trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Arve Kambe (Høyre), 2012-06-12:
For dem som hører på NRK Rogaland: I dag kunne man våkne til at Tau-ferje, nr. 3, sto – og det er en veldig vanlig beskjed å få for dem som er avhengig av ferjetrafikk i Norge. Det viser den revolusjonen som Ryfast vil bli for et helt Ryfylke, der man nå vil komme landfast til Stavanger-regionen. Jeg satt i fylkestinget i Rogaland for 13 år siden, da man gikk vekk fra alternativ Høgsfjord til Ryfast-modellen. Det har sannelig tatt lang tid. Det burde egentlig vært gjennomført for lenge siden. Det er et samlet politisk Rogaland som ønsker dette. Derfor er det overraskende – Rogaland er delvis styrt av Fremskrittspartiet, med fylkesvaraordføreren – at man nå stemmer imot kanskje det viktigste samferdselsprosjektet i Rogaland før neste NTP, da vi også skal ha på plass Rogfast. Det er jo ikke sånn – om en leser finansieringsplanen – at vi ber staten om penger når vi skal ha store veiprosjekter i Rogaland. Kommunene, fylkeskommunen, næringslivet og bilistene ved bompenger betaler hele pakken selv. Stavanger kommune og Rogaland fylkeskommune har garantiansvar for kostnadssprekker. Det er altså ikke sånn at driftskostnader på tunneler er noe nytt etter at de er bygd – enten de er over vann eller under vann. Den 12. juni 2012 står fram som en dag med en stor samferdselspolitisk seier til norske ingeniører – med verdens lengste undersjøiske tunnel. En stor takk til samferdselsminister Meltveit Kleppa, som jeg åpenbart vil rose i dag – gratulerer med dagen til henne. Gratulerer med dagen til dem som bor i Ryfylke – kanskje 12. juni blir Ryfylkes nye offisielle flaggdag. Dette er en viktig sak. Stavanger-regionen er kanskje den regionen i Norge i dag med størst press på arealer når det gjelder bolig og næring. Ryfast gjør at man – jeg skal ikke komme inn på kommunesammenslåing i denne diskusjonen – får nærhet til Nord-Jæren, til Forus, til Stavanger og til Sandnes. Man kan kjøre dit når man vil, ikke når fergene går – og ikke være usikker på det. Det er lokal enighet, og det er en fantastisk mulighet for hele Ryfylke – for reiselivet, for næringslivet og for dem som bosetter seg der. Jeg tror at prisen ville vært enda høyere med ferjer enn det det nå vil bli med bompenger. Eiendommene stiger også i verdi. Nå kan også Ryfylke ta del i den veksten som Rogaland har.
Ida Marie Holen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Først vil jeg gjerne komme med en liten kommentar til proposisjonens punkt 4.3, særlig om å gi adgang til at medhjelper i eiendomsmegling i en viss periode kan arbeide uten å ha bestått eksamen. Jeg er lærer, og det hender faktisk noen ganger at elevene mine bestemmer seg for ikke å ta en eksamen, men velger å gjøre noe annet. Slik kan det også være her. Vi i Fremskrittspartiet mener at det er positivt å gi medhjelpere uten eksamen praksis og erfaring. Det kan faktisk skje at medhjelperen etter å ha hatt denne praksisen en stund finner ut at det ikke er framtiden, og at en vil arbeide med noe helt annet. En midlertidig ansettelse kan altså være en fordel. Fremskrittspartiet ser også positivt på de endringene i lovverket som muliggjør en enklere hverdag for den næringsdrivende. Det er positivt at det blir en valgfrihet med hensyn til oppbevaringsmedium fra papir til f.eks. skannet elektronisk kopi. Det er bra at de oppbevarte dokumentene er på norsk, svensk, dansk eller engelsk språk. For de fleste av oss kan det f.eks. være vanskelig å forstå arabisk. Etter gjeldende rett er det krav om minst ti års oppbevaring av regnskapsmateriale, herunder primærdokumenter. Som tidligere nevnt av representanten fra Høyre, så vi for oss 80 millioner regnskapspermer etter hverandre, og at denne oppbevaringen koster 631 mill. kr per år. Departementet ønsker ytterligere kartlegging av kostnadene knyttet til oppbevaringstid. For Fremskrittspartiet er dette spørsmålet kartlagt svært grundig, og det bør ikke være vanskelig for regjeringen å kunne ta stilling til det. Ja, dokumenter skal være tilgjengelige så lenge det kan være saklig behov for å kontrollere dem. Men det må jo også være slik at nytten må stå i forhold til kostnaden. Regjeringen lover forenklinger for bedrifter med 5 mrd. kr i løpet av 2013. Hvordan skal de greie dette? Vi foreslår å redusere oppbevaringstiden for regnskapsdokumenter fra ti til fem år, slik som i nabolandet Danmark. Vi i Fremskrittspartiet ser også for oss at reaksjonsevnen til dem som skal kontrollere oppbevarte dokumenter, vil øke ved en reduksjon fra ti til fem års oppbevaringstid. Ellers vil jeg poengtere at vi er svært positive til forslaget om at Økokrim gis elektronisk adgang til opplysninger i norske verdipapirregistre. Dette vil være et eget bidrag til bekjempelse av økonomisk kriminalitet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-06-12:
