Børge Brende (Høyre), 1999-06-18:
Jeg må få lov til å si at det var et ganske eiendommelig innlegg som representanten Einar Steensnæs holdt her i sted – på flere punkter, men man må jo velge ut noe. Det som kanskje var mest oppsiktsvekkende, var hans påstand om at Høyre ikke har forholdt seg til budsjettavtalen. Det sier altså den parlamentariske leder i Kristelig Folkeparti, som er representant for en regjering som nå har foretatt dramatiske endringer på sin egen innstramming som den la opp til i fjor høst. I salen her er det bare Høyre som fremmer et revidert nasjonalbudsjett som inneholder den samme innstrammingen som Regjeringen selv foreslo i fjor høst. Det er angivelig å bryte budsjettavtalen å forholde seg til den innstrammingen som var det bærende elementet i årets budsjett. Forstå det den som vil! Det er derimot en ganske øredøvende taushet i denne salen her i dag fra sentrumspartienes side når det gjelder begrunnelsen for hvorfor det nå er riktig å stramme inn mindre i norsk økonomi. Det spørsmålet er ikke besvart. Poenget er at det er ingen grunn til å stramme inn – men å slippe løs. Det er heller stikk motsatt hvis man skal nå den målsettingen som finansministeren vifter med stadig vekk: Vi skal komme ned mot europeisk rente i løpet av året, sier finansministeren. – Nå ser jeg at han rister på hodet, da er vel jeg kanskje også en av de mange som har misforstått ham. Men det er ganske oppsiktsvekkende hvis målet fra finansministerens side ikke lenger er å komme ned mot europeisk rentenivå i år. Det er kanskje utsatt til neste år? Det må i så fall være som en følge av at Regjeringen nå strammer inn mindre i revidert nasjonalbudsjett enn man la opp til i fjorårets budsjett. For hva er årsaken til at rentenedgangen vil ta lengre tid, og at renten eventuelt ikke vil nå ned mot europeisk nivå? Det er selvsagt at Regjeringen har valgt å endre innstrammingen fra 9 milliarder kr til 3,7 milliarder kr. Og dette skyldes jo selvsagt at man internt i Regjeringen har problemer, fordi det er så mange som vil øke utgiftene. Resultatet da blir jo at det er markedet som bestemmer, det er markedet som foretar innstrammingene. Og markedet gjør det gjennom at vi i Norge fortsatt skal leve med et altfor høyt rentenivå. Det synes jeg er en veldig høy pris å betale. Dette kommer i tillegg til at Regjeringen ikke tar spørsmålet om generasjonsregnskap på alvor. Jeg synes det var voldsomt som representanten Einar Steensnæs fór over det hele med harelabb. Han nærmest ironiserte og harselerte over representanten Nakkim da hun påpekte at siden statsbudsjettet i fjor høst og frem til revidert nasjonalbudsjett nå har vi beveget oss fra et budsjett i generasjonsmessig balanse til et budsjett hvor Regjeringen selv understreker og fastslår at det mangler 10 – 25 milliarder kr for at det skal kunne forsvares generasjonsmessig. Og når man svekker generasjonsregnskapet, bruker mer penger og sender regningen til neste generasjon på det tidspunkt hvor oljeinntektene er som høyest, og det fortsatt ikke er like mange pensjonister som skal motta folketrygd som det vil bli om 20 år, hva burde Regjeringen gjøre da? Jo, man burde selvsagt ha strammet til og lagt opp til et bærekraftig opplegg. Men tilsvaret på sin egen utfordring om at generasjonsregnskapet må tas på alvor, er å slakke opp, doble utgiftsveksten, doble bruken av oljepengene og halvere innstrammingen. Det er sentrumspartienes bidrag i den økonomiske politikken nå. Det er forhold som vi kan gjøre noe med, og det er der Regjeringen burde ha satt inn innsatsen, men der svikter de punkt for punkt. Og som jeg sa innledningsvis: Det eneste av partiene som samarbeidet om statsbudsjettet i fjor høst som oppfyller budsjettbalansen, er Høyre, så de som bryter budsjettavtalen på den mest grunnleggende måte, er sentrumspartiene, som svekker budsjettet med 4 milliarder kr.