Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-21:
Fremskrittspartiet legger i forbindelse med revidert budsjett fram et alternativ til regjeringens som stimulerer til økt vekst og velstand. Fremskrittspartiets politikk er trygg økonomisk styring, ikke bare i ord, men i realitet. Hovedlinjene som partiet har fulgt, både i dette reviderte budsjett og i tidligere budsjetter, har vært å stimulere norsk økonomi gjennom skattelette, gjennom gode, målrettede investeringer, gjennom kutt i byråkrati og gjennom målrettede velferdstiltak. I budsjettet stimulerer vi folk til å jobbe litt mer ved å redusere skatter og avgifter. Vi stimulerer investeringene i norsk næringsliv ved å gjøre det litt mer lønnsomt å drive fra Norge. Vi foreslår å fjerne en del flaskehalser i norsk økonomi, ting som øker kostnadene og reduserer effektiviteten, bl.a. ved å investere i vei, i jernbane, i nytt utstyr og i ny bygningsmasse i helsevesen og i politi. Dette er viktige tiltak for å få norsk økonomi til å gå bedre, nettopp for å unngå de kriseeffektene som de rød-grønne nå begynner å skremme med, men som de ikke gjør noe med. Det er litt interessant at de rød-grønne sier at det eneste virkemiddelet opposisjonen har, er skattekutt til dem som har mest fra før. Når man går inn og ser på regnestykkene som regjeringen prøver å presentere, ser en at i skattekuttet til dem som har mest fra før, skattekuttet til de aller rikeste – som statsministeren selv sier – har en til og med regnet inn kostnaden staten vil ha med å øke minstefradraget. Det å øke minstefradraget, som gjør at vanlige folk som tjener 200 000 kr, ikke skal betale skatt før de tjener over 100 000 kr, som Fremskrittspartiet foreslår, er altså også et skattekutt til dem som har mest fra før. I en rød-grønn politikk i en rød-grønn verden er altså de som har mest fra før, alle som har lønnsinntekt. Det sier seg selv hvor kunstig og falsk denne debatten blir, når en bruker en slik retorikk. For all del, folk må gjerne gå inn på komitélederens blogg og se hvor urimelige regnestykker som kommer, er. Men ønsker en å bli opplyst, anbefaler jeg undertegnedes blogg, solvikolsen.com(munterhet i salen) (munterhet i salen) Sentralbanksjefen påpekte i sin tale i februar mange ting som burde bekymre regjeringen. Det har ikke vært BNP-vekst per innbygger de siste fem årene. Vi har hatt en stor arbeidsinnvandring, som gjør at befolkningen vokser i antall, men per person i dette landet produserer vi ikke mer i dag enn vi gjorde for fire–fem år siden. Da er det noe som er galt. Sentralbanksjefen påpekte at investeringsnivået har gått betydelig ned, det er på et altfor lavt nivå. Spesielt gjelder det innenfor næringslivet, men også i offentlig sektor. Det er veldig mange som er på utsiden av arbeidslivet. Regjeringen skryter av hvor høy andel som er sysselsatt i dette landet, men hvis en justerer for hvor mange som jobber deltid, jobber vi faktisk mindre per person i Norge enn en gjør i f.eks. Polen. Dette er resultatene av en rød-grønn regjerings politikk. Fremskrittspartiet mener det er viktig å sikre verdiskapingen. En del bedrifter går i dag ikke godt. De sliter allerede. Regjeringen lar seg dessverre blende av at investeringsnivået i oljesektoren er svært høyt. Men når en er bekymret over todelingen i norsk økonomi, hjelper det ikke med gjennomsnittsbetraktninger. En må se på situasjonen i de ulike delene av næringslivet. Når en ser at investeringene i fastlandsindustrien har blitt mer enn halvert på kort tid, burde det ringe en varsellampe som gjorde at en faktisk igangsatte tiltak nå og ikke bare sier at en er bekymret, men venter til valgkampen før en fremmer tiltak. Når en ser at det siden de rød-grønne overtok, har vært en jevn nedgang i antall sysselsatte i treforedlingsindustrien, nytter det ikke å komme med en treforedlingspakke en måned før et valg. Da må en komme med tiltak som har effekt lenge før, og en må sørge for at pakken har tiltak som faktisk gjør noe med situasjonen, og ikke bare skal være en skrytemulighet for regjeringen. Vi har vært og besøkt Moelven, vi har besøkt Statskog – vi har besøkt en rekke av de store treforedlingsbedriftene. Den felles tilbakemeldingen fra alle er at denne pakken ikke hjelper på problemene som er. Det hjelper ikke å gi penger til Investinor, som allerede bader i penger de ikke får brukt, når problemene er avskrivningsregler, investeringsregimet og infrastrukturen. Da burde pengene blitt brukt nettopp der behovet er stort, som ville hjulpet hele sektoren. Dessverre lar en seg blende av handlingsregelen, fordi handlingsregelen, med en gang en skal investere i infrastruktur, angivelig vil skape inflasjon. Hvis en gir de samme pengene til Investinor istedenfor, går de på utsiden av handlingsregelen. Derfor er det veldig behagelig, for da kan regjeringen skryte både av at