Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2007-06-07:
Departementet legger i Ot.prp. nr. 39 for 2006-2007 fram forslag til endringer i fagskoleloven. Bakgrunnen for dette forslaget må sies å være initiert av Regjeringens foreslåtte endringer i friskoleloven. I sin iver etter å stoppe friskolene har dette også fått konsekvenser for fagskolene, og den positive utviklingen som var på gang for dette skoleslaget, stoppet opp. Særlig har endringene konsekvenser for fagutdanning hjemlet i fagskoleloven og med tilhørende rett til finansiering etter reglene i friskoleloven. Departementet foreslår nå også enkelte andre endringer i fagskoleloven, men poengterer at forslagene ikke innebærer noen ny lov om fagskoleutdanning. Arbeidet med lovforslaget i komiteen har vist at det er stor grad av enighet om viktige forhold rundt fagskoleutdanningen. Men som saksordfører opplever jeg nok at opposisjonen er langt mer villig til å konkretisere forholdet mellom fagskoleutdanning og videregående opplæring samt overgang mellom fagskoleutdanning og universitet og høyskole enn det regjeringspartiene er villige til. Videre opplever jeg at opposisjonen på en mye klarere måte ønsker å sikre fagskolenes identitet. Regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti viser til sitt forlik i friskoleloven som går på en videreføring av dagens rammebetingelser for 6A-skoler, samt mulighet for godkjenning av nye skoler inntil nytt lovverk er på plass i løpet av denne stortingsperioden. Fagskoleloven skal være en rammelov for korte yrkesrettede utdanninger. Nettopp begrepet «yrkesrettet» har vært et av temaene ved denne lovrevideringen. Fra 2003 har det vært gjeldende definisjon at det skulle innebære en kompetanse som kunne tas i bruk i arbeidslivet uten ytterligere behov for generelle opplæringstiltak. Denne definisjonen ønsker nå departementet å lovfeste. I innstillingen vil vi se at opposisjonen understreker at begrepet «yrkesrettet» ikke må gis en for snever tolkning, og hele komiteen peker faktisk på behovet for å innlemme andre samfunnsbehov som f.eks. utdanning innen kunst, musikk, dans, teater og bibelskoler i denne forståelsen. At posisjonen i denne forbindelse bruker begrepet «kurs», en betegnelse som vanligvis brukes om opplæringsaktivitet med begrenset omfang, mens opposisjonen snakker om «utdanning», velger jeg å forstå på best mulig måte, selv om det er uforståelig for meg at vi ikke her kunne finne en felles formulering. Fagskoleutdanningene skal være fleksible. Tilbudene skal kunne opprettes, endres eller nedlegges ettersom behovet i arbeidsmarkedet endrer seg. Stortinget har tidligere påpekt det uheldige i at det har vært mulig å få godkjent studietilbud på samme nivå i både friskoleloven og fagskoleloven. Stortinget har bedt departementet rydde opp i dette, og komiteen ser de oversendte lovforslagene som et svar på Stortingets ønske i dette henseende. Komiteen understreker viktigheten av at en bør tilstrebe at lovverket blir så entydig at studietilbud på et gitt nivå finner sin plass i en av lovene. Det er viktig for både tilbydere av ulik fagutdanning og for studenter å ha et klart og forutsigbart lovverk å forholde seg til. Fagskoleutdanning kan tilbys av stiftelser og andre private tilbydere, og av institusjoner eid av kommuner, fylkeskommuner eller staten, og samme lov skal gjelde for alle tilbydere. Fagskoleutdanning har lenge befunnet seg mellom barken og veden i utdanningssystemet. Det er en internasjonal trend å ta et helhetlig grep overfor det utdanningsbehovet som eksisterer etter videregående opplæring. Løsningene kan være ulike, men det er viktig at fokuseringen på kompetansebehovet, i et helhetlig næringspolitisk og samfunnsnyttig perspektiv, er tydelig. Gjennom godkjenningsordningen i NOKUT har vi nå fått en offentlig godkjenningsordning som sikrer høy kvalitet i fagskoleutdanningen. Fagskoleutdanning skal bygge på videregående skole eller tilsvarende realkompetanse. Komiteen deler departementets syn på at begrepet «bygger på videregående opplæring» må gis et vidt innhold, og at det i forhold til den enkelte fagskoleutdanning defineres hvilken kompetanse som forutsettes i forhold til opptak. Fagskolene henter gjerne studenter fra arbeidslivet, og studentene skal tilbake til