trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-09:
Det er veldig interessant og nyttig. Det viser jo noe av problemet med å basere seg på kontrakter med kommersielle aktører som kan stille rettslige motkrav, trenere prosesser og også gjøre det vanskelig for det offentlige å sørge for at kontraktene etterleves. Vi vet at to tredjedeler av det kommersielle barnevernet drives av fem store konserner. De har de siste årene hatt en gjennomsnittlig lønnsomhet, altså en totalrentabilitet, på omkring 22–23 pst., som er skyhøyt over enhver annen lovlig næringsvirksomhet i landet vårt. Det som er vår bekymring, er at når lønnsomheten kommer i sentrum, som den åpenbart gjør for disse selskapene – mange av dem er eid av utenlandske oppkjøpsfond – risikerer vi at hensynet til de sårbare barnevernsbarna og ungdommene kommer noe i bakgrunnen for eiernes behov for inntjening. Hva vil statsråden gjøre konkret når kommersielle selskap har overskudd som skyldes ulovlig drift, manglende bemanning eller dårlig kvalitet på tilbudet? Er statsråden for tilbakebetaling av tilskudd fra konkrete tiltak eller ikke?
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-09:
Tilsynsrapporten konkluderer med lovbrudd på flere punkter, dessverre. Den retter også alvorlig kritikk mot barnevernstjenesten og BUP. Bufetat er vurdert å ha levert forsvarlige tjenester. Fylkesmannen konkluderte derfor ikke med lovbrudd når det gjelder Bufetats arbeid i saken. Næromsorg har over tid vært underlagt omfattende oppfølging og kontroll både fra Bufetats region sør og fra Bufdir. Bufdir har sagt opp rammeavtalen med Næromsorg, som representanten viste til, med bakgrunn i summen av avvik og brudd i ulike tilsynsrapporter, samt at dialogen om håndtering av avvik ikke har vært tillitvekkende. Bufdir krever tilbakebetaling fra leverandører i ulike sammenhenger. Det kan være i tilfeller der det avdekkes lavere grad av faglærte enn det som er forutsatt. Det har også blitt gjort overfor den aktuelle leverandøren når det gjelder rammeavtale. I den aktuelle saken var jenta av Bufetat region sør plassert hos Næromsorg gjennom et enkeltkjøp utenfor rammeavtalen, og Bufdir opplyser at det i det enkeltkjøpet er vurdert som ikke hensiktsmessig å forberede krav om tilbakebetaling for et relativt kortvarig opphold. Som representanten kjenner til, har regjeringen satt i gang en helhetlig gjennomgang av rammene for det private barnevernet. Hensikten er å sørge for riktig bruk av de aktørene, effektiv ressursbruk og at barna får et best mulig tilbud, selvsagt, samt at barnas og familiens rettssikkerhet blir godt ivaretatt. Det arbeidet inkluderer institusjonsområdet. I tillegg til det arbeidet som gjøres i Barne- og likestillingsdepartementet med å gå igjennom det private feltet på barnevernsområdet, har også Nærings- og fiskeridepartementet nedsatt et offentlig utvalg som kartlegger pengestrømmene i offentlig finansierte velferdstjenester. Utvalget skal foreslå løsninger som kan sørge for at offentlige midler i størst mulig grad går til produksjon av faktisk velferd, og hvordan uønsket skattetilpasning i selskaper som i all hovedsak er finansiert av offentlige midler, kan hindres. Private leverandørers utbytte vil også bli nærmere vurdert her. Dette er et nødvendig arbeid som jeg har stor forventning til at sikrer oss mulighet til fortsatt å levere et mangfold av tilbud. Det viktigste er at det gir barna et kvalitativt godt tilbud, samtidig som man kan være sikker på at de offentlige midlene blir brukt på en best mulig og effektiv måte.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-09:
La meg gå litt mer i detalj på å svare på hvorfor. Bufdir gikk nettopp inn i det med samme tilnærming som representanten Moxnes har. Det har vært en svært tett dialog med Næromsorg sør i tiden etter at jenta var plassert der, der oppmerksomheten var rettet mot leveranser og krav. Man vurderte om man skulle kreve tilbakebetaling. Man fant ut at den korte oppholdstiden var en faktor sett opp mot ressursbruken ved krav om tilbakebetaling. Det ble vurdert at et krav ikke ville dekke inn det som arbeidet med kravet ville koste etaten. Jeg kan forsikre representanten om at dette var en alvorlig sak, det ble vurdert tilbakebetaling, men man fant at ut fra kost–nytte ville det ikke være formålstjenlig i dette tilfellet. Fylkesmannsrapporten kom jo da også et halvt år senere.
Linda Hofstad Helleland (Høyre), 2019-01-09:
Det er det vi nå går grundig inn i. Én ting er at vi derfor går igjennom pengestrømmene på dette feltet nå, men på det private barnevernsfeltet går vi også ned i dybden og ser på regnskapene. Vi vil komme tilbake med en vurdering av hvilke disponeringer de selskapene har, for å få vite mer om et felt som jeg mener man ikke har kjent godt nok til. Jeg vil hevde at sånne saker får økonomiske konsekvenser for disse selskapene. Bufetat region sør har jo ikke gjort noen nye plasseringer hos den aktuelle leverandøren. Det får jo store økonomiske konsekvenser for dem. Det er viktig. Det er det offentliges ansvar å gi gode tjenester til disse barna, og det vil selvsagt få konsekvenser når selskaper ikke leverer det tilbudet som de er satt til å skulle gi.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-09:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til klima- og miljøministeren: «Med det uttaket av ulv som regjeringen legger opp til, vil det ikke være mulig å komme ned på bestandsmålet for ulv slik Stortinget har fastsatt det. Hvorfor velger regjeringen å unnta Hobølreviret fra jakt på tross av rovviltnemndenes anbefalinger?»
