Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-12-08:
Det er viktige representantforslag som behandles nå, og jeg vil bruke min taletid på tre av forslagene. Det første er forslaget fra arbeiderpartirepresentantene om bedre arbeidsmuligheter for mennesker med nedsatt arbeidsevne. Senterpartiet vil der vise til rapporten Den nordiske modellen mot 2030 – Et nytt kapittel? Sluttrapporten til det felles nordiske forskningsprosjektet Forvitring eller fornying i Norden 2014–2030 – i kortform: NordMod 2030 – som har sett på hvorledes nasjonale og internasjonale endringer påvirker den nordiske samfunnsmodellen. I sluttrapporten står det bl.a. følgende om arbeidsinnvandring og press på den nordiske modellen: «Rekrutteringen av arbeidsinnvandrere er gjerne sterkest i bransjer med små kvalifikasjonskrav, manuelt arbeid, lav organisasjonsgrad, og dårlige lønns- og arbeidsvilkår. Dette kan føre til at systemet for lønnsdannelse svekkes, produktivitetsveksten reduseres, at lønnsgolvet brekker opp og at lønns- og inntektsforskjellene øker. Forskning fra Norge viser at økt innvandring har en målbar effekt på lønnsnivået(…)(...) (…) (...) Senterpartiet mener at Stortinget i drøfting av tiltak for personer med nedsatt arbeidsevne ikke lenger kan se bort fra den svært store tilstrømminga av utenlandsk arbeidskraft til Norge de siste tiåra, og at den har vært så stor at vi har fått en fortrengningseffekt som har vært av det mest markante. Fortrengningseffekten vil si at etablerte arbeidstakere eller personer som står svakt på arbeidsmarkedet, risikerer å bli utkonkurrert av ny arbeidskraft fra utlandet. Både innvandrere og personer med redusert arbeidsevne er eksempler på arbeidstakergrupper som er utsatt for denne konkurransen. Personer med nedsatt arbeidsevne blir i dag presset ut av arbeidsmarkedet, utstøtingsmekanismene er flere. På denne bakgrunn fremmer Senterpartiet følgende forslag: «Stortinget bed regjeringa leggja fram ei vurdering av konsekvensane for sysselsettjing av personar med nedsett arbeidsevne som følgje av det svært store omfanget av utanlandsk arbeidskraft frå EØS-området.» Jeg tar opp forslaget. Den neste saken er representantforslaget fra Karin Andersen og Heikki Eidsvoll Holmås: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om at unge mennesker med uføretrygd gis rett til arbeidsmarkedstiltak på lik linje med mottakere av arbeidsavklaringspenger.» Det er en samlet komité som er enig med forslagsstillerne i at samfunnet har en viktig forpliktelse til å legge godt til rette for at så mange mennesker som mulig kan komme tilbake i arbeid. Forslagsstillerne mener at flere av dem som blir uføretrygdet som unge, kanskje kan komme tilbake til delvis eller helt arbeid på et senere tidspunkt dersom riktig hjelp blir gitt. Det er en samlet komité som viser til at forslagsstillerne påpeker at uføre i dag ikke har noen rett til å ta del i det tiltaksapparatet som Nav forvalter. Komiteens flertall, alle unntatt representanten for Sosialistisk Venstreparti, slutter seg til statsrådens svar og konklusjon om at det ikke er formålstjenlig å fremme lovforslag som gir unge uføretrygdede en generell rett til arbeidsrettede tiltak på lik linje med mottakere av arbeidsavklaringspenger. Men det er en samlet komité som mener at moderne medisinering og tida i seg sjøl kan arbeide for at noen kan bli friskere og dermed komme tilbake helt eller delvis i inntektsbringende arbeid, slik at uføretrygden helt eller delvis kan falle bort. Komiteens medlemmer fra Senterpartiet og Arbeiderpartiet mener på denne bakgrunn at derfor bør uføre i aldersgruppa 20–30 år med diagnose for å kunne bli friskere gis rett – og jeg understreker rett – til medisinsk vurdering gjennom Nav hvert annet år for å få vurdert om helsesituasjonen har forbedret seg slik at en har mulighet for å utføre arbeid. Dersom svaret er ja på det spørsmålet, må den uføretrygdede gis rett til arbeidsmarkedstiltak på linje med mottakere av arbeidsavklaringspenger, samtidig som vedkommende har rett til å få tilbake innvilget uføretrygd om