Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-04-04:
Da jeg leste om datalagringsdirektivet første gangen fikk jeg litt nupper på ryggen. Jeg kommer fra et fylke der lagring av informasjon om menneskelig aktivitet får veldig mange til å fryse på ryggen – et fylke styrt av et parti som definerer seg bort fra tanken om individets frihet, individets rettigheter og plikter, individets ansvar og som derved som oftest er blottet for respekt for personvernet. Derfor er det sånn at jeg har en grunnleggende skepsis til ord som datalagring og sånt. Vi har flere ganger i dag hørt begrepet «overvåking» bli brukt. Jeg har også en grunnleggende skepsis til overvåking, men i dette tilfellet må jeg faktisk få lov til å skyte inn at det er feil. Det vi snakker om i dag – denne type datalagring – er altså etter min mening ikke overvåking. En del av de innspillene som er kommet i dag må jeg få lov til å karakterisere som litt til siden for mål. Jeg skal avstå fra å kommentere det nærmere. Jeg skal også avstå fra å kommentere tvilen som er sådd om Arbeiderpartiet var til å stole på i denne saken. Det er jo partier som har betydelig bedre kjennskap til om Arbeiderpartiet er til å stole på enn det Høyre har, så det trenger vi ikke kommentere mye. Jeg vil likevel få skyte inn at det er en fryd å høre på alle representantene som har lest seg opp på Høyres program i denne saken, og med slik patos fremfører sitater med politikk de ellers bruker mye energi på og arbeider i mot og stemmer ned i denne salen. Mitt største ankepunkt mot direktivet er at man lagrer kommunikasjonsdata med forebygging og mulige behov som begrunnelse. Jeg har som stortingsrepresentant gått på med en grunnleggende skepsis til og motstand mot EUs datalagringsdirektiv. Samtidig registrerer jeg at argumentene for lagring er mange. Det er ikke vanskelig å forstå at politiet sliter med å finne spor som er slettet og at dette kan være viktig informasjon i komplisert etterforskning. Det er heller ikke vanskelig for meg å forstå at vi trenger et nasjonalt lovverk som ivaretar dagens behov for behandling av kommunikasjonsdata. Begrunnelsen for å se etter de gode kompromissene er altså absolutt til stede. For Høyre har dette vært et spørsmål om personvern. Det har også vært et spørsmål som går mye, mye dypere enn bare datalagringsdirektivet. Derfor har vi tatt mål av oss til å utforme et nasjonalt lovverk for behandling av elektronisk data. Det er vårt mål å styrke personvernet samtidig som vi skal gi politiet et effektivt verktøy i kriminalitetsbekjempelsen. Lovverket skal lovregulere lagring, sikring, og – like viktig – sletting av data. Kommunikasjonsdata skal krypteres, og tilgang til kommunikasjonsdata reguleres ved domstolskontroll, og enhver bruk av data skal spores og loggføres. Jeg skal altså få vite hvis noen har behov for å bruke mine kommunikasjonsdata. Pressens kildevern skal sikres og strafferammen skal være høy for å få ut dataen. Alt dette er momenter som ikke har hatt et tilfredsstillende lovverk til nå. Dette er også min begrunnelse for at jeg svelger kompromisset, svelger kamelen datalagringsdirektivet og blir med på å vedta et lovverk som sikrer personvernet og sikrer kriminalitetsbekjempelse på en best mulig måte.