trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2003-12-18:
Det er ei imponerande bedrift me har oppe til debatt her i dag – Norsk Hydro, eit industrieventyr på ca. 100 år. Når no bedrifta etter ei samla vurdering ynskjer å skilja ut ein viktig del av verksemda, føler Kristeleg Folkeparti at det er rett å akseptera ei slik spesialisering. Selskapet er så stort at det er mange grunnar som talar for at ein kan nå best resultat ved å spesialisera selskapet. Kristeleg Folkeparti har òg tru på at dette vil styrkja begge selskapa. Det var ei viss spenning knytt til om Hydro-namnet skulle bli knytt opp mot det nye selskapet, og me konstaterer at det blir det ikkje. Men me har eit håp om at omgrepet Agri kan bli eit tilsvarande sterkt omgrep som Hydro har vore no i 100 år. Me har god tru på at selskapet skal finna ein solid plass, både marknadsmessig og på Oslo Børs. Eg vil understreka det viktige i at det nye selskapet, Agri, har produkt som kan konkurrera på den norske marknaden. I periodar har det ikkje vore tilfellet, og me har opplevd at utanlandsk konkurranse kom inn og tok marknadsdelar. Men det er grunn til å tru at denne spesialiseringa vil auka Agri si fokusering på prisane, og at både kvalitet og pris skal gjera at det norske landbruket ser seg tent med å bruka desse produkta. Kristeleg Folkeparti meiner at det er viktig med ein posisjon på minst 33,4 pst. eigardel, og me ser gjerne at selskapet får eit robust statleg innslag, så det toler svingingar i eigarposisjonene, men at dette blir ei nedre grense. Eg vil samtidig understreka at eg er overraska og undrar meg over den debatten som har vore før denne debatten blant opposisjonspartia. Ein har hatt ein underleg diskusjon, men som saksordføraren sa, det er uriktig at det har vore på initiativ frå myndigheitene at denne utviklinga skulle skje. Dette er, etter mi meining, ei absolutt positiv vurdering, og ei oppfølging av det selskapet sjølv meiner er rett, i lag med sine representantar og tilsette. Derfor skulle det berre mangla at ikkje me i Stortinget skulle gje vår tilslutning til eit slikt ynske om ei spesialisering. Me støttar selskapet sitt eige ynske om ei fristilling for å kunna vidareutvikla seg og få ny styrke. På denne bakgrunnen vil eg gje uttrykk for glede over at det blir eit breitt fleirtal i denne sal som støttar opp om denne fisjoneringa.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-12-18:
Saksordføreren har gjort grundig rede for sakens innhold. Det er en enstemmig komite som slutter seg til at Agri skal utfisjoneres og børsnoteres som et eget selskap. Det er også en enstemmig komite som slutter seg til at staten skal være en betydelig eier i det nye selskapet. Dette er ikke salg av en aktivitet, men en utskillelse som et eget selvstendig selskap med, i hovedsak, den samme eierkonstellasjonen som i dag. Det at staten fortsatt skal være en betydelig eier, er viktig av flere grunner. Jeg er glad for at det faktisk er en enstemmig komite som slutter seg til at staten skal være eier med minst en tredjedel av aksjene. Det er en erkjennelse av at både Agri og Hydro er interessante selskaper som staten bør ha et betydelig eierskap i, og det er også en erkjennelse av at staten må være en stor eier i viktige selskap, for å sikre nasjonalt eierskap. Det er nye toner fra en del av partiene her i salen, og jeg er glad for at man har kommet til den erkjennelsen at det er fornuftig at staten har et strategisk eierskap i selskap av denne art. Senterpartiet er med i et mindretall som ønsker at staten skal opprettholde sin eierandel på samme nivå som i Norsk Hydro i dag, altså ca. 44 pst. Norsk Hydro har gjennom den prosessen som styret så langt har gjennomført, besluttet at de vil selge andelen på 20 pst. i Agri, som de ønsket å beholde. De vil altså ikke være en langsiktig eier i selskapet. Senterpartiet ser på denne bakgrunn ikke hensikten med at Hydro skal beholde sin andel på 20 pst., og ønsker en annen transaksjonsmodell enn det som styret og Regjeringen legger opp til, hvor dagens eiere i Hydro i utgangspunktet opprettholder en tilsvarende eierandel i det nye selskapet. Jeg har registrert at både Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i utgangspunktet signaliserte samme syn som det SV og Senterpartiet har. De to partiene kunne dermed ha vært med i dag og sikret flertall for at staten skulle opprettholde en eierandel i tråd med det man har i Norsk Hydro. Det forslaget som vi og SV står sammen om, får sannsynligvis ikke flertall i dag. Arbeiderpartiet har åpnet for et oppkjøp på et senere tidspunkt, og Fremskrittspartiet har sagt at de vil ta stilling til eierskapet på et senere tidspunkt. For Senterpartiet er det viktig at vi i dag uansett er med på å sikre at staten skal ha minst en tredjedels eierandel i selskapet. Vi ønsker derfor primært å stemme for forslag nr. 2, fra SV og Senterpartiet. Når det forslaget faller, vil vi støtte forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, og til slutt støtte II i innstillingen, som altså sikrer at staten skal ha minst en tredjedel eierskap.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-12-18:
Senterpartiets representanter var ikke blant dem som var ute med denne kritikken, men med respekt å melde skal det sies at det kritikken fra opposisjonspartiene i første omgang gikk på, var at næringsministeren i en så viktig sak som denne, hvor store verdier står på spill, ikke hadde sikret seg gjennom dialog med Stortinget at man hadde flertall for den holdning som Regjeringen la til grunn på forhånd. Det kunne ha fått ganske betydelige konsekvenser. Jeg vil minne næringsministeren om, når han tar fram såpass sterke ord i sin beskrivelse av dette som han gjør, at tidligere næringspolitisk talsmann for Høyre, Ansgar Gabrielsen, ikke akkurat var kjent for å være rimelig mild i sine beskrivelser. Da næringsministeren tiltrådte sin rolle som statsråd, var noe av det første han sa, at det ville ta i overkant av 10 sekunder å bestemme seg for hvorvidt man skulle selge Statkraft eller ikke. Nå er heldigvis ikke Statkraft et børsnotert selskap, men det viser at også næringsministeren har vært ute med sine lettvintheter.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-12-18:
Når jeg formulerte meg som jeg gjorde, at jeg hadde forventet at komiteens leder var til stede, var det ut fra den meget sterke kritikk som er fremkommet, som har vært helt ekstraordinær i en, etter mitt skjønn, veldig viktig sak. Jeg registrerer jo også at Arbeiderpartiets første talsperson ikke benyttet sjansen til å utbrodere hva denne kritikken gikk ut på. Jeg må innrømme at jeg ikke var klar over at komiteens leder var syk. Det har jeg ikke fått brakt på det rene. I så måte er det ingen grunn til ikke å unnskylde den personlige siden ved saken.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-12-18:
For å ta det første: I forhold til å ta opp saken underhånden i Stortinget, er det slik at fordi om man eventuelt ikke har snakket med Senterpartiet, betyr ikke det at man ikke har snakket med noen andre partier som utgjør et flertall i denne saken.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2003-12-18:
Kredittmeldinga 2002 gjeld for året 2002. På nokre punkt er omtalen utvida til òg å gjelda utviklinga i 2003. I det alt vesentlege er det eit fleirtal som tek til orientering det som står i kredittmeldinga. Når det gjeld omtale av pengepolitikken og av Det internasjonale valutafondet, har Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kystpartiet eigne merknader. I innstillinga til kredittmeldinga understrekar ein samla komite kor viktig det er med korrekt informasjon i årsrekneskapar. Dette er ein avgjerande føresetnad for at brukarane skal kunna ha den nødvendige tilliten til denne viktige informasjonskjelda. Revisorbransjen er ein viktig aktør for å få dette til. Difor understrekar komiteen at revisorar og revisorbransjen har eit sjølvstendig ansvar for å sjå til at gjeldande strenge føresegner og reglar om revisor si uavhengige stilling vert følgde. Når det gjeld kredittmeldinga sin omtale av pengepolitikken, tek eit fleirtal i komiteen denne omtalen til orientering. Ei nyvinning av året var den opne høyringa med sentralbanksjefen om utøvinga av pengepolitikken. Denne høyringa vart avvikla 1. desember i år. Mitt klåre inntrykk er at dette var eit nyttig innspel i komiteen si handsaming av kredittmeldinga. Med den store bevegelsen som har skjedd på det pengepolitiske området siste året, er det heilt naturleg at Regjeringa kommenterer og vurderer desse erfaringane både i nasjonalbudsjettet og i kredittmeldinga. Eg kan likevel ikkje sjå at det er noko grunnlag for å hevda at denne omtalen er ein klår korreks til utøvinga av pengepolitikken, slik SV hevdar i sin merknad. Når det gjeld den relativt breie omtalen av verksemda til Det internasjonale valutafondet, tek eit fleirtal i komiteen denne til orientering. IMF si verksemd er konsentrert om tre hovudområde: overvaking av økonomien i medlemslanda lån ved betalingsproblem og i krisesituasjonar teknisk assistanse I samarbeid med Verdsbanken spelar IMF ei viktig rolle i arbeidet for å letta gjeldsbetalinga for fattige land og for å gjera desse landa betre i stand til å motarbeida fattigdom. Ja, dette var det eg som saksordførar hadde tenkt å seia om Kredittmeldinga 2002. Dei som er spesielt interesserte, finn fleire detaljar i sjølve meldinga og i Innst. S. nr. 95.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-18:
Jeg vil kort kommentere to forhold i nysalderingen. Det ene er hvordan dette året faktisk har vært. Det nysalderingen forteller mest om, er at det har vært et svært vanskelig år på mange ulike felt. Når skatte-, avgifts- og renteinntektene sprekker med over 20 milliarder kr, sier det at aktiviteten i Norge har vært lav. Det betyr også at mange har vært arbeidsledige, og det vi forventet, har altså ikke kommet inn. Først og fremst er dette trist fordi det betyr at vi på et tidspunkt i vår, da SV tok til orde for dette, burde økt aktiviteten i Norge, slik at flere hender hadde kommet i arbeid. 110 000 mennesker er uten arbeid. Det er nysalderingen dessverre et uttrykk for, når statens inntekter svikter med hele 20 milliarder kr i skatte-, avgifts- og renteinntekter. Det viser seg også i et helt annet forhold, nemlig at dagpengeposten har økt med mer enn 3 milliarder kr i forhold til det som var stipulert. Det betyr altså at det har vært lavkonjunktur i Norge i 2003. Vi burde ha økt farten denne våren for å få flere hender i arbeid. Dette hadde også gitt utslag i nysalderingen. Det andre dette forteller, er at man overfokuserer på budsjettbalanse i økonomisk politikk. Det er helt riktig at man skal ha kontroll med økonomien, og budsjettbalanse som sådan er fornuftig. Men når budsjettbalansen sprekker med 27,5 milliarder kr – man har altså faset inn i norsk økonomi 27,5 milliarder nye oljekroner, for å bruke det begrepet – går det helt greit bare man ikke snakker høyt om det. Det betyr at å overfokusere på budsjettbalanse virker meningsløst også som styringsdokument og styringsmål. Vi er tilhengere av at man skal ha kontroll med økonomien, men det nysalderingen forteller, er at situasjonen i Norge har vært ganske laber gjennom hele året. Dette vises også i et annet forhold som jeg ønsker å kommentere, og det er kommunenes inntekter. Da statsbudsjettet ble gjort opp i fjor, lå det inne i en forutsetning om hva kommunene skulle ha, både i overføringer fra staten og i skatteinngang. Men skatteinngangen har også på dette feltet sviktet. I svaret til SVs gruppe vises det til at skattetapet for kommunene har vært 1,75 milliarder kr. Etter at vi mottok dette brevet, er det vel grunn til å tro at tallene har gått enda mer opp, i hvert fall hvis man skal tro det som står i pressen, og kanskje er det dobbelte av 1,75 milliarder kr. Siden situasjonen er såpass prekær og dramatisk i mange kommuner, har vi fremmet et forslag om at disse pengene etterbevilges kommunene. Vi tar i dag opp forslag om at kommunene skal få tilført 1,75 milliarder kr for å få kompensert for det skattetapet og den aktivitetsnedgangen dette har medført i norske kommuner. Vi mener det er helt rimelig, ikke som et prinsipp, men som en engangsøvelse, simpelthen fordi kommunene har bruk for disse pengene. Aktiviteten er justert såpass betydelig ned fordi disse pengene har vært borte. Jeg tar opp SVs forslag i innstillingen og har for øvrig ingen kommentarer til nysalderingen.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-18:
Jeg tegnet meg egentlig til en replikk til finansministeren, og derfor vil dette fortone seg som en utfordring til finansministeren. Det skyldes at Morten Lund kom imellom. Det er riktig at det ikke finnes noen krystallkule, som finansministeren sier. Samtidig er det klart at etter våren vi var igjennom, skulle man ikke behøve noen krystallkule for å se at arbeidsledigheten steg, og at det var svært vanskelige tider. Vi hadde knyttet til revidert nasjonalbudsjett en større debatt i Stortinget om arbeidsledighet og tiltak for å få ledige hender i arbeid. Det nysalderingen viser, er at vi burde hatt aktivitetskorrigeringer om våren for å slippe å bruke 3 milliarder kr ekstra til passiv utbetaling til arbeidsledige, i stedet for å bruke mer penger for å få verdiskaping. Det var jo det som var alternativet, nemlig å bruke pengene aktivt for å få ledige hender til å utføre arbeid som samfunnet faktisk har bruk for. Og det er egentlig det som er min utfordring til finansministeren: Når vi nå ser i etterkant at vi har brukt 3 milliarder kr ekstra i passiv arbeidsledighetstrygd istedenfor å aktivitetskorrigere til våren for å få ledige hender i arbeid, hadde det ikke vært en mer fornuftig måte å bruke samfunnets ressurser på? Hadde det ikke vært mer fornuftig at vi brukte en del av disse pengene til å bygge skoler, pusse opp barnehager, bygge veier, jernbane eller hva det ellers måtte være av fornuftige tiltak? I stedet ser vi nå at arbeidsledigheten har økt, utbetalingene har økt, og samfunnet har ikke fått noe igjen for denne utbetalingen, som vi kunne ha fått hvis man hadde gått inn for det SV og også enkelte andre i denne sal tok til orde for i vår. Det andre jeg kunne tenke meg å utfordre finansministeren på, er denne overfokuseringen på budsjettbalansen som er knyttet til alle statsbudsjett. Man ser hvordan dette har gått i år, og vi kan også se hvordan det gikk i fjor, og det er riktig som finansministeren sier, at enkelte år går det mye bedre enn det man har forutsatt, og på den måten får man større skatteinntekter og større aktivitet enn forutsatt. Men nå har man sprukket med 27,5 milliarder kr, som er en ganske betydelig sum. Og når man snakker om at man bruker oljepenger, er jo dette svært betydelig, det vil jeg tro også finansministeren vil være enig i. Mener han da det er riktig å ha en slik overfokusering på budsjettbalansen? Eller mener han at det i enkelte situasjoner faktisk kan være riktig ikke å bruke budsjettbalanse som styringsmål, fordi man rett og slett styrer litt dårlig etter dette budsjettmålet, når man nå ser hvordan statusen faktisk er? Kan det i enkelte situasjoner være riktig å fravike dette for å skape aktivitet? Så igjen til mitt første spørsmål, nemlig: Burde vi ikke brukt disse 3 milliardene litt klokere?
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-12-18:
I kredittmeldingen leser jeg følgende: «Gjennom 2001 og 2002 svekte konkurranseevna seg med 16 pst., først og fremst på bakgrunn av ei kraftig styrking av krona.» Det var fra konklusjonen til Holden II-utvalget. Fra departementets vurdering siterer jeg: «Høg rentedifferanse i forhold til utlandet var truleg hovudforklaringa på styrkinga av krona.» Prosessindustriens Landsforening, PIL, har beregnet at norske vareeksportører har tapt 30 milliarder kr netto på den sterke kronekursen siden vi fikk den nye renteinstruksen. Foss har vært for passiv, er deres mening. Jeg synes det er mer enn merkelig at det bare er SV, Kystpartiet og Senterpartiet som har merknader til utøvelsen av pengepolitikken. Vi behandler en melding der det går fram at utøvelse av pengepolitikken er hovedforklaringen på enorme økonomiske tap og ditto tap av arbeidsplasser. Det var Fremskrittspartiet som først og fremst ønsket denne omleggingen i 2001, og det er kanskje ikke så rart om de nå tier stille. Men det var Arbeiderpartiet som foreslo det, og det er kanskje årsaken til at Arbeiderpartiet ikke sier noe, til tross for at de ellers er svært opptatt av det som skjer når det gjelder arbeidsplasser. Det må da likevel gå an å peke på hva erfaringene har vært, og eventuelt hva som må endres. Jeg trodde det var det behandlingen av denne meldingen gikk ut på. Senterpartiet mener at renta ble holdt for høg, og for lenge for høg, i 2002, og at dette skyldes at den vedtatte renteinstruksen ikke ble fulgt. Norges Bank har fått lov til å se bort fra deler av instruksen, og det er god grunn til å kritisere Norges Bank, men det er finansministeren som har ansvaret. Senterpartiet mente at vi allerede i august 2002 hadde nok erfaring, at vi så at dette gikk feil. Vi så at problemene for næringslivet ikke ble tatt på alvor. Senterpartiets leder, Odd Roger Enoksen, inviterte i brevs form alle partier til å presisere at Norges Bank må legge betydelig vekt på hensynet til stabil utvikling i produksjon og sysselsetting. Et privat forslag om det samme ble lagt fram i oktober 2002. Bare SV og Kystpartiet har delt vår bekymring. Ved ikke å ville være med på å presisere at instruksen skal praktiseres på et annet vis, deler stortingsflertallet ansvaret med finansministeren. Både Holden II-utvalget og Norges Banks ekspertutvalg har kommet med kritiske kommentarer til Norges Banks utøvelse av pengepolitikken. Disse kritiske kommentarene burde vært framhevet mer i meldingen, og departementet burde på en klarere måte vedstå seg at man faktisk gjennom kommentarene i denne meldingen trekker tilbake en tidligere stilltiende aksept av at Norges Bank har valgt å tolke renteinstruksen som å sikte mot en ren inflasjonsstyring.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-12-18:
Senterpartiet har vært opptatt av at vi skal bruke oljepenger innenlands i den grad det trengs, for å opprettholde sysselsettingen og unngå den situasjonen vi nå har kommet i. Vi har argumentert så godt vi har kunnet, uten at vi har fått gjennomslag i Stortinget. Vi mener at det som nå har skjedd, har bekreftet det vi har sagt. Det er ikke etterpåklokskap når vi sier det nå, for vi har gjort det i de tre budsjettene som jeg har vært med på å behandle. Vi har sagt at vi må bruke noe mer penger over statsbudsjettet for å stimulere næringslivet. Vi får beskjed fra næringslivet om at nå trengs det. Det var de beskjedene vi mente vi hadde mottatt da Odd Roger Enoksen i fjor sommer skrev det brevet. Da hadde vi sett det lenge nok. Det næringslivet da sa, var at næringsministeren er passiv, vi føler ikke at han bryr seg om og hører på det vi sier. De sa også at når kronekursen stiger og det blir vondt fordi de mister så mye av inntektene sine, hadde de ventet at finansministeren hadde snakket med Norges Bank og gjort noe med det. Dessverre skjedde ikke det. Vi har ønsket å bruke oljepengene målrettet og ikke la dem øses ut i alle retninger, slik som det skjer nå. Det er den situasjonen vi har fryktet. I vår la Statistisk sentralbyrå fram beregninger som viste hva som kunne bli effekten av å bruke 2,5 milliarder kr ekstra over statsbudsjettet pr. kvartal i resten av 2003 og i 2004. Beregningene viste at ledigheten ikke ville øke. De beregnet også at hvis de samme pengene ble gitt som skattelette til personer, ville det ikke ha noen som helst effekt på sysselsettingen, mens det ved å bruke dem målrettet over statsbudsjettet ble – jeg tror det var – 20 000 flere arbeidsplasser vi ville fått enn om vi ikke gjorde det. Det er grunnlaget for at vi har sagt det vi har sagt, og det er ikke etterpåklokskap når vi nå peker på at situasjonen dessverre har blitt slik vi advarte mot.