Som jeg har sagt tidligere, er statsregnskapet et dokument som er undervurdert, for vi må jo hele tida se budsjett og regnskap i sammenheng. Slik er det både i privat og offentlig virksomhet. Det er jo et gledelig statsregnskap vi ser, som har betydelig høyere inntekter enn det som er budsjettert. Imidlertid viser det også at det er behov for å gå ytterligere igjennom Finansdepartementets modeller og beregningsmåter for utvikling av norsk økonomi, som jeg har tatt opp tidligere. Det er såpass store avvik, og de er langt større enn det folk flest forventer at resultatet skal være i en så kontrollert og nøye gjennomdrøftet økonomi som den norske. Så det er et poeng som jeg syns Finansdepartementet bør legge seg på minnet. Ellers har jeg noen merknader til det som Fremskrittspartiets finanspolitiske talsmann sa. Fra Senterpartiets side er vi veldig forsiktige med å bruke så sterke ord som at enkelte budsjettforslag «setter norsk økonomi over styr». Dette er en språkbruk som jeg tror ingen er tjent med. Det som imidlertid er viktig, er at sånn som norsk økonomi nå blir organisert, er det en så sterk investeringsvilje og tilrettelegging av investeringer på norsk sokkel at det medvirker til en aktivitet som gir betydelige utfordringer i det totale næringsliv og ikke minst i arbeidslivet i Norge. Det hadde også vært en fordel om Fremskrittspartiet i noe større grad kunne være med på å – for å være diplomatisk – prioritere realressurser som det norske samfunnet setter inn når det gjelder å utvikle samfunnet vårt. Det blir veldig lett til at en sier ja til store økninger på ulike samfunnsområder, som i sum vil gi disse vekstproblemene – som er en måte å si det på – og dermed blir det lite troverdig når en i ettertid kommer og prøver med symbolske tiltak for å rette opp de vekstproblemene som er. Så det burde være en større debatt i denne salen om konsekvensene av de ekstremt høye olje- og gassinvesteringene som vi har i dag, sett i relasjon til annet fastlandsnæringsliv og ikke minst sett i relasjon til det som utvikler seg i arbeidslivet. Når vi nå har vært igjennom en vår med langt flere streiker og konflikter enn tidligere, er sjølsagt noe av den underliggende årsaken til det at en rekke grupper føler seg så forbikjørt i sine lønns- og arbeidsvilkår i forhold til andre grupper at de reagerer med det naturlige våpenet, som er streik. Så min appell til Fremskrittspartiet er å tørre å si noe om hva en skal si nei til, og dermed vil det kunne balanseres på en helt annen måte. I dag er det et volum i olje- og gassektoren som går langt utover det man med rimelighet bør ha i en økonomi som skal utvikle seg på en balansert måte.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-06-12:
Hva som er aktiviteten i norsk økonomi, er sjølsagt en kombinasjon av hva det offentlige bruker, og hva de private bruker. Det er riktig at Fremskrittspartiet har framlagt forslag når det gjelder hva det offentlige skal bruke, som innebærer nettokutt i det offentliges utgifter, og det er to områder som Fremskrittspartiet først og fremst kutter på. Det er internasjonal solidaritet og produksjon av mat i Norge. Det er, som representanten Solvik-Olsen sa, for så vidt greit. Det er ulike politiske vurderinger av hvordan vi skal bruke fellesskapets penger. Fremskrittspartiet har ikke anlegg for det som har med solidaritet å gjøre – dette med internasjonalt engasjement, matvaresikkerhet og matproduksjon. Men det som var hovedpoenget i mitt innlegg, er det som er utenfor statsbudsjettet, den aktiviteten som skjer i Norge, der staten ikke er den som betaler eller kjøper tjenestene. På det området ser vi i dag at som følge av to hoveddrivere, nemlig et svært lavt rentenivå og en svært høy olje- og gasspris, fører det til aktivitet i privat sektor innenfor eiendomsutvikling og innenfor leverandørindustrien til olje og gass, som er så stort at det gir smerteproblemer ellers i samfunnet. Det er på det området Fremskrittspartiet er veldig tilbakelent. De ønsker å tilrettelegge for disse tingene og har ikke en forståelse av at man her bør dempe det. Det som er den store utfordringen nå, er å bygge Norge på en langsiktig måte, å legge til rette for et allsidig, moderne næringsliv som baserer seg på at det er jamnbyrdighet mellom mennesker i Norge. Det er det som nå virkelig blir satt på en prøve. Når lønns- og kostnadsnivået i Norge på lønnssiden er på 155 pst. av hva som er situasjonen hos våre viktigste handelspartnere, er det til de grader en krevende situasjon. Så det man bør fokusere på når det gjelder soliditeten i økonomien, er offentlig sektor, men man må i langt større grad fokusere på rammebetingelsene som styrer privat virksomhet, slik at man får et fornuftig samspill mellom offentlig og privat virksomhet, slik at vi altså kan sikre langsiktigheten i næringslivet og jamnbyrdigheten i arbeidslivet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-06-12:
Offentlig sektor må kontinuerlig reformeres. Den må reformeres gjennom det daglige virke – det som man kaller hverdagsrasjonalisering – og gjennom større systemreformer. Men det at OECD skal være en læremester for Norge med tanke på hvordan man skal reformere offentlig sektor, stiller jeg meg sterkt tvilende til. Jeg tror at ethvert land bør reformere ut fra sin kultur og sine tradisjoner, samtidig som en ser hen til hvordan andre har gjort det. Når det gjelder effektiviseringa av offentlig sektor, som er tema her i dag, er det både spørsmål om å få en god kvalitet på de tjenestene som det offentlige skal utføre, og en diskusjon om hva det offentlige ikke skal gjøre. En bør i større grad sette spørsmålstegn ved om det er nødvendig at det offentlige blander seg inn i så mange oppgaver som de gjør, og om en i stedet i større grad bør satse på å utvikle det myndige menneske, som kan ta større ansvar, og at en dermed kan redusere offentlig sektor i så henseende – altså at en konsentrerer seg om det som er det viktigste. Det som er det flotte med denne innstillinga, er