Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-06-14:
Først vil jeg takke saksordfører for en god jobb. Det sier jeg ikke bare fordi vi er enige, men fordi han har belyst de ulike sidene i saken på en grei måte. Men det er synd at det ikke er flertall for forslaget om at staten skal dekke kostnadene når det gjelder flomforbygning og opprydding etter en flom fullt ut. Det er jo merkelig at en forskjellsbehandling av ulike deler av landet vårt godtas. For å være nøyaktig er forslaget fra mindretallet todelt. Første del er av generell karakter. Det bes om at Regjeringa må "gjennomgå regelverk og praksis med hensyn til distriktsandel på nytt, for å gjøre dette mer treffsikkert og rettferdig, slik at flomforbygning og opprydding etter flom, dekkes av staten fullt ut". Den andre delen av forslaget går spesielt på flommen i 2003, hvor det bes om at distriktsandelen frafalles. Flertallet går dessverre mot begge disse forslagene. Senterpartiet mener det er beklagelig at regjeringspartiene og Arbeiderpartiet ikke vil støtte forslaget om å frafalle de distriktsandelene som har blitt krevd etter flommen i Sør-Trøndelag og på Nordvestlandet i 2003. Det er altså Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti som står bak forslaget, sammen med Senterpartiet. I 1995 ble Østlandet ramma av en voldsom flom. Mange av oss opplevde dette på nært hold. Vi opplevde at hus og hjem ble tatt av vannet og feid av gårde, veier gikk i oppløsning, og bruer ble flytta av kraftige vannmengder. Det var uten tvil en voldsom affære, og det var både dyrt og tidkrevende å ordne opp etter flommen. Men heldigvis betalte staten 100 pst. Det var både rett og riktig, og det er det som er sakens kjerne. Vi kan ikke ha et regelverk som ikke likebehandler naturkatastrofer i forskjellige deler av landet. Denne saken er dessverre et eksempel på det motsatte. Den viser at det virkelig er forskjellsbehandling. I 1995 og 1997 gikk staten inn og dekka 100 pst. av kostnadene etter flommene gjennom egne stortingsvedtak. Dette omfatta også permanente sikringstiltak. Men når det gjelder den siste flommen i 2003 i Sør-Trøndelag og Møre og Romsdal, mener flertallet at det er rimelig at berørte kommuner og grunneiere skal dekke 20 pst. av de arbeidene som ikke er direkte hastetiltak. Dette utgjør ca. 3 mill. kr og oppleves som en tung byrde for de berørte. I olje- og energiministerens brev til komiteen den 26. april 2004 henvises det til en stortingsdebatt den 10. juni 1997. Da ble distriktsandelen drøfta, og den ble da satt ned fra 25 pst. til 20 pst. Samtidig gir statsråden uttrykk for at NVE kan gi fritak for distriktsandel. I brevet fra statsråden skrives det også at 100 pst. statlig støtte til flomforbygning kan føre til mindre oppmerksomhet på faren ved utbygging i flomutsatte områder. Det tenkes her på kommunene. Jeg må nok si at den type uttalelser er å trekke saken svært langt. Det er nok heller slik at kommunene er svært bekymra for å komme i en slik situasjon, hvor hjem, liv og helse, ja, hele infrastrukturen settes i fare. Men så til konklusjonen: For oss - mindretallet i denne saken - virker det både tilfeldig og urettferdig at enkelte slipper distriktsandelen, mens andre må betale. Det kan dessverre se ut som om klimautviklinga gir oss mer flom og uvær. Flommer vil vi neppe unngå. Nå legges det opp til en høg kostnad for mange lokalsamfunn. Det ville være nyttig for den videre praktisering at Regjeringa hadde gjennomgått regelverket for å komme fram til en mer rettferdig ordning. Det kunne gi trygghet for at lokalsamfunn skal slippe plutselige utgifter når naturkreftene vilkårlig og brutalt endrer landskapet.