Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2008-06-17:
Når vi har denne debatten i Lagtinget i dag, er jo det fordi det er mulig å ha den debatten i Lagtinget. Det er ikke ureglementert å ha den debatten. Det er ikke på tvers av forretningsordenen eller noe som helst å ha denne debatten i Lagtinget i dag. Så jeg skjønner ikke representanten Lønnings indignasjon over at vi i det hele tatt diskuterer dette her i dag. Jeg reagerer faktisk ganske sterkt på at representanten Lønning snakker om denne saken, og mitt syn i denne saken, som om vi bedriver et eller annet som vi gjør i hytt og vær. Det er ikke å ha respekt for motsatt syn. Representanten Schmidt snakket om at hvis en gikk inn i mørket og satte seg ned og tenkte seg om, kunne det være at en kom ut igjen og visste hva man skulle stemme i denne saken. Hun snakket også om at hvis en tok av seg staffasjen eller på en måte ikke hadde blitt pisket på plass, ville en kanskje visst hva en skulle gjøre i denne saken. Veldig mange med meg har i veldig mange år aldri blitt pisket på plass, aldri hatt noen staffasje eller hatt noe behov for å gå inn i mørke rom for å finne ut hva vi mener om denne saken. Denne saken er en sak om verdier, kultur og moralnormer som sitter dypt i oss mennesker. Endringer på de punktene kan være veldig vanskelige. I 1913 fikk kvinnene stemmerett. Det var også verdier og kultur som var begrunnelsen for at vi kvinner ikke hadde stemmerett før 1913. Heldigvis var det slik at man ikke trengte et stort departement for å utrede spørsmålet om kvinner skulle få stemmerett. Det var hodene, hjertene og fornuften som sa at kvinnene skulle ha stemmerett. I dag skal vi gå et skritt videre i å endre på normer og verdier. Det er likebehandling og menneskerettighetsaspektet som igjen skal være hovedargumentet for at vi skal gjøre de rette valgene. Jeg er stolt av å få være med på dette vedtaket i dag. Om ekteskapet blir inngått i kirken eller hos byfogden, eller Human-Etisk Forbund har en seremoni, er ekteskapet for meg et vitnesbyrd om kjærlighet. Det er kjærlighet mellom to mennesker. Det er ingenting som er flottere enn kjærlighet mellom to mennesker. Kjærlighet trenger ikke utredning. Det kjærlighet trenger, er vår aksept og respekt. Mange har prøvd å gjøre denne debatten til en diskusjon om jus og formaliteter, en diskusjon der man mener at dette spørsmålet må utredes mer og videre. Med all respekt for dem som mener det motsatte av det jeg gjør, mener jeg at om vi hadde utredet dette opp, ned, fram og tilbake i 20 år til, ville flere av dem som går imot ekteskapsloven, aldri blitt fornøyd med utredningene, og de ville, som statsråd Anniken Huitfeldt sa i sitt innlegg, antakeligvis falle ned på det samme standpunktet som de gjør i dag. De ville fremdeles være imot en felles ekteskapslov, for det er ikke loven i seg selv mange er imot, men det er det at homofile skal bli en del av den. Jeg har fått mange mailer og telefoner. Jeg kommer fra en del av landet der mange har engasjert seg i denne saken. Innholdet i mange av de mailene og telefonene egner seg ikke på trykk. Men det er argumentasjonen om ekteskap mellom mann og kvinne som har gått igjen som en rød tråd i de mailene jeg har fått. De har begrunnet det med utredning, men på en måte har de konkludert på forhånd. I går var det en dame som het Ingrid, som ringte til meg og lurte på om jeg ville ta ansvar for det Sodoma og Gomorra som vil komme etter det vedtaket vi forhåpentligvis vil gjøre i dag. Det ansvaret tar jeg. Det jeg synes er trist, i forhold til de mailene og telefonene jeg har fått, er at slike holdninger faktisk finnes, og at våre barn, om de lever i heterofile eller homofile forhold, skal vokse opp med holdninger av den karakteren. Uansett om vi utreder, vil svaret mitt være det samme. Jeg har vokst opp med foreldre som fortalte meg at rettferdighet, likebehandling og menneskerettigheter er de viktigste verdiene vi har. At den nye loven er en vanskelig sak for mange, har jeg respekt for, men vi bør av og til kalle en spade for en spade. For jeg tror det er mange som aldri har tatt et oppgjør med sin egen historie i synet på homofile. Argumentene er på en måte slik de alltid har vært før, men de blir videreført i en ny innpakning. Flere som er imot loven, bruker barna som argument, at barn trenger mor og far. Det barn trenger, er omsorg, kjærlighet og respekt. Jeg har to barn selv, og jeg har jobbet med barn i mange år før jeg kom inn på Stortinget. Ja, barn har godt av å gå i barnehagen og på skolen og ellers ha rollemodeller. Men det er ikke slik at homofile har andre familiemønstre enn oss som er heterofile. Det er ikke slik at alle lesbiske par bare har lesbiske venner. De har bestemor, bestefar, søstre og brødre og alt det som alle vi andre har, som vil være deres rollemodeller. Alle de er gode rollemodeller i homofile pars forhold og i heterofile pars forhold. Det å gi barna gode liv og trygghet er det som er det viktigste. Dette er ikke en pakkeløsning, som representanten Lønning kaller det. Det er heller ikke et biologispørsmål, som flere representanter har vært inne på. Det er en sak, som jeg har sagt tidligere, om likebehandling og menneskeverd, og det er en sak om kjærligheten. Det er en sak om kjærligheten mellom kvinne og mann, mellom mann og mann og mellom kvinne og kvinne. Det er en sak om rettighetene til alle barna, uansett hvor man bor eller hvordan man lever. Så vil jeg helt til slutt si at det er sant, som flere har vært inne på, at samfunnet utvikler seg og er i endring - heldigvis for det. Nå tar vi et stort skritt når vi gjør dette vedtaket i dag. Jeg må si at jeg har god tro på framtiden. Når jeg snakker om denne saken med barna mine, lurer de på hva som i himmelens rike er problemet. Der er de. De er kommet mye lenger enn jeg hadde kommet da jeg var 16 eller 18 år. Det gir meg håp for framtiden, uavhengig av de mailene og innholdet i dem, som jeg har fått, som viser det motsatte.