trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2008-09-22:
Jeg skulle ønske jeg ikke følte bekymring etter å ha hørt denne debatten, og etter å ha hørt statsråden snakke. Men jeg føler stor bekymring fordi det åpenbart er så stor forskjell på det de som er ute i felten, opplever, og det som sies av statsråden her fra talerstolen. I det antallet politifolk som statsråden listet opp, kan man med stor sannsynlighet anta at alt det personellet som er satt til å vokte ambassadene, var inkludert. Hvis det ikke var det, vil jeg gjerne ha en avkrefting. Men uansett er utfordringen nå at det synes som om vi har basert oss på overtidsbemanning og ikke på en god nok ordinær grunnbemanning. Det er vi nødt til å gjøre noe med. Vi kan ikke regne med å ha fullgod dekning hvis det er overtid som skal dekke opp alle helgene. Så er det ikke bare statsråden som har vært ute og besøkt politiet. Det har jeg også vært gjentatte ganger. Og jeg hører noen alarmerende eksempler. For eksempel hører jeg de sier fra Bergen politikammer: Vi har ikke råd til å ansette noen av de nyutdannede fra Politihøgskolen, for driftsbudsjettet vårt er sånn at når folk går av, holder vi igjen på stillinger. Ja, faktisk er det en del tall nå som tyder på at en ganske stor andel av de nyutdannede ikke blir ansatt av politiet - det står mange andre og venter på dem - fordi de ikke får et tilbud fra politiet. Da kan vi diskutere økt opptak på Politihøgskolen, men hvis vi ikke har driftsbudsjetter så vi kan ansette dem etterpå, er det et problem. Noe annet som nå har kommet på bordet, er at antall eldre som går ut av politistyrken før de når aldersgrensen, fra i fjor til i år er tredoblet. I fjor mente statsråden at det ikke var nødvendig med nasjonale seniortiltak, da vi foreslo det. Jeg mener det trengs. Det trengs et kraftfullt signal om at vi ønsker å beholde folk, ikke bare over aldersgrensen, men også de siste årene opp til aldersgrensen. Og så bare for å ta talldiskusjonen: Den forrige regjeringen økte politibudsjettene med 1,2 milliarder kr i løpet av fire år. Når Regjeringen skryter av 500 mill. kr nå, kan de ikke klage over at vi ikke økte bevilgningene, når vi økte dem med mer enn det dobbelte i perioden før. Vi økte opptaket med 125 studenter. Denne regjeringen har så langt økt det med 72 studenter. I seks av de syv siste budsjettene har Høyre i denne salen stemt for like mye penger eller mer penger enn Arbeiderpartiet og SV har stemt for. At vi da har en talsmann for SV som finner ut at han skal ta det ene året hvor det var 8 mill. kr i differanse, blir litt patetisk i forhold til de tallene som er. Men de viktigste utfordringene er: Hvordan får vi folk til å stå i jobb? Hvordan rekrutterer vi og har budsjetter som gjør at de som kommer ut av Politihøgskolen, blir ansatt? Og hvordan sikrer vi tryggheten til folk? For det er ikke en opplevelse av trygghet når det f.eks. ikke er politifolk å oppdrive i flere timer i Bergen sentrum, fordi man er opptatt med oppgaver som kanskje andre kunne ha gjort, som vi opplevde å bli orientert om for bare 14 dager siden i Bergen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2008-09-22:
La meg aller først få lov til å si at denne debatten syns jeg ble bedre enn jeg fryktet. Jeg vil faktisk takke den som stiller spørsmålet - Høyres parlamentariske leder - for jeg har stor forståelse for at man blir urolig når man ser de medierapportene som har versert. Det er en utfordring for alle oss - og særlig oss med ansvar i forhold til justisetaten - å se til at riktige fakta kommer fram, slik at folk ikke går rundt og føler utrygghet på uriktig grunnlag. Slik sett må jeg si at jeg syns Høyres leder hadde all grunn til å stille det spørsmålet hun har gjort. Så vil jeg samtidig også, siden jeg er i godt lune, gi honnør til opposisjonen for at man nettopp peker på mulighetene. Det gleder meg å høre representanten Dørum, som sier at den bemanningsrapporten som Regjeringa nå har fått, nettopp peker på veien framover. Der er vi jo enige. Så får budsjettene framover vise hvordan vi består den prøven. Jeg har ikke behov for å diskutere lenge hvor mange vi tok opp i fjor, for tre år siden eller for fire år siden, men det aller viktigste og det sentrale tallet vil bli: Hvor mange har vi tenkt å ta opp til neste år, hvor mange tar vi opp nå, hvordan tenker vi utdanning i et lengre perspektiv? Og det er helt klart at når det gjelder de ambisjonene som er i bemanningsrapporten, vil dette bli den store prøven på om man klarer å møte de behov vi har ute i samfunnet. Jeg er også helt enig med dem som nå reiser spørsmålet i forhold til seniorer. Det pågår flere gode seniortiltak ute i distriktene, men vi ser behov for å sette inn ytterligere trykk her. Det samme gjelder dette med å få sivile inn for å frigjøre, slik at man kan få flere ut til det som bør ha høystatus når det gjelder politiarbeid, nemlig å være ute blant befolkningen. Så vil jeg også si, siden jeg ikke fikk tid til det i innlegget mitt i sted, at det er ingen tvil om at jeg er helt enig i - og hele Regjeringa deler oppfatningen - det representanten Høybråten var inne på i forhold til forebygging og skjenking. Det er jo årsaken til at vi har etablert politiråd ute i over 240 kommuner - politimesteren har gått ut veldig klart, bl.a. i Oslo - og vi ser resultater. 21 av 50 store kommuner strammer nå inn, med støtte av Fremskrittspartiet, Høyre og andre. Jeg syns det er bra at Høyres helsepolitiske utvalg gjør de grep som vi i dag leser om i Aftenposten. Det betyr at vi har en slik debatt at det er mulig å ta noen steg framover og se at vi må ha flere tanker i hodet på en gang, forebygge samtidig som vi bygger et sterkt politi. Jeg mener at vi er godt rustet for det, og denne debatten har lagt et godt grunnlag.
