Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-04-27:
Representanten Danielsen har som utgangspunkt at det ikke er gjort vesentlige fremskritt på menneskettighetsområdet i Kina. Her er det nok rom for forskjellige vurderinger. I verdens folkerikeste land, med nær 1,3 milliarder innbyggere, tror jeg det er klokt å legge til grunn at bildet er sammensatt. Vi ser både positive og negative utviklingstrekk. Levekårene for Kinas befolkning har endret seg vesentlig i løpet av de siste 20 årene. Jeg tror det er dekning for å si at aldri har flere mennesker fått bedret sine økonomiske og sosiale kår så mye på så kort tid som nettopp i Kina. La oss ha dette med oss når vi setter søkelyset på situasjonen for menneskerettighetene i dette enorme landet. Det er også andre utviklingstrekk i positiv retning. Kina undertegnet FN-konvensjonen om sosiale, økonomiske og kulturelle rettigheter i 1997 og Konvensjonen om sivile og politiske rettigheter i oktober i fjor, som representanten Danielsen viste til. Dette må oppfattes som uttrykk for politisk vilje til å bedre menneskerettighetenes kår i landet. Det er imidlertid viktig at konvensjonene blir ratifisert så snart som mulig, og at de etterleves. Dette har vi hevdet så vel direkte overfor Kina som i multilaterale fora. Det er dessuten grunn til å merke seg at kinesiske myndigheter er i ferd med å gjennomføre vidtrekkende reformer i statsapparatet og i rettsvesenet, med kamp mot korrupsjon og maktmisbruk som de viktigste satsingsområdene. La meg i den forbindelse nevne et viktig vedtak som ble gjort forrige måned på årets møte i Folkekongressen, som grunnlovfestet at Kina skal styres gjennom lovgivning. Dette høres kanskje ikke så oppsiktsvekkende ut, men vedtaket gir et forfatningsmessig grunnlag for å fase ut et århundrelangt forvaltningssystem. Dette systemet har vært et hinder for etablering av rettsstaten og fremme av menneskerettigheter. Grunnloven slår nå entydig fast at maktutøvelse skal skje med hjemmel i lov. Det er et viktig skritt, selv om det ikke betyr at Kina er en rettsstat i vår forstand. Domstolene vil f.eks. fortsatt være underlagt kommunistpartiet. Folk som er siktet for forbrytelser, får imidlertid nå adgang til advokat på et tidligere tidspunkt i straffeprosessen. Også beslutninger om å gjøre rettssaker mer offentlige og å gjøre offentligheten kjent med hvilke saker som er til behandling, er satt i verk, særlig i de større byene. Dette er tiltak som bidrar til å forbedre den ellers svake rettssikkerheten i Kina. Regjeringen er samtidig bekymret over flere negative utviklingstrekk i Kina. Det tilbakeslaget vi opplevde i rettergangen mot Xu Wenli og de andre stifterne av Chinese Democratic Party i fjor høst, var alvorlig. Det viste at Kina fortsatt har mye å gjøre for å styrke rettssikkerheten. Den nærmest kursoriske rettergangen brøt med den nye praksisen. Den fortsatt utstrakte bruken av dødsstraff er også svært bekymringsfull. Det samme er trekk ved situasjonen i Tibet, der det må konstateres en mangelfull respekt for tibetanernes kulturelle, religiøse og etniske identitet. Når det gjelder Tibet, er det etter min mening nødvendig at kinesiske myndigheter finner en løsning på problemene sammen med Dalai Lama. Fra norsk side har vi derfor gjentatte ganger oppfordret kinesiske myndigheter til å innlede en dialog med Dalai Lama og arbeide for økt respekt for tibetanernes etniske, kulturelle og religiøse identitet. Dalai Lama er en modererende faktor i konflikten i Tibet. Slik sett burde det være i kinesisk interesse å forhandle med ham. En del tibetanere i eksil, særlig blant de unge, begynner å sette spørsmålstegn ved ikke-voldslinjen. Dette kommer bl.a. til