trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
Det er selvfølgelig avhengig av hvor raskt Stortinget klarer å behandle denne odelstingsproposisjonen. Vi har altså formelle regler for i hvor lang tid noe skal være på høring. Dette er store lovendringer, og ikke minst berører dette mange kommuner som har gitt uttrykk for at de vil ha denne høringsfristen på tre måneder. Så hvis Stortinget tar en ekstrainnsats når det gjelder behandlingen av den etter at vi har hatt en grundig høring, vil vi kunne la en del av det tre i kraft ganske raskt. Det er klart at hvis stortingsbehandlingen går over nyttår neste år, er det urealistisk å få ikrafttredelse av lovendringer som ikke er vedtatt. Litt av jobben her hviler også på spørsmålet om hvor lang tid Stortinget bruker på det. La meg få lov til å si noe om evaluering. Vi har iverksatt evaluering. Det har pågått evaluering fra innføringen, og det er et evalueringsprogram som nå begynner å vise resultater og gi rapporter. Vi har ment at det utvalget som da ble nedsatt, også skal gå inn i denne delen av evalueringen og se på hva det nå er som er de største problemområdene. Men jeg tror vi også har avdekket ganske klart at mange kommuner gjør ting vanskeligere enn de behøver å være, også etter loven.
Erna Solberg (Høyre), 2002-02-27:
La meg bare få lov til å si at de forslagene som vi har behandlet tidligere, senest i Stortinget i fjor vår, er det som er grunnlaget. Da har vi lagt til grunn for den høringen som vi nå har på gang, de forslagene som ble fremmet av forslagsstillerne fra Høyre, som Fremskrittspartiet også har sluttet seg til, slik at dette går noe lenger enn det stortingsflertallet på det tidspunktet var enig i. Men stortingsflertallet har endret seg, så det er håp om at vi skal kunne få gjennom hoveddelene av dette. Et ganske vesentlig instrument når det gjelder å få til forenklinger, er å få kommunene til å standardisere og gjøre det samme i de enkelte kommunene. Derfor er det utviklingsarbeidet vi har på ByggSøk, viktig. Vi vil etter hvert kunne få en ren elektronisk behandling hvis kommunene vil være med på et opplegg her som vi skal begynne å utprøve fra neste år av, og hvor vi da også vil få en normalisering med hensyn til hvor mye opplysninger man ber om. Litt av skjemaveldet vil altså reduseres gjennom elektronisk behandling.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Jeg har dette spørsmålet til kommunal- og regionalministeren: «Odda-samfunnet står i fare for å miste 150 arbeidsplasser. Dette er et hardt slag for en kommune som i løpet av 30 år har mistet 1 000 industriarbeidsplasser, og for en region som er i tilbakegang når det gjelder folketallet. Vil statsråden sørge for at det blir tatt et samlet grep for å redde arbeidsplasser og tilføre nye i Odda og Indre Hardanger, og hvilke initiativ vil statsråden ta?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Jeg takker for svaret. «Helhetlig grep»: Det dreier seg om å bidra til den omstillingsprosessen som Odda Smelteverk er inne i, som både er framtidsrettet og miljøvennlig – dersom de får det til – og å sikre andre arbeidsplasser i regionen. La meg ta smelteverket først. Her er det tydelig at statsråden stoler på at markedet skal klare alle utfordringer, og det snakkes om generelle virkemidler. Jeg synes dette er for passivt. Det er kanskje ikke uventet av en Høyre-statsråd, men det er for passivt. Den 5. mars vil styret ved smelteverket ta stilling til videre drift. Ett av alternativene er vedtak om omstilling til finkjemisk produksjon, som statsråden refererte til. Dette vil innebære 100 arbeidsplasser, en reduksjon av CO2-utslipp med 240 000 tonn og en enøkgevinst på 350 GWh – med andre ord en miljømessig og industriell gladhistorie, dersom staten bidrar. Da er spørsmålet mitt: Vil statsråden virkelig sitte passiv, eller vil hun legge til side dogmatiske kjepphester og se til at dette blir realisert?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Jeg takker for også dette svaret. Jeg etterlyser en større forpliktelse overfor det som skjer i Odda. Det går ikke an å prate seg vekk ved på en måte å skylde på SV. Men så til andre ting som må skje der. Statsråden refererer til at dette er en omstillingskommune, og det er riktig at mye positivt har skjedd der. Men det som er viktig framover, er at omstilling også betyr muligheter til etableringsstøtte, ikke bare til utredning og forberedelse til nye arbeidsplasser, slik det har vært til nå. Jeg utfordrer statsråden til å si noe om det og mulighetene for å forlenge omstillingsperioden. Så til et annet spørsmål. Mitt spørsmål gikk jo på arbeidsplasser i hele regionen, og da gjelder det også Indre Hardanger. Både Høyre og SV har jobbet for å få hele tinglysingsregisteret for fast eiendom, det såkalte Hardangerregisteret, til Ullensvang. Nå er det planer om å plassere panteregisteret der. Men vil statsråden ta dette opp med justisministeren og stå hele løpet ut for å få til det som Høyre og SV har jobbet for?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Ifølge en undersøkelse foretatt av Huseiernes Landsforbund varierer de kommunale gebyrene for en vanlig byggesaksbehandling fra 0 kr til over 23 000 kr for en ordinær enebolig. I tillegg kan gebyrkostnadene for lokal godkjenning av inntil flere ulike aktører beløpe seg til rundt 10 000 kr til sammen per hus i noen kommuner. Hvordan forklarer statsråden de store variasjonene i de kommunale byggegebyrene, og når vil Regjeringen legge frem forslag til endringer i plan- og bygningsloven?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg må si jeg var meget godt fornøyd med. Det var for så vidt ingen overraskelse at jeg fikk et så positivt svar, for som vi har sett tidligere her på Stortinget, har Erna Solberg i den tiden hun var stortingsrepresentant, vist at hun har hatt stor forståelse for alle de uheldige og negative effekter som har vært knyttet til den nye plan- og bygningsloven. Dette har vært en lovreform med mye frustrasjon og med sløseri av tid, penger og krefter. Og dette må vi få gjort noe med, det er det ingen tvil om. Jeg tror at det nå skal være mulig å få gjort noe, og de signalene som jeg fikk her, var jeg som sagt meget godt fornøyd med. Den lov vi nå har hatt, har altså virket i ca. fem år, og det burde være på tide å kunne foreta en evaluering av de uheldige effektene av loven. I Aftenposten før jul uttalte statsråden at disse endringene kunne tre i kraft allerede fra 1. januar 2003, altså om ca. ti måneder. Kan statsråden bekrefte dette?