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-09:
Jeg merker meg at statsråden og regjeringen legger inn nye tolkninger og vurderinger knyttet til naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen avhengig av hvordan det passer deres eget formål, helt uavhengig av den grundige gjennomgangen Stortinget faktisk har hatt både av Bernkonvensjonen og av naturmangfoldloven, og for så vidt også helt uavhengig av den dommen som nettopp er avsagt i byfogdembetet, som var nokså grundig på at ulvesone eller ikke, det er bestandsmålet som teller, og det som så langt er gjort, ligger godt innenfor Bernkonvensjonen og naturmangfoldloven. Grunnen til at jeg spør om Hobøl-reviret, er at det er et lite revir, fire–fem ulver, men det har en innavlsgrad som er dobbelt så høy som gjennomsnittet i Norge. Derfor har rovviltnemndene et godt faglig grunnlag for å si at det reviret bør tas ut. Det er ikke noen genetisk viktige individ, det er stor innavl, og det er et revir som absolutt burde blitt tatt ut. Hvorfor blir ikke Hobøl-reviret tatt ut?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2019-01-09:
Hobøl-reviret besto av fem ulver – det består nå kanskje av fire, tispa har vandret ut. Men ærlig talt, det er et revir som består av ulv som er både halvsøsken, tante og nevø til hverandre. Det er så innavla som det går an å få det, og allikevel synes åpenbart regjeringen at det er så viktig å ta vare på disse innavlede individene at en skal gå utover de vedtakene Stortinget har gjort om bestandsmål. Kan statsråden forklare meg hva det er som er så genetisk viktig med ulvene i Hobøl-reviret, som vi uten videre kunne tatt ut, og som vi må ta ut dersom vi skal komme ned på det bestandsmålet et bredt flertall i Stortinget har sagt at en skal ned på?
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-01-09:
Naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen stiller spesifikke juridiske krav til felling av ulv. Hensynet til bestandsmålet alene er ikke et tilstrekkelig grunnlag for felling. Det må for det første være en sterk nok grunn til fellingen. Det dreier seg om en kritisk truet dyreart i Norge som har krav på beskyttelse, og kravene til felling i loven og konvensjonen er strenge. En grunn til felling kan være at det er fare for skade av et visst omfang, eller at sterke samfunnshensyn gjør felling nødvendig, det som i loven omtales som «offentlige interesser av vesentlig betydning». For det andre kreves det at utfordringen de aktuelle ulvene skaper, ikke kan løses på en annen tilfredsstillende måte. For det tredje er det et krav at fellingen ikke truer bestandens overlevelse. Disse tre vilkårene er noe annet enn bestandsmålet. Vi skal hele tiden forsøke å ligge så nær bestandsmålet som mulig, men vi må samtidig være innenfor de rammer lovverket setter. Vi kan ikke fatte vedtak som fullt ut er i samsvar med bestandsmålet dersom det er i strid med naturmangfoldloven eller Bernkonvensjonen. Ved motstrid går loven foran bestandsmålet. Representanten spør om hvorfor ulvene i Hobøl-reviret ble unntatt. Etter en grundig vurdering av saken kom departementet til at vilkårene for felling etter naturmangfoldloven bare var oppfylt for Slettås-flokken. Det er en viss grad av konflikt knyttet til alle de tre revirene som omfattes av rovviltnemndenes vedtak. Konflikten knyttet til ulvene i Slettås-reviret skiller seg likevel noe ut, og departementet har etter en samlet vurdering kommet til at det er hjemmel i naturmangfoldloven for å ta ut dette reviret. Konfliktene knyttet til dette reviret har vart i mange år. Slettås-reviret er et revir som har vært stabilt over tid, og som også har hatt et relativt høyt antall dyr i flokken over tid. Det er også et revir der rovviltnemndene gjentatte ganger de siste årene har besluttet uttak.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-01-09:
Så langt i år, bare for å klargjøre det, er det registrert tre ulv, og det er usikkert hvorvidt det er flere i Hobøl-reviret. Men bakgrunnen er den samme som jeg refererte til, at for Slettås-reviret har vi vurdert det slik at det er en begrunnelse i § 18 c gjennom at det er samfunnsinteresser «av vesentlig betydning». I Hobøl anser vi at det ikke er det samme konfliktnivået, selv om det der også har vært konflikter, og ut fra § 18 b og skadepotensial ligger det ikke noe grunnlag i lovverket for å ta ut Hobøl-reviret.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-01-09:
Innavl er et stort problem i hele den sørskandinaviske bestanden. Det er nesten sånn at alle er å regne for helsøsken. Derfor er det vesentlig også å legge opp til en politikk som gjør det mulig å få genetisk viktig ulv inn i den sørskandinaviske bestanden. I den saken som gikk på ulv i Stortinget i 2016, var det vel, var det snakk om at det var behov for å ha inn én ulv hvert femte år. Så det er ikke noe annerledes med denne flokken enn de andre, og uansett må man ha hjemmel innenfor det lovverket som vi har, enten det er § 18 c eller § 18 b. Vår og min vurdering er at i Hobøl er det ikke grunnlag verken etter § 18 c eller § 18 b.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-01-09:
Dette spørsmålet er i hovedsak det samme spørsmålet som spørsmål 9, fra representanten Marit Arnstad. Som nevnt i mitt svar til representanten Marit Arnstad, stiller naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen spesifikke juridiske krav til felling av ulv. Hensynet til bestandsmålet alene er ikke et tilstrekkelig grunnlag for felling. Det er derfor ikke riktig som representanten hevder, at jeg undergraver Stortingets vedtatte politikk. Det må være en sterk nok grunn til fellingen. Det dreier seg om en kritisk truet dyreart i Norge som har krav på beskyttelse, og kravene i loven og konvensjonen til felling er strenge. En grunn til felling kan være at det er sterke samfunnshensyn som gjør felling nødvendig. Vi skal hele tiden forsøke å ligge så nær bestandsmålet som mulig, men vi må samtidig være innenfor de rammer lovverket setter. Vi kan imidlertid ikke fatte vedtak som fullt ut er i samsvar med bestandsmålet dersom det er i strid med naturmangfoldloven eller Bernkonvensjonen. Som tidligere nevnt kom departementet, etter en grundig vurdering av saken, til at vilkårene for felling etter naturmangfoldloven bare var oppfylt for Slettås-flokken. Det er en viss grad av konflikt knyttet til samtlige av disse tre revirene. Konflikten knyttet til ulvene i Slettås-reviret skiller seg likevel noe ut. Konflikten knyttet til dette reviret har vart i mange år. Slettås-reviret er et revir som har vært stabilt over tid, og som også har hatt et relativt høyt antall dyr i flokken over tid.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-01-09:
Statsråd Elvestuen følger opp de vedtakene som er gjort på Stortinget. Det er at vi har et bestandsmål som vi forholder oss til, og så forholder vi oss til den forvaltningen innenfor de rammene vi har i naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen, som jeg har redegjort for tidligere.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-01-09:
Jeg mener at vi skal følge de vedtakene som er gjort i denne salen, og det er at vi har et lovverk, og den loven må vi følge. Naturmangfoldloven er basert på Bernkonvensjonen. Den må vi etterfølge. Så har vi et bestandsmål som vi så skal følge opp, innenfor de juridiske rammene som vi har. Sånn er den politikken som jeg må føre. Det må en statsråd gjøre.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-01-09:
Jeg skal stille følgende spørsmål: «Stortinget har fastsatt et bestandsmål for ulv på 4-6 ynglinger årlig, og rovviltnemndene har foreslått å ta ut tre ulverevir i ulvesonen for å komme ned på bestandsmålet. Hvorfor undergraver statsråden Stortingets vedtatte bestandsmål ved å nekte jakt i Mangen- og Hobølreviret?»
