Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-05-08:
Vi har et brennhett arbeidsmarked. Det hørte vi sist på nyhetene i dag, der sykepleiermangelen ble beskrevet. For noen dager siden var det mangel på førskolelærere i flere kommuner, noe som igjen selvfølgelig fører til økte krav om mer lønn hos en attraktiv arbeidsgiver. Spørsmålet som representanten Flåtten i dag tar opp, er om skattepolitikken kan bidra til å øke arbeidstilbudet. Jeg synes at også finansministeren bør være enig i at det er et åpenbart svar på det. Det er selvsagt en sammenheng mellom hvordan skattesystemet utformes, og hvordan arbeidskrafttilbudet er. Det er vel få sammenhenger i økonomien som er mer studert enn akkurat det. Selv sittende regjering har anerkjent prinsippet om at det finnes grenser for hvor høy marginalskatten kan være – selv på høye inntekter – rett og slett fordi de potensielle skadeeffektene av et redusert arbeidstilbud overstiger de polititiske gevinstene som kunne høstes på å skatte etter evne. Det mener jeg må ha ligget noe til grunn da finansministeren la fram sitt statsbudsjett høsten 2005, med forslag om – som hun selv sa – at de som hadde høyest inntekt, også fikk mest skattelette. For å svare på interpellantens utfordring fra Kristelig Folkepartis side er vårt svar ja; vi tror det absolutt er mulig å endre sammensetningen av skatter og avgifter slik at det bidrar til å trygge sysselsettingen og stimulere enda sterkere til arbeid. Vi ønsker å forsterke bruken av miljøavgifter og kompensere det gjennom reduksjon i skatter og avgifter både på arbeid og sparing. La meg nevne som eksempel: Nedskriving av arveavgiften ved generasjonsskifte i familieeide bedrifter, reduksjon og på sikt fjerning av formuesskatt på næringsformue eller såkalt arbeidende kapital og økte muligheter for privat pensjonssparing er de mest aktuelle reformbehovene, sett fra vår side. Vi har lagt merke til at i hvert fall noen av de partiene som sitter i posisjon, mente noe av det samme da de var i opposisjon. Samtidig er det kanskje ikke skatte- og avgiftsnivået samlet som nå er vår største utfordring når det gjelder å stimulere til å få flere i arbeid. Som interpellanten for så vidt er inne på i interpellasjonsteksten, ligger nok hovedutfordringen først og fremst i å få utnyttet bedre de menneskelige ressursene som ikke benyttes godt nok i samfunnet i dag. Det er mange i arbeidsfør alder som faller utenfor det ordinære arbeidsmarkedet, og jeg vil si at Regjeringen fortsatt har et betydelig forbedringspotensial når det gjelder å hindre utstøting fra arbeidslivet og å hjelpe personer fra trygd og tilbake til arbeid. Derfor er vi ikke imponert når arbeidsmarkedsbedriftene kan melde at de som trenger mest bistand for å komme tilbake til arbeidet, opplever at myndighetene faktisk krever at de skal ha et løp der de får mindre tid til å kunne komme tilbake til normalt arbeid, fordi presset på økonomien i de nevnte offentlige etater er så hardt. En annen viktig utfordring i årene framover vil være utformingen av pensjonssystemet, og da særlig hvordan AFP-ordningen skal tilpasses målsettingen for pensjonsreformen. Det skal være mulig å gå av som 62-åring på en verdig måte – med tidligpensjon. Men det kan heller ikke være slik at det ikke spiller noen som helst rolle for framtidig pensjon om en deltar i arbeidslivet eller ikke etter fylte 62 år. Akkurat det er sikkert et av de områdene der regjeringsansvaret har påvirket f.eks. finansministerens parti. En sterkere vektlegging av skatter og avgifter på miljøskadelige og helseskadelige varer og tjenester og kompensasjon for dette gjennom reduserte skatter og avgifter andre steder er en riktig strategi framover. Nå kan ikke en interpellasjonsdebattta dette i detalj, så vi vil selvfølgelig følge opp dette i de alternative budsjetter som skal framlegges etter hvert – med start denne høsten.