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Jeg takker nok en gang statsråden for svaret, som nok en gang var meget positivt, sett fra mitt synspunkt. For min del har jeg lenge vært utålmodig. Jeg så allerede fra starten av for fem år siden – og for så vidt før den tid, da denne lovprosessen var i gang – at dette ville gå galt. Og det tror jeg vi har solide beviser for i dag når det gjelder plan- og bygningsloven, spesielt det som gjelder bygningslovsbiten. Her har det vært mange ting som har vært veldig negative for både husbygger, for byggeaktører og for saksbehandlerne i kommunene. Jeg håper at det nå blir foretatt en grundig, dyptgripende gjennomgang – og det kunne jeg for så vidt tolke ut fra det svaret som jeg fikk av statsråden – av denne love, og den har som sagt eksistert i fem år. Statsråden har i sin tid som stortingsrepresentant fremmet forslag i Stortinget om forenklinger, og jeg har vært med på forenklingsforslag selv, så vi vet allerede ganske mye om den. Så arbeidet for å endre grunnlaget, og, som jeg sier, foreta dyptgripende endringer – for det er det som må til – tror jeg absolutt jeg skal ønske statsråden til lykke med videre.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Jeg ønsker å stille forsvarsministeren følgende spørsmål: «Fra 1994 til 1997 kjøpte Hæren stålcontainere for nesten 300 mill. kr. Fem år senere er det funnet nye metoder for oppbevaring av mobiliseringsmateriell, og containere tømmes. Vil statsråden ta hensyn til denne feilsatsingen slik at fremtidige militære investeringer vil ha en noe lengre brukstid og man dermed bedre kan utnytte materiellet?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Problemet, slik Fremskrittspartiet ser det, er at bl.a. krigsoppsetningsplanene våre stadig raskere forandres. Vi må kunne gi Forsvaret større forutsigbarhet, slik at de investeringer/forandringer Forsvaret gjør, har en mye lengre levetid enn det vi opplever i dag. Slik som dagens forsvarsmidler og mål raskt forandres, vil dette gi oss et forsvar som dessverre ikke kan utføre de oppgaver vi pålegger Forsvaret, 100 pst. Jeg hører at statsråden sier at statsråden vil arbeide ut fra et langsiktig perspektiv. Det blir da nærliggende å spørre: Hvilken tidsperiode er det her snakk om, når statsråden i samme avsnitt sier at dette er i henhold til de krav og den reaksjonsevne «som til enhver tid gjelder»?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2002-02-27:
Konkret tilbake til spørsmålet: Ser statsråden at de investeringene som Forsvaret gjør – og spesielt i en slik størrelsesorden som vi her snakker om, ca. 300 mill. kr – bør vare i en noe lengre periode enn den vi snakker om her? Dette er jo tross alt skattebetalernes penger, og de ønsker og har krav på å få en kost-nytte-verdi av de investeringer som Forsvaret gjør. Troen på et godt forsvar har krav på dette.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-27:
For ca. ti år siden vedtok Stortinget ved behandlingen av St.meld. nr. 16 for 1992–1993 en reduksjon av Hærens krigsorganisasjon fra 13 til seks brigader samt en redusert støttestruktur. Derfor ble det besluttet at Hærens mobiliseringsmateriell skulle lagres i containere på 25–30 steder rundt i landet. Det var den gang en kraftig effektivisering i forhold til de over 1 000 lagrene vi hadde fra før. Det var en beslutning tilpasset den vedtatte struktur og reaksjonsevne den gang vedtaket ble fattet. Bakgrunnen for valget av containerlagring var behovet for rask mobilisering ved at en lett kunne spre materiellet til oppsetningsstedene, og samtidig oppnå vedlikeholdsfri lagring. Relativt store summer ble dermed raskt innspart ved å avslutte en rekke kontrakter om leie av lagre. Basert på Stortingets behandling av langtidsproposisjonen for perioden 2002–2005, nesten ti år senere, er kravet til beredskap og hurtig reaksjon endret. For deler av Hærens styrker stilles det nå langt høyere krav til materielltilgjengelighet og beredskapstider. Frekvensen av repetisjonsøvelser i forsvarsgrenene vil i ny struktur bli vesentlig redusert og umuliggjør en kostnadseffektiv rullering av containerlagret materiell. Samtidig legges det økt vekt på nettopp kostnadseffektivitet. Derfor satses det på at framtidig mobiliseringslagring av materiell til avdelinger med lengre reaksjonstid enn 90 dager vil foregå etter varehusprinsippet. Det vil være en rasjonell lagringsmetode ved at man oppnår reduksjon i antall årsverk i lagerorganisasjonen, og det reduserer unødige kostnader. For at Hæren skal kunne nå sitt innsparingsmål, må behovet for mobiliseringsmateriell og utdanningsmateriell ses i sammenheng. Positive driftseffekter oppnås ved at materiellet i størst mulig grad samlokaliseres, og i en lagringsform som forenkler materiellhåndteringen. Hærens endringer av lagerpolicy er en naturlig tilpasning til endrede forutsetninger etter den vedtatte langtidsproposisjonen og et resultat av de innsparingskrav som er gitt Forsvaret. Jeg kan forsikre representanten Bredvold om at vi med tanke på investeringer framover arbeider med et langsiktig perspektiv, slik at de investeringene vi gjør, skal være så rasjonelle og riktige som mulig i forhold til den forsvarsstruktur og reaksjonsevne som til enhver tid gjelder. I påvente av Forsvarets endelige struktur er det foreløpig ikke beregnet noe overskudd av containere, eller hvor stort dette i tilfelle vil bli. Dette er heldigvis standard containere, og hvis vi får et overskudd, kan de selges på et kommersielt marked og frigjøre midler til Forsvaret.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-27:
Her står vi overfor en vanskelig avveining, for på den ene side vil vi ha et forsvar som er tilpasset den til enhver tid gjeldende virkelighet, og på den annen side vil vi gjerne ha langsiktighet i investeringene våre. Dagens situasjon er slik at virkeligheten forandrer seg raskere enn før. For ti år siden, da vi reduserte brigadene fra 13 til 6, var det naturlig å gå ned fra 1 000 til 25–30 lagringsplasser. Nå er brigadestrukturen nede på tre–fire, og det er naturlig å tenke nytt. Vi har også fått helt andre krav til reaksjonsevne. Tidligere hadde vi mobiliseringstider på inntil seks måneder. Nå er det enkelte elementer i Hæren vår som skal kunne reagere på få dager. Jeg tror dessverre at vi aldri vil komme i den situasjon at vi vil være uten et forsvar i forandring. Jeg tror tvert imot at Forsvaret, som næringslivet, må utvikle endringskompetanse og sørge for at de investeringene som gjøres, i det minste kan omsettes i et marked når vi ikke trenger dem lenger.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-02-27:
Disse investeringene har vært vel anvendte penger. Vi sparte betydelig på å gå ned fra 1 000 lagringssteder til 25–30. Beslutningen ble tatt for ca. ti år siden, da vi hadde en helt annen forsvarsstruktur enn i dag. Vi vil fortsatt trenge en rekke av disse containerne, ikke minst til de internasjonale styrkene og de styrkene som skal kunne settes opp raskt med materiell. Om vi i det hele tatt får et overskudd av disse containerne, er for tidlig å si. Hvis vi får det, kan de selges. Poenget mitt er at dette var en riktig investering da den ble foretatt. Den ble foretatt ut fra økonomiske kriterier. Vi vil også i fortsettelsen sørge for at våre investeringer har en lengst mulig varighet, og at det er best mulig økonomisk tenkning som ligger bak. Det utelukker ikke at vi kan måtte selge ting etter hvert som vi får andre behov, men da skal det selges i et marked til best mulig pris.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Eg har følgjande spørsmål til utanriksministeren: «Det foreståande valet i Zimbabwe vil få mange færre internasjonale observatørar enn ønskeleg. Mellom anna er jo EU som kjent ute. Noreg har eiga utdanning for valobservatørar ved Universitetet i Bergen og ei solid beredskapsgruppe organisert av NORDEM. Kjem Regjeringa til å sørgje for at Noreg sender fleire valobservatørar, på kort sikt, og i tillegg sørgje for at det blir etablert eit korps av menneskerettsobservatørar som kan jobbe langsiktig i Zimbabwe?»
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Eg takkar for svaret. Eg er sjølvsagt veldig glad for det initiativet som utanriksministeren har teke for å kome raskt på plass med nye observatørar. Men som sikkert utanriksministeren kjenner til, er både Amnesty, Norsk Folkehjelp, LO, Kirkens Nødhjelp o.a. i stand til å mobilisere kompetente observatørar ut frå eigne rekkjer. Synest utanriksministeren at det ville vere naturleg å trekkje desse norske organisasjonane, norske NGO-ar, inn i eit meir langsiktig menneskerettsarbeid i Zimbabwe nettopp fordi så mange teikn tyder på at det står veldig dårleg til? Om demokratiet vil vinne fram etter valet, veit vi kanskje lite om i dag, men vi bør vel sikre oss ei oppfølging etter eit eventuelt – lat oss seie – irregulært val?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-27:
Takk igjen for eit godt svar. Eg har eit lite spørsmål til på slutten. Det har kome fram at Noreg har finansiert observatørar frå dei omkringliggjande landa, SADC-landa, men så har det òg kome fram at f.eks. av dei 32 observatørane frå Malawi skulle 18 vere NGO-ar. Så viser det seg atter ein gong at dei nærmast er på bestilling frå Mugabe, slik at dette er ikkje reelle NGO-ar. Igjen vil eg spørje utanriksministeren: Kan norske NGO-ar vere med og bidra i regionen? Dei har kanskje samarbeidspartnarar i desse landa, så då kunne ein få fram reelle NGO-ar og ikkje berre slikt skinndemokrati.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-27:
Norge besluttet sist fredag å øke antallet observatører til valget i Zimbabwe 9. og 10. mars fra 10 til 21 personer, forutsatt at de får akseptable arbeidsforhold og deres sikkerhet ivaretas på en fullt ut tilfredsstillende måte. Alle de norske valgobservatørene er nå på plass. Både EU, Zimbabwes naboland og opposisjonen i landet har oppfordret Norge til å beholde sine observatører – og helst utvide antallet. Dette har vi gjort. Den norske gruppen valgobservatører er den største Norge noen gang har sendt ut. Vi har i tillegg avsatt betydelige ressurser for å kunne støtte valgovervåkning i regi av velrenommerte regionale og lokale frivillige organisasjoner. Vi legger også stor vekt på arbeidet for fremme av menneskerettigheter i vårt samarbeid med andre land. Dette gjelder også Zimbabwe. Støtte til frivillige organisasjoner, til media og universitetet i Zimbabwe har vært bærebjelker i vår innsats for å styrke menneskerettighetsarbeidet i landet. Slike krefter er de beste voktere av menneskerettighetene og utgjør på mange måter et korps av egne nasjonale menneskerettighetsobservatører. Dette arbeidet ønsker vi å videreføre. Situasjonen i Zimbabwe er nå så labil at det er vanskelig å vurdere hvordan menneskerettighetsarbeidet skal videreføres etter valget. Dette må vi derfor komme tilbake til på et senere tidspunkt. Men uansett vil vi ønske tett samvirke med frivillige organisasjoner og andre positive krefter i Zimbabwe og andre land.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-27:
Jeg tror det er riktig som spørreren antyder, at det nå er vanskelig å danne seg et bilde av hvordan situasjonen vil være etter valget. Jeg tror vi gjør klokt i å få valget unna først og så se i hvor stor grad dette imøtekommer de standarder som må legges til grunn. Jeg tror vi bør vente og se for å vite hvordan vi i så fall skal følge det opp. Det er helt på det rene at vi er svært engasjerte og svært bekymret over denne situasjonen, men jeg tror det er vanskelig å angi noen operative grep på en situasjon vi ennå ikke kjenner.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-27:
På et generelt grunnlag vil jeg si at vi meget gjerne søker samarbeid med NGO-er, og jeg er helt enig med spørreren i at det bør være reelle NGO-er. Jeg tør ikke gi meg inn på en helt konkret vurdering av situasjonen av de malawiske observatørene – den kjenner jeg ikke nærmere til – men jeg vil gjerne understreke at hva vi eventuelt skal samarbeide med NGO-ene om, må vi komme tilbake til når vi ser hvilket samarbeidsbehov som foreligger. Jeg tror det er svært viktig nå å se hvilke veivalg Zimbabwe foretar. Valget vil jo komme i mars måned, og da vil vi ha et bedre grunnlag for å kunne si hvordan vi vil følge opp.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-27:
På WTOs ministerkonferanse i Doha var alle WTOs medlemsland enige om å sette i gang en ny bred forhandlingsrunde. Medlemslandene vedtok et omfattende arbeidsprogram som bl.a. beskriver rammene for de fremtidige forhandlingene. Blant områdene det skal forhandles om, inngår tjenester, landbruk, markedsadgang for industrivarer, regelverk bl.a. for antidumping, handel og miljø samt oppfølging av utviklingslandenes krav knyttet til eksisterende avtaleverk. Det var følgelig konsensus i Doha om å sette i gang en ny bred forhandlingsrunde i WTO. I tillegg til disse områder, ble det i Doha også enighet om å starte forhandlinger etter neste ministerkonferanse innenfor de fire områdene: handelsprosedyrer, offentlige innkjøp, forholdet mellom handel og konkurranse og mellom handel og investeringer. Forhandlinger på disse områdene skulle starte på basis av at det med «eksplisitt konsensus» fattes en egen beslutning på neste ministerkonferanse om modalitetene for disse forhandlingene. Det er mulig det er dette forhold representanten Elvik sikter til i sitt spørsmål. Det presise innhold i begrepet modaliteter vil være avhengig av resultatet av den forberedelsesprosess som nå starter opp, men normalt vil dette være retningslinjer for hvordan selve forhandlingene skal foregå, og en presisering av hvilke temaer det skal forhandles om. I Doha skisserte formannen for ministerkonferansen også sin fortolkning av hva som ligger i begrepet «eksplisitt konsensus». Hans fortolkning var at på neste ministerkonferanse må en beslutning fattes med «eksplisitt konsensus» før forhandlinger om disse områdene kan begynne. Ifølge formannen gir dette hvert medlemsland rett til å ta stilling til modalitetene, noe som kan forhindre forhandlinger fra å innledes inntil hvert enkelt medlemsland sier seg rede til dette. Hvorvidt dette blir et stridsspørsmål på neste ministerkonferanse gjenstår å se. Dette vil bl.a. være avhengig av forhandlingssituasjonen på det aktuelle tidspunkt. Det sentrale poeng er at alle WTOs 142 medlemsland i Doha ble enige om en ny og ambisiøs forhandlingsrunde, en runde som særlig skal ivareta utviklingslandenes interesser. Dette er noe vi fra norsk side også har lagt stor vekt på.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-27:
Jeg tror kanskje at spørreren er litt for kjapp når hun antyder at det ikke er sammenheng i svaret mitt. Det er det! Men jeg gikk gjennom de forskjellige elementene i den forhandlingspakken som er nå, og understreket på hvilke fire områder det var snakk om begrepet «eksplisitt konsensus». Derfor tror jeg nok vi skal greie å komme oss gjennom de prosesser vi nå står overfor. Jeg håper at Åsa Elvik vil være med meg i det ønsket som er, nemlig å få disse forhandlingene i gang, og å komme i gang. Det legger selvfølgelig betydelig krav til vilje fra partene om å være der, og det er klart at den viljen er til stede fra norsk side.
Jan Petersen (Høyre), 2002-02-27:
Jeg er redd for at når spørsmålet gjentas, må også svaret gjentas. Så jeg viser til det.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-11-20:
Jeg foreslår Finn Martin Vallersnes og Øyvind Halleraker.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
På vegne av stortingsrepresentantene Grethe Fossli, Anne Helen Rui og meg selv ønsker jeg å framsette et forslag om framskyndet evaluering og endring av tomtefesteloven etter at den nå har virket i ett år, for å forhindre dens urimelige utslag.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
«Kriminalitet knyttet til skjenkestedene ser ut til å være svært omfattende og variert. Ulovlig kjøtt og sprit, dårlige hygieniske forhold, konkursrytteri, avgiftsunndragelser, brudd på arbeidsmiljøloven og mye voldskriminalitet i og rundt skjenkestedene er ikke lenger uvanlig. Vil statsråden ta særskilte initiativ rettet mot denne bransjen som gjør det lettere å offentliggjøre disse stedene og senere frata rettigheter til skjenking og drift?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Jeg takker for svaret. Når man får de beskrivelsene man har fått de siste dagene om forhold som for så vidt også har vedvart over lengre tid, er det spørsmål om det overfor bransjen er tilstrekkelig med bare samtaler for å rydde opp i dette. Min etterlysning etter initiativ fra justisministeren er nettopp basert på at hvis vi skal kunne klare å forebygge kriminalitet, må vi ikke bare reagere med strenge straffer og mye politi når kriminalitet har oppstått. Jeg tror kanskje at noe av det viktigste justisministeren nå kan gjøre, nettopp er å se på skjenkestedene, særlig i de større byene. Vi ser en del vold, vi ser ofte en del brudd på regelverk, og vi ser en del hvitvasking, som det absolutt er grunn til å gjøre noe med, noe mer enn samtaler med bransjen. Jeg etterlyser egentlig justisministerens initiativ i forhold til tiltak, i forhold til struktur. Kan man gjøre noe for bl.a. å begrense antall steder og skape strengere regelverk som kanskje gjør at det er de seriøse som får drive i bransjen og ikke de useriøse?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Det er jo et paradoks at man sier at regelverket for så vidt er godt nok, men samtidig ser det ut til, ifølge dagens aviser og aviser fra tidligere, at det offentlige har nølt med å offentliggjøre de bedriftene som driver ulovlig. Man nøler med å trekke tilbake skjenkebevilling, sjøl om man skjenker ulovlig sprit, og man får lov til å skjenke de øvrige varer. Og man nøler med å bruke sanksjonsmidlene som ligger i loven. Det er derfor jeg mener at vi som politisk myndighet og justisministeren som ansvarlig på dette feltet i forhold til kriminelle handlinger nettopp bør gjøre lovverket slik at det faktisk blir brukt, og at man får en effektiv forvaltning. Det blir sagt at en bevilling skal være lett å få og lett å miste. I kjølvannet av dette ser vi at en bevilling er lett å få, men svært vanskelig å miste, og at sanksjonsmidlene faktisk ikke virker. Det krever ekstraordinære tiltak etter min mening.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-11-20:
Jeg har et spørsmål til utenriksministeren. I gårsdagens Nationen kunne vi lese at Utenriksdepartementet kun vil konsultere enkelte deler av næringslivet i forhold til krav mottatt i forbindelse med de forestående tjenesteforhandlingene i WTO. Ingen andre typer organisasjoner eller Stortinget, eller for den saks skyld befolkningen som sådan, skal ifølge oppslaget få innsyn i hvilke krav Norge nå må forholde seg til. Dette hemmeligholdet og ekskludering av alle interesserte med unntak av deler av næringslivet står i sterk kontrast til at EU nå har valgt å foreta en offentliggjøring av hvilke type krav deres medlemsland står overfor. Begrunnelsen fra EU er at man ønsker åpenhet og å engasjere alle interesserte parter til kontinuerlig dialog. Og det lyder fornuftig. Mitt spørsmål til utenriksministeren blir da: Hvilken strategi og overordnet politisk tenkning er det som ligger til grunn for at Norge skal velge hemmelighold og fravær av debatt i WTO-sammenheng? Og hvorfor kan ikke Norge, som EU, nettopp søke å få til en åpenhet og bidra til en allmenn debatt?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-11-20:
Jeg takker utenriksministeren for svaret. Kan jeg oppfatte utenriksministeren dit hen at man vil forsøke å følge EUs eksempel med å legge frem en slik liste som EU har gjort, og at grunnen til at man ikke har gjort det tidligere, er et kapasitetsproblem, og ikke at man følger opp den formuleringen som statssekretær Tronstad hadde i Nationen i går, der hun sa at «i et demokrati trenger man ikke at alle til enhver tid er inne i bildet»? Er ikke målsettingen her nettopp å få til denne åpenheten? Det som WTO har blitt kritisert for av så mange, er at man har et demokratisk underskudd i slike prosesser. Regjeringen har i andre sammenhenger, f.eks. i Johannesburg-toppmøtet, valgt å trekke interesserte parter med. Kan utenriksministeren gi en bekreftelse på at man vil forsøke å gjøre det også i denne type WTO-saker?
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Som representanten Høglund vet, har vi hatt en rekke debatter om WTO i Stortinget, og det er absolutt min intensjon å holde gode og åpne forbindelser til Stortinget i dette spørsmålet. Det dreier seg for så vidt også om norsk samfunnsliv generelt. Det er jo slik at vi gjennomfører omfattende konsultasjonsprosesser med organisasjonene, ikke bare i næringslivet, men også i samfunnslivet for øvrig. Det er lagt ut informasjon om prosessen på UDs web-sider, og denne vil bli utvidet og oppdatert etter hvert. Jeg tror at den konkrete saken som det er snakk om, er at EU på sin side har gitt sammendrag – ikke offentliggjort, men gitt sammendrag – av en del av de kravene som er stilt overfor EU. Dette er teknisk sett en veldig omfattende sak å gjøre. Men vi skal bestrebe oss på å ha så mye åpenhet som overhodet mulig.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Som Høglund vet, er jeg en entusiastisk tilhenger av internasjonal frihandel. Jeg mener at WTO definitivt går i riktig retning, og vil selvfølgelig gjerne ha så mye oppmerksomhet som mulig om den type prosesser. Jeg kan bekrefte at jeg vil trekke med så mange som mulig i den prosessen, og jeg tror nettopp det vil styrke den grunnleggende tenkningen om en åpen, liberal verdenshandel, som jeg tror både Høglund og jeg er enige om. Når det gjelder i hvilken form man skal legge ut opplysninger om de kravene Norge er blitt stilt overfor, må jeg få anledning til å komme tilbake til det, for det er riktig som Høglund sier, at det teknisk sett er en svær prosess. Men det som jo er det viktige her, er at de springende punktene for Norge får den nødvendige oppmerksomhet. Det skal jeg forsikre om at de gjør. Vi har jo ett problem med hele WTO-debatten, nemlig at man er voldsomt opptatt av de defensive sidene av den. Jeg tror vi nå skal konsentrere oss mer om de offensive mulighetene som ligger i dette for Norge, for de er helt åpenbart til stede.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Jeg kan bekrefte at etter regelverket i WTO offentliggjøres ikke kravene, men at vi ikke får en offentlig debatt om de viktige og springende punktene for Norge, medfører det ikke nødvendigvis. Det er vel også bakgrunnen for at EU har gitt dette sammendraget som de jo har gjort. Jeg mener som sagt at Norge har så mange gode, offensive interesser i WTO-forhandlingene som jeg gjerne vil ha drahjelp i, at jeg overhodet ikke har behov for å fyre opp under andres konspirasjonsteorier ved å holde tingene mer hemmelig enn nødvendig i denne saken.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Hvis ikke spørsmålet er mer problematisk enn om vi har en utfordrende situasjon, kan jeg bekrefte at vi har en utfordrende situasjon. Dette har for så vidt regjeringspartiene, som Gunhild Øyangen vet, svart forskjellig på. Høyre har svart at vi hele tiden har ment at Norge bør finne sin plass i De europeiske fellesskap. De to andre har ikke gjort det, og er for så vidt da i det spørsmålet mer på linje med Arbeiderpartiet, som ikke har kommet så langt i sin programbehandling som Høyre har gjort. Men når vi har inngått det kompromisset som ligger i Sem-erklæringen, er det nettopp fordi det under enhver omstendighet ikke er realistisk på det nåværende stadium å tro at det er mulig å få dratt igjennom Europa-spørsmålet på andre måter enn det det nå er rimelig bred enighet om. Men at det er styrker og svakheter i denne situasjonen, er vi meget åpne på, og derfor er jo Regjeringen også veldig tydelig på hva som er plusser og minuser i det bildet vi nå står overfor, og vi deltar aktivt nettopp i den debatten. Når det gjelder uenighet mellom partiene, tror jeg det beste man kan gjøre, er å være åpen i forhold til de dilemmaene Norge står overfor, og det har vi vært i alle de spørsmålene som er. Dette er på mange måter svaret på spørsmål nummer to. Jeg tror det er svært viktig at vi er åpne om de dilemmaene vi står overfor.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Denne regjeringens politiske plattform i Europa-spørsmålet er helt klar. Det står i Sem-erklæringen at det er EØS-avtalen, vår avtale med ESDP, Schengen-avtalen og tilsvarende avtaler som nå er basis for vår Europa-politikk, og det er den basisen denne regjeringen er utgått fra. Som jeg redegjorde for i mitt forrige svar, har det vært en prosess frem til den plattformen, men det er altså den plattformen som vi har å styre ut fra. Det er imidlertid ikke det samme som at man ikke diskuterer åpent de dilemmaene som Norge står overfor. Der har vi vært veldig åpne og håper at det er en åpenhet som også den interne prosessen i Arbeiderpartiet kan trekke nytte av.