at regjeringspartiene har gått konkret til verks og tatt fram gode eksempler på hva som positivt kan gjøres. Jeg har lyst til først og fremst å referere til Statens lånekasse, som har vist at de gjennom elektroniske tjenester får en større trygghet og en større oppmerksomhet mot nøkkeldata som det offentlige trenger for å behandle søknader og spørsmål fra folk flest, og at en gjennom det elektroniske tjenesteapparatet som er bygd opp, har greid å få høyere kvalitet, redusert saksbehandlingstida, spart penger og spart årsverk. Da er det også sentralt at Finansdepartementet gir offentlige virksomheter som gjør dette, et håndslag, sånn at de offentlige instansene har et egenmotiv for å gjøre det bedre. – Hva jeg mener? Jo, at en skal sitte igjen med noe av gevinsten, som kan brukes til et kontinuerlig omstillingsarbeid innafor organisasjonen. Det er altfor mye av at de gevinstene som offentlige etater får gjennom effektivisering, blir trukket inn. Dermed får man et manglende incitament i organisasjonen til å fortsette det arbeidet. Det som videre er et godt eksempel, og som regjeringspartiene har tatt fram, er det som skjer i kommunesektoren med kvalitetskommuneprogrammet Sammen om en bedre kommune. Det som er det flotte ved det programmet, er at det bygger på en organisasjonsholdning, en organisasjonsfilosofi, som trekker med medarbeiderne i de ulike etatene i kommunesektoren og derigjennom spør dem: Hva er det en kan gjøre for å få et kvalitativt bedre arbeid til en rimeligere penge? Det er en holdning som har vist seg å gi store, gode resultater, og det er noe vi til de grader bør stimulere videre, i stedet for å bruke systemene knyttet til konsulentvirksomhet. Det brukes for mange konsulenter, og medarbeiderne i offentlig sektor får altfor lite oppmerksomhet. Det er medarbeidernes holdninger, medarbeidernes lyst til å forbedre seg, som må stimuleres. På det punktet har vi store, positive utviklingsmuligheter, og det er noe av kjernen i det rød-grønne prosjektet.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-12:
Takk til saksordføreren for en balansert fremstilling – og også til representanten Lundteigen for en balansert fremstilling. Mye er allerede sagt av mine medforslagsstillere når det gjelder representantforslaget om å endre bestemmelser om oppbevaringsplikt for regnskapsdokumenter. Jeg skal derfor forsøke å fatte meg i korthet. For Venstre har forenkling for norsk næringsliv vært en svært viktig sak i mange, mange år. Vi har alene eller sammen med andre opposisjonspartier foreslått en rekke forslag til forenkling de siste årene. Enkelte av disse, som f.eks. fritak for revisjonsplikt for noen bedrifter, men langt færre enn antatt, har regjeringen senere adoptert – all ære for det. Alle tiltak som bidrar til forenkling, er bra. Det er viktig at de mest kostnadseffektive tiltakene iverksettes først. Fritak for revisjonsplikt er et slikt forslag. Reduksjon i oppbevaringstid for regnskapsmateriale er et annet. Flere har vært inne på kostnadene for oppbevaring – en betydelig kostnad for noe som Venstre og de øvrige opposisjonspartiene mener er helt unødvendig. Bare kostnader til regnskapspermer, beregnet av NARF til ca. 8 millioner permer per år, er på et sted mellom 50 og 75 mill. kr årlig. Altså er det betydelige kostnader som bindes opp helt unødvendig, og som burde og kunne vært frigitt til bedriftenes kjernevirksomhet: utvikling og styrking av bedriftene og dermed trygge arbeidsplasser og vår felles velferd. I tillegg vil det offentlige få inn mer skatteinntekter som resultat av bedre resultater i bedriftene – nær sagt et kinderegg, for å bruke et populært uttrykk. Svaret fra regjeringen og regjeringspartiene er at det nå skal bli valgfritt om man vil oppbevare regnskapsmateriale elektronisk eller i perm. Det er vel og bra, men det er heller ikke kostnadsfritt med elektronisk lagring. Dette er en sak som har vært utredet og kartlagt etter alle kunstens regler. Allikevel må det, ifølge stortingsflertallet og regjeringen, utredes og kartlegges videre. Jeg undres over hva det er regjeringspartiene og regjeringen tror de vil oppdage etter enda en vurderings- og kartleggingsrunde som ikke allerede er kjent. Jeg håper finansministeren, som er neste taler, kan svare på to enkle spørsmål. Spørsmål 1 er: Har finansministeren noen statistikk som viser hvor mange ganger det de siste ti årene har vært av avgjørende betydning for skattemyndigheter eller påtalemyndigheter at regnskapsmateriale eldre enn fem år har vært tilgjengelig? Spørsmål 2 er: Hvilke negative konsekvenser er rapportert i våre naboland Sverige og Danmark etter at oppbevaringstiden ble redusert til henholdsvis syv og fem år? Jeg tror ikke man skal være rare spåkvinnen for å slå fast at oppbevaringsplikten for regnskapsmateriale kommer til å bli redusert. Det lett uforståelige er at regjeringen og regjeringspartiene må utrede og utrede og deretter kartlegge og kartlegge før det blir et endelig resultat.
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-12:
Regjeringspartner, SVs Geir-Ketil Hansen, sa i sitt innlegg at det må være lettere å eie enn å leie. Det er Venstre veldig enig i. Flere har vært bekymret for Finanstilsynets krav på 15 pst. Samtidig er det nå slik at mens det bare er 20 pst. fradrag på sparebeløp i BSU-ordningen, er det 28 pst. fradrag i rentekostnader knyttet til forbrukslån. Er dette noe finansministeren vil rydde opp i?
