trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Først vil jeg få presisere at det også i denne regjeringa har vært jobbet meget aktivt med denne problemstillinga. Verdal kommune har søkt om et ekstraordinært statstilskudd på 60 mill. kr i forbindelse med bygging av dypvannskai på Ørin. Dette tilsvarer omtrent det totale beløpet som Kommunal- og regionaldepartementet har til disposisjon pr. år til slike formål. Det har vært gjennomført flere møter med politisk ledelse i Olje- og energidepartementet, Fiskeridepartementet, Forsvarsdepartementet og Nærings- og handelsdepartementet der det har vært sett på muligheten til å få til en samfinansiering, uten at det har ført til en endelig løsning for prosjektet. Det er bl.a. vist til at det er viktig å få avsluttet et pågående utredningsarbeid for utvidet havnesamarbeid i hele Trondheimsfjorden. I denne utredningen drøftes det bl.a. i hvilket omfang Verdal eventuelt vil kunne bli en avlastningshavn for Sør-Trøndelag og Trondheim havn. Den generelle sysselsettingssituasjonen i Verdal og utfordringene i så måte ble ellers drøftet på et større møte i Verdal i begynnelsen av august i år. Der lovet jeg å se på muligheten til å bidra økonomisk til en nyskapings- og utviklingsprosess i Verdal, knyttet direkte opp til næringsutvikling. En søknad fra Verdal kommune er nå under behandling i departementet. Nord-Trøndelag fylkeskommune og Verdal kommune er kontaktet for å sikre nødvendig dokumentasjon for en god behandling av søknaden og en best mulig prosess i det videre arbeidet. Utredningsarbeidet om havnesamarbeidet og nyskapings- og utviklingsprosessen vil begge etter mitt syn ha stor betydning for i hvilken grad det er behov for et kaianlegg av den størrelsen det er lagt opp til i den søknaden som er forelagt Kommunal- og regionaldepartementet.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Det kan jeg rett og slett ikke svare på i dag, for det første fordi vi vil se på utredningen for øvrig i forhold til havnesituasjonen og det som skjer i Trondheimsfjorden i forhold til Sør-Trøndelag og Trondheim havn, og for det andre fordi, som jeg sa, den søknaden som ligger inne til behandling, er på 60 mill. kr, altså det beløpet som Kommunal- og regionaldepartementet har til disposisjon totalt for ett år. Det sier seg selv at det er svært mye penger. Dessuten er det slik at vi i hele denne prosessen har hatt og har god kontakt med Verdal kommune og Nord-Trøndelag fylkeskommune både på politisk og administrativt nivå. Det kommer vi til å fortsette å ha. Personlig har jeg stor tro på den søknaden som nå ligger inne, om å få gjort noe i forhold til næringslivet og sysselsettingssituasjonen i Verdal, noe jeg anser som meget nødvendig. Der ønsker vi å bidra fra vår side, slik jeg også har sagt til dem i direkte møte i august tidligere i år.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2000-11-01:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «En iransk familie har fått avslag på søknad om opphold 26. september 2000. Omgjøringsbegjæring er sendt, og SOS Rasisme konkluderer med at denne familien ikke bør sendes tilbake til Iran. Det legges særlig vekt på kvinners forhold i Iran, og dermed situasjonen til datteren på 16 år. Datteren har på eget initiativ tatt opp sin sak i form av brev til Kongen og ønske om å møte ansvarlig statsråd. Hva er departementets vurdering av forholdene i Iran og datterens situasjon?»
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2000-11-01:
Jeg takker for svaret, og for så vidt også for det positive innholdet i det – at det ennå er tid til å gjøre noe her, og at det vil komme en avgjørelse i løpet av november måned. Men jeg kan likevel ikke fri meg for å sitte med litt av den samme følelsen som jeg vet at støtteapparatet til denne familien sitter med, og som også SOS Rasisme og Amnesty International har pekt på, at nettopp denne oppmykingsprosessen i forholdet mellom Norge og Iran – som jo er positiv og god – fører til at iranske flyktninger i Norge nesten konsekvent får negative svar på sine asylsøknader. Når det gjelder det ministeren selv understreket, og som også ble understreket i svaret på et spørsmål som ble stilt i spørretimen den 24. mai om dette med menneskerettighetsspørsmålene i Iran, vil jeg spørre mer på generelt grunnlag: Drukner enkeltmenneskers skjebne i ønsket fra norske myndigheter om å normalisere forholdet til Iran?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2000-11-01:
Jeg har merket meg og er glad for at ministeren spesielt tok opp dette med kvinners situasjon i Iran. I dette tilfellet – selv om vi ikke kan gå direkte inn på saken – har familien en datter på 16 år som ufrivillig er kommet opp i denne situasjonen, en datter som er barn i Norge, men som ikke vil være barn når hun kommer tilbake til Iran. Jeg vil på generelt grunnlag spørre ministeren om hun vil imøtekomme den utfordringen som er kommet fra denne jenta.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til helseministeren: «Over lang tid har det vært problemer med å få god nok legedekning i distriktene. Det å være primærlege i kommunene er en viktig jobb i norsk helsevesen som legestudiet bør sette større fokus på. Hvordan kan Helseundersøkelsen i Nord-Trøndelag bidra til at det blir utdannet flere leger som ser det som en utfordring å være kommunelege?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg takker statsråden for svaret – et svar som jeg er veldig godt fornøyd med, særlig fordi satsingen på HUNT gjør at Nord-Trøndelag og Verdal blir en viktig del av et samfunnsmedisinsk miljø i regionen, og det synes jeg er veldig bra. Jeg har merket meg at fastlegeordningen vil spille en stor rolle i forhold til legerekrutteringen. Praksisplassene i kommunene krever stabile forhold, og fastlegeordningen vil, som statsråden sier, bidra til det. Mitt spørsmål blir imidlertid: Hvis fastlegeordningen ikke gir den ønskede effekt, er det da mulig at en må vurdere økonomiske virkemidler?
