Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Regjeringa arbeider konkret for målet om en verden uten kjernevåpen. Det kommer klart fram i den politiske plattformen. Det fins imidlertid ingen snarveier dit. Et rettslig bindende rammeverk må komme som et resultat av langsiktig arbeid, og arbeidet må omfatte de statene som har kjernevåpen. Derfor er det ikke aktuelt for regjeringa å legge fram en sak for Stortinget om norsk signering og ratifikasjon av FN-traktaten som forbyr kjernevåpen. Det redegjorde jeg for i min uttalelse til representantforslaget. Regjeringas konklusjon var, og er, at forbudstraktaten ikke bringer oss nærmere en verden uten kjernevåpen, og den fjerner altså ikke ett eneste atomstridshode. Det er også klart at en eventuell tilslutning til denne traktaten ikke vil være forenlig med våre NATO-forpliktelser. Selv om 122 land stemte for traktaten, var det ingen av kjernevåpenstatene som deltok i forhandlingene om atomvåpenforbudet, og ingen av dem som stemte for. Disse landenes holdning til den nye traktaten ble gjentatt og ytterligere understreket under FNs generalforsamling i fjor høst. Per i dag er situasjonen at mange land, inkludert Sverige, har uttrykt betenkeligheter og pekt på svakheter i traktatteksten. Kun 56 land har signert, og kun 4 land har ratifisert. En forutsetning for å kunne få til nye reduksjoner i antallet kjernevåpen er at det råder nødvendig tillit mellom de landene som besitter disse våpnene. Den tilliten er ikke der i dag. Den fremste utfordringen nå er å slå ring om det som er oppnådd innen nedrustning og ikke-spredning, og motvirke tilløp til nye regionale og globale våpenkappløp. Regjeringa arbeider aktivt langs flere linjer. Vi er blant pådriverne for å stanse framstilling av spaltbart materiale for våpenformål og bygge ned eksisterende lagre. Vi jobber aktivt for iverksettelsen av prøvestansavtalen. Denne type praktiske tiltak er helt vesentlige for å legge grunnlaget for framtidige kjernefysiske reduksjoner. Vi støtter opp om den diplomatiske innsatsen for å få løst krisen rundt Nord-Koreas kjernevåpenprogram. Atomavtalen med Iran viser at diplomati kan lykkes selv om utgangspunktet er aldri så vanskelig, og Nord-Korea-krisen illustrerer kompleksiteten rundt kjernefysisk nedrustning og ikke-spredning. Så lenge trusselen fra Nord-Koreas kjernevåpen er til stede, vil neppe noen av de øvrige kjernevåpenstatene ensidig fjerne sine våpen. Det samme resonnementet gjelder mellom etablerte kjernevåpenstater. Den eneste måten å nærme seg nullvisjonen og bidra til en reell nedrustning på er gjennom gjensidige, balanserte, irreversible og verifiserbare reduksjoner. I regjeringserklæringen står det at regjeringa vil videreutvikle Norges internasjonale lederrolle innen verifikasjon av kjernevåpennedrustning. Det er helt avgjørende for å sikre at vedtatte avtaler etterleves, og at nødvendig tillit bygges. Verifikasjonen er det mest konkrete området for internasjonalt nedrustningsarbeid i dag. Den norske lederrollen kommer som følge av et langsiktig og strategisk arbeid der vi jobber sammen med Storbritannia, som vi har gjort i ca. ti år, men også nå med Sverige og USA. Denne uka var de fire landene samlet i London for å evaluere resultatene av en stor øvelse som ble gjennomført i fjor høst. Målet er å kunne tilby en slags verktøykasse av opsjoner som framtidige rustningskontrollregimer og nedrustningsavtaler kan støtte seg på. På norsk initiativ nedsetter FN nå en egen ekspertgruppe om verifikasjon av kjernefysisk nedrustning. Der kommer Norge til å ha en lederrolle. Vi er en pådriver fra Norge for å bygge ned eksisterende lagre og begrense og fjerne bruken av høyanriket uran i sivil sektor, sånn at ikke denne kommer på avveier. I samarbeid med Det internasjonale atomenergibyrået, IAEA, kommer Norge nå i år til å arrangere en internasjonal konferanse om dette temaet. Det er nettopp dette som utgjør hovedsporene for regjeringa, og det er viktig at vi fortsetter å jobbe innenfor de mekanismene som fins. NATOs råd slo i september i fjor klart fast at et forbud som ikke omfatter de statene som har kjernevåpen, ikke vil være effektivt, og heller ikke vil bidra til en reduksjon i antall våpen. Det vil derfor heller ikke fremme internasjonal fred og stabilitet, og mange har uttrykt bekymring for at nettopp forbudstraktaten dessverre bidrar til en polariserende debatt. Dersom Norge som eneste NATO-land skulle slutte seg til forbudstraktaten, til tross for at det ikke er forenlig med våre NATO-forpliktelser, ville det distansert oss fra en felles alliert sikkerhetspolitikk som har tjent oss og vår sikkerhet godt i snart 70 år.