Lars Sponheim (Venstre), 2002-01-22:
La meg først ved avslutningen av denne interpellasjonsdebatten få lov å gratulere interpellanten med å ha tatt opp et tema som har vakt interesse og bred debatt. Det er ikke alle interpellasjoner som får så stor deltakelse og oppmerksomhet, og det synes jeg tjener interpellanten til ære. Det tror jeg er viktig, for på mange vis er den type tenkning som ligger i disse spørsmålene vi diskuterer i dag – større mangfold, lov til å bruke handlingsrom på det enkelte gardsbruk og rundt omkring på bygdene til å gjøre andre ting og flere ting enn det som har vært tradisjon – en ny måte å tenke landbruk og distriktsutvikling på. Det er på mange vis et oppgjør med det veldig mange og mange av de partiene, kanskje alle, som sitter i salen, har stått for, en mer monolittisk og planstyrt, planøkonomisk landbrukspolitikk og matproduksjon. Det er noe nytt. Det er et mangfold. Det er lov å lykkes. Det er lov å gjøre det bra. De som er de dyktigste, må få lov å få armslag til å lykkes i å gjøre nye ting. Flere av talerne, både fra Arbeiderpartiet og Høyre og Hedstrøm, var nettopp inne på dette, behovet for å revitalisere landbruket. Å dyrke fram kremmerånd, tror jeg Gaundal sa, og det er et uttrykk jeg selv bruker mye. Kremmergenet må fram igjen. Vi har gjemt det vekk i norsk landbruk i en generasjon eller to. Vi har et liberalt slagord som sier at den som gjør mennesker små, kan ikke vente seg noe stort. Norske gardsbruk har Vårherre gjort relativt små fra naturens side, men landbrukspolitikken har også gjort dem ganske små. Bøndene er ikke stolte nok av produktene sine. De er ikke stolte nok av mulighetene til å få ting til, de vet at de kan det å være næringsdrivende og kan gjøre mer enn det det kanskje har blitt gjort ut fra en modellbrukstankegang og all denne mer planøkonomiske landbrukstankegangen. Her kreves ny tenkning, og det føler jeg ligger i denne debatten på en sterk måte. Det er en ny tid, og det er en god tid. Jeg vil også si at det er helt avgjørende, som alle sier, at vi ikke skal gå på akkord med trygg mat. Men det må heller ikke bare bli en floskel, for det er en kamp som må vinnes hver dag. Vi fikk en vekker for noen måneder siden med noe ost som ble produsert lokalt og smått i Sogn, og hvor liv nesten gikk med. Det vitner om at kampen for trygg mat er en daglig kamp av dyktige fagfolk og et regelverk som er tilpasset og egnet til å føre den kampen. Vi må ikke tro at det skaper seg selv. Det er helt avgjørende at det gjøres. Men samtidig tror vi, jeg er helt overbevist om det, og det gleder meg at Stortinget så bredt også deler den oppfatning, at det er mulig å kombinere den type holdning, den type regelverk, med å gjøre det lettere å lykkes med småskalaproduksjon. De mer konkrete tingene vil jeg få anledning til å komme tilbake til. Jeg er enig med interpellanten i at resultatene må komme. Når det gjelder mobile slakterier, som jeg vet ligger interpellantens hjerte veldig nær, og konkrete saker fra hans hjemfylke, er det slik at vi nå gjennomfører en finsikting av regelverket i Statens næringsmiddeltilsyn. Jeg avventer også at det vil komme noen anker på noen konkrete spørsmål, som vi selvsagt vil behandle på en skikkelig måte i lys av den nye informasjonen vi kan klare å få fram gjennom den gjennomgangen av regelverket vi har. Takk for debatten, president.