arbeidslivet. Det er derfor etter komiteens oppfatning viktig at skolene settes i stand til å benytte moderne utstyr i sin opplæring, og at de har mulighet til å videreføre en god dialog i samarbeid med de ulike aktørene i arbeidslivet. Fagskoleutdanningene har sin plass i et livslangt læringsperspektiv, og en viktig oppgave for fagskolene er å gi personer med realkompetanse mulighet til å få nødvendig faglig påfyll, slik at de kan omstille seg i et arbeidsmarked som er i stadig endring. Universiteter og høyskoler er i dag under to organisasjoner som samarbeider, mens fagskoler består av en mengde organisasjoner. Det vil derfor etter komiteens oppfatning være hensiktsmessig at fagskolenivåets utvikling også knyttes til et nasjonalt råd. Fagskoleutdanning har et omfang på fra et halvt studieår til to studieår. Vi vil understreke at det ikke er noe krav til at fagskoleutdanning skal være et heltidsstudium, men at utdanningen godt kan tas som deltidsstudie eller som fjernundervisning. Fagskoleutdanning skal som sagt bygge på videregående skole eller tilsvarende realkompetanse. Det er ulik grad av presisering fra opposisjonens side og posisjonens side når det gjelder å definere begrepet «bygge på videregående opplæring». Hele komiteen stiller seg bak at en oppgave for fagskolene er å legge opp til en spesialisering på grunnlag av visse fagbrev. Der stopper også enigheten når det gjelder presisering fra komiteens side. Departementet har imidlertid uttalt at det verken er ønskelig eller mulig generelt å definere fagskoleutdanning så snevert. Departementet understreker at fagskoleutdanning skal dekke ulike behov, og at begrepet «bygge på videregående opplæring» derfor må få et vidt innhold. Opposisjonspartiene har eksemplifisert dette. Når det gjelder voksne uten videregående skole og voksne uten rett til å skaffe seg videregående skole, så har vi en utfordring spesielt sett i lys av mulighetene for livslang læring. Omstillingsbehovene i samfunnet bare øker, og et av de fortrinn Norge har i forhold til f.eks. andre deler av Europa, er vår store evne til omstilling og til å få folk i arbeid igjen. Privat sektor gjennom ulike skoler og studieforbund er en viktig bidragsyter i forhold til dette arbeidet. Fagskoleutdanningens mulighet til å dekke definerte videreutdanningsbehov i arbeidslivet vil være av vesentlig betydning. Det er derfor meget viktig at fagskolene har mulighet til å foreta en individuell vurdering av realkompetansen til de elevene som ikke har videregående skole. Et mindretall, bestående av Høyre, Venstre og Fremskrittspartiet, har pekt på at fagskoler må ha mulighet til å opprette studietilbud på lavere nivå, slik at studenter gjennom et slikt tilbud kan kvalifisere seg til opptak til en fagskoleutdanning. Universiteter og høyskoler har i dag fått en slik mulighet gjennom en egen forskrift. Vi mener at fagskoler også bør ha anledning til det samme. Aktuelle fag i så henseende kan bl.a. være norsk, matematikk, studieteknikk og yrkesteori, som et ledd i en forberedelse til studentenes videre fagskoleutdanning. Fagskoleutdanning er en tertiærutdanning, slik som høyskoler og universitet. Regjeringspartiene peker kun på at fagskoleutdanning skal være et reelt alternativ til høyskole og universitet, mens opposisjonen understreker at det kan være et likeverdig tilbud, og viser til Finland, hvor de har bygd et parallelt utdanningssystem på høyere nivå, hvor man kan ta både praktisk og yrkesrettet bachelor og master, og i tillegg ha overgangsmuligheter til det øvrige høyere utdanningssystemet. Dette mener vi er et godt eksempel på at fagskoleutdanningen kan beholde sitt særpreg ved å være praktisk og yrkesrettet og samtidig være likeverdig annen høyere utdanning. Vi er langt unna en slik virkelighet i Norge. Er så fagskoleutdanning et reelt alternativ til annen høyere utdanning? I dag er det 10 000 – 20 000 som går på fagskole hvert år. Det er kun tekniske fagskoler som finansieres over statsbudsjettet samt at det er lagt inn noen få kroner slik at kommunene kan handle kurs innenfor helsefagene. Forskjellene mellom fagskolenes budsjett kontra universitet og høyskolenes budsjett er gigantiske. Hvordan er det så med overgangsmuligheter? Det er bred enighet om at fagskolene ikke skal være en blindvei