Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2014-05-27:
Statsråd Vidar Helgesen innledet sin grundige redegjørelse sist uke med et tilbakeblikk på vår nære historie: på begivenhetene i Europa de siste 25 år. Jeg tror mange av oss som vokste opp under den kalde krigen, og som så på nyhetssendingene og fulgte med på begivenhetene i november 1989, kan svare like sikkert på spørsmålet om hvor vi var da Muren falt, som på spørsmålet om hvor vi var da Brå brakk staven. Det var nærmest uvirkelig, det som skjedde – et tidsskille av dimensjoner i vår felles europeiske historie. Og for en utvikling Europa har gjennomlevd i løpet av de 25 årene som har gått! Det er en historie om demokrati, vekst og utvikling i mange av de landene som tidligere var fanget bak jernteppet. Og Norge har blitt nærmere knyttet til EU gjennom 20 år med EØS-avtalen og har fått en stadig større europeisk familie. Nå er unionen oppe i 28 medlemsstater. Siden 2004 har Polen mer enn fordoblet sitt BNP. Medlemskapet har hatt en formidabel sosial og økonomisk effekt. Selv om EU har vært nede i en dyp bølgedal siden finanskrisen startet i 2008, har unionen fortsatt en tiltrekningskraft på nye stater. Betydningen av en aktiv norsk europapolitikk forsterkes i lys av den sikkerhetspolitiske situasjonen Europa er inne i etter Russlands intervensjon i Ukraina – den mest spente og krevende perioden siden den kalde krigen, med EU som sentral aktør både i opptakten til og i løsningen på Ukrainas fremtid. Det betyr at sikkerhetspolitikken har vendt tilbake til Europa. Utviklingen viser at vi ikke kan ta vårt demokrati for gitt, den viser at det fortsatt er nødvendig å slå ring om felles verdier, ytringsfrihet og bærebjelkene i rettsstaten. Vi må stå opp mot krenkelser av fundamentale folkerettslige prinsipper og framfor alt beskytte våre egne strategiske interesser i nord. Derfor er Norges tilknytning til Europa gjennom EØS-avtalen – de felles spillereglene, verdiene fellesskapet hviler på – også vesentlig utover det som gjelder tilgangen til det europeiske markedet, for nasjonens trygghet og sikkerhet. Demokratiutviklingen i EU symbolisert ved helgens valg har vært gjenstand for mye oppmerksomhet, særlig på bakgrunn av en gryende tillitskrise, politikerforakt og lav interesse hos den jevne EU-velger. Med nesten 400 millioner mennesker i 28 land er en valgdeltakelse på rundt 43 pst. skuffende nok i seg selv. Nå som valget er avholdt og resultatet er klart, ser vi at en regnbue av protestpartier og ytterliggående partier på høyre og venstre fløy i enkeltland gikk fram og kapret flere seter i Europaparlamentet. Mange av dem er skeptiske til Europa, flere på ytre høyre side i politikken, og skuffende nok i land som Frankrike, Danmark og Storbritannia. Det bekymrer. Men fortsatt er det slik at de store partigruppene, EPP med 28 pst. og sosialdemokrater og sosialistgrupper med 25 pst. er størst. Derfor håper vi at disse partiene finner løsninger som hindrer de mer ekstreme i å få innflytelse, slik at man kan sikre den stabiliteten som er nødvendig i styringen av fellesskapet framover. Nettopp fordi Norges interesser og norsk konkurransekraft i så stor grad er avhengig av hva som skjer i EU, er det viktig at vi som ikke-medlem er aktive i å påvirke saker som angår våre interesser. Revisjon av regelverket om differensiert arbeidsgiveravgift er et godt eksempel på betydningen av å være tidlig inne i prosessene mens regelverket er under utforming, og med rette myndighet i EU. Her må vi bli bedre. Når vi vil være mer effektive i å gjennomføre EØS-regelverk, er det fordi vi vil gi norske bedrifter mulighetene som ligger i å ha de samme rammevilkårene som konkurrenter i EU-land. Næringslivet etterspør raskere implementering og iverksettelse av EØS-regelverk, ikke særregler og unntak, men like konkurransevilkår. Jeg vil benytte anledningen til å gi honnør til regjeringen for det offensive arbeidet med å sikre at Norge er aktivt på arenaer som er tilgjengelige, at vi er inne i politiske prosesser som finner sted i EU, på et tidlig tidspunkt, for å vite hva som er i prosess, og for å kunne påvirke utformingen av politikken. I så måte ser vi fram til framleggingen av regjeringens Europa-strategi, som vil skissere viktige prioriteringer og virkemidler, som tidlig medvirkning, åpenhet og debatt. For åpenhet og