Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-18:
Politikk handler om å skape et stadig bedre samfunn. Et samfunn som er godt for barna, er et samfunn som er godt for oss alle. Derfor er det klokt å satse på å gi barn trygge oppvekstsvilkår, hvor fattigdom ikke oppleves som hemmende eller nedverdigende. De foreliggende forslagene vil ikke løse fattigdomsproblematikken en gang for alle, men de vil være viktige skritt på veien mot en bedre fattigdomspolitikk. Når det gjelder det ene dokumentforslaget, er det spisset nettopp mot barn. Tiltakene er konkrete, og det vil hjelpe mange fattige barn til å få gode tiltak som de i dag kanskje ikke har, som flere har vært inne på. Jeg tror få av oss i denne sal forstår hvordan det er å vokse opp i fattigdom i dagens Norge. Barn som vokser opp i lavinntektsfamilier, kan ikke på noen måte lastes for den økonomiske situasjonen de er i. Derfor bør vi ta et ekstra ansvar for å sikre at denne gruppen blir inkludert på så mange arenaer som mulig, på en likeverdig måte. Ingen er uenig i det. Men vi må tørre å tenke bredere både om hva man kan gjøre for å bekjempe barnefattigdom, og hvem som kan gjøre det. Det viktigste er tross alt stadig å nærme oss målet om å løfte flest mulig barn ut av fattigdom, og nå har det gått litt den gale veien når det gjelder barn under 18 år. Et egnet tiltak som jeg har lyst til å nevne, som vi fremmer, er å sikre at alle barn fra økonomisk vanskeligstilte familier skal få tilgang til utstyrslån til fritidsaktiviteter og ordninger tilsvarende opplevelseskort. Barnefattigdom i Norge dreier seg ikke bare om sosial nød eller mangel på forbruksvarer. Det handler heller ikke om å sammenlikne seg med de rikeste. For barna handler fattigdom kanskje først og fremst om manglende mulighet til å delta i aktiviteter på linje med andre barn. Det handler om barns verdighet og deres mulighet til utfoldelse og utvikling. Det er bra at regjeringen støtter en prøveordning med opplevelseskort for barn og unge i lavinntektsfamilier i Møre og Romsdal. Et slikt tilbud er likevel noe vi skulle sett i alle fylker. Jeg er sånn sett skuffet over regjeringens manglende vilje til å satse større på dette. Så har jeg lyst til å løfte frem de frivillige organisasjonene, som på en utmerket måte stiller opp hvor det offentlige ikke strekker til. Gjennom de frivillige organisasjonene får mange barn i en vanskelig situasjon et tilbud om aktivitet og deltakelse. Kristelig Folkeparti har lenge sagt at uten frivilligheten stopper Norge – også hva gjelder bekjempelse av barnefattigdom, ser er vi at frivilligheten er en avgjørende medspiller. Det er derfor svært viktig ikke å undervurdere frivillighetens innsats, men heller trappe opp tilskuddsordninger til frivillige organisasjoner, og tar et krafttak slik at de kan yte fritidstilbud til barn som har behov for det. Jeg vil også nevne det andre representantforslaget, som ikke så mange har vært inne på her i dag. Det er sak nr. 26 – det mer generelle representantforslaget fra Kristelig Folkeparti om fattigdom. Jeg vil ikke gå inn på alle forslagene der, men bare nevne noen. Det er en bekymring som jeg synes er ganske stor. Det gjelder ikke i alle kommuner, men det gjelder faktisk i ganske mange. Etter at vi fikk maksimalprisen i barnehagene, har en del kommuner økt SFO-satsene, slik at de har eksplodert. Mange har faktisk ikke råd til å ha barna i SFO-ordningen. Sånn sett ønsker vi en ytterligere gradering både av barnehagesatser og SFO-satser for de aller fattigste. Når det gjelder tannhelse, kunne jeg holdt et langt foredrag. Det er mange år siden – det var i første stortingsperiode til Stoltenberg-regjeringen – at tannhelse virkelig skulle settes på dagsordenen. Veldig lite har skjedd. Det har skjedd noe – noen små skritt – men vi venter alle på en tannhelsereform i større format. De aller fleste partiene i denne sal har tatt til orde for det. Så til kontantstøtten: Den varer altså bare i ett år, jeg må få lov til å nevne det. Vi ønsker to år i dette forslaget. Men slik som en del representanter snakker her, skulle man nesten tro at kontantstøtten varer til de blir konfirmanter eller begynner på skolen. Man skulle nesten tro at det var uheldig for en del barn at foreldrene satser på å være hjemme med dem, kanskje litt ut over ett- og toårsalder. Det er det faktisk ikke. Vi burde hatt valgfrihet – mer enn det denne regjeringen vi nå har, ønsker. Til slutt tar jeg opp forslagene fra Kristelig Folkeparti i sak nr. 26.