Erling Sande (Senterpartiet), 2008-09-22:
Justisministeren har på ein god måte gjort greie for det arbeidet Regjeringa gjer for politiberedskapen i landet. Det var ei klargjerande orientering, som viser at den situasjonen vi får eit bilete av gjennom media, ofte er meir samansett enn det som blir framstilt. Grunnane til situasjonen med bemanningsmangelen som har oppstått, er fleire. Dei nye arbeidstidsreglane er openbert ein av grunnane. Dei gjer at dei vaktordningane vi har hatt til no, blir mindre fleksible. Dei krev større bemanning. Vi i Senterpartiet er opptekne av at folk i heile landet skal kjenne tryggleik. Mindre fleksible vaktordningar kan føre til auka responstid mange stader i landet, og det bekymrar oss i Senterpartiet. Vi er opptekne av at folk i heile landet skal ha eit likeverdig tilbod òg når det gjeld politivakt. Eg er derfor glad for at justisministeren så klart seier at ein tek denne problematikken på alvor. Ein har òg vist til at Regjeringa har tilført politiet ressursar og har auka opptaket på Politihøgskulen monaleg. Seinare tids hendingar viser at det også framover vil vere behov for eit stort fokus på å sikre ein god politiberedskap og å sikre eit godt tenestetilbod på politiområdet landet over. Senterpartiet ynskjer, på same måten som andre parti, fleire polititenestemenn både i Oslo og i resten av landet. I tillegg til beredskap er det førebyggjande arbeidet som politiet gjer, særdeles viktig, for det skal forhindre framtidig kriminalitet. Nedprioritering av dette arbeidet vil vere ei svært dårleg investering. Løysinga på dagens utfordringar må finnast i nær dialog med dei som arbeider i politiet. Ressursar til nye stillingar, tilstrekkeleg med studentar på Politihøgskulen, eit endå betre vaktsamarbeid og ikkje minst, som justisministeren òg peika på, ein god seniorpolitikk som får fleire politifolk til å stå lenger i jobb, er viktige tiltak som bør vurderast. For i tillegg til å rekruttere nye tenestemenn er det viktig å klare å halde på dei som allereie gjer ein stor innsats i politiet si teneste. Senterpartiet vil ha stor merksemd på situasjonen kring politiet òg i tida som kjem.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2008-03-12:
På vegner av representantane Per Sandberg, Øyvind Korsberg, Ulf Leirstein og meg sjølv har eg gleda av å foreslå reduksjon av drivstoffavgiftene for budsjettåret 2008.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-03-12:
Jeg har fornøyelsen av å sette frem to representantforslag på vegne av representantene Bård Hoksrud, Per Sandberg og meg selv. Det ene gjelder omorganisering av etaten Kystverket til statlig selskap, og det andre gjelder modernisering av norsk samferdselspolitikk.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-03-12:
«Igjen er det fokus på at finansiering med bompenger er den dyreste måten å bygge vei på i Norge. Store finanskostnader og store administrasjonskostnader må dekkes av bilistene i tillegg til selve bompengebidraget til bygging av veiprosjektet. Kritikkverdige forhold knyttet til styring og drift av bompengeselskaper er igjen avdekket gjennom tilsyn som Vegdirektoratet fører med de mange bompengeselskapene i Norge. Hvordan vil statsråden sikre at bompengeselskapene forvalter bompengene best mulig på vegne av bilistene?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-03-12:
Takk for svaret. Det er beklagelig at så mange som 45 bomselskaper opererer. Det er riktig som statsråden sier, at det er lang tradisjon for denne beklagelige finansieringen, men dessverre er det også lang tradisjon for at det påpekes en rekke kritikkverdige forhold. Jeg vil understreke at dette ikke bare rammer den sittende regjering, men snur vi oss og ser en fire, fem, seks år tilbake, tror jeg vi hvert eneste år vil finne en rekke kritiske påpekninger knyttet til hvordan bompengeselskapene driver sin virksomhet. Det dreier seg bl.a. om lønnsnivået til daglig leder, og om at det faktisk er flere styremedlemmer i enkelte av disse styrene enn det er i børsnoterte, norske selskaper - kort og godt at man driver dyrt, og i en del tilfeller også i strid med den avtalen som statsråden i sitt svar sa er 15 år gammel og åpenbart moden for revisjon. Når kan saken om dette komme til Stortinget?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-03-12:
Jeg har lyst til å vise til at Riksrevisjonen i sin rapport om årlig revisjon og kontroll for budsjettåret 2006 - det gjelder altså hele den statlige virksomheten - faktisk hadde et eget kapitel om bompenger på grunnlag av regnskapene for 2006. Det vises til 2005, og hvis jeg husker riktig, tror jeg også man går lenger tilbake. Ny gjennomgang viser jo at det er liten bedring, så foruten at det er avdekket et behov for bedre og mer treffsikre regler for hvordan bilistenes penger brukes, er det åpenbart også et behov for å ha sanksjonsmuligheter som kan stoppe konkrete feil i forhold til regelverket, som faktisk fortsatt praktiseres av bompengeselskapene. Har departementet tiltak som kan stoppe dette, eller trengs det nye sanksjonsmuligheter for å få bompengeselskapene på en bedre og riktigere kurs?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-03-12:
Jeg vil få stille et spørsmål til utenriksministeren. Etter at opposisjonen på Stortinget i forrige uke kritiserte Regjeringen for dens motstand mot rakettskjoldplanene i NATO, uttalte utenriksministeren til TV 2 at det er en smålig debatt som føres i deler av det norske politiske miljø når det sies at det at Norge ikke har et syn som deles av alle, skader NATO. Hvis det er noe som er smålig i denne sammenheng, må jo det være den norske alenegangen i NATO i rakettskjoldsaken, en alenegang som virker helt uten hensikt for tiden, og særlig når man ser hvordan saken har utviklet seg siden Soria Moria-erklæringen ble skrevet. Tidligere NUPI-sjef, Sverre Lodgaard, sier til Dagsavisen den 6. mars: «Det er illusorisk å tro at Norge kan stanse det amerikanske rakettskjoldet. Regjeringen kan heller ikke hindre at NATOs eget missilforsvar skal koble seg til det amerikanske rakettsystemet.» Likevel virker det som om utenriksministeren mener at Norges posisjon i NATO like godt ivaretas ved den type alenegang han og forsvarsministeren har utvist de senere uker. Når det så settes spørsmålstegn ved hvor godt Norges interesser ivaretas, stemples man av utenriksministeren som smålig. Mener virkelig utenriksministeren at den negative holdningen Norge har til rakettskjoldet, bidrar til en god ivaretakelse av norske interesser, f.eks. i nordområdene?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2008-03-12:
Det var i hvert fall en frustrasjon hos utenriksministeren over deler av den kritikken som kom fra opposisjonen. Vi møter ikke den samme frustrasjonen fra utenriksministeren og fra sentrale medlemmer av Regjeringen over den åpenbare opposisjonen som jo finnes i Regjeringen mot rakettskjoldet, og hvor man faktisk argumenterer sterkt for at Norge skal nedlegge et veto. Det er ikke det utenriksministeren sier nå. Han argumenterer for at vi skal diskutere dette, og så skal vi for så vidt føye oss inn etter det som blir vedtaket. Men er det ikke her behov for å sette deler av denne opposisjonen på plass, inkludert Regjeringens egen finansminister, inkludert fylkeslag i SV og i Arbeiderpartiet, inkludert lokallag, og bidra til en voksenopplæring, slik at vi unngår en usikkerhet om hva som blir Norges endelige linje når konklusjonene skal trekkes i denne saken i NATO?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Hvis Høglund hadde hørt hele innslaget, brukte jeg ordet «smålig» da journalistene pekte på at dette var en posisjon Norge hadde inntatt på grunn av regjeringspartiet SV. Det mente jeg var en smålig avfokusering av hva som var hovedspørsmålet. Det at Norge har synspunkter på viktige utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål som ikke alle allierte i NATO er enig i, som til og med et flertall kanskje ikke er enig i, betyr ikke at Norge skal legge seg ned og si at når det er situasjonen, fremmer vi ikke våre syn. Spørsmålet om et missilforsvar reiser mange viktige spørsmål, og det er mitt syn at det er Norges ansvar som NATO-alliert, i en allianse som skal treffe sine beslutninger ved konsensus, at vi fremmer disse synspunktene, at vi argumenterer for dem, og at vi går i debatt både i åpne møter og i de bilaterale kontaktene vi har, for å argumentere for det synet. Det er jo ikke et synspunkt Norge står alene om. Når vi fremmer det på denne måten, er det mange som deler dette og har spørsmålsstillinger, fra ulike vinkler: teknologiske, økonomiske, sikkerhetspolitiske og med tanke på trusselvurdering. Og siden denne regjeringen tok ansvaret, har vi bidratt til den debatten i NATO. Jeg minner om at det er ikke lenger snakk om å bygge et NATO- rakettskjold; amerikanerne har nå vedtatt å bygge et amerikansk rakettskjold i samarbeid med Polen og Tsjekkia. Vi venter ennå på å se formaliseringen av det. Norge har tradisjon for å bidra til konsensusløsninger i NATO. Det er også vår linje ved denne anledning, og vi deltar aktivt i den debatten. Skader det Norges interesser at vi fremmer de synspunktene i de fora der vi er, med respekt for andres synspunkter, med respekt for alliansens udelelige sikkerhet, som ligger til bunn for medlemskap i NATO? Jeg mener det ikke skader Norges interesser. Jeg mener det ville ha svekket Norges interesser, også legitimiteten i forhold til det norske folk, som har klare syn, om man ikke hadde regjeringsrepresentanter som var i stand til å stå opp for de synspunktene på en ryddig og ærlig måte i de demokratiske fora som vi er en del av.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Nå blander representanten Høglund begrepet «opposisjon». Det er aldri tvil om hva Regjeringen mener i sentrale utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål. Når vedtak er tatt, er det aldri tvil om det. Men dette er altså en regjering i et demokrati der det pågår debatt. Regjeringen har ikke et vedtak om at Norge skal nedlegge veto. Vi har et vedtak forankret i Soria Moria-erklæringen, og en strategi vi følger for å påvirke så langt vi kan komme. Representanten Høglund tegner et bilde som jeg mener igjen reiser spørsmål ved om det er legitimt å ha en utenriks- og sikkerhetspolitisk debatt om veldig viktige spørsmål i vår tid. Jeg mener vi kan tåle det. Vi kan leve med det. Det er ikke for mye av det, det er snarere tvert imot, nemlig for lite. Så er det ikke slik at jeg oppfatter at det er en motstand mot Regjeringens syn på rakettforsvar i Stortinget. Jeg vet at det er klare syn på spørsmålet om veto. Det er et spørsmål som jeg har mine meninger om. Men når det gjelder substansen i denne saken, oppfatter jeg at det også er partier og toneangivende miljøer som langt utover regjeringspartiene selv deler Regjeringens syn.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Jeg kan ikke ta ansvar for representanten Solbergs forvirring. Det må hun finne ut av selv. Jeg er ikke skeptisk til at det norske folk følger med i radio og på tv-sendinger om utenrikspolitikk. Det er bra, og vi skal gjerne ha mer av det. Men jeg står fast på påstanden: Det er aldri tvil om hva denne regjeringen står for i viktige utenriks- og sikkerhetspolitiske spørsmål når vi tar beslutning. Men vi har altså en debatt - i regjering, i storting og i folket - om viktige spørsmål, enten det handler om Afghanistan, rakettforsvar eller andre viktige spørsmål i vår tid. Det må vi kunne leve med. Når jeg brukte ordet «smålig» om debatten - jeg skal være varsom med det i denne sal - er det fordi jeg mener at det har blitt et hakk i plata, for hver gang det er spørsmål om debatt, så gjelder det altså SV og enkelte fylkeslag i Arbeiderpartiet. Da sier jeg at det er bra at vi har demokratiske kanaler for å ta opp utenrikspolitiske spørsmål, og det er bra at partiene fanger det opp. Hvor hadde vi vært om det hadde vært en lammende konsensus om alle spørsmål på veien mot en beslutning? Men når beslutningen er tatt, som enhver beslutning om Afghanistan, enhver beslutning om sikkerhetspolitikken, er det en samlet regjering som står bak. Det hersker det ikke tvil om.