Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-06-08:
Som en følge av Stortingets samtykke til ratifikasjon av samarbeidsavtalen mellom Norge, Island og Schengen-landene behandler vi i dag endringer i utlendingsloven, utleveringsloven, politiloven og straffeloven. Dessuten behandler vi en helt ny lov om Schengen informasjonssystem, den såkalte SIS-loven. Debatten i dag er således ingen debatt for eller imot Schengensamarbeidet. Det hele dreier seg nå om å bringe norsk lovverk i overensstemmelse med Schengen-regelverket. Da vi den 26. april i år behandlet selve avtalen, berømmet jeg Regjeringen for at avtalens absolutte oppsigelsesadgang gjør den bedre enn den opprinnelige avtalen av desember 1996. Denne gang vil jeg også berømme Regjeringen for et meget godt og grundig arbeid, slik at avtalen kan settes ut i livet i tråd med Stortingets forutsetninger. Alle vet hvilke holdninger de tre regjeringspartiene i utgangspunktet hadde til Schengensamarbeidet, og at Regjeringen skulle fremforhandle en avtale med EU etter at Schengen ble en del av EU. Kristelig Folkeparti gjør i en komitemerknad rede for sitt opprinnelige syn, men sier videre at på grunnlag av Regjeringens fremlagte forslag til ratifikasjon og Stortingets behandling av Innst. S. nr. 147 for 1998-99 slutter Kristelig Folkepartis medlemmer i komiteen seg til det planlagte lovforslaget – en ryddig og grei opptreden! Ut fra ratifikasjonsbehandlingen har jeg også grunn til å tro at det samme vil gjøre seg gjeldende for Venstre. Verre er det med Senterpartiet. Under ratifikasjonsdebatten og utenrikskomiteens innstilling til denne, fikk vi demonstrert partiets behov for å spille en opposisjonsrolle samtidig som de er i posisjon. Dette inntrykket er ytterligere blitt forsterket under komitebehandlingen av denne odelstingsproposisjonen. Som nevnt innledningsvis dreier det seg nå om implementeringen av den allerede vedtatte avtalen i norsk lovverk. Partiet nøyer seg ikke bare med kritiske komitemerknader, men fremmer til og med forslag som går imot Regjeringens anbefaling. Under normale omstendigheter skulle det ikke være mulig å fortsette i en regjering med en slik opptreden. Den spesielle parlamentariske situasjonen gjør det likevel mulig. Faktisk har denne unormale situasjon blitt så normal at til og med pressen synes å overse denne i og for seg uholdbare situasjonen. Ved Amsterdamtraktaten overføres visse deler av justissamarbeidet fra søyle III til søyle I i EU-samarbeidet. Dette gjelder bl.a. ytre og indre grensekontroll og asylpolitikken. Schengen-motstandere har hevdet at vi med dette gir fra oss nasjonal styring. Utenriksministerens svar til utenrikskomiteen om dette temaet er avklarende ved at han sier at prosedyrene og fremgangsmåten om Norge og Island skal bli bundet av en foreslått Schengen-regel, vil være den samme uansett hvilken søyle den enkelte bestemmelse kommer inn under i EU-systemet. Således blir dette også uten betydning i forhold til det lovverk vi nå tilpasser den inngåtte Schengen-avtalen til. Når det gjelder lovendringene i utlendingsloven, går det klart fram at Norge fortsatt står fritt til å fastlegge norsk asyl- og flyktningpolitikk. Svarene statsrådene Vollebæk og Dørum har gitt til utenrikskomiteen viser at dette også er Regjeringens syn. Endringen i utlendingsloven § 17 som innebærer at unntaket fra asylretten også skal omfatte flyktning som kan kreves mottatt av annet land som er tilknyttet Dublinkonvensjonen, følges som de andre unntaksreglene opp av § 17 annet ledd, som sier: «Adgangen til å returnere flyktning til annen stat … skal ikke benyttes