trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-26:
Forholdene i mottaksleirene på de greske øyene gir grunn til bekymring. Dette rammer særlig sårbare grupper som barn, både med og uten nær familie. Regjeringen følger derfor situasjonen i Hellas tett. Det gjør vi for å kunne vurdere hvordan Norge best kan hjelpe. Jeg oppfatter at det er bred enighet om at Norge skal bistå Hellas. Spørsmålet er hvordan. Utfordringene Hellas står overfor, er Europas utfordringer, og det er et krevende spørsmål hvordan Norge best kan bidra. Regjeringens syn er at den beste løsningen er å sikre langsiktige løsninger for Europa og Hellas. Regjeringen mener det er avgjørende å bidra til en styrking av det greske asyl- og mottakssystemet. Sammen med EU og europeiske land har Norge de siste ti årene gitt omfattende bistand til Hellas i dette arbeidet. Gjennom EØS-midlene til Hellas har vi bidratt med mer enn 600 mill. kr for å bidra til en bedre og mer effektiv asylforvaltning og økt kapasitet i mottakssystemet. Mye av innsatsen er rettet mot sårbare grupper, som barn. Sentralt er etablering av om lag 300 mottaksplasser for sårbare migranter på fastlandet. Vi har også bistått Hellas med personell gjennom EUs støttetjenester og med utstyr til greske mottak. Det kan altså ikke være tvil om at Norge stiller opp. Det gjelder også relokalisering. Norge deltok frivillig i EUs relokaliseringsordning i 2015 og 2016. Vi var da blant de veldig få land som faktisk fulgte opp det vi hadde forpliktet oss til. Basert på denne erfaringen ønsker regjeringen et forpliktende europeisk kvotesystem som gir en permanent fordelingsmekanisme mellom alle europeiske land. Det var også enigheten i Granavolden-plattformen. Det foreliggende initiativet er ikke en slik felleseuropeisk, varig og bindende løsning. Det vi diskuterer i dag, er et eget initiativ om å avlaste Hellas med den krevende situasjonen som de har på øyene. Rundt 10 av EUs 27 medlemsland har sagt seg villig til å relokalisere fra Hellas nå, og med såpass bred deltagelse har regjeringen kommet til at det er grunn for at Norge skal delta i dette initiativet. Forutsetningen for vårt bidrag er imidlertid at minst åtte–ti land som nå har sagt seg villig til å relokalisere, også faktisk relokaliserer det antallet de har sagt. Vi vil da prioritere sårbare barn og sårbare familier som med stor sannsynlighet vil få oppholdstillatelse. Disse vil bli tatt innenfor rammen av det årlige antallet kvoteflyktninger Stortinget har sluttet seg til. Det er et stort antall flyktninger i verden i dag, også sårbare grupper som er ytterligere utsatt som følge av covid-19. Regjeringens hovedprioritering er å ta imot 3 000 kvoteflyktninger i år og neste år. Av flyktningene vi tar imot på kvoten, er rundt halvparten barn. De har et avklart beskyttelsesbehov, de vil få opphold, de vil bli bosatt, og de vil bli integrert i Norge. Jeg mener vår hovedprioritet må være dette viktige arbeidet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-26:
Jeg kjenner meg overhodet ikke igjen i den virkeligheten som representanten beskriver, og jeg lurer nesten på om vi har levd i hver vår virkelighet de siste ukene. Det første møtet i EU om dette som jeg var invitert til, var 11. mars. Det møtet var jeg på rett etter Stortingets spørretime. Den 12. mars stengte Norge ned. Det gjorde også nesten hele Europa, og kvoteflyktningarbeidet ble suspendert. Grensene ble stengt. Flyplasser ble stengt. Fly gikk ikke. Mennesker beveget seg ikke over grensene. UDs reiseråd til alle våre innbyggere var at ingen skulle reise med mindre det var strengt nødvendig. Det var den faktiske situasjonen. Vi har hatt en koronakrise i dette landet. Det har vi hatt i Europa. Det har vi hatt i resten av verden. Det gjør at dette arbeidet ikke har kunnet bli gjennomført. Men vi har deltatt hver eneste uke i EUs ministermøter knyttet til både korona og migrasjonsprosessen. Så det er ikke riktig at vi ikke har deltatt i dette. Vi har også vært i jevnlig kontakt med UNHCR for å gjenoppta kvoteflyktningarbeidet.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-26:
Jeg må ta sterkt avstand fra påstanden om feilinformasjon. Jeg har blitt spurt om UNHCR driver kvoteflyktningarbeid, kvoteuttak i Hellas. Det gjør de selvsagt ikke. Derfor er Arbeiderpartiets forslag i denne saken helt meningsløst. Vi kommer til å ha store problemer med å hente 3 000 kvoteflyktninger, og det Arbeiderpartiet da svarer, er at da henter vi 3 500. Det er altså sånn at vi skal hente mennesker som sitter, og som er avklart, i leirer i Jordan og i Libanon, men vi må ha folk som kan utføre dette arbeidet. Vi må ha fly som går, vi må ha flyplasser som er åpne. Derfor kommer dette til å løse seg, men det tar tid, og vi er forsinket, og vi kommer til å få problemer med å hente ut 3 000 i år.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-26:
Jeg vil vel tillate meg å si at det å kreve lojalitet til Granavolden-plattformen på en dag som denne er litt spesielt. Jeg har ærlig redegjort for at det initiativet vi i dag ser, ikke er et forpliktende og permanent opplegg, men et opplegg som har bredde. Det vi imidlertid har sagt, er at vi lærte noe av den relokaliseringen vi gjennomførte i 2016. Det var at Norge sto ganske ensom om å overholde våre forpliktelser. Vi var ganske alene – sammen med to andre land. Det ønsker vi ikke en gjentagelse av, for det gir ikke bærekraft, og det gir ikke gode løsninger for dem som oppholder seg i Moria. Jeg er også veldig tydelig på at vår hovedprioritering er kvotesystemet. Det er et internasjonalt anerkjent system. FNs høykommissær for flyktninger hjelper og bidrar, bl.a. med å velge ut. Det er det systemet vi bør hegne om. Men vi vil delta dersom et stort antall europeiske land deltar, for å bidra til en løsning for Europa. Det må Norge bidra til, men vi skal ikke bidra til det alene.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-26:
Jeg beklager at jeg ikke kan gi et tydeligere svar, men det er fordi de svarene ikke finnes akkurat nå. Det er en veldig uoversiktlig situasjon. Det viser denne debatten også, hvor ulike representanter har kommet med helt ulike opplysninger om hvilke land som har sagt at de ønsker å relokalisere. Det vi vet har skjedd, er at Luxembourg har hentet 12 personer, Tyskland har hentet 47 personer. Det er det antallet som faktisk er blitt relokalisert. Vi vet at det initiativet som har kommet, har omtalt rundt 1 600 totalt. Men Norge har ikke tatt stilling til dette, for vi må se på hvilke land, hvilke forpliktelser og hvilke antall dette handler om. Vi er veldig opptatt av å sikre at de vi eventuelt henter til Norge, skal få oppholdstillatelse. Vi skal jo ikke lure folk til en reise til Norge, for så at de skal oppleve å bli snudd når de kommer hit. Det ville være forferdelig. Vi er nødt til å se hvordan denne situasjonen, som akkurat nå er uoversiktlig, utvikler seg. Og så vil vi delta hvis et tilstrekkelig antall land gjør det.
