Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2009-04-02:
Først må jeg si at det var veldig godt at det ble påpekt av representanten Hoksrud at det ikke er taletid, for det var noen av representantene som forsøkte å lure en ung vararepresentant til å tro at det var 3 minutters taletid. Men det er bra at vi fikk klarhet i det, for da er det vel egentlig bare å kaste jakka og satse på at vi skal bli her en stund. Dette er jo en sak som har to innfallsvinkler. Den ene er ideologisk, og den andre handler om sunn fornuft. Jeg er litt usikker på hvilken innfallsvinkel jeg skal velge, og jeg er litt usikker på om noen av innfallsvinklene egentlig vil nå fram til Regjeringen. Men la meg helgardere og ta litt om begge. Den ideologiske innfallsvinkelen handler om en grunnleggende forskjell i synet på hva velferd er i samfunnet, og hvordan velferd kan oppstå og produseres. Det ene synet er litt karikert, et syn som sier at offentlig velferd er den eneste formen for velferd, mens det andre synet er et syn på velferd som handler om at velferd like gjerne kan være privat. Det kan ha utspring i familier og først og fremst handle om mennesker og hvordan mennesker forholder seg til hverandre. Det ene synet på velferd har fokus på systemet, det andre synet på velferd har fokus på hva man kan få til, og hva man kan levere. Det er en avgjørende forskjell. Men først og fremst må ikke denne saken handle om dette ideologiske synet. Den kan like gjerne handle om sunn fornuft. La meg ta et konkret eksempel. I Skien kommune i Telemark er det slik at man ikke har nok hender i eldreomsorgen til å kunne sørge for alle de eldre som trenger hjelp. Altså: Det offentlige har simpelthen ikke klart å ansette nok folk, bruke nok penger eller organisere seg på en god nok måte til at man kan hjelpe alle de eldre som trenger hjelp. Så er det noen driftige damer som starter et firma, som har lyst til å bistå, hjelpe kommunen og hjelpe de eldre med å få til dette. De oppfyller på en måte det statsministeren sier – de gir ham en håndsrekning når han sier at man skal ha flere hender i arbeid i eldreomsorgen. Og så bidrar de til at folk, etter kommunalt vedtak selvfølgelig, får hjelp, og får den hjelpen de har krav på, og den hjelpen de fortjener. Så opplever disse damene at de møter et regelverk som er kronglete, men også et regelverk som er uklart, hvor det er forskjellig praktisering ut fra hvor man befinner seg i landet, av momsregelverket. De opplever et regelverk som endrer seg så å si syklisk hvert tredje år, avhengig av hvem som sitter og bestemmer. Representanten fra Arbeiderpartiet sa at utgangspunktet for at det skulle være likebehandling mellom offentlige og private tilbydere, var at det skulle foreligge en fast avtale mellom kommunen og tilbyderen. Det presiseres ikke i regelverket som en absolutt forutsetning. Det sies at dersom det foreligger en slik avtale, osv. Det er ingen ting i regelverket som sier at det er en forutsetning. Men så er det slik at i noen deler av landet praktiserer man regelverket som om det var en forutsetning, noe som bl.a. resulterer i at firmaer i Telemark som driver med privat omsorg på kommunens regning – etter vedtak i kommunen – får skjønnsligning, blir etterlignet på skatt, og opplever stikk motsatte vedtak i dag enn det de gjorde for tre år siden. Med respekt å melde, da trenger man ikke være spesielt ideologisk for å se at det strider mot sunn fornuft.