debatt om EU-spørsmål er viktig for regjeringen, ikke minst ser vi det gjennom måten Stortingets europautvalg nå blir involvert i viktige saker og pågående prosesser. Andre fra Høyre vil berøre flere sentrale tema i senere innlegg i dagens debatt. Vi er tilfredse med regjeringens tydelige linje når det gjelder forhandlingene om nivået på nye EØS-midler. Høyre ser ingen åpenbar begrunnelse for EUs krav om at Norges bidrag til EØS skal øke vesentlig, og heller ikke at midler skal brukes utenfor rammen av de etablerte kriteriene for EØS-midlene, slik EU har tatt til orde for. Betydningen av at en ny avtale om EØS-finansieringen kobles opp mot økt markedstilgang for sjømat, kan ikke understrekes sterkt nok, og europaministeren har sagt at Norge vil bruke den tiden som er nødvendig for å få til en god avtale. Sjømatnæringen er vår nest største eksportnæring, med et betydelig framtidig potensial. I lys av den pågående prosessen mellom USA og EU om etablering av en helt ny frihandelsavtale, TTIP, vil nettopp bedre betingelser for handel med sjømat i EU stå sentralt for Norge. Når vi samtidig vet at 86 pst. av eksporten går til de markedene, forstår vi hvorfor en slik handelsavtale vil være veldig viktig for Norge. Det er viktig å følge arbeidet tett, også sett i lys av de endringene Europa-valget førte med seg, da mange av ytterpartiene i Europa nå ikke akkurat er tilhengere av økt markedsliberalisme. EU er ikke perfekt, men et fellesskap i stadig utvikling. I debatten om Norges forhold til EU blir det lett til at svakheter som byråkrati, detaljregulering og andre utfordringer overskygger de mer positive sidene. Heldigvis ser vi nå tegn til bedring i den økonomiske utviklingen i flere av EU-landene. Særlig gledelig er det at land som Spania, Italia og Portugal synes å være på vei opp av bølgedalen. Det kan bety lysere framtidsutsikter for millioner av ungdommer i Europa. Mange av dem har søkt en bedre framtid for seg og sine i Norge de senere årene. Lokalsamfunn rundt om i landet er helt avhengige av arbeidsinnvandring fra EØS-landene for å opprettholde folketallet og for å sikre verdiskaping i bedriftene. La meg fortelle en historie fra mitt eget hjemfylke og Levanger kommune. Nylig hadde Trønder-Avisa et stort oppslag der det het: «Litauerne skaper ny optimisme på Ytterøy.» Ytterøyningene har de siste tiårene kjempet en lang og tøff kamp mot avfolkning. Nå er situasjonen fullstendig endret, og lokalsamfunnet opplever en befolkningsøkning på oppunder 20 pst. Hjørnesteinsbedriften Ytterøykylling sier at de ikke hadde hatt sjanse til å overleve uten arbeidsinnvandringen. Bedriften har hatt en bevisst strategi for å skaffe jobb til begge ektefeller i virksomheten. Det gir stabilitet i arbeidsstokken og også i det sosiale livet for dem som kommer tilflyttende. Mange unge etablerer seg permanent på øya med familie og barn. Nå klargjør kommunen nye byggetomter, bygger ny barnehage og utvider skolen, for 43 pst. av barnehagebarna og 25 pst. av skolebarna har nå litauiske foreldre i Ytterøy. Gjennom EUs Erasmus-program har kommunen sikret seg skoleassistenter og barnehagelærerstudenter på utveksling fra Litauen for å bygge kulturelle broer. Øyas næringsliv og butikker opplever en ny vår. «En gledelig utvikling», sier Levanger-ordfører Robert Svarva til regionavisen, og det er lett å si seg enig. Naturligvis skal vi være åpne om de mindre heldige utslagene av arbeidsinnvandring og finne løsninger for å sikre velferdsordningenes bærekraft. Det er derfor betryggende, som statsråden sa i sin redegjørelse, at regjeringen er i ferd med å gjennomgå disse spørsmålene for å finne den rette balansen mellom fri bevegelse og langsiktig bærekraft. Opptjente rettigheter, som f.eks. pensjon, ligger fast, men det er signalisert at det kan komme endringer på områder som barnetrygd, kontantstøtte og dagpenger. Arbeidsinnvandringen fra EØS-området til Norge er stor. Vi er blant de land som i forhold til folketallet har tatt imot flest arbeidsinnvandrere. Det er snakk om anslagsvis 50 000 innen bygg og anlegg, 30 000 i industrien, 12 000 i landbruket pluss et stort antall også i marin sektor, reiseliv og velferd. Dette er bra for Norge. Det gir langt flere gevinster enn mange av oss kanskje reflekterer over i det daglige. De bygger våre lokalsamfunn, de bygger vår verdiskaping og vår velferd.