trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-10:
Siden saken også handler om tvangsretur og hvordan dette foregår i praksis, har jeg registrert at innvandringsministeren frykter en ny asylkrise. Samtidig ser vi at tillitsvalgte i PU, Politiets utlendingsenhet, er bekymret for den enorme nedbemanningen vi nå ser. Som kjent har PU viktig kompetanse for å sikre tvangsretur til de landene vi har returavtale med, og for å bevare asylinstituttet. Men det handler også om den kompetansen de har som er unik for å kunne sikre en human og effektiv returpolitikk. Spesielt når det er barn inne i bildet, må det være så humant og skånsomt som mulig. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hvordan vil nedbemanningen påvirke det?
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-10:
De nylige tallene viser at regjeringen ikke oppnår de målene man har for tvangsretur. Det er realiteten. La meg dele noen av de klare tilbakemeldingene tillitsvalgte i PU har gitt, og som sier noe om virkeligheten. Jeg velger å sitere lokallagsleder Åsbjørg Gussgaard i intervju med TV 2: «For noen uker siden fikk vi 88 på en uke, og allerede da så vi at det raknet. Vi er ikke i stand til å håndtere den mengden per nå.» Hun sier videre: «Situasjonen for de ansatte i PU er veldig tøff. Som det er i dag, sliter vi allerede på visse områder med å drifte forsvarlig.» Hvordan vil statsråden respondere på det?
Ove Trellevik (Høyre), 2019-12-10:
Regjeringas politikk på innvandringsfeltet verkar svært bra. Regjeringa vart sett på prøve i 2015, men no er omfanget av asylsøknader betydeleg redusert av fleire grunnar. UDI hadde bl.a. i 2015–2016 ein gjennomgang av eigen praksis for asylsøkjarar frå Afghanistan. Gjennomgangen viste at UDI hadde lagt ein lågare terskel til grunn for vurderinga av tryggleikssituasjonen enn kva relevante rettskjelder, medrekna praksis frå EMD og andre land sin praksis og EUs statusdirektiv, skulle tilseia. Erfaringa med rimelegheitsvilkåret var at det førte til at fleire personar enn det våre folkerettslege forpliktingar tilsa, faktisk fekk flyktningstatus og opphaldsløyve. Stortinget vedtok i juni 2016 å oppheva rimelegheitsvilkåret ved vurderinga av internflukt. Lovendringa trådde i kraft 1. oktober 2016. Me ser at innstramminga har verka bl.a. ved fjerning av dette rimelegheitsvilkåret, og me ser at internasjonalt samarbeid har verka, bl.a. ved at UDI har justert sin praksis i desember 2018 med tanke på tryggleikssituasjonen i Kabul, og at områda Herat og Mazar-e Sharif kan vera trygge og tilgjengelege for internflukt. Så er det slik som også andre har nemnt her i dag, at personar som har behov for opphald av andre sterke menneskelege omsyn, får saka si vurdert etter § 38 i utlendingslova. Det er såleis ikkje noko behov for å innføra verken returstans eller rimelegheitsvilkår. Eg synest argumenta i Dokument 8-forslaget heller ikkje er tilfredsstillande. At det er få asylinnkomstar no, slik det vert argumentert for, betyr ikkje at me bør endra asyl- og innvandringspolitikken tilbake til raud-grøn politikk som gjaldt før asylforliket, når me no ser at regjeringas innstrammingar faktisk verkar i praksis. Ved ei slik endring som vert føreslått i dette Dokument 8-forslaget, vil nok mange måtta forventa ein ny auke i asylinnkomstar. Så vil eg visa til ein studie som UNICEF har gjennomført. I studien opplyste familiar som vart intervjua i Afghanistan, at det var inntektsmoglegheitene og utdanning som gjorde at dei sende f.eks. barna frå seg. Då dei same einslege mindreårige vart intervjua i Europa, framheva dei at det var av frykt for livet og politiske grunnar. Eg synest det er trist at barn vert brukte på den måten. Det er svært mange frå Afghanistan som ønskjer seg til både Noreg og Europa av heilt andre grunnar enn beskyttelse. Me kan ikkje letta på dette regelverket og opna opp for fleire som ikkje treng beskyttelse etter internasjonal rett. Når det gjeld tilsyn med tvangsretur, vil regelverket leggja opp til både uavhengigheit og med rett til sjølv å bestemma kva retur tilsynsmyndigheita ønskjer å føra tilsyn med. Eg trur dette vert svært bra.
