trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Ja, det er riktig som jeg sa, at stod vi helt fritt, tror jeg vi ville ha beholdt de reguleringer vi har fastsatt på nasjonalt grunnlag i Norge. Men jeg sa også at jeg ikke tror, selv ikke i helsepolitiske spørsmål, at det er formålstjenlig å innta standpunkter ut fra helt isolerte betraktninger. Jeg tror det er riktig også her å se dette i et helhetssyn, og da mener jeg virkelig at det er andre problemstillinger knyttet til vårt kosthold som er av langt alvorligere betydning, og som det er langt viktigere å legge vekt på i vår helsepolitikk, enn akkurat de spørsmål som knytter seg til de tilsetningsstoffer det er snakk om her i dag. Jeg har selvsagt basert meg på de fagmyndigheter som står til rådighet, i de vurderinger som er gjort omkring disse direktivene. Og det er altså slik at det ikke er grunn til å hevde at helserisikoen øker utover det fullt akseptable selv om disse direktivene innføres. Det er det jeg legger vekt på som faglige råd og vurderinger i denne sammenheng. Så er det pekt på – og det er blitt sitert flere ganger her i dag – at noen har sagt at det kan ha en uheldig signaleffekt, at det vil være et uheldig signal om man aksepterer dette. Da vil jeg si at det er nok mulig, og det kan man gjerne diskutere. Men i en diskusjon om signaleffekter er vi inne på et annet fagområde, om man kan kalle det det, enn noen av de faginstanser som har vært inne for å vurdere helserisikoen i dette. Og jeg vil si at også når det gjelder signaleffekter, bør man se det i et helhetssyn, og da er det mange andre signaler som er viktigere enn akkurat dette. Vi må ikke komme i den situasjonen at det er fargen på den spriten som omsettes i landet, som er det store problemet i en kostholds- og helsesammenheng.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Svaret på disse spørsmålene er ja. Det er all grunn til å følge utviklingen fremover både når det gjelder bruken av tilsetningsstoffer i norsk næringsmiddelindustri og gjennom import, hvilken utvikling man får når det gjelder de forskjellige tilsetningsstoffer som det her er snakk om, og overvåke, så godt det lar seg gjøre, hvilken eksponering befolkningen utsettes for når det gjelder tilsetningsstoffer. Det er også grunn til å drive en systematisk forskning bl.a. når det gjelder å klarlegge bedre en eventuell sammenheng mellom inntak av disse tilsetningsstoffene og forekomsten av de sykdommer eller følsomhetsreaksjoner som har vært omtalt i forbindelse med disse direktivene. Så jeg kan bekrefte at det er et felt som helsemyndighetene vil følge i tiden fremover.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Jeg må for det første ta sterk avstand fra at det fra min side gjøres forsøk på å bagatellisere de problemstillinger som knytter seg til bruk av tilsetningsstoffer i mat, også de tilsetningsstoffene som er drøftet her i dag. Det er overhodet ikke gjort slike forsøk, og jeg mener også at det faglig sett er gjennomført meget grundige vurderinger av de spørsmålene. Det jeg imidlertid har sagt, er at på dette området, som på de fleste andre, mener jeg det er viktig å se disse tingene i en totalsammenheng. Det er sjelden slik at det er formålstjenlig å vurdere bruken av tilsetningsstoffer isolert sett ut fra rent helsemessige effekter av det enkelte tilsetningsstoff. Som jeg har sagt, da vil man lett kunne finne gode argumenter mot svært mange tilsetningsstoffer, svært mange av de tilsetningsstoffer som har vært brukt i Norge og godtatt av norske myndigheter gjennom mange, mange år. Det er nødvendig å se dette i en totalsammenheng, og derfor synes jeg også det er riktig å advare mot at man blåser én sak ut av proporsjoner i forhold til de mange andre problemstillinger som knytter seg til næringsmidlene i vårt daglige kosthold. Jeg vil også si at det er helt ukjent for meg at det fra min side skulle vært lagt noen begrensninger på de forskjellige fagmyndigheters muligheter til å svare på og redegjøre for de spørsmål som ble reist under den høringen som er omtalt. Når det gjelder mulighetene til å informere forbrukerne om hvilke stoffer som inngår i de matvarer som omsettes, og hvilke konsekvenser de har, vil jeg bare henvise til merkingsbestemmelsene og mulighetene til å utvide dem – om man vil – og informasjon omkring dette, som også er til stede i dag.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Jeg synes ikke det er hensiktsmessig å angi noen bestemt smertegrense for når man vil gjøre vurderinger av en eventuell utvikling i mengden av tilsetningsstoffer. Jeg vil si at enhver utvikling i så henseende vil være gjenstand for vurdering fra helsemyndighetenes side, og bør være det også. Så får man til enhver tid ta en beslutning om det er en utvikling som man mener er faretruende, og på det grunnlag drøfte hvilke mottiltak som da kan være aktuelle. Av slike tiltak er det jo allerede også nevnt en del. Jeg vil for egen del kanskje legge størst vekt på de muligheter vi har gjennom økt forbrukerinformasjon. Men det er selvfølgelig også andre måter å påvirke på, både innenfor det internasjonale samarbeid vi deltar i, og overfor aktørene i markedet. I så henseende vil jeg også si at jeg ikke mener at dette er noe som skal overlates til aktørene. Jeg mener ikke at vi gjør det heller. Men det er spørsmål om på hvilken måte vi påvirker og regulerer. Det er det dette dreier seg om. Vi setter maksimalgrenser og tilpasser oss slike innenfor et internasjonalt samarbeid. For øvrig har vi andre virkemidler og påvirkningsmuligheter overfor aktørene. De vil vi fortsette å bruke, og jeg vil ikke si at det er å overlate til aktørene i markedet å fastlegge hvordan utviklingen skal være.