Morten Lund (Senterpartiet), 2003-12-18:
Regjeringen er opptatt av at det som skal henge igjen, er at nå er det bra rundt omkring i norsk næringsliv, nå går det rett vei, og de er godt fornøyd. Renten har gått ned, men det er ikke på grunn av Regjeringens politikk, det er fordi vi har fått en ulykkelig situasjon i norsk næringsliv, med en ledighet som vi slett ikke burde ha råd til. Det er det som er årsaken til at det nå har blitt lav rente, og at det er mulig å starte på nytt. Men enn om vi hadde greid oss uten den nedgangstiden som vi nå har fått? Da kunne vi hatt betydelig større muligheter for å betale framtidens pensjoner. Vi kunne ha brukt penger i budsjettvedtak på Stortinget målrettet, i stedet for at en nå er nødt til å gå ut og dekke store hull i regnskapet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2003-12-18:
Jeg må gjøre oppmerksom på to feil i komiteens tilråding. Kap. 5800 post 50 skal forhøyes med 28 043 000 000 kr til 62 844 000 000 kr. Det er i samsvar med komiteens merknader og forslag under punkt 3.6.1 i innstillingen. Videre skal kap. 5999 post 90 i samsvar med komiteens merknader og forslag under punkt 3.6.2 i innstillingen nedsettes med 12 290 500 000 kr til 13 379 000 000 kr. – En liten teknisk feil på tampen av året, president, men det går sikkert bra. Jeg vil bare kort bemerke at dette jo er nysalderingen av 2003-budsjettet. Denne gang, i motsetning til flere av de forutgående årene, er avvikene betydelige. Det oljekorrigerte underskuddet er økt med 27, 7 milliarder kr siden saldert budsjett. Da er det fristende bare å konstatere at den såkalte handlingsregelen i hvert fall ikke er til hinder for en faktisk bruk av oljepenger i et betydelig større omfang enn det vi ender opp med å diskutere når budsjettet blir behandlet om høsten. Når man ser at de samlede skatte- og avgiftsinntektene har sviktet med om lag 17,5 milliarder kr, altså et betydelig avvik, så rinner det i hvert fall meg i hu at budsjettforhandlingene og alt det styret som oppstår i forbindelse med å dekke inn endringer krone for krone, at selv små endringer omtrent skal velte børsen og svekke tilliten til et samlet storting og regjeringen, blir litt søkt, når man da ser utviklingen i budsjettet gjennom året, særlig når avvikene er av denne størrelse. Det er bare en kort bemerkning til de faktiske forhold. Jeg anbefaler med dette komiteens tilråding.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2003-12-18:
Jeg skal bare få si noen få ord ved slutten av debatten. Jeg skjønner at det kan være en viss utålmodighet hos flere etter å få avsluttet en debatt. Jeg synes likevel det er nødvendig ved nysalderingen og ved slutten av høstens budsjettbehandling å kommentere et par forhold knyttet til nysalderingen som også er av mer prinsipiell art i forhold til dette husets arbeid med budsjettspørsmål. Jeg må konstatere at det ikke medfører særlig debatt at nysalderingen åpenbart avslører enkelte svakheter knyttet til vårt budsjettsystem. De svakhetene blir kanskje ekstra synlige i år på grunn av konjunktursvikten og de endringene det medfører i forhold til skattesvikt, lavere utbytte, merutgifter knyttet til arbeidsledighet, osv. Men en skal jo merke seg at bare fra debatten om statsbudsjettet for 2004 for knapt en måned siden og fram til i dag kan en konstatere at mens vi for knapt en måned siden diskuterte streken for budsjettbalansen så presist at det knapt var rom for å diskutere en halv eller en milliard ekstra i bruk av oljepenger, sitter vi altså ved nysalderingen for 2003 tilbake med en økt bruk av oljepenger på 27 milliarder kr i løpet av inneværende år. Det setter noe av den øvrige debatt vi har hatt, ikke minst den debatt vi har hatt om balansen knyttet til de årlige statsbudsjettene, i et noe merkverdig lys. Det synes jeg det er grunn til å påpeke ved slutten av denne debatten, særlig når vi også ser de store uløste oppgavene som vi har brukt mye tid i høst på å diskutere, både i forbindelse med finansinnstillingen og også knyttet til de ulike fagbudsjett. Det andre prinsipielle punktet som jeg synes også skal nevnes ved slutten av debatten, er at sjøl om utslagene er ekstra store i år, er det andre året på rad vi diskuterer økt bruk av oljepenger på i overkant av 10 milliarder kr, basert på inneværende års budsjett, på bakgrunn av den debatt vi nettopp har hatt, der streken var så nøyaktig satt som det den var. For 2002 ble det nesten 10 milliarder kr. I år blir det 27 milliarder kr. Og spørsmålet blir, etter den nitide debatt vi har hatt i høst om budsjettbalansen, hva det kan komme til å bli neste år. Det er et spørsmål som jeg synes vi skal grunne litt på ved overgangen til budsjettet 2004 og i etterkant av de debatter vi har hatt i denne sal i høst, der vi har sett på mange store, uløste behov og vært nødt til å si nei flere ganger av hensyn til en krittstrek som egentlig er i løse lufta.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-12-18:
Økonomisk politikk i dag må være et samspill mellom finanspolitikk, pengepolitikk og inntektspolitikk. Partene i inntektsoppgjøret bad om at det ble nedsatt et utvalg for nettopp å se på dette samspillet. Det ble kalt Holden II-utvalget. Der satt partene representert, i tillegg til en del økonomisk ekspertise. De gav ett entydig råd: For å få ned arbeidsledigheten bør økonomisk politikk i 2003 og 2004 skje gjennom pengepolitikken, ikke gjennom finanspolitikken primært. Det rådet har Regjeringen fulgt. Opplegget har gitt en betydelig rentenedgang og en svekkelse av kronekursen som i sin tur vil styrke konkurranseevnen. Så til spørsmålet om vi overfokuserer på budsjettbalansen. Det er vel en debatt som er litt for gammel. Jeg tror at hvis man brukte søkemotor på innleggene i finansdebatten i år, ville man finne at ordet «budsjettbalanse» ikke ble brukt så veldig ofte – i mitt innlegg ble det knapt nok brukt. Vi styrer altså etter en handlingsregel som Stortinget selv har fastsatt, som gir en betydelig fleksibilitet. Den fleksibiliteten er brukt i 2004-opplegget, i den forstand at man har brukt mer penger enn man ville gjort i tider som trengte mindre stimulans. Men hovedlinjen er fortsatt at det er gjennom pengepolitikken man skal stimulere. Jeg registrerer at det er næringslivet fornøyd med – sågar meget fornøyd med. Det var ulike reaksjoner på Norges Banks hovedstyres beslutninger i går, men reaksjonene fra det konkurranseutsatte næringsliv var i alle fall entydig positive, og virkningene på kronekursen er allerede meget, meget synbare. Så sånn sett har det gått bra. Kanskje man på denne siste dag av Stortingets behandling av økonomiske spørsmål også skulle bruke anledningen til å glede seg litt over at alle nå ser at utviklingen gir mer positive resultater enn Stortinget selv – og Regjeringen for den saks skyld – forutsatte under behandlingen av nasjonalbudsjettet for noen uker siden,
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-12-18:
Jeg har ikke noe ønske om å forlenge denne debatten, men både representantene Morten Lund og Øystein Djupedal forsøker å gjøre dette til en bred finanspolitisk debatt som egentlig dreier seg om samspillet mellom finanspolitikken og pengepolitikken. Det er den debatten Øystein Djupedal og Morten Lund nå forsøker å dra opp. Det er en diskusjon som mer hører hjemme når vi behandler det ordinære budsjettet. Vi har argumentert med at det har vært riktig og nødvendig å holde igjen på de offentlige utgiftene for å la pengepolitikken virke. Det vi kan konstatere ved dette årets slutt, er at den politikken har fungert. Ved å holde igjen på utgiftsveksten og ved å holde igjen på de offentlige budsjettene har pengepolitikken virket, i den forstand at renten har gått ned og kronen er svekket, og det har lettet situasjonen for næringslivet. Det er derfor vi nå ser at optimismen er på vei tilbake i næringslivet, den økonomiske veksten tar seg opp, og vi har allerede nå fått signaler om at arbeidsledigheten kan være på vei ned. Det er litt paradoksalt å høre at både Morten Lund og representanten Djupedal på den ene siden bekymrer seg over at man har brukt mer oljepenger fordi konjunkturene har vært dårlige, samtidig som man ønsker å bruke enda mer. Det henger ikke på greip. Det er ingenting i nysalderingen som skulle tilsi at man skulle drive en mer løssluppen finanspolitikk. Dette er et rent politisk spørsmål og hører derfor mer hjemme i den ordinære budsjettbehandlingen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-12-18:
Jeg ber om at forslag nr. 3 kommer etter forslagene nr. 1 og 2 i voteringen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-18:
Kan vi ikke ta rekkefølgen forslag nr. 2 først, så forslag nr. 1 og så forslag nr. 3?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-18:
Det vil også Sosialistisk Venstreparti.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-11-12:
Jeg foreslår Elisabeth Røbekk Nørve.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-11-12:
På vegne av Åslaug Haga, Morten Lund og meg selv vil jeg fremme forslag om dekning av opparbeidet gjeld i helseforetakene for 2002 og 2003.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-12:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til landbruksministeren. I dag legges det ned tolv gårdsbruk i Norge. Dette skjer hver eneste dag 365 dager i året. Til sammen er det over 4 000 nedlagte gårdsbruk i år, eller 10 pst. av alle bruk som legges ned på ett år. Dette er etter SVs mening svært dramatisk. Er landbruksministeren fornøyd med denne utviklingen? Dersom svaret på spørsmålet er ja, er det bare å sitte rolig, for det blir nok også lagt ned minst 4 000 gårdsbruk neste år. Dersom landbruksministeren ikke er fornøyd med utviklingen, ønsker jeg å spørre landbruksministeren om hva han har tenkt å gjøre med denne alvorlige situasjonen.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-12:
Jeg er enig med statsråden i at man må ha en aktiv politikk for at landsbygda også skal få andre typer næringer i tillegg til det med vanlig matproduksjon. Så der er vi enige. Men jeg har et tilleggsspørsmål til statsråden. Et flertall i Stortinget støtter Regjeringas forslag til den største liberaliseringen av konsesjonsloven noensinne. Det betyr at prisregulering og boplikt forsvinner for eiendommer under 100 dekar. Det er Fremskrittspartiet som gir Regjeringa støtte i denne saken. Spørsmålet mitt er: Er landbruksministeren tilfreds med at Fremskrittspartiet er Regjeringas eneste allierte i denne viktige landbrukspolitiske saken?
