Mathilde Tybring-Gjedde (Høyre), 2021-04-26:
På Vestli skole i Oslo finner man elevene Layan og Lucas. Lucas, som pleier å være veldig giret på å stå opp hver eneste dag, forteller til Dagsavisen at han nå sliter med motivasjonen, og at han ikke liker digital undervisning. Det er nesten alltid noen som ikke har skrudd av lyden, og verken han eller Layan får konsentrert seg, og de blir sittende masse inne. Vestli skole er en av de skolene i Norge som har vært hardest rammet av pandemien. De har hatt over 100 klasser i karantene samtidig, og det er vondt å høre om elever som nesten begynner å gråte når rektor kommer inn med munnbind, fordi de vet at da skal de i karantene igjen. Det viktigste vi gir våre barn og unge, er en god skole, en skole som sikrer at alle barn får de ferdighetene og kunnskapene de trenger for å mestre eget liv og forfølge sine drømmer. På grunn av pandemien er det mange elever som har hatt lengre perioder med digital undervisning og har gått glipp av viktig undervisning i klasserommet med læreren sin og venner. Høyre er veldig takknemlig for at lærere og ansatte i skolen har snudd seg rundt og gjort en fantastisk innsats. Det er flere elever som forteller at digital undervisning har fungert godt, og at de også har fått jobbe mer selvstendig og mer i ro. Det skal vi heller ikke ignorere. Samtidig er det mye som tyder på at flere elever har falt bakpå på skolen det siste året, og at det er store forskjeller mellom kommuner og skoler. Vi er bekymret for den langsiktige konsekvensen av denne pandemien. Koordineringsgruppen som vurderer tilbudet til sårbare barn og unge, skriver at det er grunn til å anta at mange elever opplever et dårligere utbytte av opplæringen. Koronakommisjonen kom forrige uke med et tilsvarende varsel, om at hjemmeskole bidrar til mindre motivasjon. Dette er en veldig stor problemstilling. Det er igjen grunn til å si at her er det store forskjeller i hvordan det har slått ut, og jeg vet også at det er kommunene som står nærmest til å vurdere hvilke tiltak som er riktige for deres elever, særlig når pandemien har vært så ulik ulike steder. Samtidig vil jeg gjerne diskutere med statsråden hvilke initiativ vi kan ta fra staten og Stortingets side, og hvordan vi kan samarbeide med kommunene om å sette inn krafttiltak for ulike elevgrupper som har slitt. Jeg har lyst til å trekke fram kanskje særlig fire grupper. Det er elever som har fått vedtak om spesialundervisning, det er elever på barneskolen som henger etter i grunnleggende ferdigheter, det er elever med høyt fravær, og det er yrkesfagelever. For å starte med det første: Vi har over 9 500 elever som mistet store deler av spesialundervisningen høsten 2020. Det er heldigvis færre enn vi fryktet, men det er grunn til å tro at skolene har oppbemannet med ukvalifiserte assistenter, og at kanskje innholdet i spesialundervisningen har vært av noe lavere kvalitet. Regjeringen har jo satt i gang et varig og stort kompetanseløft for spesialundervisningen, som skal virke over flere år, men jeg lurer på om statsråden tenker at det kan være nødvendig å gå i dialog med kommunene om å styrke laget rundt elevene nå, og kanskje også flytte ansatte fra PP-tjenesten, fra helsestasjoner, fra andre kommunale instanser mer inn på skolene den nærmeste tiden, slik at man kan være der når unge kommer tilbake, både for dem som trenger spesialpedagogisk oppfølging, og også for dem som sliter med psykiske problemer etter pandemien. Den andre gruppen jeg vil trekke fram, er elever som ikke har knekket lese- og regnekoden, kanskje særlig på småtrinnet. For det er veldig krevende å lære seg å lese på Teams, og da vil også sosial bakgrunn og det at du har foreldre som leser for deg, ha mer å si. Det jeg er bekymret for, er at disse elevene kommer tilbake til skolen, i normalen, og så faller de etter og mister mestringsfølelsen i fagene. De yngste elevene danner seg veldig raskt et inntrykk av om de er gode nok på skolen. De yngste elevene merker om de mestrer å være elev. Det jeg er redd for, er at hvis de først opplever at de mister mestringsfølelsen, sitter det i og forplanter seg senere i skoleløpet. Vi vet f.eks. at blant elever som er på det laveste nivået på nasjonale prøver i 8. klasse, fullfører kun 30 pst. videregående. I Oslo, som jeg kjenner godt, har utviklingen i lesing og regning på barneskolen gått feil vei to år på rad. Det er flere elever som sliter med grunnleggende ferdigheter, og det er større forskjeller. Dette er til tross for at det er færre elever som trenger særskilt norskopplæring, og til tross for at regjeringen har gitt Oslo over 900 flere lærere. Når pandemien kommer på toppen av dette, og det særlig rammer skoler som har mange elever med minoritetsbakgrunn, og som trenger særskilt norskopplæring, vet vi at det kommer til å være krevende å ta igjen. Og vi vet at de