Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-25:
Takk for et interessant representantforslag – og påfølgende innstilling. Det passer jo godt inn i disse budsjettdebattider. Å ha en slik debatt gjør oss enda mer konsentrert og fokusert på et viktig tema. Hovedstikkordet her er jo kommersialisering. Ingen er uenig i at det som kan kommersialiseres, bør og skal kommersialiseres. Uten tvil er det et poeng at forskningas kommersielle effektivitet bør øke framover for den delen av forskninga vår der dette er hensikten. Det er viktig, og det må ikke minst være inspirerende for studenter, forskere og næringsliv å forsterke dette fokuset på anvendelse og bruk og det samarbeidet som nødvendigvis må ligge der for å få dette til å fungere mer effektivt. Dette representantforslaget fører oss jo rett inn i den store og generelle debatten om hvorfor i all verden vi skal forske. I de to årene jeg har vært her på Stortinget – eller har arbeidet her på Stortinget, er det kanskje riktigere å si – har vi debattert og besvart dette spørsmålet om hva som er forskningas mål og mening, på litt ulik måte. Det samme mangfoldet i forskningsdebatten befinner seg også på utsida av Stortinget, og det er flere svar som blir gitt. Ett svar er at det er viktig som undervisningsstøtte, et annet at det er viktig for dannelsesprosessen i samfunnet, et tredje at det er viktig som beslutningsstøtte – med kunnskap skal landet bygges – og et fjerde at det er viktig for verdiskaping, osv. Jeg syns at ikke minst den siste merknaden fra Fremskrittspartiet i innstillinga på en god måte påpeker bredden og mangfoldet i denne viktige samfunnsaktiviteten. Det vide perspektivet må vi òg legge til grunn når vi leser og tolker én setning som hele komiteen står bak – på side 1, andre spalte, nest siste avsnitt. Jeg siterer: «Komiteen vil peike på at samfunnet krev større forskingsbasert kunnskap på stadig fleire område. Denne utviklinga fører til at framtidig vekst i forskingsløyvingane i større grad vil vere basert på nytteverdien av forskinga.» Her må vi ha et vidt nyttebegrep – minst like vidt som det Fagerberg-utvalget ble bedt om å legge til grunn for sitt arbeid, publisert i NOU-en Et åpnere forskningssystem. Hvis ikke er vi på ville veier, dvs. smale, instrumentelle veier. I og med at ingen i salen har bedt om replikk, går jeg ut fra at dette er en tolkning av teksten som alle i komiteen er enig i. En debatt som ligner på denne viktige kommersialiseringsdebatten, er debatten om forskningsformidling, og da må det være noe langt mer enn artikkelpublisering i høgthengende tidsskrift. Flertallet skriver i en merknad at en tilrår at regjeringa vurderer kommersialisering av forskningsresultat i arbeidet med forskningsmeldinga. Her forutsetter jeg, bare for å ha nevnt det, at intensjonen i punkt 1 i forslaget vil bli ivaretatt, nettopp i forskningsmeldinga. I den forbindelse er det like viktig å vurdere formidlingskomponenten. Det har jo i akademia vært en kultur der det har vært sett på som unødvendig – kanskje faktisk noe under en forskers verdighet, nærmest noe faglig snuskete – å skrive i dagspressen eller innlede på folkelige møter osv. Det er en aktivitet som i alle fall ikke gir faglig kreditt eller klingende mynt i kassa for institusjonen du jobber i. Forskninga var liksom ment å skulle selge seg sjøl – begrunne seg sjøl – og brukeren skulle få lov til å banke på døra til forskningsinstitusjonene og aller nådigst be om å få ut noen resultater. Slikt fungerer jo ikke, og det viser representantforslaget på en veldig god måte. Forskning må formidles ut, resultatene må selges i betydningen presenteres, argumenteres for – gjerne gratis. Forskninga og forskerne blir dermed mer kjent og forstått og brukt i kommersialiseringssammenheng. Det er bra – òg generelt i andre sammenhenger. Det må entydig være bra for forskningsverdenen at vi åpner opp på den måten – at en må gå ut i samfunnet på en annen måte for å argumentere for den aktiviteten en sjøl driver med. «Kunnskap – fra offentlig fellesgode til vare» er en deloverskrift i en artikkel som heter «Samfunnsuniversitetet – mellom Humboldt og marknaden», av Knut Kjeldstadli og Alf Holmelid. Det er en artikkel som beskriver en utvikling i retning av kunnskap som vare. La meg avslutte med å si at jeg her syns vi skal invitere til et både–og-svar, for vi skal også ha forskning som vare. Det kommer veldig godt fram her, men det skal også være en del av et offentlig fellesgode.