Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-06-10:
Asylforliket i Stortinget ble inngått fordi vi i perioden august til november i fjor opplevde en ekstraordinær høy økning i antall asylsøkere til Norge. Både i media og i den politiske debatten ble dette framstilt som en uventet situasjon, som ingen var forberedt på. Jeg vil bare minne om at Stortinget alt i 2011 fikk besøk av FNs høykommissær for flyktninger, som advarte oss og Europa om hva som var under oppseiling. Det var Syria, det var konflikter og kriser sør for Sahara, det var en statsmakt i oppløsning i Libya. Det var klar tale: Europa er ikke forberedt. Vi fikk den første såkalte «left-to-die»-båten i Middelhavet, midt under en NATO-øvelse. I Europarådet har flyktningkrisen stått på dagsordenen fire ganger i året de siste fem årene. I august 2015, midt under debatten om sanksjoner mot Russland, brakte norske medier en bitte liten notis om russiske lempinger i visumreglene for syrere på gjennomreise, uten at det så ut til å få alarmklokkene til å ringe. International Organization for Migration, IOM, advarer: Aldri har det vært så mange konflikter og katastrofer som ingen jobber med. Båtene over Middelhavet og drukningstragediene er i gang igjen etter vinteren. Ruter stenges – nye oppstår. EUs avtale med Tyrkia er skjør. Europa har ikke kontroll. Jeg skal ikke dvele mer ved det. Vi må bare ikke tro det er over. Europa står i dette – sammen. Vi er flere som har vært i Italia. Tragedien utfordrer alt vi står for av humanitære verdier – de verdiene vi bygde Europa på etter annen verdenskrig. Menneskerettighetserklæringen vår og domstolen som håndhever den, er under press, også fra vårt eget land. Alle strakte vi oss langt, delvis ut av vår egen komfortsone, for å sikre oss nødvendig kontroll over en situasjon som førte til uro hos mange. Det ble tre forlik. Bred politisk enighet er viktig for å vise at norske myndigheter er i stand til å håndtere dette på en god måte, og dermed også ta vare på den tilliten mellom mennesker som vårt åpne, og etter hvert mangfoldige, samfunn er bygd på. Det var snakk om å gi og ta. Det var derfor utrolig trist å se ministeren med ansvar for å forvalte denne tilliten, kort tid etter forliket finne tida inne til å proklamere fra Aftenpostens førsteside at hun er bekymret for sine barns framtid. Der flyttet både regjering og media noen gjerdestolper som burde stått solid plantet. Vi burde vel alt da ant hva som var i gjære. Nå har vi sett det – et uverdig spill med den største flyktningkatastrofen etter krigen som kulisse. Støttepartiene sier i innstillinga tydelig fra om at regjeringa har endret forutsetningene for forliket på flere punkter. Fremskrittspartiet forbeholdt seg tidlig retten til å stemme for ett og ett forslag, noe de harmdirrende protesterte mot at andre skulle få gjøre i forrige stortingsrunde. Derfor har vi ikke noe bredt forlik i dag. Derfor kan Fremskrittspartiet nå igjen beklage at ikke alt blir vedtatt. Det er trist – og det er uansvarlig – at denne saken brukes til egenmarkering. Så noen kommentarer til regjeringas forslag om å gi alle enslige mindreårige asylsøkere midlertidig opphold når grunnen til opphold er at vi mangler omsorgspersoner å returnere til. Arbeiderpartiet støtter ikke dette forslaget. Høringsinstansene sier det ikke vil ha effekt. Europarådets menneskerettighetskommisær er enig. I et nytt problemnotat viser han at det er «push», ikke «pull», som er årsaken til flyktningsituasjonen. Han viser hvordan ensidige innstramminger bare gjør vondt verre, fordi det hindrer det eneste som virkelig hjelper, også oss selv – det er god integrering. Da kan vi ikke forsvare å sette mange barns liv på vent. God integrering er også det eneste som hjelper i kampen mot høyreekstreme krefter, som bygger seg opp på flyktningkrisen. Det truer oss alle. Når VG denne uka kritiserer Arbeiderpartiet for ikke å stå for et tiltak vi innførte, bommer de på mål. Statsministeren, og statsråden nå, uttaler seg i samme baner. Ja, vi innførte midlertidighet for enslige over 16 år. Det var ingen lett beslutning, men et forsøk på å balansere kryssende hensyn med barns beste for øye. Det er forskjell på en 16-åring og en 14-åring. Vi vil ikke senke terskelen ytterligere. Beskyttelsesbehovet skal fortsatt gjelde. VG sier også at Arbeiderpartiet og Høyre tradisjonelt har stått sammen i asylpolitikken. Det er bare delvis riktig. I forrige periode var det oftere Fremskrittspartiet mot resten, særlig når det stundet mot valg og Fremskrittspartiet trakk innvandringskortet. Nå er det annerledes. Det er ikke Arbeiderpartiet som har byttet side. Det er ikke Arbeiderpartiet som har brakt Fremskrittspartiet i regjering og satt dem til å styre flyktning- og integreringspolitikken. Vi er ikke med på et spill om barns framtid – verken for å tekkes media eller Fremskrittspartiet.