Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2008-05-23:
Aller først: Som initiativtaker til det representantforslaget som vi debatterer nå, vil jeg takke saksordføreren, Dagfinn Sundsbø, for arbeidet med denne komiteinnstillingen. Bakgrunnen for dette initiativet er noe jeg tror samtlige partier er svært urolige for, nemlig at det er så mange som ender på varig uføretrygd på grunn av psykiske lidelser - og det i ung alder. Da har man en lang karriere som yrkespassiv foran seg og går glipp av en avgjørende viktig arena for både økonomisk sikring og sosiale nettverk. Det er selvsagt ikke uføretrygden i seg selv som er problemet. Det er jo et sosialt sikkerhetsnett som skal være der for personer som ikke har mulighet til å klare et vanlig arbeid. Men det er et problem når undersøkelser avdekker at en av tre unge med psykiske lidelser ifølge egne opplevelser ikke har mottatt et reelt behandlingstilbud. Det er heller ikke noe å rope hurra for når OECD sier at vi får lite resultater ut av mye pengebruk på attføring. Andelen som vender tilbake til arbeid, er ifølge OECD ekstremt lav. Jeg har ikke tenkt å gjøre denne debatten til en konkurranse eller historiefortelling om hvem som har gjort minst, eller hvem som har gjort mest, i de ulike regjeringer. Attføringspolitikken er utformet over lang tid av skiftende regjeringer, og slik sett har de fleste av oss et ansvar. Men vi har også et ansvar for å se om det kan være nye tiltak som bør prøves ut for om mulig å gi bedre resultater, så vi kan forebygge i framtiden. I forslagene Kristelig Folkeparti fremmer i denne saken, er det to hovedtanker. Den første hovedtanken er at vi må redusere tersklene som den enkelte opplever på vei tilbake - terskler som særlig i denne gruppen kan demotivere og passivisere og gjøre attføringsinnsatsen mislykket. Disse tersklene kan være av økonomisk art, men de kan også være av følelsesmessig art. De økonomiske tersklene vi har vært opptatt av i denne innstillingen, er inntektssikring under medisinsk og yrkesrettet attføring og egenandeler for nødvendig medikamentell behandling. Kristelig Folkeparti etterlyser en mer sosial innretning av egenandelssystemet for medikamenter. Det betyr ikke en generell reduksjon av egenandeler for hele befolkningen. Vi kan ikke se at det bør være en prioritert oppgave. Men for personer med svært sårbar økonomi, og som i tillegg er i en sårbar livssituasjon på flere måter, må skjermingsordningene bli bedre. Vi er også opptatt av at alle i det yrkesrettede attføringsapparatet og i forvaltningen har kompetanse om hvordan personer med psykiske lidelser opplever møtet med myndighetspersoner, og at kommunikasjonen er slik at hver enkelt føler at de møtes med respekt og ikke med ferdigsydde løsninger som tres nedover hodene på dem. Vi forstår statsrådens innvending om at det kanskje ikke er fornuftig å sette i gang helt nye kompetansehevingsprogrammer, men vi ber samtidig om at dette blir vektlagt sterkt i de allerede pågående programmene. Den andre hovedtanken i forslaget er et sterkere fokus på fastlegens ansvar og mulighet til å utgjøre en forskjell. Fastlegene er det element i den samlede offentlige behandlingskjeden som møter flest personer i denne målgruppen - og møter dem tidligst. Derfor ønsker vi en forsterket innsats når det gjelder den allmennmedisinske forskningen på området og en satsing på et særlig kompetansesenter som er forankret i allmennmedisinen. Det er ikke snakk om «nok et» kompetansesenter. Det er snakk om et kompetansesenter med en annen forankring og et annet fokus enn dem som allerede eksisterer. Kompetansesentre i spesialisthelsetjenesten er viktig, men samtidig må vi erkjenne at 90-95 pst. av alle unge med funksjonsnedsettende helseproblemer, som f.eks. redusert skoleprestasjon, drop-out i skole, rus osv., aldri viser seg i spesialisthelsetjenesten. Med dette vil jeg ta opp de forslagene som er fremmet av Kristelig Folkeparti, enten alene eller sammen med andre.