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Jeg vil råde representanten Høybråten til å lese intervjuet med finansministeren mer grundig og skille mellom det hun sier, og det som blir tillagt henne. I et arbeid for å treffe en beslutning i NATO er, som representanten vet, tradisjonen at vi arbeider henimot konsensus. Det er Regjeringens politikk. Det er også de posisjonene vi har formidlet i dialog med Stortinget. Jeg har respekt for debatten i salen og debatten utenfor, så den mynten Høybråten her prøver å slå til meg om at jeg bare aksepterer en del av debatten og ikke den andre, den slår raskt tilbake på ham selv. Det er jo ikke illegitimt at noen argumenterer for et veto eller for andre former for holdning, men Regjeringen skal ta sin beslutning fram mot at vi deltar på et toppmøte. Mitt poeng er at når Regjeringen har tatt beslutninger og vi har vært med på beslutninger i NATO, er det ingen tvil om hvor vi står, og jeg ber om å få eksempler på at det skulle være slik tvil. Men at det er debatt om de posisjonene, også i ettertid rundt om i de forskjellige miljøene, det må vi altså leve med i et demokrati. Men Regjeringens posisjon er helt klar.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Jeg oppfattet ikke representanten Sponheims spørsmål, men jeg kan begynne med å si at vi i Norge skal være glad for at ikke Regjeringen redigerer førstesiden i Bergens Tidende eller noen annen avis. Det er altså ikke Regjeringens politikk som er uttrykt der. Jeg har ikke så veldig mye å tilføye annet enn at Norges syn på rakettskjold, problemstillingen som knytter seg til det i forhold til opprustning, i forhold til det samarbeidsklima som trengs for å bekjempe moderne terrortrusler, er det som har vært meddelt Stortinget og diskutert. Vi har nå 15 arbeidsdager igjen til toppmøtet i Bucuresti, og Norge deltar i debattene. Det er ikke gitt at Norge får gjennomslag for alle sine syn - det ville vært underlig - men Norge er iallfall rakrygget nok til å stå oppreist og argumentere for dem helt fram til det skal tas en endelig beslutning. Det er slik, som jeg har gitt uttrykk for, at Norges strategi er å plassere seg midt i debatten, med mest mulig påvirkningsmulighet, ikke bare i denne saken, men også i alle de andre sakene som det toppmøtet skal behandle - Kosovo, Afghanistan og utvidelse av NATO.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Jeg skulle gjerne hatt en utdypning fra representanten Vaksdal om alenegang i viktige spørsmål. Hvilke andre spørsmål er det han sikter til? Jeg mener heller ikke det kan være snakk om alenegang i denne saken. Jeg vil minne om at vi har et samlet storting bak Afghanistan-politikken. Det har vært en stor innsats fra alle parter for å få til dette - og det har vi altså fått. Jeg vil også spille tilbake til representanten Vaksdals parti, for de har en partileder som mener at FN er en trussel mot verdensfreden. Det er vel heller ikke noe bidrag til den norske konsensuspolitikken når det gjelder utenrikssaker. Det er altså slik at et spørsmål som rakettforsvar kan man ha flere syn på. Jeg respekterer representanten Vaksdals syn. Det er flere syn i NATO. NATO er en allianse av 26 demokratier. Adelsmerket til en slik organisasjon er at det er debatter, men de er ryddige, og man respekterer hverandres holdninger helt til man treffer en konsensusbeslutning - og det skal Norge være med på.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
La meg begynne med et veldig overordnet svar. De grunnleggende norske interessene er årsaken til at vi er med i en demokratisk allianse av 26 land, der vi har en diskusjon fra kommuniké til kommuniké, hvor alle land høres, hvor det settes ulike rammer blant forsvarsministre og utenriksministre - noen ganger statsministre og regjeringssjefer. Det er en overordnet norsk verdi. Derfor har vi valgt medlemskap i NATO, for å forsvare de interessene. Hvis vi av det at Norge skulle tilhøre mindretallet i NATO i et spørsmål - det er ikke så ofte, men det hender - skulle trekke den konklusjon at det svekker Norges interesser i nordområdene, i Afghanistan-politikken, i kampen mot terror, i kampen mot internasjonal kriminalitet, hva skal da være marsjordren for norsk utenrikspolitikk? - Skal det være slik at vi ikke skal søke uenighet med de store og sterke på noe punkt, men legge oss flate og bli et taust, lite land som deltaker i debattene? Det er ikke Regjeringens politikk. Det som sikrer Norges interesser på sikkerhetssiden, er at vi tar vårt solidariske medansvar i en militærallianse, at vi har 500-700 soldater i Afghanistan, at vi deltar i et omfattende fredsarbeid, i FN-styrker og slik støtter FN, at vi har vært et lojalt NATO-medlem i alle år og står bak de beslutningene NATO tar. Men det svekker ikke Norges rolle at vi fremmer våre syn på et spørsmål som også er omstridt. Jeg minner om at da vi overtok regjeringsansvaret, ble det arbeidet med et NATO-rakettskjold, at de planene nå er forlatt, og at det arbeides med et amerikansk rakettskjold. Det ligger utenfor NATO. Det er ikke noe Norge kan si ja eller nei til på den ene eller andre måten. Hvis det kommer, får det konsekvenser for NATO. Hvordan skal NATO forholde seg til det? Det er en diskusjon Norge kommer til å delta i. Jeg synes det er godt å være enig med Erna Solberg i mange spørsmål. Hun spurte meg om jeg ikke var enig med henne her. Det tilhører norsk utenrikspolitisk tradisjon at vi er enige om mye, men vi bør også kunne være enige om at Norge kan ha andre syn på spørsmål.