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Det er fremdeles mange eldre og middelaldrende kvinner som helt eller delvis har blitt forsørget av ektefellen i løpet av hele sin yrkesaktive alder. Kvinnene blir ofte minstepensjonister, mens mennene kan ha gode pensjonsrettigheter både i folketrygden og i supplerende pensjonsordninger. Ved skilsmisse etter et langvarig ekteskap forsørges gjerne hustruen ved bidrag fra fraskilt ektefelle dersom hun ikke kan forventes å forsørge seg selv. Som følge av Brundtland-regjeringens forslag i velferdsmeldingen er ekteskapslovens regler om ektefellebidrag forbedret. Bidrag gis heretter som hovedregel uten tidsbegrensning etter langvarige ekteskap. Problemet er at ektefellebidrag opphører når den fraskilte ektefellen dør. Rett til folketrygdens etterlattefordeler gjelder i dag bare ved dødsfall som skjer innen fem år etter skilsmissen. En tidligere adgang til dispensasjon ble opphevet i 1989. I utjamningsmeldingen varslet Bondevik-regjeringen at den tok sikte på å gjeninnføre rett til etterlatteytelser fra folketrygden for fraskilte med bidrag også ved dødsfall som inntrer mer enn fem år etter skilsmissen. Under stortingsbehandlingen pekte flertallet på at stadig flere kvinner opparbeider egne pensjonsrettigheter, og at behovet for en slik ordning derfor vil bli mindre på sikt. På denne bakgrunn støttet flertallet tiltaket. Stortinget bad som kjent Regjeringen legge fram en oppfølgingsplan for utjamningsmeldingen våren 2001. For de som ikke har mulighet til å delta i arbeidslivet, er det nødvendig med et godt offentlig sikkerhetsnett. Spørsmålet om etterlatteytelser til skilt gjenlevende med bidrag når dødsfallet skjer mer enn fem år etter skilsmissen, vil inngå i Regjeringens handlingsplan for oppfølging av utjamningsmeldingen.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Som jeg sa i mitt svar, vil den planen bli fremmet våren 2001 – det er altså ikke så veldig lenge til – og bli fulgt opp med det lovarbeid som er nødvendig, så fort det lar seg gjøre.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Brukerstyrt personlig assistanse er en alternativ organisering av praktisk og personlig hjelp for sterkt funksjonshemmede som har behov for bistand i dagliglivet, både i og utenfor hjemmet. Brukeren har rollen som arbeidsleder og påtar seg ansvaret for organisering og innhold i forhold til sine behov. Innenfor de rammer som kommunens vedtak om praktisk bistand gir, kan brukeren i prinsippet bestemme hvem som skal være hjelper, hva assistenten eller assistentene skal gjøre, og hvor og til hvilke tider hjelpen skal gis. Brukerstyringen er et middel til å bidra til bedre ressursutnyttelse, fleksibilitet og kvalitetssikring. Målet er å bidra til at brukeren får et aktivt og mest mulig uavhengig liv, til tross for sterk funksjonshemming. Det ble ikke lovfestet at alle funksjonshemmede har rett til brukerstyrt personlig assistanse. Lovendringen gikk ut på at alle kommuner har plikt til å ha ordningen på linje med de andre lovregulerte tjenestene etter sosialtjenesteloven. Retten til tjenester etter loven forutsetter at vedkommende ikke kan dra omsorg for seg selv eller er helt avhengig av praktisk eller personlig hjelp for å greie dagliglivets gjøremål. Det er kommunen som i utgangspunktet skal avgjøre hvilke tjenester, herunder brukerstyrt personlig assistanse, som er mest hensiktsmessig, men kommunen har plikt til å rådføre seg med brukeren og legge stor vekt på brukerens synspunkter. Kommunens vedtak skal angi rammen for den bistanden som tildeles som brukerstyrt personlig assistanse. Utmålingen skal ligge på et forsvarlig nivå. Søkeren vil ha klagerett til fylkesmannen dersom en søknad om brukerstyrt personlig assistanse ikke innvilges eller et eksisterende tilbud reduseres. Kommunens vedtak kan endres av fylkesmannen hvis kommunens skjønnsutøvelse er åpenbart urimelig eller lovstridig. Departementet sendte i vår ut et rundskriv om brukerstyrt personlig assistanse, der det redegjøres for ordningen. Rundskrivet vil bidra til å gjøre ordningen mer kjent i kommunene. Det gis også stimuleringstilskudd til kommuner som gir tjenester i form av brukerstyrt personlig assistanse. Regjeringen har for 200l foreslått å videreføre tilskuddet på samme nivå som i år, dvs. med 45 mill. kr. I 2000 mottar 687 brukere slike tilskudd. Forslaget for 2001 innebærer at tilskudd som allerede er gitt til godkjente brukere, kan videreføres, samtidig som bevilgningen gir rom for nye brukere.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Kommunene har plikt til å ha denne ordningen som et av flere tilbud til de gruppene dette gjelder. Men den enkelte kan ikke kreve det som en rett – det skal kommunen og brukeren finne ut av sammen. Jeg har sendt ut rundskriv til kommunene. Det er nå den måten vi vanligvis snakker til kommunene på. Vi sørger for at brukerne får bedre informasjon, gjennom brukernes organisasjoner og deres publikasjoner av ymse slag. Jeg kan opplyse om at jeg i går hadde samråd med brukerne i Troms, der bl.a. denne saken ble drøftet nokså nøye, fordi det er stor interesse for den ute.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Det er vanskelig å lage veldig klare regler for hvem av brukerne som har kompetanse til å være arbeidsleder. Det er helt klart en vurdering som må gjøres av bruker og kommune sammen. Såpass stor tillit har jeg til det kommunale apparatet at jeg tror de kan klare dette. Der det ikke blir enighet, har vi nettopp klageordningen til fylkesmannen, som igjen må gå inn og se på realitetene i den enkelte sak. Jeg er enig med representanten i at her kommer det konflikter, og de får vi løse etter hvert som de kommer.