Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Norge har mer enn noe annet land i vår del av verden ført en målrettet politikk for å sikre bosetting og sysselsetting i hele landet. Vi skiller oss fra andre land både når det gjelder bosettingsmønster og når det gjelder likeverdighet i levekår over hele landet. Likevel har vi store utfordringer i distriktspolitikken. Utflyttingen fra distriktene har vært forholdsvis stabil i flere tiår. Hovedutfordringen i dag ligger i lavere fødselstall i mange distriktskommuner, bl.a. på grunn av manglende eller redusert tilbakeflytting til utkantkommuner. Mønsteret har vært det samme gjennom flere tiår. Flyttingen har økt i økonomiske oppgangstider og gått tilbake i økonomiske nedgangstider. Men på grunn av viljen til å bruke sterke politiske virkemidler har ikke utviklingen i Norge hatt samme konsekvenser for bosettingsmønsteret som i mange andre land. Regjeringens mål er å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønsteret og sikre likeverdige levekår for alle. Det er en ambisiøs målsetting, men den er riktig fordi det handler om viktige verdier når det gjelder utviklingen i Norge. Det handler om å legge til rette for at vi kan ha gode lokalsamfunn i hele landet. Og det handler ikke minst om at distriktene har mye å bidra med til resten av landet, og at et spredt bosettingsmønster gir oss et mer mangfoldig samfunn – et rikere Norge. Skal vi nå målet, må vi være villige til å bruke politiske virkemidler og drive politisk styring. Det gjør vi i dag, og det akter vi å fortsette med. Samtidig er ikke Norge frikoblet fra hva som skjer i verden omkring oss, og heller ikke fra den teknologiske utviklingen og utviklingen i folks ønsker når det gjelder valg av bosted og yrke. Like lite som vi kan bestemme politisk hva slags folketall vi skal ha i hver enkelt kommune, kan vi bestemme politisk hvor folk skal bo og jobbe. Vi kan heller ikke tvinge fram investeringer som bedriftene selv ikke ønsker å gjennomføre. Distriktspolitikken må bygge på de store ressursene, det pågangsmotet og den skaperevnen som finnes i distriktene. Vår oppgave er å gjøre det mulig å bo og jobbe i distriktene, slik at folk selv kan gjøre det valget. Regjeringens program for fornyelse av offentlig sektor betyr omlegginger i mange virksomheter. Vi ønsker å forbedre det offentlige tilbudet etter hvert som kravene til tjenesteyting øker. Vi vil vri ressursene fra administrasjon til tjenesteproduksjon. Vi vil vekk fra sentralstyring og over til økt lokalt selvstyre. Og vi vil vri innsatsen fra områder med synkende behov til områder med økende behov. Dette kan være krevende og til dels smertefulle omstillinger, men det er likevel god distriktspolitikk. Gode, tilgjengelige offentlige tjenester er avgjørende for bosetting og sysselsetting i Utkant-Norge. Dersom vi ikke greier å bruke arbeidskraften riktig, viser det seg ofte at det særlig er i utkantene vi ser at folk blir rammet av mangel på nøkkelpersonell som helsepersonell, lærere og andre viktige yrkesgrupper. Lærermangel, legemangel og sykepleiermangel er ikke minst noe som rammer Distrikts-Norge. Derfor vil fornyelsespolitikken og distriktspolitikken være tett samkjørt. La meg gi noen eksempler: Politireformen innebærer at vi halverer antallet politidistrikter. Dermed kan vi få nær 500 flere politifolk ut av kontorene og inn i aktivt politiarbeid. Det blir mindre byråkrati og mer politi. Det blir ikke færre politistillinger i distriktene, men flere politifolk i bygd og by. Regjeringen vil foreslå statlig overtakelse av sykehusene, fordi vi vil motvirke forskjeller i helsetilbudet her i landet og hindre et todelt helsevesen. En slik todeling av helsevesenet vil lett bety at helsetilbudet øker der markedet er størst, i sentrale strøk, og svekkes i utkantene. Sykehusreformen betyr et sterkere offentlig helsevesen, noe ikke minst Distrikts-Norge er tjent med. Forsvarsreformen er en reform for et sterkere og mer slagkraftig norsk forsvar. Det blir omstillinger i enkelte kommuner. Det skal vi møte med et eget omstillingsprogram til 250 mill. kr. Vi samler ressursene i Forsvaret. Vi nesten halverer antallet arbeidsplasser ved Forsvarets sentrale ledelse i Oslo, mens f.eks. Åmot med Rena leir og Elverum får vekst i antall forsvarsarbeidsplasser. Samlet innebærer forsvarsreformen større personellreduksjoner i Oslo enn i hele Nord-Norge til sammen. Også kommunene må fornyes. Også er her parolen: ut av kontorene, flere tjenester som folk trenger, mindre byråkrati og