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Jeg har sett at denne problemstillingen har vært reist. Jeg syns det er vanskelig å uttale seg med noen skråsikkerhet om hvilke virkninger det kan tenkes å ha på hygienen at man f.eks. får en mulighet til å bruke mer av slike tilsetningsstoffer. Jeg tror imidlertid at de fleste produsenter ser hygienestandarden i seg selv som et meget viktig konkurransefortrinn. Og den standard som gjennom årene er utviklet i norsk næringsmiddelindustri, og som jeg tror fortsatt vil være utviklet på dette området uaktet reguleringer av den, som vi for øvrig også må trekke inn, tror jeg fortsatt vil være oppfattet som et vesentlig konkurransefortrinn og en vesentlig konkurransefaktor, som man vil arbeide videre med å forbedre. Jeg er sterkt i tvil om man på noen måte vil renonsere på kravene til hygiene med henvisning til at man kan bruke tilsetningsstoffer, slik det her er snakk om. Som sagt, dette er det vanskelig å uttale seg om med noen skråsikkerhet. Men jeg vet i hvert fall fra min egen bakgrunn i næringsmiddelindustrien at det vil være helt utenkelig om man skulle begynne å si at nei, nå kan vi bruke en del tilsetningsstoffer i større omfang enn vi har brukt før, så nå slapper vi litt av på hygienekravene. Det er en problemstilling jeg aldri har opplevd i næringen selv, og jeg tror ikke det er noen fremtredende problemstilling i praksis i norsk næringsliv.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-19:
Jeg tok ordet for å kommentere representanten Opseths bemerkelsesverdige innlegg, hvor han fant det underlig at jeg inntok den holdning jeg gjorde. Det som er underlig, hvis noe er det, er jo at representanten Opseth åpenbart ikke har fått med seg poenget i Kristelig Folkepartis holdning i denne saken. Spørsmålet er ikke, slik som han fremstilte det, at vi nå ønsker å sette reservasjonsretten på prøve, men ikke våget det i regjering. Hvor har han fått den merkverdige forestillingen fra? Vi har tvert imot sagt at det er ikke noe mål i seg selv å bruke reservasjonsretten eller sette den på prøve. Tvert om, det er ønskelig å unngå bruk av reservasjonsretten, og det har vi gjort i snart ti år. Derfor arbeidet min regjering aktivt og i det lengste for å finne tilfredsstillende løsninger på disse sakene uten bruk av reservasjonsretten. Men det som har skjedd det siste året – siden Opseth tydeligvis var veldig opptatt av det og ikke forstod det – er at vi alle nå må konstatere at det ikke gikk, og at vi enten må godta direktivene eller bruke reservasjonsretten, bortsett fra når det gjelder søtstoffdirektivet, hvor man kan be om en overgangsordning og håpe at EU i mellomtiden bedrer sine egne regler. Jeg hadde virkelig trodd at saksordføreren bedre hadde fått med seg poenget i denne saken og holdningen til den. Men nå er vi kommet til et punkt da vi må ta standpunkt, enten bruke eller ikke bruke reservasjonsretten. Det er ikke et spørsmål om å ønske å sette reservasjonsretten på prøve. Hva slags forestilling er det? Men når vi mener at det er anbefalelsesverdig å bruke den i hvert fall i to av disse tilfellene, er det fordi spørsmålet om trygg mat er viktig. Jeg hadde også håpet at det var så viktig for Arbeiderpartiet at de hadde vært villig til å bruke reservasjonsretten, en reservasjonsrett som daværende statsminister Harlem Brundtland, representanten Opseths partifelle, priste opp i skyene at vi hadde fått til, men som Arbeiderpartiet overhodet ikke ser ut til å være villig til å bruke i det hele tatt, heller ikke i et spørsmål som går på trygg mat. Siden representanten Opseth allerede har bedt om ordet, kunne jeg tenke meg å spørre han: Anser han og Arbeiderpartiet overhodet noen sak som så viktig i forhold til mulige direktiver fra EU at de kan tenke seg å bruke den reservasjonsretten som statsminister Harlem Brundtland mente var et svært viktig forhandlingsresultat? Slik Arbeiderpartiet opptrer nå, er man i ferd med å undergrave denne reservasjonsretten helt, og den blir i tilfelle den aldri skal kunne brukes, nokså meningsløs.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2001-01-19:
Det siste innlegget var såpass interessant at det krever en kommentar. Først sa representanten Opseth at også sentrumspartiene hadde full anledning til å komme til den konklusjon at man ville bruke reservasjonsretten mens man satt i regjering. Selvsagt hadde vi full anledning til det. Men vi hadde ikke noe ønske om å bruke reservasjonsretten hvis det var mulig å oppnå det samme på annen måte. Derfor jobbet vi selvsagt for det så lenge det overhodet var mulig. Det tror jeg faktisk den nåværende regjeringen gjorde også. Men så kommer en til et punkt der en må konstatere at det ikke fører fram, og da har en til slutt bare valget enten å bruke reservasjonsretten eller å godta direktivene. Men igjen virker det som om Opseth lever i den tankegang at vi skulle ha et ønske om å bruke reservasjonsretten, og derfor kunne vi jo konkludert mye tidligere med det. Vi har ikke noe ønske om å bruke reservasjonsretten. Men når det er eneste mulighet for å unngå utrygg mat, finner vi det viktig nok til å bruke den. Det er jo her forskjellen ligger mellom sentrumspartiene og SV på den ene siden og de andre partiene på den andre siden. Så sier representanten at vi setter EØS-avtalen i fare. Jeg tror ingen ansvarlig utenrikspolitiker vil si at på grunn av en reservasjon i disse sakene, som ikke er så viktige for EU, setter vi EØS-avtalen i fare. Det er helt ute av dimensjon i forhold til saken.
Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
Det er bred politisk enighet i Stortinget om EØS-avtalen og dens betydning for Norge. EØS-avtalen gir oss muligheter og rettigheter, men den innebærer også forpliktelser. En viktig forpliktelse er å medvirke til å skape et ensartet regelverk. Helsemessig sett er det store flertall av de tillatte stoffene i EUs tre tilsetningsstoffdirektiver uproblematiske å gjennomføre i norsk regelverk, og en omfattende tilpasning til direktivenes innhold og bestemmelser ble foretatt av Bondevik-regjeringen i 1999. Det er imidlertid kjent at det eksisterer visse betenkeligheter ved å gjennomføre direktivenes regler om bruk av nitritt, nitrat, de såkalte azofargestoffene og søtstoffet cyklamat, bl.a. siden direktivene åpner for økt bruk av disse stoffene i næringsmidler. Etter at Stortinget fikk framlagt St.prp. nr. 12, har proposisjonen og saken fått en omfattende politisk behandling, og de ulike sider er grundig klarlagt gjennom bl.a. den offentlige høringen som ble gjennomført i desember 2000. Jeg finner grunn til å minne om at Norge har fått avslag på sitt krav om å opprettholde nasjonale bestemmelser for disse stoffene – nitritt, nitrat, azofargestoffene og cyklamat. Avslaget kom med bakgrunn i at Sverige og Danmark har fått avslag på tilsvarende anmodninger. I etterkant har Norge også tatt opp mulighetene for alternative løsninger med kommisjonen. Svaret har vært at det nå forventes at direktivene tas inn i EØS-avtalen snarest, og at regelverket gjennomføres i EFTA-landene. I tillegg vil jeg minne om at de tre direktivene gir retningslinjer for maksimumsgrenser for bruk av tilsetningsstoffer og ikke minimumsgrenser. Det er dermed ikke noe krav om økt bruk av tilsetningsstoffene. Gjennom uttalelser har norske næringsmiddelprodusenter og dagligvarebransjen sagt at de har en holdning om ikke å endre dagens praksis med hensyn til bruk av disse stoffene, selv om EUs regelverk tas inn i de norske bestemmelsene. Det skal fra norsk side arbeides videre for at EU skal forandre sitt regelverk. Det fremmes krav om overgangsordning når det gjelder cyklamat. Merking og brukerveiledning skal bedres. Det er fare for at et nei til innlemmelse kan få konsekvenser for EUs holdning til EØS-avtalen. Med bakgrunn i dette er jeg sterkt uenig i den villledende uttalelsen fra Senterpartiets Morten Lund til Nationen 8. desember i fjor om at for oss i Arbeiderpartiet er «rask EU-tilpasning og fremtidig norsk medlemskap i EU viktigere enn folks helse» – noe han har gjentatt her i dag – og at saken er av en slik dimensjon at vetoretten må brukes.
Erling Brandsnes (Arbeiderpartiet), 2001-01-19:
I stor grad har debatten om innlemmelse av de tre direktivene – diversedirektivet, fargestoffdirektivet og søtstoffdirektivet – berørt helsemessige forhold. Spørsmålet er: Hvilken risiko er det for den enkelte forbruker å spise matvarer med disse tilsetningsstoffene, og hvilken effekt har det for folkehelsen totalt sett? Først er det verdt å understreke at slike tilsetningsstoffer allerede i dag finnes i matvarer omsatt i Norge. Flere av stoffene brukes som konserveringsmidler og er dermed nødvendige og nyttige for oss som forbrukere. Blant annet skal tilsetning av nitritt og nitrat hindre livsfarlig forgiftning av bakteriegifter, såkalt botulisme. Problemene i forhold til dagens bruk er at direktivene åpner for økte mengder av noen av tilsetningsstoffene. Imidlertid er det god grunn til å anta at dagens mengder og bruk vil bli videreført i stor grad i Norge. Det er forsøkt å gjøre risikoanalyser for å finne ut muligheten for uheldige og uønskede virkninger av en eventuell økt bruk av visse tilsetningsstoffer. I den gjennomførte åpne høringen i komiteen var spørsmålet i hvilken grad en kunne forvente økte uheldige og uønskede virkninger ved innlemmelse av direktivene i EØS-avtalen. De opplysninger som ble gitt, kunne ikke i noe tilfelle være egnet til å skremme verken komiteens medlemmer eller befolkningen for øvrig med hensyn til økt helsefare. Det ble gitt uttrykk for i høringen at den norske befolkningen ville bli engstelig hvis direktivene ble innlemmet i EØS-avtalen, og at en fryktet matskandaler i kjølvannet av en eventuell innlemmelse. Ja, mon det. Vi kan nesten daglig lese i avisene om nordmenn som i økende grad reiser til sydlige europeiske land, ikke minst er presset stort nå i den mørke og kalde årstid. Det har vel ikke framkommet noen gang at disse reisende først og fremst er redde for tilsetningsstoffer i matvarene. For Norge som helhet kan det vanskelig påstås at det blir noen særlig økning i helseplager ved innlemmelse av direktivene i EØS-avtalen. For enkeltindivider med intoleranse for visse tilsetningsstoffer kan det likevel bli økte plager, slik det er for en rekke matvarer som omsettes i Norge i dag. Derfor er det viktig at det blir foreslått mer og bedre merking. Hvis det er folkehelsen vi er opptatt av, er det viktig å minne om de synspunktene som framkom i den åpne høringen fra representanter for Statens råd for ernæring og fysisk aktivitet. De store helsegevinster i Norge kommer ikke ved å avvise direktivene, men ved at hver enkelt innbygger tar et eget ansvar for sin helse. Det er store positive virkninger for den enkelte og for folkehelsen totalt med et noe sunnere kosthold og noe mer mosjon, og da snakker vi f.eks. om redusert kreftfare for tusenvis av mennesker hvert år. Det er jo her de store gevinstene ligger, ikke i denne saken vi nå debatterer. Hadde representantene engasjert seg like intenst for sunnere kosthold og mer mosjon, ville vi virkelig ha gjort noe for folkehelsen.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-01-19:
Dette er jo både en EU/EØS-debatt, en helsepolitisk debatt og en ernæringspolitisk debatt. Jeg syns det er nedslående å høre at argumentene når det gjelder EU/EØS-debatten, er så pass satt på spissen og samtidig har distansert seg så langt fra den debatten vi hadde før det var snakk om å inngå avtale. Da hadde vi reservasjonsrett, og vi skulle bruke den i viktige spørsmål. Og for meg og Senterpartiet er disse direktivene viktige spørsmål. Når vi påpeker det, framstilles det som om vi er ute etter å gå ut av EØS. Men da kan man jo være like retorisk og enkel og si at det jo her virker som om regjeringspartiet er villig til å slukes med hud og hår av EU. Så det er kanskje en saksdebatt mellom de holdningene der. Helseminister Tønne sa at hadde vi stått fritt, hadde vi antakelig beholdt dagens regelverk. Og det betyr jo at Regjeringen vurderer det slik at vi ikke har reservasjonsretten. I hvert fall er ikke viljen til å bruke den der. Og det syns jeg er svært beklagelig. Jeg syns vi burde kunne brukt den i en så viktig sak. Så skal jeg gå litt over på det som har mer med helse og ernæring å gjøre. Føre var-prinsippet skal praktiseres, og Regjeringen står på det, hevdes det. Varene skal merkes. Men helseministeren sa: Varene skal – som i dag – merkes. Og jeg ser ikke den helt store forskjellen på det. Det er i hvert fall ingen stor økning i føre var-prinsippet gjennom en slik praktisering. Dette med økt forbrukerinformasjon er også vel og bra, men hvor stor innvirkning har det på kostholdspraktisering og det at man unngår at dette blir en helserisiko som igjen øker samfunnets utgifter i helsepolitisk og behandlende sammenheng? Da helseministeren fikk spørsmål om dette med kontroll med utviklingen, sa han omtrent som følger – jeg er ikke sikker på om jeg refererer helt ordrett – at man skulle overvåke hvilken eksponering befolkningen utsettes for, og også vurdere følsomhetsreaksjonene. Det synes jeg er dårlig føre var-politikk, for det er å ta tak i problemene etter at vi har fått virkninger av disse tilsetningsstoffene som er meget uheldig for helseutviklingen i Norge. Det er ikke føre var-holdninger. Det er etter snar i beste fall, og jeg synes vi burde ha gått imot disse direktivene ut fra en helsepolitisk holdning og ut fra det vi nå vet om utvikling av nye sykdomstilfeller i befolkningen vår, ikke minst blant barn og unge.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-01-19:
Norge har tradisjonelt hatt meget strenge bestemmelser i forhold til import av levende dyr og næringsmidler, og i forhold til tilsetningsstoffer i matvarer. Dessuten er det stilt strenge hygienekrav til næringsmiddelindustrien og til restauranter og serveringssteder. Dette har vært gjort for å kunne bygge opp en trygghet rundt den maten vi spiser. Det har vært et mål å sørge for at forbrukerne skal være trygge på den maten de spiser. Det målet har vi også nådd. Norge har ligget på verdenstoppen i forhold til dyrehelse og på bunnen i forhold til farlige matbårne sykdommer. Nå får vi flere saker hvor Regjeringen og deres støttepartier i denne salen, Fremskrittspartiet og Høyre, setter helsemessig argumentasjon til side for å kunne tilpasse seg EU i størst mulig grad. Ja, i denne debatten har til og med representanten Gabrielsen fra partiet Høyre vedgått at det ikke er med begeistring man anbefaler at de tre direktivene skal bli innlemmet i norsk lovverk, på grunn av helsefaren. Allikevel går både Høyre og deres frihandelsallierte, Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet, inn for at det tillates mer kreftfremkallende og allergifremkallende tilsetningsstoffer i maten enn det vi har i dag. Dette reiser en rekke nye spørsmål. Hvis vetoretten ikke kan brukes i denne saken, når kan den da brukes? Og hvor mye av disse tilsetningsstoffene mener Høyre, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet en kan tillate å putte i maten før det er farlig nok til å nedlegge veto? Er i det hele tatt vetoretten reell, eller er den såkalte vetoretten kun et element arbeiderpartiregjeringen la inn i EØS-avtalen for å sminke den såpass at det ikke var behov for grunnlovsendring for å få avtalen vedtatt? Denne saken har flyttet en del grensestolper som jeg er redd på sikt vil kunne få store konsekvenser for miljø og folkehelse. Et flertall i Stortinget har i dag bestemt at folks helse er mindre viktig enn å tilpasse seg EU og ha mest mulig grad av frihandel. Fra et forbrukersynspunkt er stortingsflertallets avgjørelse en skandale, og dessverre kan dette flertallets grenseløse begeistring for EU føre til at vi får flere slike saker i den nærmeste fremtid.
Inge Lønning (Høyre), 2001-01-19:
Jeg har lyttet med interesse til dagens debatt og har registrert i forhold til tidligere EU- og EØS-relaterte debatter i Stortinget at det har inntruffet en interessant terminologisk endring. Det som tidligere i norsk retorikk har hett vetorett, det heter nå reservasjonsrett. Det er et betydelig skritt i retning av politisk edruskap, og edruskap er jo en viktig del av folkehelsen. Ellers må jeg nok si at litt av den voldsomme retorikken fra deler av sentrumspartiene minner meg litt om en legemsøvelse som heter tørrsvømming. Den ligner jo som øvelse nesten til forveksling alminnelig svømming, men det er to vesentlige forskjeller. Den ene er at den er helt ufarlig, og den andre er at den garantert ikke fører noe sted hen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-01-19:
Eg stemte feil. Eg skulle stemt mot.