dersom flyktningen har en tilknytning til riket som gjør at Norge er nærmest til å gi flyktningen beskyttelse». I Dublinkonvensjonen, som erstatter Schengenkonvensjonen når det gjelder ansvaret for behandling av asylsaker, heter det: «Hver medlemsstat har ret til at behandle en asylansøgning, som den får forelagt af en udlænding, selv om behandlingen af ansøgningen ikke påhviler den efter kriteriene i denne konvention, såfremt asylansøgeren samtykker heri.» Etter mitt syn betyr dette at de enkelte Schengen-landene gis stor frihet til å ta asylsøknader under behandling, selv om utgangspunktet for Dublinkonvensjonen er at bare én stat skal være ansvarlig for å behandle en asylsøknad. En meget stor fordel ved at man lar Dublinkonvensjonen bli gjeldende, er at problemet med «refugee in orbit», dvs. de tilfeller der ingen stater påtar seg ansvaret for asylsøkeren, vil bli sterkt redusert. For norske asylmyndigheter kan dette i dag i en del tilfeller være et meget stort problem. Det er naturlig at prinsippet om fast utreisekontroll, som en følge av Schengenkonvensjonens artikkel 6, fastsettes i utlendingsloven. Opphør av indre grensekontroll er selve grunnidéen i Schengensamarbeidet, og er det samme utgangspunkt som vi allerede har i den nordiske passunionen. Jeg vil også, i likhet med det komiteens flertall sier i innstillingen, påpeke at uten en avtale mellom Norge og EU om Schengensamarbeidet, ville det vært nødvendig for våre naboland Sverige, Finland og Danmark å opprette en ytre Schengen-grense mot Norge. Verd å legge merke til er Regjeringens presisering av at bortfall av kontroll på indre Schengen-grense gjelder både Schengen-borgere og tredjelandsborgere. I og med at Norge og EU er to selvstendige tollområder, er det også viktig å få slått fast at tollovgivningen gjelder ved passering av indre grenser. Arbeiderpartiet er også meget tilfreds med at vi i loven nå slår fast at det er mulig gjennom forskriftshjemmel å gi nærmere regler om inn- og utreisekontroll og om unntak i bestemmelsene om passering av indre Schengen-grense. Dette siste er nødvendig å gjøre i forhold til Schengenkonvensjonens artikkel 2 nr. 2, hvor det slås fast at når hensynet til offentlig orden eller statens sikkerhet krever det, kan en konvensjonspart etter samråd med de øvrige konvensjonsparter beslutte at det for et begrenset tidsrom og tilpasset situasjonen skal foretas nasjonale grensekontroller på de indre grensene. I proposisjonen gis det gode eksempler på tilfeller hvor denne bestemmelsen er blitt brukt, bl.a. da Frankrike under fotball-VM innførte innreisekontroll på indre grense for å hindre at uønskede fotballpøbler reiste inn i landet. Når det gjelder mulighet for bortvisning ved innreise, vil jeg kort nevne den presisering som nå foreslås i § 27 c. Denne er en følge av Schengenkonvensjonen, der det heter at en utlending kan bortvises dersom vedkommende ikke kan sannsynliggjøre det oppgitte formålet ved oppholdet. I forhold til en bestemt problemstilling som i disse dager spesielt gjør seg gjeldende for våre nordligste landsdeler, mener en samlet komité, i likhet med det uttalelsene fra Sør-Varanger politidistrikt uttrykker, nemlig at dette må kunne få praktisk betydning når det gjelder eventuell avvisning av turister som gir helt usannsynlige opplysninger om hensikten med sitt besøk eller opphold i Norge. Så noen ord om forslaget fra Grenseovergangsutvalget når det gjelder den praktiske gjennomføringen av yttergrensekontrollen. Anbefalingen om 81 grenseovergangssteder med 310 anløpssteder virker meget tilfredsstillende. Målsettingen om at grensekontrolltiltakene