Svein Flåtten (Høyre), 2005-11-24:
Finansministeren sa ved fremleggelsen av budsjettet at norsk økonomi er solid. Det forventes solid økonomisk vekst, vekst i sysselsettingen og nedgang i arbeidsløsheten. Det var en god beskrivelse av resultatene av den forrige regjeringens politikk. Det som da er forunderlig, er at man ikke vil bli i en slik god situasjon ved å bruke de virkemidlene som brakte oss dit, nemlig det å fortsette en politikk som stimulerer til økt verdiskaping. I stedet skriver man ut resepter på ukjent medisin og mot sykdommer nasjonen ikke lider av. Man øker skattene der hvor skattereduksjoner har vist at de virker. Man reduserer veksten, selv om økt vekst er en av grunnpilarene i fremgangen. Man øker bruken av penger over offentlige budsjetter i stedet for å øke og stimulere den private, verdiskapende sektoren. Man reduserer innsatsen i forskning, nyskaping og innovasjon – et avgjørende verktøy for alle våre ufødte bedrifter. Gode virkemidler brukes ikke, de erstattes med nye – ja, de er ikke nye, de er de omvendte av dem som har virket. Det er vanskelig å forestille seg hvordan økt skatt på norsk eierskap i stedet for lettelser i eierbeskatningen skal fremme verdiskaping. Det er vanskelig å forstå hvorfor stopp i all modernisering og endring i offentlig virksomhet er et godt redskap for en forbedret effektivitet i offentlig sektor. Når vi hører finansministeren tale i dag, i ti minutter, uten å nevne verdiskaping, og uten å nevne norsk næringsliv, kan man snakke om at verktøykassen virkelig er tom. Det er mulig at det skrangler svakt i lokket. Det var nå vi hadde muligheten til å starte på det gode utgangspunktet vi hadde. Det blir ikke benyttet. Høstens skattedebatt har vært meget avslørende for regjeringspartiene. Etter at de rød-grønne i skattereformen slo fast at det ikke var ønskelig med reduksjoner i toppskattesatsene, og etter å ha brukt dette demagogisk i en lang valgkamp, sier statsministeren for en ukes tid siden at han hele tiden har ment det motsatte. Han har altså hele tiden ment at toppskatten på høye lønnsinntekter måtte reduseres. Han har bare ikke fortalt det til noen, ikke til sin finansfraksjon, glemt å si det til LO – og heller ikke til velgerne. Men nå er valget over, det er tid for å forholde seg til virkeligheten. Det betyr at den rød-grønne regjeringen nå innfører, med SV i spissen, skattereformen på dette området og gir betydelige skattelettelser til de høye lønnsinntektene som ikke har aksjeskatt. Dette er en beundringsverdig snuoperasjon fra tidligere meninger og tidligere retorikk. Spørsmålet man kan stille seg, er hvor lenge dette vil vare. Både representanten Holmås og representanten Lundteigen har i dag svart at kanskje ikke så lenge. Representanten Holmås sier at vi må øke rettferdigheten, altså at vi må ha mer skatter. Representanten Lundteigen sier at det er svakheter ved opplegget. Det som er aller mest alvorlig, er at man ikke gjennomfører skattereformen ved å gi lettelser i formuesskatten, men heller går den andre veien. Man tror at man tar innersvingen på de rike ved å øke formuesskatten. Men det man tar innersvingen på, er landets småbedrifter, gründere, igangsettere, de som står for det private eierskapet i dette landet. Og når man skal stå frem som de fremste eksponenter for å ønske å fordele stadig mer, slik vi har hørt mange av posisjonens talere si i dag, så er det et paradoks at man ikke er mer opptatt av å legge forholdene mer til rette for dem som skal skape verdiene, og som finansministeren ikke nevner i det hele tatt. Men dette er venstresidens evige dilemma – uviljen på den ene siden mot at noe av den arbeidende kapital til slutt kan ende hos dem som har risikert sine sparepenger, sine hus, hjem og mesteparten av sine arbeidsressurser for å få til en lønnsom virksomhet, og på den andre siden den underliggende vissheten man også på venstresiden alltid har, om at virkeligheten er slik at vi mer enn noen gang trenger et privat næringsliv som kan skape de verdiene som man i dag har lovprist fordelingen av, selv om man ikke vil snakke om det. Litt virkelighet kan ha seget inn allerede. Debatten om toppskatten og de endringene man har gjort der, viser det. Men det er grunn til å tvile på om virkeligheten kommer til å sige inn raskt nok til at vi kan opprettholde den verdiskapingen som er nødvendig for den mer enn usedvanlig ekspansive fordelings- og løftepolitikken som flertallspartiene bedrev på Soria Moria, og som nå skal settes ut i praksis fra regjeringskontorene.