Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2021-04-22:
Det var med rette, og det var bra, at utenriksministeren i sin redegjørelse også pekte på Norden som viktig for norsk utenrikspolitikk. Vi kan vel gjerne alle sammen kalle arbeidet i Norden som vår nære utenrikspolitikk. Det vil jeg karakterisere den som. Vårt mål er at Norden skal være Europas mest integrerte region, og Norden er jo respektert i Europa for øvrig – og i verden, vil jeg kanskje si – for vår felles identitet, vår historie og vår demokratiske kultur. Nå har utenriksministeren også sagt at pandemien har vist utfordringene i forstørrelsesglass mange steder, og jeg vil i dette innlegget, selv om vi skal komme nærmere tilbake til diskusjonen om det integrerte arbeidet i Norden i en senere debatt i denne sesjonen, også ta det inn i det utenrikspolitiske perspektivet. For det er riktig som det er sagt, at pandemien har utløst mange spørsmål knyttet til at man ikke i tilstrekkelig grad klarer å samarbeide i Norden, slik som vi tenker oss at det nordiske samarbeidet skal være. Samarbeidet har ikke på en sterk nok og en god nok måte vist fram det samarbeidet som peker i retning av en god kultur i det som kan kalles et integrert område i Europa. Nå vil jeg understreke, og det gjør vi jo alle sammen, at vi er helt klar over at når det gjelder utenrikspolitikken og den nasjonale politikken, er det selvfølgelig slik at de vedtakene som fattes i en nasjon, må den enkelte nasjonen ha rett til å gjøre på eget grunnlag. Selvsagt mener vi det. Men det som er mitt poeng og mitt vesentlige poeng, er: I egenskap av å være leder av den nordiske delegasjonen til Nordisk råd, har jeg lyst til å få sagt at det bør ikke være slik, selv om vi har det prinsippet tungt på plass, at det står i veien for å ta riktige og nødvendige hensyn til hverandre når vi fatter nasjonale vedtak i en krisetid. I Nordisk råd-miljøet har vi tydelig sett en betydelig aggresjon knyttet til at så ikke er tilfellet, etter manges mening, og det er en unødvendig utvikling. Det er mitt essensielle poeng i dette innlegget. For nasjonale vedtak i krisetider, som nå, må ikke skade eller være til ulempe for andre lands borgere i Norden uten at det blir håndtert på en relevant og riktig måte. Nå er jeg selvfølgelig helt klar over at dette også angår andre statsråder, andre konstitusjonelle områder, men jeg tar det bevisst inn i utenriksdebatten for – forhåpentligvis – på et senere tidspunkt å få utenriksministerens redegjørelse for prinsippene rundt dette. Det er det jeg er ute etter, og det er derfor jeg sier det jeg sier. Det neste jeg har lyst til å si, er at denne pandemien også viser en økonomisk og sosial utvikling – litt i Norden, men også i Europa – som peker i retning av stadig større forskjeller. Det vil være viktig for norsk utenrikspolitikk i framtiden å ha et bevisst forhold til å arbeide for at denne ulikheten ikke skal forsterke seg og ikke skal feste seg, for alle vet hva det kan bety for europeisk politisk kultur hvis tilliten mellom befolkningen og myndighetene svekkes på grunn av akkurat dette som knytter seg til ulikhetsutviklingen. Så vil jeg helt til slutt bare si: Representanten Michael Tetzschner mener at det kan bli utrygt med en rød-grønn regjering med tanke på utenrikspolitikken. Det mener jeg er urimelig sagt. Arbeiderpartiet står som garantisten for hele hovedlinjen i politikken. Jeg trekker pusten og sier at ut fra representanten Tybring-Gjeddes innlegg, da jeg hørte det – og da tenker jeg ikke akkurat på hans personlige karakteristikker av personer, men linjen og ånden i det han sa – så tror jeg at situasjonen på den siden kan være minst like utfordrende som den vil være på rød-grønn side. Det vil jeg virkelig ha understreket.