trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
La meg først takke for et veldig godt, men omfattende spørsmål. Jeg synes det er viktig at vi diskuterer hvordan vi kan gjøre noe med antall barnefødsler. Jeg må kanskje si at jeg er litt lei meg for at jeg selv ikke har bidratt til å trekke den statistikken opp, men jeg mener det er viktig at vi diskuterer det. Barneministeren har selv tatt til orde for at vi bør ta en grundig diskusjon om hva vi kan gjøre. Samtidig må vi erkjenne at vi har blant verdens aller beste ordninger for barnefamilier. Det må jo være litt rart for Jonas Gahr Støre å se tilbake på det alternative statsbudsjettet som Arbeiderpartiet la frem for 2018, hvor de foreslo både å fjerne hele kontantstøtten og å kutte støtten til ikke-kommunale barnehager. Det var et samlet kutt på nesten 1 mrd. kr for barnefamiliene, men hvis Arbeiderpartiet nå av ulike årsaker har blitt opptatt av å se på vilkårene for barnefamiliene, synes jeg det er bra. Det har denne regjeringen vært lenge. Derfor har vi, i samarbeid med Kristelig Folkeparti, styrket kontantstøtten. Vi har styrket mange ordninger for barnefamiliene – engangsstøtten for å nevne noe. I tillegg mener jeg at statsbudsjettet for 2019 har en grunnleggende sosial profil, i den forstand at det særlig er barn som vokser opp i barnefattigdom, vi forsøker å gjøre noe for. Det handler om å legge til rette for at også toåringene kan komme inn i gratis kjernetid i barnehagene, det handler om ferietilbud og aktiviteter som gjør at man ikke opplever den stigmatiseringen som veldig mange barn i fattige familier gjør. Men det viktigste vi gjør for å redusere barnefattigdom, er å sørge for at begge foreldrene kommer i jobb. Vi vet at en betydelig del av barna som vokser opp i fattigdom i Norge, er fra innvandrerfamilier, hvor bare én av foreldrene jobber. Klarer vi å få også mor i norskopplæring og deretter ut i jobb, er det det viktigste bidraget vi kan gi for å styrke familiens økonomi.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Jeg vet ikke hvordan statsministeren vil karakterisere det, men finansministeren mener at det vi har gjort, har vært en riktig omfordeling. Det handler om å gi en beskjeden økning i maksprisen for å kunne bruke det handlingsrommet på å styrke tiltakene for barn som vokser opp i barnefattigdom. Det mener jeg har en grunnleggende sosial profil, og det har vist seg å være gode, målrettede tiltak fordi flere barn på den måten får muligheten til å komme i barnehage. Så må man jo se dette samlet. Vi er altså nå i en situasjon hvor det går veldig bra i norsk økonomi. Ledigheten går ned, sysselsettingen går opp, flere kommer i jobb. Regjeringen har redusert de samlede skattene og avgiftene med 25 mrd. kr. Det betyr at en gjennomsnittlig familie med det budsjettet vi nå har lagt frem, samlet har fått 11 000 kr i lettelser. Man må altså se på summen av det vi gjør. Jeg tror heller ikke man kan løpe fra det faktum at Norge stikker seg frem som et av få land i verden med svært gode ordninger for barnefamilier. Det har vært villet politikk fra vekslende regjeringer over tid fordi vi mener det er riktig.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Når det gjelder utviklingen i barnefødsler, mener jeg, som barneministeren, at det er en problemstilling det er viktig å gå nærmere gjennom, for det handler selvfølgelig også over tid om bærekraften i vår økonomi fremover. Så jeg mener det er viktige spørsmål å reise. Det er mange og ulike årsaker til at familiene får barn senere nå enn før. Det kan ha med utdanning å gjøre, det kan ha med andre livsvalg å gjøre; det er uansett en privatsak når man bestemmer seg for å få barn. Men vi må ha ordninger som ikke er til hinder for at man får barn, heller ikke i studietiden, og det er noe denne regjeringen har omtalt i Jeløya-plattformen at vi ønsker å følge opp. Jeg mener at vi må se på et bredt sett av virkemidler for å se om vi kan styrke ordningene, men vi må samtidig også anerkjenne at vi har ganske gode ordninger for barnefamiliene i Norge – blant de beste i verden.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
For det første er det Stortinget som har ønsket at det skal komme en stortingsmelding, men hvis representanten fra Arbeiderpartiet ikke vil ha den, har regjeringen likevel tenkt å legge den frem – ikke fordi det er viktig å legge frem ord, men fordi det er viktig å peke på hvilke tiltak vi kan utvikle videre for å bekjempe de utfordringene vi har med tanke på grupper som vokser opp i fattigdom. Jeg er helt uenig i den innledende påstanden om at vi fører en politikk som går på bekostning av dem som sitter nederst ved bordet. Snarere tvert imot bærer jo hele statsbudsjettet for 2019 preg av det motsatte. Det handler om at vi omfordeler nettopp for å styrke tiltakene for dem som sitter nederst ved bordet. Denne regjeringen har prioritert rus og psykisk helse. Vi har prioritert familier med dårlig økonomi. De grepene fortsetter vi med også i statsbudsjettet for neste år. Jeg mener det har en grunnleggende sosial profil. Så er det feil, de gjentatte påstandene om at skattelettene har gått til dem med mest fra før. Skattelettelsene er jevnt fordelt både til næringsliv og til vanlige folk.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Dette er med respekt å melde helt feil. For det første er det fast ansettelse som er hovedregelen i norsk arbeidsliv, og det er denne regjeringen enig i. For det andre er jeg enig i at det som hjelper, er konkrete tiltak. Det er derfor vi har foreslått en lang rekke konkrete tiltak i statsbudsjettet for 2019 som nettopp skal treffe dem som har utfordringer. Det er derfor vi nå legger til rette for at toåringer skal kunne komme inn med gratis kjernetid i barnehagene. Det er derfor vi har en lang rekke andre tiltak som gjør at man skal kunne få ferietilbud og andre aktiviteter i en situasjon der familien selv ikke har råd til det. Men uansett hvor mange av den typen tiltak og virkemidler vi fortsetter med i statsbudsjettene fremover, vil det fortsatt være helt avgjørende at vi legger til rette for at begge foreldrene kan komme i jobb. Da handler det om gode rammebetingelser for norsk næringsliv, men det handler også om, som jeg sa i sted, at minoritetskvinner som kanskje ikke kan norsk, som aldri har vært ute i det norske arbeidsliv, får muligheten til det, og da må altså barna deres i barnehage.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
