Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-04-24:
Etter 60 år med nordisk samarbeid i Nordisk råd gjenstår det fortsatt mange hindre for arbeid, studier og næringsdrift over grensene i Norden. I år er det første gang man i like former og omtrent samtidig holder en debatt om den frie bevegelighet og grensehindringer i alle de nordiske lands parlamenter. De nordiske statsministrene besluttet – som jeg nevnte tidligere i min replikk – i juni 2007 å «med alle midler rydde vekk de vanskeligheter som innbyggerne kan støte på i det nordiske forholdet». For å sette fart i dette arbeidet ble det nedsatt et grensehinderforum som særskilt skulle oppfordre myndigheter i de nordiske land til å finne løsninger på grensehindringer. Avskaffer vi grensehindringer, er det mulig å få en samfunnsøkonomisk gevinst for hele Norden, som vil bidra til å gjøre Norden til en mer dynamisk og fremtidsrettet region. Mye bra arbeid er gjort, men når noen grensehindringer er fjernet, kommer dessverre nye til gjennom de lover og vedtak som vi gjør i våre parlamenter. Nordisk råd og Stortingets delegasjon har prioritert høyt arbeidet med å fjerne hindringer for mobilitet på arbeidsmarkedet. Grensehinderforum og Hallo Norden har identifisert en rekke hindringer for enkeltpersoner og for næringslivet. Den 19. april i år fremla samarbeidsminister Rigmor Aasrud en nordisk rapport om grensehindringer på arbeidsmarkeds- og sosialområdet i Norden. Dette er en utmerket rapport som også presenterer løsningsforslag. Det ser ikke ut til at regjeringen skal bli arbeidsledig på dette området. Som nevnt prioriterer Nordisk råd og delegasjonen grensehinderarbeidet høyt, og vi er tilfreds med den gode dialogen vi har med regjeringssiden. Men arbeidet må intensiveres. Vi må få opp tempoet, for vi er utålmodige. Det er mange personer og små bedrifter som ser fram til en enklere hverdag. I forkant av debatten her i dag anmodet delegasjonen regjeringen om i sin redegjørelse å legge særlig vekt på arbeidsmarked, næringsliv og velferdsstatens rettigheter. Jeg synes ministeren har gjort dette på en god måte. Debatten vi har her i dag, må ikke bli bare fagre ord. Vi må nå sørge for reell fremdrift i saken. Derfor er jeg glad for at alle partier har kommet overens om fem forslag som det henstilles til regjeringen å følge opp. Denne tverrpolitiske enigheten er viktig, og jeg er sikker på at vi nå kan ta nye steg mot et mer grenseløst Norden. Jeg tar derfor opp de forslagene som er omdelt i salen, på vegne av Bendiks H. Arnesen, Hans Frode Kielland Asmyhr, Per-Kristian Foss, Alf Egil Holmelid, Per Olaf Lundteigen, Trine Skei Grande og meg selv. Det er viktig at myndighetene i Norden finner løsninger på de problemer som oppstår for den enkelte borger, når myndighetene i de nordiske land ikke kan bli enige. Det er ikke den enkelte borger som skal finne ut av dette. Grensehinderforum har vist sin berettigelse gjennom sitt arbeid. Nå er det på tide å gå et skritt lenger for å hjelpe den enkelte borger i Norden. Regjeringen må ta et initiativ til å få etablert en nordisk ombudsmann eller ombudsmannsinstans som den enkelte borger kan henvende seg til. Men hva hjelper det å fjerne fem hindringer når ti nye kommer til? Vi må ha med oss dette når nye lover vedtas, og når EUs rettsakter skal gjennomføres. Jeg vil gi honnør til tidligere justisminister Knut Storberget og samarbeidsminister Heidi Grande Røys. Sammen sendte de i desember 2008 et felles brev til alle departement hvor de understreket at nye lovproposisjoner burde inneholde en vurdering av om lovforslaget kunne tenkes å skape grensehindringer i Norden – grensehindre som reelt sett kan hemme mobiliteten over nordiske landegrenser. De to ministrene pekte også på at om det mangler