Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-03-29:
Vi har allerede blitt ønsket velkommen til en forutsigbar debatt, men jeg er likevel glad for at kampen mot mobbing igjen blir reist som tema her i stortingssalen. Mobbing, trakassering, krenkelser og sosial isolasjon er alvorlig både for samfunnet og – ikke minst – for den enkelte som rammes. Mobbing er vondt og ubehagelig for alle som utsettes for det, og for noen betyr det en ødelagt barndom. Jeg er glad for at temaet reises nok en gang, fordi jeg tror bevissthet rundt problemet er nødvendig for at vi skal lykkes med å bekjempe det. Vi må ikke snu oss bort, vi må ikke overse det, vi må erkjenne at det er et problem, og vi må bevisstgjøre alle som har et ansvar, og alle som kan bidra til positive endringer. Og vi er mange som har et ansvar. Jeg har et ansvar som far, lærerne har et ansvar, skolelederne har et ansvar, skoleeierne har et ansvar, og vi som politikere har også et ansvar. Men selv om det er viktig å sette temaet på dagsordenen, er ikke det nok. Vi må også se på hvilke konkrete tiltak som kan iverksettes, både for å forebygge mobbing og for å sikre at det tas tak i problemet på en skikkelig måte når det oppstår, og at de som opplever mobbing, får den hjelpen og oppfølgingen de har behov for. Djupedal-utvalget har pekt på mange viktige utfordringer, og de har presentert en lang rekke forslag til løsninger og forbedringer. Det representantforslaget som vi debatterer i dag, er en slags oppfølging av utvalgets rapport, og jeg har tolket dette forslaget som et tegn på utålmodighet fra de representantene som står bak det – det har vi fått bekreftet i dag – en utålmodighet etter å få kommet i gang og en utålmodighet etter handling fra regjeringen. Det er en utålmodighet jeg deler, og jeg mener det er på tide at Stortinget får tatt en grundig debatt om hvilke løsninger vi skal velge, og hvilke tiltak vi skal prioritere. Men når vi vet at regjeringen har varslet at den vil komme til Stortinget med en oppfølging av Djupedal-rapporten i løpet av den aller nærmeste framtid, er jeg usikker på om det mest hensiktsmessige nå er å legge dette representantforslaget til grunn for Stortingets beslutninger, selv om det inneholder en rekke gode forslag. Jeg mener det vil være klokt å vente på regjeringens oppfølging, og jeg har forventninger til at kunnskapsministeren vil legge fram en sak som gir Stortinget et godt grunnlag for en grundig debatt. Djupedal-utvalget peker på utfordringer som vi er nødt til å gjøre noe med. Klageadgangen fungerer ikke godt nok. Den må vi fikse, enten ved å opprette en uavhengig klageinstans eller ved å gjøre nødvendige endringer i dagens ordning. Hvis Fylkesmannen fortsatt skal være førsteinstans i klagesaker, må det gjøres mer kjent blant elever og foreldre. Terskelen for å kontakte Fylkesmannen må bli lavere, og det må bygges opp kapasitet og kompetanse som sikrer rask og god saksbehandling uansett hvilken fylkesmann man sorterer under. Uansett hvor klageinstansen plasseres i framtiden, mener jeg også det er behov for bedre hjelp til elever som opplever mobbing, og til foreldrene deres. I dag er det for mange som føler seg litt alene i en sånn situasjon. De er i en sårbar situasjon, og mange opplever at de ikke blir hørt, at de ikke blir tatt på alvor, og at det ikke blir gjort nok for å hjelpe dem. Vi trenger ordninger som sikrer barn og foreldre bedre hjelp også når en mobbesak ender som en klagesak fordi noen ikke har tatt ansvar. Så vil jeg til slutt slå et slag også for det forebyggende arbeidet. Kristelig Folkeparti har i mange år ønsket et mobbeombud i hvert fylke, en person som kan være til hjelp for barn og foreldre, som også kan være en kompetanseressurs for lærere, skoleledere og skoleeiere, og som kan være en pådriver i arbeidet med å skape gode og trygge læringsmiljøer på skolene. Jeg venter med utålmodighet på regjeringens oppfølging av Djupedal-utvalgets rapport, og jeg håper og tror at Stortinget da vil få en god, grundig og konstruktiv debatt om hvordan mobbingen i skolen kan bekjempes og reduseres.