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg forstår spørsmålet slik at det dreier seg om hvorvidt folketrygden kan gi stønad til anskaffelse av hjelpehund eller servicehund til en som ikke er blind eller synshemmet. Folketrygden kan gi stønad til førerhund til synshemmede. Det er et vilkår at den synshemmede har et rimelig høyt aktivitetsnivå i dagliglivet eller i arbeidslivet for at førerhund skal kunne anses nødvendig og hensiktsmessig. Dersom den synshemmede er i arbeid, er det en forutsetning at hunden kan være med og bli akseptert på arbeidsplassen. Departementet har oppnevnt et faglig utvalg for førerhundspørsmål som bl.a. skal bistå trygdeetaten i saker om stønad til anskaffelse av førerhund. Utvalget vurderer de faglige forutsetningene for stønad og avgir innstilling overfor trygdekontoret i hver enkelt førerhundsak. Prisen for førerhunder er fastsatt til 170 600 kr pr. hund. I oktober 1992 bad departementet Rikstrygdeverket om å kartlegge behovet for hjelpehunder og vurdere de økonomiske konsekvensene. Videre bad departementet Rikstrygdeverket vurdere behovet for regelendringer. Rikstrygdeverket tok saken opp med de funksjonshemmedes organisasjoner og det faglige utvalget for førerhundspørsmål. Norges Handikapforbund gav ingen tilbakemelding. Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon konkluderte med at behovet for hjelpehunder ikke synes særlig stort blant deres medlemmer. Norsk Epilepsiforbund viste imidlertid interesse for prosjektet, men mente at behovet for hjelpehund var usikkert. Førerhundutvalget mente at det ikke foreligger en så stor søkermasse at det skulle være behov for å etablere en ny institusjon for den slags opplæring. På bakgrunn av tilbakemeldingene trakk Rikstrygdeverket våren 1994 den konklusjon at behovet for hjelpehunder ikke var særlig stort. Departementet var enig. Når det gjelder forholdet til regelverket, viser jeg til at gjeldende lov og forskrifter krever at hjelpemiddelet må være nødvendig og hensiktsmessig for å løse praktiske problemer i dagliglivet. Det skal i den enkelte sak bl.a. vurderes om et annet og rimeligere hjelpemiddel kan dekke behovet. Etter min oppfatning vil de praktiske oppgavene som det kan være aktuelt å anvende en hjelpehund til, generelt kunne ivaretas med rimeligere alternative hjelpemidler eller tiltak. Det er ikke hjemmel i dag i folketrygdens regelverk for å gi stønad til anskaffelse av hjelpehund. Jeg vil igjen ta kontakt med funksjonshemmedes organisasjoner for å kunne se på saken på nytt.
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-11-01:
Eg vil stilla følgjande spørsmål til sosialministeren: «Frå 1. mai 2000 vart det lovfesta at alle funksjonshemma har rett til å få brukarstyrt personleg assistanse, men nesten halvparten av kommunane gjev ikkje dette tilbodet til sine funksjonshemma. No er det òg fleire kommunar og bydelar som vil ta frå funksjonshemma dei personlege assistentane, i strid med stortingsvedtaket. Kva vil statsråden gjera for å sikra at alle som kan nytta dette tilbodet, får det?»
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-11-01:
For Venstre har dette vore ein veldig viktig sak, nemleg at det er brukarane av offentlege tenester – og det gjeld og dei funksjonshemma – som i størst mogleg grad skal definera dei behova som dei har. Så det at dei funksjonshemma får personlege assistentar som dei sjølve gir arbeidsrettleiing til, er viktig. No har ikkje kommunane ei plikt til å gi brukarstyrt personleg assistanse, sa statsråden. Men me meiner i alle fall at dei funksjonshemma har ein rett. Kva vil statsråden gjera for å få ut meir informasjon om dette tilbodet, altså ikkje berre til kommunane, men òg til brukarane om dei moglegheitene dei har til å få sin personlege assistent som dei kan rettleia og styra sjølve og definera arbeidsoppgåver for, for kanskje å få ein betre og meir personleg hjelp ut frå sine eigne behov?
May Britt Vihovde (Venstre), 2000-11-01:
Eg er glad for at statsråden svara at informasjonen nå skal gå ut til brukarane slik at dei blir betre kjende med dette tilbodet. Me veit òg at det vil kunna dukka opp konfliktsituasjonar når brukarane i sitt møte med kommunen ønskjer personlege assistentar. Statsråden var jo inne på klageordninga, at dette måtte opp til fylkesmannen. Men kven er det som definerer om brukaren har moglegheit til å vera ein arbeidsleiar, for det ligg òg i krava at ein skal vera i stand til å vera arbeidsleiar for den personlege assistenten? Kven er det som definerer om brukaren klarar dette? Er det laga nokon retningslinjer knytte opp mot kva kommunen kan krevja, kva brukarane kan krevja og når fylkesmannen skal avgjera desse klagesakene? Dette vil koma, og det vil heilt sikkert dukka opp fleire og fleire(Vihovde) saker, kanskje knytte opp mot ressurssituasjonen i kommunen. (Vihovde)
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-01:
Jeg vil stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Ei jente i Buskerud har forsøkt både tekniske hjelpemidler og helsepersonell i rikt monn, fordi hun må vekkes når hun «faller ut». Det har vist seg at en spesialtrenet hund er det som har fungert best, og som i tillegg har gitt vedkommende større frihet og bedret livskvalitet. Det viser seg imidlertid at det ikke er hjemmel i folketrygdloven for å gi stønad til trening av hjelpehund/servicehund. Vil statsråden endre loven, slik at også hjelpehund blir godkjent som hjelpemiddel?»
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-01:
Jeg takker statsråden for svaret, selv om jeg nok hadde ønsket at en lovendring kunne ha blitt varslet allerede i dag. Men det er en god begynnelse å ta kontakt med de funksjonshemmedes organisasjoner for å kunne se på saken på nytt. Det har skjedd en del siden 1994, da Rikstrygdeverket kartla behovet for hjelpehund, ikke minst i forhold til utdanning av hund og bruker for å få samspillet til å fungere optimalt. Derfor er jeg også opptatt av en kvalitetssikring av denne type opplæring, og jeg håper statsråden kan ta også den delen med i det videre arbeidet, både i forhold til FFO, Handikapforbundet og andre organisasjoner. Det er allerede etablert en gruppe for trening av hjelpehunder. De har utarbeidet etiske retningslinjer og krav til opplæring som virker lovende.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-01:
Jeg vil stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Det ble nedsatt en arbeidsgruppe for å se på situasjonen for studenter med lese-, skrive- og regnevansker i høgere utdanning. Arbeidsgruppen skulle blant annet vurdere opptak til høgere utdanning, tilrettelegging av eksamen, fritak fra fag/unntak av faglige krav i det enkelte studium. På hvilken måte vil statsråden følge opp den innstillingen arbeidsgruppen leverte til departementet 18. september i år?»
