Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-06-13:
I Dagens Næringsliv i går kunne vi lese et fornuftig, men likevel fornøyelig intervju med arbeids- og inkluderingsministeren. Det var fornuftig fordi statsråden erkjenner at arbeidsmarkedet ville vært i en kritisk situasjon uten de 100 000 arbeidsinnvandrerne vi nå har fra det tidligere Øst-Europa. Kostnadspresset ville vært større og rentene høyere. Men det var fornøyelig fordi statsrådens parti i forrige stortingsperiode sa noe helt annet. Da var de imot økt arbeidsinnvandring og også skeptiske til utvidelsen av EU- og EØS-området. Artikkelen var fornuftig fordi statsråden erkjenner et fortsatt arbeidskraftbehov, og er bekymret for om vi greier i tilstrekkelig grad å få mange til å komme i årene framover. Den var fornøyelig, eller rettere sagt uforståelig, fordi han nå ikke benytter denne anledningen til å gå for våre elleve tiltak for å sikre nødvendig arbeidsinnvandring og dermed bedre tilgangen på arbeidskraft. Vi må ta i bruk alle kilder til arbeidskraft, sier administrerende direktør Lars Haukaas i NAVO. Vi kunne lese i Aftenposten i går at norske bedrifter vil ansette som aldri før. Nesten tre av ti norske bedrifter vil ansette folk. Det gjør de norske bedriftslederne til de mest optimistiske i Europa. Norge har nå det heteste arbeidsmarkedet, noe som gjør utfordringene spesielt store, siden arbeidsledigheten er på et rekordlavt nivå. Hva gjør så Regjeringen i en slik situasjon? Jo, statsråden sier at Stortinget skal vente på en stortingsmelding som kommer våren 2008, for å se alt i sammenheng. Dette er ikke noe annet enn en utsettelse – en fullstendig unødvendig utsettelse, fordi elleve konkrete forslag ligger på bordet, klare til å vedtas og iverksettes. Selv regjeringspartiene sier i merknads form at Norge og Europa de nærmeste tiårene kommer til å trenge arbeidskraftinnvandring, og at dette ikke bare kan dekkes innenlands. Fafo mener vi bør ha et regelverk som på en enklere måte gjør det mulig for arbeidsgivere å kunne bruke utenlandsk arbeidskraft. Det er beklagelig at Regjeringen tror den har god tid. Men det står i motsetning til hva både NHO og KS gav uttrykk for i komitehøringene. Dette haster nå i 2007, for situasjonen på arbeidsmarkedet er akutt, og det blir for lenge å vente på regelendringer som tidligst kan tre i kraft i 2009. Skal kua dø mens gresset gror? Jeg finner det høyst merkelig og ganske forstemmende at regjeringspartiene og delvis Fremskrittspartiet ikke kan stemme for, for dermed å få vedtatt og utført tiltak som næringslivet selv ber om. For det første burde det være en smal sak å kunne gi visum med lang varighet for arbeidstakere ansatt i bedrifter som er lokalisert både i utlandet og i Norge. For det andre vil det også være høyst påkrevd å endre regelverket slik at det i byråkratiet og saksbehandlingen skilles klart mellom arbeidsinnvandring på den ene siden og asylinnvandring og opphold på humanitært grunnlag på den andre siden. Dette påpeker også Fafo i sin rapport. Det er en foreldet form for saksbehandling som bør erstattes med en modell med forhåndsgodkjenning av bedrifter og et hurtigprosedyresystem. For det tredje er det nødvendig å forenkle prosedyrer for forlengelse og fornyelse av arbeidstillatelser. Det burde være unødvendig å oppleve at flere bedrifter sier det er vanskelig og tungvint å få fornyet arbeidstillatelsene for sine ansatte. Disse tre forslagene er alle eksempler på hva vi mener raskt må gjøres for å lette det presset bedriftene er utsatte for i jakten på arbeidskraft. Det burde også bli satt fullt trykk på å skaffe landet høykompetent arbeidskraft. Derfor foreslår vi skatteincentiver. Ytterligere sju gode forslag sier regjeringspartiene nå nei til i påvente av en handlingsplan som altså tidligst kan få virkning i 2009. Det er for sent for næringslivet. De vil ha handling nå, ikke bare fagre ord og løfter. Det er ikke planer vi trenger, men handling og konkrete tiltak. Da må jeg jo få sette et spørsmålstegn ved Arbeiderpartiets antydninger om at man ønsker en konstruktiv opposisjon. For hva er vel mer konstruktivt enn når vi i opposisjonspartiene setter oss ned og jobber fram elleve konkrete tiltak som næringslivet etterspør? Det burde Regjeringen og regjeringspartiene kunne ta imot med en utstrakt hånd.