Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-06-11:
Som andre før meg har vore inne på, inneheld samleproposisjonen vi debatterer, svært mange enkeltsaker. På dei få minuttane eg har i taletid, blir det berre mogleg å kome innom nokre få av sakene som er med i proposisjonen. Nettopp fordi det her er så mange saker, mellom 20 og 30 saker, meiner eg at det i seg sjølv er kritikkverdig å samle dei i same proposisjonen. Eit tilleggsmoment er at det òg er fleire store og prinsipielle saker som hadde fortent å bli lagde fram som eigne saker. Ei av sakene som burde vore lagd fram som eiga sak, er omorganiseringa av Statens vegvesen. Eg har vore inne på det i debattar før, og eg meiner det framleis, at ei så stor sak, som vedkjem så mange, hadde fortent ei samla og heilskapleg framstilling og handsaming og ikkje, som no, at saka kjem stykkevis og delt i fleire saker. Det er freistande å bruke så sterke ord som at det er respektlaust overfor dei mange tilsette i Vegvesenet, som opplever ei usikker tid med tanke på eiga framtid. Frustrasjon blant dei tilsette og misnøye med framgangsmåte og informasjon er klare signal om at gjennomføringa av prosessen ikkje har vore optimal. Regjeringa sin strategi med å handsame denne saka bitvis har ført til at det også for Stortinget har vore vanskeleg å få oversikt og sjå heilskapen i saka. I tillegg tolkar statsråden spørsmål frå komiteen så snevert at det er grunn til å stille spørsmål ved om det har vore manglande vilje til å gi Stortinget tilstrekkelege opplysningar. Det er framleis mange spørsmål som ikkje er avklara ved den omfattande omorganiseringa av Statens vegvesen, spesielt ved omorganiseringa av produksjonsdelen til aksjeselskap. Den totale kostnaden er framleis svært usikker, og statsråden har heller ikkje gitt klart svar på om kostnaden med omorganiseringa skal dekkjast over det ordinære vegbudsjettet. I proposisjonen blir det gjort greie for revidert budsjett for Luftfartsverket. Etterspurnaden etter Luftfartsverket sine tenester, og dermed trafikkinntektene, har gått ned etter at budsjettet for Luftfartsverket vart lagt fram sist haust. Samtidig er det viktige tiltak som ventar på gjennomføring på fleire flyplassar. Etter Senterpartiet sitt syn var det difor heilt nødvendig med den ekstraløyvinga på 100 mill. kr som Regjeringa føreslo i revidert nasjonalbudsjett. Sjølv med denne ekstraløyvinga er det reduksjon i høve til vedteke budsjett for 2002. Det er då òg streka under at tiltak som av den grunn må utsetjast, er viktige tiltak som må gjennomførast så snart budsjettsituasjonen gjer det mogleg. Dess meir underleg er det difor at regjeringspartia i avtalen med Framstegspartiet om revidert budsjett føreslår å redusere løyvingane til Luftfartsverket med 30 mill. kr. Det er grunn til å spørje om regjeringspartia heilt har gløymt dei mange uløyste oppgåvene på flyplassane, dei oppgåvene dei peika på i revidert nasjonalbudsjett. I samleproposisjonen blir det òg orientert om omorganiseringa av Luftfartsverket til aksjeselskap. Senterpartiet er imot denne omdanninga. Regjeringa legg opp til mindre politisk styring og ansvar. Spesielt for distrikta er det grunn til å stille spørsmål ved om aksjeselskapsmodellen vil sikre dei nasjonale målsetjingane som ligg til Luftfartsverket. I mange år har Senterpartiet arbeidd for å få til alternativ bruk av ferjetilskot. Det kostar mykje kvart år å drive ferjesamband på riksvegnettet. Skal denne utgiftsposten reduserast, må ferjesamband avløysast av fastlandssamband. Då må dei innsparde ferjetilskota kunne brukast som del av finansieringa. Eg er difor svært glad for at så mange parti no står saman om å be Regjeringa finne ordningar slik at ein kan rekne ut innsparingane i forkant og dermed ta innsparde ferjetilskot inn i finansieringsplanen for aktuelle prosjekt. Eg ser fram til orientering om erfaringar med ordninga, slik fleirtalet i komiteen ber om. Heilt sidan ansvaret for fylkesvegane vart lagt til fylkeskommunen og midlane for fylkesvegar vart lagde inn i ramma til fylkeskommunen, har Senterpartiet kjempa for at overgangsordninga som var lova, skulle gjennomførast. Store fylkesveganlegg som var prioriterte då omlegginga skjedde, skulle få statlege tilskot. Dei fylkeskommunane som hadde prioritert store fylkesveganlegg og som på ein måte stod for tur til å få tilskot, ville kome svært urimeleg ut dersom det ikkje vart laga overgangsordningar. Når komitefleirtalet konkluderer med at denne overgangsordninga no må få ei avslutning, reknar eg det som sjølvsagt at statsråden syter for ein gjennomgang av aktuelle prosjekt. Eg reknar med at statsråden snarast kjem tilbake med plan for gjennomføring av overgangsordninga. Til slutt vil eg seie meg glad for at det i proposisjonen er gitt klare signal om at dei årlege løyvingane til rassikring skal aukast. Med så mykje ugjort på rassikringssida er det nødvendig at innsatsen på dette området blir styrkt.