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at departementet nå vil sette i gang arbeidet med oppfølgingen av rapporten. Samtidig vil jeg si at det er bra at rapporten sendes ut til orientering og legges ut på ODIN, for da blir mindretallets synspunkter på en riktig og god måte også kjent, noe som kan gi departementet nyttige tilbakemeldinger. Rapporten har imidlertid blitt brukt til å vise til at det ikke er en lovfestet rett til eksempelvis muntlig istedenfor skriftlig eksamen. Juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo har vist til loven og nektet en student muntlig eksamen. Hva kan statsråden gjøre med slike holdninger og for å løse utfordringene, både på kort og på lang sikt, jf. handlingsplaner for funksjonshemmede studenter og brev til utdanningsinstitusjonene i vår? Det blir hevdet at det finnes en liste over studieretninger som nå er stengt for dyslektikere, eksempelvis sykepleier- og medisinstudiet. Har statsråden kjennskap til en slik liste?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-11-01:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til fiskeriministeren, som altså svarer på vegne av finansministeren, som er bortreist for anledningen: «Byene Arendal og Grimstad har fattet vedtak om å innføre eiendomsskatt på privatboliger. Flere mener imidlertid at grensene som er fastsatt for eiendomsskatten, er ulovlige. I § 3 i lov om eigedomsskatt til kommunane står det: «Kommunestyret kan berre skriva ut eigedomsskatt i klårt avgrensa område som heilt eller delvis er utbygde på byvis ...». Hva som er «byvis», er imidlertid ofte uklart og blir følgelig kilde til konflikter og rettssaker. Vil statsråden redegjøre for hva som bør forstås med «byvis»?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-11-01:
Jeg takker statsråden for svaret han gav, men her var svært lite nytt som egner seg til å oppklare de uklarhetene som ligger i denne loven. La meg først si at Fremskrittspartiet primært vil fjerne eiendomsskatten på privatboliger helt. Men mitt spørsmål til arbeiderpartistatsråden var ikke først og fremst ment som innlegg i en prinsippdebatt for eller imot eiendomsskatteloven. Mitt spørsmål er nok et forsøk på å bidra til en noe nærmere avklaring på et av lovens kanskje mest sentrale punkter, nemlig: Hva skal forstås med bymessig, eller «på byvis»? Denne uklarheten mellom hva som er «bymessig», og hva som ikke er «bymessig», har gjort og gjør denne loven til en konfliktens kilde. Når det nå er et aldri så lite folkeopprør på gang i både Arendal og Grimstad – en har varslet kamp og rettssaker i fleng mot kommuner og eiendomsskatteloven – er det et spørsmål om vi er tjent med å ha en lov som til de grader er både svært uklar på sentrale områder og svært upopulær. Statsråden bør kunne si seg enig i at det er mange gode grunner til at særlig utkantsinnbyggere i Arendal og Grimstad nå raser mot innføring av eiendomsskatt, så lenge loven er så uklar som den er når det gjelder hva som er by og ikke by.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-11-01:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret. Det er altså slik at lovteksten er svært lite opplysende om hva «på byvis» er. Lokalpolitikerne er derfor overlatt et visst skjønn på dette området når det gjelder hvor grensene for hvor man kan innføre denne eiendomsskatten, kan gå, og når de kan utøve det skjønnet, synes de ofte å tøye det et stykke utover det som eiendomsskatteloven egentlig hjemler. Når eiendomsskatten først skal innføres, synes flere lokale politikere at det er mest rettferdig at flest mulig skal betale denne skatten i kommunene, og derfor tøyer de altså grensene. Denne lokalpolitiske skjønnsvurderingen av hvor grensene kan gå for eiendomsskatten i f.eks Arendal og Grimstad, kan altså fort bli ulovlig i et slikt skjønnsmessig perspektiv. Når en så omstridt lov er så uklar på helt vesentlige og sentrale punkter, og den blir gjenstand for gjentatte rettstvister og ikke minst en sterk folkelig harme, ja så vil jeg si at loven etter mitt syn bør revurderes – og helst fjernes helt, slik Fremskrittspartiet går inn for.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg har gjort rede for de presiseringer som domstolene har gjort av hvordan disse tingene skal forstås. Dette er så presis som en kan være, basert på gjeldende lovgivning. Jeg har også gjort rede for at man har ansett det som hensiktsmessig å avvente en videre utredning av dette i forbindelse med andre, relaterte spørsmål som har betydning for utfallet av denne saken. For øvrig vil dette selvfølgelig bli kommunisert på en ordentlig måte til min kollega finansministeren.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Skiltene det vises til, ble satt opp på spesielt utvalgte strekninger på riksvegnettet i Hedmark og skulle stå oppe kun i en kortere periode. Hensikten med disse kampanjeskiltene var å gjøre bilistene oppmerksom på et sterkt forbedret busstilbud mellom Hamar og Elverum og mellom Elverum og Kongsvinger. Skiltene er et ledd i et samarbeidsprosjekt mellom Hedmark fylkeskommune og Statens vegvesen hvor målet er å få flere til å velge bussen framfor bilen og dermed muligens bidra til færre ulykker og bedre framkommelighet for dem som er helt avhengig av egen bil. Jeg har forståelse for synspunktene om at en ikke skal benytte slike skilt annet enn i spesielle kampanjer, og Statens vegvesen vil videreføre en streng holdning til reklame langs veg for næringsvirksomhet som ikke er direkte relatert til de vegfarendes behov. Skiltene er nå tatt ned og vil i samråd med vegsjefen ikke bli satt opp igjen. Vegdirektoratet vil innskjerpe at slike kampanjeskilt bare skal benyttes i forbindelse med landsdekkende kampanjer som f.eks. «Bruk bilbelte» og «Senk farten», som direkte har økt trafikksikkerhet som formål.