Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2018-03-15:
Regjeringen har lagt fram en proposisjon med forslag til omfattende revisjon av utlendingslovens regler om tvangsmidler – altså om undersøkelse, beslag, meldeplikt og bestemt oppholdssted og om pågripelse og internering. De aktuelle reglene er viktige for å gjennomføre norsk innvandringspolitikk. Reglene er i hovedsak begrunnet enten i behovet for å avklare en utlendings identitet eller i behovet for å iverksette tvangsretur av noen som er pålagt utreiseplikt. Jeg mener lovforslaget gjør regelverket langt tydeligere enn det er i dag. Endringene vil dermed styrke rettssikkerheten til dem som tvangsmidlene rettes mot. Endringene vil også bidra til å gjøre arbeidshverdagen lettere for de profesjonelle aktørene – politiet, advokatene og domstolene. Jeg er derfor meget tilfreds med at hoveddelene av forslagene har blitt godt mottatt i høringen, og at en samlet komité har stilt seg bak de aller fleste forslagene. Den delen av lovforslaget som har skapt mest diskusjon, gjelder adgangen til internering av barn. For å gjennomføre norsk innvandringspolitikk er det svært viktig at regelverket, også når det gjelder barnefamiliene, inneholder tilstrekkelige virkemidler til å oppnå rask uttransportering etter avslag for dem som ikke benytter tilrettelagte ordninger for assistert retur. Dersom det ikke lykkes å håndheve en effektiv returprosess, oppstår det tilfeller med familier som oppholder seg i Norge lenge etter avslag. Dette fører igjen til enkeltsaker med opprivende tvangsreturer av barnefamilier som har etablert sterk tilknytning før uttransportering faktisk skjer. Dette er en situasjon som det er bred politisk enighet om at det er viktig å unngå. Erfaringer med barnefamilier som unndrar seg utsendelse, er for øvrig heller ikke noe spesielt for Norge. Derfor finner vi også regelverk og mulighet for pågripelse og internering av barnefamilier i de landene vi vanligvis sammenligner oss med, samt i EUs returdirektiv. Land som har forsøkt å kutte bruk av frihetsberøvelse overfor barnefamilier, har erfart vansker med å få til returer. Dette gjelder bl.a. Belgia og Nederland, som derfor har gjeninnført bruk av frihetsberøvelse. I lovforslaget foreslås det en egen paragraf, § 106 c, som trygger barns rettssikkerhet i saker om frihetsberøvelse på en bedre måte enn i dag. Dette merker jeg meg også er uttalt av Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter. Den aktuelle bestemmelsen stiller bl.a. tydelig krav om at det skal framgå av kjennelser om internering hvordan hensynet til barnets beste og mulighetene for alternative tiltak er vurdert. I tillegg er det foreslått helt nye tidsgrenser, som er vesentlig kortere enn dagens muligheter til frihetsberøvelse for barnefamilier i to uker av gangen. Jeg merker meg fra komitéinnstillingen at et mindretall i komiteen har fremmet forslag om en tidsgrense på henholdsvis 24 og 72 timer for frihetsberøvelse av barnefamilier. Jeg mener det er grundig redegjort for i proposisjonen hvorfor en slik tidsgrense – særlig hvis den skal være så knapp som 72 timer – er uheldig. Tidsgrensen vil angi et tydelig mål for dem som går inn for å motsette seg retur, og vil også kunne ha som konsekvens at familier i noen tilfeller må slippes fra internering etter tre døgn for så å bli pågrepet på nytt f.eks. to døgn senere. Hvis vi legger til grunn at selve pågripelsen ofte vil være det mest opprivende for barna, er det vanskelig å se at dette kan være til barnets beste. Jeg mener at en slik tidsgrense som mindretallet foreslår, også er helt unødvendig etter at vi nå har etablert en egen familieenhet med et langt mer sivilt og familievennlig preg enn tilfellet var med Trandum. Jeg understreker at det verken er høye piggtrådgjerder eller flystøy rundt den nye enheten, og familier blir ikke låst inne på rommene. Jeg mener det er skapt trygge og gode rammer som sammen med lovforslaget innebærer en klar forbedring av situasjonen for barnefamilier som må tvangsreturneres i framtiden.