Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-06-02:
Jeg vil også takke interpellanten, Erna Solberg, for å ha reist et viktig tema. Interpellasjonen gir god anledning til å drøfte utviklingen i forholdet mellom Russland og Vesten mer generelt og Norges forhold til vår nabo i øst i særdeleshet. Fra Kristelig Folkepartis side vil vi også kunne gi vår tilslutning til hovedlinjene i utenriksminister Jonas Gahr Støres svarinnlegg. Jeg tror heller ikke at vi bør lese den nye sikkerhetsstrategien isolert, men analysere den sett i en større helhet, og vi må se den som et ledd i en historisk kontekst, slik at vi skjønner hvordan Russland oppfatter sin situasjon, og de utfordringene denne nasjonen mener å stå overfor. Velger vi en slik tilnærming, vil vi se at sikkerhetstenkningen i Russland har mange likhetstrekk med den sikkerhetspolitiske tenkning i vår del av verden, og at de på hver sin måte avspeiler en respons på endrede rammebetingelser og utfordringer. Et viktig aspekt ved sikkerhetsstrategien er den vekt den legger på å sikre det russiske folks velferd og nasjonens økonomiske utvikling. Når strategien skal anslå hvor sikkert Russland er, benyttes en liste over indikatorer som omfatter nivået på arbeidsledigheten, inflasjonen, skjevheter i inntektsfordelingen, statsgjelden og andre forhold. Konkurransen om naturressursene antas derfor å bli skjerpet, siden globaliseringens gevinster blir urettferdig fordelt mellom verdens nasjoner. Denne sosioøkonomiske tilnærmingen er viktig for å skjønne hvorfor Russland anser det som sikkerhetspolitisk viktig å ivareta det de anser som landets legale interesser, f.eks. deres andel av de naturressurser som ligger i nære grenseområder. Hvor ser de så fra russisk side en del av disse sannsynlige spenningsområdene? En slik nøkkelregion vil selvsagt være den energirike Midtøsten-regionen. USAs politiske og militære aktiviteter der tolkes i en slik sammenheng. Andre viktige regioner er Arktis og Barentsregionen, hvor den globale oppvarmingen etter hvert kan gjøre store naturressurser mer tilgjengelig. Både USA, Norge, Canada og Danmark er sett på som stater som utfordrer Russlands krav på en del av den arktiske sokkel, et område på størrelse med Vest-Europa. En erfaren utenrikskommentator i avisen The Times viste 14. mai til at Russlands utenriksminister Sergej Lavrov også har kritisert Norge som NATO-medlem for militærøvelser basert på en mulig konflikt om tilgangen til ressurser i nord. Norge har på sin side svart at Russland har utvidet sitt militære nærvær i regionen. Et annet område vil være Det kaspiske hav, som Den europeiske union ser som viktig, og hvor Russland forhandler med land som Kasakhstan, Aserbajdsjan, Turkmenistan og Iran om deling av havbunnen og energirikdommene i denne regionen. I Sentral-Asia ser Russland på Kina som en utfordrer i sine vyer om innflytelse. I tillegg har russiske ledere ut fra Russlands strategiske sikkerhetsinteresser fordømt de amerikanske planer om å bygge et rakettskjold i Øst-Europa, og de har kritisert NATOs ekspansjon inn i tidligere sovjetrepublikker som Ukraina og Georgia. Når den nye russiske sikkerhetsstrategien også inneholder noen krasse, kritiske utfall mot andre land, som i praksis er spesielt USA, og dernest deres allierte, må vi forstå det på den bakgrunn som jeg har nevnt. Sikkerhetsstrategien legger opp til at Russland skal ha sine kjernefysiske styrker i beredskap, men fortsette med sine militære reformer og redusere antall russiske tropper. De gjenværende styrker skal derimot gjøres mer mobile og anvendbare som redskap til å løse regionale konflikter. Når det gjelder det siste utviklingstrekket, har vel mange i denne salen notert seg at en tilsvarende omlegging de siste årene har blitt gjennomført for de militære styrkene i mange NATO-land, vårt eget inklusiv. Det er åpenbart både språkbruk og analyser i den russiske sikkerhetsstrategien som vi fra vår side med god grunn kan slå kritisk ned på. Vi gjør klokt i å analysere den russiske tenkningen som ligger bak, og de svar som kreves av oss. Russisk makttenkning er tydelig. De ser seg som en stormakt, og tenker og handler deretter. Men det er også verdt å merke seg at Russland sier klart at landets forhold til USA vil være viktig for verdenssituasjonen. Russland tar til orde for å bygge et strategisk partnerskap bygd på felles interesser. Fra Kristelig Folkepartis side vil vi derfor støtte en nøktern og realistisk holdning med vekt på at vi skal være forberedt på ulike utviklingsscenario, men samtidig bidra aktivt til å utnytte de positive samarbeidsmuligheter som faktisk finnes, og som USAs nye president Obama så sterkt har uttrykt i sine nylige utspill for gjensidig nedrustning og et bedre samarbeidsklima mellom øst og vest. Det må vi også fra norsk side støtte aktivt opp om.