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Min kommentar til spørsmålet fra representanten Dørum er at det er Fiskeridepartementet som har skrevet teksten i Nasjonal transportplan som omhandler havn og framtiden for havnevirksomheten i Oslo. Det er med andre ord ikke riktig at det er havnedirektøren i Oslo som har skrevet den omtalte teksten i planen. Norsk Havneforbund har imidlertid kommet med innspill til Fiskeridepartementet i forhold til havnenes infrastruktur og etableringen av interkommunalt samarbeid. Dette ble gjort på bakgrunn av at Norsk Havneforbund er paraplyorganisasjonen for norske havner og dermed den organisasjon som er nærmest til å gi faktagrunnlag for den kommunale utvikling av Havne-Norge.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg er helt enig med representanten Dørum i at linjene skal være slik som representanten har beskrevet. På samme måte som Dørum er jeg svært glad for at vi nå har fått en positiv driv i denne prosessen, og fått gode prosesser mellom havnen og kommunen som helt sikkert vil resultere i at vi får både en god havn og en fornuftig utbygging av havnearealene i Oslo.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
NSB har på kort sikt for få lokomotivførere til å gjennomføre det planlagte ruteprogrammet med tilstrekkelig robusthet. Selskapet har derfor måttet innstille deler av togtrafikken på flere strekninger for å få kontroll over ruteproduksjonen slik at tilbudet blir forutsigbart for kundene. Dette rammer bl.a. togtilbudet på Bratsbergbanen. Timetoget Bratsbergbanen AS hadde planlagt å bruke motorvognførere med en annen kompetanse enn lokomotivførerne til NSB. NSB har valgt ikke å gjennomføre et opplegg der det kan bli reist spørsmål om trafikksikkerheten er godt nok ivaretatt. Dette kombinert med knapphet på lokomotivførere har gjort at NSB har lagt planene om Timetoget på is. Timetoget har arbeidet for godkjenning av selskapet som selvstendig trafikkutøver. Endelig godkjenning foreligger foreløpig ikke, og drift kan uansett ikke iverksettes før slik godkjenning foreligger. Det gjenstår endelig typegodkjennelse av materiellet og endelig godkjennelse fra Statens Jernbanetilsyn, som eventuelt vil følge etter godkjennelsen i Jernbaneverket. I tillegg gjenstår problemene med knapphet på lokførerressurser. Grunnet manglende lokførere anser NSB det ikke som realistisk å gjennomføre Timetog-konseptet på Bratsbergbanen nå. Selskapet vil måtte tilføres betydelig kapital for å kunne videreføres med tanke på å starte opp på et senere tidspunkt, når lokførersituasjonen er bedret og nødvendige godkjenninger foreligger. Det har vært kontakt med mulige interessenter for overtakelse av eierandeler i selskapet uten at det har vært mulig å komme fram til en avtale. Jeg har fått opplyst at NSB dermed vil gå inn for å avvikle selskapet. NSB understreker imidlertid at dersom det melder seg interessenter i avviklingsperioden, vil de være åpne for forhandlinger. Dette vil betinge at nye eiere har tilstrekkelig økonomisk styrke til å drive togtrafikk, og at det ikke medfører behov for økte statlige bevilgninger til kjøp av persontransporttjenester.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg vil understreke at det som gjelder innstillingen av togtilbudet på Bratsbergbanen fra 20. oktober, i utgangspunktet må ses på som et tidsavgrenset tiltak, og som ifølge NSB – som uansett har ansvar for dette – er en følge av den oppståtte lokomotivførersituasjonen. I Nasjonal transportplan er det lagt opp til å gjøre en bred vurdering av det samlede regional- og lokaltogtilbudet, herunder togtilbudet på Bratsbergbanen, i forbindelse med forhandlingene om en ny rammeavtale for statlig kjøp av persontransporttjenester fra NSB for perioden 2002-2005. Når det gjelder konkrete, presise vurderinger av ansvarsforholdene mellom de forskjellige delene av NSB og Jernbaneverket, må jeg få lov til å komme tilbake til dette på en utførlig måte fra Samferdselsdepartementets side direkte.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Fra tid til annen dukker det opp en diskusjon om hvorvidt skjærebrett laget av tre kanskje er hygienisk bedre enn skjærebrett laget av plastmateriale. Bakgrunnen er undersøkelser hvor man har påvist at bakterier overlever kortere tid på treverk enn på plast. Resultatene tilskrives at treverk kan inneholde stoffer som er bakteriedrepende. Dette har blitt brukt av enkelte for å argumentere mot kravet om at trematerialer vanligvis ikke tillates i næringsmiddelvirksomheter med mindre de er gitt spesielt beslag eller beskyttelse. Dette kravet framgår av kvalitetsforskriften for fisk og fiskevarer av 14. juni 1996 §§ 3 og 6. Alle undersøkelser viser imidlertid at dersom man kontrollerer mengden bakterier etter at man har vasket og desinfisert skjærebrettene, er tre ikke å foretrekke framfor plast. Treverk har ikke de egenskapene som man ønsker av overflater i næringsmiddelvirksomheter. Det kreves at disse skal være glatte og lett vaskbare. Treverk blir fort flisete, sprekkete og hakkete, spesielt i områder hvor det brukes mye vann, som i en sjømatbedrift. Kravene til overflatens beskaffenhet i virksomheter som produserer mat, er ikke særegne for EØS-området. Anbefaling om at overflatene skal være glatte og lett vaskbare er også gitt av Codex Alimentarius, som er FN-organisasjonen som lager internasjonale standarder for matproduksjon. Ved en eventuell handelstvist på mattrygghetsområdet under WTO-avtalen vil disse standardene bli brukt som referanse. Siden norsk sjømatindustri i stor grad baserer seg på eksportmarkedet, vil etterlevelse av de internasjonale kravene for matproduksjon gi bedre markedsadgang for næringen sett under ett. For fiskeriforvaltningen er det likevel viktig å ta hensyn til eventuelle særegne forhold ved sjømatproduksjon i de tilfeller hygienekrav fra landbruksbasert næringsmiddelproduksjon overføres til sjømatnæringen. Vurderingen om at treverk i utgangspunktet ikke kan brukes som overflate i virksomheter som produserer mat, har man imidlertid ikke funnet grunn til å trekke i tvil. Når det gjelder siste del av spørsmålet fra Steinar Bastesen, er dette et spørsmål som har vært tatt opp i Stortinget flere ganger den senere tid. Jeg vil derfor i denne sammenheng begrense meg til å minne om at både Kommunal- og regionaldepartementet og Fiskeridepartementet har anmodet Statens nærings- og distriktsutviklingsfond om å prioritere bedrifter som i dag ikke oppfyller dagens hygienekrav, innenfor SNDs ordinære virkemiddelapparat. For øvrig kan jeg opplyse at jeg så sent som 24. oktober i år hadde møte med SND der bl.a. denne saken ble drøftet.