Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-10-13:
Takk til statsministeren for en god og bred redegjørelse, som jeg synes viser at debatten om flyktningproblemet, flyktningutfordringen og flyktningforpliktelsen her i Norge er på et riktig spor. Vi snakker nå om virkeligheten, for vi har lagt bak oss en periode før sommeren hvor vi i altfor liten grad var villig til å ta det inn over oss. Det var mange signaler fra statsministeren som Miljøpartiet De Grønne kan støtte, og som jeg mener er gode å bygge videre på. Integrering av flyktninger blir nå en av de aller største utfordringene vi står overfor. Det er viktig at vi nå begynner å diskutere hvordan integreringen allerede i mottakene kan bli mye mer effektiv. Vi vet at jo lenger vi holder folk på vent, desto vanskeligere blir det å overbevise flyktningene selv, arbeidsgiverne og lokalsamfunnet om at de hører til her, og at de kan bidra her. Dette gjelder f.eks. det at det kan bli mulig å jobbe før intervju, og at vi nå får reversert de nylig innførte kravene til dokumentasjon for å få midlertidig arbeidstillatelse. Et sånt tiltak vil støtte integrering, og det er høyst sannsynlig at det også vil spare UDI for ekstra saksbehandling. Det er en stor utfordring at det er så vanskelig for flyktninger å komme seg i jobb også etter at oppholdstillatelse er gitt og introduksjonsprogram er gjennomført. Da er det interessant at f.eks. en kommune som Rælingen, som er en av de beste integreringskommunene i Norge, akkurat har kommet med et forslag om en yrkessertifisering, eller et forenklet fagbrev, som kan gi flyktninger formell kompetanse. Det kan ha stor effekt på deres evne til å komme i arbeid. Det er den typen tiltak vi nå må se etter, og jeg håper at regjeringen vil vurdere å gi et svar på hvordan man vil forholde seg til dette. Et annet virkemiddel kan være å øke adgangen til å bruke Navs statlige virkemidler, også i introduksjonsprogrammene. I dag ser vi at Nav har en god del bra tiltak, som lønnstilskudd, mentorordninger osv., som kan brukes også for flyktninger. Vi må belage oss på at den situasjonen vi nå står overfor, blir langvarig, kanskje veldig langvarig. Det betyr at vi må ha en intern arbeidsfordeling i Norge hvor alle kommuner bidrar. I dag hindres et godt og integrerende flyktningapparat av at man ikke anser bosetting og integrering av mennesker på flukt som en ordinær kommunal oppgave på lik linje med andre velferdstjenester. Det er altså til tross for at vi nå alle er enige om at Norge må overholde sine forpliktelser og ta sin andel av å hjelpe folk på flukt. Miljøpartiet De Grønne tror at tildelt bosetting faktisk vil kunne skape mer forutsigbarhet i en ellers uforutsigbar situasjon fordi både kommunene, UDI og IMDi da vet hvor mange Norge skal bosette – eller i hvert fall vet mer om det – slik at alle kan stå parat, og at alle kan planlegge introduksjonsprogrammer på en bedre måte enn nå. Norge er et av de landene som har aller flest returer. Det er viktig at Norge returnerer asylsøkere som ikke har beskyttelsesbehov, men det er også viktig at dette ikke går på bekostning av annet saksbehandlingsarbeid eller av rettssikkerheten til dem som faktisk trenger beskyttelse. Det betyr at vi må få en generell styrking av UDIs evne til å håndtere disse sakene, men det betyr også at vi må skjerpe fokuseringen på ikke å skape et kontrollbyråkrati. Flere av regjeringens innstramninger i asyl- og flyktningpolitikken har vanskeliggjort situasjonen for dem som har fått beskyttelse, og det har hindret integrering. Det gjelder f.eks. innføringen av kortere tidsfrist for flyktninger til å søke gjenforening med familie, og det gjelder signalet om at regjeringen vil prioritere mer penger til nye vurderinger av midlertidig oppholdstillatelse. Til slutt: Debatten kommer til å handle om penger. Da er det viktig å slå fast en gang for alle, som flere andre har vært inne på: Det kan ikke være en betingelse for at vi skal hjelpe folk i nød, at det ikke skal koste penger på de ordinære budsjettene, og vi kan ikke basere oss utelukkende på at det å hjelpe mennesker i nød skal finansieres ved å ta midler fra annen hjelp til mennesker i nød. Det er ikke et problem for samfunnet at det koster oss noe å hjelpe, det er et problem for samfunnet vårt hvis vi gjør det til et problem at det krever litt å stille opp for andre.