Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-11:
Saken om de skadde oljearbeiderne er nok et eksempel som viser at vi har hatt og har et arbeidsliv som er skadelig for mange. Representanten Christoffersen fra Arbeiderpartiet tok opp veldig mange av de sidene av det, og jeg er veldig enig i de betraktningene som kom fra Arbeiderpartiet i denne saken. Da saken om nordsjødykkerne var oppe, var SV veldig sentral i jobbingen med den. Noe av det som var et problem da, var å slå fast om arbeidsgiver og staten visste hvor farlig det var. Vi foreslo den gangen at man, fordi dette var så vanskelig å finne ut av og bevise i ettertid, skulle opptre som om man hadde et reelt ansvar. Den saken ble landet, men det er i hvert fall en stor lærdom for meg å se at her er det behov for også å se på hvordan kunnskapen om de farlige arbeidsforholdene har vært, ikke bare hos arbeidsgiver, men også hos staten. Jeg har også jobbet ganske mye med den saken som handlet om de amalgamskadde tannlegeassistentene som måtte slåss i runde etter runde etter runde og til slutt vant i Høyesterett. For å si det sånn, jeg husker ikke hvor gammel jeg var da jeg skjønte at amalgam var farlig, så det tror jeg faktisk veldig mange visste, men allikevel var systemet så uvillig til å se dette. Det man fremdeles er veldig uvillig til å se, er alle de skadene som påføres kvinner i tunge omsorgsyrker, der det ikke er én sånn skade, men belastning over tid som gjør at man faktisk mister helsen. Man må få anerkjent også den type skader som yrkesskade, for det er det. Derfor er det viktig at vi må tilnærme oss dette ikke bare ut fra den kunnskapen som nå er kommet fram, men også ut fra en mye breiere tilnærming, der vi er nødt til å få dette endret i lovverket. Jeg er glad for at også statsråden sier det. Han har helt rett i at vi ikke kan gripe inn i domstolene, men møtet med forvaltningen beskrives også – i denne saken og i veldig mange andre saker – som ganske dramatisk, ja, ille, rett og slett. Der har statsråden sjøl ansvaret for bl.a. Nav. Her er det også mulig å se på hvordan forvaltningen faktisk er. Det ene er hvordan forvaltningen praktiserer loven, altså at det skjer korrekt. Når det gjaldt tannlegeassistentene, gjorde det åpenbart ikke det, men man fortsatte å gjøre det allikevel. I disse sakene kan det også tenkes at det ikke bare er lovverket som er for dårlig, for å si det sånn – jeg tror det er det også – men også at forvaltningens praksis må ses på. Her er det behov for å tenke også systematisk framover. Det ene er hva man før har visst har vært skadelig, og få systemer som fanger opp det, men også når det kommer opp nye ting som viser seg i ettertid å være skadelig. For å si det sånn: Jeg tror man visste at mange av de kjemikaliene som oljearbeiderne ble utsatt for, var skadelige. Det tror jeg faktisk man gjorde da også, så det betyr at arbeidsgiver og den siden er mer ansvarlig. Det tilligger også staten et stort ansvar å kartlegge og vite hva som er skadelig av eksempelvis kjemikalier mennesker utsettes for i sitt arbeidsforhold. Der utvikler kunnskapen seg, selvfølgelig gjør den det, men det må også bety at regjeringen ser på dette regelverket jevnlig. Nå synes jeg nødropene fra veldig mange som har blitt skadd i yrkeslivet, enten det er kvinner, oljearbeidere eller de som jobbet med amalgam, har vært ganske høylytte lenge. Jeg ser fram til at Stortinget nå slutter seg til at vi får et forsterket regelverk på dette, og jeg gleder meg til å være med og behandle Arbeiderpartiets forslag om det.