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-12:
SV vil ikke delta i hylekoret om at maten er så dyr i Norge. Vi vil faktisk gi honnør til landbruksministeren fordi han setter fokus på kvalitet og på å være opptatt av trygg mat. Men jeg vil reise et spørsmål i forhold til dette med kontroll. Når vi har hatt høringer i komiteen, har det ikke vært noen tvil om at kontrollbiten er svært dyr i Norge. Vi vet at vi på mange områder er et kostbart land, og at vi blir regulert av mange avtaler som vi ikke rår over sjøl. WTO, EØS osv. gir oss klare føringer for hva vi må gjøre i landbrukspolitikken – dessverre. Men på kontrollsiden har vi noe større handlefrihet. Da blir det for mange av oss veldig rart at vi på en måte skal være det desidert mest kostbare landet – i hvert fall i Europa – på kontrollsiden. Er det ikke mulig å få ned kostnaden på kontrollen av næringa, slik at vi på en måte kommer på samme nivå som andre land i Europa, og at staten tar en større del av denne kostnaden?
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Jeg forstår det slik at det er anledning til å svare mer enn ja og nei på denne talerstolen. Jeg velger da å gjøre det ved å si at det er rett at det ifølge den foreløpige statistikk vi har for søknadsomgang pr. utgangen av juli når det gjelder å søke staten om tilskudd til landbruksdrift, har vært et noe større fall i antall søkere enn det vi har hatt i de siste årene – knappe 5 pst. i gjennomsnitt de siste fire–fem årene, og nå opplever vi at det er 1,8 pst. høyere enn det. Denne endring forstår vi, og vi vurderer det slik i Landbruksdepartementet at det har sammenheng med to forhold. Det ene forholdet er at det er denne gangen vi fanger opp at det nå er nye regler som sier at de med en årlig omsetning på under 30 000 kr, eller en månedlig omsetning på 2 500 kr, ikke lenger kan søke om tilskudd. Det fanges opp i denne runde. Det vil ikke fanges opp i nye runder, for det tas ut ved én omgang. Det andre er at vi har et betydelig økt omfang når det gjelder det at det etableres samdrifter. Fire ordinære bønder slår seg sammen i én samdrift, og mange av dem søker gjennom én søknad. Er da fire bønder blitt til én bonde ved at de fortsatt bor på gardene sine, driver jorda si og kjører sin egen traktor, eller er det fortsatt fire bønder? Denne statistikken fanger da opp at fire bønder er blitt til én bonde. Det forklarer denne spesielle situasjonen. Så må vi bare slå fast at vi helt siden krigen har hatt et betydelig fall i antallet bruk i tradisjonell landbruksdrift i Norge. Den utviklingen stopper ikke opp. Jeg tror det er umulig å stoppe den. Det viktigste virkemiddelet fra landbrukets organisasjoner har vært å øke bøndenes inntekter. Nå har vi hatt to år med rekordhøye inntekter til bøndene. Like fullt fortsetter utviklingen, og det har nok helt andre sammenhenger i økonomien. Mitt svar er at skal vi ta vare på bosettingen og aktiviteten på gardene, må vi skaffe tilleggsaktivitet til den ordinære landbruksdriften. Bønder må foredle mat mer, bønder må drive med reiseliv – bønder kan drive med en helt annen type næring. Jeg synes faktisk det er bra å få bygder i Nord-Trøndelag og andre steder der bønder driver med 20 mål og IT og ikke bare 100 mål og ku, hvis vi vil bebo bygdene og ta vare på grendene våre.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Det er vel vanlig det, president!
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Jeg er veldig tilfreds med at Regjeringen får gjennomslag for nok et punkt i Sem-erklæringen, som etter mitt skjønn vil ha positiv effekt for bygdene. Vi snakker altså om garder som har inntil 20 dekar dyrket mark. Det betyr at vi knapt rører borti dem vi snakket om i forrige spørsmål, om hvem som søker om tilskudd. Det er altså garder som folk lever for og ikke av. Denne hevingen gjør at man kan få en pris for disse gardene, slik at de kanskje kommer i omsetning, og at de som er interessert, kan kjøpe dem. I dag vil disse prises så lavt gjennom tradisjonell landbrukstaksering at svært mange av dem ikke blir omsatt, men blir sittende med eiere som ikke er veldig engasjert i eiendommene, som gjør at mange av dem forfaller. Det ser vi alle når vi reiser rundt omkring i norske bygder. Det er den viktigste endringen. Så boplikten avvikles ikke. Den nasjonale boplikten avvikles for disse eiendommene, men kommunene har frihet til å vedta en arealgrense på null og boplikt hvis de ønsker det. Og Regjeringen tror på lokaldemokratiet.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Jeg er uenig med representanten Hedstrøm, som sier at det ikke har vært en vellykket politikk. Det er bare å reise rundt omkring på landsbygda i Norge, så ser en at det bor folk der. Det er velstelte jordbruksarealer. Det er velstelte og nymalte bygninger. En kan ta en tilsvarende tur i Sverige og Finland, og da vil en se landsbygder som definitivt ikke har det samme preg av et aktivt jordbrukslandskap. Dette har det vært verdt. Så til subsidiene. Overføringer over statsbudsjettet til norske bønder utgjorde midt på 1980-tallet knappe 7 pst. av statsbudsjettets uttelling. Nå er det på ca. 2 pst. Så kostnadene for det norske samfunnet med å ta vare på dette velstelte jordbrukslandskapet over hele Norge har faktisk utgjort en stadig mindre andel av budsjettet. Jeg tror vi skal holde fast ved en utvikling som går i retning av færre tradisjonelle bruk, mot mer robuste bruk, ved at de tjener mer, men kombinerer det med at vi tilfører annen næringsvirksomhet til bygdene. Da kan vi være et annerledesland i den forstand at folk ikke bare bor i byer, men også bor i livskraftige bygder i dette landet.