Karl N. Meløysund (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 2001-05-23:
Det ene forslaget går på åpning av kommersiell fangst av kongekrabbe, og det andre går på å iverksette tiltak for å hindre at Finnmark mister flere trålerkonsesjoner, og tiltak til å fornye fiskeriene i Finnmark.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-23:
Eg ynskjer å stilla eit spørsmål til statsråd Karita Bekkemellem Orheim. I det siste har det vore ein del i media rundt ei viss adopsjonssak. Eg har ikkje tenkt å ta opp den spesielle saka, for eg er klar over statsråden si teieplikt. Men eg vil likevel legga til at det er jo sørgjeleg at ein har stelt seg slik at denne saka har kome i media – om det ikkje er statsråden si skuld at den har kome dit. Det eg vil spørja statsråden om, gjeld det som stod i VG på søndag. Der seier statsråden at ho ynskjer å sjå på retningslinene og om praksisen er tilpassa dagens samfunn, og om vi t.d. kanskje legg for mykje vekt på at ein i familien har ein sjukdom eller ei funksjonshemming og for lite vekt på familiens totale omsorgsevne. Det vart ved forskriftsendring av den førre regjeringa foretatt ei oppmjuking når det gjeld fysisk funksjonshemming i forhold til dei som søkjer om å bli adoptivforeldre. Det er difor av interesse for Stortinget å få veta kva statsråden legg i at ho skal mjuka endå meir opp enn det som vart gjort i førre omgang. Kva er det eventuelt som skal mjukast opp i forskriftene når det gjeld retten til å bli adoptivforeldre?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-05-23:
Eg spurde faktisk ikkje om den saka, så eg hadde håpa at statsråden hadde brukt tida si på å svara på spørsmålet mitt. Det gjekk på retningslinene. No er det slik at vi i dei retningslinene som er i dag, har mjuka opp for alder. Det er ganske stor fridom til å variera i alderen for dei som skal bli adoptivforeldre. Retningslinene for fysisk funksjonshemming vart òg mjuka opp. Eg vil òg referera til Sissel Grasli, som deltok i Redaksjon 21 på måndag. Ho tok avgjerda frå statsråden som eit teikn på at òg psykisk funksjonshemma lettare skulle få høve til adopsjon. Difor er det av interesse for Stortinget å få veta om det er prosedyrane eller innhaldet statsråden ynskjer å forandra når det gjeld retningslinene. Den fyrste delen av svaret viste at det var prosedyrane. Det er forholdsvis greitt å takla. Men er det innhaldet som skal mjukast opp endå meir i forhold til retningslinene? Det er det eg spør om, og det er det eg ynskjer å få svar på.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg har lyst til å begynne med å si litt om den konkrete saken som har vært omtalt i media, og som også representanten Valgerd Svarstad Haugland har uttalt seg om, sammen med flere andre. Jeg har lyst til å si at det er meget grove karakteristikker og beskyldninger som kommer til uttrykk i denne saken, gitt av en enkelt saksbehandler ved SUAK. Evneveik, mentalt tilbakestående, psykisk utviklingshemmet er karakteristikker som er gitt, og som umiddelbart er akseptert både av enkeltrepresentanter i denne salen og av media. Jeg vil på det aller sterkeste ta avstand fra at jeg baserer mine avgjørelser på en velmenende medfølelse. Jeg baserer dem faktisk på en meget grundig sosialrapport, Barnevernutvalgets innstilling og kommunelegens klare anbefaling. Dette mener jeg helt klart er faglige anbefalinger og ikke følelser. Det er svært sterkt å bli beskyldt for at en ikke setter barnas beste foran de voksnes behov. Konklusjonene fra ulike fagmiljøer vil selvfølgelig være forskjellige. Det har vi mange eksempler på, og tidligere statsråd Valgerd Svarstad Haugland vet også at det er situasjonen. Når det gjelder det konkrete spørsmålet som representanten stiller, mener jeg at vi bl.a. er nødt til å se på om den ankebehandlingen vi i dag har, er riktig. Er det slik at det er et departement som skal foreta en ankebehandling, eller burde vi gjøre som Kommunaldepartementet har gjort når det gjelder deres beslutninger i utlendingssaker? Det kan være vurderinger vi bør gå inn og se nøye på. Så vet vi også at det er ulike oppfatninger i forhold til alder og funksjonshemming. Er det slik at om en har migrene, en funksjonshemming, skal en ikke bli vurdert som en omsorgsperson som er i stand til å være forelder for et barn? Det er av de tingene vi er nødt til å gå nøye inn og se på, og som jeg har gjort meg klare tanker om etter det året jeg har sittet i statsrådsstolen.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det fikk representanten også et helt klart svar på. Det er ikke bare prosedyrene en skal se på, men en skal også gå inn og se på en del av de sakene som har blitt omgjort av departementet. De to siste årene er det blitt omgjort 19 saker. Da er det viktig også å se på hva slags type beslutninger SUAK har gjort som departementet mener det er riktig å gå inn og endre på. Da er det slik – og det har vi jo fått uttalt i de siste dagene fra saksbehandlere i SUAK – at en faktisk mener at alder kanskje er for liberalt praktisert i dag. Jeg har ikke konkludert, men jeg sier at vi kanskje bør se på det. Når det gjelder funksjonshemming, er det ikke få enkeltrepresentanter også i denne salen som har tatt opp saken med meg etter at SUAK tok en klar avgjørelse i saken. Det betyr kanskje at Stortinget også vil være interessert i at vi får en gjennomgang av de kriteriene som SUAK foretar sine avgjørelser etter. Det er to ting. Det er både prosedyre og sak.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg vil gjenta det jeg sa i mitt svar til Valgerd Svarstad Haugland. Det er at min avgjørelse ikke er tatt på bakgrunn av en enkelthenvendelse fra en politiker som representerer et helt annet parti enn mitt eget. Hvis en hadde hatt innsyn i alle de henvendelsene som kommer til en fagstatsråd, ville en ha sett at en ikke kan la seg styre av følelser. Da tror jeg en hadde kommet til kort. Men vi bygger helt klart på faglige vurderinger gjort av kommunelege, av barnevernsnemnd og av det sosiale apparatet, som har gitt en grundig sosialrapport om denne saken. Jeg har lyst til å si at når kommunelegen konkluderer med at ekteparet vil kunne gi et barn et svært godt og omsorgsfullt hjem, så synes jeg at det blir sterkt når man kommer med påstander om at en spiller på følelser, og at en ikke har tatt utgangspunkt i barnets beste.