Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 1999-02-16:
Når man skal diskutere funksjonshemning i vid forstand, er det viktig å gjøre dette ut fra ydmykhet og respekt. Det blir av og til framholdt at vi alle har våre funksjonshemninger, og jeg tror den påstanden er riktig, ikke minst i forhold til utilstrekkelighet og intoleranse. Toleransespørsmålet skal jeg ikke ta opp, men man kan med en viss rett påpeke at storsamfunnet, representert ved de såkalt funksjonsfriske, har vist en slik utilstrekkelighet at vi er den fremste årsaken til det funksjonshemmende samfunn. St.meld. nr. 8 syns jeg tar dette forhold innover seg på en riktig måte, men jeg tror vi stadig må spørre oss om vi har tilstrekkelige ressurser på det økonomiske og øvrige plan til å løse alle de funksjonshemninger vi ser at samfunnet er beheftet med, innenfor ønskede tidsrammer. Det er muligens farlig å bli så vidt filosofisk, men kort sagt er det slik at vil vi målene, må vi også ville midlene. Heldigvis kan vi se bred politisk enighet om målene i denne handlingsplanen, og da må vi også håpe at det er like stor enighet om prioriteringen for å nå disse. De såkalt funksjonshemmede er ingen enhetlig gruppe; forutsetninger og behov er ulike som for ethvert annet enkeltindivid. Det kan derfor være feil å bruke skråsikre definisjoner, men Regjeringen har funnet et bra utgangspunkt for sin handlingsplan ved å understreke forståelsen av funksjonshemning som et misforhold mellom individets forutsetninger og krav fra miljøets og samfunnets side til funksjon på områder som er vesentlige for å etablere og holde ved like en selvstendig og sosial tilværelse. Målet skal være full likestilling for funksjonshemmede, og det er også i samsvar med FNs standardregler for like vilkår for funksjonshemmede. Det er svært positivt at en handlingsplan for funksjonshemmede nå er blitt lagt fram som stortingsmelding. Gjennom denne planen kan man konkret få framlagt de ordninger som gjelder og skal gjelde i dette arbeidet. Det gir oversikt og en helhet som er svært viktig for en samlet tilrettelegging. Det er da viktig å få understreket at å utvikle godt tilrettelagte ordninger i samfunnet for alle gir minst mulig behov for tilrettelegging for den enkelte. Med andre ord, et samfunn som er tilrettelagt for funksjonshemmede, både i fysisk utforming og i måten det møter innbyggerne på, vil være et godt samfunn for alle innbyggere. Sektoransvarsprinsippet blir understreket i handlingsplanen. Dette er svært viktig, samtidig som det ligger en stor utfordring i samordning og helhetlig utvikling av tjenestetilbud og tilrettelegging på tvers av sektor- og etatsgrenser. Det er svært positivt at planen legger vekt på tverrfaglighet, brukermedvirkning, rehabilitering og yrkesaktivitet for funksjonshemmede. Vi ser det også som viktig og positivt at funksjonshemmedes levekår får bred plass ved behandlingen av Regjeringens melding om utjevning av levekår, som kommer nå til våren. Når det gjelder de fysiske tiltak som er nødvendige, er det spesielt viktig at kommune- og samferdselssektoren følger opp. Tiden tillater bare stikkordsmessig å nevne områder som tilgjengelighet til og i offentlige bygg, økt satsing på boliger med livsløpsstandard og et prosjekt som «Et samfunn for alle». Innen transportsektoren er det viktig å tilrettelegge all offentlig transport og kommunikasjon for alle brukere. Dessuten må det til en sterkere prioritering av tilrettelagt transport, slik at dette kan bli et reelt tilbud for alle som trenger det. Av nye tiltak i planperioden for å bedre opplæringstilbudet for funksjonshemmede er bl.a. tiltaksplaner for funksjonshemmede på de ulike utdanningsområdene. Spesielt vil jeg nevne forsøket på å få til et høgskoleutdanningstilbud innen IT, tilrettelagt med bo- og servicetilbud for sterkt funksjonshemmede. Dette har tatt lang tid, og sentrumsregjeringen er nå den tredje regjeringen som har dette på sitt bord. Prosjektet har sine fødselsvansker og er ressurskrevende, men vi er godt fornøyd med at dialogen og samarbeidet mellom departementene, Høgskolen i Hedmark og de funksjonshemmedes organisasjoner vil gå videre, og vi ser fram til etableringen av et IT-utdanningstilbud for funksjonshemmede. Vi støtter også det forslaget som er lagt fram her i dag. I behandlingen av planen har alternative behandlingsmetoder for hjerneskadde barn blitt tatt opp spesielt. Det er bl.a. vist til Petø-metoden, og flertallet ønsker nå å prioritere denne metodikken gjennom sitt forslag her i dag. Sentrumsfraksjonen viser til det arbeidet Regjeringen har igangsatt med opprettelsen av en arbeidsgruppe for å vurdere ulike slike behandlingsmetoder. Dette arbeidet vil være ferdig til høsten, og vi mener det er riktig å bruke denne tiden for å få et best mulig grunnlag for tilrettelegging av slike tilbud. Fremskrittspartiet har i innstillingen en merknad om at Regjeringen ikke har fulgt opp med forskning på nordisk basis når det gjelder alternative metoder til bruk av makt og tvang. Dette er ikke riktig, bl.a. er det et prosjekt i gang i samarbeid med Universitetet i Uppsala. La meg til slutt oppsummere med å nevne noen flere forslag som er svært positive for arbeidet videre med hensyn til funksjonshemmedes levekår og rettigheter: bedre avlastningstilbud, forsøk med omsorgslønn og lovfesting av tilbudet om brukerstyrt personlig assistanse. Dette er viktige skritt i riktig retning. Handlingsplanen er med andre ord en god veiviser på en lang og vanskelig vei fram til full likestilling for alle, også de funksjonshemmede.