La meg innledningsvis si, fordi representanten startet innlegget sitt med å snakke om de økende forskjellene i Norge: Vi bor altså i et land med svært små forskjeller, hvis man sammenligner med nesten et hvilket som helst annet land. Det handler om at vi har en grunnleggende omfordeling i mye av det vi gjør, bl.a. fordi vi har skattefinansierte velferdsordninger. Så til departementene: Jeg mener at både Finansdepartementet og andre departementer skal være åpne, skal dele informasjon. Det er ingenting som tyder på at det er en kjønnsforskjell i avlønningen i Finansdepartementet. Det er knyttet til ansiennitet, og det er knyttet til stillinger, men det er ikke knyttet til kjønn. Det mener jeg også at vi har kunnet dokumentere.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Jeg tror man skal legge til grunn den politikken som regjeringen faktisk fører, fremfor å lese opp prinsipprogrammene til de ulike regjeringspartiene. Vi har vært opptatt av å legge til rette for at det skal være en god lønnsutvikling. Vi har et godt og avklart forhold til partene i arbeidslivet. Jeg mener helt oppriktig at det å ha ryddige, gode forhold på arbeidsplassen er viktig for oss alle sammen, og det handler selvfølgelig også om at utviklingen i lønn må være god og fornuftig for begge kjønn.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Det som er viktig for regjeringen, er at vi skal ha gode, trygge og rause velferdsordninger for dem som har behov for det. Så må vi samtidig legge til rette for at mange av dem som lenge har vært på utsiden av arbeidsmarkedet, har muligheten til å komme over de barrierene som man opplever er der, for å kunne ta del i det ordinære arbeidslivet. Det har jo vært en av hovedårsakene til inkluderingsdugnaden som regjeringen nå har satt i gang, og vi er i tett og god dialog med partene i arbeidslivet. Det handler om at flere arbeidsgivere må gi folk med hull i cv-en en sjanse, folk som har hatt en utfordring i livet – enten det har vært et rusproblem, en psykisk lidelse eller hva det måtte være. Det er for mange mennesker i vårt samfunn som gjerne vil jobbe, men som har følt seg parkert på utsiden av det norske arbeidsmarkedet altfor lenge. Det har ikke vi som samfunn råd til – vi har ikke råd til å behandle folk på denne måten. Men vi skal samtidig sikre at de som ikke har muligheten til å delta i arbeidslivet, skal ha gode og trygge velferdsordninger.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Det svarte jeg på. Det som er viktig for denne regjeringen, er at vi på den ene siden skal ha trygge, gode velferdsordninger for dem som har behov for det, og så skal vi samtidig legge til rette for at mange av dem som ikke opplever å bli sett og vurdert som kandidater for det norske arbeidslivet, i større grad får muligheten til det. Det vil være et viktig bidrag til å styrke den enkeltes økonomi, det vil være bra for samfunnsøkonomien. Men det er tverrpolitisk enighet i denne sal om at vi skal holde oss med gode, rause, trygge velferdsordninger. Det har denne regjeringen også lagt til rette for.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
La meg først si at jeg er helt enig med representanten Ropstad i betydningen av å legge til rette for valgfrihet for barnefamiliene. Det er nettopp derfor det har vært viktig å ha flere ulike ordninger, slik at familiene kan innrette livet sitt som de vil. Det har vært en av grunnene til at regjeringspartiene, sammen med Kristelig Folkeparti, har styrket og forbedret mange ordninger for barnefamiliene i løpet av de siste fem årene, ikke minst den styrkingen av kontantstøtten som har funnet sted. Det er nok snarere barneministeren som bør utfordres mer på hva vi kan gjøre fremover for å øke fødselstallene. Jeg er enig i, som jeg også sa til representanten Gahr Støre, at dette er en viktig debatt å ta, viktig å se på om det er andre tiltak vi bør ta frem for å legge til rette for at fødselstallene fremover går opp. Jeg mener det er viktig. Så vet vi fra historien at det å svare på dette gjennom økt innvandring, ikke uten videre er en styrke for bærekraften i vår økonomi. Mange av de utfordringene viste regjeringen i perspektivmeldingen.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Jeg mener det er bra at vi hele tiden diskuterer hvordan vi kan holde Norge som et land med små forskjeller. Vi skal glede oss over at det er situasjonen, når forskjellene øker kraftig mange andre steder i verden. En av årsakene til at forskjellene er små i Norge, er at vi har en grunnleggende omfordeling i nesten alt vi gjør over et statsbudsjett. Da jeg presenterte statsbudsjettet forrige mandag, brukte jeg litt tid på pressekonferansen til å illustrere hvor store beløp av det som fordeles over statsbudsjettet, som faktisk handler om grunnleggende omfordeling, noe som viser hvor grunnleggende sosialt statsbudsjettet faktisk er. Det er det bred enighet om. I tillegg fortsetter regjeringen i statsbudsjettet for 2019 å styrke ordninger for dem som er utsatt i vårt samfunn, som sitter nederst ved bordet, som har utfordringer. Det er derfor vi har