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg tror det er riktig å gjøre representanten Bastesen oppmerksom på at store deler av norsk fiskeindustri har tatt de pålegg som har kommet fra ESA, svært alvorlig, at de har foretatt store investeringer i nødvendige oppgraderinger som er nødvendig for å tilfredsstille de krav som EØS og Codex Alimentarius setter, men som også er et krav fra bedriftenes kunder. Jeg synes det viser at man har funnet en form på dette og et nivå som en stor andel av bedriftene har akseptert. Dette har også i stor grad vært finansert gjennom SND. Det er svært vanskelig for meg å kommentere om hygienetilstanden i norsk restaurantbransje er tilfredsstillende, men jeg antar at Statens næringsmiddeltilsyn på myndighetenes vegne på en forsvarlig måte sikrer at folkehelsen også der blir ivaretatt.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg insinuerer ingenting om folkehelsen. Men det er riktig som representanten Bastesen sier, at det er forskjell på det regelverket som Statens næringsmiddeltilsyn har, og det som gjelder når fisk skal eksporteres. Det stilles strengere krav til en bedrift som skal drive med fiskeeksport, enn til en bedrift som skal omsette lokalt. Jeg mener faktisk at det kan føres en rimelig klar og logisk begrunnelse for dette. For varer som skal transporteres langt over lang tid, er det ikke urimelig at man har en enda strengere hygiene enn man har for varer som produseres lokalt. Jeg har imidlertid full tillit til at dette håndteres på en slik måte at norsk folkehelse er trygg, og at det fortsatt er trygt å spise norsk sjømat i Norge.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Representanten Foss har stilt meg to spørsmål. La meg først svare på Regjeringens syn på det lokale selvstyre i forhold til havnevirksomhet. Havnene er fra 1985 overført til kommunene. Dette medfører at det i første rekke er et kommunalt ansvar å forestå havnevirksomhet. Denne virksomheten er underlagt bestemmelsene i havne- og farvannsloven av 1984. Så lenge virksomheten drives innenfor lovens ramme, angår den kommunale havnedriften ikke departementet. I forhold til den videre utvikling av Oslo havn er dette nærmere omtalt i St.meld nr. 46 for 1999-2000 Nasjonal transportplan 2002-2011. I og med at denne havnen er en nasjonal havn, har dens videre utvikling betydning utover de kommunale behov. Jeg har etablert en dialog med Oslo kommune og Oslo havnestyre om den videre prosess og forholder meg til disse partene i den videre utvikling av Oslo havn. I denne dialogen ser jeg muligheter for å finne fram til løsninger som tilfredsstiller både kommunens behov for arealer til byutvikling og næringslivets behov for rasjonelle transportløsninger. Spørsmål nr. 2 om havnelovutvalget bygger på en misforståelse. Oslo kommune er ikke invitert til å sitte i dette utvalget. De organisasjoner som er invitert til å sitte i dette utvalget, er Kommunenes Sentralforbund, Norsk Havneforbund, Transportbrukernes Fellesorganisasjon, Norges Fiskarlag, Oljeindustriens Landsforening og Norges Rederiforbund. Utvalget vil bli oppnevnt i nær framtid.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Det er min bestemte oppfatning at Fiskeridepartementet er i dialog med Oslo kommune. Jeg har avholdt møter mellom Fiskeridepartementet og Oslo havn, mellom Fiskeridepartementet og Oslo kommune og mellom Fiskeridepartementet og Oslo havn og Oslo kommune sammen. Dette danner grunnlaget for den videre dialog, hvor jeg har sagt at jeg ikke aksepterer at problemstillingen er byutvikling eller havn. Det må være mulig å løse havnebehovet uten at mulighetene for byutvikling kommer i fare. Vi har god tradisjon for at vi velger representative organisasjoner til å sitte i den type utvalg som her er foreslått. Jeg synes fortsatt ikke at det er naturlig at Oslo havn, selv om den er spesiell, blir invitert til å sitte i dette utvalget. Jeg mener det er naturlig at havnene representeres gjennom Havneforbundet.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Det er åtte havner som har status som nasjonalhavn. Oslo er en av disse. Vi har funnet det riktig å la havnene være representert og la Kommunenes Sentralforbund være representert i utvalget. Da mener jeg at det skal være en god og rimelig balanse i dette forholdet. Jeg mener også at det skal være mulig å gjennomføre en utvikling i Oslo hvor havnebehovet løses i Oslo kommune eller i omkringliggende kommuner på en slik måte at man får til byutvikling. Men det vil ikke være mulig å fjerne havner før alternative løsninger er etablert, og det forstår jeg at partene er innforstått med.