Monica Mæland (Høyre), 2020-05-26:
Jeg er enig i at vi alle snakker om sårbare mennesker, men jeg har nok en følelse av at ikke alle er enige om hvem de er. Når vi snakker om mindreårige, vet vi at hoveddelen av de som befinner seg i leirene, er gutter på 15–18 år som er fra Afghanistan og Pakistan. Det er hovedparten av de mindreårige. Vi avventer nå en situasjon som har vært uoversiktlig, og det er den fortsatt. Vi vet at Luxembourg har hentet 12, og vi vet at Tyskland har hentet 47. Det er alt som har skjedd disse ukene fordi vi har en koronasituasjon. Vi kan jo håpe at dette arbeidet nå gjenopptas. Vi er opptatt av at kvotearbeidet gjenopptas. Vi har 1 400 personer som er avklart, og som skal til Norge og bosettes. Det håper vi snart kommer i gang. Så må vi se an hvordan disse landene som sier at de ønsker å relokalisere, faktisk gjennomfører det. Det er ikke en utvikling vi alene kontrollerer, men vi skal selvfølgelig delta i samtaler om dette.
Torill Eidsheim (Høyre), 2020-05-26:
Balansen i ei sak som dette er krevjande. Det er fort gjort eller lett å plassere seg sjølv som den gode og stemple andre som dei kynisk kalde. Det løyser definitivt ikkje grunnleggjande problem, men det det gjer, er å nøre opp under ein konflikt. Det er brei einigheit om at Noreg skal hjelpe, og vi har eit ansvar for å hjelpe. Regjeringa viser at dei tek det ansvaret, men den opplagt gode løysinga finst ikkje her. Det er mange flyktningleirar i verda og dessverre fleire med langt verre forhold enn i Moria også – folk som ikkje har hatt ressursar til å kome seg til Europa. Vi ønskjer opplagt å ta vare på dei mest sårbare, og det gjer vi best ved å ta imot kvoteflyktningar frå FN. Mange av dei som er i Moria, er migrantar utan rett til opphald, unge afghanske gutar og menn. Dette er òg fortvila menneske, menneske som vi sjølvsagt har lyst til å hjelpe. Regjeringa har heile tida ønskt ei brei europeisk løysing, og Noreg tok i 2015 på seg å relokalisere 1 500 asylsøkjarar frå Italia og Hellas. Dette var, som vi veit, ein del av ei større europeisk relokalisering, og i ettertid viste det seg at det nesten berre var Noreg som levde opp til sine løfte. Difor er det heilt avgjerande at andre europeiske land faktisk bidrar til å relokalisere saman med oss, no i denne situasjonen. Orda vi bruker, har stor makt, stod det å lese i VG på leiarplass for nokre dagar sidan. Det er riktig. «Snakker vi om flyktninger, familier og foreldreløse barn, som de asylliberale alltid gjør, er instinktet vårt sympati og ønske om å hjelpe. Snakker vi om migranter og unge menn, som FrP ofte gjør, er det helt andre instinkter som slår inn.» Og det er det som skjer. Orda som blir brukte, påverkar kva vi tenkjer som riktig. Handplukka flyktningar frå Moria kan synast som det hjartevarme, men det løyser ikkje det grunnleggjande problemet for dei altfor mange barna og vaksne som lever livet sitt i flyktningleirar. Vi treng felles europeiske løysingar for relokalisering som gjev vern for dei som treng det.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-30:
På vegne av representantene Karin Andersen, Torgeir Knag Fylkesnes, Petter Eide, Arne Nævra og meg selv fremmer jeg forslag om fjerning av innsatsstyrt finansiering i spesialisthelsetjenesten under koronapandemien. Jeg vurderte hastebehandling, men velger å fremme forslaget og ber om rask komitébehandling.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-30:
På vegner av representantane Audun Lysbakken, Kari Elisabeth Kaski, Arne Nævra, Karin Andersen, Lars Haltbrekken og meg sjølv vil eg setje fram eit representantforslag om ei utviding av kompensasjonsordninga for næringslivet. Gitt alvoret i saka for landets selskap ber eg om at saka blir behandla i komité så raskt som mogleg.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2020-04-30:
På vegne av stortingsrepresentantene Sigbjørn Gjelsvik, Geir Pollestad og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om å fjerne egenandelen for kontantstøtte til bedrifter.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
På vegne av representantene Ingvild Kjerkol, Tellef Inge Mørland, Tore Hagebakken, Hege Haukeland Liadal, Nina Sandberg, Øystein Langholm Hansen og meg selv vil jeg sette fram et representantforslag om digitaliseringsløft for å hindre utenforskap.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Arbeiderpartiet sikrer nå flertall, sammen med SV og Fremskrittspartiet, for eggdonasjon og en rekke andre bioteknologiske framskritt på Stortinget. Nå skal kvinner endelig – 90 år etter at sæddonasjon ble tillatt – likestilles med menn som sliter med fertiliteten. Jeg vil tro at det er ganske kjipt for likestillingsministeren at Venstre blir sittende helt på sidelinja når Stortinget skal vedta tiårets likestillingsframskritt for norske kvinner, mot regjeringspartienes stemmer. Kvinner får nå økt selvbestemmelse. Det gjelder ikke bare retten til å donere egg til andre. Det blir også flertall for at kvinner kan få lagre egne egg til senere bruk. Tidligere har dette vært begrenset til kvinner som av medisinske årsaker kan bli infertile. Nå kan kvinner ta denne beslutningen på egen hånd. Dette fullfører også sirkelen når det gjelder kvinners kontroll over egen familieplanlegging. Kvinner kan hemme graviditet ved bruk av prevensjonsmidler, kvinner kan avslutte graviditet gjennom å ta en abort. Nå kan også kvinner fremme graviditet ved at de får muligheten til å ta vare på sine egne unge og friske egg. Kvinner som bestemmer seg for å få barn alene, vil nå også få tilgang til assistert befruktning her hjemme i Norge. Eggdonasjon, egen lagring av egg og assistert befruktning for enslige er viktige og prinsipielle lovendringer som det nå er på tide at kommer på plass. Det er likevel et annet vedtak som vil få størst innvirkning for kvinner flest. Nå sikrer vi nemlig at norske kvinner får tilgang til tidlig ultralyd i den offentlige helsetjenesten. Mange kvinner tar tidlig ultralyd i dag, men det er ulik tilgang til denne tjenesten. Dette handler om både økonomi og geografi. Vi vil tilby tidlig ultralyd fordi vi mener det gir en bedre svangerskapsomsorg for mor og barn, men også fordi tidlig ultralyd i offentlig regi bidrar til å redusere sosiale ulikheter i helse. Arbeiderpartiet er opptatt av at kvinner skal få kunnskap så tidlig som mulig og så trygt som mulig. Ved funn på tidlig ultralyd skal alle kvinner nå også få tilgang til NIPT, uavhengig av alder. Jeg avslutter der jeg begynte, og lurer på om likestillingsministeren synes det er kjipt at Venstre blir stående på sidelinja når vi i vår skal vedta disse viktige likestillingsframskrittene. Og kanskje det er ekstra kjipt når Venstre har vært med på å sikre flertall for en historisk innstramming av abortloven i Norge.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2020-04-30:
Det er kanskje på sin plass, etter det som var nærmest dommedagsprofetier fra Arbeiderpartiet om regjeringens likestillingsarbeid, å minne om alle handlingsplanene som likestillingsministeren nevnte i sin redegjørelse. Jeg vil også minne om at vi ligger på andre plass på det mest anerkjente likestillingsbarometeret. Det ergrer meg egentlig at Island ligger foran. Det handler mye om kvinner og lønn. Når en mann tjener 100 kr, tjener kvinnen 87 kr. Kvinner er altså ikke lønnsledende. Dette handler i stor grad om kvinners deltagelse i næringslivet. Det handler om det som flere har vært inne på her, at vi har få kvinnelige gründere – kvinner som vil lede sin egen arbeidsplass og være sjef. Det handler igjen om det kjønnsdelte arbeidsmarkedet. Jeg vil minne om handlingsplanen for kvinnelige gründerskap, som ble lansert høsten 2019, som har 13 helt konkrete tiltak for nettopp å øke kvinnelig entreprenørskap. Det er litt trist at det er kun 14 pst. av kvinnene som søker om etableringsstøtte. Her trenger man et skikkelig puff, og den handlingsplanen er med på å gi det. Et av puffene som handlingsplanen omtaler, er entreprenørskap. Vi vet at det er et stort engasjement blant jenter når det gjelder entreprenørskap i ungdomsskoler og studententreprenørskap, men det skjer noe på veien når man velger sine yrker. Her må vi gå inn i skolen og få både lærere og næringsliv til å være aktivt deltagende i skolen. Vi må få flere kvinnelige rollemodeller som står fram. En liten kommentar til kvinner og deltidsstillinger: Her vil jeg oppfordre særlig Oslo kommune, som vel er en av dem som leder når det gjelder bruken av deltidsstillinger, særlig i pleie- og omsorgssektoren. Det er kommunene som er verstingene når det gjelder deltidsstillinger – det er ikke det private næringslivet. Jeg vil også rette opp noe: Regjeringen og Høyre har ikke sagt nei til å forby konverteringsterapi. Tvert imot vil regjeringen legge fram en sak om dette i Stortinget.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2020-04-30:
Jeg bare merker meg at man fra Arbeiderpartiets side tenker at alle handlingsplanene som ble foreslått, ligger i en skuff. Det gjør de ikke. Men hvis Arbeiderpartiet ikke ønsker flere handlingsplaner, får vi minne dem om det neste gang Arbeiderpartiet fremmer det. Så til representanten Giskes innlegg. Det vi trenger, er flere kvinnelige gründere, å etablere næringslivsledere og flere kvinnelige millionærer i Norge. Det skaper verdier, det er det vi ønsker.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Statsråden var for kort tid siden, som stortingsrepresentant, ofte i opposisjon til regjeringens politikk og de konsekvenser den har for likestillingen. Statsråden var som stortingspolitiker prisverdig imot innstramming i abortloven og mente, med rette, at regjeringen bare kunne vedtatt forbudet mot homoterapi, f.eks. Hva synes egentlig statsråden om hans egen regjerings innsats på likestillingsfeltet fram til i dag, og er han fortsatt enig med seg selv i kritikken han framførte da han ennå satt i Stortinget, om at denne regjeringen har tatt flere store skritt i feil retning hva likestilling angår?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Det nytter ikke å hvile seg på at vi ligger høyt oppe på statistikken når det er politikken som avgjør, og vi helt konkret og beviselig går tilbake på mange områder. Statsråden var prisverdig opptatt av LHBTI-feltet i redegjørelsen sin og også i svaret sitt nå. LHBTI-feltet er et godt eksempel på at når det ikke gjøres noen ting, går det tilbake, for på ILGAs «rainbow map&index» har Norge falt fem plasser på listen over land hvor det er bra å være skeiv. Det er seks helt konkrete politiske saker som mangler gjennomføring, og som gjør at Norge sakker akterut, f.eks. homoterapi og fem andre områder. Vil statsråden love at han tar opp igjen Arbeiderpartiets forslag fra et år tilbake og bare ordner opp i disse seks områdene, slik at Norge blir verdens beste land å leve i for skeive?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Det er alltid viktig – og egentlig ganske artig – med likestillingsdebatt i denne salen. Behovet for dagens likestillingsdebatt, og for likestillingspolitikken akkurat nå, under denne krisen, er stort. Men som i alle likestillingsdebatter vi har hatt her de siste årene, er det tydelige forskjeller mellom høyresiden og venstresiden. Høyresiden, som nå også favner partiene Venstre og Kristelig Folkeparti, har veldig mange gode innlegg med oppriktige bekymringer og riktige påpekninger av de områdene i det norske samfunnet hvor vi mangler likestilling, og både fine og skremmende anekdoter over egne og andres opplevelser av å være fri eller ikke fri. Men ingen får mer frihet av at vi står og prater om hvor viktig det er at de får det. Likestilling kommer ikke av seg selv – det har den aldri gjort, og det kommer den aldri til å gjøre. Det er politikk som beveger verden framover, konkrete tiltak. Det er faktisk ikke sånn at vi svartmaler situasjonen når vi i denne sal påpeker at på mange parametere går Norge nå tilbake på likestillingen. Den er satt i revers på noen områder. Også på LHBTI-feltet har vi falt dramatisk, og