Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2005-02-17:
Jeg takker utenriksministeren for en grundig og god redegjørelse. Den berørte helt sentrale temaer og konfliktområder som preger vår utenrikspolitikk. For Kristelig Folkeparti er det nettopp mange av disse verdiene og interessene som skal og bør prege Norges utenrikspolitikk. Vi må trygge Norges sikkerhet. Vi må bidra til fred, demokrati og menneskerettigheter i land og områder preget av konflikt og maktmisbruk. Vi må bekjempe fattigdom internasjonalt. Norge må bidra til stabilitet i Europa, vi må styrke FN og andre internasjonale organisasjoner, og vi må bidra til å løse de globale miljøutfordringene vi står overfor. Utgangspunktet for vår politikk må være menneskeverdet og menneskerettighetene. Disse kan bare stabiliseres gjennom fred, demokrati og rettsstatens prinsipper, samt en rettferdig fordeling både nasjonalt og internasjonalt. Kristelig Folkeparti er glad for at fredsbygging er et prioritert felt for Regjeringen. I Afrika er mange av landene rammet av voldelig konflikt, men den senere utvikling har vist at det nytter å arbeide for fred. Mange kriger og voldelige konflikter i Afrika har tatt slutt. I 1994 var 28 stater part, eller nylig part, i en væpnet konflikt. I 2002 var det kun seks kriger over grensene og åtte borgerkriger. Tar vi i tillegg med den positive utviklingen i Sudan, Kongo og Angola vil tallene vise en svært positiv utvikling. Vår utviklingsminister er i disse dager i Sudan for å drøfte gjennomføringen av den nylig inngåtte fredsavtalen. Fredsavtalen er svært skjør, og den pågående konflikten i Darfur kan sette avtalen i fare. Det finnes også mennesker på begge sider av konflikten som ikke ønsker en fredsavtale. Avtalen kan ikke gjennomføres uten betydelig internasjonal innsats, og her må Norge stille opp. FN vil sette inn en styrke på om lag 10 000 soldater, i tillegg til 755 politibetjenter. Når vi nå vil bidra med 30 offiserer til FN-styrkene i Sudan, må dette være et minimum. Det må heller ikke være slik at våre eventuelle bidrag til Afghanistan går på bekostning av soldater til FNs fredsstøttende operasjon i Sudan. Vi må avvente tilbakemelding fra FN når det gjelder hva mer Norge konkret kan bidra med. Også på giverlandskonferansen må Norge stille opp på en skikkelig måte. Det trengs mye penger til gjenoppbygging. FNs nødhjelpskoordinator for Sudan, de Silva, mener det er et akutt behov for om lag 3,9 milliarder kr til gjenoppbygging i Sør-Sudan. Til nå har det bare kommet inn vel 5 pst. av dette beløpet. Nå må verdenssamfunnet vise i praksis at giverviljen til å hjelpe mennesker i nød ikke bare gjaldt de som ble rammet at tsunamien. Det må ikke være de fattigste i Sudan som betaler regningen for flodbølgekatastrofen. Utenriksministeren nevnte også konflikten mellom Etiopia og Eritrea. Her må vi fra norsk side bidra til å skape forsoning og en varig løsning på grensekonflikten. Det gjelder også Uganda. Her har den positive utviklingen de siste årene stanset opp, og de grove bruddene på menneskeretter er svært bekymringsfulle. Den afrikanske unionen lanserte i 2004 det panafrikanske parlamentet, og et eget freds- og sikkerhetsråd. Disse nye organene innebærer at organisasjonene kan arbeide mer aktivt for fred og sikkerhet i Afrika. Kristelig Folkeparti mener det er positivt at utenriksministeren ønsker å styrke Norges samarbeid med den afrikanske union. Kristelig Folkeparti er svært glad for våpenhvilen mellom Israel og de palestinske myndighetene, og vi er forsiktig optimistiske når det gjelder håp om fred i Midtøsten. Både Sharon og Abbas snakker om en ny epoke etter toppmøtet i Sharm el Sheikh, og at tiden med vold er over. Bare tiden vil vise om de har rett. Lederne i Midtøsten må nå omforme det fredshåpet vi ser til konkrete tiltak. Fra palestinsk side forventer vi at Abbas gjør alt han kan for å stanse terrorhandlinger. De palestinske myndighetene må også innfri krav om reformer og kjempe mot korrupsjon. Israel på sin side må fullføre den lovede tilbaketrekkingen av israelske nybyggere fra Gaza i løpet av året. Partene må tilbake til Veikartet for fred, og starte forhandlinger om den endelige statusen for Palestina, palestinske flyktninger, Jerusalems status og bosettinger. Drapet på tidligere statsminister Hariri i Libanon, var svært beklagelig. Det er å håpe at dette ikke vil bidra til en endring i den fredelige utvikling vi tross alt har sett i Libanon. Valget i Irak har skapt optimisme. Den sjiamuslimske sammenslutningen vant valget, og de søker samarbeid med kurderne og statsminister Allawi. Hovedoppgaven til de nye folkevalgte er å få på plass en ny grunnlov. Det er problematisk at så mange sunnier valgte, eller ikke torde, å stemme. Enkelte opprørsgrupper truer nå med mer vold og usikkerhet i landet. Situasjonen i Irak er derfor fremdeles urolig, og landet vil fortsatt trenge hjelp til gjenoppbygging. Kristelig Folkeparti vil styrke arbeidet for ikke-spredning av kjernevåpen. Usikkerheten rundt Irans kjernefysiske programmer er derfor alvorlig. De siste ukene har USA presset Iran ytterligere, men avvist at en invasjon står på agendaen foreløpig. Det er ikke tvil om at situasjonen er svært alvorlig, og