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Jeg mener at et rakettforsvar reiser spørsmål om opprustning og nedrustning. Det tror jeg alle ser. Jeg er helt kategorisk på at det ikke er Russland som skal avgjøre NATOs valg når det gjelder sikkerhet. Men det utelukker ikke at vi kan diskutere følgene av et slikt forsvar på opprustningssiden. Vi får om noen år - hvis dette blir vedtatt - se hva som er blitt konsekvensen av det. Hva tjener norske interesser? Jo, Norge har en hel rekke interesser som er spesifikt norske. Men det er norske interesser vi tar vare på ved å være med i sikkerhetssamarbeidet i Europa, det allmenne internasjonale sikkerhetsklimaet - og det gjør vi gjennom denne debatten. Så til spørsmålet om å stå alene: Det forsvarsministeren har sagt, er at på ett møte var hun den eneste som holdt et innlegg om dette. Jeg kan bekrefte at det var to-tre som holdt innlegg om det på NATOs utenriksministermøte. Der stod ikke denne saken på dagsordenen. Men det jeg også kan bekrefte, er at det er spørsmål og diskusjon om dette i langt mer enn ett land, ikke minst i Polen og i Tsjekkia, og også i andre NATO-land. Det bildet at Norge står helt alene om sine synspunkter, er iallfall ikke riktig.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Jeg sier meg enig med representanten Jensen i at Kristin Halvorsen ikke lar seg redusere til en parentes. Det er min erfaring på flere områder, og det er jeg glad for. Så vil jeg også si at det er klokt å lytte til meg når det gjelder utenriks- og sikkerhetspolitikk. Det er mitt ansvar i Regjeringen å formidle det, i tillegg til statsministerens. Det tror jeg er to ganske ryddige avklaringer, hvis det var noen tvil om det. Men så vil jeg samtidig si det samme som jeg har sagt ved flere anledninger - og det er ingen bortforklaring, men et forsøk på å gi en utdyping av hva det vil si å være i et demokrati med flere partier - at man kan ha diskusjoner, og at partiledere kan ha synspunkter, men det må aldri være noen tvil om de vedtak Regjeringen fatter. Jeg har ennå ikke her fått et eksempel på at det hefter tvil ved Regjeringens vedtak og evne til å følge opp vedtakene. Men at partiledere, partirepresentanter, partilag, organisasjoner og enkeltmennesker har et syn, må vi altså leve med. Jeg mener igjen at de uttalelsene finansministeren her har hatt, ikke reiser spørsmål om det som er Norges linje i denne saken, og det vil vi også se i de dagene som gjenstår til NATO-toppmøtet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Jeg tror jeg skal få svare på en måte som jeg har gjort tidligere. NATO er en konsensusorganisasjon. Det er i norsk interesse at det arbeides fram mot mest mulig konsensus i denne type spørsmål, som delvis er et NATO-anliggende, delvis ikke er et NATO-anliggende. Det er Regjeringens strategi å sikre seg en plassering i denne debatten som gir størst mulig gjennomslag for norske syn. Det er ikke slik at noen land får gjennomslag for alle deler av sine syn, her som i andre deler av politikk der demokrati gjelder. Jeg vil ikke i dag gå nærmere inn på hvordan Regjeringen kommer til å ta sin endelige beslutning når dette kommer opp på NATO-toppmøtet. Det vil være gal strategi i forhold til de forhandlinger som føres. Stortingets organer er orientert om Regjeringens tankegang, også langt inn i måten vi arbeider på. Men i denne åpne sal vil jeg si at Regjeringens holdning til dette spørsmålet er klar. Min holdning er at NATO er en konsensusorganisasjon, min holdning er at Norge må stille seg midt i denne debatten, slik at vi kan påvirke det spørsmålet, ikke sette oss på sidelinjen i ett spørsmål, noe som kan ramme oss i andre spørsmål der vi ønsker å få gjennomslag.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Jeg vil minne salen om at representanten Sponheim har oppkalt en geit etter meg, og den geiten skal være særlig god til å levere paringsobjekter på gården hans.(Munterhet i salen) Det skal en stahet til det, men arroganse fører sjelden fram i den typen øvelser! (Munterhet i salen) Jeg kan godt medgi at det er krevende å være utenriksminister. Det er krevende å være utenriksminister i en tid med store spørsmål om krig og fred og organisering i verden, og hvor Norge har ambisjoner om og et ansvar for å delta. Men jeg tror ikke det er mer krevende enn vanlig i en regjering og i forholdet til Stortinget, hvor man skal foreta avveininger og balansere. Jeg må stå ved dette jeg har sagt tidligere - og det er ikke et uttrykk for arroganse, men et uttrykk for at jeg forsvarer det arbeidsfellesskapet jeg er en del av: Vi kan ha diskusjoner om politiske spørsmål, men når vi tar beslutningene, hefter det ikke tvil ved dem, verken om beslutningenes posisjon eller vår evne til å følge dem opp i praksis. Det er jo det at det er krevende å arbeide med politikk, som gjør at noen av oss faktisk har søkt mot det kallet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Svaret er nei. Man kan ikke basere seg på det prinsippet. Det er noe av det mest problematiske. Den gamle logikken fra den kalde krigen gjelder ikke i dagens verden. Så er spørsmålet: Er den største nukleære trusselen fra land i denne store regionen at det kommer et missil? Den som måtte sende et missil, vil jo få mange missiler tilbake mot seg. Den største trusselen på dette området anser jeg å være at det kommer et kjernefysisk materiale inn andre veier, i en container eller i en koffert smuglet inn på en annen måte som vil ramme oss. Det stiller spørsmålet om hva den store utfordringen er med ikke-spredning. Det må tas opp på veldig mange måter. Det er det vi også er opptatt av, at troen på at et missilforsvar beskytter oss mot de kjernefysiske truslene fra såkalte røverstater, er en ensidig, blind tro som i beste fall må suppleres med en lang rekke andre tiltak. Og så er det ikke slik at fordi vi ikke skulle klare å overbevise alle andre land om våre standpunkter, så skal vi ikke ha dem, så skal vi ikke argumentere for dem! Hvis det var slik, ville jo den sterke bestemme alt i alle saker, og det kan ikke være vår holdning verken til demokrati eller internasjonalt samarbeid.