i utdanningsløpet, men her har vi langt igjen. Veien fra fagutdanning til mastergrad i Norge er ikke lett å få øye på. Det ligger muligheter i dagens lovverk hvor den aktuelle fagskoleutdanningen kan gis en nærmere angitt uttelling i den enkelte høyere utdanningsinstitusjons egne studietilbud. Videre arbeides det med å utvikle et nasjonalt kvalifikasjonsrammeverk, relatert til det europeiske, som vi forventer kan bli et hensiktsmessig verktøy for å beskrive forholdet mellom fagskoleutdanning og høyere utdanning og mellom det videregående opplæringsnivået og tertiærnivået. Det er viktig å få avklart forholdet mellom de ulike undervisningstilbudene med hensyn til godskrivning eller avkorting i annen høyere utdanning. Opposisjonen ber om at det vurderes å lage et system med en formell overgang mellom fagskolepoeng og studiepoeng, og at det utarbeides gode, transparente ordninger som dokumenterer den kompetanse som fagskoleutdanning gir. Et samlet storting har gjentatte ganger understreket viktigheten av internasjonalisering av norsk utdanning. Det er derfor viktig at fagskolestudenter på lik linje med studenter ved norske høyskoler og universiteter kan ha mulighet til å ta utdanning i utlandet, enten som en del av sin norske utdanning eller som en fortsettelse av norsk utdanning. Opposisjonen har også trukket fram et annet aspekt, og det er å be departementet se på mulighetene for at fagskoleutdanning kan bidra til å kvalitetssikre utenlandske fagarbeidere i forhold til arbeidsinnvandring. Samtidig ber vi om at muligheten for at utenlandske fagarbeidere kan få påbygging av sin fagkompetanse, vurderes, slik at de kan gjøres kjent med og tilpasse seg norske standardkrav og norsk yrkesliv. Vi vet at en fagutdanning i andre EØS-land ikke nødvendigvis er på høyde med norsk fagutdanning, og mange bedrifter sliter i dag både med å skaffe fagarbeidere og ikke minst med å løfte disse arbeiderne opp til en standard som norske bedrifter kan være bekjent av. Sett i lys av første saken i Odelstinget i dag kan dette selvsagt ses på som et antidumpingtiltak, og den prekære mangelen på arbeidskraft innen en rekke fagområder gjør det etter vårt syn nødvendig å gripe fatt i problematikken. Det er på en rekke områder dette er aktuelt. Bygningsarbeidere og skipsbygging er vel de mest kjente, men jeg kan også nevne at Norge for øyeblikket mangler 400 konditorer. Andre forhold som proposisjonen tar opp, er godkjenning av fagskoleutdanning og krav til organisering og ledelse. På disse punkter slutter komiteen seg til departementets vurderinger. Når det gjelder Lånekassen, så er komiteen opptatt av forutsigbarhet for studentene. Opposisjonen ber også om at NOKUT-godkjente fagskoletilbud kvalifiserer til utdanningsstøtte fra Lånekassen. I dag er det, slik vi har forstått det, en del tilleggskrav som Statens lånekasse stiller bl.a. i forhold til studiebelastning og timetall. Dette oppleves ganske byråkratisk hos en del av tilbyderne av fagskoleutdanning. Det er mange aktører som har ventet på en avklaring i forhold til finansiering av fagskoleutdanningen. Stortinget har bedt om dette i 2004, og forventet det i 2005, og det har blitt gjentatt ønske i 2006. Når det nå endelig legges fram en sak, opplever mange av oss at avklaringen igjen skyves ut i tid. For å referere LOs foredragsholder på NOKUT-konferansen – etter hukommelsen – sa han: Jeg trodde vi i 2003 hadde greid å løfte fagskoleutdanningen ut av videregående skole, men så kom regionalmeldingen, der en sier at finansieringen skal vurderes på nytt. Jeg lærte en gang at det går ikke an å drukne i samme elva to ganger, men der tok jeg kanskje feil. Det er kanskje et annet utsagn som passer bedre, og det er at et slag under beltestedet, det må en bøye seg for, sa LOs representant. Det er egentlig en samlet komite som ber om at det legges fram en sak om finansiering av fagskolene. Opposisjonen ber i tillegg om å få en sak om fagskoleutdanningens utviklingsmuligheter og plass i utdanningssystemet. Til slutt vil jeg si at komiteen enstemmig slutter seg til at begrepene fagskoleutdanning og fagskole lovbeskyttes, slik at ikke useriøse aktører skal kunne seile under falsk flagg. Med dette vil jeg få lov til å ta opp de forslag der Fremskrittspartiet er medforslagsstiller.