ikke skal legge hindringer i veien for utøvelsen av næringsvirksomhet, ser ut til å være ivaretatt på en god måte. Ikke minst gjelder dette for kontrollen med tredjelands fiskefartøyer. Det er meget fornuftig av Regjeringen å foreslå at opprettelsen og driften av Schengen informasjonssystem, SIS, reguleres i lovs form. SIS vil bli viktig i forbindelse med å kunne utføre en felles yttergrensekontroll og vil også være et viktig bidrag for et effektivt politisamarbeid i Schengen-området. Verd å merke seg er det at siden SIS ble operativt i mars 1995, har Schengen-landene fått mye større muligheter til å pågripe ettersøkte personer og til å tilbakeføre stjålne gjenstander. Det er viktig å se på SIS som nok et viktig redskap i kampen mot den internasjonale organiserte kriminaliteten. Er det noe i dagens moderne samfunn som er grenseoverskridende så er det nettopp denne type kriminalitet, og da må vi også fra norsk side være med på å legge forholdene til rette for et internasjonalt grenseoverskridende samarbeidende politi. Som jeg uttrykte det i forrige Schengen-debatt: «Det må ikke være slik at grensene skal være et større hinder for politiet enn for narkotikasyndikater, terrorister og andre kriminelle på tvers av landegrensene.» Dette er det viktige utgangspunktet for alt internasjonalt politisamarbeid, nemlig bekjemping av kriminalitet til felles beste for innbyggerne i de enkelte land, det være seg gjennom Schengensamarbeidet, Europol eller Interpol. Når det gjelder Europol er det interessant og gledelig å registrere at Senterpartiets representant i justiskomiteen i Bergens Tidende 3. juni sier et klart ja til Europol. Da blir den skepsis som legges for dagen av samme Tor Nymo i forbindelse med politiets mulighet i Schengen-landene til å foreta forfølging og observasjon inn på et annet av Schengen-landenes område, ganske uforståelig. For Norges del vil det for øvrig i praksis dreie seg om tjenestemenn fra Sverige og Finland. Tilbake til SIS-loven: Arbeiderpartiet er godt fornøyd med at det i § 10 i loven slås fast at opplysninger i SIS-registeret ikke skal kunne brukes til andre formål enn det de er registrert for. Et annet viktig poeng er at de opplysninger som legges inn i det norske SIS, blir korrekte og i samsvar med norsk lov. Derfor er det nødvendig, som også departementet gjør, å påpeke nødvendigheten av en streng kvalitetskontroll for å unngå feil registreringer. Jeg mener at det ved bruken av SIS legges stor vekt på personvernet, og jeg registrerer med tilfredshet at Regjeringen synes å vektlegge dette sterkt ved tilretteleggingen av vår tilknytning til SIS. At personvernhensynet er presisert spesielt i lovens formålsbestemmelse, synes vi fra Arbeiderpartiets side er meget bra. Ellers er det verd å registrere at dette er på et av de punktene Senterpartiets representant i komiteen ikke har særlig tiltro til Regjeringens opplegg og forsikringer. For øvrig er det også på sin plass å nevne at det lovfestes en klageadgang til Justisdepartementet over avgjørelsen som fattes i forbindelse med krav om innsyn, retting, sletting og erstatning. Datatilsynet er i denne forbindelse også blitt gitt en rolle som er betryggende, i forhold til både personvernet og rettssikkerheten. Datatilsynets generelle kontrollfunksjon i forhold til SIS er dessuten vel verd å merke seg. Til slutt: Jeg er nå glad for at Stortinget i dag, gjennom de nødvendige lovendringene, følger opp samtykket til ratifikasjonen av samarbeidsavtalen mellom Norge, Island og Schengen-landene, slik at avtalen kan settes ut i livet i tråd med Stortingets egne forutsetninger.