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Som Jacobsen meget vel vet, er den utfordringen vi står overfor, å sikre at de rettighetene vi nå har etter de frihandelsavtalene som vi har med søkerlandene, i realiteten består når EU utvides. Vi mener vi har grunnlag for kompensasjonskrav etter WTO-reglene, og det er det som er vår holdning. Vi trekker ikke inn den type problemstillinger som Jacobsen nå nevner. Jeg må for øvrig si – uavhengig av Jacobsens spørsmål, fordi det har vært ganske mye om det i Stortinget i det siste – at når Norge skal forhandle, vil jeg be om at vi får forhandle med EU og ikke med EU via Stortinget.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Det er klart det er en utfordring at det er én gjenværende supermakt, og en av utfordringene er nettopp å engasjere supermakten i et bredere internasjonalt samarbeid og i en dialog. Det har man nettopp gjort, ved at også denne supermakten, som alle andre nasjoner i Sikkerhetsrådet, var med på å velge FN-sporet i løsning av dette spørsmålet. Et annet uttrykk for det er for så vidt at spørsmålet om missilskjold nå skal studeres - jeg understreker det, det er riktig som forsvarsministeren sier – i NATO-sammenheng. Det engasjerer hele NATO-kretsen i den type spørsmål. Så jeg er enig i det underliggende, nemlig at det er viktig at de engasjeres i bredere prosesser enn rene, nasjonale beslutninger. Men jeg er litt usikker på hva Kristin Halvorsens spørsmål nå dreier seg om, for Sikkerhetsrådets vedtak dreier seg jo nettopp om at det blir en prosess hvor saken kommer tilbake igjen til Sikkerhetsrådet, i den forstand at inspektørenes rapporter kommer tilbake igjen til Sikkerhetsrådet. Det vil jo da bli opp til Sikkerhetsrådet å vurdere hvordan man nærmere skal gå frem i det spørsmålet. Derfor er det ikke slik at den resolusjon som nå er vedtatt, er den eneste behandlingen i Sikkerhetsrådet, og at saken dermed er avsluttet med det. Resolusjonen er meget tydelig på at saken kommer tilbake igjen i Sikkerhetsrådet. For Regjeringen er det maktpåliggende at vi nå får avskaffet Iraks masseødeleggelsesvåpen uten bruk av væpnet makt. Etter mitt skjønn gir denne resolusjon 1441 også en slik siste mulighet for å få dette til.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Der kommer det sikkert til å foregå interessante ting også om dette spørsmålet. Jeg vil bare gjenta det som nå er hovedpoenget vårt, nemlig at det er maktpåliggende for oss å få bidratt til å avskaffe Iraks masseødeleggelsesvåpen uten bruk av militær makt. Sikkerhetsrådets resolusjon 1441 gir en slik mulighet, og vi forventer at Irak benytter seg av denne. Hvis ikke har rådet i dette vedtaket gjort det klart at det vil kunne få de alvorligste konsekvenser for landet. Vi vil først kunne ta stilling til henvendelsen når Sikkerhetsrådet har vurdert våpeninspektørenes rapporter og eventuelt har konstatert at Irak grovt har misligholdt sine forpliktelser i henhold til FN-pakten. I dette ligger da at alle diplomatiske og politiske virkemidler er uttømt. Skulle det komme på tale å svare positivt, må det være helt klart at militære operasjoner skal være forankret i folkeretten, og at det i så fall er et stort antall NATO-land og viktige land i regionen som støtter opp om en slik aksjon.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Etter mitt skjønn er den videre prosessen meget klar, nemlig at saken skal tilbake til Sikkerhetsrådet, og at en der skal drøfte saken og vurdere våpeninspektørenes rapport. Det ligger også i dette at det da i så fall må konstateres at det foreligger et grovt mislighold av de forpliktelsene som man har i forhold til FN fra Iraks side. Det betyr at den neste fasen i Sikkerhetsrådet vil bli helt avgjørende for hvordan man videre skal gå frem i saken. Og den konstateringen må jo i så fall foreligge.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Nedrustning og ikke-spredning er høyt prioriterte oppgaver for Regjeringen. Fra norsk side spilte man en viktig rolle under tilsynskonferansen for Ikke-spredningsavtalen for kjernevåpen i 2000. Norges brobyggerrolle her var mulig nettopp fordi samtlige deltakende land var innstilt på å komme frem til konkrete resultater. Ny Agenda-landene Brasil, Egypt, Irland, Mexico, New Zealand, Sverige og Sør-Afrika var sentrale i arbeidet under tilsynskonferansen og fremmet i FNs generalforsamling samme høst en resolusjon om kjernefysisk nedrustning som Norge støttet. Ny Agenda-landene valgte i år en annen og mindre samarbeidsrettet tilnærming. For Norge var et hovedmål for arbeidet med nedrustningsspørsmål under generalforsamlingen å bidra til at det internasjonale forhandlingsklimaet om slike spørsmål blir best mulig. Dette er særlig viktig i lys av at forberedelsene til neste tilsynskonferanse for Ikke-spredningsavtalen i 2005 fortsetter til våren. Jeg mener at de to resolusjonene om kjernefysisk nedrustning som Ny Agenda-landene fremmet i år, ikke bidrog til en slik bedring av forhandlingsklimaet. Vi er imidlertid enige i hovedformålet med resolusjonene, nemlig behovet for videre kjernefysisk nedrustning og for større åpenhet, også for taktiske kjernevåpen. Dette tok vi da også til orde for under generalforsamlingen. Norge og en rekke andre land var i dialog med Ny Agenda-landene med sikte på å komme frem til vedtak som kunne samle bredest mulig tilslutning og etter vår mening tjent formålet best. Dette viste det seg altså ikke mulig å få til, og det beklager vi. Når vi valgte å avstå under avstemningen over de to resolusjonene, var det fordi vi fant tekstene lite egnet til å fremme kjernefysisk nedrustning. Det er kjernevåpenmaktene som sitter med nøkkelen til videre fremgang. En så kritisk og lite nyansert fremstilling av fremdriften i arbeidet for kjernefysisk nedrustning som Ny Agenda-landene denne gang la frem, er etter mitt syn ikke tjenlig. Alle våre europeiske allierte delte dette synet, og stemte avstående eller mot resolusjonen. Avstemningsresultatene viser også at Ny Agenda-resolusjonen av mange andre land ble oppfattet som mindre konstruktiv enn forrige gang. Nærmere 40 land som stemte for i 2000, valgte denne gang å stemme mot eller avstå.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Jeg må konstatere at vi nå har forlatt stemmegivningen, som Jacobsen egentlig stilte spørsmål om. Jeg vil bare understreke at vi står fullt ut bak den avstemningen vi stod for i år 2000, og som jeg nevnte. Vi hadde også aktivitet i forbindelse med generalforsamlingen i høst, hvor vi da prøvde å få til resolusjoner som brakte denne saken fremover, og som ikke skapte nye konfrontasjoner.
