Lars Sponheim (Venstre), 2005-06-14:
I likhet med de fleste andre talere i dag må også jeg få peke på det forhold at det er den fjerde jordbruksavtalen som Samarbeidsregjeringen har inngått med jordbruksorganisasjonene. Det er fire inngåtte avtaler på rad, og vi må tilbake til tiden før opptrappingsvedtaket i 1975 for å finne det. Det kan sies å være både overraskende og gledelig. Det er overraskende fordi vi i perioden har gjennomført viktige og nødvendige reformer av virkemidlene, antakelig den største frigjøringen av den norske bonden som har vært gjennomført, både innenfor og utenfor avtaleinstituttet. Det er gledelig fordi viktige reformer har latt seg gjennomføre i avtaler med næringsorganisasjonene. Det har blitt høyere under taket, og jeg må få gi uttrykk for at det gleder en venstremann. Organisasjonene skal ha honnør for at de har tatt ansvar for å gjennomføre reformer som har gitt større armslag for dem som vil drive bedrifter med grunnlag i landbrukseiendommer. For meg har dette vært helt nødvendige reformer for et attraktivt og spennende landbruk i den framtiden som kommer. Framtiden kommer med økt kjøpekraft hos en mett befolkning og økende internasjonal konkurranse. Jordbruksavtalene har vært satt inn i en helhet hvor det er blitt tydeligere at landbruk må bli mer enn landbruk. Og kampen om kundene og borgernes gunst vil bli skjerpet. To tredeler av landbrukseiendommene er i dag ikke i drift som egne foretak. Utvikling av aktiviteter og opplevelser, både på disse og i de aktive matproduserende enhetene, vil gi viktige bidrag for bruken av arealene, for attraktive bosteder og bygdene som spennende reisemål. Samtidig har det vært viktig å vitalisere regionalt og lokalt nivå i landbrukspolitikken. Det er viktig både for demokratiet og for økt kunnskap og lokalt engasjement omkring landbrukets bidrag i utviklingen av lokalsamfunn. Betydelige midler i lokale og regionale beslutningsprosesser innenfor bl.a. næringsutvikling og miljø kommer fra jordbruksavtalen. Dette har ikke vært konfliktfritt i avtalesammenheng. Men jeg er overbevist om at det er riktig vei å gå, også for aktive jordbruksforetak. Jordbruket får større oppmerksomhet lokalt, løsningene får en bedre lokal tilpasning og forankring, og politikken blir mer målrettet. Årets avtale plasserer seg inn i den samme helheten. På flere områder er endringene mindre, fordi det allerede er skapt rom for tilpasninger som må skje over tid. Likevel innebærer bl.a. endringene i markedsordningen for korn og fjørfekjøtt og etableringen av en risikolånordning viktige tilpasninger av virkemiddelbruken til den virkeligheten de skal fungere i. I denne virkeligheten legger utviklingen i nasjonale og internasjonale markeder og avtaler i økende grad premisser for politikkutformingen. Det er derfor viktig å understreke at det innenfor avtalens ramme på 450 mill. kr er lagt vekt på at næringsmiddelindustriens konkurransevilkår skal opprettholdes. Rammen gir grunnlag for en inntektsøkning på om lag 5 pst. Men allerede nå ser vi forbedringer i markedsbalansen i sektorene som har hatt overproduksjon i en periode, slik at veksten vil kunne bli større. Men det avhenger også av utviklingen i økonomien generelt og de beslutningene som tas i hvert enkelt foretak framover. Avtalen prioriterer den spesialiserte storfekjøttproduksjonen. Det er viktig, ikke bare fordi denne produksjonen har relativt svak lønnsomhet og betydelig markedspotensial, men også fordi den er viktig i bruken av arealene og pleie av kulturlandskapet. Vi vet at å holde kulturlandskapet åpent og hindre gjengroing er en viktig grunn i befolkningens støtte til landbrukspolitikken. Jeg er glad for at det store flertall i salen, med noen skiftende merknader, stiller seg bak avtalen. Også ved behandlingen av denne avtalen stiller Fremskrittspartiet seg helt utenfor, med en politikk for fleskefabrikker og med gjengrodde jorder utenfor pendleravstand til en større by. Vi vet at slik vil ikke nordmenn ha det.