Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-05-10:
Stortinget har i dag til behandling lovforslag om tredeling av foreldrepengeperioden. Forslaget, som er en oppfølging av likelønnsmeldinga, innebærer at det innføres en mødrekvote med samme varighet som fedrekvoten. Foreldrene likestilles ved at de får øremerket rett til like lang periode etter fødselen. Forslaget ivaretar samtidig valgfriheten, eller fleksibiliteten, ved at det er mange uker i fellesdelen som foreldrene fritt kan velge seg imellom. Jeg vil skynde meg å legge til – så fritt som det er mulig ut fra den enkelte familie. Jeg kommer tilbake til dette med frihetsbegrepet etterpå. Jeg har merket meg at komiteens medlemmer fra Høyre og Fremskrittspartiet fullt ut vil overlate fordelingen av permisjonsukene til foreldrene. Til det vil jeg si at fedrekvoten har vært avgjørende for at det store flertallet fedre nå kan velge å ta ut foreldrepenger, og at mange tar mer enn kvoten. I Danmark, som avviklet fedrekvoten i 2002, er det langt lavere foreldrepengeuttak blant fedre enn det er i Norge og Sverige. Som noen har vært inne på her tidligere, er det slik at over 90 pst. av fedrene i Norge tar ut fødselspermisjon, mot ca. en fjerdedel av danske fedre. Det jeg har fått informasjon om, er at danskene nå vurderer å gjeninnføre fedrekvoten, nettopp fordi de ser at det er så mange barrierer som danske fedre møter, at de er nødt til å ta det på alvor hvis de ønsker at også fedre skal få muligheten til å bli kjent med barna sine, og at barna skal få tilstedeværende fedre, som igjen gjør at mødrene får større valgfrihet. Norske fedre har stadig økt sitt uttak av foreldrepermisjonen, men mødrene tar fortsatt ut det aller meste. I fjor ble bare 18 pst. av alle foreldrepengedager tatt ut av norske fedre. Det kan være en barriere for fedreuttak at det er en fedrekvote uten en tilsvarende mødrekvote. Det kan skape en forestilling, både hos foreldrene og hos arbeidsgiverne, om at far bare har rett til fedrekvoten – resten tilhører mor. Tredeling av perioden understreker at fellesdelen tilhører begge foreldrene. De må sette seg ned sammen og bli enige om hvordan ukene skal fordeles. Det kan føre til mer bevisste valg. Jevnere fordeling av permisjonen mellom mødre og fedre er positivt for barnet og for begge foreldrene. Barnet får god kontakt med og god omsorg fra begge foreldrene og kan tidlig bygge nære relasjoner til både mor og far. Foreldrene får et sterkere fellesskap om barnet og foreldrerollen. Jeg kan bare ikke forstå at det kan være i strid med barnets beste. Begge foreldre har glede av jevnere fordeling av yrkesaktivitet og oppgaver hjemme. Mor får mulighet til å returnere tidligere til arbeidslivet og unngår lange avbrekk med tap av lønns- og karriereutvikling. Far får styrket sin omsorgsrolle og får mulighet til å være hjemme på heltid med barnet over en lengre periode. Så viser forskning at likestilling på hjemmebane bidrar til mer robuste samliv. Menn og kvinner som lever i likestilte parforhold, opplever å ha høyere livskvalitet enn andre grupper. De har et bedre forhold, lavere konfliktnivå og mer stabilitet. Dette er jo ikke minst til fordel for barna. Lovforslaget som er til behandling i dag, legger til rette for større likestilling mellom mødre og fedre og mer likestilte foreldreskap. Endringene vil være positive for både mor, far og barn, og de vil bidra til nedbygging av tradisjonelle kjønnsstereotypier i samfunnet, altså forventninger til oss som kjønn. Jeg er glad for at lovforslaget har støtte fra flertallet i komiteen. Men jeg syns det er synd at Høyre og Fremskrittspartiet heiser fanen så til de grader som det de gjør mot denne kvoteringsordninga som vi har valgt i Norge. Jeg syns det har vært mange gode argumenter i salen her fra representanter fra både Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Jeg vil si til representanten Horne fra Fremskrittspartiet at det jeg mener med at dette er en frihetsrevolusjon, er at menn nå får muligheten til å velge å være omsorgspersoner. De slipper stengsler og barrierer. Kvinner får være mer likeverdige arbeidstakere, og de får menn som tar sin del av ansvaret, som igjen gir større frihet til kvinner. Barna får en frihet ved at de blir kjent med begge sine foreldre, de får tilstedeværende foreldre, de får foreldre som også følger dem opp dersom det blir skilsmisse. Dette gjør vi for at foreldre av begge kjønn skal kunne følge sine drømmer, at de ikke først og fremst skal være et kjønn og bli møtt med forventninger som knytter seg til dem som kjønn, men at rollene skal bli mer fri og utvidet, og at de skal kunne velge mye mer fritt hva slags liv de ønsker å leve.