en slik vurdering, kan berørte fagkomiteer i Stortinget ta opp spørsmålet når de behandler proposisjonen. Når det gjelder gjennomføring av EUs rettsakter, fremholder de to ministrene at de nasjonale lovgiverne ikke sjelden har et visst «handlingsrom». Som det sies i brevet: «Å etterstrebe enhetlige regler i Norden blir dermed det samme som å etterstrebe en enhetlig gjennomføring av rettsaktene så langt det lar seg gjøre.» I Justisdepartementet ble det i 2008 lagt opp til gode rutiner for å hindre nye grensehindringer mellom de nordiske land. Jeg tror det er behov for å minne alle departementer om dette brevet. Enkeltpersoner og små næringsbedrifter møter problemer i sitt daglige virke når grensene mellom de nordiske land krysses. Jeg vil her bare nevne et par eksempler på dette, problemer som det er mulig å løse: Maskinentreprenører og andre som tar inn maskiner og utstyr, må fortolle – momsklarere – utstyret ved grensepassering. Dette betyr at merverdiavgift må innbetales før grensepassering. Avgiftene tilbakebetales når oppdraget er ferdig, men det betyr ofte en likviditetsmessig belastning for entreprenører og mindre bedriftseiere. Delegasjonen har fått høre beretninger fra mindre bedriftseiere som hver gang må pantsette huset sitt for å få et lån i banken for å innbetale merverdiavgiften, og som må frasi seg oppdrag fordi verdien på huset er for lav. Skattemyndighetene forstår ikke at dette kan være et problem, for, som de sier: Man får jo pengene tilbake. Det er sannelig ikke lett å få endret ordninger når myndighetene ikke ser problemene de aktuelle reglene fører til. Det bør altså etableres en ordning med fritak for fortolling av maskiner og utstyr dersom utstyret skal brukes i en begrenset periode og for spesifikke oppdrag. Ordningen må kombineres med en registreringsordning ved inn- og utpasseringer av grensen for å sikre kontrollen og hindre misbruk. Yrkesutdannede i et nordisk land har ofte problemer med å få arbeid i et annet nordisk land. Dette kan skyldes ulikheter i selve utdannelsen eller at nasjonale autorisasjonsordninger er innført, som skaper et svært lite fleksibelt system. Delegasjonen har fått opplyst at det er vanskeligere for en svensk bilmekaniker utdannet i Sverige å bli verksmester i et norsk bilverksted enn for en bilmekaniker med utdannelse fra Tyskland eller Slovakia. Begrunnelsen fra kompetent norsk myndighet er at den svenske mekanikerutdannelsen er oppbygd på en slik måte at den er vanskelig å sammenligne med den norske utdannelsen. Vi må akseptere hverandres yrkesutdannelse, slik at en norsk elektriker kan installere lys i svenske hus, og en svensk bilmekaniker må kunne reparere norske biler. Mennesker som pendler til jobb i et annet nordisk land, og som rammes av yrkesskade eller lengre tids sykdom, kan risikere å måtte reise til arbeidslandet for rehabilitering. Det er helt uholdbart. For mange er dette en ekstra belastning i tillegg til selve sykdommen. Man blir ikke friskere av å sitte i en bil eller på et tog i mange timer for å få rehabilitering i arbeidslandet. Men fordi reglene er slik, blir man tvunget til lange reiseavstander. Det er ikke gunstig for arbeidstakeren. Derfor bør rehabilitering skje nærmest mulig bostedet. Målet er jo at arbeidstakeren ved en bedre løsning skal komme lettere og fortere tilbake til arbeidslivet. Regjeringen har formannskapet i Nordisk ministerråd i 2012 og har derfor et spesielt ansvar for å få fjernet grensehindringer mellom de nordiske land. Delegasjonen har formannskapet i Nordisk råd i 2013, og vi vil følge opp dette arbeidet. Vi har forventninger, og vi har sagt at vi er utålmodige. Jeg ser fram til en første tilbakemelding fra regjeringens side i den kommende meldingen til Stortinget om nordisk samarbeid.