Jan Petersen (Høyre), 2002-11-20:
Jeg konstaterer at vi heller ikke denne gangen er i nærheten av det spørsmålet som opprinnelig ble stilt. Jeg vil bare si at vi nå forbereder konferansen og skal komme tilbake til det spørsmålet.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-20:
Jeg noterer meg utenriksministerens intensjon om å holde Stortinget godt informert og også å klarere posisjoner i forhold til Stortinget. Det er bra. Men i vedtak i WTOs hovedråd 13. mai 2002 om prosedyrer for sirkulering og offentliggjøring av WTO-dokumenter, er det besluttet at alle dokumenter angående krav og forhandlinger om liberalisering av tjenester skal unntas offentlighet fram til resultatet av bilaterale forhandlinger er ferdig og landenes nye bindingslister er vedtatt. I klartekst kan ikke jeg forstå noe annet enn at det vil bety at Stortinget ikke kommer til å få informasjon eller kommer til å få til behandling hva Norge kommer til å avgi styringsrett over i denne runden av tjenesteforhandlingene. Stortinget settes altså på sidelinjen i det som er svært viktige spørsmål for Norge. Dette er betenkelig. Spørsmålet mitt til utenriksministeren er: Er min forståelse av WTOs vedtak i prosedyrer for sirkulering og offentliggjøring av WTO-dokumenter korrekt?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-11-20:
Sikkerhetsrådsresolusjon 1441, som stiller krav til Irak i forhold til våpeninspektørene, er usedvanlig viktig, og den er veldig klar i forhold til hvilke krav som stilles til Irak. Det er bra. Men det man ikke er enig om, og det som ikke er entydig i sikkerhetsrådsresolusjonen, er den videre prosessen for det tilfelle at Irak faktisk bryter de kravene som Sikkerhetsrådet har pålagt det. Alle er enige om at saken skal tilbake til Sikkerhetsrådet og skal drøftes i rådet, som utenriksministeren bekrefter. Men uenigheten går altså på hvorvidt eksisterende resolusjoner representerer et tilstrekkelig folkerettslig mandat til å gå til aksjon mot Irak, eller om det må en ny resolusjon til for å kunne gå i gang med et militært angrep. Det må være mulig for utenriksministeren å si om man pr. i dag har et tilstrekkelig mandat til å gå til aksjon mot Irak dersom Irak bryter forutsetningene i resolusjon 1441, eller ikke.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Vi står foran et historisk toppmøte i EU. Her vil EU etter alt å dømme formelt invitere ti nye medlemsland inn. Snart er hele Europa med i EU. Det er på det rene at det vil bli enda tøffere å ivareta norske interesser i EU når området utvides. Vårt demokratiske underskudd vil øke. Arbeiderpartiet støtter selvsagt Regjeringens arbeid for best mulige løsninger innenfor rammen av EØS-avtalen, men nå tar stadig flere til orde for en åpen debatt om tilknytningsform. Siste meningsmåling fra Opinion viser at 58 pst. av folket ville ha svart ja i en folkeavstemning. Mener utenriksministeren at vi nå har en utfordrende situasjon? Og når har Regjeringen tenkt å komme med sin vurdering av hva som nå er best for landet?
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2002-11-20:
Jeg takker for svaret. Jeg har lagt merke til at Venstres leder, Lars Sponheim, til Dagens Næringsliv og den kristne avisen Vårt Land på lederplass hver for seg har omtalt utviklingen i EU som henholdsvis spennende og positiv. Sponheim etterlyser en åpen debatt, og Vårt Land etterlyser med varsomhet «en visjon eller to», som det heter, og jeg synes det er gledelig at det er vilje til nytenkning i kretser i og nær Regjeringen. Arbeiderpartiet mener at det er svært viktig å ha handlefrihet i EU-spørsmålet. Vi mener at vi må ha enten en god EØS-avtale eller fullt EU-medlemskap. Er utenriksministeren og Regjeringen nå enige i at vi må ha en slik handlefrihet?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
I utkastet til forhandlingsmandat for EU som no ligg på bordet, blir det antyda at EU krev norske fiskeressursar, eventuelt tilgang til å kunne investere i den norske fiskeflåten. Vi veit at vi har drive med kvotehopping i Noreg. Det er eigentleg ikkje lov, men vi har gjort det stillteiande. Vi veit at det eigentleg er allmenningsretten som vi da set på spel. At han er ått av nordmenn, kan jo vere eit tvilsamt spørsmål. Men vi kan no risikere at norske fiskebåtar kjem til å bli åtte frå London, Paris eller kvar som helst. Korleis ser utanriksministeren på dette?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til utanriksministeren: «Noreg meiner sjølv å vere eit pådrivarland når det gjeld internasjonal ikkje-spreiing og nedrusting av atomvåpen. Noreg spelte ei avgjerande rolle under tilsynskonferansen for Ikkje-spreiingsavtalen i 2000. Under generalforsamlinga i FN nyleg avstod Noreg frå å støtte New Agenda Coalition, som prøver å halde oppe presset for at kjernevåpenstatane skal etterleve sine nedrustingsplikter. Kva for grunnar hadde Regjeringa for å avstå i denne viktige røystinga for nedrusting?»
