Svein Flåtten (Høyre), 2009-06-15:
For å replisere litt til den forrige saksordføreren: Det ser ut som om formiddagens debatt om livskvalitet kan ha spredt seg i komiteen, slik at vi også lar dette influere litt på det forholdet som er mellom komiteens forskjellige partier. Ingen ting er bedre enn det. Også i denne saken, Ot.prp. nr. 82 for 2008–2009, er det en relativt samlet komité. Denne proposisjonen er en oppfølging av arbeidet som Tilleggsskatteutvalget, presenterte i sin innstilling allerede i 2003. Dette utvalget ble nedsatt av forskjellige årsaker, men det skulle foreta en gjennomgang av systemet med de administrative sanksjoner ved brudd på skattyters opplysningsplikt og utrede forholdet mellom tilleggsskatt og straff i lys av den utviklingen som har skjedd ved praktiseringen av Den europeiske menneskerettskonvensjonen. Det var nok det viktigste. Underveis har det kommet rettspraksis og avklaringer på en del av de forhold som var uklare med hensyn til EMK etter fremleggelse av utvalgets innstilling. Det har derfor ikke vært noen vesentlig del av proposisjonen og heller ikke av komiteens innstilling. Utvalget la til grunn at tilleggsskatt med både ordinær og forhøyet sats stenger for senere straffeforfølgning. Høyesterett har senere kommet til at ordinær tilleggsskatt ikke stenger for senere straffeforfølgning for samme forhold. Dette har inntil nylig vært praksis. To avgjørelser i EMK senere trekker i motsatt retning. Departementet har derfor i proposisjonen lagt opp til at ligningsmyndighetene må velge mellom å ilegge tilleggsskatt eller å anmelde for skattesvik, og at både ordinær tilleggsskatt og skjerpet tilleggsskatt skal stenge for senere straffeforfølging av samme person. Dette er det ikke noen diskusjon om i innstillingen. Det er stor grad av enighet når det gjelder forslaget som kommer fra departementet. Det betyr at komiteen er enig om et tosporet sanksjonssystem med en objektiv tilleggsskatt i bunnen og en skjerpet administrativ sanksjon for de tilfeller der skattyter har utvist subjektiv skyld i saker av mer alvorlig karakter. Man er enig om at regler i det administrative sanksjonssystem bør være enkle å praktisere for skatteetaten, og at de bør være forutberegnelige for skattyter. I tillegg må slike regler oppleves som rettferdige. Skattemyndighetene må så langt det er mulig, oppleves som en «fellesskapets medspiller», ikke først og fremst som en firkantet motspiller. Skal et straffesystem få legitimitet, må det oppleves som rettferdig, det må oppleves som rimelig, og det må oppleves som forutsigbart. Komiteen deler seg noe når det gjelder nyanseringen mellom de objektive reglene for å ilegge tilleggsskatt etter § 10-2 og reglene om de unnskyldelige grunner og de subjektive vilkår for å unnta fra tilleggsskatt etter § 10-3. Opposisjonen mener at det bør være en mer direkte kobling mellom vurderingen av de unnskyldelige forhold hos skattyterne og vurderingen etter den objektive hovedregelen, og anbefaler at en slik kobling gjøres direkte i lovteksten, hvor den i hovedregelen i § 10-2 kobles mot og henviser til den vilkårsopplistingen som kommer senere i § 10-3, hvor man da kan frita av disse grunnene, når det er nødvendig og riktig. Ved å gjøre denne koblingen mener opposisjonen at man er enda litt sikrere på at dette blir gjort. Når det gjelder tilleggsskattens størrelse, ser både Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre det på samme måte som Tilleggsskattutvalget, nemlig at 30 pst. tilleggsskatt vil kunne gi svært høye beløp, f.eks. for unnlatt levering av selvangivelse, hvor tilleggsskatten beregnes av den samlede skatt, som da kan være skjønnsmessig fastsatt. Det er en rekke saker hvor skattytere som av forskjellige grunner kommer i en temporær vanskelig situasjon, ikke kommer seg ut av denne igjen fordi den første fasen av kontakt – eller manglende kontakt, kanskje helst det siste – med ligningsmyndighetene fører til fastlåste problemstillinger og derpå følgende økonomiske belastninger. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre vil ikke, som Tilleggsskattutvalget, ha en ordinær og redusert sats, men ønsker å redusere den alminnelig tilleggsskattesatsen. Komiteen er altså enig i at det skal være én tilleggskattesats. Jeg tror ikke at det undergraver respekten for skattesystemet om denne satsen reduseres. Jeg tror det er mer enn tilstrekkelig til å skape en situasjon av alvor hos skattyterne og til å skape forståelse for systemet uten at det er helt ødeleggende økonomisk i første runde. Kanskje kan det være flere som kan få en konstruktiv dialog med skattemyndighetene ved en slik inngang når man har feilet. Derfor fremmer disse tre partiene et forslag om at satsen for den ordinære tilleggsskatten settes til 20 pst. i stedet for til 30 pst. Så fremmes det videre i proposisjonen forslag om en endring i regelverket om tilleggsskatt ved skattemessig underskudd, hvor de nye reglene går ut på at man må betale tilleggsskatten ved opplysningssvikt med hensyn til fremførbart underskudd det samme inntektsåret som dette foregår. Slik det nå er, kommer dette til betaling først i år hvor inntekten igjen er positiv, og man da er i skatteposisjon. Det fremstår som lite rimelig å effektuere tilleggsskatt i år hvor man ikke har inntekt, gjerne med påfølgende dårlig likviditet, og faktisk heller ikke vet om man noensinne vil kunne nyttiggjøre seg det fremførbare underskuddet. Vi går derfor imot den regelendringen. Når det gjelder forslagene om skjerpet tilleggsskatt, er komiteen enig om både betingelser, premisser og størrelsen på tilleggsskatten. Jeg tar opp de forslag som Høyre fremmer i denne saken sammen med andre partier.