prioritert satsing mot rus og psykiske lidelser. Det er derfor vi setter inn målrettede tiltak for barn som vokser opp i lavinntektsfamilier. Det er også derfor det er viktig for regjeringen å satse mer aktivt på integrering – vel vitende om at mange barn som vokser opp i lavinntektsfamilier, er fra innvandrerfamilier, hvor gjerne bare den ene forelderen er i jobb. Da handler det gjerne om å få mor, som det ofte er, til å lære seg norsk og komme seg ut i arbeid, sånn at familiens inntekt øker. Det er derfor det har vært viktig for regjeringen å sette i gang inkluderingsdugnaden, som handler om at mange av dem som føler seg på utsiden av arbeidsmarkedet, skal komme inn. Det er derfor vi har vært opptatt av å jobbe med mange ulike tiltak som skal bidra til å redusere de relativt små forskjellene vi allerede har. Det er helt symptomatisk at venstresiden alltid griper til en diskusjon om skatt på toppen, når det vi faktisk må gjøre for å gjøre noe med forskjellene i Norge, er å gjøre noe med dem som har de reelle utfordringene – og det gjør regjeringen i statsbudsjettet for neste år.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
For å si litt mer om skatteopplegget som regjeringen har lagt frem for neste år og tidligere år: Det er helt riktig at det er villet politikk fra denne regjeringen å redusere skatten på næringslivet gjennom at selskapsskatten har gått ned fra 28 pst. til forslaget om 22 pst. neste år. Det er også helt riktig at vi har redusert formuesskatten gjennom ulike virkemidler, nå først og fremst gjennom å redusere skatten på arbeidende kapital, som jeg opplever at det er bred enighet også i Stortinget om at vi skal gjøre. Fra regjeringens side handler dette om det helt grunnleggende, nemlig at formuesskatten er særnorsk. Det betyr at norskeide bedrifter får en konkurranseulempe i forhold til utenlandskeide bedrifter. Vi vet at mange av disse bedriftene er hjørnestensbedrifter som yter mye til lokalsamfunnene sine, og kanskje særlig i en situasjon hvor man opplever nedgangstider. Derfor har regjeringen ønsket å fjerne den forskjellsbehandlingen av utenlandsk kapital og norsk kapital, og det kommer vi til å fortsette med.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
For det første er ikke tallet som representanten Kaski bruker, riktig. Det vi samlet bruker til barnefattigdomstiltak i neste års statsbudsjett, er nesten 1 mrd. kr. Det er altså en økning i statsbudsjettet for neste år, med målrettede tiltak. Vi kan godt diskutere om det å øke barnetrygden vil være målrettet. Jeg mener ikke det, for økt barnetrygd vil komme alle til gode uansett inntekt. Men mer målrettede tiltak som treffer dem som virkelig har de reelle behovene, gjennom de grepene regjeringen tar, er mye mer omfordelende, og jeg synes det er rart at ikke Kaski, som representerer et parti som SV, ser betydningen av å omfordele på den måten. Det er mye mer målrettet bruk av skattebetalernes penger. Vi får inn betydelige skatteinntekter fra de gruppene som representanten Kaski nå går til angrep på. De betaler mye skatt inn til fellesskapet som vi kan bruke på å fordele. Og vi bruker dem systematisk på å redusere fattigdom i Norge.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
For det første er de 181 mill. kr som representanten Kaski viser til, veksten fra i år til neste år. Da vokser altså satsingen på barnefattigdomstiltak til nesten 1 mrd. kr. Det kan man ikke underslå. Så til spørsmålet om avbyråkratiserings- og effektiviseringskuttet: Vi stiller krav til alle statlige etater om årlig å effektivisere med 0,5 pst. Det er et forutsigbart effektiviseringskriterium som jeg mener vi må ha tillit til at våre statlige etatsledere faktisk evner å gjøre på en god måte. Vi har sett at det har gitt god effekt. Vi henter altså ut 1,7 mrd. kr gjennom denne ordningen, som vi kan bruke på god fordeling, på tiltak og virkemidler som vi faktisk mener er viktige. Jeg har fortsatt til gode å se et eneste alternativt forslag fra representanten Kaski eller SV som vil hente ut tilsvarende effektiviseringsgevinst. Vi kommer altså til å fortsette å måtte effektivisere pengebruken, skattebetalernes penger, hvert eneste år fremover for å finne rom for nye satsinger.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Jeg aksepterer ikke påstanden i det spørsmålet. For det første har regjeringen ført en skattepolitikk de siste årene som har kommet alle innbyggerne i dette landet til gode. Det er altså slik at en gjennomsnittsfamilie med inntekter rundt 600 000 kr har fått 11 000 kr i skattelette – hvis det budsjettet vi nå har lagt frem, blir vedtatt. Skatteprofilen er altså god, både til personbeskatning og til næringslivet. Så har jeg registrert at de foreløpige kommentarene fra Arbeiderpartiet til neste års statsbudsjett er at de er mot både å redusere selskapsskatten og å gjøre endringer i personbeskatningen, men samtidig har de signalisert flere milliarder kroner i utgiftsøkninger. Det er ikke mulig å finansiere så mange milliarder kroner i utgiftsøkninger uten å øke skattene med tilsvarende antall milliarder kroner. Så jeg må si det blir spennende å se hvordan Arbeiderpartiet gjør opp sitt alternative budsjett for 2019. De kan ikke komme forbi å måtte gjøre det med ganske betydelige skatteøkninger, og det mener jeg er et dårlig svar på de utfordringene vi står foran nå.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
