Terje Knudsen (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
St. meld. nr. 51 for 1997-98, Perspektiver på utvikling av norsk fiskerinæring, starter med å slå fast at fiskeripolitikken skal legge til rette for en lønnsom utvikling av fiskerinæringen, og at en bærekraftig og langsiktig ressursforvaltning er en av forutsetningene for å få til dette. Fremskrittspartiet mener derfor at behovet for økt lønnsomhet krever en grunnleggende gjennomgang av de fiskeripolitiske virkemidlene. Mange reguleringer og virkemidler som var riktige for noen tiår siden, er ikke formålstjenlige i dag. Offentlige reguleringer, konsesjonsordninger, byråkrati og støtteordninger, hvorav sistnevnte har stimulert til overinvesteringer i fiskeflåten, er noen av årsakene til svak lønnsomhet. Kapasiteten i fiskeflåten er derfor større enn ressursene tilsier. Vi mener at virkemidlene og rammebetingelsene i fiskerinæringen må utformes for å fremme forsvarlig ressursforvaltning, økt lønnsomhet og lokal næringsutvikling. Det er hyggelig å kunne konstatere at eksportverdien er nesten fordoblet i løpet av et tiår. Eksportverdien for 1998 er på hele 27,9 milliarder kr. Det er likevel verdt å merke seg at økningen i eksportverdien først og fremst skyldes økt volum ettersom prisene for de fleste produktene har hatt en nedadgående trend hele tiden, bortsett fra i 1998. Ettersom norsk fiskerinæring eksporterer 90 pst., er det viktig at Regjeringen gjennom WTO arbeider for utvikling av internasjonale kjøreregler som gir forutsigbare vilkår for handel og ikke diskriminerende markedsadgang. Det viktigste markedet for sjømat utenom EU er i dag Japan. For Norge er det nå svært viktig å rette blikket mot Asia for øvrig, hvor potensialet for økt fiskeeksport vurderes som meget stort. Markedet for fisk er blitt en global arena der leveringsdyktighet og kvalitet er to viktige krav. I et voksende marked bør mer og mer av fisken foredles i Norge. Fiskerinæringen må i enda større grad bli leverandør av høyforedlede produkt som samsvarer med kundenes ønsker. For å få til et høyt bearbeidingsnivå må fiskeflåten ta ansvar for å sikre industrien stabil tilgang på råstoff. Her er det behov for helhetstenkning med fokus på verdiskaping. Aktivt eierskap i fiskeflåten er uthulet gjennom politiske dispensasjoner og administrative redere. Fiskeindustrien må få rett til å eie majoritetsandeler i fiskeflåten. Fiskesalgslagene må kunne pålegges å godkjenne strategiske allianser, med andre ord langsiktige avtaler. Råfiskloven er gammeldags, og loven er ikke tilpasset dagens forhold. Råfiskloven kan derfor sies å ha et konfliktsforhold mellom leddene som utgangspunkt. Kjøper og selger må etter Fremskrittspartiets mening bli likeverdige parter. Salgslagenes ensidige rett til å fastsette pris og betingelser må oppheves. Industrien må heller ikke pålegges urimelige avgifter. Fremskrittspartiet mener at det må kunne skapes en næring uten motsetninger mellom Råfisklaget og industrien. Fremskrittspartiet erkjenner at næringen må reguleres til en viss grad, bl.a. fordi ingen har naturlig eiendomsrett til havets ressurser. Det er likevel for stor avstand mellom en fornuftig regulering basert på å sikre konkurransefrihet innen næringen og dagens mengde av reguleringer, forskrifter og regler. Derfor mener vi at deltakerloven, råfiskloven og ordningen med fiskeriavtale kan avvikles. Staten bør heller konsentrere seg om å legge forholdene til rette gjennom en effektiv ressursovervåking, ressursfordeling og kontroll. Fremskrittspartiet vil hevde at i et system med omsettelige kvoter vil næringen selv avklare hvor mange arbeidsplasser det er grunnlag for. Dette kommer vi tilbake til i forbindelse med Ot.prp. nr. 21, enhetskvoteordningen, som skal ferdigbehandles til våren. Fremskrittspartiet vil også minne om at selv om havbruksnæringen har hatt en sterk vekst de siste 15 år, sliter den med et komplisert og uoversiktlig lovverk. Vi mener derfor at myndighetene bør konsentrere seg om miljø og veterinære krav, og at regelverket bør forenkles, slik at oppdrettsnæringen kan bedre sin konkurranseevne og markedstilpasning. Flertallet i komiteen, alle bortsett fra Høyre og Fremskrittspartiet, har sluttet opp om prinsippet om at fiskeflåten skal være fiskereid. Det samme flertallet slutter seg til at kravet for å få ervervsløyve skal innskjerpes til at søker må ha vært aktiv i tre av de siste fem årene, mot i dag tre av de siste ti årene. Flertallet støtter således en videreføring av deltakerlovens hovedregel om at fiskefartøy skal være minst 51 pst. fiskereid. Imidlertid støtter det samme flertallet at det kan gis dispensasjon for fiskeindustrien til å eie fartøy. Fremskrittspartiet er enig i at det må utarbeides et regelverk som i større grad enn i dag klargjør vilkår for dispensasjon. Fremskrittspartiet mener at en eventuell FoU-avgift bare bør innføres dersom det er bred tilslutning til dette i fiskerinæringen. Det er en forutsetning at næringen selv administrerer ordningen og bestemmer hvordan de innbetalte midlene brukes. Helt til slutt: Det er viktig for Fremskrittspartiet å fremheve at kriteriene for fordeling av kvoter mellom kystflåten og havfiskeflåten ligger fast. Det styrker forutsigbarheten og er avgjørende for at enhetskvoteordningen og en effektiv løpende kapasitetstilpasning skal kunne fungere. Jeg vil ta opp forslag nr. 1, fra Høyre og Fremskrittspartiet, og forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, som står å lese i innstillingen.