Borghild Tenden (Venstre), 2012-06-12:
I mitt innlegg siterte jeg fra finansministerens brev til komiteen, der han skriver at han mener «det ikke er riktig å la Norges engasjement med hensyn til tiltak rettet mot bevaring av regnskog føre til en prinsipielt annerledes eller strengere behandling av selskaper med drift innenfor denne sektoren». Jeg må nesten be finansministeren klargjøre hva han mener med denne formuleringen, sett i lys av at Stortinget årlig bevilger milliarder til bevaring av regnskog.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Det har vært flere saker om økonomisk kriminalitet der en har sett at det har vært et betimelig behov for å gå utover fem år og ta de lange tidslinjer i forbindelse med både etterforskning, oppklaring og for så vidt rettssaker knyttet opp mot saker om økonomisk kriminalitet. Men, som vi sier, dette er et avveiningsspørsmål mellom behovet for forenklinger på den ene siden og behovet for å ha dokumentasjon på den andre siden. Som også representanten Lundteigen viste til, er det klart at noen mer kompliserte forhold på bl.a. eiersiden gjør at en skal vurdere veldig nøye om en skal ha en stuttere oppbevaringstid enn det en har i dag. Men dette er spørsmål som vi skal gå gjennom, og vi skal love at det også blir en god statistikk i forbindelse med den gjennomgangen.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Når det gjelder tidshorisonten, akter vi å gjøre det så raskt det lar seg gjøre. Jeg har registrert at en ønsker å få en tilbakemelding så fort som råd er, og senest i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett neste år.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Det er to forhold som blir tatt opp her. Det ene er forholdet til eventuell beskatning av området – det er jo en beskatning der i dag – men en tilleggsbeskatning, for å bruke det uttrykket. Det er en internasjonal trend der en diskuterer ulike varianter. For litt siden vedtok f.eks. Europaparlamentet med stort flertall en eller annen form for transaksjonsskatt. Norge følger med i den debatten, og vi vurderer dette løpende. Vi vil komme tilbake til det når vi bl.a. ser hen til den internasjonale utviklingen – det er punkt én. Punkt to: Når det gjelder forholdet til kapitalkrav, slik som det er i EUs kapitaldirektiv, Basel III-reglene, er det, som det ble sagt her, en nordisk arbeidsgruppe som ser på det. Resultatet fra den gruppen vil bli lagt fram på finansministermøtet vi skal ha i Oslo den 2. juli.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Det var bra at jeg fikk anledning til å fortsette resonnementet mitt fra svaret i stad. Det er slik at bakgrunnen for denne arbeidsgruppen var innføringen av ulike kapitalkrav som er på den internasjonale dagsordenen, og muligheten for en mest mulig samordnet nordisk tilnærming til det. Det er utgangspunktet for denne gruppen. Det dreier seg om hvorvidt en skal gå raskere fram, det dreier seg om overgangsregler, og det dreier seg om mest mulig felles beregningsmetoder for risiko. Det arbeidet er godt i gang, og det vil som sagt bli lagt fram den 2. juli. Så vil det alltid være slik at en må holde åpent for at en kan ha nasjonale tilpasninger, basert på to forhold. Det ene er forholdet til det en kaller systemviktige banker eller finansinstitusjoner i eget land, og det andre er om det er særlige risikoforhold som gjør at en i et enkeltland, det være seg Norge, Sverige, Finland eller et annet nordisk land, bør ha spesielle forholdsregler som tar høyde for det. Men ja, en mest mulig samordnet tilnærming er en viktig del av den jobben som nå gjøres.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Det har jo vært litt forskjellige navn på dette – transaksjonsavgift, transaksjonsskatt. Tobin-skatt er et annet uttrykk som har blitt brukt. Vi har fra norsk side støttet det prinsippet. Vi støtter bl.a. det utspillet som kom fra tidligere president Sarkozy i Frankrike, men har sagt at det er viktig at en slik avgift/skatt innføres i en bred internasjonal sammenheng. Grunnen til det er at det å innføre en slik skatt på ensidig grunnlag vil føre til at en flytter banktjenester eller finansielle tjenester til områder der en ikke har en slik skatt. Så innføring i en bred internasjonal sammenheng er viktig. Så vil det oppstå ytterligere et spørsmål som antageligvis vil bli minst like komplisert: Hva skal pengene brukes til? Skal de brukes til innenlandske formål, eller skal de f.eks. brukes til å finansiere viktige internasjonale initiativ som f.eks. å ta tak i klimautfordringer? Ja, Norge har støttet det forslaget som kom fra Frankrike, men i en bred internasjonal sammenheng.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Det er mulig at jeg har svart på en litt uklar måte, eller at representanten Solvik-Olsen ikke har fått med seg poenget. Men hovedpoenget med denne arbeidsgruppen, som går på tvers av nordiske finansministerier, er nettopp å se på en mest mulig felles tilnærming til de internasjonale krav som nå er kommet om økte kapitalkrav og nye ordninger i forhold til det å regulere finansmarkedet. Det er forholdet til EUs kapitaldirektiv som nå diskuteres i EU, det er forholdet til Basel III-regelverket, det er forholdet til tempo på overgangsordninger, og det er forholdet til vekting på risiko, slik at den blir vektet på en mest mulig lik måte. Grunnen til at vi gjør det, er at det er et betydelig felles nordisk bankmarked, og det er for å sørge for at man har mest mulig like konkurranseforhold mellom aktørene i det nordiske bankmarkedet. Så her gjør vi faktisk den jobben som vi har sagt vi skal gjøre, og som representanten Solvik-Olsen er opptatt av.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Vi har sagt at vi i forbindelse med boligmeldingen som blir lagt fram i høst – det er planen – vil vurdere BSU-ordningen. Det er punkt nr. 1. Punkt nr. 2: Det er nok slik som flere debattanter har vært inne på, at det er viktig at en nærmer seg situasjonen i boligmarkedet på en litt bredere front enn å ha ensidig fokus enten på Boligsparing for ungdom eller egenkapitalkravet, som er lagt der fra Finanstilsynet. Den viktigste årsaken til det vi nå ser i boligmarkedet, er den store ubalansen mellom etterspørselen etter bolig og produksjonen av boliger. Der kan staten og regjeringen og politikere sentralt spille en viktig rolle, men der kan ikke minst lokale politikere gjennom tilrettelegging av boligutbygging m.m. også spille en vesentlig rolle. Så i løpet av høsten får Stortinget også en mulighet til en bred tilnærming til den situasjonen vi nå ser i boligmarkedet, som også regjeringen er glødende opptatt av, for å si det slik.