de bruker mindre penger enn handlingsregelen åpner for, og av at det er tallfestet en stor tiltakspakke. Problemet er bare at pengene i tiltakspakken ikke går dit de skal, og da er det handlingsregelen som står i veien for god politikk. Fremskrittspartiet er veldig glad for at det kom en industripakke. Vi har lenge påpekt behovet for bedring i SkatteFUNN-ordningene, avskrivningsreglene og skattenivået generelt. Det er bra at regjeringen nå ser det samme. Men det blir en pinlig forklaring når regjeringen legger dette fram under et annet partis landsmøte, mens virkemidlene altså ikke skal tre i kraft før til neste år. Da har dette ingenting å gjøre med at ting er børssensitivt. Oljeskatten er børssensitiv. Den blir vedtatt nå. Den er det relevant å ha en pressekonferanse om, men alt det andre, som de egentlig skrøt mest av, har ingen relevans i dette budsjettet, for vi vedtar ingenting av det. Det er bare et varsel om noe som kanskje skal komme, men det er faktisk en ny regjering som skal være de som vedtar og innfører det. Her er det mange rare forklaringer, som egentlig handler om å bortforklare istedenfor å være aktiv. Varsellampene har blinket lenge. I 2011 hadde jeg en interpellasjon i denne salen om industriens rammevilkår. Da var næringsministeren mer opptatt av å se på Ski-VM på VGs store tv-skjerm på utsiden enn å være med i debatten. I 2007 tok Fremskrittspartiet opp CO2-kompensasjon for industrien, nettopp fordi vi så at regjeringens klimapolitikk ville være med og ødelegge konkurransevilkårene. Svarene vi fikk fra daværende miljøvernminister Erik Solheim, var at selvsagt måtte industrien betale for sine CO2-kostnader, det ville være meningsløst å kompensere for kostnaden med å slippe ut CO2. Det var nemlig det som var klimapolitikkens formål, å ha en pris på CO2. I dag er tonen en helt annen. I dag har regjeringen valgt Fremskrittspartiets løsning, men det tok dem altså seks år. Det er ikke mer enn to år siden at en person som i dag er statsråd i denne regjeringen, i denne sal og i Dagsavisen sa at i valget mellom å utvikle industri og å kutte CO2-utslipp måtte vi kutte CO2-utslipp og heller si nei til industriarbeidsplasser. Det har denne regjeringen praktisert. Da Alcoa ville bygge gassbasert aluminiumsverk i Finnmark, var svaret fra denne regjeringen nei takk, det vil vi ikke ha. Det i dag plutselig å være bekymret for at en ikke får industriarbeidsplasser, blir veldig hult når en ser hvordan en har praktisert politikken de siste sju–åtte årene. Da revidert budsjett ble framlagt, hadde finansministeren og statsministeren et lite propaganda-show, der et av de viktigste budskapene var at de måtte bruke mindre oljepenger enn det handlingsregelen la opp til. En skrøt av at en kuttet oljepengebruken med 700 mill. kr for å unngå overoppheting. Det er ganske spesielt når en vet at på utsiden av handlingsregelen tilfører denne regjeringen i det samme budsjettet nesten 20 mrd. kr til ulike statlige selskap – til Statens pensjonskasse for å øke boliglånene sine, til Husbanken, til Lånekassen, til Cermaq og mange andre. Så 20 mrd. kr gjennom statlige selskap har knapt effekt, men om en hadde brukt 700 mill. kr til å utbedre infrastruktur og gi bedre rammebetingelser til treforedlingsindustrien, hadde det angivelig vært veldig galt. Vet du hva, jeg forstår ikke det. Det er ikke mulig å forstå, for det er ingen logikk i den type økonomisk tenkning. Regjeringen sier at de tar hensyn til alt. En tar også hensyn til oljeinvesteringene, selv om de aldri har klart å tallfeste det. Da er mitt spørsmål følgende: 18. juni la SSB fram nye anslag for oljeinvesteringene på norsk sokkel. De øker anslaget sammenlignet med februar-anslaget sitt med 14 mrd. kr. 14 mrd. kr anser en at oljeindustrien skal investere på norsk sokkel bare i år. Hvis vi hadde foreslått 14 mrd. kr i økt pengebruk i statsbudsjettet, hadde det vært dypt uansvarlig, men denne regjeringen synes det er helt greit at oljeinvesteringene øker med det samme beløpet, uten at en gjør noen som helst endring i revidert budsjett som følge av ny informasjon. Det viser hvor kunstig denne debatten er – en handlingsregeldebatt der handlingsregelen ikke skiller på forbruk og investeringer, og der en ikke klarer å synliggjøre effektene av oljeinvesteringene, men angivelig er det forferdelig galt hvis en bygger vei eller et nytt sykehus i dette landet. Det blir en kunstig debatt. Det har ingenting med ansvarlighet å gjøre, det har noe med regelrytteri å gjøre. Derfor vil Fremskrittspartiet ta opp alle sine forslag, for å få fram investeringer i vei og jernbane, for å få fram investeringer i helsevesenet, sånn at en faktisk gjør norsk økonomi litt mer effektiv, litt mer robust i kampen mot finanskrise, istedenfor å lage en debatt som blir teoretisk kunstig, og som ikke har noe med ansvarlighet å gjøre.