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Med respekt å melde - jeg må innrømme at den måten opposisjonen nå fremmer sine spørsmål på, med ensidig fokus på ett parti i Regjeringen, om den utenrikspolitiske opposisjonen inn i regjering og den tvil det skaper for Norge, kan leses som et forsøk på å skape tvil og nøre opp under og skape et større bilde enn jeg mener det overhodet er dekning for. Man kan gjøre seg refleksjoner over at den såkalte utenrikspolitiske opposisjonen er gått inn i Regjeringen. Det er et interessant fenomen at vi i dag faktisk har en enighet blant alle partier i Stortinget om sentrale spørsmål i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk som vi ikke har hatt i nyere tid. Av de tre eksemplene som representanten Høybråten nevnte, må jeg innrømme at det er bare det første jeg mener kommer i kategorien at det var tvil. Det tok det et døgn å rette opp. Dette var noen uker etter at vi hadde overtatt regjeringskontorene og gjaldt spørsmålet om boikott av Israel. Det er et poeng jeg skal gi ham. Men i de to andre eksemplene synes jeg faktisk ikke kritikken holder. Når det gjelder Afghanistan, er det altså ikke tvil om hva Regjeringen mener. En lang redegjørelse fra meg, som alle regjeringspartier står bak, og som hele Stortinget står bak, har lagt en solid plattform både for den sivile og den militære delen. Vi leverer på den: Spesialstyrkene er tilbake i Kabul i disse dager. Når det gjelder rakettforsvar, sier jo til og med representanten Høybråten at han deler skepsisen. Han er altså enig i den politiske skepsis vi har - sammen med representanten Sponheim - men han skaper da en stor debatt om påståtte krav internt i Regjeringen om at vi skal nedlegge veto. Jeg mener at en regjering som skal ha handlefrihet inn i et forhandlingsløp, skal være veldig varsom med å omtale hvordan man spiller sine kort, og til hvilken tid. Jeg tror jeg har plassert ganske tydelig hvor Regjeringen står, ved å si at vi fokuserer på å stå midt i debatten og være med på en konsensusbeslutning. Men jeg merker meg altså her at opposisjonen bruker enhver anledning til å kjøre mot det partiet og skape bilder på den tvilen det har om Norges sikkerhet, enten det handler om terror, internasjonal kriminalitet eller nordområdene. Det er, etter mitt skjønn, en perspektivforskyvning og ikke å ta denne sals vedtak og Regjeringens ansvar i utenrikspolitikken på det alvor det fortjener.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Nå er det slik at protestanter må stå for det de står for. Det går jeg ut fra at representanten Høybråten er enig i. Det er altså ikke slik, mener jeg, at det å ha et synspunkt i en sak som ikke deles av alle, skulle tilsi at man trekker konklusjonen: Dette perspektivet fremmer vi ikke - vi argumenterer ikke for det. Hva vil utenriksministeren gjøre? Jeg tror jeg må svare på en måte som kanskje ikke tilfredsstiller representanten Høybråten. Jeg vil forsøke å gjøre det vi har gjort til nå, nemlig at vi forvalter debatten om utenriks- og sikkerhetspolitikk i en ny tid, hvor mange nye spørsmål også krever nye svar, med å lytte til dem, men samtidig bidra til at Norge, i samforståelse med Stortinget, har posisjoner vi kan argumentere for i internasjonale fora, som vi kan ta i internasjonale fora, og som vi kan stå på. Det har tjent oss godt til nå, og det vil være linjen også framover.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Til det siste spørsmålet må det svares nei. Opposisjonen i Stortinget har ikke ansvaret for hva SV måtte stå for. Men jeg mener at denne fokuseringen på at SVs politikk i alle saker i alle debatter skulle være Regjeringens politikk, er en avsporing av debatten. Jeg mener at det ikke kom veldig gode eksempler på saker hvor det er tvil om Regjeringens politikk. Jeg sa i debatten om Afghanistan at det er et så stort og vanskelig spørsmål som mange nordmenn har spørsmål om, at det ville være veldig leit om ikke partiene også var kanaler inn for den type debatt, at man hadde åpne dører for dem som hadde kritiske spørsmål, at man samlet ekspertise og lyttet til hva folk hadde å si. Men så er den politiske prosessen slik at når beslutninger er tatt, må det altså ikke hefte tvil om dem. Jeg vil også si at tvil om norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk - jeg brukte det ene sitatet som representantens partileder en gang hadde her for et års tid siden, at FN var en trussel mot verdensfreden, kanskje partifreden også - heller ikke akkurat er et bidrag til å gi klarhet om norsk utenrikspolitikk.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-03-12:
Med respekt å melde: føre SVs utenrikspolitikk på NATO-toppmøtet! Vi har fått avklart i denne debatten at vår holdning til rakettforsvar deles av de tre regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre, så det er nå noe større tilslutning til det. Dette er holdninger som regjeringspartiene gikk til valg på, nedfelte i sin politiske plattform, Soria Moria-erklæringen, og som vi arbeider for. Det er demokrati. At SV er et av de partiene, kan ikke gjøre de standpunktene annerledes enn at det er slik det er. De synspunktene fremmer vi. Vi har ikke brutt de lange linjene i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Faktisk er det slik her at partiet til representanten Solberg og Fremskrittspartiet sånn sett utgjør et mindretall i synet på rakettforsvaret. Hvilke norske interesser tjener det? Vel, Norge har norske nasjonale interesser. Men Norge er, som en tidligere statsminister har sagt, et land i verden. Vi må også ha standpunkter i store internasjonale spørsmål som ikke direkte er relatert til Norge, selv om NATOs sikkerhet selvfølgelig også gjelder Norge direkte. Dem må vi kunne argumentere for. Hvis vi meldte oss ut av alle de debattene, ville vårt perspektiv bli altfor snevert.
Erna Solberg (Høyre), 2008-03-12:
La meg få våge det postulat at jo, det er ofte tvil om hva Regjeringen mener om viktige utenrikspolitiske spørsmål. Det er nesten blitt en etablert arbeidsmetode for denne regjeringen å fremstå med minst to utenriksministre i kontroversielle utenrikspolitiske saker. Det begynte med Israel-boikotten, det fortsatte med Sør-Afghanistan, og nå til sist har vi missilforsvaret. Det blir så forvirrende at velgerne må følge med i alle avisene, alle radiosendingene, for å få med seg alle de ulike utspillene knyttet til utenrikspolitikk som denne regjeringen har. Da blir mitt kjernespørsmål: Mener utenriksministeren at Norges utenrikspolitiske interesser er tjent med en slik type forvirring, eller er det først og fremst hensynet til SV som gjør at man har denne typen politikk?