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Som jeg også sa i høringen som var i finanskomiteen, er det slik at når selskaper er utelukket, trenger det ikke bety at de er utelukket for all framtid. Det betyr òg at selskap kan bli tatt opp til en ny vurdering, dersom de har endret atferd, eller dersom grunnlaget for det som var uttrekket, har endret seg. Så – ja, en har en vurdering av det i ettertid, om muligheter framover. Som representanten også påpeker, har en ulike redskaper. Det ene er uttrekk – som en gjør i flere tilfeller – det andre er å sette selskap til observasjon, og det tredje er gjennom eierskapsutøvelse, enten gjennom Pensjonsfondet alene eller sammen med andre eiere. En har ulike virkemidler, og jeg tror det er den riktige måten å gjøre det på. En kan òg se for seg at det er f.eks. samhandlingsmuligheter gjennom de ulike virkemidler en har til disposisjon
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Jeg tror ikke det har noen hensikt å diskutere enkeltsaker og enkeltselskaper i Stortinget. Vi har en ordning der Etikkrådet vurderer situasjonen i enkeltselskaper, der Finansdepartementet tar en selvstendig avgjørelse ut fra den vurdering som Etikkrådet gir. I de aller fleste tilfellene slutter en seg til Etikkrådets anbefaling. I noen tilfeller har en valgt en litt annen tilnærming. Jeg viser for så vidt til begrunnelsen som er gitt for de standpunktene en har tatt i de ulike sakene. Det er NBIM, som investor, som vurderer løpende hvilke selskaper en skal investere i, og som òg har ansvaret for å vurdere hvorvidt et selskap har endret atferd på en slik måte at det kan være aktuelt å gjenåpne investeringer i det aktuelle selskapet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Jeg vil for så vidt også her vise til det jeg sa i høringen med komiteen når det og et tilsvarende spørsmål ble stilt, og bare understreke at SPU er en finansiell, langsiktig investor, det er ikke noe utenrikspolitisk redskap. En hadde en tilknytning til obligasjoner fra et bestemt land i forbindelse med en internasjonal boikott – men det var en helt annen sak. Min klare holdning til dette er at slik er det, og slik skal det være i framtiden – det er ikke noe utenrikspolitisk instrument.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Hvis jeg skal velge mellom de tre begrepene som representanten bruker, er det et område som er til observasjon – med henvisning til den diskusjonen som vi hadde i forbindelse med fjorårets melding da dette var oppe, da en drøftet det og sa at en ikke nå var rede til å gå inn i framvoksende markeder. Det ville først og fremst bety en investering i unoterte selskaper, med de utfordringer det fører til. Men jeg vil òg vise til at den endringen som en nå gjør i indeksene, gjør at en over tid vil øke investeringen i framvoksende markeder fra 6 til 10 prosentenheter, og det er klart at etter hvert som en får mer utviklede markeder i disse landene, vil det være aktuelt med investeringer der. I mellomtiden får vi bruke f.eks. Norfund eller andre instrumenter vi har for investeringer i den type land som representanten Syversen her viser til.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Jeg kan innrømme at i noen tilfeller bruker man språk som er litt knyttet opp mot den bransjen man er i, nemlig investorbransjen. Hovedpoenget er at man gjennom å kjøpe aksjer i annenhåndsmarkedet ikke bidrar til å utvide kapitalen for vedkommende selskap, slik at man på bakgrunn av det kan utvide virksomheten sin. Som jeg har sagt, er dette et område vi er opptatt av. Man har f.eks. utelukket to malaysiske selskaper knyttet til grov miljøskade i regnskogen. Det er også slik at Etikkrådet er i gang med en gjennomgang av enkelte sektorer og virksomhetstyper, der risikoen for alvorlig miljøskade vurderes som særlig stor. Det vil omfatte f.eks. området ulovlig skogshogst og annen ødeleggende hogst, så temaet er til diskusjon bl.a. i Etikkrådet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Jeg skal ikke bruke mye tid på innledningen, men jeg satt liksom med en følelse av at en så for seg at her satt det fagforeninger, sentralstyremedlemmer og andre med ett formål: å bruke mest mulig penger på en minst mulig effektiv måte. Men la nå det ligge. I OECD-rapporten er det to ting som jeg vil trekke fram. Det ene er selve tilnærmingen til begrepet «Value for Money», at en bør innrette virksomheten slik at en får flest mulig tjenester ut av de kronene som en setter inn. For øvrig synes jeg rapporten understreker at mye av det en allerede gjør i Norge, er viktige tiltak. Det vi gjør på IKT-siden, det vi gjør med kvalitetssikringssystemet for beslutningsgrunnlaget, er eksempler på at vi er godt på linje med det en jobber med også internasjonalt. Det er slik at vi må hente både inspirasjon, lærdom og kunnskap internasjonalt. Samtidig skal vi anvende dette i Norge. Da må vi også bygge på norske erfaringer og norske muligheter.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-06-12:
Jeg ble også litt overrasket over statsrådens innlegg, så det naturlige oppfølgingsspørsmålet er hvilket tidsperspektiv man da har på oppfølgingen. Det er jo riktig, som statsråden sier, at det er et avveiningsspørsmål. I hvert fall de innspillene vi har fått, går ut på at det aller meste av kriminalitet som kan avdekkes, kan man lett avdekke med en oppbevaringsplikt på fem år. Ethvert forenklingstiltak kan jo plukkes ned med at det finnes spesielle tilfeller som vil kunne unnslippe ved å gjøre forenklingen. Så mitt spørsmål er: Hvilket tidsperspektiv har da statsråden på den gjennomgangen?
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