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Vikna kommune tok denne saken opp med meg i brev av 14. juli i år. Jeg svarte i brev av 9. august at det dessverre ikke var midler til omprioriteringer for 2000 til en ytterligere oppmerking av leden på vestsiden av Vikna kommune. Jeg er enig i at det er et behov for oppmerking av denne leden. Dette er ett av flere prosjekter langs kysten hvor det er behov for ytterligere tiltak. I budsjettforslaget for 2001 er det lagt inn en realøkning i budsjettet for nyanlegg til fyr- og merketjenesten på 14,9 mill. kr. I tillegg er det foreslått en realøkning på 2 mill. kr til økte vedlikeholdsutgifter. Regjeringen har lagt til grunn at det er behov for å øke sikkerheten for hurtigbåter og større passasjerferger. I det foreliggende forslag om ytterligere merking av leden ved Vikna er det foreløpige kostnadsanslaget på rundt 2,9 mill. kr. Jeg er kjent med at det er en dialog om felles finansiering med både kommune, fylkeskommune og Kystverket, men at hovedtyngden av finansieringen vil ligge på Kystverkets budsjett. Under forutsetning av at Stortinget slutter seg til Regjeringens budsjettforslag om en styrking av fyr- og merketjenesten, vil jeg be Kystdirektoratet vurdere prosjektet på Vikna i forhold til andre prosjekter, slik at det sikres en god faglig prioritering av de mest nødvendige tiltak som øker sikkerheten for menneskeliv, miljø og fartøy. Jeg gjør også oppmerksom på at sikkerhet og fremkommelighet til sjøs er et prioritert innsatsområde i St.meld. nr. 46 for 1999-2000 Nasjonal transportplan 2002-2011. Regjeringen har lagt inn en økning av planrammen i perioden 2002-2011 til Kystverket for dette formål. Konklusjonen min blir derfor at leden vest av Vikna kommune vil bli merket, men at tidspunktet for merking vil avhenge av de årlige budsjettprosesser og en faglig vurdering av dette tiltaket i forhold til andre viktige prosjekter.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Det jeg gjorde helt klart, var at merkingen av innseilingen til Vikna vil bli prioritert. Det vil bli gjort i en faglig vurdering, og vi er faktisk i en situasjon hvor vi er nødt til å foreta prioritering av dette området sammen med andre. Så jeg kan bekrefte at det vil bli prioritert, og at arbeidet vil bli utført, men det er ikke mulig for meg på det nåværende tidspunkt å angi et eksakt tidspunkt for når dette vil skje. Innseilingen til Vikna er svært vanskelig. Det vil den også være i framtiden selv om den er merket. Så det er klart at dette er en viktig oppgave.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-11-01:
Jeg ønsker å stille samferdselsministeren følgende spørsmål, som vil bli besvart av fiskeriministeren: «I Hedmark har Statens vegvesen, Hedmark, satt opp 11 skilt for å reklamere for økt bruk av buss. Statens vegvesen har tidligere hatt en veldig restriktiv holdning til denne type skilting, blant annet overfor næringslivet. Skiltene er satt opp på sterkt trafikkerte veistrekninger, også på steder med 90 km/t-sone. Synes statsråden det er riktig at etaten selv setter opp slike skilt som de selv hevder kan redusere trafikksikkerheten?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-11-01:
Jeg takker statsråden for orienteringen angående skiltingen for å få folk til å bruke mer buss. Det er greit å få folk til å bruke mer buss, men skiltene har altså hatt et faremoment i seg. Personlig brukte jeg 13 sekunder på å lese teksten på skiltene, og hvis jeg skulle ha brukt 13 sekunder på å se på skiltet framfor å kjøre bil, hadde jeg vært et faremoment i trafikken. Det er vel slike ting som har gjort at skiltene nå er tatt ned. Så jeg ønsker heretter at slikt ikke skjer, og at Vegvesenet også går i seg selv når det gjelder trafikksikkerhet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-11-01:
Jeg ønsker å stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «Mjøsas hvite svane, hjuldamperen «Skibladner», har fått et pålegg om et lukket toalettanlegg, noe som ikke kan gjøres uten ombygging. Dette er både vanskelig og økonomisk dyrt, men mest et spørsmål om kulturvern. Vil statsråden bidra til at «Skibladner» får dispensasjon, slik at båten fortsatt kan få seile på Mjøsa til glede for oss alle?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-11-01:
Jeg takker statsråden for svaret angående denne viktige saken. Jeg takker også for at statsråden vil bruke tid og energi på dette slik at det vil gå raskt, men jeg håper – og er helt overbevist om – at statsråden også bruker den tiden som trengs, slik at vi får et riktig svar i denne viktige saken. Skibladner er jo en gammel båt, 144 år, og det er ikke så enkelt å bygge den om, som en kanskje må gjøre hvis en skal ha et lukket system. Det betyr noen rør her og der, en tank og det ene med det andre. Den ombyggingen er nå én ting, men det er også kostnader ved dette. Etter det jeg har fått undersøkt, vil en slik ombygging koste ca. 1 mill. kr, og driften vil koste ca. 100 000 kr i året. Ser statsråden også på dette når hun ser på saken?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-11-01:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg ser i «Nyhetsbrev om Lokal Agenda 21», utgitt av Riksantikvaren, at statsråden er referert og intervjuet. Der sier statsråden: «Satsing sentralt styrker lokalt. Et av de områder jeg vil bli husket for som miljøvernminister, er hva jeg får gjort for kulturminnevernet.» Så det er mange sider av samme sak. Jeg er på grunnlag av det statsråden har sagt, overbevist om at hun vil gjøre alt for at Mjøsas hvite svane, «Skibladner», ikke vil bli parkert. Det er det som er det viktigste.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-01:
«Gjennom intervjuer i TV 2-programmet «Rikets Tilstand» dokumenterer havnesjefen i Oslo at han aktivt bekjemper vedtak i Oslo bystyre når det gjelder fremtidig by- og havneutvikling. Mener statsråden at dette er i tråd med eksisterende lovgivning og Regjeringens syn på det lokale selvstyret, og mener statsråden det er klokt at nevnte havnesjef er alene om å representere Oslo i det påtenkte havnelovutvalget?»