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Først har jeg lyst til å si at jeg er litt fristet til å stille spørsmål om hvilket grunnlag en har for å si at alle råd har vært «klare og entydige», når en ikke har hatt innsyn i denne saken. Her aksepterer en en framstilling uten at en har hatt muligheten til å gå inn og vurdere helheten i denne saken. Grunnen til at jeg benytter anledningen til å komme inn på denne enkeltsaken, er at det har kommet så sterke påstander fra Stortinget som det har gjort. Men når det knyttes opp til det spørsmålet jeg fikk i sted, synes jeg faktisk det er riktig å kommentere det på et generelt grunnlag, for det er alvorlige beskyldninger man kommer med. Jeg mener at et sosialkontor og en kommunelege som har fulgt en familie gjennom mange år, gjennom sin fagutdanning er i stand til å gi en vurdering av et ektepar som søker adopsjon. Det kan selvfølgelig være ulike faglige skjønn og vurderinger. Selvfølgelig vil det være det. Og bare for å avslutte: Om en får egne biologiske barn eller om en adopterer, er det ingen som kan gi en garanti for at en vil være gode foreldre for all framtid.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Det er riktig, som representanten Fossum sier, at denne saken er alvorlig på mange måter. Ikke kun fordi en fagstatsråd får kritikk fra opposisjonen på Stortinget – det tror jeg de aller fleste statsråder kan leve med, slik skal det være i et demokratisk system – men det som faktisk er ille, og som jeg syns vi skal tenke over, er at det ute i en norsk kommune sitter to mennesker som har søkt om adopsjon, og som har anket sin sak. Det de har fått oppleve, gjennom ulike lederartikler i snart alle landets aviser, er å bli fremstilt som evneveik. Og jeg har lyst til å spørre: Hvem er det i dag som bruker uttrykket «evneveik» uten å ha hatt mulighet til å gå inn i saken og se på hva som er situasjonen for denne familien? Det handler ikke kun om en kvinne som søker om å få lov til å adoptere et barn. Det er to mennesker som søker om å få adoptere et barn, og som opplever en sånn utbretting i all offentlighet. Jeg kan love at vi nøye vil vurdere hvordan vi skal følge opp dette.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Ja, det er meget tankevekkende. Dette har vært en sterk sak på mange måter, og det er ikke uten grunn departementet har gjort om beslutninger som både SUAK og Faglig utvalg har gjort. Jeg skjønner at både Stortinget og media er interessert i å få innsyn i enkeltdeler av denne saken, men jeg ber også om forståelse for at vi av hensyn til de to personene dette gjelder, ikke kan gå lenger enn det vi nå har gjort. Men det er mitt ansvar. Alle beslutningene som foretas i denne saken, er mitt ansvar. Og jeg står oppreist på den avgjørelsen vi har gjort i denne saken. Når det så gjelder det med at utlendingssaker ikke blir omgjort i departementet, handler jo det om at en har gjort om på systemet – en har lagt de avgjørelsene til et annet organ enn departementet. Derfor sier jeg at ved en gjennomgang av dette er det riktig å vurdere om ankeprosessen er god nok, om den er reell og om enkeltmennesker i Norge får en god nok behandling av offentlige myndigheter.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Men jeg kan godt gi et svar, president. Først har jeg lyst til å ta veldig sterk avstand fra det spillet jeg nå føler at enkelte representanter i denne salen begynner med, og det er å danne et inntrykk av at en ikke tar utgangspunkt i barnas beste. Det har ikke representanten Sandberg eller andre i denne salen et eneste grunnlag eller holdepunkt for å si, og det er påstander som er tatt helt ut av – ja, jeg vet ikke hvilket uttrykk jeg skal bruke – all sammenheng. Det vi tar utgangspunkt i i alle de vurderingene vi gjør i forhold til ankebehandling i vårt departement, er selvfølgelig hensynet til barnas beste. Jeg understreket i mitt tidligere innlegg, og representanten Per Sandberg har ingen holdepunkt for å si at ikke denne regjeringen setter barnets beste foran alt. Det vil imidlertid være ulike faglige vurderinger om hva som vil være akseptabelt, på hvilket grunnlag en kan gi en adopsjon, men det blir helt feil å si at vi ikke har bygd på faglige vurderinger i den saken vi har behandlet i departementet.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Selvfølgelig hadde vi konkludert likedan hvis barnet var norsk. Representanten vet utmerket godt at de retningslinjene vi forholder oss til, er like for norskadopterte og utenlandsadopterte barn. Jeg ber også om forståelse for at det, som sagt, er to mennesker som sitter ute i en kommune og har krav på en ordentlig behandling av sin sak. De har krav på at myndighetene går inn og vurderer det på en ordentlig måte. Å gi den type karakteristikker som er blitt gitt i denne saken, og som jeg nå også føler at representanten Per Sandberg prøver på, synes jeg at vi skal avstå fra. Jeg synes vi skal ha tillit til de vurderingene som er gjort – hvis da ikke sosialkontor, kommunelege og barnevernsutvalget har gitt feilaktige opplysninger i denne saken. Da vil det være meget alvorlig. Men det er de opplysningene vi har bygd på i den beslutningen vi har tatt i denne saken.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Høsten 1998 startet forsøket med gratis korttidstilbud for alle 5-åringer i bydel Gamle Oslo. Etter planen skulle forsøket avsluttes i juli 2001. Stortinget besluttet imidlertid å utvide prosjektet til også å gjelde 4-åringene fra høsten 2000. Målet med forsøket er å tilrettelegge for bedre integrering og språkopplæring og å øke deltakelsen av flerspråklige barn i barnehagene. Det er også ønskelig at prosjektet skal ses i sammenheng med norskopplæring for mødre med innvandrerbakgrunn. Parallelt med at det over Barne- og familiedepartementets budsjett gis midler til forsøket i Gamle Oslo, gir Handlingsprogrammet for Oslo indre øst støtte til tilsvarende tiltak i bydelene Sagene–Torshov og Grünerløkka–Sofienberg. Staten bidrar dermed med betydelig støtte til det viktige arbeidet med integrering og språkopplæring av flerspråklige barn i Oslos indre bydeler. Det er flere kommuner som med rette kan hevde at de er i samme situasjon som Oslo når det gjelder andelen