Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-12-11:
Et skjemmende bilde i Regjeringens budsjett er dessverre at mange av dem som har minst, de som er mest utsatt i et labilt arbeidsmarked, og de syke skal være med på å betale for mer velstand til de velstående. Det er nok å nevne eksempler som forslaget om en historisk påplussing av egenandelene ved sykdom, skattlegging av tidsbegrenset uførestønad, fjerning av de uføres mulighet til å ha inntekt utover trygden uten trekk i pensjonen, kutt i diverse hjelpeordninger for funksjonshemmede osv. Dette er ikke akseptabelt når en gjerne vil skape det inntrykk at en satser på dem med svakest økonomi og svakest rettigheter. Det er ikke rart at de arbeidsledige blir opprørt når deres økonomiske rettigheter reduseres betydelig og når Regjeringen langt på vei ser bort fra at mange i dag utstøtes fra arbeidslivet. Selv om Arbeiderpartiets innflytelse på dette budsjettet er liten på grunn av avtalen mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene, har vi prøvd å vise vei gjennom forslag for større rettferdighet. Den økonomiske situasjonen for sykehusene er meget bekymringsfull og krever tiltak langt utover det Regjeringen har lagt opp til. Vi får stadig inn meldinger fra helseforetakene om omstruktureringer som neppe gjøres for å skape et bedre helsetilbud til befolkningen. Vi trenger mer effektiv utnyttelse av ressursene, men det må skapes handlingsrom for planlagte og veloverveide omlegginger. Jeg er derfor overrasket over at både Regjeringen og Fremskrittspartiet i forbindelse med budsjettet for 2003 inntar en passiv rolle og ikke foretar seg noe for å gi helseforetakene mulighet til å opprettholde helsetilbudet i en situasjon med ekstremt kostnadskrevende lønnsoppgjør og svære ekstraordinære pensjonskostnader. Arbeiderpartiet har foreslått 530 mill. kr mer til sykehusene og en fondsordning som kan dekke helseforetakenes ekstra pensjonsforpliktelser. Dette burde definitivt være noe for de øvrige partiene! Jeg har med glede merket meg at noen er på glid. Gjennom denne budsjettbehandlingen sørger regjeringspartiene og SV for at en ny legemiddelpolitikk blir vedtatt ved at et såkalt indeksprissystem blir innført. Vi kommer som kjent tilbake til saken senere. Dette er en meget komplisert og uoversiktlig sak som burde ha vært langt bedre utredet enn hva tilfellet er, noe Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet dessverre ikke får flertall for her i salen. Formålet fra Regjeringens side er å få til redusert vekst i utgiftene til legemidler. Det er det behov for. Så er spørsmålet: Får vi det til ved å innføre indeksprissystemet, og er en slik omlegging det beste vi kunne foreta oss? Arbeiderpartiet mener at vi burde tatt oss tid til å utrede flere modeller, bl.a. ved å se på en videreutvikling av den nåværende gevinstdelingsmodellen. Arbeiderpartiet prøvde gjennom arbeidet med finansinnstillingen å få departementet med på å se på effekten av alternativer til det foreslåtte, men dessverre stanget vi hodet i veggen. Det burde vært fortatt økonomiske analyser av virkningen av indeksprismodellen både for pasientene, folketrygden og aktørene i næringen, dvs. apoteker, grossister og produsenter, inkludert importørene av parallellprodukter. Det virker bortimot meningsløst å etablere et system som pålegger apotekene å selge medisiner med tap. Jeg tror neppe at Stortinget, inkludert flertallet, er sikker på at dette er rett medisin. Og jeg viser her til representanten Ballos understreking av behovet for evaluering. Det burde være riktigere å forsikre seg om at det en setter i gang, faktisk er en forbedring. Jeg er ellers glad for at Arbeiderpartiet sammen med andre partier har satt i fokus en rekke enkeltsaker av til dels stor betydning. Mange norske pasienter har stor helsegevinst av behandlingsreiser til varmere klima. Revmatikere er en slik gruppe. Jeg og Arbeiderpartiet mener at vi må utnytte tilbudet i Igaloo bedre, og jeg er glad for at forliket mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet var et godt skritt i riktig retning, men det var ikke nok. Vi må også ta bedre vare på astmabarna enn det som ble prestert i budsjettet. Det gjelder både reduksjonen i behandlingsreisene og mangelen på satsing på astmaskolene, som gjelder både barn og voksne.