Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-03-07:
Det mangler i dag to dager på at det er to år siden sentrumsregjeringen, med statsminister Bondevik i spissen, gikk av på gasskraftsaken. Så for Senterpartiet blir dette en underlig sak. Og Bondevik sa den gangen bl.a.: «Bygges det forurensende gasskraftverk i Norge, vil vi stå enda fjernere fra å oppfylle våre Kyoto-forpliktelser.» Og det har ikke skjedd noe revolusjonerende teknologisk som tilsier at en nå kan bygge et CO2-fritt gasskraftverk. Senest for to dager siden kunne vi lese i Aftenposten at det vil gå minst ti år før vi har et gasskraftverk som ikke slipper ut CO2. Det har Regjeringens eget gassteknologiutvalg slått fast. Jeg kommer litt tilbake til det seinere. Men for oljeindustrien er et av poengene at Snøhvit nettopp gir mulighet for et oljeeventyr i Barentshavet. Og på Goliat-feltet like ved Snøhvit er det funnet mye olje. Bygges Snøhvit ut, øker sannsynligheten sterkt for at det i framtida vil utvinnes olje og gass også andre steder i Barentshavet. Dermed skrinlegges det at føre var-prinsippet skal gjelde. Det er altså to elementer som gjør at det ikke er aktuelt for Senterpartiet å støtte utbyggingen av Snøhvit nå. For det første: Det er sterkt forurensende teknologi, det gir store CO2-utslipp. Og for det andre: Barentshavet er et av verdens mest verdifulle og sårbare havområder, og det åpnes da for petroleumsvirksomhet. Vi er sterkt bekymret for havbruks- og fiskerinæringen. For å skaffe energi til å drive Snøhvit-anlegget på Melkøya skal det bygges et forurensende gasskraftverk ved anlegget. Gasskraftverket vil slippe ut 860 000 tonn CO2 årlig. Dette tilsvarer utslippene fra 300 000 biler. Dette er sjølsagt tungt for Kristelig Folkeparti, og det er kanskje derfor de i stortingsinnstillingen til denne saken prøver å unngå å bruke ordet «gasskraftverk». Ordet «energianlegg» blir heller valgt. En prøver å skape et inntrykk av at dette anlegget er annerledes enn andre gasskraftverk. Og pillen sukres ved å presse Statoil til å forsterke innsatsen for CO2-reduserende teknologi ved sine anlegg. Men man kommer ikke bort fra at tillatelsen inkluderer bygging av et gasskraftverk med gammel og forurensende teknologi. Det er også grunn til å minne om at Kristelig Folkeparti, sammen med Senterpartiet og Venstre, i innstillingen til langtidsprogrammet for ett år siden sa klart fra: «Disse medlemmer vil ikke bygge gasskraftverk med gammel og forurensende teknologi.» Siden den gang er det som kjent gjort mange snuoperasjoner. Miljøvernminister Brende slo fast i Marokko rett før jul at industrilandene må ta hovedtyngden av utslippsreduksjonene av CO2 for å klare målene i Kyotoprotokollen. Hvor skal Regjeringen redusere utslippene, når den i tillegg til Norges øvrige miljøforpliktelser øker Norges samlede utslipp av CO2-gass med 2 pst.? Er det kanskje biltrafikken som skal tas? I andre sammenhenger har vi miljøvernministeren mye høyere på banen. I denne saken synes alt å gå i feil retning for miljøet. Det er ikke blitt foretatt noen strategisk konsekvensutredning for hele Barentshavet. Og ifølge Norges ledende fiskeriforskningsmiljøer, Havforskningsinstituttet og Polarinstituttet, mangler en fremdeles sentrale kunnskaper om langtidseffektene av å åpne for olje- og gassutvinning i nordlige deler av Norskehavet og Barentshavet, et av verdens mest verdifulle og sårbare økosystemer. Den kunnskap som finnes, er kun brukt til å vurdere miljørisikoen for hvert enkelt utbyggingsprosjekt uten å se på området som helhet. Senterpartiet mener at det må gjøres en helhetlig utredning av miljøkonsekvensene. Før det besluttes om det skal utbygges, må en skaffe seg den nødvendige sikkerhet for at olje- og gassvirksomhet ikke medfører varig skade for økosystemene. Barentshavet er, som alle veit, et svært viktig oppvekstområde for mange av fiskeartene våre. Men det er klart at Snøhvit-prosjektet kan gi positive ringvirkninger for Nord-Norge i form av arbeidsplasser. Det er naturligvis noe av bakgrunnen for at folk i Finnmark gjerne ser at prosjektet blir gjennomført. Det bør det være forståelse for, men sjøl arbeidsplasser kan bli for kostbare. Avslutningsvis må en faktisk spørre hva det er som tilsier at dette prosjektet skulle være sikrere nå enn for to år siden. Det har ikke skjedd noe revolusjonerende i utviklingen, verken på miljø- eller teknologisiden. Den største forandringen i denne sammenhengen må derfor være – så vidt jeg kan forstå – at Kristelig Folkeparti har skiftet regjeringspartnere. Det er det ikke så mye å bli beroliget av. Nei, snarere tvert imot, hr. president!