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-01:
Jeg registerer at fiskeriministeren oppfatter forholdet til Oslo kommune som en dialog. Det forutsetter en gjensidig oppfatning av det som en dialog. Mitt inntrykk er at Oslo kommune ikke oppfatter at de er i en dialog med fiskeriministeren. Det er ingen misforståelse når jeg stiller spørsmålet om Oslo kommune kan inviteres til å sitte i havneutvalget. Det er statsråden selv som bestemmer hvem som skal inviteres, og mitt spørsmål er jo slik å forstå: om Oslo kommune vil bli invitert til å sitte i havneutvalget, tatt i betraktning at det er ulike interesser mellom landsomfattende organisasjoners syn på havn og oslofjordregionens syn på havn. Det fremkommer meget, meget tydelig. Jeg kan bare henlede statsrådens oppmerksomhet på de problemer Regjeringen selv har med å komme til enighet om utnyttelse av Bjørvika-arealene, som bl.a. skyldes uenighet om hvem som faktisk disponerer og eier havnearealene, Oslo kommune eller Oslo havn, og hvem som har rett til å disponere dem videre. Derfor vil jeg spørre fiskeriministeren om hvordan han vil forholde seg til den nye forespørsel han har fått fra byrådslederen i Oslo om å revurdere spørsmålet, om Oslo kommune likevel kan få bli representert i utvalget, på tross av den sammensetning som statsråden nå har planlagt å gi, jf. brev datert 31. oktober.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-01:
Byutvikling og havneutvikling kan være på kollisjonskurs. Det er det pr. i dag. Det kan løses. Her representerer havneforbundet, ved havnesjefen i Oslo, den ene part. Jeg registrerer at statsrådens formelle tilnærming til spørsmålet fører til at bare det ene syn i konflikten mellom havneutvikling og byutvikling blir representert. Jeg forstår det slik at dialogen med Oslo kommune ikke omfatter Oslo kommunes adgang til å bli representert i utvalget. Da er det lite dialog igjen. Da får jeg prøve meg med en siste vri her. Med henvisning til svar på tidligere spørsmål i dag, om å forholde seg til havnestyret, vil jeg antyde at det kanskje kunne være en mulighet at Oslo havnestyre ved dets leder blir representert, hvis det er slik at synet på lokaldemokratiet utelukker at en kommune som er særlig berørt, kan bli representert, særlig tatt i betraktning at den også har status som nasjonalhavn.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Skibladner er et viktig levende kulturminne ikke bare for Mjøsregionen, men for hele Norge, og svært viktig å ta vare på. Samtidig er Mjøsa også drikkevannskilden for omtrent 80 000 mennesker i denne regionen. Det er derfor en sak hvor ulike miljøhensyn må vurderes opp mot hverandre. Klagesaken over Sjøfartsdirektoratets avslag på søknad om dispensasjon fra AS Oplandske Dampskibsselskap ble oversendt Miljøverndepartementet til avgjørelse i forrige uke, og jeg vil nå søke å finne fram til en løsning på denne saken som ivaretar begge disse hensynene på en god måte. Det er svært positivt at det er betydelig lokalt engasjement omkring fremdriften til Skibladner, og jeg vil ha nær kontakt med alle involverte og berørte parter i den videre behandlingen av klager fra AS Oplandske Dampskibsselskap. Det er nå viktig for selskapet tidlig å få klarhet i rammebetingelsene for neste års seilingssesong. Jeg vil derfor sørge for at klagen blir raskt behandlet i departementet.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg vil bekrefte at jeg vil bruke tid og krefter på saken for å finne en god løsning, som altså betyr å veie de ulike hensyn opp mot hverandre. Det må også være en løsning som er praktisk mulig å gjennomføre, slik at vi når det målet de fleste av oss er enig om, at Skibladner på nytt kan seile på Mjøsa neste år. Miljøverndepartementets saksbehandling skal være en rask og god saksbehandling.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg bekrefter at jeg står inne for intervjuet om kulturminner. Jeg tror at hensynet til «Skibladner» som et kulturminne i denne sammenhengen kan ivaretas på en god måte, samtidig som vi tar vare på det andre viktige miljøhensynet i denne sammenhengen, nemlig utslippene til Mjøsa. Vi må finne en løsning som ivaretar begge disse hensynene. Det må være en løsning som er realistisk, som lar seg gjennomføre innenfor de mulige rammene vi opererer med. Og jeg har god tro på at vi skal få dette til.
Siri Bjerke (Arbeiderpartiet), 2000-11-01:
Jeg har gitt all relevant informasjon i forbindelse med min behandling av saken. I min behandling av saken har jeg bygd på den samlede foreliggende underlagsdokumentasjon samt innhentet faglige tilleggsvurderinger av juridisk, miljøfaglig og energifaglig karakter. Herunder har jeg innhentet oppdaterte vurderinger fra energimyndighetene av hvordan energimarkedet vil reagere dersom det blir tilført kraftmengden fra to gasskraftverk av Naturkrafts størrelse. I forbindelse med denne tilleggsvurderingen har OED fått gjennomført modellberegninger ved Frischsenteret og Statistisk sentralbyrå. I et omfattende notat fra OED som fulgte saken på bred offentlig høring i sommer og i tillegg ble gjort tilgjengelig sammen med sakens øvrige dokumenter på Internett, er det bl.a. gitt en nærmere gjennomgang av disse modellberegningene. Ut fra representanten Enoksens spørsmål finner jeg grunn til å understreke tre forhold knyttet til innholdet i dette høringsdokumentet: 1. Notatet fra OED gjennomgår alle beregningsalternativene som ble utført av Statistisk sentralbyrå.2. Materialet som forelå fra Statistisk sentralbyrå, gav ikke uttrykk for vurderinger av sannsynligheten for de ulike alternativene.3. Omtalen av beregningene som ble utarbeidet av OED, var forelagt de ansvarlige forskerne. OEDs konklusjon bygger bl.a. på en vurdering av det materiale som er framlagt fra utredningsinstansene. I oppsummeringen i notatet fra OED heter det: «I departementets behandling av energikonsesjonssaken i 1997 ble det konkludert med at det var mest sannsynlig at gasskraftverkene vil føre til at CO2-utslippene blir redusert. De modellberegningene som nå er foretatt, tilsier ikke at denne konklusjonen endres.» Det har vært min oppgave å foreta en vurdering av hele materialet. Det har jeg gjort, og trukket konklusjonen om at det mest sannsynlige er at gasskraftverk i Norge vil føre til en reduksjon av de samlede CO2-utslipp i Nord-Europa. Avslutningsvis vil jeg understreke at OEDs gjennomgang av de kompliserte og omfattende forskningsresultatene fra flere forskningsmiljøer med ulike scenarioer for kraftetterspørsel og energipriser, viser at både tidligere og nytt materiale trekker i samme retning. Konklusjonen om at det anses som mest sannsynlig at de samlede utslippene vil gå ned, føler jeg meg derfor trygg på. I min avgjørelse, og senere presentasjon av denne i forhold til både Stortinget og media, har jeg derfor vist til det utredningsmateriale som har fulgt saken, men ikke funnet det naturlig å gå nærmere inn på de enkelte forskningsresultatene.