flerspråklige barn, selv om vi selvfølgelig vet at Oslos problemer er spesielle. Regjeringen har dessuten varslet at man drøfter ulike modeller for å få et bedre barnehagetilbud. En av modellene som drøftes, er et gratis korttidstilbud. Det vil derfor ikke være riktig å gi mer til Oslo på dette stadiet i prosessen. Jeg må si at jeg har full forståelse for at bydel Søndre Nordstrand kan trenge midler til tiltak som gratis korttidstilbud i sine barnehager, men vi har ikke rom for dette på departementets budsjett i år. I statsbudsjettet er det bare bevilget midler til prosjektet i Gamle Oslo bydel fram til sommeren 2001. Foreløpige erfaringer er veldig positive. Regjeringen har i revidert nasjonalbudsjett for inneværende år også fremmet forslag om forlengelse av forsøket i Gamle Oslo for både 4- og 5-åringene ut 2001. Forsøket vil bli evaluert av NOVA og Høgskolen i Hedmark. Barne- og familiedepartementet har også mottatt søknader fra flere andre kommuner om å få delta i tilsvarende forsøk. Det har foreløpig ikke vært aktuelt å utvide denne forsøksordningen til flere bydeler/kommuner før evalueringen er sluttført. Både stat og kommune må forholde seg til vedtatte budsjett. Det vet jeg at også representanten Kristin Krohn Devold har kjennskap til og sikkert også forståelse for. Dersom Oslo kommune nå ønsker å gi et gratis korttidstilbud i flere bydeler, oppfatter jeg dette som veldig positivt. Bidrar kommunen også økonomisk til denne sektoren, er jeg helt sikker på at både Regjeringen og Oslo kommune kan få til et godt og konstruktivt samarbeid om barnehagesektoren.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg setter stor pris på representantens engasjement og har stor forståelse for den situasjonen som Oslo kommune er i. Men det er slik at Stortinget faktisk har bedt om å få en evaluering av dette forsøksprosjektet, og da synes jeg det er riktig at vi først får den. Men det betyr ikke at vi vil utelukke en videre satsing på den slags tiltak. Men jeg synes det er korrekt overfor Stortinget at vi foretar den evalueringen, og så får vi komme tilbake til det. Det ligger altså ikke noe politisk bak det avslaget som Oslo kommune har fått.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg kan ikke gi et svar som representanten vil være fornøyd med på det punktet. Men jeg har lyst til å si at vi vil vurdere det, uten at jeg kan si hva konklusjonen blir ved budsjettbehandlingen. Men som sagt: Vi tar med oss de signalene vi har fått fra representanten Krohn Devold.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg vil si at vi har tillit til den vurdering som gjøres i SUAK – det har vi. Vi er helt avhengige av at de retningslinjene som Stortinget helt klart har gitt direktiv om, etterleves av de ytre etatene våre. Men det er ingen tvil om at vi får en del ankesaker til departementet, og at det vil være ulike typer skjønnsvurderinger i de enkelte saker. Jeg tror det er veldig vanskelig å ha et fasitsvar på mange adopsjonssaker, men det er ingen tvil om at norsk lovgivning på dette feltet er meget restriktiv. Derfor synes jeg også det blir helt uhørt å komme med påstander om at denne regjeringen ikke tar utgangspunkt i barnas beste. Ut fra de erfaringene jeg har gjort meg dette året som statsråd, mener jeg det er riktig at vi ser på prosedyrene for behandling av ankesaker, men selvfølgelig også at vi får mulighet til å se på kriteriene for tildeling av adopsjon.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan si noe mer om den konkrete saken. Jeg forstår veldig godt at det reageres på at en familie ikke har mulighet til å få adopsjon hvis én part i familien har vært syk, når den totale omsorgsevnen hos familien kanskje blir vurdert som meget god – dette også sett i lys av at vi nå har fått en praksis der vi åpner for at enslige skal få muligheten til å adoptere. Det som må vektlegges, er den totale omsorgsevnen hos mor og far, og at en også nøye vurderer sykdommen og hvilken betydning den har for innsatsen det foreldreparet kan gjøre for barnet. Vi vil komme til å gå igjennom dette, og så får vi komme tilbake til konklusjonene.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Nå var det statsråden selv som brakte denne aktuelle saken på banen, så jeg vil stille et spørsmål i den sammenheng. Alle faginstanser har frarådet at denne adopsjonen skal finne sted. Så viser det seg i media i dag, bl.a. i Sunnmørsposten, at det er en framtredende, mangeårig fylkespolitiker fra statsrådens hjemfylke som i et personlig brev bad for sin datters rett til adopsjon i denne saken. Da vil jeg spørre statsråden: I hvor stor grad har det påvirket statsrådens svar?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Vi har jo alle sett de oppslagene som har vært rundt omkring i media om at vi alle nå er blitt tildelt en lege. Det å bli tildelt en lege syns i hvert fall undertegnede tilhører et helt annet samfunn enn det norske, men det skal jeg la ligge. Det jeg vil spørre statsråden om, gjelder det som har med ESA og problematikken rundt det å gjøre. La oss ta et enkelt eksempel: Det kommer en del leger som ønsker å etablere seg i Norge. Etter at denne reformen nå har blitt innført og borgerne i dette land har blitt fordelt på de enkelte listene, hvordan vil da disse legene få bl.a. de samme muligheter som norske leger til å motta refusjon fra det offentlige ved å etablere seg i Norge, når alle pasientene allerede er fordelt?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2001-05-23:
Det er bra at departementet skal være en reell ankeinstans, men da må det jo være som en garantist for at potensielle adoptivforeldre får en behandling etter retningslinjene, ikke for å overprøve så klare og entydige råd som er gitt i denne saken. Det er godt mulig at det er grunnlag for å gjennomgå retningslinjene for utenlandsadopsjon. Men ser ikke statsråden at hun nå foregriper en slik gjennomgang som hun selv foreslår, ved å tillate adopsjon i dette tilfellet, i en så omstridt sak? I et innlegg i VG sier statsråden at det er viktig å lytte til de faglige vurderinger som har blitt gitt i hjemkommunen. Da er mitt spørsmål: Mener statsråden at de faglige vurderingene som er gjort i lokalmiljøet, er mye viktigere enn de klare og entydige rådene som er gitt av de to sentrale instansene?