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Det er slik at Regjeringen arbeider for å få til et desentralisert jordbruk som er robust og ikke bare omtales i festtaler, men faktisk skal være en realitet. Inntektsutviklingen som har vært i jordbruket de siste to–tre årene, er den høyeste vi har registrert på veldig lang tid. Alle som har deltatt i denne debatten de siste 10–30 årene, har sagt at det viktigste virkemiddelet for å sikre bosetting på norske garder er å sikre et godt inntektsgrunnlag. Det gjør vi. Men til tross for det ser vi at mange flere bønder velger å gjøre andre ting. De fleste blir boende på gardene sine – det er lys i husene på bygdene – men de gjør andre ting. Kanskje naboen driver jorda, man driver annen næring selv eller tar lønnsarbeid. Det er utviklingen. Regjeringens politikk er å sikre at vi skal beholde folk boende på gardene, selv om man må ha et utvidet inntektsgrunnlag, leve av andre ting. I et samfunn med et så høyt velferdsnivå som Norge har, og som vi kommer til å utvikle videre, er det mange nye produksjonsområder landbruket kan arbeide innenfor ved å levere tjenester til det norske samfunn. Og det arbeider Regjeringen for gjennom prosjektet Landbruk Pluss.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Ja, det vil jeg gjøre. Det varslet jeg da disse tallene fra SIFO kom og vi hadde debatten om dem. Ved årsskiftet vil det være tre år siden vi innførte den halve matmomsen. Vi fikk den øyeblikkelige virkningen som skulle være der. Det er nok et noe uklart bilde med hensyn til hva som har skjedd etterpå. Slik vi forstår det tallgrunnlaget vi har pr. i dag, er i det alt vesentlige reduksjonen av matmomsen fortsatt på forbrukernes hender, om en kan si det slik. Men det er helt tydelig at også de ulike ledd har «spist» mer av dette. Da man innførte halv matmoms, mente man ikke å fryse prisnivået. Det er en kostnadsutvikling og en løpende utvikling i samfunnet som fortsatt skal fange opp dette. Men det er fortsatt viktig for Regjeringen å sørge for at en vesentlig del av halveringen av matmomsen skal slå ut i prisene til forbrukerne. Derfor vil vi ha en full gjennomgang – når vi nå har tre års erfaring med halv matmoms – for å se hvilke ulike ledd som har stukket av gårde med de prisøkningene som har vært i perioden.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
For det første vil jeg si at det viktigste virkemiddelet for å holde prisene på et lavest mulig nivå med vårt kostnadsbilde er å ha en virksom konkurranse. For vi har fått dokumentert ganske tydelig at vi også på helt andre områder enn mat har høyere priser på produkter i Norge enn man har i f.eks. Sverige. Derfor er det å sørge for konkurranse på alle plan et viktig virkemiddel. Regjeringen har i sitt forslag til statsbudsjett foreslått å øke matavgiftene samlet, med et proveny på 195 mill. kr, for å klare å finansiere det nye mattilsynet. Det er slik at kjøtt i alle år har vært en gratispassasjer når det gjelder løpende tilsyn. Vi har en egen kjøttkontrollavgift, som er noe annet enn generell næringsmiddelavgift. Det er betaling, timesats, for veterinærer som står ved samlebåndet og kontrollerer. Dette skal etter loven finansieres av brukerne. Men så har da kjøtt sluppet annen avgift gjennom alle disse årene. Det er det vi nå får – den samme type avgift på tilsyn fra jord til bord som alle andre næringsmidler har. Det er ingen urimelighet. Kjøtt har i alle år vært gratispassasjer på dette området.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
La meg først få presisere at det er tre departementer som står ansvarlig for det nye mattilsynet – og hele matområdet. Det er foruten Helsedepartementet, som er ansvarlig for loven og for en vitenskapskomite, Fiskeridepartementet og Landbruksdepartementet, som deler det operative mattilsynsansvaret. Jeg deler den oppfatningen at det er et betydelig offentlig ansvar å sørge for at vi har et velfungerende offentlig mattilsyn. Det gjelder ikke minst det som har med regelverksutvikling på dette området å gjøre. Det er heller ikke foreslått å velte det over på brukerne. Når det gjelder det løpende tilsyn, det å direkte tilføre tilleggsverdier til dem som tilvirker for å selge mat, synes jeg det er naturlig at det er de enkelte som bidrar til å betale dette. Det har Regjeringen foreslått. Alternativet er selvsagt budsjettuttellinger. Vi vet det er krevende øvelser å skaffe penger, ikke minst under behandlingene i dette huset. Jeg vil advare sterkt mot å foreslå å redusere det ambisjonsnivået vi nå har for Mattilsynet, med de kostnader som er foreslått i neste års budsjett. Det vil være dramatisk for norsk mattrygghet.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Jeg vil gjerne igjen få presisere – for vi snakker om litt ulike ting: Kjøttkontrollen er en egen pålagt virksomhet vi skal drive, som skal betales av brukerne. Det er det vi kjenner som den offentlig ansatte veterinæren som står ved ethvert slaktebånd i Norge og kontrollerer at dyrene ikke har trikiner og andre ting vi ikke ønsker å få i oss, og som setter et offentlig stempel. Og vi vet at det er en høy timesats å ha en veterinær stående der. Det finansieres gjennom et eget fond og koster i dag 50 øre pr. kilo kjøtt. Det er ikke det generelle tilsynet for å sikre at vi har trygg mat, som starter på jordet, som starter med rester av sprøytemidler osv., og som sikrer at den maten vi får, er trygg. Det er det i tillegg det samlede Mattilsynet som skal gjøre. Der har ikke kjøttsektoren så langt betalt noe, mens alle andre har betalt knappe 2 pst. av råvarepris. Det Regjeringen inviterer til, er at også kjøttsektoren skal betale det samme som andre næringsmiddelgrupper betaler for det samlede tilsyn, men som ikke har med den lovpålagte spesifikke kjøttkontrollen på båndet å gjøre. Dette handler om ca. 41 øre i statsbudsjettet. Og i forhold til trygg mat – ikke minst i disse dager, med debatt om smuglerkjøtt og ustemplet kjøtt – bør norske forbrukere og kjøttilvirkere være glade for at vi kan ha et så omfattende mattilsyn i Norge.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