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-01-09:
I går var det en enorm folkelig mobilisering foran Stortinget – ifølge politiet i overkant av 10 000 mennesker. Det var mange som tok turen og sa fra at grensen er nådd, nok er nok. Hovedkravet til dem som kom, var at man skulle gjennomføre Stortingets vedtatte bestandsmål. Det var flere foran Stortinget i går enn Venstre har i totalt medlemstall, så det viser at det var et kjempeengasjement når det gjelder å få gjennomført Stortingets vedtatte bestandsmål. Så vet vi at Ola Elvestuen da han var stortingsrepresentant, ønsket et høyere bestandsmål enn det som ble vedtatt av Stortinget. Da er mitt spørsmål til statsråd Elvestuen: Mener statsråden det er et problem at man ikke når Stortingets vedtatte bestandsmål?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2019-01-09:
Det må jo gjøre – jeg håper i hvert fall at det gjør det – et sterkt inntrykk på statsråd Ola Elvestuen at flere folk enn totalt medlemstall i partiet Venstre tar turen til Oslo, løfter en demokratisk fane, snakker folkestyrets sak om at all makt skal være i denne sal. En folkelig mobilisering burde i utgangspunktet være i Venstres ånd, og når det er den typen folkelig mobilisering, er det viktig at man begynner å lytte og ikke bare overser og overprøver de lokale vedtakene. Noe av grunnen til at det her blir så mye uro, er at folk har følt seg overkjørt gang etter gang. Da er mitt spørsmål til statsråden: Da man etter en hard politisk kamp i 2016 kom fram til at man skulle ha et bestandsmål på 4–6 – et vedtak som Elvestuen på sin side var uenig i, for han ønsket at det skulle være høyere, og vi i Senterpartiet ønsket et lavere bestandsmål, men det ble 4–6 – mener statsråd Elvestuen at det er et problem, eller er det helt greit at vi ikke kommer ned til bestandsmålet på 4–6 ynglinger?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Som representanten Bastholm var inne på, har vi ingen forskriftsregulering i Norge av avl på hund og katt. Det finnes likevel overordnede bestemmelser om temaet i dyrevelferdsloven. Loven krever for det første tilstrekkelig faglig kompetanse hos dyreholder og setter krav til hold og håndtering av alle dyr. I tillegg stiller loven krav om funksjonsfriske dyr som grunnlag for avl. Jeg er kjent med at avlen for enkelte hunderaser likevel har gått i retning av stadig mer ekstreme varianter av bygningstrekk, som også medfører til dels store helsemessige plager for dyrene. Det tar tid å oppnå vesentlige endringer i genetiske egenskaper. Ansvaret for å snu utviklingen påhviler ikke bare den enkelte oppdretter. Også raseklubber og valpekjøpere som etterspør hunder med spesielle egenskaper, må være oppmerksom på utfordringene som følger visse hunderaser. Her kan både hundeklubber og veterinærer og andre bidra med god informasjon overfor mulige valpekjøpere. Blant annet jobber kennelklubbene og raseklubbene for å fremme sunn hundeavl, og de fleste seriøse oppdrettere driver avl innenfor de rammer disse klubbene setter. Det er veldig bra. En del av oppdretterne opererer i liten skala med kun ett eller et fåtall kull i sitt private hjem. Min tidligere statssekretær hadde møte med Kennelklubben, Veterinærforeningen og Mattilsynet i slutten av oktober for å få innspill om utfordringene i hundeavlen og mulige løsninger. Jeg vil følge opp dette ved å vurdere om det er behov for offentlige reguleringer som kan støtte opp om de tiltakene som Norsk Kennel Klub og raseklubbene allerede gjør. Det er viktig at en eventuell offentlig regulering lar seg håndheve, og at det blir et velfungerende samspill mellom offentlige og private aktører på dette området. Jeg er kjent med at det også finnes noen «valpefabrikker», der det oppdrettes og holdes et stort antall hunder under forhold som ikke er i tråd med god dyrevelferd og bestemmelsene i loven. Dette er ikke akseptabelt. Jeg vil derfor vurdere om det kan gjøres egnede tiltak for at Mattilsynet skal kunne fange opp disse virksomhetene. Det er ikke ulovlig å tjene penger på å selge valper i Norge. Jeg går imidlertid ikke inn på bestemmelsene i skattelovgivningen som avgrenser skattepliktig virksomhet, ettersom disse bestemmelsene ligger utenfor mitt ansvarsområde.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Tusen takk for innspillet, men jeg har lyst til å peke på at på både Mattilsynets og Norsk Kennel Klubs hjemmesider ligger det veldig mye god informasjon for dem som ønsker å kjøpe en hund. Hundeloven er noe regjeringen vil se på. Da tar jeg selvfølgelig også med de innspillene som representanten Bastholm nå har. Men jeg har lyst til å peke på at vi allerede har en lov hvor det er veldig klare krav, og Mattilsynet har fått styrket muligheten til bl.a. å omplassere dyr. Man har flere tilsyn, og det er også lettere å gi beskjed til Mattilsynet når man oppdager noe som ikke er som det skal. Etter dyrevelferdsloven skal alle varsle hvis de ser forhold der dyr lider og ikke har det bra. Det er allerede mange ting på plass. Men det må være sånn at hvis man skal gjøre en del av det som representanten Bastholm sier, må man også kunne følge det opp på en god måte og sikre at man får ivaretatt det på en god måte.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-01-09:
Jeg vil igjen peke på at jeg hører hva representanten Bastholm sier, men det er en del utfordringer ved å detaljregulere avl på hund – som håndheving. Hvem skal vedtaket eventuelt rettes mot? Hvilke virkemidler skal brukes? Skal man f.eks. pålegge en uheldig valpekjøper å avlive hunden sin fordi oppdretteren har avlet på hunder med defekter? Et annet alternativ vil kunne være å stille krav til raseklubber og deres avlsstrategier. Det kan forskriftsfestes et krav om at alle raseklubber må ha en egen avlsstrategi. De fleste klubbene har allerede laget en strategi eller er i ferd med å utvikle en. Et offentlig krav vil selvfølgelig gjøre den videre oppfølgingen i regi av hundemiljøene mer forpliktende. Vi ser på dette, og jeg vil ta med det representanten tar opp. Men som jeg sa i stad: Det er forskjeller. Det er noen som driver stort, og det er noen som har kanskje ett eller to valpekull. Det handler om hvordan man skal forholde seg til det. Stortinget har bedt om at vi skal se nærmere på hundeloven, og jeg tar med de innspillene representanten har kommet med.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2019-01-15:
På vegne av meg selv vil jeg framsette et forslag som handler om Libya-krigen og bruk av norsk forsvarsmakt i utlandet, og et forslag som handler om å hindre misbruk av godtgjørelser for stortingsrepresentanter.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-01-15:
Til representanten Nordlund: Jeg vet selvfølgelig at det er regjeringen som gjennomfører, etter Stortingets vedtak, men Stortinget må jo sørge for at regjeringen har de hjemler som skal til for at man kan gjennomføre det som er Stortingets vedtak, og det er det denne saken dreier seg om. Skal vi ha hjemmelsgrunnlag for å kunne sikre at valg gjennomføres, eller skal vi ikke ha det? Til Sivertsen: Jeg mener at den avklaringen han etterlyser, ligger i teksten i representantforslaget, i begrunnelsen. Der står det tydelig at «bestemmelsen kun skal benyttes til å oppnevne valgstyre for kommuner eller fylkeskommuner i sammenslåingsprosess der den aktuelle fellesnemnda ikke selv har oppnevnt valgstyre etter en utløpt frist.» Det er selvfølgelig det dette gjelder. Det er avgrensningen av den hjemmelen som et flertall her i salen vil vedta i dag.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-01-15:
Forslagsstillerne skriver at bestemmelsen kun skal benyttes til å oppnevne valgstyre «der den aktuelle fellesnemnda ikke selv har oppnevnt valgstyre etter en utløpt frist». Jeg har to spørsmål til statsråden. I hvilke av de kommunene eller fylkene som nå skal ha sammenslåinger, er det at det ikke ligger an til at fellesnemnda oppnevner valgstyre innenfor fristen? Jeg hørte at statsråden var, antar jeg, veldig presis i sitt innlegg, for hun snakket om den fullmakten staten, eller departementet, får til å oppnevne et organ når fellesnemnda ikke selv har gjort det. Mener statsråden at denne bestemmelsen skal kunne brukes til å oppnevne andre organ enn det forslagsstillerne har presisert i sin begrunnelse, altså bare valgstyre?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-01-15:
Først til representanten Greni: Jeg sa i mitt innlegg at Arbeiderpartiet var imot bruk av tvang. Det har vi vært imot, det er vi imot, og det kommer vi til å være imot. Så er jo Senterpartiet relativt angstbitersk hver gang vi snakker om endringer i kommune- og regionstrukturen. Etter Arbeiderpartiets syn kan det jo være slik at det vil være behov for framtidige endringer i den strukturen. Det kan jo være at verden endrer seg i framtiden, og det er vi åpne for. Så kan vi alltids diskutere hvordan det skal foregå. Så langt har vi lagt til grunn at det skal skje med frivillighet, og det har vi altså ingen planer om å endre på. Men grunnen til at jeg tok ordet, var først og fremst at jeg har behov for en oppklaring. I dag behandler vi en lovendring, og som jeg sa i mitt innlegg i sted, kan dette oppleves som en ganske tung inngripen i det lokale folkestyret. Vi har basert oss på en forståelse av hva det forslaget som er fremmet, faktisk betyr. Det står altså i representantforslaget at dette kun skal brukes til å oppnevne valgstyre i de tilfellene der fellesnemnda ikke har gjort det. Det er ikke det statsråden har sagt på talerstolen her i dag. Statsråden har vist til helt andre begrunnelser og omtalte generelt i de tilfellene å oppnevne til organ. Dette må saksordføreren oppklare, for dette er helt essensielt med hensyn til hvordan loven skal forstås og anvendes. Min forståelse er – og hvis jeg tar feil, må noen korrigere meg – at denne lovbestemmelsen kun skal benyttes slik det er beskrevet og begrunnet i representantforslaget: i de tilfellene hvor fellesnemnda ikke oppnevner et valgstyre. For det er det denne sikkerhetsventilen har vært en grunn til, og det er det som er intensjonen med Arbeiderpartiets forslag. Og nettopp fordi dette har vært uavklart, har vi valgt å legge inn en tidsbegrensning på det. Når det nå har oppstått usikkerhet om dette i denne salen, vil jeg bare varsle at Arbeiderpartiet kommer til å støtte subsidiært Senterpartiet og SVs forslag om at forslaget ikke vedtas, fordi det oppfattes – slik det nå er – som en snikinnføring av vide fullmakter, som er noe helt annet enn begrunnelsen som har blitt brukt både formelt og i det offentlige ordskiftet.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2019-01-15:
Jeg vil benytte anledningen til å takke saksordføreren for en avklaring. Og la det da være tydelig: Nå er det gjentatte ganger presist avgrenset, både av undertegnede og av saksordføreren, hva som er begrunnelsen for og hva avgrensningen av det forslaget man behandler her i dag, kan benyttes til. Det eneste som gjenstår nå, er at statsråden gir sin tilslutning til at man har oppfattet den avgrensningen. Og avgrensningen er altså at bestemmelsen kun skal brukes i de tilfellene der fellesnemnda ikke har oppnevnt et valgstyre. Det er den avgrensningen som er gjort. Det ber jeg statsråden bekrefte at hun har oppfattet og er enig i, at det er forståelsen av denne lovbestemmelsen, som mest sannsynlig et flertall på Stortinget i dag kommer til å vedta. Så vil jeg benytte anledningen til å oppfordre flertallet til allikevel å stemme for tidsbegrensningen til Arbeiderpartiet.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-01-15:
Fylkesreformen har vært en krevende prosess for alle fylker. De har lagt ned veldig mye både politisk og administrativ energi på disse prosessene, og alle ønsker seg nå arbeidsro til å videreutvikle fylkeskommunale tjenester, til å ta fatt på de nokså begrensede nye oppgavene de har fått, de nye oppgavene de forhåpentligvis får, samt å jobbe med oppgaven som regional utviklingsaktør. Hvis regjeringen ikke planlegger nye tvangssammenslåinger i den nærmeste tiden, er dette en helt uaktuell problemstilling, for den utfordringen den var ment å løse i Troms og Finnmark, er jo en utfordring som ikke lenger eksisterer. De fleste på talerstolen her i dag har vært enig med meg i at det beste ved en ordinær lovendring er at den kommer som en lovproposisjon til Stortinget. Hvorfor blir ikke denne saken nå avvist og lagt fram på en ordentlig måte fra regjeringens side?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2019-01-15:
Jeg er veldig glad for at Arbeiderpartiet nå har slått fast at de fortsatt står på frivillighetslinjen. Men det var grunn til å bli bekymret når de i merknader skriver om nye runder i kommune- og fylkessammenslåinger. Senterpartiet har ingenting imot kommune- og fylkessammenslåinger hvis det er frivillig, og hvis det kommer et lokalt initiativ nedenfra, men når jeg leser «nye runder», ser jeg for meg at noen mener det skal tas initiativ til nye runder à la det vi har hatt, og det håper jeg endelig vi unngår. Og til representanten Lauvås: Ja, jeg er betydelig mer bekymret for dagens regjering enn jeg er for Arbeiderpartiets politikk på dette området. Og jeg blir ekstra bekymret når jeg ikke har fått noe svar fra Kristelig Folkeparti i salen i dag på utfordringen min om hvor de egentlig står i frivillighetsprinsippet. For Kristelig Folkeparti uttrykte i innlegget i dag at de mente dette ikke lenger var aktuelt i den aktuelle saken i Finnmark, og det er vel alle enige om. Men så sier de at det er ingen garanti for at situasjonen ikke kan komme igjen en gang i framtiden, og jeg ser vanskelig for meg at den kan komme igjen uten at det da blir fattet nye tvangsvedtak. Det er vel ingen som slår seg sammen frivillig, som ikke klarer å oppnevne en valgnemnd. Så jeg hadde blitt veldig beroliget hvis Kristelig Folkeparti også kunne slå fast at de står på det frivillighetsvedtaket vi var sammen om når det gjelder kommunesammenslåing, og at vi ikke kan forvente nye tvangssammenslåinger verken av kommuner eller fylker i inneværende periode, at både kommuner og fylker nå skal få arbeidsro til å jobbe med videreutvikling av tjenestene sine, at fylkene skal få jobbe med å løse de nye oppgavene de får pålagt, og ikke minst at de får jobbe med regional utvikling på fylkesnivå og næringsutvikling i alle norske kommuner, noe som har blitt satt på vent fordi altfor mye energi over flere år har blitt brukt på kommunereformen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-15:
Dette forslaget ble fremmet på et tidspunkt da man kunne se for seg at det kunne være bruk for det. Det er grunn til å kritisere regjeringen for ikke å ha sett dette tidligere. Det er på en måte en sjølforskyldt situasjon man har kommet i, fordi man har gjennomført dårlige prosesser for tvangssammenslåing av fylker og kommuner. Man har ikke snudd prosessene, sjøl om man har skjønt at dette var sterkt uønsket lokalt og altså ikke noen styrking av lokaldemokratiet. Men problemet for regjeringen – og for Arbeiderpartiet – er at nå er dette forslaget ikke relevant lenger. Derfor er det ingen grunn til å støtte det. Det kan være grunn for regjeringen til å fremme et slikt forslag – å ha høringsprosess og gjennomføre en vanlig lovendring – fordi det har vist seg at man kan komme i en slik situasjon, i hvert fall hvis man har tenkt å fortsette å tvangssammenslå fylker og kommuner. Men nå er det ikke nødvendig. Det er kommune- og fylkestingsvalg til høsten. Alle har nå gjort det man ved dette lovvedtaket skulle ønske å fange opp. Og det er altså gjort uten en grundig prosess på forhånd. Det er jo ingen ønskelig situasjon. Det hender at stortingsrepresentanter fremmer lovforslag som ikke har vært til utredning i regjeringen, men de aller fleste av dem blir fremmet på grunnlag av f.eks. en NOU eller spørsmål som har vært diskutert og utredet lenge. Men her er det altså ingen grunn til å gjøre et hastevedtak, verken om en permanent lovendring, som regjeringspartiene foreslår, eller om en midlertidig unntaksordning, som Arbeiderpartiet foreslår. Jeg mener derfor at ingen av punktene i forslaget bør vedtas. Om regjeringen sjøl mener det framover er behov for å utrede en slik hjemmel, syns vi det er helt greit at regjeringen går i gang med det arbeidet. Så til det representanten Greni tok opp: Hvorfor skulle vi trenge en slik hastehjemmel nå, hvis ingen har planer om å fortsette med å tvangssammenslå fylker og kommuner? Det har Stortinget vedtatt som styrende for denne perioden. Det er flere år til neste gang det er et kommune- og fylkestingsvalg der en slik situasjon skulle kunne oppstå igjen. Derfor er det helt umulig å akseptere forklaringen om at dette må skje på den måten som det nå gjøres. Grunnen til at vi i SV mener at det kan være grunn til å se på dette, er det som har vært et av hovedargumentene for regjeringspartiene, nemlig å sikre at befolkningen skal ha mulighet til å avgi stemme ved valg. Det er vi veldig enig i. Men som sagt: Det er prosessen bak dette som har gjort at man kom i den kritiske situasjonen som var en periode, men som nå ikke lenger er til stede. Derfor kommer SV til å stemme imot både regjeringspartienes forslag og Arbeiderpartiets forslag – rett og slett fordi det ikke er nødvendig å gjøre dette nå. Det er ingen situasjon som dette akutte lovforslaget skal møte. Det er tid til å utrede dette grundig og komme tilbake til Stortinget med det – hvis man på et mye grundigere grunnlag enn det man har i dag, skulle konkludere med at det skulle være nødvendig med en slik hjemmel.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-15:
SV er veldig enig i at vi må sikre at alle får deltatt i valg og stemt ved fylkestingsvalg, men det er veldig vanskelig å få tak i noen som helst slags begrunnelse for at statsråden fremdeles mener det er riktig å ha en sikkerhetsventil, som hun kaller det, for «ingen», som hun selv sa, fordi den ikke kommer til å bli brukt nå. Kan statsråden gi en eneste god begrunnelse for at man skal behandle en endring i loven som er så omfattende og vid som denne lovbestemmelsen faktisk er, uten at den har blitt utredet, uten at den har vært på høring, og uten at statsråden eller representanter for dem som har fremmet forslaget, har avgrenset den på noen som helst slags måte? Det er en vid hjemmel. Hvilken begrunnelse er det som er så sterk nå at man f.eks. forbigår utredningsinstruksen i denne saken?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-15:
Grunnen til at jeg tar ordet, er svaret fra statsråden, som altså pekte på at her har fylkestingene etter inndelingsloven plikt på seg til å oppnevne en fellesnemnd som skal jobbe. Det er riktig, så det er et pliktbrudd hvis man ikke gjør det. Men det har jo også vært reist ganske kvalifiserte og tunge juridiske betenkeligheter rundt den prosessen som har vært kjørt rundt fylkessammenslåingen, særlig i Troms og Finnmark, om manglende utredning fra regjeringens side som grunnlag for det vedtaket som da ble gjort. Da synes jeg det er litt drøyt at man nå viser til den type formaliteter – når situasjonen er avklart. Hadde situasjonen ikke vært avklart, så hadde SV kommet til å støtte Arbeiderpartiets forslag, for det kunne vært begrunnelse for det hvis situasjonen hadde vært uavklart, men den er ikke det. Statsråden sier sjøl at det er «ingen», og SV avviser ikke at det kan være behov for en slik hjemmel. Men da må vi ta den tida vi trenger for å utrede det ordentlig, når vi har den tida, for den akutte situasjonen er avverget. Det er da jeg er veldig kritisk til det statsråden sier, for jeg mener at det ikke nå lenger er noen god begrunnelse for et hastevedtak basert på representantforslag – uten utredning eller henvisning til noen form for forberedende lovarbeid gjennom NOU eller noen ting. Dette er en paragraf med en ordlyd som det er vanskelig å se bredden og konsekvensen av. Statsråden sier det er en slags nødventil som bare skal brukes i helt spesielle tilfeller. Jeg håper det, men det hadde vært fint å vite hvordan den faktisk var tenkt anvendt, og at det var drøftet juridisk bredere hvordan det skulle gjøres. Jeg forstår heller ikke hvorfor regjeringen mener at dette skal gjøres akkurat på denne måten. Jeg regner med at – for å si det sånn – bakgrunnen for representantforslaget kommer fra regjeringen, jeg antar det. Jeg håper i hvert fall at dette ikke er noe man har sittet og snekret på bakrommet her på Stortinget, for da gjør det jo saken enda verre. Så jeg synes den formelle begrunnelsen statsråden ga, var dårlig. Jeg synes den aktuelle situasjonen som utløste saken, nå ikke er til stede, og da er det ingen grunn til å stemme for verken regjeringspartienes eller Arbeiderpartiets forslag.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-01-15:
Da dette representantforslaget ble fremmet, var det høyst akutt. Det må heller ikke denne salen glemme. Da hadde vi et fylkesting i Finnmark som nærmet seg ganske sterkt fristen for at man kunne få sette ned en valgnemnd så man kunne foreta lovlige valg i Norge. Det er nå engang Stortingets jobb å passe på at så blir gjort. Så er jeg veldig glad for at denne akutte situasjonen ikke er der i dag. Det tror jeg vi må glede oss over alle. Men vi har ingen garanti for at en akutt situasjon ikke kan komme igjen en gang i framtiden. Det var faktisk en situasjon der et fylkesting skulle kunne motsette seg flere lovlig fattede vedtak i Stortinget. Så det var en meget spesiell situasjon. Ja, det ideelle er å komme med et lovforslag, men de representantene som fremmet dette representantforslaget, var alvorlig bekymret for situasjonen og for det å avholde valg. Kritikken mot regjeringen stiller jeg meg ganske uforstående til, for dette var en situasjon som utviklet seg, og det var ikke regjeringen som ikke ville få satt ned fellesnemnd og få gjort de tingene som skulle gjøres. Det var vedtak i fylkestinget – det bør vi huske på. Så ble jeg utfordret av Senterpartiet på dette med tvangsvedtak. Kristelig Folkeparti har hele tiden vært for tvangsvedtak når det gjelder sammenslåing av regionene, men mot tvangsvedtak når det gjelder sammenslåing av primærkommuner. Det er vedtak vi fremdeles står på. Sist gang vi var samlet i denne sal, refererte faktisk også statsråden akkurat til det, at kommunestrukturendringer må fortsette i denne perioden, men det skal være tuftet på frivillige løsninger. Det er en mye større debatt, og vi skal ikke inn på den debatten i dag, men det er i hvert fall en tilbakemelding. Jeg vil igjen presisere at representantforslaget kom med basis i en akutt situasjon, og jeg er glad for at den akutte situasjonen er over.