Eg tek ordet i denne saka for å snakka om oppbevaring av rekneskapsdokument, da eg òg er saksordførar for representantforslaget. Forenkling for næringslivet er eit viktig mål for oss i regjeringa og for oss i Arbeidarpartiet. Difor har me sett eit mål når det gjeld forenkling, på 10 mrd. kr innan 2016. Difor tok me òg vekk revisjonsplikta for små aksjeselskap. Likevel er det sånn at me alltid må vega samfunnsomsyn på den eine sida og forenklingar på den andre sida – og sjå kva som skal vega tyngst. I utgangspunktet – når me tenkjer på desse 80 millionar ringpermane – er det kanskje lett å forstå spørsmålet om lagringstid. Det kjem eg litt tilbake til. Me har valt framleis å ha ti års oppbevaring. Det er av omsyn til fleire ting, både kontroll og samfunnsnytte. Men sjølvsagt har me diskutert desse kostnadene for næringslivet, og det er eit spørsmål me alltid skal stilla. Men det som er nytt, er jo det med oppbevaringsmedium. Når oppbevaringsmedium vert elektronisk, vert jo dei 80 millionar ringpermane, som NARF nemner i sin høyringsuttale, langt, langt færre når bedriftene vil ha elektronisk oppbevaring. Eg vil tru at bedriftene vil gå over til elektronisk oppbevaring, f.eks. med scanning av fakturaene, og i framtida vil også elektroniske fakturaer verte mykje meir vanleg. Da må ein stilla spørsmålet om den innsparinga frå ti til fem år er så stor som opposisjonen seier. Eg har ikkje tal på det. Eg kontakta òg rekneskapsbransjen i går for å stilla spørsmålet, og det svaret dei gav meg da, var at dersom ein kan bruka elektronisk medium til oppbevaring, vil innsparingsbehovet vera marginalt, og samfunnsnytta av ti års oppbevaring vil vega mykje tyngre. Likevel skal me utgreia spørsmålet meir, så me er trygge på at me både har teke omsyn til næringslivet og har teke omsyn til samfunnsnytten. Det dei som eg snakka med i rekneskapssektoren i går, òg sa til meg, er at ofte er det sånn at det går gjerne to–tre år før ein får eit bokettersyn, som kanskje avdekkjer systematiske feil. Da vil det vera behov for å gå lenger tilbake i tid, og da vert fem år kort.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Fremskrittspartiet har alltid hatt det synspunktet på revidert nasjonalbudsjett at det ikke er en ny budsjettbehandling. Skal man legge fram forslag, må det være nye endringer som har kommet etter at det ordinære budsjettet er behandlet. Det betyr at flere av forslagene som er fremmet i dag, både når det gjelder arveavgift, aviser, boligsparing for unge osv., og som vi kan være enige i, ikke vil få vår støtte på annen måte enn ved merknadsskriving. Regjeringen foreslår å skjerpe reglene om beskatning av eiendeler som tas ut av norsk beskatningsområde. Vi mener at de må være så fleksible som mulig, slik at de ikke hemmer norske bedrifters omstillingsevne. Dette gjelder også omstillinger på tvers av landegrensene. Fremskrittspartiet registrerer at regjeringen begrunner forslaget med beslutninger fattet i EU-domstolen. Vi mener imidlertid at regjeringen legger til grunn en unødvendig streng fortolkning av domstolens beslutning. Vi vil derfor gå imot forslag til endringer i skatteloven § 9-14 og § 14-60, om skattlegging ved uttak av objekt fra norsk skattleggingsområde. Regjeringen går også gjennom dette med eiendomsskattesaker osv. Det er en bra gjennomgang, men man gjør ikke noe med lett flyttbart utstyr, som i langt større grad blir beskattet. Det betyr i realiteten at det er en skatteskjerpelse. Det er synd at man ikke tar tak i det. Regjeringen foreslår videre å redusere tilleggsskatten når opplysningssvikten gjelder poster hvor ligningsmyndighetene allerede sitter med opplysningene fordi de har innberettet fra annet hold. Dette gjelder eksempelvis når arbeidsgiver har innberettet lønnsinntekt, men for sent til at opplysningene kommer med i den utsendte selvangivelsen, og skattyter glemmer å føre den opp. Regjeringen foreslår å redusere satsen fra 30 pst. til 10 pst. Det er bra at regjeringen senker satsen, men vi mener at satsen også etter endringen er for høy. Begrunnelsen for tilleggsskatt er at den skal bidra til at skattyter oppfyller opplysningsplikten etter loven. Gir skattyter uriktige eller ufullstendige opplysninger, kan dette vanligvis føre til skattemessige fordeler, og ileggelse av tilleggsskatt er da en fornuftig sanksjon. Fremskrittspartiet mener begrunnelsen ikke på samme måte kan benyttes når ligningsmyndighetene allerede sitter på de aktuelle opplysningene. Derfor fremmer vi følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om at det innføres et maksimalbeløp for tilleggsskatt ved tilfeller hvor ligningsmyndighetene allerede sitter på opplysningene da disse er innberettet fra annet hold. Maksimalbeløpet settes til 10 000 kr.» Regjeringen gjør også en vurdering av omvendt avgiftsplikt i bygge- og anleggsbransjen. Vi mener at Finansdepartementet, i samråd med næringslivet, burde se på ulike modeller – og ikke bare avvise det – for å se om vi kan finne en enklere løsning enn det arbeidsgruppen har foreslått. Et slikt forslag vil kunne bli sendt på høring, slik at forslaget blir grundigere behandlet av regjeringen enn det er lagt opp til. Jeg tar opp våre forslag.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Jeg er litt usikker på om representanten Ivar Kristiansen snakket litt over seg da han konkluderte med at jagerflyene skulle lande på Evenes. Jeg har en litt annen plan. Det er sagt mye godt her i kveld, og jeg kunne skrevet under på det meste. Dette er en dårlig veistrekning som er ulykkesbelastet. Det har vært en kraftig økning i tungtransporten i området, og transport med jernbane som går over på trailer, har økt kraftig når det gjelder fiskeprodukter som sendes fra Lofoten og Vesterålen og inn til Narvik og videre med tog. Det er veldig, veldig bra. Jeg synes også det er veldig bra at vi får nye veistrekninger også i Nordland. Men diskusjonen går jo ikke på om man er enig eller uenig i prosjektet. Jeg har lyst til å komme med en opplysning for dem som ikke vet det: Lofast, E10, ble altså bygd – og hold dere fast – uten bompenger. Bygging av veier er en statlig oppgave. Det de rød-grønne er i ferd med å gjøre, er å privatisere veibyggingen. Når jeg hører på flere av representantene – som Geir-Ketil Hansen og Bendiks H. Arnesen – som har ordet, skulle en tro at man ikke visste at det er i denne sal finansieringen bestemmes. Man kan ikke skylde på andre. Det er vi, gjennom avstemningene her, som bestemmer om vi skal ha bompenger, eller om vi skal bruke av det kolossale overskuddet vi har, til å finansiere veier i Norge. Jeg hørte Hansen si at han var veldig fornøyd med at i både Narvik og her tenkte man nytt. Hvis Hansen ønsker å tenke nytt, kunne man kanskje begynne å finansiere veier uten bompenger, for det måtte jo være noe nytt. Jeg undres mange ganger på hvorfor man ville på Stortinget. Man deltok i valgkamper i Nordland og kjempet om å komme inn på Stortinget. Var det ikke nettopp for at man i denne salen kunne ta avgjørelser om å bygge veier, med de pengene vi har i Norge. Så skal vi altså bruke 960 mill. kr til å betale renter for å finansiere et lån på 860 mill. kr. Hvor er fornuften i det? Det som er enda mye verre, er at den norske stat låner penger til Tyskland til 1,8 pst. rente for å bygge veier, mens vi i dette landet selv må låne penger til 6,5 pst. rente for å bygge veier. Det er noe som er riv ruskende galt.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-06-12:
Jeg kan i stor grad slutte meg til de innledende ord fra representanten Svendsen om at det ikke er så mange omkamper vi inviterer til i revidert. Når vi kommer til skattedelen av regjeringens forslag, er det kun på ett punkt vi finner grunnlag for å fremme – sammen med andre – en endring i regjeringens opplegg. Etter mitt og Kristelig Folkepartis syn bør revidert ikke minst brukes til å søke å rette opp «feila fra i går», eller at det er kommet til endringer i terrenget som tilsier at også kartet bør endres, og det gjelder boligsparing for ungdom. Jeg synes egentlig det er ganske oppsiktsvekkende at en rød-grønn regjering, med den historiske tradisjon i hvert fall noen av disse partiene har hatt for å være opptatt av at alle bør ha mulighet til å skaffe seg en bolig, har en så til de grader passiv holdning når det gjelder boligsituasjonen her i landet, ikke minst for ungdom. Ved at man har økt egenkapitalkravet til 15 pst., har man ytterligere sørget for at mange grupper stenges enda mer ute fra boligmarkedet. I tillegg har man det generelle bildet at boligprisene nå blir så høye at man er i ferd med å få et klassedelt boligsamfunn. Det undrer meg stort at det er så mye tafatthet i en rød-grønn regjering på dette punkt. Jeg skulle like å se hva en rød-grønn opposisjon hadde anført dersom det var en ikke-sosialistisk regjering som hadde sittet med ansvaret i samme situasjon. Da tror jeg man hadde sett ganske andre adjektiver enn det vi nå ser de rød-grønne beskrive situasjonen med. På denne bakgrunn er det vi – sammen med andre opposisjonspartier – på dette punkt fremmer endring til forslag, for i hvert fall å bidra der vi kan, på skattesiden, nemlig ved å sørge for at boligsparing for ungdom styrkes. Når det gjelder det generelle i forhold til regjeringens arbeid, eller manglende arbeid, for å sørge for en boligforsyning til mange, skal vi komme tilbake til det ved flere anledninger.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-06-12:
President, til dagsordenen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-06-12:
Jeg vil, hvis det er mulig, foreslå at vi behandler ferdig det komiteens leder snakket om, nemlig statsregnskapet, og at vi går tilbake til sak nr. 5 – hvis det lar seg gjøre uten at det bryter med forretningsordenen.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-06-12:
Jeg vil følge opp det spørsmålet som går på aktivitetsskatt, eller transaksjonsskatt – ettersom hvordan man ser det. Jeg leser finansmarkedsmeldingen slik at regjeringen prinsipielt sier ja til en slik skatt. Det kan være greit å få med også fra finansministerens side. Mitt spørsmål er: Hvis man er prinsipielt enig, ser man selvfølgelig hen til om andre land vil gjøre dette. Hvordan mener finansministeren at en slik skatt eventuelt bør innrettes, slik at den virker etter sin hensikt?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-06-12:
Jeg har lyst til å utfordre finansministeren på dette som en samlet opposisjon går inn for, nemlig et eget investeringsprogram for bærekraftige bedrifter og prosjekter i fattige land og fremvoksende markeder. Da har jeg lyst til å spørre på denne måten: Er en slik tanke noe man har satt til observasjon, er det noe man har utelukket, eller er det noe man aktivt har tenkt å forholde seg til?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Jeg er enig i mange av bekymringene som Lundteigen drar opp, men jeg forstår ikke hvorfor kritikken rettes mot Fremskrittspartiet, når hans parti sitter i regjering og kan gjøre noe med dette. Vi er veldig glad for den oljemeldingen som regjeringen til slutt la fram, for den var i stor grad preget av den politikken Fremskrittspartiet hadde argumentert for i sju år, og heldigvis ikke preget av den politikken de rød-grønne hadde kranglet om i sju år. Men hvis Lundteigen er uenig i den oljepolitikken som i dag føres, bør han fremme forslag i Stortinget om å endre den – ikke legge skylden for de eventuelle negative sidene av den på Fremskrittspartiet, mens han selv gleder seg stort over de oljeinntektene man får og kan bruke i statsbudsjettet. Jeg er helt enig i at vi må gjøre noe for at norsk industri skal bedre sin konkurranseevne. Derfor har Fremskrittspartiet ønsket å bedre avskrivingsreglene. Derfor har vi ønsket å justere en del miljøregler, som gjør at industrien i dag flytter ut i stedet for å investere i Norge. Derfor har Fremskrittspartiet sagt at vi bør bruke litt mer av oljeformuen vår til å investere i infrastruktur, slik at den næringen som er i Norge, bedre kan konkurrere mot utlandet, slik at norske ingeniører ikke skal sitte i bilkø, men faktisk være på jobb eller være sammen med familien for å få bedre livskvalitet. Dette stemmer de rød-grønne imot, fordi man ikke skal endre på investeringsmetodene. Det er altså viktigere at flyselskap driftes, og at flyplasser bygges utenfor statsbudsjettet, enn at man satser på bedre veier. Når man vet at man får 3,5 kr tilbake for hver krone man investerer i hovedveinettet, er det åpenbart at det å plassere litt mer av oljeformuen i norsk infrastruktur ville være til gode både for økonomien i dag og for framtidig økonomi. Når vi vet at lønnsomheten med å framskynde jernbanebygging av intercitytriangelet rundt Oslo ville bedre seg med 22 mrd. kr, sier det seg selv at det ville være fornuftig å ta en diskusjon om hvordan man forvalter oljeformuen for å bedre norsk økonomi, og ikke bare investere den i utlandet. For øvrig når det gjelder internasjonal solidaritet, er det litt spesielt at representanten Lundteigen opphever seg selv til å dømme andres syn på hva solidaritet er. Fremskrittspartiet har også stor omsorg for folk som ikke har det godt. Vi ønsker også å bedre det. Men jeg og Fremskrittspartiet tror ikke at det å gi gaver til korrupte regimer er måten å gjøre det på, når man heller kan forvalte oljefond, som hjelper dem til å investere i et finansmarked som hjelper til å utvikle næringsvirksomhet og industri. Det samme gjelder matproduksjon. Jeg kommer fra Jæren. Jeg vet hvor viktig dette er. Men jeg tror altså ikke at landbruket skal være et sysselsettingsprosjekt for å ivareta gammeldagse strukturer. Dette handler om å få til en mer effektiv produksjon. Da må man legge om på subsidieordningene, da må man legge om på reguleringene, slik at landbruket kan opptre som en næringsvirksomhet og ikke som en vernet bedrift, som Lundteigen oppfatter det som.