Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-06-18:
La meg starte med å si at jeg i ulike sammenhenger, som bedriftsleder, som leder og som medlem av næringskomiteen og også som kommunalminister, har hatt nær kontakt med det offentlige virkemiddelapparatet på ulike måter. Jeg har lyst til å si at det gjøres en særdeles respektabel jobb av dem som er satt til å forvalte det offentlige virkemiddelapparatet. De har i løpet av relativt få år gjennomgått mange omorganiseringer av sin virksomhet. Man har opplevd relativt mange regjeringer og ulike regimer i løpet av få år, og man har opplevd betydelige budsjettkutt fra år til annet. Dette har man klart å takle, samtidig som man har gjennomført betydelige personellreduksjoner i de senere år. Og man har på toppen av det på samme tid klart å komme opp med mange og kreative forslag til hvordan man best kan tjene norsk næringsliv. Det er tross alt til sjuende og sist det som er jobben til det virkemiddelapparatet vi har. Da å få beskjed fra Stortingets talerstol om at man skal slutte å snakke med sine foresatte, det burde man faktisk slippe. Tvert imot er det nå viktig at vi samler oss om å gi det virkemiddelapparatet som vi nå i løpet av dagen blir enige om at vi skal ha, rammebetingelser som gjør at de kan utføre den jobben som vi forventer at de skal utføre. Det innebærer at de både må ha økonomiske virkemidler og en egenkapital som gir dette virkemiddelapparatet en base til å kunne gjøre jobben. Jeg har registrert i debatten i dag at regjeringspartiene og SV begrunner salget av SND Invest med at SND Invest har investert penger på områder der man ikke burde gjøre det. Det er greitt, det er jeg enig i. Men det er nesten ikke til å tro at man bruker den begrunnelsen for å selge. Det første en eier gjør hvis man er misfornøyd med sin leder eller sitt styre, er i det minste å gi tydelig beskjed om hvor man ønsker at pengene skal brukes. Nytter ikke det, har man en mulighet til, det er å skifte både styre og ledelse i institusjonen. Jeg har opplevd få bedriftseiere som har begrunnet et salg med at ledelse eller styre ikke gjør det man ønsker at de skal gjøre. Da er det, ærlig talt, mer galt med eierne enn med dem som skal utføre oppdraget for eieren. Det er forholdsvis bred enighet om selve organiseringen av virkemiddelapparatet som vi skal foreta i dag – iallfall til et visst punkt. Dette synes jeg er viktig av to grunner. For det første er det en betydelig omorganisering som blir gjort. Jeg har lyst til å si at næringsministeren trenger den støtten som han kan få fra et samlet storting, i forhold til den overordnede organiseringen for å gjennomføre dette, for det er en tøff og omfattende jobb som skal gjøres. Dernest er det viktig for norsk næringsliv at man har et så bredt flertall i Stortinget som mulig, slik at man har en trygghet for at de vedtak som blir gjort, kan komme til å stå seg over tid. Det er også viktig at næringslivet i den konkurransesituasjonen man lever i, har færrest mulig steder å henvende seg, slik at man slipper å bruke unødvendig tid på nettopp det å finne ut hvilken dør man skal velge for å få tilgang til de virkemidlene som man har behov for i ulike situasjoner. Næringsministeren har til stadighet klaget over at verktøykassen hans er tom. Det er noe han må ta en betydelig del av ansvaret for selv. Når næringsnøytralitet og generelle rammebetingelser blir viktigst, og finansieringen av disse generelle rammebetingelsene, skattelettelsen, skjer gjennom kutt i målrettede virkemidler, blir resultatet at man sitter med en tom verktøykasse. Jeg tror faktisk det ville vært en stor fordel om næringsministeren og Regjeringen først hadde skaffet seg verktøy, dvs. satt seg noen politiske mål, og så funnet ut hvordan man skal plassere verktøyet, eller organisert, istedenfor å gjøre det motsatte. Nå sitter næringsministeren der med en tom verktøykasse og tenker som så at hadde han nå hatt en skiftenøkkel, kunne han plassert den der og der og brukt den sånn og sånn. Målene først, deretter virkemidlene og til slutt organiseringen! Nå er vi ikke i den situasjonen, og det er en mer eller mindre samlet komite som slutter opp om den modellen som nå er valgt. Men årsaken til at næringsministeren har kommet i den situasjonen, er den tro man har på næringsnøytralitetens velsignelse. Den politikken er feilslått. Man må satse målrettet for å løfte de områdene der vi har muligheter til å bli best, der vi har muligheter til å forbedre det vi allerede har gjort. Til slutt vil jeg si i forhold til den organiseringen som nå gjennomføres, at det er viktig at man desentraliserer beslutningsfullmakter og går videre på den veien som man har begynt på det området, at man desentraliserer organisasjonen i størst mulig grad for å være nærmest mulig brukerne, at man har fokus på innovasjon, sånn som også proposisjonen legger til rette for, og ikke minst at man har, som jeg har sagt tidligere, fokus på næringer der vi har muligheter til å lykkes, og at vi utvikler sterke distriktspolitiske virkemidler. Det er grunnen til at Senterpartiet fremmer forslag om å be Regjeringen utrede opprettelse av fem regionale investeringsfond, nettopp for å komme nær brukerne, nettopp for å ha det distriktspolitiske fokus som er nødvendig å ha. Jeg tar hermed opp det forslaget som Senterpartiet har fremmet.