Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-12-02:
Jeg er fornøyd med at det nå er flertall i Stortinget for budsjettrammer og et innhold som i alle hovedtrekk er i tråd med Regjeringens forslag. Det er også grunn til i den sammenheng å gi honnør til de partier som har stilt opp. Fremskrittspartiet har tatt ansvar og har hatt innflytelse på utformingen av det endelige forliket. Det følger av å ta ansvar. Budsjettet er stramt. Den underliggende utgiftsveksten er fortsatt en halv prosent i forhold til anslag på regnskap, handlingsregelen følges, og det såkalte strukturelle budsjettunderskuddet er uendret i forhold til Regjeringens forslag. Det betyr altså at vi ikke bruker flere oljemilliarder gjennom budsjettforliket. I nasjonalbudsjettet prioriteres skatte- og avgiftslettelser fremfor økt utgiftsvekst. Med en reell underliggende vekst i offentlige utgifter på en halv prosent er budsjettet som sagt stramt. Sammen demper dette presset på pengepolitikken. Retningslinjene for den økonomiske politikken innebærer at dersom konjunkturene svekkes og anslått prisstigning ikke er i strid med inflasjonsmålet, vil Norges Bank sette renten ned. Dette vil også kunne bidra til at kronekursen svekkes, slik at arbeidsvilkårene for konkurranseutsatt næringsliv bedres. Med et stramt budsjett, lav vekst i offentlige utgifter, dempes også etterspørselen etter arbeidskraft. Nettopp presset i arbeidsmarkedet var industriens oftest oppgitte årsak til det altfor kostbare lønnsoppgjøret som de selv gjennomførte i år. Retningslinjene for den økonomiske politikken er også i overensstemmelse med de anbefalingene Norge får fra OECD og fra Det internasjonale valutafondet, IMF. I OECDs egen «Economic Outlook» for november i år, som gir OECDs vurderinger av norsk økonomi, er disse helt i tråd med Finansdepartementets vurderinger i det nasjonalbudsjettet som Stortinget i dag behandler. OECD understreker for sin del viktigheten av at handlingsregelen for finanspolitikken overholdes, og at det budsjettet som er lagt frem, bør gi rom for lavere rente. Norges Bank holdt styringsrenten uendret på 7 pst. på bankens rentemøte 30. oktober. Prisingen i pengemarkedet indikerer for tiden at markedsaktører forventer en rentenedgang på et sted mellom en halv og tre kvart prosentpoeng i løpet av første halvår 2003. Gjennom høsten har det vært visse tegn til lavere aktivitet i norsk økonomi. Den registrerte ledigheten har økt. AKU-ledigheten har derimot holdt seg rimelig stabil. Den registrerte ledighetens økning har vært konsentrert om tjenesteytende sektorer, særlig IT-bransjen, og i sentrale strøk på Østlandet. I den siste tiden har det også vært en viss økning i ledigheten i industrien. Men denne utviklingen kan snus. Politisk er nå alle krav fra arbeidslivets organisasjoner oppfylt. Før budsjettet ble lagt frem, bad de om et stramt budsjett, økte skattestimulanser til forskning og utvikling og bedrede avskrivningsregler. Alt er gjennom budsjettet og budsjettforliket fulgt opp. Nå må bedriftene også selv følge opp. Moderate lønnsoppgjør forventes for å bidra til å dempe presset mot kronekursen, og vi forventer gjennom de nye ordninger som er innført, økt satsing på omstilling, forskning og utvikling. Debatten så langt har dreid seg bl.a. om stramhet. Skal man tolke innleggene fra Arbeiderpartiets – det største opposisjonspartiets – side, har i hvert fall ikke innleggene vært preget av politisk stramhet. Man anklager Regjeringen for å kutte for mye, og man etterlyser økt satsing på flere offentlige områder. Det er ikke vanskelig enkeltvis å være enig i mange av påpekingene om behovet for økt satsing, men skal man få stramhet i budsjettets totale økonomi – og det er det som teller for renten – må man også være villig til å bære igjennom noen kutt. Høyere utgiftsvekst gir økt press på rente og kronekurs. Høyere utgiftsvekst er resultatet av Arbeiderpartiets alternative statsbudsjett, slik det er lagt frem nå i tre versjoner. Men også i den endelige versjonen har man en dobbelt så høy utgiftsvekst som Regjeringen. Det gir heller ikke redusert etterspørsel etter arbeidskraft når man på den måten øker offentlige utgifter sterkere. Det betyr derimot større vanskeligheter for konkurranseutsatt næringsliv å holde en slik utgiftsvekst. Også