uttrykk i disse dager i Genève, hvor to medlemmer av Tibetan Youth Congress og en eldre tidligere samvittighetsfange sultestreiker i protest mot situasjonen. Regjeringen arbeider både bilateralt og multilateralt for å påvirke kinesiske myndigheter til å bedre menneskerettighetssituasjonen på de områdene som vi finner mest kritikkverdige. Som representanten Danielsen er kjent med, er menneskerettigheter alltid et tema under politiske samtaler med kinesiske representanter. Senest var dette tilfellet under statsministerens og mine egne samtaler med Kinas utenriksminister Tang under hans besøk i Norge i forrige måned. Norge har de siste årene stått sentralt i vestlige lands initiativ for å engasjere kinesiske myndigheter i en politisk dialog om menneskerettigheter. Denne dialogen startet allerede i 1993. Jeg ledet selv den norske delegasjonen til rundebordssamtaler om rettsstaten i Beijing i juni i fjor. Flere vestlige land har også etablert en tilsvarende dialog med Kina. Vi holder også en løpende kontakt med likesinnede land, som bl.a. EU og Canada, i utviklingen av dette samarbeidet. Årets rundebordskonferanse om menneskerettigheter – den tredje i rekken – finner sted i Oslo i juni. Dialogen er gradvis utvidet i omfang og dybde og finner sted både på politisk, embets- og ekspertnivå i forbindelse med besøksutveksling, seminarer og rundebordskonferanser. Den har i utgangspunktet fokusert på rettsstatsprinsipper. Hovedtemaene for årets rundebordssamtale er ytringsfrihet, religionsfrihet og faglige rettigheter. Et nytt tema vil også bli introdusert, nemlig frivillige organisasjoners rolle. Hensikten er hele tiden å bidra til å bedre situasjonen der det er alvorlig og vedvarende mangel på respekt for menneskerettighetene. Det er min oppfatning at vår menneskerettighetsdialog med Kina har vært og er et bidrag til en mer positiv utvikling innenfor viktige områder av betydning for vernet av menneskerettighetene nettopp i Kina. Jeg ser derfor frem til igjen å lede den norske delegasjonen til disse drøftelsene. Overfor kinesiske myndigheter har vi gjort det klart at vi fra norsk side ser bilaterale og multilaterale fora som komplementære arenaer for internasjonalt samarbeid, også på menneskerettighetsområdet. La meg i den forbindelse nevne at Norge i et hovedinnlegg under den fortsatt pågående sesjonen av FNs menneskerettighetskommisjon i Genève tok opp negative utviklingstrekk i Kina. Det gjelder særlig de anslagene som fant sted sent i fjor høst mot politiske dissidenter, med idømmelse av lange fengselsstraffer. I innlegget tok vi også opp den fortsatt omfattende bruken av dødsstraff og situasjonen i Tibet. Norge stemte for å realitetsbehandle den Kina-resolusjonen representanten Danielsen refererer til. Den har allerede vært oppe til behandling. Forslaget ble imidlertid nedstemt, og resolusjonen kom derfor aldri til avstemning. Norges arbeid for respekt for menneskerettighetene må måles etter hva som gir resultater. De årene vi har hatt en dialog med Kina, har vært år med fremgang for menneskerettighetene i landet. Dette er ikke Norges fortjeneste, men det gjør meg mer sikker på at vi bidrar til å styrke de positive kreftene i landet gjennom vårt aktive engasjement. La meg derfor avslutte med å understreke at menneskerettighetssituasjonen i Kina viser både positive og negative utviklingstrekk, som jeg sa innledningsvis. Men sett over tid – med enkelte helt klare og urovekkende unntak som vi ikke skal unnlate å ta opp – har utviklingen tross alt gått i riktig retning. Fra norsk side vil vi arbeide videre for å bedre menneskerettighetssituasjonen i Kina, med de virkemidlene vi tror vil ha størst effekt overfor landets myndigheter.