Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2008-10-23:
Denne saken har sin bakgrunn i formuleringer i Soria Moria-erklæringen, hvor forhandlingspartnerne fra de tre regjeringspartiene har et eget avsnitt kalt «Tomtefestelov». Her står det bl.a.: «Regjeringen vil instruere statlig styrte fond og statlige eiendommer til å innrømme innløsningsrett annet hvert år til 30 ganger konsumprisregulert opprinnelig leie.» Jeg mener det er viktig å si at dette er bakgrunnen for denne saken. Det kan også være rett å nevne at OVF faktisk i en periode hadde vært prisledende på festetomter. Det resulterte i noen stygge overskrifter og tunge økonomiske byrder for enkeltpersoner, som vi også har hørt her i salen i dag. Det kan godt være greit å begynne med et historisk overblikk. OVF har en historisk bakgrunn som man ikke kan se bort fra ved behandlingen av Regjeringens forslag. Siden saken er komplisert, er det viktig at den ses i en helhetlig sammenheng. OVF ble opprettet i 1821. OVF er et selvstendig rettssubjekt som eier de eiendommer og den finanskapital det består av. Fondet er en stor grunneier og eier bl.a. mange prestegårder, presteboliger, festetomter og store skogarealer. OVF skal tilgodese kirkelige formål i samsvar med Grunnloven § 106 og lov 7. juni 1996 nr. 33 Opplysningsvesenets fond. OVF har sitt grunnlag i eiendommer som fra gammelt av tilhørte det enkelte presteembete som underhold for presten. OVF forvalter som kjent i dag kirkelige eiendommer samt de salgsinntekter disse har generert siden fondets opprinnelse og vedtakelsen av Grunnloven § 106. Det betyr at fondet har en betydelig egenkapital, i tillegg til eiendomsporteføljen. Totalverdien regnes til 6,6 milliarder kr. Utgangspunktet er at fondet skal finansiere vedlikehold og drift av egne realverdier. Dette omfatter bl.a. 440 presteboliger med boplikt. Eiendommene er også viktige kulturverdier. Fondet er i tillegg pålagt finansieringsansvar for enkelte eldre kirkebygg. Fondet gir også tilskudd til Den norske kirke. Som det går fram av dette, brukes avkastningen til viktige formål. Ved den foreslåtte endringen i loven om Opplysningsvesenets fond vil tomtefesteinstruksen gjelde for festetomter under fondet. De som fester boligtomt, vil kunne innløse tomten til en lavere pris enn etter reglene i tomtefesteloven. Dersom festeren ikke innløser tomten, vil festeren kunne få en gunstigere avgiftsregulering enn etter tomtefesteloven. Den fordelen som festerne under fondet oppnår, har utløst en diskusjon om hvilke grenser Grunnloven § 106 setter for forvaltningen av Opplysningsvesenets fond. Det er omfattende problemstillinger, og det er vel kjent at juridisk ekspertise står mot hverandre i denne saken. Fra kirkelig hold er det motstand mot at instruksen gjennomføres, ikke fordi det er galt eller uriktig at festere tilgodeses, men av hensyn til det verdi- og inntektstap som fondet vil få. Det er ingen uenighet om at gjennomføringen av instruksen innebærer at fondets framtidige festeinntekter og salgsinntekter blir lavere enn de ville blitt dersom tomtefestelovens bestemmelser ble fulgt. De beregninger som er gjort, er usikre, men ingen bestrider at det beregnede tapet for fondet vil være betydelig. Jeg vil her påpeke det som står skrevet i Ot.prp. nr. 60 for 2007–2008, under avsnittet «Andre merknader frå departementet»: «Departementet vil understreke at det er ein føresetnad at økonomien til Den norske kyrkja ikkje skal svekkjast som følgje av instruksen.»