Arbeiderpartiets milliardsatsing på økte skatter for næringslivet gir den samme negative effekt. Industrien har ikke bedt om gjeninnføring av dobbeltbeskatning av utbytte. Sammenligningen med andre land som en del har foretatt i debatten, er haltende, fordi man ikke ser at det norske skattegrunnlaget er betydelig bredere enn f.eks. det finske, som ble trukket frem i debatten. Økt formuesskatt for små og mellomstore bedrifter bidrar ikke til å styrke deres økonomi og overlevelsesevne i vanskelige tider. Skjerpet delingsmodell går i samme negative retning. Det hjelper heller ikke på moderasjonen, ikke minst foran et lønnsoppgjør neste år, å skjerpe skatten for middelsinntektene gjennom toppskatten, slik Arbeiderpartiet gjør. Arbeiderpartiets finanspolitiske talskvinne, Hill-Marta Solberg, sa tidligere i debatten: Vi har økt innslagspunktet for toppskatt. Det er en original uttalelse, for innslagspunktet for toppskatt er ikke økt i tråd med lønnsutviklingen, slik Arbeiderpartiet selv har definert i sitt såkalte verdipapir. Da betyr det jo for alle praktiske formål at innslagspunktet er senket. Det betyr også etter Arbeiderpartiets opplegg at stadig flere skal betale toppskatt: 240 000 nye. Det er i strid med Arbeiderpartiets eget verdipapir, og det er i strid med den budsjettenkning som går ut på at skattesatser skal følge lønns- og prisutviklingen. Man må vel kunne si det slik at Arbeiderpartiets verdipapir, som er relativt ferskt, har hatt et større fall enn gjennomsnittlig børsfall i Norge og i verden. Arbeiderpartiet har også lansert begrepet flertallsstyre, og det har vært interessant å følge denne debatten så langt. Debatten har i vesentlig grad vært et oppgjør mellom de partiene som mener seg egnet til å regjere sammen, partier som har hatt et durabelig oppgjør om pengepolitikken og ikke er enige om noen som helst definisjon av landets valutapolitikk. Dette er partier som mener at de skal regjere sammen. Det skal bli et spennende seminar. Men det kan bli dyrt, fryktelig dyrt, hvis man skal ha et offentlig seminar mellom regjeringspartier om noe så alvorlig som landets valutapolitikk. Men når dette er sagt, må jeg likevel gi honnør til Arbeiderpartiet, for Arbeiderpartiets talskvinne var klinkende klar på at partiet står fast og konsistent i pengepolitikken. Det er viktig for ansvarlige partier. Men partiene er også uenige om andre biter, om viktige deler av den økonomiske politikken. Senterpartiet har lansert en versjon av handlingsregelen som enkelt sagt går ut på at handlingsregelen gjelder så lenge man ikke finner på nye milliardbehov. Da har man ingen handlingsregel. Partiene er uenige om både mål og dosering i skattepolitikken. Jeg skal for hyggelighetens skyld ikke fortsette inn i sikkerhets- og utenrikspolitikken. Dette kommer til å bli et meget spennende prosjekt å se utvikle seg i debatten fremover. Mange har brukt tid på å svartmale norsk industris situasjon. Da kan kanskje en fersk opplysning fra Statistisk sentralbyrå bidra til en noe mer nyansert debatt. Dagens offentliggjorte tall viser at vi har høye investeringer i Industri-Norge, i inneværende år faktisk de høyeste i forhold til for fire–fem år siden. Vi må altså tilbake til perioden 1996-98 for å finne tilsvarende høye investeringer. De høye investeringene vil også fortsette inn i neste år. Det hører også med i bildet. For den interesse det måtte ha, er disse tallene for øvrig i overensstemmelse med prognosene i nasjonalbudsjettet. Det har ikke vært så veldig mye sitatlyst i forhold til akkurat nasjonalbudsjettet i dag, så jeg tenkte bare jeg skulle bidra med det. Dette betyr ikke at det er grunnlag for å avblåse debatten om industriens problemer. Men det viser at bildet er mer nyansert, og at vi har muligheter for å snu en negativ utvikling til beste for landet. Samlet sett innebærer dette budsjettet at vi klarer å kombinere stramhet med skattelettelser og satsing på viktige velferdsområder. Regjeringens budsjett er på mange områder en rekordsatsing innenfor helse, innenfor psykiatri, innenfor barnehager, innenfor forskning og høyere utdanning, og ikke minst er det en fattigdomssatsing som også tar et initiativ globalt, der man gjør noe viktig målrettet i tillegg til de universelle ytelsene som det er bred enighet om her hjemme.