Trine Skei Grande (Venstre), 2010-10-21:
Det var veldig fristende å kommentere debatten om hvorvidt man skammer seg over sine politiske forfedre eller ei. Jeg må si som Venstre-dame at jeg kan ikke komme på noe jeg skammer meg over som Venstre har stått for, om det var Castberg, Knudsen eller Røiseland, og heller ikke stemmegivning på dette området. Men jeg kan si det slik at sosialister som har lært av historien, er alltid mye bedre enn sosialister som bare har lært av bøker – det er alltid å foretrekke. Jeg har også lyst til å kommentere en debatt om lokaldemokratiet. Det er noen som mener at alle velferdssystemer skal organiseres av staten og gjennom stykkpris, men som er veldig for lokaldemokratiet når det passer seg slik – Så er det sagt. Vi i Venstre støtter også alle etatsjefers og direktørers – hva det skal være – ytringsfrihet på sitt fagfelt, selvfølgelig. Det er slik vi bringer samfunnsdebatten framover, og det er slik man også får gode debatter basert på kunnskap. Kanskje det er litt av temaet også i dag. Det å ta vare på artsmangfoldet er ikke bare en lokal forvaltningsoppgave – det er faktisk et internasjonalt ansvar som vi har. Det er et internasjonalt ansvar som vi skal ta vare på, og som det ikke er noen grunn til at vi skal syns er et for tungt løft når vi ser hvor mange land som med få ressurser klarer å ta det løftet. Noen av artene har leveområder som er truet, noen av dem har leveområder som er presset. Derfor er det vår oppgave som nasjonalforsamling å ta vare på disse artene. Det betyr at vi også må være villig til å betale for jobben for dem som skal gjøre det praktisk. Vi har et stort ansvar både for å strekke oss mot 4,5 pst.-målet på skog og ansvaret vi har for rovdyr. Så skjønner jeg at frustrasjonen er stor, så stor at ett av regjeringspartiene drev valgkamp på vernepause og egentlig vant i regjeringa, sjøl om det skjedde i det stille. Skal vi klare å få dette til å fungere framover, er jeg veldig enig med alle om at det må til en mye større dialog, men det må også til veldig mye større kompetanse. Det er klart at en skoleklasse kan ødelegge. En grunneier fra en familie som har eid området i åtte generasjoner, kan ødelegge hvis han ikke vet. Disse verneprosjektene kan også være store løft for å bringe kunnskap om hvordan man forvalter områdene, og man må utvikle nasjonale strategier når det gjelder naturbruk. Det er helt soleklart at man kan utvikle mye grønt næringsliv knyttet til verneområdene, som vi i dag ikke har fått utløst. For å få utløst disse framtidas verdier, må man også bygge kompetanse lokalt – dialogen og kunnskapen må bringes nedover. Så må kanskje DNs kunnskap kombineres med den kunnskapen man får av å kjenne et naturområde under huden, inn i sjela og inn i hjertet, og at det også er en kompetanse som den statlige forvaltninga må ta inn over seg. Det gjelder nok for mange områder at vi ikke har gjort det. Så vil jeg bare løfte fram en sak: Det er ikke bare i distriktskommuner eller i spredtbygde områder man har verneinteresser. Vi har også mange små, veldig verdifulle verneområder, som ligger i tettbygde strøk. Vi befinner oss vel nå i en av de kommunene i landet – om ikke den kommunen – med størst artsmangfold, nemlig Oslo. Det er en stor utfordring å ta vare på artsmangfoldet i tettbygde strøk og i kommuner der areal er kjempedyrt, der det å kjempe for verneinteresser kan være en stor belastning. Den syns jeg vi skal ta fordi vi har et internasjonalt ansvar.