La meg først si at jeg er helt enig med representanten Bastholm i at vi skal etterstrebe størst mulig grad av åpenhet. Så er det slik at en del av de spørsmålene representanten nå stiller, må hun faktisk rette til nærings- og fiskeriministeren som rette vedkommende. Det jeg kan si, er at vi har ingen planer om å endre på tilgangen til skatteetatens aksjonærregister, snarere tvert imot legger vi jo til rette for mer åpenhet. Men jeg vil svært gjerne gi et mer utfyllende svar til representanten Bastholm om dette, eventuelt også i samarbeid med nærings- og fiskeriministeren, siden dette er ordninger som vedrører begge departementene. Jeg vil veldig gjerne kunne komme tilbake med et mer utfyllende svar, som gjør at man kan rydde opp i de misforståelsene som eventuelt er her.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Jeg vil gjerne bare si, som jeg sa i sted, at det er ingen planer om å endre tilgangen til skatteetatens aksjonærregister, heller ikke i lys av at vi har foreslått lovregler for et register over reelle rettighetshavere. Men igjen: Her kan det ha oppstått noen misforståelser. Derfor mener jeg det vil være fornuftig av oss å komme tilbake til det gjennom et svar som kommer fra både næringsministeren, fiskeriministeren og meg.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Nordmenns handel via internett øker. Det er både en utfordring og en mulighet for næringsdrivende, som gradvis må tilpasse seg en ny virkelighet. Samtidig er dette en gevinst for forbrukerne, som får større vareutvalg, ofte til en billigere penge. Enkelhet for forbrukerne er bakgrunnen for at varesendinger med verdi under 350 kr som sendes til mottaker i Norge, er fritatt for merverdiavgift og eventuelle andre avgifter eller toll. Beløpsgrensen inkluderer frakt- og forsikringskostnader. Grensen var tidligere på 200 kr, uten frakt og forsikring, og ble økt av denne regjeringen for å lette forbrukeres import av slike varer. Fordi varer under 350-kronersgrensen ikke deklareres og registreres, foreligger det ikke statistikk som viser omfanget av denne handelen. Anslag er derfor beheftet med stor usikkerhet. I et nytt notat anslår Statistisk sentralbyrå at det ble handlet varer med verdi under 350 kroner fra utenlandske nettbutikker for 18,4 mrd. kr i 2017. SSB skriver at tallene er beheftet med stor usikkerhet, men at det med rimelighet kan konstateres at denne handelen har økt betraktelig de siste årene. At tallene til SSB er usikre, illustreres av to andre rapporter om 350-kronersgrensen som har kommet i år. Rådgivings- og analyseselskapet Oslo Economics legger til grunn at norske forbrukere i 2017 importerte varer under 350-kronersgrensen for i overkant av 2,5 mrd. kr. Konsulentselskapet Menon Economics anslår markedsstørrelsen i dette segmentet til like over 4,1 mrd. kr i 2017. Disse selskapenes anslag ligger med dette betydelig under SSBs tall på 18,4 mrd. kr. Det er ikke overraskende at omfanget av handel under grensen har økt etter at beløpsgrensen ble hevet i 2015. Jeg er selvsagt også klar over at den avgiftsfrie grensen er en ulempe for norske aktører. Men dersom grensen reduseres eller fjernes, vil flere forbrukere enn i dag bli ilagt gebyr fra fraktselskapet. Det gjør små vareforsendelser uforholdsmessig dyre og kan utgjøre et hinder for mange mot å handle fra utenlandske nettbutikker. Det er en velferdsgevinst for forbrukerne å få handle varer rimelig i utlandet. Viktig er det også at forbrukerne får tilgang til et bredt utvalg av varer over hele verden, varer som kan være vanskelig å få tak i i Norge. Vi må ikke gjøre slik import for dyr og tungvint. Mer effektive løsninger for merverdiavgiftsinnkreving er under arbeid i EU, og vi bør se om vi kan bruke løsningene der før vi skaper problemer for forbrukerne. Avslutningsvis vil jeg si at helt innledningsvis i spørsmålet kommer det en påstand om at avgiftene i Norge siden 2013 har økt kraftig. Det er jeg ikke enig i.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Det er helt riktig at vi i statsbudsjettet for 2019 foreslår å reversere økningen i sjokolade- og sukkervareavgiften. Den ble i budsjettforliket for inneværende år økt med 80 pst., og det er gjennom den økningen at vi også ser utfordringene med denne avgiften, som har eksistert i Norge i – jeg tror det er – 90 år. Flere regjeringer har for så vidt sett på dette uten å lykkes i å gjøre noe med det. Nå mener jeg tiden har kommet for å sette ned et utvalg som skal gå igjennom både sjokolade- og sukkervareavgiften og avgiften på alkoholfrie drikkevarer for å se om vi kan innrette disse bedre, av hensyn til aktørene i næringslivet, men også av hensyn til det som er et overordnet krav fra et flertall i Stortinget: å se på ernæringsmessige hensyn.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2018-10-17:
Jeg har ikke vært motvillig til å redegjøre for dialogen som har vært med ESA, det gjør vi løpende til Stortinget når det gjelder både denne saken og andre saker. Regjeringen må jo ha dialog med ESA. Vi må svare ut påstander som kommer knyttet til saker som vurderes å tas opp. Meg bekjent har ikke ESA åpnet noen sak, men det foreligger – så vidt jeg vet – to klager som ESA vurderer. Vi har redegjort for vårt syn på det til ESA, og fortsetter å ha dialog med dem, naturlig nok.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Dyrare barnehage er jo eitt eksempel på større strekk i laget, at dei med mykje får stadig meir på kostnad av dei som sit nederst ved bordet. Det gjer nok lite inntrykk på Siv Jensen, som leier eit parti som lenge har meint at det ikkje er ei politisk oppgåve å jamne ut sånne forskjellar. Men etter fem år med skattekutt til rikfolk og usosiale kutt til dei som treng velferdsstaten mest, har visst Siv Jensen snudd på flisa. Under krystallysekronene i Gamle Logen har regjeringa hatt seminar og varsla at no skal det skje; no skal forskjellane nedkjempast – ikkje med omfordeling, ikkje med politiske grep, men med eit revolusjonerande tiltak: ei stortingsmelding. Er det sånn at finansministeren meiner det er ord som reduserer forskjellar, eller er det faktisk politisk handling som må til?