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
Eg takkar for svaret. No, eit og eit halvt år etter tilsynskonferansen, har USA brote med meir enn halvparten av dei 13 stega som ligg inne i Ikkje-spreiingsavtalen. Kva har Regjeringa gjort for å påskunde atomstatane til å setje ut i livet dei 13 handlingsstega for nedrusting og ikkje-spreiing frå tilsynskonferansen i 2000?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-20:
Eg takkar igjen for svaret. Neste år, i april/mai, skal det vere ein førebuingskonferanse for Ikkje-spreiingsavtalen som skal reie botn for dei femårige tilsynskonferansane som skal haldast framover. Kva slags tankar og kva slags prioriteringar har Regjeringa innafor denne konferansen, då snakkar vi om framtida for heile ikkje-spreiingsregimet?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2002-11-20:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til forsvarsministeren. Det er vel mye som tyder på at NATO-toppmøtet i morgen vil føre til en historisk utvidelse av NATO. Det interessante fra et forsvarssynspunkt er hvordan denne utvidelsen vil innvirke både på alliansens og på det enkelte lands forsvarsevne. For Norges del er det selvsagt først og fremst vår egen forsvarsevne jeg har i tankene. Det har alltid vært et prinsipp at nye medlemmer skal føre til et pluss i samlet forsvarsevne og militær kapasitet innenfor alliansen. Det kunne være interessant å høre forsvarsministerens vurdering av hvordan opptaket av nye land, land med en til dels ganske annen bakgrunn enn vår, vil virke i forhold til et forbedret kollektivt forsvar innenfor alliansens ansvarsområder. Kan vi stole på at den nye alliansen bringer mer trygghet og forsvarsmessig sikkerhet enn hva tilfellet er til nå?
Bjørn Hernæs (Høyre), 2002-11-20:
Jeg vil gjerne takke for svaret. Det virker svært betryggende at man har gjort seg slike refleksjoner rundt utvidelsen, og at det er en del av begrunnelsen. Jeg merker meg jo forsvarsministerens forsikring om at det gir en langsiktig trygghet også for de gamle medlemmene. Likevel er det jo slik at de nære ting også opptar oss ganske mye. Når forsvarsministeren er inne på kommandostrukturene, kunne jeg tenke meg å be om at hun utdyper det litt nærmere. Hva kan vi vente skjer med kommandostrukturene, både de operative og de funksjonelle kommandostrukturene i et utvidet NATO? For Norges del er det jo nokså klart at dette er noe som opptar oss, og ligger oss svært nært innpå livet.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-11-20:
Det viktigste ved å ta opp nye medlemmer er å gi flere anledning til å ta del i de fordelene som NATO-medlemskapet gir, nemlig økt langsiktig trygghet. Det vil indirekte også være av verdi for gamle NATO-medlemmer. Samtidig tror jeg at mange av de bekymringene som har gjort seg gjeldende i enkelte kretser knyttet til de nye landenes evne, ikke skal tas for alvorlig. Det NATO gjør i tillegg til å utvide med nye medlemmer, er nettopp også å modernisere NATOs struktur, ved både å tilføre NATO nye kapasiteter, endre kommandostrukturen slik at den blir mer effektiv, og lage ny hurtigreaksjonsstyrke. Innenfor dette konseptet, disse tre tiltakene, blir det også økt adgang for enkeltland, små land, til å rendyrke nisjer og til å velge strategiske samarbeidspartnere, som gjør at også små land kan være til nytte for alliansen i langt større grad enn tidligere. På et møte mellom de baltiske land, USA og de nordiske land i juni ble dette poenget nettopp understreket overfor disse tre landene. Hvis de identifiserer sine sterke sider på forsvarssektoren, rendyrker dem videre til en nisje som NATO trenger, og velger strategiske allianser i sin region, vil også små og nye land relativt raskt kunne bidra til at NATO styrkes, også militært. Det er jeg overbevist om at utvidelsen vil ivareta.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-11-20:
Bakgrunnen for de endringene som skjer i NATO nå, er at vi har praktiske erfaringer for at den måten NATO er organisert på i dag, ikke er god nok. Da artikkel 5 ble utløst etter 11. september, hadde NATO en uakseptabel lang reaksjonstid. Vi brukte heller ikke NATOs kommandostruktur, men alle vet at operasjon «Enduring Freedom» er amerikansk ledet. Hvis NATO skal ha samme relevans i fremtiden, er det derfor viktig å effektivisere kommandostrukturen, slik at den blir brukt. Det er viktig å ha en reaksjonsstyrke som har så kort reaksjonstid at det trygger oss alle den dagen man må bruke den. Og det er viktig at vi har relevante kapasiteter. Det er ingen tvil om at dagens kommandostruktur, også de hovedkvarterene vi har på Jåttå og på Reitan, må forberede seg på store forandringer. NATO-toppmøtet skal tegne et nytt skjelett. Hvilke byer og hvilke land som ligger på kartet, vil ikke bli avgjort før nærmere sommeren. Men der utnytter Norge maksimalt sine bilaterale forbindelser for å sikre fortsatt alliert tilstedeværelse i Norge.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2002-11-20:
Det er helt klart Regjeringens intensjon at de innmeldinger denne regjeringen foretar til «Prague Capability Commitment», er i tråd med forsvarsforliket, dvs. både totalrammen på 118 milliarder kr og den fordeling mellom år som ligger i forliket. Det er heller ikke nødvendig at noen av de investeringsprosjektene som er godkjent i Stortinget, utsettes. Men innenfor en ramme på 118 milliarder kr vil det alltid være slik at enkelte prosjekter som var planlagt mot slutten av perioden, kan skyves inn neste periode, mens noen av de prosjektene som var planlagt i neste 4-årsperiode, fremskyves til denne perioden. Her har vi antydet prosjekter i størrelsesorden kanskje rundt 900 mill. kr av 118 milliarder kr, og dette vil ikke på noen måte være i konflikt med innholdet i forsvarsforliket. Som representanten Nybakk korrekt er inne på: Hele tenkningen bak PCC er jo den samme tenkning som ligger bak forsvarsforliket, nemlig behovet for en kraftig modernisering av både nasjonalt og alliert forsvar.