Ove Trellevik (Høyre), 2019-12-10:
Det er ikkje alle som er einige i at me bryt folkerettslege prinsipp i denne salen, så det vert litt feil å påstå det. Grunnen til at eg tek ordet, er innlegget frå representanten Lars Haltbrekken om den afghanske mora som fekk opphaldsløyve i 2012 som einsleg kvinne utan mannleg nettverk. Tilbakekallinga kom då mannen kom til Noreg i 2012. Saka har vore til behandling i Oslo tingrett og i Borgarting lagmannsrett. Vedtaket frå UNE står fast, og domen er rettskraftig. Dermed er altså alle moglegheiter i norsk rettsvesen uttømt. Saka ligg no i menneskerettsdomstolen, EMD. Dei kan be om at me utset ein uttransport, men det har dei ikkje gjort i denne saka. Dei fire personane som oppheldt seg ulovleg i Noreg, hadde ein utreisefrist til 16. juli 2018; dei var altså pliktige til å forlata landet på eiga hand innan denne datoen. Når utreisepliktige personar ikkje har overheldt utreiseplikta si, er det jobben til politiet å gjennomføra tvangsretur. Ein lege og to sjukepleiarar var til stades ved pågripinga, og ved sjølve reisa frå landet var også dokteren med heilt fram. Medisinsk personell var såleis med heilt fram til Kabul. Det vart gjort medisinske vurderingar med omsyn til tilstanden deira heile vegen, og når det var slik at turen måtte avbrytast, er det eit godt døme på at dette faktisk verkar. Så eg er ueinig i at me har gjort feil i denne saka. Eg meiner at det som har vore gjort i denne saka, eigentleg ikkje kan gjerast betre. Det er rettstryggleik og det er tryggleik for både helse og liv når me følgjer uttransportar opp på ein så god måte som me har gjort i denne saka. Det vitnar om at me har gjort ein super jobb, eigentleg.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Det er alltid krevende når man har oppbemannet en etat for å håndtere en konkret problemstilling, som vi hadde både da vi overtok etter den forrige regjeringen – da var det mange som ikke hadde blitt returnert på en god stund – og etter asylkrisen i 2015. Når det blir færre å returnere, er det også mindre grunn til å bruke mye penger på å returnere. Derfor blir også måltallet redusert – rett og slett fordi det er færre personer som skal returneres. Det er grunnen til at vi også reduserer noe av bemanningen i Politiets utlendingsenhet. Dette er jo en overslagsbevilgning fra Stortinget, dvs. at man har mulighet til å kunne finansiere opp hvis det skulle bli nødvendig fordi det kommer flere. Både i UDI og i PU er man nødt til å tilpasse kapasiteten etter behovet. Hvis ikke vil vi kjøre med en stor overkapasitet som vil koste norske skattebetalere ganske dyrt.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Litt av grunnen til at man ikke oppnår målet nå, er at det kommer mange færre asylsøkere enn det man hadde forestilt seg da man la statsbudsjettet og dermed også måltallet for hvor mange som skulle returneres. Det er vanskelig og krevende å prøve å beregne – hva skal man si – nesten et år i forveien hvor mange asylsøkere som vil komme. Nå har vi et historisk lavt antall asylsøkere, noe som gjør at det også blir færre returer. Men dette er jo ikke personer som melder sin ankomst i forveien, og derfor vil svingninger fra uke til uke kunne skape utfordringer i de ukene det er et maksnivå. Nettopp derfor investerer vi nå og flytter også PU, slik at det blir samlokalisert med UDI i Råde. Man får da en ordentlig god beredskap for å kunne håndtere store tilstrømninger, slik at de situasjonene vi hadde i 2015, ikke vil gjenoppstå hvis det plutselig kommer flere til Norge i dag.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Det er slik at det UNE har fått i oppgave av denne salen, er å gjennomføre en uavhengig vurdering av hver enkelt sak. Det er også slik at de er satt til å lage policy for hvordan man skal håndtere disse enkeltsakene. UNE er uavhengig. Det er delte meninger om jussen, som det som regel er, men jeg mener at vi har et godt system i dag, der vi ikke har en rimelighetsvurdering, og jeg mener det står seg at vi heller ikke har noe folkerettslig krav om det. Men det vi har, er at vi alltid vurderer sakene etter bestemmelsen om humanitært opphold. Der har man faktisk hatt en liberalisering av bestemmelsen om humanitært opphold, f.eks. for lengeværende asylbarn, slik at terskelen for at de fikk opphold på humanitært grunnlag, ble lavere. Man har en balanse i asylpolitikken nå som jeg mener er ganske god.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Som jeg sa i mitt innlegg, er det slik at det er ingenting i flyktningkonvensjonen som gjør oss forpliktet til å ha et oppstilt rimelighetsvilkår. Der er vi rett og slett uenige. Nå husker ikke jeg ordlyden i det UNE beskrev i sin høringsuttalelse, men det er altså ikke uvanlig at man har ulik oppfatning av hva som er jussen i dette. Vi må forholde oss til de rettskildene vi har tilgjengelig, og det er ingenting i de rettskildene som gjør at denne sal er bundet opp av internasjonale forpliktelser til å ha en lovbestemmelse som sier at man skal ha et rimelighetsvilkår før man returnerer tilbake eller henviser til internflukt.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Jeg ser at det er forskjeller på å det få opphold på humanitært grunnlag og det å få opphold på grunn av at man er i en fluktsituasjon, og sånn skal det være. Hvis man er i en fluktsituasjon, er det et helt annet grunnlag for hvorfor man trenger å være i et annet land enn når man har fått opphold på humanitært grunnlag. Da er det helt andre grunner enn at man trenger beskyttelse, som er grunnen til at man får opphold. Nå er det slik at de rettighetene har begynt å bli mindre viktig fordi mye av dette gjaldt f.eks. tilgangen til opptjent pensjon og pensjonsrettigheter, og det har også denne regjeringen gjort noe med.