det er seks konkrete politikkområder som FN sier at vi må rydde opp i før de mener at skeive har gode nok levekår i Norge. På kjønnslikestillingsfronten ellers handler det om kvinners rett til å bestemme over egen kropp, og der vet vi hva regjeringen har gjort. Det handler om at veldig mange damer ikke er økonomisk fri, og koronakrisen setter forstørrelsesglasset på det. De jobber deltid, de er midlertidig ansatt, de har fått presset arbeidstid, de får ikke etablert seg, de får ikke huslån, de er ikke økonomisk fri. De har problemer med netthets, seksuell trakassering og vold – jeg kunne ha nevnt utfordringer i fleng. Problemet er at ingen av disse utfordringene løser seg så lenge man ikke kommer med konkret politikk, og denne regjeringen har svekket og kuttet i politikk som virker for likestilling, og ellers ikke tatt noen nye initiativer. Alt det som statsråden peker på her i dag, enten det er kjønnsuttrykk i straffeloven eller andre ting som er blitt gjort, er blitt gjort etter pålegg fra Stortinget. Jeg håper at statsråden tar med seg det engasjementet han hadde for likestillingssaken da han var stortingsrepresentant, og ikke ser seg fornøyd med sin egen regjerings samlede vilje til å bringe likestillingen framover – for da kommer vi ikke til å komme langt.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Jeg blir egentlig litt lei av å bli beskyldt for å svartmale hver gang vi påpeker det statistikken så klart viser, at denne regjeringen øker ulikhetene i samfunnet, og denne regjeringen svekker likestillingen. Og dem det går ut over, er de menneskene som ikke får den friheten de skulle ha fått ivaretatt i livet sitt: de skeive som bankes opp, eller de damene som ikke får huslån, osv. Det hjelper ikke å snakke om handlingsplaner som ligger langt nede i en skuff. Vi vet at det hjelper ikke, det beveger ikke verden framover. Det eneste som gjør det, er å iverksette konkret politikk. Det gjør – nok en gang – opposisjonen i dag gjennom løse forslag. Arbeiderpartiet kommer til å stemme for de fleste av dem, men en liten stemmeforklaring til noen forslag fra SV og Rødt, som går på lønn og lavlønnsyrker: Vi kan ikke stemme for forslag som blander seg opp i lønnsdannelsen – den skal være opp til partene.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2020-04-30:
Før jul kunne vi bl.a. lese om at tilnærmet en hel skoleklasse fra Hammerfest var savnet. Siden 2014 har 20 norsk-somaliske barn forsvunnet fra Hammerfest. Det er bare ett eksempel på hvordan mange barn forsvinner fra Norge. Nå nærmer det seg sommer, og vi vet at det dessverre er høysesong for at mange barn blir sendt ut av landet eller mot sin vilje blir værende igjen der man har reist. Fremskrittspartiet er veldig bekymret for at mange av disse barna sendes til kjønnslemlesting, tvangsekteskap eller f.eks. koranskoler. Jeg kunne gjerne tenke meg å høre litt mer fra ministeren om hvordan han har lyst til å bekjempe dette. Vi har utfordret justisminister, barneminister, utenriksminister osv. mange ganger, men nå vil jeg høre hva kulturministeren har lyst til å gjøre for disse barna.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2020-04-30:
I sin redegjørelse slo ministeren fast at likestillingsarbeidet må pågå på alle områder i samfunnet. Siden jeg mener ministeren og hans parti absolutt er troverdige i sin kamp for likestilling, fikk det synet et ganske stygt skudd for baugen under behandlingen av ny tros- og livssynsmelding, for da stemte Venstre imot forslaget om krav om minst 40 pst. representasjon av kvinner i styrende organer som forvalter offentlig støtte. Det er nedslående at likestillingskampen nå taper på et område som dette – tro og livssyn – som har så stor betydning for sine medlemmers holdninger til verdispørsmål som likestilling. Jeg ønsker å høre ministeren forklare meg hvorfor dette effektive likestillingstiltaket som vi bruker på alle andre områder, ikke skal benyttes når det kommer til mannsdominerte områder som styrende organer innen tro og livssyn. Eller kan han bare slå fast at dette var en tapt likestillingssak for Venstre i regjering?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2020-04-30:
Jeg startet hovedinnlegget mitt med å si at når vi diskuterer likestillingspolitikk, kjenner jeg ofte på glede over at det jobbes bra i Norge på dette feltet, men også på mye avmakt over alt som gjenstår av arbeid, både her hjemme og utenfor landets grenser. Dette ble bekreftet i debatten i dag, synes jeg. I tillegg har det vært både sterke historier og mange eksempler på at det er mye som gjenstår, og mye vi som politikere ikke helt evner å få orden på når det gjelder likestillingen, samtidig som engasjementet for å bedre situasjonen har vært stort. Særlig gjelder det i forbindelse med vold i nære relasjoner og med hvordan det står til med likestillingen under koronakrisen. Det synes jeg har vært bra. Det engasjementet mange partier har på dette området, gjør seg også gjeldende i form av en rekke løse forslag. Mankoen på god tid til å behandle konsekvensene av dem, samt det at en del av dem har budsjettmessige konsekvenser, gjør at Senterpartiet ikke kommer til å støtte alle. Men vi kommer til å støtte noen, nemlig nr. 7 og 8, fra SV, og nr. 10, fra regjeringspartiene. Og når vi støtter det fra regjeringspartiene, håper jeg regjeringspartiene også kan vurdere å støtte forslagene nr. 7 og 8, fra SV, samt merke seg de gode intensjonene i veldig mange av de andre forslagene. Jeg har behov for å gi en stemmeforklaring til forslag nr. 1, fra Rødt. Her er også intensjonen god, særlig fordi det omhandler lønnsutviklingen i samfunnskritiske yrkesgrupper, og ja: En del av disse er spesielt kvinnedominerte og lavtlønnede. Vi i Senterpartiet mener at en i forslaget heller burde ha bedt om at regjeringen anmodet partene i arbeidslivet om å gi lønnsløft her, og at de tar tak i det. Så jeg titter på ministeren og ber ham merke seg det.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-30:
Vi retter alle sammen nå vår dypeste takknemlighet til alle heltene i helse- og omsorgsyrkene, som redder liv og står i en svært tøff situasjon landet rundt. Men heltene innenfor helse og omsorg fortjener ikke bare vår takknemlighet og applaus – de fortjener anstendig lønn og skikkelige arbeidsforhold. Likevel er det kanskje akkurat de yrkene som er det største eksempelet på manglende likelønn, for forskjellen i lønn er stor mellom disse yrkene og mannsdominerte yrker med tilsvarende lang utdanning. Med dagens tempo vil vi ikke ha likelønn før om 50 til 100 år. Er likestillingsministeren enig i at tiden nå virkelig er inne for å verdsette arbeidet som gjøres i disse kvinnedominerte yrkene høyere, og er han enig i at 50 til 100 år ikke holder, og at regjeringen må gjøre mer for å verdsette arbeidet deres?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-30:
Det er ikke alle som er med oss i kampen mot diskriminering. Det finnes noen motkrefter der ute som gjør at f.eks. arbeidet mot hatkriminalitet bare har blitt enda viktigere de senere årene. Det organiserte hatet har vokst fram flere steder i landet vårt, bl.a. i min hjemregion, Østfold, hvor de går under paroler om å knuse homolobbyen, og sprer hat mot både skeive og andre minoriteter. Foreningen FRI og Skeiv Ungdom er helt tydelige på at vi opplever en reaksjon mot skeives frihet og rettigheter. De er helt tydelige på at vi står overfor et tilbakeskritt. Det har faktisk gått så langt at Politiets sikkerhetstjeneste har oppvurdert trusselen fra mange av disse høyreekstreme organiserte gruppene som hater og hetser sånne som meg, som elsker en annen gutt. Hatet deres rammer skeive, men det rammer også muslimer, og det rammer jøder. Vi vet at vi har et dypt og alvorlig problem i dette landet med hets og hat mot våre venner med muslimsk tro. 27,8 pst. av respondentene i en undersøkelse svarer at de føler motvilje mot muslimer, en femtedel ville mislikt å ha muslimer som nabo eller i vennekretsen, omtrent halvparten av dem som svarte på undersøkelsen, mener at muslimer selv har skyld i økt hets, og én av ti mener at trakassering og vold mot muslimer kan rettferdiggjøres. Da er det ikke rart av vi har sett angrep på gudshus. Når vi samtidig vet at det vokser fram høyreekstreme holdninger på nett – men det er også fysisk til stede i gatene våre – som fremmer hat mot minoriteter, men som også har kvinnehat som en helt grunnleggende del av den forvridde ideologien de står for, vet vi at arbeidet mot hatkriminalitet er viktigere enn noensinne. Det aller viktigste som skjer i det arbeidet, er det vanlige folk gjør når de møter opp på demonstrasjoner, snur ryggen til og sier nei til hatet. Men de som snur ryggen til, trenger å ha politiet og oss i ryggen. Vi må utvide ordninger med hatkrimgrupper, vi trenger et sterkere oppgjør med hatet. Det er også en del av likestillingskampen.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2020-04-30:
Takk for en god debatt, men dessverre også en forutsigbar debatt. Den har vært preget av mange gode, engasjerte innlegg, men som vanlig står vi på venstresiden igjen alene om å fremme konkrete tiltak og konkrete forslag som faktisk fører til mer likestilling. Jeg skal bare komme med en kort stemmeforklaring. SVs forslag om å invitere partene til dialog om anstendig lønn og arbeidsliv for kvinnedominerte yrker og SVs forslag om tiltak mot vold i nære relasjoner og evaluering av likestillingskonsekvensene av koronasituasjonen har inspirert, så det har kommet inn ganske likelydende forslag fra andre partier. Derfor vil jeg orientere om at SV vil stemme for alle løse forslag i salen, og håper at flere partier gjør det.
Tina Shagufta Munir Kornmo (Venstre), 2020-04-30:
Norske kvinner er i verdensklasse på mange plan. Ambisjonsnivået skal derfor være høyt, vi skal følge nøye med når vi skal evaluere effektene av koronapandemien. Er kvinner mer utsatt for permitteringer fra jobb? Er de mer utsatt for virussmitte som følge av et kjønnsdelt arbeidsmarked eller yrkespreferanser? Dette er spørsmål vi må se nærmere på. Venstre har ambisjoner for like rettigheter og like muligheter. Slik det er i Norge i dag, står noen i likestillingen, mens andre velger å stå utenfor. Der har vi ikke råd til å la dem bli stående. Venstre har høye ambisjoner på vegne av minoriteter for å få et enda mer likestilt samfunn. For oss henger enkeltindividers frihet nøye sammen med utviklingen av demokratiet. Kultur og religion skal ikke være til hinder for arbeidsdeltakelse. Venstre vil ha flere innvandrere i arbeid, særlig minoritetskvinner. Som ellers i samfunnet vil arbeidsinntekt gi mer frihet og valgmulighet til disse kvinnene og løfte deres familier ut av isolasjon og fattigdom. For meg er det å fremme heltidskultur i arbeidslivet noe som gir større forutsigbarhet og tryggere økonomi, som igjen påvirker boforhold og helsen til den enkelte og familiene deres. Heltidsstillinger gir kvinner mer økonomisk selvstendighet og bedre økonomiske rettigheter. Samtidig som vi ser på kvinners situasjon, må vi også fokusere på gutter, spesielt minoritetsgutter og deres muligheter til utdanning, arbeid og vern mot diskriminering. Samfunnet har ikke råd til å la disse bli akterutseilt sammenlignet med søstrene, som lykkes så godt i det norske samfunnet. Venstre ser at utdanning fremmer bærekraft og likestilling uavhengig av kjønn. Dette er viktig for både jenter og gutter i Norge, og for jenter internasjonalt. For meg er det likestilling når mannen inviterer kona til å stå ved siden av seg som kjæreste, som samboer, som kone, som mor og som bestemor, når foreldre sørger for at ikke bare døtre får høyere utdanning, men også sønner, når foreldre fra kollektivistiske samfunn som prioriterer sønner ved arv, bestemmer seg for at døtre og sønner skal arve likt, og når det er ramadan og far inviterer kona til å stå ved siden av seg ved bønn, og sønner og døtre står side om side bak. La oss stå sammen om å holde på disse individuelle liberale rettighetene som likestilling er.