Torhild Bransdal (Kristelig Folkeparti), 2019-01-15:
Enda en gang skal jeg uttrykkelig slå fast akkurat det jeg sa i mitt innlegg i stad. Hvis Senterpartiet ikke hadde vært så opptatt av å tillegge oss motiv som vi ikke har, at vi ikke står for utvikling av kommunene, så hadde jeg kanskje blitt hørt. Kristelig Folkeparti har stått – og står – for tvangsvedtak når det gjelder regioner. Men slik jeg ser situasjonen nå, er den runden vel overstått. Vi var med på et vedtak om at framtidige kommunestrukturendringer skulle skje frivillig, og det er per i dag vår uttalte politikk. Noe annet vet ikke jeg. Så jeg håper Senterpartiet hører det nå, og at vi sammen kan stå for utvikling av våre lokalsamfunn. Der har vi har faktisk det samme målet, selv om vi er ulike partier.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-15:
Til det første spørsmålet: Alle har nå opprettet valgstyre. Det er veldig bra. Det vi dessverre har sett – og det er ikke begrenset til der det har vært tvangssammenslåinger, det har også vært tilfellet der det har vært frivillig sammenslåing – er at fellesnemnda har lagt ned sitt arbeid. Vi går ut fra at alle nå forholder seg til de lovpålagte regler som er, at man gjennomfører et valg. Fellesnemnda for Troms og Finnmark er akkurat oppnevnt. De har ikke begynt å gjøre sitt arbeid utover valg av et valgstyre. Men skulle vi komme i en situasjon der man ikke kommer videre, og der man legger ned sitt arbeid, vil departementet kunne tre inn. Jeg håper ikke det vil skje. Jeg mener at dette arbeidet skal gjøres lokalt, og jeg mener at det er en veldig sterk begrensning. Ordlyden i lovforslaget er «lovpålagde organ». Det forutsetter altså at folkevalgte organ bryter loven.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-15:
Denne regelen er ment for det tilfellet at en fellesnemnd – både ved frivillighet og ved tvang – skulle komme til å legge ned sitt arbeid. Vi har jo sett det i Hamarøy, Narvik og Tysfjord at fellesnemnda la ned sitt arbeid fordi de var uenig i en grensejustering. Det var i utgangspunktet en frivillig sammenslåing der dette oppsto. Vi går ut fra at på alle steder hvor man har valgt valgstyre, vil arbeidet gå som normalt. Denne regelen kommer ikke i bruk. Det er altså kun for det tilfellet at man legger ned sitt arbeid, at man boikotter det man har som lovpålagt oppgave å gjennomføre. Det er altså i helt spesielle tilfeller, og da mener jeg at vi lever veldig godt med å ha denne unntaksbestemmelsen, fordi det handler om å sikre folks demokratiske rett til å delta i valg.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-15:
Jeg er helt uenig i premissene. Dette er ikke en omfattende hjemmel. Den er begrenset til de tilfeller der et folkevalgt organ bryter loven. Det skjer nesten aldri. Jeg har ikke opplevd det før vi i høst opplevde at et fylke brøt loven, og vi har hatt lovlighetskontroll på fylkestingsvedtaket i Finnmark. Det forutsetter at et folkevalgt organ bryter loven. Det skjer nesten aldri. Vi har altså opplevd det én gang, og det er den eneste gangen jeg kan huske at det har skjedd. Den er heller ikke inngripende i den forstand at man jo ikke overtar lokal vedtaksmyndighet. Det er fordi man nekter å benytte lokal vedtaksmyndighet, og da handler det om å sette borgernes rett til å stemme ved valg foran retten til å boikotte og opptre lovstridig. Og da mener jeg at begrunnelsen er til stede for å opprette denne sikkerhetsventilen – i fall man skulle oppleve at et valgstyre legger ned arbeidet, at en fellesnemnd legger ned arbeidet. Jeg er imot adhoclovgivning, så jeg mener at en slik sikkerhetsventil er godt begrunnet med det eksemplet vi har, men at den forhåpentligvis ikke blir benyttet.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-15:
Jeg vil benytte sjansen til igjen å minne representanten Lauvås og også representanter fra Senterpartiet som gjentatte ganger i alle medier framhever at dette er regjeringens prosjekt, og at Venstre og Kristelig Folkeparti nærmest har slengt seg på – det var vel uttrykket som var brukt – om at sånn er det ikke. Regionreformen er initiert av Stortinget, vedtatt av Stortinget, og kartet er tegnet av Stortinget. Vi har fra regjeringens side lojalt gjennomført de vedtak som er fattet i etterkant. Vi har et oppdrag fra Stortinget, som ikke innbefatter å opprette organ der de folkevalgte lokalt ikke gjør det. Når jeg brukte ordet «organ», er det fordi det er brukt i lovteksten. Til representanten Sivertsen vil jeg si at det er ikke bare sånn at jeg er enig i forståelsen. Det er slik juridisk metode er. Man går til lovteksten, og hvis man ikke finner gode nok svar der, går man til forarbeidene til loven. Forarbeidene til loven er klinkende klare, og de som vil, kan prøve å fortolke seg ut av at det kun er i de tilfeller hvor man lokalt ikke oppretter valgstyre, at denne hjemmelen kommer til anvendelse. Det er også begrunnelsen for at dette er en veldig begrenset regel, som forhåpentligvis ikke trenger å bli benyttet. Men hensynet til at folk skal få avgi stemme, er viktigere enn hensynet til folkevalgte som bryter loven.