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Tusen takk til min kollega Karin Andersen, som heroisk kjemper for disse sakene år etter år. Hun har redegjort for detaljene i saken. Jeg skal mer kommentere denne debatten. Vi ønsker altså å innføre rimelighetsvilkår og midlertidig returstans til Afghanistan fordi vi for det første mener regjeringen ikke gjør nok for å beskytte flyktninger fra Afghanistan. Vi mener at de lar politiske hensyn – eller gjerne populistiske hensyn – gå foran faglige innspill og gjerne også råd fra FN. Vi tar det også opp fordi vi mener at vi skal insistere på dette non refoulement-prinsippet om at vi ikke skal tvangsreturnere folk til noen som helst fare. Hvis det er den minste risiko for fare, skal folk ikke tvangsreturneres. Det er hovedgrunnen til at vi tar opp dette. Vi møtes med ganske instrumentelle og mekaniske svar, regler skyves foran mennesker, og det er en underforstått retorikk om at enhver endring vil føre til ukontrollerte tilstrømninger. Vi hørte det senest nå fra justisministeren. SV kommer til å tape denne voteringen – nok en gang – men samtidig vet vi at det er flere partier som støtter oss. Vi hadde tilsvarende i debatten forrige uke hvor vi diskuterte arbeidsrett for ureturnerbare asylsøkere, hvor Venstre og Kristelig Folkeparti stemte mot sin egen overbevisning. De gikk imot det de hadde sagt ute i offentligheten – de stemte noe helt annet her i salen. Det er sånn at i Venstres program – de er dessverre ikke her og kan svare på dette – står det veldig klart og tydelig at de mener at «det er en selvfølge at vi ikke returnerer til land som FN sier at ikke er trygge». Det sier Venstre i sitt program. Likevel kommer de til å stemme for det her. Bransdal fra Kristelig Folkeparti, som er her i salen, har flere ganger advart mot tvangsretur til Afghanistan, i sommer i flere medier. Hun kommer til å stemme for tvangsretur til Afghanistan i dag. Både Venstre og Kristelig Folkeparti har også tatt opp behovet for å reforhandle asylforliket, men vi har ikke hørt noe siden i sommer. Det må smerte disse partiene veldig at regjeringen bruker pisken for å tvinge dem til å stemme mot sin egen overbevisning. Nok en gang skjer dette for disse to partiene. Når skal de slutte med det? Når skal de faktisk tørre å stemme for det de mener? Hvorfor kan ikke Kristelig Folkeparti og Venstre gjøre det på tilsvarende måte som SV gjorde, da vi satt i regjering? Det var at når sakene var så verdiorienterte og det å følge regjeringens pisk smertet oss så mye, da tok vi faktisk dissens. Så min oppfordring er – og jeg vil at justisministeren kan ta med dette til regjeringskontorene – at i disse sakene bør regjeringen tillate at noen partier og representanter tar dissens. Jeg vil oppfordre også Kristelig Folkeparti til å vurdere det i denne saken.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Tidlig på morgenen den 15. juni ble Trondheims-familien Abbasi, en mor og hennes tre barn, tatt av politiet og kjørt til Røros for så å bli flydd mot Afghanistan. Flere organisasjoner, deriblant Amnesty, reagerte på måten utkastelsen ble gjennomført på. Politiets utlendingsenhet har bekreftet at mor i familien gikk i bevisstløs tilstand kort tid etter pågripelsen, og at hun fremdeles var bevisstløs ved ankomst Istanbul. Moren ble etter hvert sendt hjem til Norge, mens politiet planla å fortsette utkastelsen av de tre ungene. Etter hvert nektet afghanske myndigheter å ta imot de tre søsknene uten at de hadde med sin mor, og hele familien ble returnert til Norge. Politiet sa til media at det var en udramatisk pågripelse. Vel, en utkastelse hvor moren går i bevisstløs tilstand, forblir bevisstløs hele veien fra Norge til Istanbul og så må sendes hjem igjen, er alt annet enn udramatisk. Det har også i ettertid blitt avslørt i pressen at legen som avgjorde at moren var «fit for flight», har skrevet svært innvandringsfiendtlige innlegg på innvandringskritiske nettsteder. Dette reiser spørsmålet om hvordan myndighetene kvalitetssikrer at utsendelser blir foretatt av profesjonelle folk og på riktig måte. Jeg traff ungene da de kom til Norge, og det de hadde opplevd, bør unger slippe å oppleve. Det å bli tvangsutsendt med sin bevisstløse mor for så å være vitne til at hun blir sendt hjem til Norge, mens de selv skal sendes videre til et land de aldri har vært i, og som karakteriseres som et av de farligste landene i verden, er forferdelig. I tillegg ble de nektet å prøve å få kontakt med sin mor. Allikevel tar ikke justis- og innvandringsministeren noen form for selvkritikk for det som har skjedd. I et brev til komiteen datert 14. november i år skriver justis- og innvandringsministeren: «Selv i etterpåklokskapens lys er det vanskelig å se at det er grunnlag for å kritisere noen av de beslutninger som ble truffet.» Det er gode grunner for å granske utkastelsen av Abbasi-familien. Jeg tror myndighetene har mye å lære av denne saken, og jeg vil også minne om at et flertall i formannskapet i Trondheim kommune har bedt om en sånn gransking. Hadde de samme partiene som sendte denne henvendelsen fra Trondheim, støttet vårt forslag i dag, ville vi hatt flertall.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Jeg er ikke helt sikkert på om jeg tror det jeg hører. Når representanten Trellevik står på talerstolen og sier at norske myndigheter har gjort en «super jobb» – en super jobb – i utkastelsen av Abbasi-familien, vil jeg spørre representanten: Hva var det som var så supert? Moren gikk i bevisstløs tilstand rett etter pågripelsen. Hun ble kjørt til Røros i bevisstløs tilstand med sine tre barn. Hun ble flydd fra Røros til Gardermoen i bevisstløs tilstand med sine tre barn. Hun ble flydd fra Gardermoen til Istanbul i bevisstløs tilstand med sine tre barn. Etter hvert så man at det ikke gikk å fortsette uttransporteringen av mor, og hun ble sendt hjem til Norge. Men politiet ville fortsatt sende ut tre barn, hvor to av dem aldri har vært Afghanistan og én er mindreårig. Til Afghanistan – et av verdens farligste land – skulle disse tre barna sendes mens mor lå bevisstløs på flyet fra Istanbul tilbake til Oslo. Så får representanten Trellevik seg til å si at myndighetene har gjort en super jobb i denne saken. Uavhengig av hva man måtte mene om selve vedtaket om oppholdstillatelse for denne familien, må det gå an å se på hvordan denne utkastelsen ble gjennomført. Det omhandler et av de forslagene som SV har fremmet i dag – å få en gransking av denne utkastelsen, sånn at vi kan lære med tanke på framtidige saker. Dette er så langt fra en super jobb som man kan komme i et anstendig land.