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Jo, men ei stortingsmelding eller eit seminar i Oslo sentrum hjelper ikkje dei som kvar einaste dag må snu på krona, dei som må velje mellom å betale barnehagerekninga til minstemann eller å sende den eldste på fotballcup. Det er nettopp her den store forskjellen mellom høgre- og venstresida i norsk politikk finst, i evna og viljen til å ikkje berre snakke om forskjellar når det er politisk opportunt, men faktisk bruke politiske vedtak til å snu utviklinga. La meg ta eit eksempel. På Siv Jensen si vakt har det vorte lettare å tilsetje folk mellombels. Det har vorte dyrare å vere fagorganisert. Regjeringa har til og med anerkjent det uorganiserte arbeidslivet. Når vi veit kor viktig faste, trygge jobbar er for nettopp å kjempe mot økonomiske forskjellar, kvifor gjer regjeringa alt ho kan for å leggje til rette for det fundamentalt motsette?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Ja, forskjellene øker i landet vårt. Forskjellene mellom kvinner og menn øker, og likelønnsforskjellene øker også under denne regjeringen. Et godt bilde på det hele er at fra ca. i dag og ut året jobber norske kvinner gratis, fordi vi tjener 85 pst. av det menn tjener. Denne uken har det vært en rekke oppslag om store lønnsforskjeller i departementene. Verst er Finansdepartementet, som statsråd Jensen leder, som, i tillegg til at menn der tjener i gjennomsnitt 127 000 kr mer enn kvinnene, hemmeligholder informasjon om lønn. Vi er vant til at samtlige statsråder ber næringslivet rydde opp når man hører denne type ting skje. Men departementene er det jo regjeringen som styrer, så hva vil statsråden gjøre for å rydde opp i dette?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2018-10-17:
Det har åpenbart ikke kommet fram i de sakene som har vært lagt på bordet, og det er underlig at ikke verken departementet eller statsråden da kan bekrefte dette. Det er lett å si at man er for likelønn, og at ting skal ryddes opp i. Men til forskjell fra Fremskrittspartiet er vi i Arbeiderpartiet faktisk villige til å gjøre noe, og vi har gjennom de siste årene fremmet en rekke forslag for å bedre likelønnsproblematikken i Norge som også ville hatt effekt for departementene. Der man ikke gjør noe, skjer det ikke noe, og det holder ikke å være opptatt av problematikken så lenge man ikke vil føre en politikk som faktisk retter opp i problemene. I Fremskrittspartiets prinsipprogram står det å lese at det ikke er en offentlig oppgave å utjevne lønnsforskjeller som naturlig oppstår i arbeidsmarkedet. Synes statsråden at dette er en klok holdning til likelønnsforskjellene i samfunnet vårt?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-10-17:
For Senterpartiet er trygghet i familien viktig, og et velorganisert arbeidsliv er forutsetningen for et trygt familieliv. Forutsigbarhet for arbeid gir forutsigbarhet for inntekt. Det gir trygghet for alle i familien, ikke minst for barna. Som følge av helseplager kan dessverre ikke alle foreldre ha inntektsbringende arbeid. For Senterpartiet er det viktig at foreldre med uføretrygd som har ansvar for barn, må gis et verdig liv, for vi vet at uføretrygd innebærer et stort tap av livskvalitet og livsmuligheter. Disse barna er i en sårbar situasjon. Regjeringa kjører arbeidslinja så hardt og brutalt overfor slike familier at det økonomisk behovsprøvde barnetillegget i uføretrygden reduseres, slik at summen blir lavere enn den beskjedne arbeidsinntekten mange av disse foreldrene hadde før de etter en lang utredning fikk uføretrygd. Mitt spørsmål er: Hvor viktig er det for regjeringa å spare disse pengene over statsbudsjettet når det rammer barn som kjenner fattigdom nærmest på livet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-10-17:
Det er sjølsagt viktig å legge til rette for at alle skal inkluderes. De menneskene vi snakker om her, er altså foreldre som er uføretrygdede, som har ansvar for barn, som får et barnetillegg som er behovsprøvd ut fra foreldrenes inntekt. Og så er det så viktig for regjeringa å kutte ut det barnetillegget, fordi summen av uføretrygd og barnetillegg i noen tilfeller vil overstige den beskjedne inntekten som den uføretrygdede hadde før han eller hun endelig fikk uføretrygd. Hvor viktig er det for regjeringa – det var mitt spørsmål – å spare disse pengene overfor de mest sårbare gruppene og de barna som føler fattigdommen nærmest på livet?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-10-17:
«Sykehusinnkjøp HF har lagt ut anbud på drift av ambulansebåttjenesten på Lopphavet. Anbudet lukkes 30. oktober 2018. Ifølge anbudet er det ønske om å ivareta lokal kunnskap. Men ifølge klinikksjefen ved prehospitale tjenester ved Finnmarkssykehuset er deres jurister enige om at virksomhetsoverdragelse vil kunne være diskriminerende og begrense den reelle konkurransen. Kan statsråden dokumentere at norsk lov står i veien for å kreve virksomhetsoverdragelse i anbudet?»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-10-17:
Det er bra at de er offentliggjort, og jeg har lest dem. Det står i Wikborg Reins utredning at de har fått opplyst at «markedet for ambulansebåter er slik at mannskap følger båt og rederi og ikke stasjoneringssted». Videre står det at de «som allerede har mannskap, i praksis vil være utelukket fra å inngi tilbud». Og enda videre: «I et marked for båter som fungerer på denne måten vil det etter vår vurdering være problematisk opp mot kravet til likebehandling å stille et krav om virksomhetsoverdragelse.» Problemet er at det faktumet som er presentert for advokatselskapet, er feil, for i henhold til skipsarbeidsloven er det ikke slik dette gjelder. Mannskap er knyttet til rederi.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2018-10-17:
Jeg har også lest Wiersholms utredning angående helseforetakets rett til å kreve virksomhetsoverdragelse – altså ikke plikt, men rett til å kreve det. Der heter det: «Videre vil et slikt krav etter vårt syn ikke være lovlig i henhold til anskaffelsesregelverket, da kravet vil medføre et brudd på grunnleggende anskaffelsesrettslige prinsipper om konkurranse, likebehandling og forholdsmessighet.» Likebehandling er sentralt. Det som er kjernen her, er at når mannskap følger rederi, er det jo ingen rederier som hvis de allerede har et mannskap, vil få to mannskaper hvis man får krav om virksomhetsoverdragelse. Så hele utredningen fra advokatfirmaene og Sykehusinnkjøps jurister bygger på feil faktum, og dermed faller konklusjonen.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2018-10-17:
For Kristelig Folkeparti har det å kjempe for familiene alltid vært viktig. Det er fordi familien er grunncellen i samfunnet. Det bygges nedenfra: Det å ha gode, trygge familier som får lov til å velge som de ønsker – for alle familier er forskjellige – er en enormt viktig verdi. Jeg tror at hvis man lykkes med å skape de trygge familiene, får man tryggere barn, man får familier som holder mer sammen. De ungene som vokser opp og er trygge, blir bedre elever og senere bedre arbeidstakere. Å satse på familien vil alltid være viktig for Kristelig Folkeparti. En positiv bieffekt er at det også møter de utfordringene som representanten Gahr Støre pekte på, nemlig at fødselstallene er for lave. Når jeg leser dokumentene som finansministeren kommer med, ser jeg at for å sikre bærekraften i samfunnet, trenger vi flere hender til å ta vare på de eldre, og vi trenger flere arbeidstakere som kan betale skatt. Jeg opplever at finansministeren ikke har noen tiltak for å øke fødselstallene. Er det sånn at når finansministeren ikke satser på økte fødselstall, er det økt innvandring som er svaret til Siv Jensen?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-10-17:
Mitt spørsmål går til kommunalministeren. I kommuneproposisjonen for 2019 la regjeringen opp til en vekst på 2,6 mrd. kr–3,2 mrd. kr. I budsjettet landet de helt i nedre sjikt av intervallet. 2,6 mrd. kr dekker knapt nok demografikostnadene. Kommunene er de fremste tilbyderne av grunnleggende tjenester for innbyggerne. Ved å innskrenke handlingsrommet til kommunene gjennom nullvekst på budsjettene, betydelige effektiviseringskrav og nye oppgaver, er det innbyggerne i kommunene som må betale i form av et redusert tjenestetilbud. Økte utgifter til ressurskrevende tjenester og bemanningsnorm i barnehagene er et par eksempler på utgifter som blir påført kommunene uten at rammen øker. Stadig flere statlige prioriteringer legger føringer for kommunene gjennom øremerkede prosjekt, og statlige normer fullfinansieres ikke. Da må pengene tas fra et annet sted. I tillegg til den bebudede renteøkningen som er anslått til 700 mill. kr, har regjeringen også redusert inntektsmulighetene ved å endre reglene for eiendomsskatt. Kommunene har ikke lenger noe valg – de må kutte i tjenester. Det handler til syvende og sist om grunnleggende tjenester for folk flest og mulighetene kommunene har til å opprettholde kvaliteten på tjenestetilbudet. De har effektivisert driften gjennom mange år, og mange har skåret helt inn til beinet. Det gjelder ikke minst de kommunene som taper mest på omleggingen av inntektssystemet. Innbyggere i de kommunene som velger å fortsette som selvstendige kommuner, er de som straffes mest. KS-leder Gunn Marit Helgesen sa i sin kommentar til statsbudsjettet: Det er krevende at regjeringen skaper forventinger som statsbudsjettet ikke gir rom for å innfri. Kommunene får mindre å rutte med, og det må kuttes. Hvor vil statsråden at kommunestyrene skal kutte? Er det for ungene i grunnskolen? Er det for dem som er avhengig av hjemmesykepleie? Eller er det de eldre på sykehjemmet som skal betale prisen?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-10-17:
Jeg registrerer at statsråden er helt uenig i KS’ vurdering, der de sier at dette er et statsbudsjett som ikke gir rom for å innfri de forventningene. Men nå til noe helt annet, og det gjelder brannvern i kommunene. Responstiden for ambulanse og politi har økt kraftig de siste årene, særlig i distriktene. Det er nå slik at du må lete med lys og lykte for å finne en kommune der responstiden blir innfridd. Dette har medført at det kommunale brannvesenet blir nødt til å ta på seg stadig flere oppgaver som det egentlig er politi og ambulanse som burde ta seg av. Mange kommuner hevder i dag at halvparten av oppdragene som brannvesenet utfører, er oppgaver som burde vært ivaretatt av staten gjennom politi og ambulanse. Dette gir kommunene store ekstrakostnader og medfører at brannvesenet må ta på seg ansvar de heller ikke er kvalifisert for. Er statsråden enig med meg i at dette medfører store ekstrakostnader for kommunene(presidenten klubber)(presidenten klubber) lesses flere oppgaver over på kommunene uten at pengene følger med? (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-10-17:
Jeg har ikke møtt en eneste distriktskommune der responstiden har gått ned, og når det gjelder ambulanse, har den gått kraftig opp. Mitt spørsmål er: Hvis vi erkjenner at brannvesenet gjennom de siste årene har fått en hel masse oppgaver som det tidligere har vært ambulanse og politi som har utført, mener statsråden det er rett at det kommunale brannvesenet skal ha disse oppgavene? Ta for eksempel oppgaven som skadestedsleder, som har vært en tradisjonell brannvesenoppgave; den har jo ikke brannvesenet samme mulighet til å utføre fordi de også må være ambulanse og politi på skadestedene. Én ting er den falske tryggheten dette skaper, men mener statsråden det er rett at det kommunale brannvesenet fortsatt skal påtvinges disse statlige oppgavene?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-10-17:
«Den akuttmedisinske beredskapen i distriktene er så sterkt nedbygd at det lokale brannvesenet i større og større grad er først på plass og må ivareta funksjoner som tilligger ambulansetjenesten og politiet. Dette gir krav til kompetanse som brannvesenet ikke har, det gir utfordringer i rekrutteringen til det frivillige brannvesenet, og det påfører kommunene ekstra kostnader. Er statsråden bekvem med denne utviklingen og de utfordringene dette gir for kommuner hvor politi- og ambulanseberedskapen bygges ned?»
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-10-17:
Jeg takker for svaret. Jeg regner med at også statsråden har fulgt med på alle avisoppslagene som har vært i det siste når det gjelder responstid. I mitt nærområde er det iallfall ingen av kommunene der responstiden blir innfridd. Det var en oversikt over hele Trøndelag, og det var knapt nok kommuner i hele Trøndelag der responstiden ble innfridd. Det er en ganske kraftig reduksjon av antall ambulanser, og det betyr naturligvis at responstiden øker. Det er et faktum – det håper jeg at statsråden er enig med meg i – at brannfolkene har overtatt mange av oppgavene både fra ambulansene og fra politiet de siste årene. I noen kommuner er over 50 pst. av oppdragene oppdrag som ikke er relatert til brann. Det er prisverdig at brannfolkene skoleres i akutthjelp. De blir gode på hjertestartere og frie luftveier, men de er ikke medisinsk personell. Dette er en falsk trygghet. Er statsråden redd for at vi nå får et todelt helse- og redningstilbud, avhengig av hvor langt unna ambulansestasjonen den enkelte bor?
