Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2011-02-01:
Denne saken berører en viktig del av fellesskapet, vår felles kulturarv, og derigjennom vårt felles ansvar. Først en liten visitt til merknaden til de borgerlige partiene som jeg finner noe merkelig, og som i og for seg Olemic Thommessen berørte, nemlig at dette ikke alene kan være et statlig ansvar, men at vi alle må føle et felles ansvar for å ta vare på kulturarven gjennom et spleiselag. Ja, det er jo nettopp det vi gjør, og det er jo nettopp det Kulturløftet innebærer, at alle sammen gjennom spleiselaget skatt er med på å finansiere vårt felles ansvar, vår felles kulturarv, og at det ikke bare skal være for de privilegerte å bidra og få oppleve. Forslaget høres i og for seg uskyldig ut, men jeg mener det vil plukke bort en viktig del av fellesskapet. Det vil føre til en prioritering av de store og populære framfor de små og sære, en fordel for institusjoner i byer framfor institusjoner i distriktene. Det er for meg litt gåtefullt at Venstre, som er mot grasrotandelen fordi det kan gi skjevheter, samtidig foreslår noe slikt som i aller høyeste grad vil føre til skjevheter. Det er ikke indre samhold i Venstres retorikk. Et eksempel på utfordringer i Distrikts-Norge er jo at vi allerede i dag har mange prosjekter rundt omkring i det ganske land som kunne ha fått mer statlige bidrag hvis de bare hadde hatt mulighet til å få et større innslag av privat kapital. Men de klarer ikke det. Allerede nå er de på maks i forhold til hva de kan få inn av privat støtte. Dette viser noe om utfordringen et slikt forslag vil medføre for næringsfattige strøk. Et annet eksempel er at mange av kulturaktørene i distriktene allerede bare så vidt klarer seg ved hjelp av sponsorinntekter. Hva om disse i enda større grad skulle vært avhengig av privat kapital? Det er helt sikkert at arbeidet med å skaffe sponsorer, skaffe privat kapital, vil sluke en enda større del av en sårbar administrasjon i disse institusjonene, tid som de heller skulle brukt på å utvikle kvaliteten, utvikle nye spenstige ideer. Fremskrittspartiet går enda lenger i sine merknader, og jeg mener faktisk at deres politikk vil være en trussel for fellesskapet vårt i Norge. Det vil bli en oppsmuldring, det vil føre til uforutsigbarhet i økonomien for institusjonene, og jeg er redd det vil føre til ensretting. Bare se på merknadene som Fremskrittspartiet skriver i denne saken, at det «blir opp til folk selv å definere de kulturelle uttrykk som man ønsker å støtte». Ja, det ville blitt mer penger til de populære tingene, og langt mindre til det som kanskje er smalt, sært, som mindretallet er opptatt av. Mindretallet vil forsvinne med Fremskrittspartiets politikk. Videre skriver de at dette vil «gi en omfordelende effekt av midlene innen sektoren ved at flere bidrar der de selv ønsker». Ja, klarere kan det nesten ikke sies. Det er nettopp mitt poeng at dette vil føre til skjevfordeling mellom distrikt og by, mellom de populære og de mer smale. Fremskrittspartiet er så opptatt av friheten. Ja, hva med friheten til folk i distriktene? Hva med friheten til de små mindretallene rundt omkring, som har sine særegne uttrykk? Jeg er redd for at vi vil få flere utstillinger hvor man kjører en safe linje på det man vet blir publikumsvinnere, og at det blir mindre rom for de smalere uttrykkene. Jeg er også redd for at en slik politikk i tillegg til å smuldre bort fellesskapet vil bli en ganske god og deilig sovepute for en eventuell blå regjering som ikke er så interessert i å videreføre Kulturløftet, og som derfor bare vil si at dette kan museene og kulturinstitusjonene selv klare ved å hente inn privat kapital. Det vil være farlig for fellesskapet, det vil ødelegge manges muligheter til å oppleve kultur i distriktene – og et mangfold. Derfor advarer jeg sterkt mot den politikken.