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Jeg skjønner at det er vanskelig å bli konfrontert med konkrete eksempler på konsekvensene av ens egen innvandringspolitikk. Men hvis man synes det er for ubehagelig å bli konfrontert med enkeltfamilier og konsekvensene av egen innvandringspolitikk, får man ta konsekvensen av det og faktisk være med på våre forslag og endre innvandringspolitikken. Så vil jeg avslutningsvis utfordre Venstre og Kristelig Folkeparti. Vi har nå hørt to innlegg mot slutten av debatten fra to av regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet. Er de andre to regjeringspartiene, Venstre og Kristelig Folkeparti, enig i det representantene Engen-Helgheim og Trellevik har sagt?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2019-02-12:
Jeg er nok enig med statsråden, som sier at dette er en spesiell dag. Det som vi er med på nå, aner vi egentlig ikke konsekvensene av, annet enn at vi har stor tro på at det er massevis av muligheter der, og at vi har en erfaring med olje- og gassutvinning som bidrar til at vi også skal ivareta dette på en skikkelig måte. Det er en viktig rammebetingelse å få på plass denne loven, men steg nummer to er jo de økonomiske rammebetingelsene, for da en la grunnlaget for olje- og gassutvinning, var det utrolig viktig å få alle rammebetingelsene på plass. Så jeg har et spørsmål til statsråden: Når vi kan se for oss at vi får en sak til Stortinget som går på de finansielle rammebetingelsene, som skatteincentiv osv.? Kan statsråden være tydelig på når steg to kommer i denne saken? For det henger sammen. Selv om det ikke er energi- og miljøkomiteen som skal behandle det, er det viktig at Stortinget får avklart dette.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Denne saken kan være begynnelsen på noe stort. Norge har alltid levd av havet, og en ny og egen lov om havbunnsmineraler kan være starten på nye muligheter for verdiskaping på havet – eller havbunnen vil vel gjerne være mer korrekt her. Mineralvirksomhet på norsk kontinentalsokkel har vært begrenset, og det er viktig å få på plass et rammeverk som gir tilstrekkelig grunnlag for å sikre et bredt samfunnshensyn dersom aktiviteten på sokkelen øker. Å ta utgangspunkt i lovverket rundt petroleumsnæringen må være veldig positivt, med samarbeid mellom stat og privat næringsliv som har vært meget vellykket, og har gitt oss store inntekter til samfunnet, kompetanseutvikling og viktige arbeidsplasser. Havbunnen kan inneholde mange mineraler som verden har bruk for, og det kan gi oss en næring med store inntektsmuligheter. Når vi ser økningen i etterspørsel etter bl.a. batterier og elektronikk, er det vanskelig å se at dette skal avta med det første, og det er nok også en stor fordel at vi sikrer at norsk næringsliv får tilgang til slike mineraler. Norge har mange fortrinn med den kunnskap og kompetanse vi har om havet og det under havoverflaten. Oljeindustrien, shipping, havbruk, maritim sektor – vi har alle muligheter for å bruke dette på ny næringsutvikling. Vi har forskningsmiljøer, og vi har en leverandørindustri som vil bli en del av denne næringen. Disse fortrinnene skal vi bruke. Nå er vi tidlig ute med et godt rammeverk rundt aktiviteten, noe som kan være med på å forsterke disse fortrinnene for Norge. Samarbeid mellom næringer om utvikling og samarbeid med eksisterende næringer må være utgangspunktet. Norge har lyktes tidligere med et godt samarbeid mellom næringer på havet, og den muligheten må vi fortsette å bruke. Dette er et komplekst arbeid som vi bare har sett starten av, og vi aner nok ikke hvordan dette kommer til å utvikle seg. Men vi vet at havbunnen skjuler mange mineraler som verden etterspør. Da må vi sikre et lovverk og et rammeverk som ivaretar muligheten for økt aktivitet, verdiskaping, eksisterende næringer og nødvendige hensyn til miljøet.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-12:
Verdenshavene er under et stadig økende press. De er sterkt truet av forurensning, forsuring og tap av biologisk mangfold. Norge har forpliktet seg til FNs bærekraftsmål, der utviklingsmål nr. 14 er å bevare og bruke hav og marine ressurser på en måte som fremmer bærekraftig utvikling, og med et delmål om å forhindre, og gjennomføre en sterk reduksjon av, alle typer marin forurensning fram mot 2025. Derfor bør vi være varsomme når vi setter i gang med ny virksomhet også på havbunnen. Vi bør iallfall ta oss tid til å få skikkelige utredninger før vi vedtar et nytt lovverk som åpner for det som kan bli en ganske omfattende virksomhet på sikt. I forkant av den lovbehandlingen vi har i dag, foreligger det ikke noen slik offentlig utredning av miljøkonsekvensene, eller et eget lovutvalg. Lovprosessen har gått veldig fort sett i lys av hvor omfattende konsekvenser loven kan få for havmiljøet. Til sammenligning bygger mineralloven på land på en egen offentlig utredning, der bl.a. miljøvirkningene av bergverksdrift ble vurdert. Mineralutvinning på havbunnen kan gi alvorlige og irreversible skader på naturen, spesielt på sårbare økosystemer rundt aktive hydrotermale ventiler. Dette er de områdene som regjeringen også peker på som de mest lovende områdene for mineralutvinning. Dette er rike og unike økosystemer som kan romme arter vi i dag ikke kjenner til eller kjenner nytten av. Mineralutvinning i disse områdene kan gjøre stor skade på de hydrotermale ventilene. Dagens kunnskap om hvilke mineraler som befinner seg på og under havbunnen, er også begrenset. Vi vet derfor heller ikke så mye om konsekvensene av en storstilt utvinning. En samlet komité mener derfor at det er behov for mer kunnskapsinnhenting, og det er vi glad for – mer kunnskapsinnhenting om hvilke arter som kan bli berørt på havbunnen, hvor spesielle de er, og hvordan de