Monica Mæland (Høyre), 2019-01-15:
La meg også få takke for debatten og innspillene. Jeg opplever at interpellanten etterlyser mer satsing på samferdsel, infrastruktur, bredbånd, kompetanse og innovasjon, flere næringspolitiske virkemidler, desentraliserte oppgaver og flere statlige arbeidsplasser ut av Oslo. Mitt svar er at dette leverer regjeringen på. Så kan man fra opposisjonen – spesielt fra interpellantens parti – selvsagt mene at det er for lite. I så fall vil jeg føye til at det er en ganske nådeløs dom over egen politikk i posisjon. Jeg opplever at interpellanten er uenig i at kommunesammenslåing er svaret, og at hun mener at seks kommuner er bra – jeg er uenig. Jeg mener at størrelse betyr noe. Jeg mener at det er påfallende hvor mange samarbeid kommuner kan ha, om barnevern, innkjøp, skole og mange andre viktige oppgaver, men man kan ikke samarbeide om et kommunehus og en rådmann. Jeg mener at mindre bruk av penger på kommunehus og rådmenn er bra. Da kan man bruke mer penger på tjenester til folk og kapasitet. Ikke minst det å ha kapasitet til å planlegge for næringsutvikling, sysselsetting og bosetting krever at man har mennesker som kan jobbe med dette, at man har kompetanse. Jeg tror da at størrelsen på kommunene betyr noe. Jeg mener at man har mye å tjene på å samle krefter. En av mine hovedbekymringer er SSBs framskriving av andelen yrkesaktive. Hvis vi ser 10–20 år fram i tid, kommer andelen yrkesaktive til å vokse bare rundt de store byene. Hva betyr det? Jo, det betyr at vi i resten av landet må jobbe for sysselsetting, for unge mennesker kommer til å flytte dit de får jobb. Veldig mange ønsker å flytte hjem, men det fordrer at de og partneren får jobb. Da må noen jobbe med dette, og de «noen» må være i kommunene. Jeg mener også at fylkeskommunene trenger flere virkemidler. Norge er forskjellig. Det å ha generelle, gode virkemidler er viktig. Skattenivået betyr mye for privateide bedrifter i fjellregionen i Valdres, på samme måte som det gjør det i Bergen og i Alta. Men det er også viktig at vi har spesielle satsinger for bioøkonomi, reiseliv, industri og hav. Det er å ta inn over seg at Norge er forskjellig, og at utfordringene er forskjellige. Folk kommer til å bo der de får jobb, og da må vi sørge for jobbskaping i privat sektor. Det er ikke slik at noen straffes fordi de er små. Vi har et inntektssystem som tar inn over seg at vi har distriktsutfordringer og distriktsulemper. Det skal vi selvsagt ha, men først og fremst må verdiene skapes gjennom sysselsetting.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-15:
Jeg slutter meg helt til det representanten Heidi Greni fra Senterpartiet sa. Når jeg tar ordet, er det fordi det er så alvorlig at det er nødvendig å si ifra fra denne talerstolen, slik at grasrota også har noen representanter i denne salen. Det som statsråden nå sa om fylkestinget i Finnmarks brudd med loven, må jeg si er noe av det sterkeste jeg har hørt, når vi samtidig vet at det er det som stortingsflertallet, regjeringspartiene pluss Kristelig Folkeparti, har gjort her i denne salen når det gjelder vedtak om tvangssammenslåing av Finnmark og Troms, som er ulovlig. Ingen har benektet den grundige utredningen som professor Eivind Smith har gjort på det punktet. Det er en så dårlig prosess at den er helt uvirkelig. Det er en så grov overkjøring av viljen til Finnmarks befolkning, som har sagt ifra gjennom folkeavstemning, og befolkningen i Viken, som har sagt ifra i forbindelse med galluper. I den siste gallupen hadde man bare 14 pst. støtte. Dette er en så grov overkjøring at det gir en avmakt, det gir en forakt for folkestyret som vi kommer til å slite med lenge. Nå skal en kjøre igjennom en hasteendring av loven for å sikre at vil du ikke, så skal du! Det minner meg om det gamle ordtaket som vi har i Vestfossen: «Virru’kke så skarru, sa kjerringa og heiv ut katta.» Det er altså en vilje til å bruke makt som er så stor! Jeg var også i denne salen i 1995. Den gangen var det Arbeiderpartiet som sto for maktlinja og tvangslinja, men de var ikke villige til å bruke en sånn makt som dagens regjering. Den gangen var lederne for Høyre imot tvang og imot slik makt. De sto på frivillighetslinja. Nå viser de sitt ansikt, som er så sterkt at de er villige til å kjøre på. Bare de får med seg den høyreorienterte delen av Kristelig Folkeparti, kjører en dette igjennom og tror at dette skal føre til et grunnlag for en drift av kommuner og fylkeskommuner som skal gi effektivitet, og som skal gi nøkternhet i bruken av penger. Dette er en så grundig feilvurdering at det ikke kan sies klart nok. At en er villig til å bruke dette, er jo det dårligste grunnlaget en kan ha for et demokratisk samarbeid! Når regjeringa endrer loven når det gjelder oppnevning av valgstyrer, er det fordi det ikke skal være noen tvil: Alle de som protesterer på tvangsvedtak, skal vite at den vil bruker de nødvendige tvangsmidlene mot dem – og bare sette dem til side. Det er sterkt, det er utrolig sterkt, og jeg hadde ikke trodd at Kristelig Folkeparti skulle være med på et slikt vedtak når jeg kjenner historien fra 1995, da det var frivillighet som var linja fra noen av de partiene.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-01-15:
Når jeg ba om ordet, var det på grunn av hilsenen fra Arbeiderpartiet. Jeg hadde ikke trodd at jeg skulle være nødt til å ta det, men når Arbeiderpartiet her fra talerstolen velger å bruke «angstbitersk» om Senterpartiet, må jeg ta en liten hilsen. Senterpartiet er for at endringer i organisering av kommuner og fylkeskommuner sjølsagt skal skje framover, men det skal komme nedenfra. I mitt valgdistrikt i Buskerud har vi flere områder hvor positive prosesser nettopp på det skjer under ledelse av Senterpartiet, og en får en forståelse for at endringene er nødvendige, og at endringene er riktige. Det som denne saken viser, med det forslaget som Arbeiderpartiet har kommet med, er at om Senterpartiet er angstbitersk, så er Arbeiderpartiet vaklevorent – en vet ikke hvilket bein en skal stå på. Sjølsagt henger det sammen med at det er stor uenighet i Arbeiderpartiet, som naturlig er. Jeg hadde håpet på at Arbeiderpartiets linje nå kunne være mer fast, mer i tråd med det som representanten Martin Kolberg sier i gjentatte sammenhenger, at her må Arbeiderpartiet opptre med en fasthet, basert på frivillighet, for det er det som vil kunne gi et godt samarbeid med Senterpartiet rundt omkring i det vidstrakte land. Jeg håper at en legger til side den vaklevorenheten, og at en kan ta en ideologisk klar avklaring i disse spørsmålene, som i andre spørsmål, for dette er noe av hele problemet for Arbeiderpartiet i dag, at det er en manglende avklaring internt. Jeg er glad for det som representanten Sivertsen nå sa, at Arbeiderpartiet subsidiert vil støtte Senterpartiet og SVs forslag. Det er hyggelig, men jeg synes det var leit at Arbeiderpartiet i innstillinga kommer opp med et forslag som vel egentlig har som formål å lette trykket på den interne diskusjonen i Finnmark Arbeiderparti, og at en dermed skal komme videre med det. Senterpartiet er ikke angstbitersk. Vi arbeider for sakene nedenfra, og jeg ønsker at Arbeiderpartiet skal bli mindre vaklevorent i disse sakene – som i en del andre saker – framover. Så er det sagt.