Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-02-12:
Jeg føler at før vi går til noe så teknisk som kvoter, bør vi minne hverandre om hva det er vi snakker om. Det er at klimatrusselen er en dødelig trussel. Det er en veldig alvorlig trussel mot menneskene. Jeg vil oppfordre særlig de partiene som bruker enhver anledning her til å angripe Regjeringen, til å bruke litt av den samme energien til å bekjempe klimatrusselen. Hvis Fremskrittspartiet hadde brukt 10 pst. av den energien som de bruker på å bekjempe Regjeringen, på å bekjempe klimatrusselen, ville vi ha kommet veldig mye lenger. Det vi nå ser i Australia, er klimatrusselen satt ut i livet, i virkeligheten til menneskene – mye tørrere vær, akkurat som forventet av FNs klimapanel, og mer ekstremt varmt vær. Dermed er det et helt annet grunnlag for store branner, som har drept mange mennesker. Det henger sammen med klimatrusselen. Det er ikke bare jeg som sier det, men Australias fremste eksperter. Det er det alvoret vi må starte denne debatten med. Så krever klimatrusselen drastiske teknologiske endringer. Det er det eneste grunnlaget vi kan løse dette problemet på. Det betyr stor omstilling av industri, men – som Inga Marte Thorkildsen og mange andre talere har påpekt – det vil skape store muligheter for ny og bedre virksomhet og et nytt og grønnere næringsliv i Norge. Kvotesystemet skal bidra til at næringslivet dreies, fra dagens karbonintensive og over til et klimavennlig næringsliv. Kvoteprisen er for lav. Kvotesystemet aleine vil ikke få til dette. Vi må gjøre andre ting også. Blant annet er det nå stadig oftere næringslivet selv som ber om regulering for å få fram de miljøvennlige løsningene, men kvotesystemet er en viktig del av det. Jeg vil takke Stortinget for en rask behandling av Regjeringens forslag i saken om kvotesystem. Ti års innsats rundes nå av. Men når det gjelder kvotene, er vi langt fra ved slutten. Jeg tror vi kan bruke Churchills ord: Dette er ikke slutten. Det er ikke engang begynnelsen på slutten. Men det er, muligens, slutten på begynnelsen av det kvotesystemet som skal dannes, som vi nå ser. EU-landene har gjort en kraftprestasjon ved å bli enige om sin klima- og energipakke før jul. Den er mye mer ambisiøs, den inkluderer flere bedrifter, og den introduserer salg av kvoter som dominerende tildelingsform. Så det er mange positive elementer i den, og den kom på riktig tid med hensyn til klimaendringene. Når det har tatt tid å få dette igjennom, er grunnen den stikk motsatte av hva Hareide sa i debatten. Grunnen til at det har tatt tid, er at denne regjeringen ønsket en mer ambisiøs klimapolitikk enn hva EU la opp til. Det skapte vanskeligheter i forholdet til EU-systemet og ESA. Vi har derfor måttet ta et lite skritt tilbake. Riktignok redder vi alle hovedprinsipper og alt som er viktig i dette, men vi måtte ta et lite skritt tilbake for å forholde oss til det som kom fra ESA. Det er beklagelig, men det er den typen kompromisser som verden er full av, og som ikke skaper store vanskeligheter. Regjeringen deler ikke EUs syn på behovet for gratiskvoter. Å innføre gratiskvoter er å la den delen av industrien som ikke forurenser, betale for den som forurenser. Det er å la folk flest betale for den forurensende industrien. I utgangspunktet bør kvotene betales for. Så har vi innført gratiskvoter som et introduksjonstilbud, for å få systemet til å virke. Hva vi skal gjøre etter 2012, er det for tidlig å ta stilling til nå. Vi må se hvordan EUs system fullt ut kommer til å virke, og vi må se, i dialog med EU, hva det er mulig å gjøre. Alt vi gjør, må være basert på disse to grunnleggende prinsippene: På den ene siden ønsker vi en raskest mulig omstilling til grønn og miljøvennlig industri. På den annen side er det ingen som ønsker å nedlegge norsk industri som et ledd i denne prosessen. Hva antallet gratiskvoter skal ligge på, må vi ta stilling til når vi nærmer oss dette. La meg så til slutt si – for det har vært en stor sak i debatten – at Celsa i Mo i Rana har gjennomført en meget positiv miljøinvestering for å redusere utslipp av kvikksølv. Det var ingen mulighet til å lage et eget system og en egen kvotereserve tilpasset Celsa, men nettopp fordi Celsa har gjort en så stor, positiv miljøinnsats, syntes vi det var veldig riktig å se på hele Celsa-komplekset på nytt. Vi har da funnet ut at det er fullt mulig å beregne standardfaktoren for utslippene på en annen måte – ikke bare er det mulig, men det er en riktigere måte å beregne det på. Akkurat som det ikke skal være slik at industri kan slippe igjennom systemet på en lettere måte, skal det selvsagt heller ikke være slik at man gjør tingene på en gal måte, slik at industri hemmes. I den saken føler jeg at vi har tatt et veldig positivt skritt i en riktig retning, slik mange i Stortinget har ønsket.