fungerer i økosystemene de har rundt seg. Videre peker en samlet komité på viktigheten av å se på økosystemene rundt aktive hydrotermale ventiler. Siden en samlet komité mener det er behov for mer kunnskap, synes vi det er merkelig at det samme flertallet ikke vil ta seg bedre tid og sørge for at vi får nettopp mer kunnskap før vi setter i gang. Det er en av grunnene til at SV er med og fremmer forslaget om å sende saken tilbake til regjeringen for å sikre bedre utredninger før vi eventuelt behandler saken. Det er ingen tvil om at behovet i verden for mineraler kommer til å øke i årene framover, bl.a. på grunn av en storstilt og helt nødvendig utbygging av fornybar energi. Det er da viktig å sørge for at det økte forbruket av mineraler gir færrest mulig alvorlige konsekvenser for mennesker og miljø. Det mest miljøvennlige vi kan gjøre i dag, er å resirkulere mineraler som allerede er i bruk. Rundt halvparten av alle metaller som allerede er utvunnet, er ikke lenger i bruk. Med andre ord finnes det enorme mengder allerede utvunne mineraler og metaller som bør utnyttes. Vi mener at regjeringen først og fremst burde ha prioritert dette framfor å få en hastebehandling av en minerallov som etter vårt syn er for dårlig utredet. Med det tar jeg opp forslagene nr. 5–7.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-12:
En samlet komité påpeker at det er en god del kunnskapsmangel rundt utvinning av mineraler på havbunnen, både hvilke mineraler som finnes der, og – ikke minst – hvilke miljøkonsekvenser dette får. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor haster det så veldig at man ikke kunne tatt seg tid til en skikkelig utredning før man sendte dette lovforslaget til Stortinget?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-12:
Jeg føler at jeg ikke helt fikk svar på spørsmålet mitt, hva det er som gjør at det haster sånn at man ikke tar seg tid til å vurdere de miljømessige konsekvensene i forkant av at lovforslaget fremmes. Meg bekjent er det ikke en kø av interessenter for å sette i gang med dette umiddelbart, og da burde man, slik man gjør på land, i forkant av nye lover også få en skikkelig miljømessig utredning av det. Så jeg vil gjenta spørsmålet mitt: Hva er det som gjør at det haster så mye denne gang at man ikke kunne ha fått en sånn utredning som også flere av høringsinstansene har bedt om?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-02-12:
Miljøpartiet De Grønne har aldri foreslått å avvise et lovforslag før. Vi gjør det denne gangen, fordi vi mener det er dypt uansvarlig når det eneste vi vet sikkert om disse svarte skorsteinene der det nå åpnes opp for gruvedrift, er at der er det unike naturmiljøer, unike arter som ikke finnes andre steder på kloden. Derfor fortsetter jeg litt i det samme sporet som representanten Haltbrekken. Det jeg ønsker et klart svar på, er: Hvis man i en konsekvensutredning, hvis det er der kunnskapen skal hentes inn – og når næringsaktørene allerede er inne i bildet – finner ut at mineralutvinning her vil føre til at vi ødelegger dette miljøet for disse unike artene, betyr det at miljøet og artsmangfoldet i havet vil settes foran næringsinteressene? For det er uklart i lovforslaget, sånn som det er nå, om det faktisk åpnes for et vern av områdene som vi ser er sårbare.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-02-12:
Da skal jeg gi statsråden litt mer tid til å svare på det som egentlig var spørsmålet mitt, for det var: I situasjoner der vi finner ut at dette går ut over miljøet, for det kan en konsekvensutredning gjøre, og det kommer den til å gjøre i disse tilfellene, har Stortinget nå egentlig gitt regjeringen den muligheten, det mandatet, til å vurdere hva som skal settes først: kåtskapen – unnskyld, president – etter å gi nye næringsinteresser nye muligheter til å ta ut jomfruelige ressurser på kloden vår, eller å ta vare på de unike miljøene på havbunnen som vi vet altfor lite om, og som vi kanskje kan dra ny type nytte av på andre måter enn å hente dem ut og ødelegge dem. Kommer statsråden til å være klar for å sette miljøet først der det står opp mot næringsinteresser?
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-02-12:
Et litt annet spor, for i mitt innlegg tok jeg også opp at regjeringen også i Granavolden-plattformen sier veldig tydelig, svart på hvitt, at Norge skal være et foregangsland for sirkulærøkonomi. Da synes jeg det er et paradoks at man rett før man kommer med den strategien, åpner opp for en ny type næring som skal utvinne nye mineraler i en situasjon hvor vi vet at vi allerede har veldig mye mineraler deponert eller liggende under byene våre, i grunnen, f.eks. som i Sverige, i kabler som ikke er i bruk lenger – at vi ikke vet potensialet i gjenbruk av disse før vi åpner opp nye næringer. Så spørsmålet mitt er hvorfor regjeringen åpner opp for denne nye næringen før man vet om man faktisk trenger det, før man vet potensialet av en sirkulær bruk av de mineralene vi allerede har tatt opp, altså sirkulær bruk av de ressursene vi har.
Une Bastholm (Miljøpartiet De Grønne), 2019-02-12:
Det er noen begreper som går litt igjen i debatten. Ett av dem er begrepet «absolutt frist». Det er jo ikke noen frist i dag. Vi snakker om hvorvidt det overhodet skal være en frist. I de fleste tilfeller vil jeg tro hele Stortinget samlet kunne vært enige om at det kunne være unntak fra den fristen, f.eks. om man begår terrorhandlinger mot staten. Et annet begrep som går igjen, er dette med forholdsmessighet, og jeg synes det er bra at vi også politisk har tatt prinsipielt stilling til det. Men det er også sånn at i forvaltningsretten er det allerede et ulovfestet prinsipp å vurdere forholdsmessighet og proporsjonalitet, så det at man får det inn i domstolene nå, vil allerede sørge for det. Det jeg savner, både fra statsråden her og i debatten, er de prinsipielle vurderingene av hvem som faktisk eier et statsborgerskap når det først er gitt. Spørsmålet mitt er egentlig: Hvorfor har Norge mer behov for kontroll enn Frankrike, Belgia, Finland og Tyskland?
