Trond Helleland (Høyre), 2012-04-17:
Takk til interpellanten for å reise en viktig debatt. Dette er jo debatter som vi har hatt i ulike former i denne sal med tidligere minister Lysbakken, og det er hyggelig å kunne ønske en ny minister velkommen. Jeg gleder meg til samarbeidet, og vi venter jo også spent på oppfølgingen av de to store utredningene som kom i fjor, nemlig fra Brochmann-utvalget og Kaldheim-utvalget. Så jeg håper at den nye statsråden også legger vekt på denne delen av sitt arbeidsfelt i tiden framover. Dette er en viktig debatt. Samtidig vises det til Fafo- og ISF-undersøkelsen, som faktisk er ganske geografisk begrenset. Det er Oslo, Drammen, Lørenskog og Moss som er spurt. Det er til og med naboadressen min som er en av de adressene som er brukt som fiktiv adresse i denne rapporten. Drammen kommer godt ut, som Lise Christoffersen viste til. Jeg tror noe av grunnen til det er at i Drammen har vi 23 pst. med innvandrerbakgrunn. Det har vært en integrering over mange år. Det er sånn, som også Solveig Horne var inne på, at for de barna som vokser opp i dag, er det en helt naturlig del å ha en barnehagekamerat/en klassekamerat som har et helt annerledesklingende navn. Første gang min eldste sønn kom hjem fra skolen og sa han hadde fått en ny gutt i klassen, sa jeg: Hva heter han da? Han heter Jaspreet, sa han. Hvor er han fra da, sa jeg. Han er fra Tromsø, sa han. Mammaen og pappaen hans flyttet derfra. Å ja, sa jeg – og tenkte at nå må jeg liksom holde litt igjen, for jeg tenkte at han vel egentlig ikke var fra Tromsø. Men sånn tenker barna, og sånn bør vi også tenke. Så dette handler mye om holdninger, og det handler veldig mye om hvordan samfunnet er integrert. Det handler veldig mye om hvordan man framstår i hverdagslivet. Grunnen til at jeg sier at denne undersøkelsen er litt geografisk begrenset, er at i kommunalkomiteen har vi jo det privilegiet at vi reiser rundt til alle landets fylker. Vi er ikke like ivrige som Heikki Holmås med å reise til alle kommuner, men iallfall til alle landets fylker. Det som slår oss når vi er på bedriftsbesøk, senest nå på Senjahopen, er at ved alle fiskeribedriftene langs kysten, alle industribedriftene rundt kysten, alle reiselivsbedriftene i Hallingdal og andre steder, er det folk med en annen bakgrunn enn norsk som jobber. Vi hadde en stor distriktskonferanse på Voss, som statsråd Navarsete tok initiativ til, vi skulle feire 50-årsjubileet for norsk distriktspolitikk. Det ble ikke en debatt om distriktspolitiske virkemidler i tradisjonell forstand. Det ble en debatt om arbeidsinnvandring, der både fremskrittspartiordføreren fra Austevoll og arbeiderpartiordføreren fra Hasvik sa at det vi trenger, er stabil arbeidskraft. Den stabile arbeidskraften er arbeidsinnvandrere. De kommer hit, de blir her, de deltar i samfunnet. Vi vil gjøre alt for å legge til rette. Så en skal ikke underslå at det kan være store holdningsendringer på gang. Hvis vi ser på fjoråret: Norge passerte nylig fem millioner innbyggere. Vi har ikke noen gang hatt så stor innvandring – først og fremst arbeidsinnvandring – som vi har nå. Det viser at det også i Distrikts-Norge er et skrikende behov for arbeidskraft. Når en så får inn folk, som i bedriften SalMar på Frøya i Trøndelag – 430 ansatte, 30 av dem er norske, 400 er utlendinger – hva gjorde da kommunen? Jo, de gjorde det eneste riktige; de begynte å kartlegge kompetansen til dem som jobbet i fiskeindustrien. De fant ut at mange hadde mastergrad, mange hadde kompetanse til å jobbe i andre stillinger i kommunen, der det var mangel på søkere. Så jeg mener at her vil det skje veldig mye framover. Høyre har ikke vært fremmed for å bruke f.eks. anonyme jobbsøknader som et virkemiddel for å se om det da vil bli endring. Det at man kaller inn en med innvandrerbakgrunn til jobbintervjuer, slik som i Drammen kommune, er også en ting som kan være riktig å bruke. Jeg vil ikke kalle det for kvotering; jeg vil kalle det å utnytte de mulighetene, det potensialet, som er i samfunnet. For vi vet at svært mange av dem som kommer til Norge, ønsker å lykkes, og de har også ofte en bakgrunn som de ikke får utnyttet i Norge. Så det er veldig viktig å ta tak i det. Tiden går fort, men jeg vil oppsummere med å si at holdninger er det aller viktigste, det at man har en holdning til og er trygg på at folk med et annet og litt spesielt navn – sett fra et norsk synspunkt – kan gjøre en god jobb. Det tror jeg er utrolig viktig. I barnehagen der mine minste gutter går, har vi far til et av barna, han er 32 år. Han har allerede jobbet i tre år som McKinsey-konsulent og er nå toppsjef i et firma i Drammen. Han er født og oppvokst i Norge, men foreldrene hans er indiske. Så det går bra i mange henseender.