Jorunn Gleditsch Lossius (Kristelig Folkeparti), 2020-04-30:
Det er ingen motsetning mellom god likestillingspolitikk og god familiepolitikk – tvert imot. Vi vet bl.a. at familier med god arbeidsfordeling og likestilling hjemme statistisk sett har det bedre. Retten til å gå ut i arbeid og slippe å velge mellom familie og arbeidsliv har vært helt sentral i kvinnekampen og er et viktig gode i dagens Norge. Kvinner skal få slippe å høre at de gjør feil, at de er til byrde for samfunnet hvis de velger å bruke mer tid hjemme med sine barn. En aktiv likestillingspolitikk skal ikke begrense kvinners frihet til å velge. For å ivareta denne friheten er det helt avgjørende med fleksible ordninger for foreldre, pensjonsopptjening ved ulønnet omsorg, rett til å være hjemme med syke barn, ammefri, barnehager med høy kvalitet og god bemanning – og ikke minst kontantstøtte. Arbeiderpartiets forrige partileder argumenterte i sin tid mot kontantstøtten ved å si at vi ikke skal belønne folk som velger feil. Også i dag hører vi dessverre Arbeiderpartiets representanter gi uttrykk for den samme sneversynte holdningen. De som velger å være litt lenger hjemme med barna sine, velger altså feil – og derfor vil de fjerne kontantstøtten. Det er på høy tid at Arbeiderpartiet tar inn over seg at likestilling handler om like muligheter, ikke at alle skal måtte velge likt. Og den viktige og sårbare fasen i familielivet mens man har små barn, er ikke nok en ting som Arbeiderpartiet skal få overstyre, nok et middel som Arbeiderpartiet skal bruke for å presse gjennom sine likestillingsmål. Det at over 60 pst. av alle småbarnsforeldre velger å benytte seg av kontantstøtten, forteller oss at det så visst er en kjærkommen ordning, en ordning de med god samvittighet skal kunne benytte seg av uten å bli møtt av Arbeiderpartiets lange pekefinger. Der andre partier bruker sin familiepolitikk til å oppnå andre mål, som en styrket arbeidslinje, sier vi: familiene først. Ingen hensyn skal få trumfe hensynet til familiene. Kristelig Folkeparti ser familien som et mål i seg selv, og vi ønsker en familiepolitikk på familienes premisser. Det betyr at systemet må tilpasse seg familiene, ikke omvendt, at arbeidslivet skal tilpasse seg familielivet, ikke omvendt. Kristelig Folkeparti mener at samfunnet må legge til rette for at arbeid skal kunne kombineres med familieliv på en god måte. Det kan så absolutt gjøres uten at likestilling og familie settes opp imot hverandre, og så visst uten Arbeiderpartiets forsøk på å tvinge alle barnefamilier til å organisere livene sine helt likt.
Abid Raja (Venstre), 2020-04-30:
Norge er verdens nest beste land når det kommer til likestilling for kvinner. Jeg vil også si at vi er blant verdens beste land når det kommer til mennesker som er skeive – LHBTIQ-personer. Jeg vil si at vi også ligger veldig langt framme når det gjelder mennesker med funksjonsnedsettelse – at de har likestilling, at det er ikke-diskriminering. Også mennesker som har en annen religion og etnisitet, opplever at man bor i et land hvor det er stor grad av inkludering. Så er det partimessige forskjeller. Jeg tror representanten vet at Venstre springer ut av en frihetstankegang – frihet for alle, for enkeltindividet, men også i samfunnet. Vårt syn når det gjelder spørsmål om abort, tror jeg ikke det er noen tvil om. Selvfølgelig står representanten, som medlem av regjeringen, bak Granavolden-erklæringen og gjennomfører den politikken som vi har blitt enige om.
Abid Raja (Venstre), 2020-04-30:
Statsråden lover at han kommer til å fortsette å jobbe for at alle har fulle friheter i Norge, også skeive. Selvsagt – det skulle bare mangle. Jeg er veldig glad for at jeg sammen med justisministeren nylig ble enig om at kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk skulle inngå i straffeloven, at «homofil orientering» skulle endres til «seksuell orientering». Det var innspill jeg fikk i møter da jeg ble statsråd, nettopp med personer som representerer det skeive miljøet, og jeg tok sporenstreks kontakt med Justisdepartementet. Jeg er veldig glad for at vi på veldig kort tid klarte å ordne opp i dette. Jeg skal ikke bidra til å skjønnmale situasjonen. Selvfølgelig er situasjonen krevende for mange grupper, og det skal vi ta tak i. Men jeg tror også representanten gjør en del ulemper for miljøet og svartmaler situasjonen. Vi bor tross alt i verdens beste land, og det er veldig mange ting som er fantastisk på stell. Konverteringsterapi – ja, det kan være skadelig. Det kan frata mennesker friheten til å leve et fullt og godt liv, og det jobber jeg med i departementet. Vi har satt i gang en utredning der vi bl.a. ser på om konverteringsterapi er tilstrekkelig regulert i gjeldende lovverk, og hvilke forpliktelser som følger av menneskerettighetene.