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Vi har levd av havets ressurser og muligheter i uminnelige tider. I Norge har vi også en lang tradisjon for å ta i bruk havets ressurser. Vi høster det havet har å tilby, fisk, sjømat og olje og gass, og havet er også en kjærkommen transportåre. Og dette gjør vi samtidig som vi sørger for at havmiljøet ivaretas. Vi har også lang tradisjon for en forsvarlig forvaltning av våre naturressurser, og vi har forvaltet dem på en måte som har kommet hele det norske samfunnet til gode. Stikkord har vært forutsigbare rammevilkår, ivaretakelse av miljøhensyn, høy verdiskaping, gode arbeidsplasser og inntekter tilbake til fellesskapet. Denne regjeringen har som mål fortsatt å være best på hav og legge til rette for bruk av havets ressurser. For å lykkes med dette må vi sørge for at de eksisterende havnæringene får vokse videre, ved å videreføre og videreutvikle en effektiv, forutsigbar og kunnskapsbasert regulering av havnæringene. Samtidig skal vi sørge for å legge til rette for nye, framvoksende næringer, og det gjør denne regjeringen. Jeg er derfor svært glad for at vi nå åpner et nytt kapittel i vår havsaga ved at Stortinget i dag behandler lov om havbunnsmineraler. Dette kan bli en ny og spennende havnæring for Norge. Lovforslaget er i stor grad basert på prinsippene og erfaringene fra øvrig virksomhet på norsk sokkel, og i særdeleshet gjelder dette petroleumsloven. Grunnleggende her er at myndighetene setter krav til hvordan virksomheten skal foregå, og at selskapene står for verdiskapingen, innenfor de rammene som myndighetene setter. Dette er en forvaltningsmodell som har tjent oss godt, og som også kommer til å gjøre det i framtiden. Det vi vet, er at verden vil etterspørre mer mineraler i framtiden. Hver vindmølle og hvert solpanel som blir installert, krever eksempelvis store mengder metalliske mineraler. Det samme gjør elbiler, pc-er, mobiltelefoner – ting vi tar for gitt i vår hverdag. Slike mineraler finnes også i andre områder enn der det i dag produseres, inkludert på havbunnen på norsk sokkel. Oljedirektoratet har startet kartleggingen av potensialet for havbunnsmineraler på norsk kontinentalsokkel. Undersøkelser så langt har vært lovende og har vist at det er et ressurspotensial. Norge har lang erfaring med å forvalte våre naturressurser på en forsvarlig måte. Vi har et verdensledende kompetansemiljø innen de tradisjonelle havnæringene, og vi har ressurspotensial. Dette burde være det beste utgangspunktet for at Norge skal åpne for leting etter og utvinning av havbunnsmineraler på norsk kontinentalsokkel. Det lovmessige grunnlaget for dette legges i lovforslaget som behandles i dag. Derfor er det en viktig dag, en dag som kan komme til å bety mye for mange.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Som jeg sa i mitt innlegg, er dette en ny næring, og ved kommersiell interesse for mineralutvikling på norsk kontinentalsokkel må behovet for særlige regler for skattlegging av inntekter fra utnyttelsen av disse ressursene selvfølgelig vurderes. Til grunn for dette ligger en vurdering av at dersom virksomheten blir økonomisk lønnsom, bør inntekten komme hele samfunnet til gode. Inntektsbeskatningen av virksomheten er ikke foreslått regulert i loven, men vil bli regulert gjennom den ordinære skattelovgivningen.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
I Norge har vi lang tradisjon for en forsvarlig forvaltning av naturressursene våre. Stikkord her er forutsigbare rammevilkår, ivaretagelse av miljøhensyn, høy verdiskaping, gode arbeidsplasser og inntekter til fellesskapet. Lovforslaget har kommet til etter en grundig lovprosess som har inkludert en bred høringsrunde der bl.a. Regelrådet uttalte at lovforslaget var tilstrekkelig utredet. Lovforslaget forutsetter en åpningsprosess før det gis tillatelser etter loven. En åpningsprosess vil innebære en konsekvensutredning som skal belyse de ulike interessene som gjør seg gjeldende i det aktuelle området. Dette vil ligge til grunn når det skal tas stilling til om og eventuelt på hva slags vilkår et område åpnes for mineralvirksomhet.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Det er nettopp det denne loven legger til grunn, at vi kan gjøre dette på en måte der de miljøfaglige hensynene blir ivaretatt sånn som det skal og må. I en konsekvensutredning vil en vurdering av de miljømessige og økonomiske konsekvensene inngå som en del av konsekvensutredningsprosessen med tanke på åpning av et område for mineralutvinning på havbunnen. Så jeg mener at loven gir et godt rammeverk som vi har god erfaring med bl.a. fra petroleumssektoren, som sikrer oss en god ivaretagelse av alle de hensyn, også miljøhensyn, som skal ivaretas.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Da viser jeg til svaret jeg ga til representanten Haltbrekken. En åpningsprosess vil innebære en konsekvensutredning som skal belyse de ulike interessene som gjør seg gjeldende i det aktuelle området. Dette vil ligge til grunn når det skal tas stilling til om man skal ha mineralvirksomhet og eventuelt hva slags vilkår et område skal ha. Det som er viktig her, er at en vurdering av de miljømessige og økonomiske konsekvensene vil inngå som en del av konsekvensutredningsprosessen for åpning. Dersom utvinning blir aktuelt, kreves det en ny konsekvensutredning for hvert enkelt prosjekt. Det er ikke slik at en konsekvensutredning automatisk også er åpning av et område.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Det er vanskelig å konsekvensutrede fra talerstolen i Stortinget. Det jeg peker på, er at vi får et lovverk, et rammeverk, som håndterer dette på en veldig god måte, der de avveiningene som representanten Bastholm her peker på, lovmessig må og skal gjennomføres – at vi har et godt system til å gjøre de ulike avveiningene når slike søknader kommer.
