorreksjon vestover i forhold til en beregnet midtlinje. Jeg vil derfor slå fast at det fremlagte forhandlingsresultatet vil komme til å bli til stor glede for begge parter, noe som er et viktig prinsipp i enhver form for avtaleinngåelse. Avtalen vil ytterligere forenkle forvaltningen i Barentshavet og vil kunne åpne for kommende, stabile grenseløsninger i Polhavet. Avtalen påvirker ikke vår svalbardpolitikk eller norsk myndighetsutøvelse på øygruppen eller i fiskevernsonen. Gråsonen forsvinner med den midlertidighet og begrensningen gråsoneforvaltningen har betydd. Det nedfelles nye bestemmelser og ny politikk på et internasjonalt interessant og betydelig havområde hvor særlig to forhold i forbindelse med avtaleteksten har fått stor oppmerksomhet, naturlig nok fiskeriforvaltningen og petroleumsforvaltningen. Komiteen er svært tydelig på å understreke at den gode fiskeriforvaltningen vi har hatt i Barentshavet, skal videreføres. De etablerte institusjoner i dette fiskeripolitiske samarbeidet skal videreføres og utvikles. Den norsk-russiske fiskerikommisjonen skal selvfølgelig fortsatt bestå. Komiteen kan rett og slett ikke se at vesentlige forhold som følge av avtaleinngåelsen vil påvirke fiskerisamarbeidet i noen negativ retning. Fordeling av kvoter og bestandsmål vil måtte fastsettes som før, og for å understreke en selvfølge: Det vil fortsatt være svært fornuftig at fangstkvoter for begge land tas der det til enhver tid er mest hensiktsmessig og fornuftig – som tidligere – noe som innebærer at russiske fangstledd også for fremtiden tar deler av sin kvote på norsk side av grensen, og i noen tilfeller også omvendt. Avtalen innebærer at det lokk som i mer enn 30 år har vært lagt på enhver form for petroleumsaktivitet i området, nå fjernes. Det er betydelige internasjonale forventninger til hvilke petroleumsforekomster som kan skjule seg i området. Det er all grunn til å forvente at det vil bli iverksatt betydelige aktiviteter på begge sider av grensen for å kartlegge og undersøke området. Komiteen understreker dette tydelig. Avtalen er videre meget tydelig på hvilke forutsetninger som skal gjelde for forvaltningen av området, hvor det uansett aktivitet skal settes meget strenge miljøkrav. Området er et av verdens viktigste oppvekstområder for svært viktige fiskeslag, arter som veier tungt økonomisk både for russisk og for norsk fangstnæring, som er viktige forutsetninger for bosetting på begge sider av grensen. Avtalen er videre meget tydelig og grundig når det gjelder eventuelle petroleumsforekomster. Det er grundig nedfelt hvilke regler som skal gjelde for utnytting av grenseoverskridende petroleumsfelt. Avtalen hva angår petroleumsspørsmål, åpner for felles utnytting og er meget tydelig på håndtering av eventuelle grenseoverskridende forekomster, noe som også bør medføre et styrket norsk-russisk petroleumssamarbeid i nord. Derfor er det etter både komiteens og Høyres oppfatning svært viktig at Norge kjenner sin besøkelsestid når avtalen ferdigbehandles i dag i Stortinget og etter hvert i Russlands Duma. Det er uansett ingen ting som skulle tilsi at ikke vi skal ha det like travelt som Russland når det gjelder behovet for å kartlegge og undersøke området innenfor de sektorer og de muligheter som åpner seg. Ratifiseringen av delelinjeavtalen åpner et nytt kapittel i vår nordområdepolitikk. Avtalen åpner for betydelig større nasjonal og internasjonal oppmerksomhet i nord. De skritt som allerede er tatt i nord for en åpnere grense mot Russland, er viktige depot i denne forbindelse selv om det fortsatt er en lang vei å gå før en kan slå fast at folk-til-folk-samarbeidet fungerer smidig. Men skal dynamikken utvikles videre, må samarbeidet ytterligere utvikles. Befolkningen på begge sider av grensen i nord forventer og forlanger at begge lands myndigheter åpner for de muligheter og det handlingsrom som avtalen gir. Dette bør bl.a. gi som utslag at norske myndighetsfunksjoner innenfor både fiskeri, forvaltning, sikkerhet, petroleums- og industriutvikling er eller kommer på plass i nord for å møte denne fremtiden. I tillegg til delelinjeavtalen vil vi fremover kunne se en betydelig meraktivitet i Barentshavet. Mange har ønsker og forventninger, eksempelvis vil kanskje et endret seilingsmønster for internasjonal skipstrafikk også komme på plass i løpet av kort tid. Går utviklingen som forventet, vil åpningen av den nordøstlige seilingsleden overta en betydelig del av den internasjonale handelsflåtens seilingstraseer. Den nordlige sjørute vil også åpne for nye regionale transportløsninger. Nye seilingsmønstre for deler av den nordlige sjørute vil også åpne for intermodale transportløsninger knyttet til bl.a. russisk elvetransport og jernbane med de krav dette vil komme til å stille innenfor sikkerhet, beredskap, overvåking og kontroll både på norsk og russisk side. Den inngåtte delelinjeavtalen mellom Norge og Russland vil bli stående som et eksempel for andre nasjoner, særlig der det eksisterer tvister. Avtalen er også en seier for internasjonal folkerett og havrett. Begge land aksepterer at det eksisterer internasjonale trafikkregler som i slike sammenhenger anviser løsninger på hvor grenser skal settes, noe som vil bidra til fleksibilitet og åpning for ressursutnytting. Alle grenser i Polhavet er naturligvis ikke satt i og med ratifiseringen av dagens avtale. Likevel vil delelinjeavtalen kunne bidra til at veien videre i disse sensitive områdene blir enklere, noe som garantert også interesserer de øvrige nasjoner med grenser mot Polhavet. Det har i forbindelse med avtalebehandlingen vært lagt opp til en parallell norsk-russisk behandling. Vi gjør oss ferdig i dag fra norsk side i og med stortingsbehandlingen. Jeg kjenner ikke til behandlingsprosedyren i Russland. Komiteen er uansett ikke kjent med at det er noe som skulle tilsi en vanskeligere russisk behandling av avtalen enn jobben vi har hatt og har i Stortinget. Avtalen har et autorisert politisk fundament under seg i Russland. Det er uansett all grunn til å gi honnør til de mange som over år har bidratt til at vi i dag får denne avtalen på plass. Det er et godt og grundig håndverk som er utført, både på norsk og russisk side. Mange gode og dyktige krefter har bidratt til at avtalen nå kommer på plass og også til at internasjonal havrett fortjenstfullt har nådd frem og satt nye spor.