Abid Raja (Venstre), 2020-04-30:
Som likestillingsminister skal jeg selvfølgelig ta tak i også dette. Jeg vil bare starte med å si at det er veldig bra Silje Hjemdal stiller dette spørsmålet. Jeg er jo født muslim, og jeg har gått på koranopplæring som barn. Jeg vil si det så klart at alle hører det, og så det ikke er noen tvil om det: Jeg vil ha slutt på denne påtvungne koranskoleopplæringen som mange barn blir tvunget ut av Norge til – mot sin vilje – bort fra et vakkert land som Norge, som gir alle muligheten til å vokse opp under frihet og til å bli frie, gode individer i Norge og få god utdanning og leve et liv i fred og etter egen vilje. Jeg vil gå så langt som å si at det er både psykiske og fysiske overgrep, og den praksisen skal vi i regjeringen bekjempe. Religiøs tvang er en uting, og jeg vil gjerne spille på lag med både Silje Hjemdal, Fremskrittspartiet og resten av Stortinget, slik at vi sammen kan være verdens beste land for alle i Norge, og at vi får bukt med den vanvittige, negative sosiale kontrollen og æresvolden som finnes i enkelte miljøer.
Abid Raja (Venstre), 2020-04-30:
Det er vanskelige grenseganger i enkelte spørsmål noen ganger, f.eks. når det gjelder full ytringsfrihet og bekjempelse av rasediskriminering. I akkurat denne saken som representanten nevner, er det noen hensyn som står mot hverandre. Det ene er retten til å tro og praktisere sitt livssyn og ikke minst likestilling og å ha full frihet i samfunnet. Som representant for og ikke minst født inn i en muslimsk familie, var jeg ikke født til å tenke frihetstankegangen, men jeg betrakter meg som sekulær. Jeg tenker at politikken ikke skal styres av religiøse grunnsetninger, og absolutt alle i Norge – fra ulike trossamfunn og alle typer miljøer – må være pådrivere for å få til full likestilling i alle sektorer. Her har vi nå også en lov som sier at man har en aktivitetsplikt. Den aktivitetsplikten påhviler hvert enkelt departement, og alle departementene vil følge opp dette i sine underliggende etater og deretter i sektoren for å få til full likestilling i Norge på alle områder.
Abid Raja (Venstre), 2020-04-30:
Det er altså regjeringens oppgave å være pådriver for likestilling i bredden av samfunnet. Det er mange ting som går i riktig retning, og det må vi være glad for. Det var f.eks. 20 000 flere kvinnelige ledere i 2019 enn i 2013. Når det gjelder statlige ledere, har kvinneandelen økt fra 45 til 54. Andelen deltidsansatte blant kvinner har også gått ned. Når det gjelder likelønn, er det selvfølgelig et lønnsgap mellom menn og kvinner, og det har jeg redegjort for i redegjørelsen og også snakket om nå. Jeg tror kvinner lå på 87,6 pst. av mannens lønn i 2019 i forhold til 87,1 pst. i 2018. Det er gradvise forbedringer. Mye av dette ansvaret ligger også på partene i arbeidslivet, og nå har alle arbeidsgivere av en viss størrelse, ikke minst de offentlige, en aktivitetsplikt og redegjørelsesplikt. Deriblant skal man nettopp sørge for å ha et likelønnsideal, og det må følges opp i praksis i alle sektorer.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Norge blir ofte beskrevet som en verdensmester i likestilling, og det er sant at vi har fått til mye. Vi var tidlig ute med høy kvinnelig deltagelse i yrkeslivet, retten til selvbestemt abort ble sikret på 1970-tallet, Gros kvinneregjering i 1981 ble en verdensnyhet, og ett års fødselspermisjon gjorde det lettere å kombinere yrkeskarriere og barn. Men likestillingsarbeidet er aldri i mål. Som statsråd satte jeg i gang et arbeid for å gjøre noe med mannsdominansen blant professorer, i min tid som kulturminister ble likestillingsperspektivet brakt inn i film, teater og kulturledelse, og i min tid som næringsminister fikk vi for første gang et flertall av kvinnelige styreledere i statlige selskaper. Men på tross av vår stolte historie har vi paradoksalt nok et av de mest kjønnsdelte arbeidsmarkedene i den vestlige verden. Det fortsetter i studievalgene til dagens ungdommer. På yrkesfag går hele 86 pst. av elevene på en linje med mindre enn 40 pst. av ett av kjønnene. På helse- og oppvekstfag er 80 pst. av elevene jenter, mens på bygg og anlegg og elektro er jenteandelen på kun 5 pst. Selv innenfor felt, som med realfag, er kjønnsforskjellene store: 70 pst. av elevene på biologi er jenter, men det er bare 20 pst. på informasjonsteknologi. Samtidig ser vi at guttene har dårligere akademiske resultater enn jentene. Mye tyder på at skolene ikke klarer å motivere og følge opp guttene godt nok på dette området. Resultatet er varig ubalanse i arbeidsmarkedet, og det er denne ubalansen som også bidrar til de lønnsforskjellene som har blitt beskrevet i debatten så langt. Ifølge Institutt for samfunnsforskning arbeider bare 15 pst. av arbeidstakerne i Norge i yrker med minst 40 pst. av hvert kjønn. Forskerne peker på flere faktorer som påvirker valgene: foreldres utdanning og påvirkning, forventningene et allerede kjønnsdelt yrkesliv skaper, og påvirkning fra rådgivere og lærere. Det er flere grunner til at det er viktig å endre dette, for det første å sikre at alle unge skal føle at de har en reell valgfrihet og likeverdig mulighet til å bli det de vil. Og videre: Samfunnet blir best når vi bruker de samlede talentene, evnene og arbeidsinnsatsen fullt ut. På mange yrkesområder er det viktig i seg selv med god kjønnsbalanse. Redegjørelsen på tirsdag viste at statsråden er engasjert i disse spørsmålene, men som i koronahåndteringen er det ingen som hjelpes av at statsråden er engasjert – samfunnet endres gjennom handling. Derfor må vi over i konkrete strategier, handlingsplaner og tiltak. Den nye likestillingsministeren har mulighet til å gjøre noe med det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Det var innlegget fra representanten Lossius fra Kristelig Folkeparti som fikk meg til å tegne meg igjen. Hun kom inn på kontantstøtten og hevdet vel at vi som var kritiske til den, var imot en valgfrihet. Men det som undersøkelser nå