Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-03-29:
Jeg synes det har vært en veldig god debatt så langt, med veldig mange gode innlegg. Jeg tror de fleste, tverrpolitisk, har et felles mål om å gjøre undervisningen mest mulig tilpasset både de svake og de flinke. Så jeg har lyst til å gi ros til interpellanten Tajik for det hun tar opp. Jeg har også lyst til å bidra til å understreke det hun har sagt om at fellesskapsskolen må være basis for alle elever. Det er viktig i den norske skolemodellen, som også statsråden sa. Likevel er det sånn at vi lærer forskjellig, og vi er forskjellige. Det er viktig at vi får mulighet til å lære i eget tempo – både de som trenger mer tid, og også de som trenger mindre. Det betyr ikke nødvendigvis at vi trenger egne grupper for å jobbe differensiert. Elevene kan gå i samme klasse. Det handler om aksept for ulikhet og om å arbeide for god sjøltillit – også for dem som ikke lærer så fort. Det viktigste i barneskolen er ikke at de leser samme lesebok, men at de leser på et visst forventet nivå. I en klasse med 8-åringer kan en ha lesere som leser tjukke bøker, og lesere som kanskje leser to linjer per side. Jeg mener det er viktig at vi som myndighet oppmuntrer til differensiering av undervisningen, sjøl om de går i samme gruppe. Det handler om metodikk, og det handler om organisering. Det er viktig å lytte til forskningen og Hattie, som er spesielt nevnt i denne sammenheng, og det er viktig at dette blir lært på lærerskolene. Som interpellanten tidligere har sagt, har elever i dag også mulighet til å ta enkelte fag fra videregående trinn når de går på ungdomsskolen. Det er flott for de elevene det gjelder, som får denne muligheten. Likevel vil jeg rope et lite varsko – eller et lite: Hør på meg! – for dem som ligger i gruppen som nesten er der at de burde ta f.eks. matematikk fra videregående. Alle må få oppgaver som utfordrer. Det er ikke spesielt motiverende å bare gjøre flere oppgaver av det samme for å bli holdt med arbeid. Tilpasset opplæring er viktig. For å kunne tilby en mer differensiert undervisning som også appellerer til elevenes motivasjon, har Senterpartiet bl.a. tatt til orde for valgfag i ungdomsskolen – som nettopp legger vekt på elevers ulikheter. Vår tanke er at dersom en kan få fordypningsfag, enten praktisk eller teoretisk, vil en kunne tilfredsstille flere som lærer i ulikt tempo og har ulike kvaliteter. Vi har derfor store forventninger til framleggingen av ungdomsskolemeldingen, og jeg regner med at statsråden kanskje berører det temaet i den. På videregående skole har elevene flere muligheter til å spisse seg. De kan velge ulike retninger etter interesser og evner. På yrkesfag er i hvert fall vi opptatt av at flere må få mulighet til å kombinere allmenne fag med yrkesfag. De såkalte TAF-linjene, som flere har vært inne på her, har sine søstre og brødre i de mer ukjente HAF, helse- og allmennfag, og LAF, landbruks- og allmennfag. Dette er fireårige tilbud som enkelte elever i enkelte fylker gis. Jeg tror det er på tide at vi ser på hvordan vi kan gjøre slike studier mer allmenne og tilgjengelige for flere. Når det gjelder studieforberedende fag, er jeg enig med interpellanten. Det er mulig å ta fag på universitetet, men det skal ikke være avhengig av flaks. Noe vil det nok være, av praktiske årsaker, som statsråden har redegjort for, men det må være noe som kommuner og fylker bestreber seg på å gjøre. Representanten Lien viste på en forbilledlig måte hvordan dette kan gjøres også i små kommuner i Distrikts-Norge. Hovedproblemet tror jeg kanskje ligger i at det føles uoverkommelig for den enkelte lærer å klare å differensiere. Det betyr at det er behov for flere lærere per elev, slik jeg ser det. Læreren må ha tid til å se alle elevene. Skal elevene kunne følge sin egen progresjon, må den som skal undervise, ha tid til det.