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Det siste svaret er litt interessant, sett opp imot det første spørsmålet. Her vektlegger regjeringen at hvis det skal jobbes med en Tobin-skatt, skal en se det i en internasjonal sammenheng. Det er en veldig bra avklaring for Fremskrittspartiet. Samtidig har han altså stilt spørsmål om harmonisering i Norden, der man ser at et uharmonisert regelverk på risikovekting og kapitaldekning vil gi at like aktører i det norske markedet vil ha ulike rammebetingelser, avhengig av om de er en svensk bank, en dansk bank eller en norsk bank. Så det regjeringen selv vektlegger i konkurransesituasjonen gjennom en Tobin-skatt, ser en vekk fra med en gang man går i det norske bankmarkedet. Burde en ikke utfordre den logikken som finansministeren har når det gjelder Tobin-skatten, og som jeg er helt enig i, og legge større vekt på det når en ser på reguleringer av det norske bankmarkedet, der også utenlandske aktører deltar og konkurrerer?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Statsråden tok opp enkelte sider rundt Etikkrådet, og det er altså anbefalinger som har medført at enkelte selskap har blitt utestengt fra å kunne være i porteføljen til oljefondet. Et av de selskapene er Wal-Mart. Under høringen om denne saken i finanskomiteen vektla finansministeren at det var interessant å være til stede i en del selskap, selv om de kunne ha etikkutfordringer, rett og slett fordi at ved å være i selskapet kunne en jobbe med å bedre etikkproblemet, mens hvis en var på utsiden, hadde en ikke sjanse til det. Da er spørsmålet: Hvorfor kan ikke Wal-Mart være et av de selskapene der en faktisk ser at en kan være med på å bidra til å bedre arbeidernes rettigheter, istedenfor at en – av viktige symbolske årsaker for enkelte parti – har valgt å ekskludere akkurat det selskapet fra porteføljen? Vil regjeringen med jevne mellomrom ta en gjennomgang av de selskapene som er utelatt, for å se om ting kan ha endret seg, og at de bør kunne være en del av investeringsporteføljen likevel?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
At en har ulik grad, er vi klar over. Spørsmålet her er hvorfor Wal-Mart har fått den strenge behandlingen, sammenliknet med at regjeringen f.eks. valgte å overse anbefaling fra Etikkrådet om å utestenge PetroChina – det har sannsynligvis en politisk overtone når en gjør en sånn beslutning, mens en ikke tok det hensyn når det gjaldt Wal-Mart. Da er spørsmålet: Når gjorde en sist en revurdering av de selskapene som allerede er utelatt? Og hva er grunnen for at han i Wal-Mart-saken velger å gå til det strengeste skrittet – nemlig utestenging – istedenfor det som man gjør i de fleste andre saker, nemlig heller å prøve å påvirke selskapet innenfra?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
For det første: Undertegnede hevdet ikke at vi skulle bruke pengene minst mulig effektivt, som finansministeren ga inntrykk av. Jeg synes han skal være litt ryddig når han gjengir hva andre talere har sagt. Fremskrittspartiet brukte mye tid på OECD-rapporten, som utgangspunkt for dette forslaget. Vi refererte til den både i selve forslagsteksten og i innstillingen. Da er spørsmålet: Fant finansministeren selv noe som inspirerte ham, eller som de kommer til å følge opp i sitt arbeid med å effektivisere offentlig sektor? Fant han noen som helst inspirasjon hos dem som har kikket oss litt i kortene fra utsiden, som han gjerne vil dele med Stortinget?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-12:
Det å få ferjefri vei mellom Ryfylke og Nord-Jæren har vært en våt drøm for veldig mange av oss. Ja, jeg vil si at for Fremskrittspartiet har det vært med på å bekrefte at det er veipartiet, som vil ha gode løsninger. Flere har i debatten i dag forsøkt å så tvil om dette, som om Fremskrittspartiet nå plutselig er imot å få ferjefri tilkobling til Ryfylke. Det er å snu debatten fullstendig på hodet, og jeg vil ta sterkt avstand fra det. Å få innlegg fra Nordtun i denne saken blir litt meningsløst. At enkelte her ønsker å få kortere vei til hytta, forstår jeg veldig godt, men at en avsporer debatten på denne måten, er meningsløst. Vi ønsker ferjefri tilkobling. Det vil øke boligmarkedet, og det vil øke jobbmarkedet. Det er positivt for Nord-Jæren av så mange ulike grunner. Det er denne konkrete løsningen her vi er skeptisk til, rett og slett fordi Stortinget gjennom mange tiår har sett at mange veiprosjekter har blitt betydelig dyrere eller mer utrygge enn det en la til grunn. Derfor innførte en en ordning med kvalitetssikring av prosjekter. Når denne kvalitetssikringen for en sjelden gangs skyld viser at her er det mange røde lys, her er det ting som en bør gjøre noe med før en går videre, velger Stortinget altså å ignorere det. Det er dette som for meg blir fullstendig uforståelig: En ser at dette er et veiprosjekt der en kommer med mange advarsler, og så skal en likevel ikke bry seg! Hva er da poenget med KS2-runden? Da kan en like godt fjerne den. Hvis regjeringen hadde gått en runde til og besvart innsigelsene fra fagfolkene på en skikkelig måte, hadde Fremskrittspartiet sagt greit, vi gjør det, for vi ønsker dette. Men når advarslene ikke ble besvart skikkelig, vil vi ikke ta risikoen ved å sette i gang et prosjekt som skal koste bilistene 10 mrd. kr i bompenger, for så plutselig å si: Oi, det var ikke tett likevel. Har vi ikke lært noe av Gardemobane-utbyggingen? Det er slike ting vi ønsker å unngå. Vi vet også at frykten er at hvis en får gjennomført kravet om økt kollektivandel, kan det redusere bompengeinntektene fra bilistene såpass mye at økonomien her ikke vil henge sammen som forutsatt. Hvilken unnskyldning har da de øvrige partiene for at en ikke lyttet til advarslene, men bare peste på? Dette koster mye penger. Det er også et eksempel på at det er meningsløst at vi skal bompengefinansiere veiprosjekter i oljerike Norge. Dette prosjektet koster bilistene i utgangspunktet 4,8 mrd. kr å bygge, deres andel koster 4,8 mrd. kr. Så skal en altså lånefinansiere dette – sannsynligvis gjennom Kommunalbanken, og da kommer pengene fra utlandet – til en rente på 6,5 pst., mens vi låner penger til Tyskland til 1,8 pst. Vis meg den bedriftslederen som synes det er smart å spare overskuddet i banken og lånefinansiere sine investeringer!