Heidi Greni (Senterpartiet), 2018-10-17:
Terskelen for å gå inn i de frivillige brannvesen rundt omkring har blitt mye høyere. Tilbakemeldingen fra kommunene er at de store rekrutteringsproblemene skyldes nettopp det at brannvesenet har fått andre oppgaver. De vil gjerne utdanne seg og delta i et frivillig brannvesen og slukke brann. De vil ikke ha ansvaret for helseberedskapen, vil ikke ha ansvaret for å bruke hjertestarter, vil ikke ha ansvaret for det medisinske når de kommer på et skadested, f.eks. etter en trafikkulykke. Det blir også sagt at skadestedslederjobben blir svekket fordi de får alle de andre oppgavene i tillegg. Samtidig vet vi at kommunene får disse kostnadene uten at det blir kompensert, så mange av de statlige oppgavene er overført til kommunene uten at det er kompensert. Hva er statsrådens svar til de kommunene som må ta disse kostnadene på sin egen kappe, som må ta ned andre tjenester, og som sliter med rekruttering nettopp fordi det frivillige brannvesenet er pålagt helsetjenester?
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Det er kanskje ikke overraskende at jeg overhodet ikke kjenner meg igjen i beskrivelsen av forslaget til kommuneopplegg for neste år, slik jeg heller ikke kjente meg igjen i den beskrivelsen Senterpartiet og en del andre prøvde å gi av hvordan det ville gå med kommunene under en borgerlig regjering. Det har gått veldig bra. Vi har hatt historisk vekst i kommuneøkonomien gjennom de siste fem årene. Det er fordi vi har prioritert satsing på barnehage, på skole, på eldreomsorg, på pleietrengende. Det viser også resultatene: Tjenestetilbudet er blitt bedre, kommunenes resultater er gode, og vi har et rekordlavt antall kommuner på ROBEK-listen, som er listen over de kommunene som sliter. Vi har lagt fram et opplegg for neste år som ikke er et nullvekst- eller kuttopplegg. Vi har lagt fram et opplegg som gir en vekst i de frie inntektene på 2,6 mrd. kr. Det er ikke riktig at ikke demografi dekkes – det gjør det med 1 mrd. kr. Pensjonsutgifter dekkes. I tillegg har vi også tydelige satsinger på rusfeltet, på handlingsplan for rehabilitering og habilitering, på tidlig innsats i skolen. Vi har store satsinger på helse, på skolehelsetjeneste, på psykologer, på bygging av heldøgns omsorgsplasser. Det er altså et veldig godt kommuneopplegg. Det er heller ikke riktig at det ikke er rom for å effektivisere i kommunene. Det er et rom for det på 1,2 mrd. kr hvis man legger til grunn de beregninger som er gjort. Dette blir det opp til kommunene å vurdere hvordan de vil gjøre, men det er et solid opplegg for å bedre tilbudet til dem som trenger det.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Jeg er enig i at kommunene skal utføre kommunale oppgaver, så skal staten ta ansvar for statlige oppgaver. Så er det vel ikke riktig slik representanten sier, at responstiden for politiet er gått opp. Den har vel faktisk gått ned, hvis jeg husker tallene riktig. Jeg har med stor interesse møtt lokalt brannvesen i sommer i forbindelse med skogbrannene, og senest i går i forbindelse med flommen. Det gjøres et fantastisk arbeid av politi, av frivillige og av brannvesen i hele Norge når det kreves. Og så går jeg ut fra at hver kommune diskuterer med politi og helseforetak angående de oppgaver de skal utføre.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Jeg har i og for seg svart på det. Kommunen skal ikke utføre statlige oppgaver med mindre det er enighet mellom kommune og stat om det. Så legger representanten til grunn fakta som ikke jeg har grunnlag for å uttale meg om. Dette er avtaler som må gjøres mellom brannvesen, helsevesen og politi, og jeg går ut fra at det er god dialog – det er i hvert fall mitt inntrykk – særlig i distriktene, mellom de ulike beredskapsetatene.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Jeg er glad for det spørsmålet fordi det er skapt et inntrykk av at regjeringen kutter i tilbudet til ressurskrevende brukere – det gjør vi altså ikke. Dette er brukere som har krav på hjelp, og den hjelpen skal de få. Vi beregner neste år å bruke en halv milliard mer på dette området, totalt 10 mrd. kr., og vi regner med at 350 nye brukere kommer til denne ordningen. Jeg tror vi må erkjenne at dette er en ordning som har hatt en eksplosiv vekst siden innføringen. Den har vokst fra 1,5 mrd. kr til 10 mrd. kr. Antallet brukere er mer enn doblet, og utgiftene per bruker er doblet. Da er det altså ikke urimelig at noe av den kostnadsøkningen henvises til kommunene. Det er kommunene som har ansvaret for å organisere dette tjenestetilbudet og står nærmest til å gjøre det på en best mulig måte, av hensyn til brukerne.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Det har vært imponerende å se, både i Setesdal i sommer og i Gudbrandsdalen i går, hvordan alle jobber side om side – offentlige og private, ulike offentlige etater fra kommune og stat – og hvordan det gjøres en enorm innsats. Det er all grunn til å berømme kommunene for den jobben som gjøres. Ingen kommuner skal stå alene hvis de påføres store ekstrautgifter. Da skal det søkes om skjønnsmidler gjennom Fylkesmannen, om man skal få tilskudd til å rydde opp i etterkant.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Denne regjeringen – i samarbeid med Kristelig Folkeparti – har gjennom mange år prioritert tidlig innsats i skolen. Vi har økt skolebudsjettene for tidlig innsats med rundt 1,6 mrd. kr, hvis jeg husker tallene riktig. Vi øker det med 200 mill. kr for neste år for å nå lærernormen. Dette er altså ikke et kuttbudsjett; det er en økning til kommunene, for at man skal kunne nå den lærernormen som er fastsatt. Kommunene kan jo bruke pengene forskjellig. Vi har et lokalt selvstyre, og det gjøres lokale prioriteringer. Men man kan ikke henvise til kommunerammen når man skal vise til kutt. Det er en vekst på 2,6 mrd. kr til neste år for kommunene.