Kjell-Børge Freiberg (Fremskrittspartiet), 2019-02-12:
Det jeg kan si, er at denne regjeringen er opptatt av sirkulær økonomi, og gjenbruk av metaller er viktig. I Granavolden-plattformen har vi satt som mål at Norge skal være et foregangsland i utviklingen av en grønn sirkulær økonomi som utnytter ressursene bedre, og vi skal utarbeide en nasjonal strategi for sirkulær økonomi, slik Stortinget også har etterspurt. Men dette er klima- og miljøministerens ansvarsområde, så det spørsmålet må rettes til ham.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-12:
Fellesforbundet var i Dagsrevyen på søndag og rapporterte om korleis useriøse aktørar no snor seg rundt det nye regelverket i arbeidsmiljøloven. Eg er klar over at ministeren ikkje ville ha dette nye regelverket, men ho har uansett ansvaret for at gjeldande regelverk vert følgt. Synest statsråden at den nye praksisen med 5-prosentstillingar i bemanningsbyrå er innanfor, og om ikkje – kva har ho eventuelt tenkt å gjera for å motverka denne praksisen?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-02-12:
Me står overfor eit arbeidsliv der det vert vanskelegare å organisera seg. Det vert dyrare, og regjeringa har ingen planar om å endra dette. Samtidig ser me alvorlege tilfelle av rein fagforeiningsknusing. Eit eksempel på at marknaden vert sett føre mennesket, er den såkalla Sekkingstad-saka i Hordaland. Dei tilsette ved fiskeforedlingsanlegget på Sotra utanfor Bergen streika med krav om tariffavtale. Etter 34 dagar vende dei tilsette tilbake til arbeidet, etter å ha vunne fram. Men rett etter dette slo arbeidsgjevar seg konkurs – trass lønsam drift. Alle dei tilsette mista jobben. Kort tid etterpå, utan stopp i produksjonen, oppstod eit nytt selskap der dei organserte arbeidsfolka ikkje fekk tilbod om jobb. Dette er rein fagforeiningsknusing og stikk i strid med det som det norske arbeidslivet skal vera. Regjeringa og me på Stortinget har eit ansvar når det gjeld å leggja til rette for eit trygt arbeidsliv. Rett føre jul tapte pilotane i Norwegian ei viktig sak i Høgsterett. Høgsterett kom til at norsk lov, som han er i dag, tillèt pilotane å vera tilsette i eit anna selskap enn Norwegian, som dei eigentleg jobbar for. Norwegian som arbeidsgjevar kan organisera seg vekk frå arbeidsgjevaransvaret. Når arbeidsgjevar ikkje lenger har ansvaret for sine tilsette, forsvinn noko av det heilt fundamentale i eit trygt arbeidsliv. Dette er veldig alvorleg. Arbeidstakarane sin medråderett og innverknad vert svakare med ein slik modell, og viktige rettar ved nedbemanning vert rett og slett noko anna enn det dei er for andre arbeidstakarar. Dette er veldig alvorleg og vil svekkja stillinga til arbeidstakarar i fleire bransjar. SV er bekymra for ei slik utvikling i arbeidslivet. Det bør regjeringa vera òg. Eg registrerer at statsråden ofte snakkar varmt om det organiserte arbeidslivet. Då må dei fundamentale berebjelkane vera på plass. Det kan ikkje vera mogleg å sno seg unna ansvaret for eit trygt arbeidsliv for arbeidstakarane på kostnad av rask profitt. Me ser no eksempel på at forbodet mot såkalla nulltimerskontraktar gjer at folk får 5 pst.-kontraktar. Dette er rett og slett uverdig. Me treng eit lovverk som held mål, der dei tilsette og deira rettar er bestemmande og førande. Fagforeiningsknusing er alvorleg, og det er grunn til å tru at det skjer oftare enn det me høyrer om i denne salen. Maktforholda i arbeidslivet må utjamnast betre enn slik det er i dag. Dei reglane er me her inne ansvarlege for. Her må me ikkje sova i timen, me må tryggja rettane og moglegheitene til arbeidsfolk. Med bakgrunn i dette fremjar eg forslaget til SV.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-02-12:
Etter endringen som Tariffnemnda vedtok, har ESA lukket saken om reise, kost og losji. Det har heller ikke kommet noen nye initiativer fra regjeringen for å følge opp saken eller de svekkelsene som Tariffnemndas vedtak innebar. Betyr det at statsråden og regjeringen er fornøyd med utfallet av denne saken?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-02-12:
Jeg tolker det som at statsråden er fornøyd med utfallet av saken. Jeg spurte ikke om man skulle overprøve vedtaket i Tariffnemnda, men jeg spurte om statsråden var fornøyd med resultatet og utfallet av saken. Svaret tyder på at statsråden er det. Da har vi fått det på plass. Arbeiderpartiet er sterkt uenig. Vi mener vedtaket var både unødvendig og svært uheldig, og forslaget som her ligger til grunn, er jo et forsøk på å demme opp for noen av virkningene som vedtaket kunne ha. En annen side ved hvordan man kan styrke et organisert og trygt arbeidsliv for alle arbeidstakere, er organisasjonsgraden. Nå er det over et år siden Stortinget ba regjeringen om å fremme forslag for å styrke organisasjonsgraden. Det har ikke kommet et eneste forslag fra regjeringen. Man har tvert imot svekket fagforeningsfradraget i hvert eneste budsjett. Hvorfor har ikke regjeringen fulgt opp det forslaget når man hevder at man er for økt organisasjonsgrad?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-02-12:
Jeg hører hva statsråden sier. Det kommer ingen initiativer fra regjeringens side for å følge opp det som kom i Tariffnemnda. Det kommer heller ingen initiativer for å styrke organisasjonsgraden, og man stemmer i dag ned forslaget vårt om å sørge for at adgangen til å gjennomsnittsberegne arbeidstid skal være forbeholdt virksomheter bundet av landsomfattende tariffavtale med fagforening med innstillingsrett. Det betyr altså at vi trolig må vente til 2021 før det kan tas noen nye initiativer for å rydde opp i ganske uverdige forhold på enkelte arbeidsplasser i Norge. Vi har sett en tiltakende forskjellsbehandling i arbeidslivet og økende ulikheter, og regjeringen sitter med hendene i fanget i så måte. Har regjeringen slått seg til ro med forholdene i arbeidslivet, eller vurderer man f.eks. å gjeninnføre kollektiv søksmålsrett, i hvert fall som en mulighet, for at arbeidstakerne som føler seg feil behandlet i henhold til dagens lovverk, kan få muligheten til å prøve sin sak?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-02-12:
Først et tilsvar til Margret Hagerup, som her påsto at fagforeningsfradraget ikke har blitt svekket under dagens regjering, men at det har stått stille. Ja, det har stått stille med nøyaktig samme kronebeløp fram til 2019 som det var i 2013. Det har finansministeren bekreftet. Høyre-folk har vel ikke så dårlig budsjettforståelse at man ikke innser at det er en svekkelse når man ikke har kompensert for pris- og lønnsveksten. Prøver de bevisst å lure folk? Eller står de ikke ved sin egen politikk? Det må man undres på. Så har vi, bare for å oppsummere debatten, fått bekreftelse fra statsråden på at det kommer ingen støtte fra dagens regjering til norsk fagbevegelse for å stramme opp bestemmelsene knyttet til gjennomsnittsberegning av arbeidstid – det visste vi ut fra innstillingen, men det er en grei avklaring – på samme måte som regjeringen ikke ga noen som helst drahjelp til arbeidet for å stramme inn kraftig i adgangen til innleie. Der måtte regjeringen dras etter håret steg for steg og presses gjennom et ydmykende nederlag, som Erna Solberg selv sa var det største nederlaget hun hadde i forrige stortingsperiode, før det kom på plass endringer. Vi har også fått bekreftet at det kommer ingen nye initiativ fra regjeringen for å følge opp de svekkelsene som kom som følge av vedtaket i Tariffnemnda. Det er også en nyttig avklaring for norsk fagbevegelse og norske arbeidsfolk om at det ikke kan forventes noen forbedring i vilkårene før eventuelt et nytt flertall kommer på plass i 2021. Og man har fått bekreftet at det ikke er aktuelt for regjeringen å gjeninnføre kollektiv søksmålsrett, som jo er, når alt annet er prøvd, kanskje det siste halmstrået en arbeidstaker har for ikke å stå helt alene, nemlig at du har en fagforening i ryggen som har reist sak på vegne av deg. En ting er uenighet i denne sal og mellom partiene om hvor streng arbeidsmiljøloven skal være, og hvilke unntak man skal ha fra hovedbestemmelsene der. Det er det ok å ha debatt om. Men det som jeg synes er mye verre, er at regjeringen med det sender et tydelig signal om at hver enkelt arbeidstaker må regne med å stå alene. Man svekker organisasjonsgraden gjennom å gjøre det dyrere å være medlem i en fagforening. Man lar være å gjeninnføre kollektiv søksmålsrett. Og f.eks. i saken om innleie, som vi har til behandling i Stortinget nå, om tilsyn, har man ikke gjort jobben med å føre tilsyn med regelverket. Altså: Det skal ikke være tilsyn, det skal ikke være noen vaktbikkjer rundt omkring på den enkelte arbeidsplass, og hvis arbeidstakeren føler seg urettmessig behandlet, får han fremme den saken helt alene opp mot arbeidsgiveren. Alle skjønner at det er veien til et arbeidsliv vi ikke ønsker oss, et arbeidsliv med enorme forskjeller.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-02-12:
Debatten her – og den foregående – viser med all tydelighet at det er forskjell på hvem de politiske partiene lytter til, og hvem man føler lojalitet overfor. Når vi tar opp disse sakene fra en samlet venstreside i politikken, er det fordi vi har lyttet til arbeidstakerne, og fordi vi har vært rundt på arbeidsplasser og sett hva det er som foregår. At høyresiden velger å se på statistikk og arbeidslivet ovenfra og fjernt fra folk, og friskmelder arbeidslivet og sier at det er ingen problemer, får være deres sak. Men vi ser hva som foregår, hva som rører seg, og vi ønsker å bidra til at vi får ryddige, skikkelige forhold der vi i dag ser at de trues. Så er det selvfølgelig ikke slik at hvis disse forslagene vedtas, knuser det arbeidslivet eller næringslivet, slik som det blir hevdet fra Høyre. Det er mange eksempler på virksomheter innenfor dagligvarehandelen som opererer innenfor franchise, som tar et arbeidsgiveransvar, og som ikke pålegger franchisetakerne så stor byrde som enkelte gjør. Det finnes også mange som driver seriøst med skikkelige lønns- og arbeidsvilkår og faste ansettelser, og som tjener gode penger innenfor dagligvarebransjen. Så det er ikke slik at hvis dette forslaget blir vedtatt, knuser man plutselig hele næringslivets mulighet for gode konkurransevilkår. Det vi ser innenfor luftfarten, er det samme. Det er mange som tjener gode penger på å ha ordentlige lønns- og arbeidsvilkår, men vi vet at hvis vi nå ikke stopper det som er i ferd med å skje gjennom at Norwegian fikk medhold i Høyesterett, vil også de seriøse aktørene følge etter og drive business på den samme måten. Vi ser på område etter område i arbeidslivet at man glir i en retning som vi ikke ønsker oss. Jeg føler at vi både i denne debatten og i det vi har opplevd i debatten om pensjon fra første krone, ser en ny arroganse fra det borgerlige flertallet. Man lytter ikke til arbeidsfolk, man lytter ikke til dem som har skoen på, og man lytter ikke til dem som blir rammet av de innstrammingene som dagens regjering innfører, som vi også skal debattere i neste sak. Venstre og Kristelig Folkeparti har vi ikke engang sett i salen i dag. Det gjorde vi heller ikke i debatten om pensjon fra første krone. Venstre er det i og for seg greit at vi ikke har med i debatten – de er på mange områder verre enn Fremskrittspartiet – men Kristelig Folkeparti, som i forrige periode var med på en betydelig innstramming i adgangen til innleie og for skikkelige, ryddige arbeidsvilkår, svikter nå i sin rolle som beskytter av familielivet, som beskytter av enkeltindividet. Det synes jeg er trist, og det viser med all tydelighet at arbeidslivsfeltet blir et nedprioritert felt for Kristelig Folkeparti og Venstre, og det blir overlatt til høyresiden. Det vil føre til mange slag på dette området i tiden framover.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2019-02-12:
Vi har hørt mange bortforklaringer fra høyresidens representanter for hvorfor de ikke kan stemme for noen av de forslagene vi fremmer, og at de har bedre tanker om hvordan vi skal styrke seriøsiteten i arbeidslivet. Ja, kom med det, da! Vi har invitert regjeringen til å diskutere med Stortinget hvordan vi kan styrke innsatsen mot arbeidslivskriminalitet – ingen interesse. Vi har bedt regjeringen om å følge opp forslag for hvordan vi kan gjøre det enklere for seriøse virksomheter å vinne fram i konkurransen mot useriøse – ingen tiltak. Vi har også, gjennom flertallsvedtak i Stortinget for over et år siden, bedt om at det skal komme flere tiltak for å styrke organisasjonsgraden. Men det kommer ingenting, snarere det stikk motsatte. Vi hører mange fine ord fra regjeringen om at man ønsker et skikkelig, ryddig arbeidsliv. Det er bra. Men fra ord til praksis er det tydeligvis svært lang vei for denne regjeringen og for dagens flertall.