kommer til å måtte starte så tidlig som mulig i skolen. Så vil jeg si at jeg våknet opp til en veldig god nyhet i dag, at regjeringen og statsråden kommer med ytterligere 250 mill. kr til kommunene for å ta igjen tapt læring. Dette kommer på toppen av de 500 mill. kr kommunene har fått til å arrangere ulike sommerskoletilbud. Oslo har f.eks. fått 54 mill. kr. Men skal vi lykkes, må vi også kreve at kommunene bruker disse pengene riktig, at man jobber systematisk for å kartlegge hvordan elevene ligger an, og at man prioriterer grunnleggende ferdigheter. Jeg er opptatt av at de pengene f.eks. Oslo får til sommerskoletilbud, går til å skape gode kurs i matte og norsk med høy kvalitet og læringseffekt og ikke bare spres utover til ulike tiltak med varierende kvalitet. At nesten 200 kommuner ikke søkte om midler til å arrangere sommerskoletilbud til sine elever, må jeg si også tyder på at ikke alle kommuner er på ballen, rett og slett. Når vi gir 500 mill. kr til kommunene, bør man forvente at alle, hver og en, søker om støtte. Jeg håper også statsråden har noen tanker om hvordan vi kan mobilisere og samarbeide med kommunene for å styrke innsatsen de neste årene, enten det er å gi intensivopplæring til elever som henger etter, finne ut hvordan det står til på hver enkelt skole, sette inn tiltak, arrangere sommerskole og leksehjelp, kanskje gi innføringsfag for elever på videregående skole som har svake karakterer, og kanskje også for de elevene som starter på ungdomsskolen med ganske store kunnskapshull. Vi må ikke glemme at det som for oss har vært over et år med pandemi, for ungdomsskoleelever har vært halve ungdomstiden i en pandemi, og det har store konsekvenser. Den tredje gruppen jeg vil trekke fram, er elever som har fått høyere fravær under pandemien. Jeg er særlig bekymret for dette, for vi ser at det ofte er en direkte sammenheng mellom fravær og frafall senere, men ikke minst også med tanke på fravær og hvorvidt man får støtte og oppfølging hjemmefra. Det er en av de faktorene som har mest å si for elevenes faglige læring og sosiale situasjon i skolen. Jeg synes det er overraskende at vi ikke har bedre oversikt over fravær. Oslo, f.eks., klarte jo å sette inn et nytt register for å registrere fravær i en pandemi, som gjør at de ikke vet hvor mange elever som har vært til stede på skolen det siste året. I Hedmark har de aller fleste elever vært fysisk til stede på skolen, men deres oversikt tyder faktisk på at også der har det vært mye høyere fravær høsten 2020 enn årene før. Det henger selvfølgelig sammen med smittevernrådene, men jeg tror også det henger sammen med at elevene våre mister en del motivasjon under pandemien. Det er utrolig viktig å få elevene tilbake på skolen. Det er også viktig å sikre at kommunene og skolene har gode systemer for å registrere fravær blant elever, slik at man kan sette inn tiltak det øyeblikket fraværet oppstår. Helt avslutningsvis vil jeg gjerne høre statsrådens tanker om yrkesfagelevene. Her har regjeringen bevilget 350 mill. kr i Utdanningsløftet for å øke lærlingtilskuddet. Man har sikret tilbud til dem som ikke får læreplass. De fikk tilbud på skolen, og mange av disse tiltakene ble videreført i år. Det har vært helt uvurderlig for antall lærlinger som ble permittert, endret seg ikke raskt i løpet av kort tid, selv i 2020. Men det er ingen tvil om at en del av de yrkesfagene hvor det er mange som mangler læreplass, f.eks. mat- og restaurantfag og særlig reiseliv, vil være rammet over lengre tid. Spørsmålet er: Hva gjør vi for de elevene som har startet på f.eks. reiselivslinjen, for at de skal kunne ha en jobb å gå til når de er ferdige? Så vil jeg si at det jeg håper vi lærer fra denne pandemien, er viktigheten av å prioritere riktig i norsk skole. For den viktigste jobben gjorde vi jo før pandemien: at 40 000 lærere har fått videreutdanning, at vi har innført videreutdanning i spesialpedagogikk, at vi har over 4 000 flere kvalifiserte lærere og mange flere ansatte i skolehelsetjenesten og på helsestasjonene, at elever som faller etter i lesing, skriving og regning, får en intensivoppfølging av skolen sin, og at man har systemer og rutiner på plass fra før. Det er også utrolig viktig for å kunne være i beredskap. Den teknologiske skolesekken, som har gitt bevilgninger til digitale læremidler og digital kompetanse, har også hatt betydning i en pandemi som har slått ut så raskt og så ulikt. Det siste man trenger nå, er at man nedprioriterer lesing, skriving og regning og fjerner åpenhet om hvordan det står til med elevene, eller fjerner satsingen på Lærerløftet. Men det er ingen tvil om at vi allikevel står foran en ganske stor utfordring de neste årene, med de elevene som kommer til å oppleve de langsiktige konsekvensene av en pandemi. Med det gleder jeg meg til å høre statsrådens vurderinger og refleksjoner.