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2001-05-23:
Jeg har stor forståelse for at dette er en vanskelig sak, og jeg er veldig lei for at denne saken har fått stor medieomtale. Grunnen til at jeg tok ordet her nå, er at jeg syns det er veldig vanskelig når et menneske søker om å få lov til å adoptere og blir hengt ut i mediene som evneveik og mentalt tilbakestående – i det hele tatt veldig gjennomsiktig i det lokalsamfunnet hvor vedkommende kommer fra, med tanke på hvilken mental tilstand hun er vurdert til å være i. Mitt spørsmål er derfor: Hvilke tiltak vil statsråden ta for å få slutt på den slags lekkasje fra SUAK? Og hva vil hun foreta seg i forhold til de avisene som har gått ut med informasjon om enkeltmennesker som er lett gjenkjennelige, og som er veldig sårbare i denne situasjonen?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-23:
Jeg oppfatter det slik at statsråden skal representere en reell ankeinstans, og på den bakgrunn vil jeg berømme statsråden for at hun kommer til en annen konklusjon. Vi ser jo altfor ofte i innvandrings- og flyktningsaker at man ikke gjør det. Men det jeg vil spørre om, er: Hvis rådene er så pass entydige i kommunen – fra kommunelege, fra sosialapparatet, fra involverte – hva kan da årsaken være til at man har kommet til motsatt konklusjon i forhold til de anbefalingene som har vært gitt? For det må jo i så fall være uheldig hvis man har en faglig vurdering som ligger til grunn, og som sterkt peker i én retning, at det fagnivået som først skal vurdere det, så konkluderer motsatt av de råd som fagfolk har gitt.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-23:
Jeg registrerer at Fremskrittspartiet gjør hva de kan for å så tvil om fastlegeordningen. Det er en del tall jeg gjerne vil ha belyst, eventuelt få bekreftet, fra statsråden. Så vidt jeg vet, er det 99,5 pst. av den norske befolkning som nå har sluttet seg til fastlegeordningen. Et tall på 93 pst. har vært nevnt når det gjelder oppfyllelse av valg av fastlege. I tillegg har det ved flere anledninger vært trukket fram at legen vil kunne motta 700 000 kr uten å motta en eneste pasient. Så vidt jeg har forstått, representerer det tallet et tilskudd til praksisen knyttet til de forpliktelser man har omkring pasientene, i størrelsesorden 1 000 til kanskje 2 000 pasienter, og så vil tilskuddet variere. Men en selvsagt forpliktelse er nettopp at pasientene da behandles, og at disse midlene, hvis man reserverer seg mot å motta pasientene etter avtalen, heller ikke vil komme til utbetaling. Kan helseministeren bekrefte det?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-23:
Jeg har et spørsmål til helseministeren. På NRK Dagsnytt i morges ble det meldt at ut fra tall som Helsedepartementet selv sitter på, er det 150 tannlegestillinger som nå er ubesatt, særlig i Distrikts-Norge. Fylkene Troms, Møre og Romsdal, Sogn og Fjordane og Hedmark skal være særlig hardt rammet. Det er stor mangel på tannleger særlig i Distrikts-Norge, og dersom denne utviklingen ikke snart stanses, fortsatt ut fra Helsedepartementets egne tall, vil vi i 2005 ha ca. 600 tannleger for lite. SV har tidligere tatt opp at man må komme i gang med tannlegeutdanning ved Universitetet i Tromsø og har også foreslått mellomløsninger bl.a. med et samarbeid med Universitetet i Umeå for å benytte seg av plasser der. Jeg vet også at det har kommet et tilbud fra Universitetet i Umeå til Helsedepartementet med forespørsel om det, uten at spørsmålet så vidt jeg kjenner til, har blitt besvart fra departementets side. Hva vil helseministeren gjøre for å ta tak i denne situasjonen og bedre den raskest mulig?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-23:
Jeg la merke til at helseministeren nærmest litt i anførselstegn brukte begrepet «mangel». Jeg mener han var ute med fingrene og gav et lite hermetegn. Betyr det at helseministeren ser på dette også som et fordelingsproblem, dvs. at man har fått en tetthet av tannleger i deler av landet som relativt sett er for stor, slik at man ikke bare bør utdanne flere tannleger, men ta grep for å få til en bedre fordeling av de tannlegene vi allerede har? I den forbindelse vil jeg trekke fram at SV har foreslått et tettere samarbeid mellom privatpraktiserende tannleger og den offentlige tannhelsetjenesten. Ser helseministeren at det her kan være muligheter for en bedre fordeling, ved at man klarer å rekruttere tannleger også til privat praksis på steder der man i dag ikke klarer å rekruttere til den offentlige tannhelsetjenesten?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Mitt spørsmål går til den ærede helseminister. Listeføringen av pasienter etter fastlegeordningen utvikler seg til den rene skandalen, etter mitt skjønn. Flere tusen døde pasienter er ført på liste hos fastlege, familier som har brukt fastlege i over ti år, blir splittet på flere leger, mennesker bosatt på Vestlandet, får listeført fastlege på Østlandet og vice versa, og noen er ført opp til en fastlege som ikke eksisterer – og endelig, ca. 300 000 norske borgere får ikke fast legeordning fra 1. juni fordi det mangler leger. Enkelte medieoppslag kan fortelle at fastlegene vil tjene opp til 700 000 kr i året uten å ha sett en eneste av sine listepasienter – og kommunen får ifølge ordningen en ekstrautgift på ca. 300 mill. kr. Mener fortsatt helseministeren at vi har et fritt legevalg i fastlegeordningen?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Jeg takker statsråden for svaret, men han kunne gjerne også ha opplyst hvor mange tusen pasienter som ikke har fått den legen de tidligere hadde. Det sies det ingenting om. Jeg har registrert i media at Norge kan bli innstevnet for ESA-domstolen fordi fastlegeordningen i Norge de facto legger ned yrkesforbud for allmennleger fra EØS-landene. Dette bryter med den frie etableringsrett som gjelder innen EØS-området. Det vil ikke være mulig, tror jeg, for en allmennlege fra EØS-land å kunne livnære seg i norske kommuner uten å få refusjon fra folketrygden, noe som bare er forbeholdt leger. Hvordan ser helseministeren på dette problemet som har dukket opp i forhold til fastlegeordningen og EØS? Og tror helseministeren at Norge kan unngå en domfellelse i ESA-domstolen?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Dette med at fritt sykehusvalg ikke fungerer, har vel sin bakgrunn i at fylkeskommunene så langt har brukt de lange ventelistene som et spill for å skaffe seg mer midler. Vi har den samme tregheten når det gjelder å sende pasienter til utlandet, hvor de aller fleste sykehusene er veldig tilbakeholdne med å anbefale pasienter å bli behandlet i utlandet. Jeg har fått flere henvendelser fra pasienter som settes på venteliste i opptil 12, 14, 18 måneder innen ortopedi, og som aldri har fått noen forespørsel fra sitt eget sykehus om de kunne tenke seg å bli operert på et annet sykehus. Så dette med informasjon – som helseministeren selv var inne på – tror jeg er et veldig viktig punkt. Hva vil helseministeren ytterligere gjøre for å sørge for at denne informasjonen ikke bare kommer som en åpen informasjon, men at det nærmest blir et pålegg til sykehusene å informere pasientene på skikkelig vis?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2001-05-23:
Jeg har et spørsmål til den ærede helseminister: «Seksjonsoverlege Lindemann ved intensivavdelingen for nyfødte på Ullevål sykehus la i januar i år frem en rapport om senskader i skolepliktig alder for prematurbarn født før 25. uke med en kroppsvekt på 1 500 gram. Det ble i denne rapporten påvist senskader i skolepliktig alder for én av fire av prematurbarna. Hvilke tiltak mener statsråden må iverksettes for å redusere senskader hos prematurbarn?»