Erna Solberg (Høyre), 2008-03-12:
Jeg har i grunnen tenkt å fortsette der det forrige hovedspørsmålet sluttet. Det er greit å ta enkle debattriks i stortingssalen, men det er forvirrende når Kristin Halvorsen, forsvarsministeren, statsministeren og utenriksministeren uttaler seg ulikt om akkurat samme sak i løpet av én uke, inklusiv forsvarsministerens svar i stortingssalen i forrige uke. Når forsvarsministeren bekrefter at Norge står alene i sin offentlige motstand mot missilforsvaret i Europa, og utenriksministeren forsøker å være midt i debatten, tror jeg de fleste skjønner at Regjeringen ikke kommer til å blokkere en beslutning på NATO-toppmøtet, men at mye av det vi ser nå, dreier seg om å ro seg ut av en formulering man ikke tenkte godt nok igjennom da man satt på Soria Moria, men hvor det er mye prestisje for ett av regjeringspartiene. Det jeg synes er viktig, og jeg håper at utenriksministeren er enig med meg, er at formålet med norsk sikkerhetspolitikk er å gi Norge sikkerhet. Da begriper jeg ikke hvordan Norges sikkerhet styrkes ved at Regjeringen i uker og måneder har vært på klar kollisjonskurs med NATO. Gir det oss mer europeisk, alliert støtte i nordområdene? Er det et bidrag til seier i Afghanistan? Er det et ledd i bekjempelsen mot terror og narkotikasmugling? Gir det mer stabilitet i f.eks. nærområdene våre knyttet til Balkan? Jeg skulle gjerne fått utenriksministerens svar på hvilke norske interesser den debatten tjener, hvilke norske interesser det tjener at vi står i en aleneposisjon på NATOs forsvarsministermøte, for det legges merke til i samtlige av våre allierte land hvordan Norge stiller seg i denne debatten. Hvilke norske interesser er styrket av Regjeringens handlemåte de siste ukene?
Erna Solberg (Høyre), 2008-03-12:
Jeg konstaterer at utenriksministeren bruker mange omskrivninger. Han sier «mindretallet». Men forsvarsministeren har bekreftet at dette ikke er et mindretall, dette er alene. Motstanden står vi i dag alene om, og vi klarer ikke å finne ut hvilke norske interesser dette dreier seg om. Men i tillegg til at vi står alene om det, legges det også merke til at store deler av de partiene som utgjør Regjeringens parlamentariske grunnlag - også flere av regjeringsrepresentantene - velger en argumentasjon knyttet til rakettskjoldet som ikke dreier seg om tekniske, økonomiske eller andre sider, som det etter min mening også kunne være grunn til å ta en diskusjon om, men som dreier seg om at dette bidrar til våpenkappløpet, som en adoptering av russiske posisjoner. Til tross for at utenriksministeren for et år siden i debatt med meg til og med bekreftet at dette ikke var noe russerne skulle bekymre seg over, og at det ikke bidro til et våpenkappløp, bruker regjeringsrepresentanter for Norge dette som argument. Bekymrer ikke det utenriksministeren?
Erna Solberg (Høyre), 2008-03-12:
Jeg tror ikke opposisjonen er så bekymret over SV. Jeg tror opposisjonen er bekymret over at Arbeiderpartiet, som før valget lovte ikke å bryte de gamle hovedlinjene og konsensuslinjene i sikkerhetspolitikken, nå sitter og forvalter SVs utenrikspolitikk på NATO-toppmøtet. Så tilbake til det som var mitt hovedspørsmål i sted: Hvilke sikkerhetspolitiske og nasjonale interesser tjener denne aktiviteten? Hvis vi i en ny og forandret utenrikspolitisk situasjon skal utforme en utenrikspolitikk, må vi bestemme oss for hva som er våre norske nasjonale interesser. Nordområdene er helt åpenbart et slikt område. Vi trenger flere allierte - både med tanke på det sikkerhetsmessige innenfor NATO, og i forhold til EU - for å sørge for at våre interesser og vår situasjon blir bra i forhold til de utfordringer vi måtte se fremover i nordområdene. Da er mitt spørsmål: Hvilke nasjonale interesser er det vi ivaretar i sikkerhetspolitikken og i utenrikspolitikken med den aktiviteten Regjeringen nå bedriver?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-03-12:
Det kan vel ikke være slik at når det er debatt med opposisjonen i Regjeringen, så er det prisverdig, og når det er debatt med opposisjonen i Stortinget, så er det smålig. Hvis vi er enige om at debatt er bra, bør det være gunstig uansett hvor den kommer fra. Men det som ikke er gunstig, er at vi har en utenriksminister som nå står i Stortinget og benekter at det er tvil om Regjeringens linje i utenrikspolitiske spørsmål - på noe tidspunkt. Vi har jo registrert de siste to ukene et utspill fra Regjeringens nestkommanderende - ikke fra et fylkeslag i Arbeiderpartiet eller fra SV - om at hun vil kjempe for at Norge skal nedlegge veto mot USAs rakettskjoldplaner i NATO. Hvis ikke det skapte tvil om Regjeringens utenrikspolitikk, hvorfor var det da så maktpåliggende for utenriksministeren selv, og for statsministeren, å markere offentlig at Regjeringen for tiden ikke har planer om å legge ned et slikt veto?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-03-12:
Så langt har vi fått avklart at det ikke hersker tvil om at Regjeringen ikke har vedtatt noen vetolinje i denne saken i forhold til NATO. Det som gjenstår å få avklart - og det tror jeg er viktig, for det har å gjøre med hvordan Norge opptrer i dagene fram til og på NATO-toppmøtet - er: Er det slik at Regjeringen ennå ikke har bestemt seg for om den skal legge ned veto i rakettskjoldsaken? Er det til løpende vurdering i Regjeringen? Kan utenriksministeren svare klart på om veto er egnet i en slik sammenheng, eller kan han gjøre det klinkende klart og avfeie enhver tvil om at veto faktisk ikke vurderes brukt i denne saken fra norsk side?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-03-12:
Utenriksministeren kan fortsatt bli stående, for jeg har et spørsmål rettet til ham. Med de rød-grønne har landets utenrikspolitiske opposisjon rykket inn i regjeringskontorene - om det kan det i hvert fall ikke være noen tvil, vi har fått en veldig god illustrasjon på det her i dag - samtidig som de med uforminsket styrke fortsetter sin utenomparlamentariske aksjonering mot den samme politikken. Opposisjonen i Stortinget er i så måte mye ryddigere og mer forutsigbare samarbeidspartnere for utenriksministeren enn det SV er. De færreste vil trekke i tvil at Norge har en meget solid og dyktig utenriksminister. Det er bare så synd at han må bruke så mye av sin diplomatiske kompetanse og sine diplomatiske egenskaper til å oppklare den forvirring som SV skaper om norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk. Utenriksministeren etterlyste eksempler på slik forvirring. Jeg skal nevne noen. Det begynte med utspillet fra Regjeringens nestkommanderende om boikott av Israel. Det skapte tvil, og utenriksministeren måtte ut og rydde tvilen av veien ved å skrive brev til Condoleezza Rice og sin utenriksministerkollega i Israel. Det fortsatte med Afghanistan, der utenriksministeren må understreke gang på gang at et samlet storting står bak Norges sivile og militære bidrag, nettopp fordi et av regjeringspartiene både stiller seg bak beslutningen om å sende soldater til krigshandlinger i Afghanistan og samtidig organiserer aksjoner for å sende soldatene hjem. Det er klart det skaper forvirring, for det er et regjeringsparti vi snakker om. Nå gjelder det holdningen til USAs rakettskjoldplaner i Europa, hvor mange av oss deler den skepsis som Regjeringen gav uttrykk for i Soria Moria-erklæringen. Der har utenriksministeren nå måttet forklare at Regjeringen ikke står bak den trussel om å nedlegge veto i NATO som nylig ble framsatt av Regjeringens nestkommanderende. Dette kan bidra til å marginalisere Norge. Det er den uro og bekymring mange av oss uttrykker. Hva vil utenriksministeren gjøre for å unngå det?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-03-12:
Jeg konstaterer at utenriksministeren nå bruker anledningen til å gå til angrep på opposisjonen her i Stortinget. Det er en velkjent taktikk, men jeg stilte et alvorlig spørsmål som jeg tror veldig mange mennesker stiller seg. Det faktum at Norge opptrer som en protestant i NATO, og at Norges forsvarsminister reiser hjem og forteller at hun var den eneste som protesterte, gir et bilde av at Norge er en outsider. Det uttrykket er også brukt i debatten, bl.a. i dagens aviser. Spørsmålet som jeg stilte, og som jeg gjerne vil ha svar på, er: Hva vil utenriksministeren gjøre for å hindre at hensynet til aktivistene blant de rød-grønne gjør at vi havner på sidelinjen i forhold til våre allierte? Det er nok å nevne Danmark som eksempel. De havnet i en slik fotnoteposisjon, og brukte mange år på å komme ut av den.
