Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2014-06-17:
Debatten om datalagringsdirektivet var i sin tid lang og tøff, og den gikk på tvers av blokkene i norsk politikk. Stortingsflertallet, bestående av Høyre og Arbeiderpartiet, støttet det, mens resten av Stortinget var imot. Kristelig Folkeparti sa nei, fordi vi sier ja til et samfunn uten unødvendig og urettmessig overvåking. Fra vår side var det derfor en gledens dag at EU-domstolen erklærte det foreslåtte datalagringsdirektivet som ugyldig, noe som innebærer at direktivet annulleres. Vi registrerer at statsministeren i eget brev til presidentskapet gir uttrykk for at man vil gå grundig gjennom dommen for å se om det er behov for å gjøre endringer og komme tilbake til Stortinget på en egnet måte. EU-domstolen har som bakgrunn for sin dom – det synes jeg vi skal legge merke til – karakterisert direktivet som: «(…) et meget omfattende og særlig alvorlig inngrep i den grunnleggende rett til respekt for privatlivet og til beskyttelse av personopplysninger, uten at dette inngrepet er begrenset til det mest nødvendige». (…) Med en slik tydelig karakteristikk blir «en utsettelse for å se om det er behov for å gjøre endringer i det norske regelverket», som det heter i statsministerens redegjørelse til Stortingets presidentskap, ikke tilstrekkelig for Kristelig Folkeparti. Vi har en klar forventning til at avgjørelsen i EU-domstolen får konsekvenser for innholdet i det nasjonale regelverket og til endringene som ble gjort i straffeprosessloven og ekomloven. Lagring av den type som datalagringsdirektivet forutsetter, utgjør en trussel mot personvernet til norske innbyggere og bryter med viktige rettsstatsprinsipper. Så kan det alltid være gode og legitime grunner til å iverksette tiltak på dette feltet. Det skal vi gjerne innrømme. Men de små stegene vil, dersom vi ikke er oss bevisst den utviklingen vi går i, kunne føre oss inn i et omfattende overvåkingssamfunn. Argumentene for å innføre strengere kontroll kan være gode og sterke. Og ja, hensyn må alltid veies mot hverandre. Men vi må aldri ta vår frihet og våre grunnleggende rettigheter for gitt. En av dem er at samfunnet ikke skal overvåke oss uten grunn. Nå har vi altså EU-domstolens vurdering av direktivet. Den er klar. Kritikken fra domstolen handler om at direktivet omfatter alle typer trafikkdata og alle borgere. Slik direktivet er utformet, vil personer få følelsen av at privatlivet deres faktisk er under konstant overvåking, ifølge dommerne. Direktivet griper inn i denne hårfine balansen mellom individ og stat på bekostning av individets personvern. Jeg håper regjeringen ikke ønsker å havne på feil side i denne type spørsmål. Informasjonssamfunnet gir nye utfordringer, og politiet må ha hjemmel til å treffe nødvendige tiltak for å avsløre og forebygge kriminalitet. Vi må imidlertid ikke akseptere metoder som rammer uskyldige menneskers personvern og frihet. Demokratiske stater bør avstå fra den type totalitære virkemidler. Regjeringen, og da særlig Høyre, som etter vår oppfatning sto på feil side i 2011, må nå ta inn over seg dette, nemlig at man må finne et nytt balansepunkt når man veier hensyn mot hverandre. Vi trenger virkemidler for å bekjempe kriminalitet – det er vi enig i – samtidig som overvåkingen må begrenses. Høyre gikk i 2011 for langt i retning av overvåking, da man aksepterte direktivet. Det ser vi tydelig nå. Da må det trekkes en ny linje, og det er nå regjeringens ansvar å utvikle relevante virkemidler for å bekjempe kriminalitet, som samtidig kan ivareta borgernes verdighet og integritet.