administrasjon. Derfor vil vi legge opp til at kommunene skal få økt selvstyre og mindre detaljstyring fra Oslo. Offentlig sektor skal bli mer tilgjengelig. Målet er offentlige servicekontorer i alle landets kommuner innen utgangen av 2003. Mange av tjenestene kan i dag leveres døgnet rundt ved hjelp av informasjonsteknologi. Bruk av IT gjør at geografisk avstand betyr mindre. Det tjener distriktene på. Det har vært store omstillinger i telesektoren, som representanten Enoksen nevnte, men det har gjort at Norge er blant de landene som har mest bruk av Internett og størst tetthet av datamaskiner og mobiltelefoner. Og kostnadene går ned. I 1990 kostet en telefonsamtale på 10 minutter mellom Hammerfest og Oslo mer enn 22 kr. I dag koster den mindre enn 3 kr. Det er viktig for Distrikts-Norge at telesektoren er omstilt. Finnmark var f.eks. det første norske fylket som fikk en fulldigitalisert teleinfrastruktur. Nå jobber vi med å legge til rette for utvikling av bredbåndstjenester i hele landet, noe som vil gjøre enda flere tjenester tilgjengelig, og som Distrikts-Norge tjener på. Derfor må vi fornye og bygge ut telesektoren i Norge. Likevel kan vi ikke se bort fra at i enkelte kommuner kan summen av endringene bli store og ha negative konsekvenser. Men svaret kan ikke være å unnlate å gjennomføre nødvendige omstillinger i offentlig sektor. Svaret må være å møte utviklingen med aktive tiltak: Regjeringen vil starte et program for å flytte oppgaver ut fra sentralforvaltningen i Oslo. Regjeringen har fått til tre viktige utflyttinger i løpet av sitt første år: Kystdirektoratet skal flyttes til Ålesund, Produkt- og Elektrisitetstilsynet skal flyttes ut av Oslo til Tønsberg og Domstolsforvaltningen til Trondheim. Regjeringen har besluttet at heretter skal ny statlig virksomhet normalt lokaliseres utenfor Oslo. Unntak fra dette må begrunnes særskilt. Det er nå fastsatt konkrete retningslinjer for dette som skal vedtas med kongelig resolusjon, og det vil bli fulgt opp aktivt fra Regjeringens side. Vi vil gå inn for at kommuner som får betydelig samlet nedgang i antall arbeidsplasser, vil kunne gis ekstraordinær bistand til nyskaping og omstilling. Tidligere var dette avgrenset til steder hvor hjørnesteinsbedrifter ble lagt ned. Kommunalministeren er i drøftinger om Vadsøs situasjon ut fra slike problemer, og Vardø har fått støtte ut fra en lignende begrunnelse. Kampen for å sikre trygg norsk matproduksjon er også en kamp for landbruket i distriktene. Her fører vi en aktiv politikk. Vi må legge opp til at bonden har et solid inntektsgrunnlag, samtidig som vi gjennom konsesjonspolitikken sikrer at bosettingen kan opprettholdes også uten gårdsdrift. I tillegg til dette har vi lagt fram et verdiskapingsprogram sammen med landbruksnæringen, med tiltak som både gagner norsk matproduksjon generelt og distriktslandbruket spesielt. Fiskeri- og havbruksnæringen er en av våre mest internasjonale næringer der hele 95 pst. av produksjonen går til markeder utenfor Norge. God fiskeri- og havbrukspolitikk er også god distriktspolitikk. Vi vil ta hele kysten i bruk. Ved tildeling av nye konsesjoner for lakse- og ørretoppdrett vil et av hovedkriteriene være å få til ny virksomhet i områder som er lite utnyttet til havbruksformål, men som har et stort potensial. For å sikre et mangfoldig eierskap til oppdrettskonsesjoner har fiskeriministeren nylig vedtatt regler om eierbegrensning innen lakse- og ørretoppdrett. I trålflåten er det knyttet ulike bindinger i form av leveringsbetingelser til de fleste av de fartøyene som eies av fiskeindustrien. Slike bindinger må opprettholdes også ved industrielle eierskifter. Ved Norway Seafoods" kjøp av andeler i Findus-trålerne i Hammerfest ble fartøyene pålagt leveringsbetingelser som sikrer at fartøyene skal levere til anlegg i Hammerfest. Dette er med på å sikre arbeidsplasser og investeringer når Norway Seafoods nå bygger ny fabrikk. By og land er gjensidig avhengig av hverandre. Vi vil satse videre på eksisterende næringsliv og fremme etablering av nye bedrifter i distriktene. Ved å ta hele landet i bruk kan vi sikre tilgang på råvarer og utvikle nye produkter. Regjeringens program for fornyelse av offentlig sektor er forankret i Arbeids- og administrasjonsdepartementet. Det er kommunalministeren som har ansvaret for å sikre kommunenes og distriktenes interesser i forhold til hvert enkelt program og i forhold til den samlede fornyelsen. Fornyelse av offentlig sektor betyr sterkere distrikter og et bedre offentlig tjenestetilbud.