viser, er at det er store forskjeller mellom dem som bruker kontantstøtte. De fleste er mødre til ettåringer, men hvis barnet er født i august, er det bare 28 pst. som bruker kontantstøtte. Hvis barnet er født i april, er det 76 pst. som bruker kontantstøtte. Nav skriver rett ut: «For de fleste har nå kontantstøtten begynt å fungere som en ventestønad i påvente av barnehageopptaket i august.» Så det er ikke det at man her har en valgfrihet mellom å ha ettåringen i barnehage og å motta kontantstøtte, det er rett og slett slik at hvis barnet er født på feil tid av året, kommer kanskje ikke barnehageplassen før barnet er bortimot halvannet år. Hvis man ønsker full valgfrihet, burde man jo gått videre med å bygge ut barnehagekapasiteten, slik at man faktisk fikk den valgfriheten. Så kan vi godt diskutere om kontantstøtten fortsatt skal være der. Vi har foreslått en annen løsning, men også en støtteordning for dem som venter på barnehageplass. Da først ville man fått en reell valgfrihet. En annen konsekvens av kontantstøtten er at det er en enorm forskjell mellom barn av norske foreldre og barn av foreldre med ikke-vestlig bakgrunn. 84 pst. av norske foreldre har ettåringene og toåringene i barnehage, mens når det gjelder foreldre med ikke-vestlig bakgrunn, er det 66 pst. som har ettåringene og toåringene i barnehage. Av foreldre med bakgrunn fra Somalia har under 50 pst. ettåringene og toåringene i barnehage. Det slår slik ut at det delvis er de barna som kanskje hadde hatt best av å få den språkopplæringen som barnehagen gir, som holdes borte fra barnehagen, men det bidrar også til en direkte motarbeidelse av det målet Stortinget gang på gang sier man er enig i, nemlig at flere av dem med ikke-vestlig innvandrerbakgrunn, særlig mødrene, skal få en mulighet ute i arbeidslivet. Dette er bl.a. bakgrunnen for at arbeidsgiverforeningen Spekter, f.eks., anbefaler at kontantstøtten bør avskaffes. Valgfriheten fikk vi gjennom det vedtaket Stortinget fikk gjennom under den daværende Bondevik-regjeringen, nemlig en barnehageutbygging med 170 000 flere plasser, 50 000 flere ansatte og makspris. Det var det som ga kvalitet ? og det var det ikke Kristelig Folkeparti som sto i spissen for.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2020-04-30:
Det var komitélederens innlegg jeg hadde lyst til å gi en kommentar til, for det er bred enighet om at det er viktig med kvinnelige gründere. Det handler om å bruke hele det kreative og skapende potensialet i befolkningen og om like muligheter. Men at det skal være et vesentlig bidrag til utjevning mellom menn og kvinner, tviler jeg sterkt på. Menn har 134 mrd. kr mer i nettoformue enn kvinner. Menn eier 80 pst. av aksjeverdiene på Oslo Børs, menn har 53 mrd. kr mer i kapitalinntekt, og 81 pst. av dem som tjener mer enn 1 mill. kr i Norge, er menn. Så det som virkelig skaper utjevning mellom menn og kvinner, er å skape utjevning mellom rike og fattige. Hvis en får kutt i formuesskatt, kutt i toppskatt, mer privatisering av det som eies av staten, får en større forskjeller mellom menn og kvinner. Derfor er en god sosialdemokratisk fordelingspolitikk også god likestillingspolitikk.
Tage Pettersen (Høyre), 2020-04-30:
La meg også få lov til å starte med å takke for en god redegjørelse med et bredt, inkluderende og ikke minst personlig ståsted. Statsråden viser oss at bredden av likestillingspilene fortsatt peker i riktig retning, og samtidig at likestillingsutfordringene stadig favner bredere. Koronakrisen har lært oss å stå sammen på nye måter. Dugnadsånden har kommet til uttrykk gjennom sosiale medier og på utallige digitale møteplattformer, og på tvers av politiske skillelinjer har budskapet vært tydelig: Ingen skal stå alene i krisen som er over oss. I fjor deltok jeg i Pride-paraden som for første gang ble arrangert på Voss, og i lokomotivet av parader, som gjennomføres her i Oslo. Det er en sterk og samlende opplevelse å få se den store bredden av viktige markeringer. Utfordringen når vi snakker om likestilling for skeive, er imidlertid ikke disse flotte festdagene, men alle hverdagene gjennom året. I statsråd 3. april la regjeringen fram Prop. 66 L, endringer i straffeloven. Regjeringen foreslår her å inkludere «kjønnsidentitet eller kjønnsuttrykk» som diskrimineringsgrunnlag i en rekke bestemmelser i straffeloven. Regjeringen foreslår også å erstatte uttrykket «homofil orientering» med «seksuell orientering», for å presisere at bifile omfattes av det strafferettslige diskrimineringsvernet. For Høyre er det viktig at det strafferettslige vernet mot diskriminering er tilpasset virkeligheten. Personer som har en kjønnsidentitet eller et kjønnsuttrykk som bryter med omgivelsenes forventninger, er en utsatt gruppe når det gjelder diskriminering, trakassering og vold. Både i et likestillings- og i et rettferdighetsperspektiv er det også riktig at transpersoner gis det samme strafferettslige vernet som f.eks. homofile. Et strafferettslig vern vil også gi uttrykk for en norm som kan ha betydning for holdninger og oppfatninger ute i samfunnet. Endringene i hatkriminalitetsbestemmelsene i straffeloven er et av mange tiltak regjeringen har gjennomført for å følge opp handlingsplanen mot diskriminering på grunnlag av seksuell orientering, kjønnsidentitet og kjønnsuttrykk. Planen har over 40 tiltak som dekker en rekke samfunnsområder, som barnehage og skole, idrett, arbeidsliv, helse- og omsorgstjenester, forsvar og internasjonal innsats. Formålet med tiltakene er å medvirke til at lesbiske, homofile, bifile, transpersoner og interkjønnspersoner skal oppleve samfunnet som trygt og inkluderende. Avslutningsvis vil jeg også få trekke fram ytringsfrihetskommisjonen, som ble nedsatt i februar. Noe av det de skal se på, er trusler mot ytringsfriheten, hvordan vi kan styrke det offentlige ordskiftet og kartlegge de nye vilkårene for ytringsfriheten og bidra til nødvendige endringer og avklaringer. Dette er også viktig i et likestillingsperspektiv.