myndighetene bryter mange menneskeretter, men å gå til en invasjon vil være et stort feiltrinn. Vi må finne fram til en politisk løsning på Iran-spørsmålet, og da er det viktig også å støtte demokratiske krefter i Iran. Norge har prioritert fredsarbeid i Afghanistan, og vi må derfor være innstilt på å stille opp om det trengs. Kristelig Folkeparti er i utgangspunktet positiv til at Norge bidrar ytterligere i Afghanistan, fordi det er viktig at NATO lykkes i å stabilisere samfunnet og at ISAF får fortsette sin utvidelse. Vi har imidlertid behov for ytterligere opplysninger om styrkenes omfang, oppdrag og engasjement. Som tidligere nevnt, må nye styrkebidrag hit ikke settes opp mot våre bidrag til Sudan. Et annet forhold som vi må ta svært alvorlig, er narkotikaproduksjonen i Afghanistan. Den truer hele stabiliteten i samfunnet. Den påvirker oss direkte i Norge, da nesten all heroinen her kommer nettopp fra Afghanistan. Vi kan ikke være bekjent av å overlate landet fra Talibans terrorregime til narkotikamafiaens terrorregime! Her trengs ytterligere engasjement. Når det gjelder Sør-Asia, skjer det en håpefull utvikling, noe utenrikskomiteen også kunne observere ved sitt besøk i India og Pakistan i januar. Med tanke på at konflikten mellom de to land, om Kashmir, er en av de farligste i verden bl.a. på grunn av at to atomvåpenmakter står mot hverandre, er det derfor gledelig at Indias utenriksminister, Natwar Singh, i møte med sin pakistanske motpart i går kunngjorde at det skal åpnes en bussrute som skal opprettes mellom Muzaffarabad og Srinagar, slik at kasjmirere fritt kan besøke hverandre på begge sider av kontrollinjen. Dette er en gledelig utvikling som over tid vil kunne endre det sosiale, politiske og økonomiske liv. Mange har ikke sett nære familiemedlemmer på flere tiår. Jeg synes dette er et tillitsbyggende tiltak som gir håp, og håper at Norge kan støtte opp under prosessen på best mulig måte. Målet må jo være fremme av demokrati og menneskerettigheter i Kashmir, og at representanter for det kasjmirske folket også kan delta i prosessen. Kristelig Folkeparti er enig med utenriksministeren i at valgene i Irak, Afghanistan, Ukraina og det palestinske området har bidratt til fremgang for demokratiet. Hva vi må huske, er at demokrati ikke blir vedtatt, det skapes. Sagt på en enkel måte handler demokrati ikke om å bygge et hus, men om å skape et hjem. Her er bl.a. de norske partiene gjennom Norsk Senter for Demokratistøtte en sentral aktør for å gi støtte til demokratier i utvikling. Ukraina har tatt et viktig steg i retning demokrati og åpnet seg for Europa, men mye gjenstår før landet kan sies å være et konsolidert demokrati. For at Jusjtsjenko skal lykkes, trengs internasjonal støtte. Kristelig Folkeparti er sterkt bekymret for situasjonen i Hviterussland med Lukasjenkos autoritære ledelse og mennskerettsbruddene. Vi er også svært urolige for menneskerettssituasjonen i Moldova. Kristelig Folkeparti ønsker også å styrke religionsdialogen innen fredsarbeid. Statsminister Bondevik har tatt til orde for at det bør være en tilleggsdimensjon i norsk utenrikspolitikk. Det mener vi er nødvendig og riktig. I Kina rapporteres det stadig om brudd på menneskerettene. Kristelig Folkeparti mener at andre stater er for forsiktige i sin kritikk av menneskerettssituasjonen i landet, og at mange overgrep forties. I Kina er rettssystemet svært svakt og politisert, og hvert år henrettes og tortureres tusenvis. Et eksempel på Kinas brutale politikk kom ved at landet også øver vold mot vietnamesiske fiskere. BBC meldte nylig at den 8. januar 2005 skjøt kinesisk politiflåte ned vietnamesiske fiskere på fire fiskebåter i det felles fiskeområdet Beibu Gulf ved sjøen i Nord-Vietnam. Til sammen var det ni fiskere som ble drept med skudd, sju ble skadet, og åtte ble arrestert. De sistnevnte åtte personene har ennå ikke blitt løslatt. Dette er brudd på både menneskeretter og prinsippene i internasjonal sjørett. Jeg tror det er viktig at Norge protesterer i slike tilfeller. Media blir også kontrollert. Nylig så vi at over 12 000 internettkafeer ble stengt. I hele Kina blir flere forfulgt for sin tros skyld. Dette gjelder særlig muslimer fra Xinjiang, buddhister fra Tibet, utøvere av Falun Gong og mange kristne. Kristelig Folkeparti vil at Norge skal fortsette å kritisere disse bruddene i sin menneskerettighetsdialog med Kina, og vi ønsker at Regjeringen legger ytterligere press på landet for å respektere tros-, organisasjons- og ytringsfriheten. Når det gjelder de internerte på Guantanamo Bay, mener Kristelig Folkeparti at de må stilles for en domstol som tilfredsstiller internasjonale standarder for rettferdig rettergang, uten tilgang til dødsstraff. Om ikke dette skjer, må de løslates. Uttalelsene fra forbundskansler Schröder om at NATO ikke lenger er det primære forum hvor de transatlantiske partier drøfter og koordinerer sin politikk, kan være bekymringsfullt for Norge. Men vi må heller ikke glemme at NATO har 26 medlemsstater. At det fra tid til annen kommer ytringer fra USA – og nå Tyskland – forandrer jo ikke NATO-traktaten eller Norges adgang til NATOs ulike organer. Jeg synes det er helt unødig å dramatisere slike uttalelser.