arbeidsforsøket må oppgis. Derfor fremmer Arbeiderpartiet og Senterpartiet følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om at unge uføre(20–30 år) hvert annet år gis rett til medisinsk vurdering gjennom Nav, slik at vedkommende ved bedre helsetilstand skal gis rett til arbeidsrettede tiltak på linje med mottakere av arbeidsavklaringspenger.» (20–30 år) Flertallet – Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre – avviser dette forslaget, mens SV fremmer sitt forslag som ligger til grunn for den stortingsbehandling som vi nå står oppe i. Jeg tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Til slutt er det en svært viktig sak fra representanten Karin Andersen og Snorre Serigstad Valen, som lyder: «Stortinget ber regjeringen innføre rett til utdanning, kompetansegivende aktivitet og/eller veiledning og arbeidstilbud innen tre måneder for ungdom under 25 år som ikke er i utdanning eller arbeid. Denne retten skal ikke erstatte ordinær studiefinansiering.» Det er en samlet komité som viser til at unge ledige i alderen 20–24 år er garantert en aktivitetsplan innen en måned etter at de har fått et vedtak fra Nav som tilsier at de har behov for arbeidsrettet bistand. Videre er det en samlet komité som sier at det framgår av svarbrevet fra statsråden at blant unge med nedsatt arbeidsevne i alderen 20–29 år er satt et mål om at 90 pst. av målgruppen til enhver tid skal ha en godkjent aktivitetsplan, og at det er selve oppfølgingen som er poenget – ikke nødvendigvis tiltaket. Videre at det kan være aktuelt med tiltak som omfatter et bredt register av virkemidler, som tiltak rettet mot helse eller den sosiale situasjonen den enkelte ungdom kan befinne seg i. I tillegg gjelder fortsatt garantien om arbeidsrettede tiltak for unge ledige under 20 år. Det er også en samlet komité som mener at målet med den kommende meldingen om livslang læring og utenforskap er å utvikle en ny og helhetlig politikk for voksne med svake grunnleggende ferdigheter. Hele komiteen er glad for at statsråden varsler at tiltak for unge voksne som verken er i jobb eller i utdanning, vil bli drøftet videre i dette arbeidet. Så langt enigheten. Det er videre et mindretall fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti som mener at utfordringene med å få ungdom under 25 år – og som ikke har nedsatt arbeidsevne – i arbeid, er så store at de foreslår nye tiltak. Disse medlemmene mener derfor at det må gjøres økonomisk attraktivt for både offentlige og private arbeidsgivere å ansette ungdommer under 25 år, som verken er i arbeid eller under utdanning, som lærekandidater. Og der er vi ved poenget – lærekandidater. Vi står altså i den situasjonen at en rekke ungdommer i gruppen 20–25 år ikke har arbeid, de har ikke utdanning, de er ikke lærlinger, og da må vi tenke nytt. Dette mindretallet har da følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen i den kommende meldingen om livslang læring og utenforskap konkretisere et nytt alternativ som gir arbeidsgivere incentiv til å ansette ungdommer under 25 år som er bosatt i Norge, jf. lov om folkeregistrering, og som verken er under utdanning eller i arbeid, som lærekandidater.» Lærekandidat er et kjent begrep, bl.a. ved ansettelse av ungdom i kommunene. Som navnet sier, gjelder det altså å lære mer om et fag – i en toårsperiode. Det å lære mer i et fag vil for denne ungdommen som går inn som lærekandidat, også gi grunnlag for økt inntekt gjennom sitt arbeid. Dette blir en avtale mellom den arbeidssøkende, arbeidsgiver og Nav. Det er en måte å tenke nytt på for nettopp å målrette det praktisk med hensyn til arbeid. Avklaringer og planer, handlingsplaner for ungdom – vel, det har vi sett mye av, men det som er den store mangelen, er praktiske arbeidsplasser for den gruppen av ungdom som ønsker å ha noe å gå til, ønsker å lære mer, og dermed ønsker å få respekt for sitt arbeid, ved at en kan vise at en får til noe. Her har vi muligheter, og det er forslaget fra Senterpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Arbeiderpartiet. Jeg tar opp forslaget.