Lars Sponheim (Venstre), 2008-03-12:
Venstre og jeg deler Regjeringens syn på og skepsis til rakettskjoldet, og jeg håper Regjeringen, sammen med våre allierte, lykkes i å unngå at vi får et slikt rakettskjold i Europa. Men jeg deler ikke utenriksministerens bagatellisering av at Regjeringens nr. 2 har gått ut så pass tydelig og varslet bruk av et slikt virkemiddel. Regjeringsmedlemmene kan ikke holde et slags seminar på førstesiden i Bergens Tidende i den tro at det bare er Bergen SV som leser Bergens Tidende. Det er klart at for oss som arbeider for å få en god dialog på en sentral plass i NATO, blir det feil når Regjeringens nr. 2 varsler dette. Det sender feil signaler. Det har alltid vært slik at når et regjeringsmedlem uttaler seg, og ikke minst et så sentralt regjeringsmedlem, hefter det for Regjeringen. Dette har etter mitt skjønn skadet kampen mot et rakettskjold i Europa.
Lars Sponheim (Venstre), 2008-03-12:
Jeg tror det er lett å forstå at utenriksministeren har en ualminnelig krevende jobb. Uansett hva han sier og forteller Stortinget, tror jeg de fleste sitter med den oppfatning at det er store spenninger i utenrikspolitikken i Regjeringen. Mange av oss har nemlig vært i denne sal i mange år og hørt de ulike partienes veldig ulike syn i disse spørsmålene. - Så utenriksministeren har en krevende oppgave, og jeg synes det hadde gått an å være noe mer ærlig på at når man skal forene partier som historisk har hatt så ulike syn i sikkerhetspolitikken, må det oppstå vanskeligheter. Vi har medfølelse med utenriksministeren her. Jeg vet det kanskje er på kanten, men jeg har knapt sett en statsråd møte Stortinget med den type arroganse som utenriksministeren har gjort i dag. Det måtte i så fall være meg selv på mine verste dager!(Latter i salen) Da har jeg faktisk tenkt å invitere utenriksministeren - mellom to som kan ha vært ganske arrogante i møte med denne salen når man er i en trengt posisjon - til å si at han har en krevende oppgave i å forene ulike syn i Regjeringen, og der vil vi forstå ham veldig godt. (Latter i salen)
Lars Sponheim (Venstre), 2008-03-12:
Jeg vil gjerne få stille spørsmål til statsråd Dag Terje Andersen. Venstres stortingsgruppe mottok denne uken et brev fra statsråd Dag Terje Andersen som svar på spørsmål fra oss om å få oversendt hvilken informasjon statsråden satt med om Aker Kværner på det tidspunktet staten kjøpte aksjer for knapt 5 milliarder kr. Vi bad om å få oversendt det som på fagspråket heter en «due diligence»-gjennomgang, en interngjennomgang, for å få en full oversikt over og en gjennomlysning av hva selskapet måtte ha av problematiske engasjement osv. Jeg må si det var et meget overraskende svar, der statsråden i realiteten sa at det ikke finnes noen slik gjennomgang, og at man har basert seg på kilder av typen aviser og Internett for å få vite hva man kjøpte for 5 milliarder kr. Jeg synes det var overraskende. Min erfaring med Næringsdepartementet og håndtering av eierskapsspørsmål og oppkjøp gjennom mange år er at det alltid har vært en enorm grundighet, at man har tatt seg tid, tatt full gjennomgang, tenkt seg om to-tre ganger, kryssjekket alle opplysninger - rett og slett det som kalles god forvaltning. Det er to grunner til at det nettopp når staten er oppkjøper, er viktig å gjøre et grundigere arbeid enn kanskje andre ganger. For det første ganske enkelt fordi man bruker folkets penger, og bruker man folkets penger, må man være skråsikker på hva man bruker dem til. Det andre er at staten i tillegg til å være eier av Aker Kværner etter dette oppkjøpet, også skal utøve myndighet, være politisk myndighet, og forholde seg til de politiske belastninger som måtte foreligge gjennom et slikt eierskap. Jeg har to spørsmål til statsråden. Fikk statsråden fra sitt embetsverk råd om å ta seg noe mer tid og gjøre en grundig gjennomgang av dette oppkjøpet i Aker Kværner, f.eks. en «due diligence»-gjennomgang? Når han i dag vet hva som ligger av politisk belastende portefølje i Aker Kværner, jf. Sellafield og oppbyggingen av Thorpe-anlegget, ville han da med det han vet i dag, ha gjennomført en slik interngransking av selskapet?