La meg først si at dette bygget eies av Planteforsk under Landbruksdepartementet, og en eventuell bevilgning må komme fra landbruksministeren og Landbruksdepartementet. Dette renoveringsprosjektet av Planteforsks bygg i Ås, det såkalte Fellesbygget, er delt i to faser. Første fase omfatter laboratorier, kontorer, møterom osv. Den andre fasen omfatter i hovedsak kantine og kjøkken, bibliotek og administrasjonskontorer. Landbruksdepartementet og Planteforsk var enige om denne deling for å tilpasse prosjektet til den forutsatte kostnadsramme for fase 1. Det lå til grunn at Statsbygg hadde vurdert en slik deling i to atskilte faser som praktisk mulig. Det var videre forutsatt at gjennomføring av fase 2 var avhengig av egen behandling og bevilgning av Stortinget senere. Fase 1 av renoveringsprosjektet, som har en kostnadsramme på 135 mill. kr, ble forelagt og godkjent av Stortinget i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2002. Dette arbeidet vil være gjennomført i løpet av inneværende år. Fase 2 av prosjektet, som av Statsbygg er kostnadsberegnet til ca. 17 mill. kr, er ikke forelagt Stortinget, da det ikke er funnet dekning for dette arbeidet innenfor Landbruksdepartementets budsjettramme. Gjennomføringen av fase 2 kan ikke igangsettes uten at bevilgning er vedtatt av Stortinget. Byggeprosjektet kan ut fra de fastsatte bestemmelser ikke løses gjennom en ren forskuttering. Det er selvsagt slik at en utsettelse av fase 2 i renoveringsprosjektet medfører visse problemer og en del ekstra kostnader. Det faglige arbeidet i bygget, herunder laboratorievirksomhet og undervisning, vil imidlertid fungere tilfredsstillende når fase 1 er ferdig. Utsettelsen av fase 2 innebærer at biblioteket må baseres på en midlertidig løsning. Løsningen innebærer dårligere tilgjengelighet, men det er ikke slik at det ikke blir mulig å få tak i det en trenger. Arbeidsmiljømessig er problemet med utsettelse av fase 2 i hovedsak at en vil mangle felles kantine og kjøkken i bygget. Som alternativ til å spise på kontorer og møterom vil personalet kunne benytte Landbrukshøgskolens kantine i nærområdet. Planteforsk er en forskningsinstitusjon som nå er under omorganisering, med sikte på samordning i en ny forskningsinstitusjon organisert som et eget selskap. I St.prp. nr. 1 for 2003–2004, som er til behandling i Stortinget, er det ikke avsatt midler til rehabilitering av Fellesbygget fase 2 for 2004. Det er i proposisjonen sagt at finansiering og gjennomføring vil bli vurdert i sammenheng med organisering av Planteforsk, NORSØK og Jordforsk i en organisasjon. Det tas sikte på sammenslåing av disse til ett selskap senest 1. januar 2005.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Dette er en ganske klassisk problemstilling. Det mangler penger til den siste byggefasen. Det er et politisk spørsmål å prioritere hva en skal bruke budsjettmidler til, og Regjeringen har ikke funnet midler for 2004 til å prioritere de 17 mill. kr som gjenstår til å gjennomføre fase 2. Jeg sa i mitt svar at dette ikke medfører store problemer, og jeg aksepterer ikke utsagnet om at jeg sier at det her er store problemer. Det er det ikke. De er mulige å løse i løpet av den tiden en måtte vente til neste fase kan gjennomføres. Det er heller ikke Regjeringens plan å spare dette beløpet på grunn av sammenslåingen. Det er slik at sammenslåingen innen 1. januar 2004 gir muligheter til å finansiere dette på andre måter enn ved ordinære overføringer fra budsjettet. Hvis dette er så alvorlig for representanten Haga, burde midler til dette bygget vært foreslått i Senterpartiets alternative budsjett. Vi har lett i dag, men har ikke klart å finne disse pengene. Det var altså ikke viktigere å prioritere det.
Lars Sponheim (Venstre), 2003-11-12:
Det er slik i det praktiske liv at en av og til må legge stein på stein, og en må skaffe penger for å legge hver stein. Her var det slik at fase 1 var et isolert gjennomførbart prosjekt som nå snart vil være gjennomført – det var den vesentlige delen av kostnaden. Så kan en ikke gjennomføre fase 2, og det var Stortinget helt innforstått med da det fattet sine vedtak om bevilgninger til fase 1 – før en da skaffer penger til fase 2. Det er et tradisjonelt budsjettspørsmål som handler om prioritering. Det fine er nå – og som jeg tror gjør at dette kan løses uten at vi må gjennom den type prioriteringer – at den omorganiseringen vi står overfor, betyr at dette kan finansieres på andre måter, ganske enkelt ved at den nye sammenslåtte enheten som vil komme, kan finansiere denne utvidelsen gjennom låneopptak og gjennom den balansen de har i en ny enhet. Jeg vil understreke at i det budsjettet som Åslaug Haga har lagt fram på vegne av Senterpartiet, er ikke dette prosjektet som hun selv prioriterer veldig, nevnt med ett ord, så langt vi har kunnet klare å finne.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-11-12:
Med den landbrukspolitikken som statsråden nevnte, og som har vært ført etter krigen, tilføres landbruket enorm støtte og enorme subsidier, bortimot 19 milliarder kr hvert eneste år, når vi inkluderer skjermingsstøtten. Til tross for denne kostbare politikken har vi hatt den største folkeforflytningen i Norges historie fra distriktene til sentrale strøk. Vi har fått en rasering i antall bønder, uavhengig hva man legger til grunn. Man har ikke klart å tilfredsstille bosettingsmålsettingen eller inntektsmålsettingen. Denne politikken er åpenbart mislykket. Må vi ikke nå se til de andre nordiske land, som har tatt konsekvensen av en tidligere feilslått politikk og tilpasset seg virkelighetens verden, f.eks. Finland, der veldig mye kan sammenliknes med Norge, der bøndene har fått tilbake fremtidstroen? De har fått noen færre bønder, men produksjonen holdes oppe, og matvareprisene går ned. Må ikke også Norge nå gjennomføre tilsvarende reformer? Bør ikke det skje relativt raskt, før tollmurene faller?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-11-12:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren. Matvareprisene øker sterkt i Norge – så mye at flere og flere forbrukere har problemer med å akseptere det. SIFOs tall viser at matvareprisene i Norge økte med 6,5 pst. siste år, mens prisene på andre varer økte med 3,5 pst. Dette slår negativt ut på landbrukssektoren, som blir mindre konkurransedyktig. Det er selvfølgelig negativt for forbrukerne. Jeg vil minne om at da vi 1. juli 2001 fikk en halvering av matmomsen, var det en forutsetning at disse avgiftskuttene skulle komme forbrukerne til gode. Så mitt spørsmål blir: Vil landbruksministeren gjennomføre marginundersøkelser i alle ledd av matvarekjeden for å se hvem som har «spist» mest når det gjelder avgiftskuttene i forhold til matmomsen?