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Staten har faktisk en solid satsing på dette området, og senest i går så jeg resultatet av investeringer NVE har gjort i Gudbrandsdalen, nettopp for å forhindre denne typen ulykker. For neste år foreslår vi 400 mill. kr i innsats til NVE for å kunne bidra til flomsikring i kommunene. Så vi skal fortsatt satse på dette. I tillegg kommer all satsingen som gjøres innenfor samferdsel når det bygges vei og bane, hvor man foretar både flomsikring og skredsikring. Så det gjøres en betydelig innsats fra statens side. Vi må også etter min mening se nøye på hvordan vi planlegger, f.eks. hvordan vi planlegger hvor det skal bygges boliger. Det har vi et ansvar for gjennom lovverk og forskrifter. Vi har et ansvar for å følge opp kommunene, og det gjør vi bl.a. gjennom at vi stiller sterkere krav til klimatilpassing. Det handler om å forebygge heller enn å reparere i ettertid.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Jeg har redegjort for regnestykket når det gjelder kommuneopplegget. Det er et kommuneopplegg med frie inntekter på 2,6 mrd. kr. Det dekker pensjon og demografi. Hva er demografi? Demografi er nettopp økte utgifter til skole, barnehage og eldreomsorg – til flere pleietrengende. I tillegg kommer midler til rusfeltet, habilitering, rehabilitering og alle de ordningene vi har på helsebudsjettet som nettopp skal gå til bedre eldreomsorg. Så for å svare på spørsmålet ditt: Ja, det gjøres masse god eldreomsorg ute i kommunene. Det gjøres et fabelaktig arbeid, men det kan selvfølgelig alltid gjøres bedre, og her er kommunene de beste til å prioritere de områdene hvor de har utfordringer.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Jeg er veldig glad hvis flere kan betale litt mindre eiendomsskatt. Det er en skatt som rammer helt usosialt – det rammer ikke en lommebok, det rammer et hus, og det rammer ikke minst mange eldre som bor i et hus. Så det er jeg glad for. Vi dekker ikke bare demografiutgifter på 1 mrd. kr, utover det er det 1,6 mrd. kr i økte frie inntekter. Så kommer alle satsingene på helsebudsjettet i tillegg. Det er altså et handlingsrom. Kommunene har hatt gode resultater de siste årene, og det er all grunn til å tro at kommunene vil yte enda bedre tjenestetilbud også neste år med det opplegget som vi har lagt fram.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Med all respekt: Nå har flere representanter vært inne på det såkalte kuttet når det gjelder ressurskrevende brukere. La meg da gjenta at vi skal bruke 10 mrd. kr neste år på ressurskrevende brukere. Det er en halv milliard mer enn i år. Vi skal hjelpe 350 flere ressurskrevende brukere. Dette er en ordning som har hatt en eksplosiv vekst. Det er ikke urimelig at de som har ansvar for å drifte denne tjenesten, får noe av kostnadsøkningen. Og det må være lov å minne representanten Andersen om at det siste regjeringen som hennes parti satt i, gjorde, var å øke den kommunale andelen. Nå er det slik at vi dekker 80 pst. av regningen på over 1,3 mill. kr. Den rød-grønne regjeringen foreslo å redusere det til 75 pst. Det ville gitt dramatiske utgifter for kommunene. Så det å henvise en liten andel til kommunene, som faktisk kan drifte disse tjenestene på en bedre måte, mener jeg er riktig.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Jeg skjønner godt at representanten ikke har lyst til å snakke mer om ressurskrevende brukere, for det må være hevet over tvil at det å redusere den statlige innsatsen fra 80 pst. av regningen til 75 pst., gir kommunene en mye større regning enn det forslaget for neste år legger opp til. Når det gjelder de distriktspolitiske virkemidlene, er det rett og slett sånn at vi mener det er andre virkemidler som treffer bedrifter i hele landet, i alle bransjer, bedre. Derfor prioriterer vi satsing på fylkesveinettet. Vi prioriterer satsing på samferdsel. Vi prioriterer ikke minst ordninger i Innovasjon Norge, i SIVA, i Forskningsrådet, som alle bedrifter i hele landet kan benytte seg av. Vi har altfor liten kunnskap om hvor virkningsfulle de distriktspolitiske virkemidlene er, de brukes likt og ulikt over hele landet. Vi må vite at det vi gjør, treffer, og det har situasjonen de siste årene vist, hvor bedrifter i hele Norge har vist en enorm omstillingsevne, bl.a. ved hjelp av de tiltakene som jeg nå har redegjort for.
Monica Mæland (Høyre), 2018-10-17:
Fylkeskommunene som slår seg sammen, har vært opptatt av fordeling av arbeidsplasser i det nye fylket, og det har vært viktig i intensjonsavtalene mellom fylkeskommunene. I tillegg til fordelingen av de nye fylkeskommunale arbeidsplassene har Agder i sin intensjonsavtale ønsket å legge føringer også for lokalisering av statlige arbeidsplasser i det nye fylket. Deler av spørsmålet fra representanten Mørland har jeg besvart tidligere. Det har også arbeids- og sosialministeren gjort. Min forgjenger, Jan Tore Sanner, svarte i sin tid på et lignende spørsmål. Han svarte da at regjeringen ville legge det samlede fylkesmannsembetet til Arendal, hvilket vi også gjør. Når det gjelder organiseringen av Nav i Agder, svarte jeg i sommer at det er arbeids- og velferdsdirektøren som har myndighet til å bestemme organiseringen av arbeids- og velferdsetaten. Ifølge arbeids- og sosialministeren er det vedtatt ny regionstruktur for Nav, og etaten har besluttet å legge hjelpemiddelsentralen til Lillesand og kontaktsenteret til Kristiansand. Beslutningen om at regionkontoret for Agder skal lokaliseres til Arendal, ligger fast. Når det gjelder Statens vegvesen, viser jeg til enigheten mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti om overføring av sams vegadministrasjon til fylkeskommunene. Dette er en oppgave som det har vært viktig for fylkeskommunene selv å få overført, og som vil føre til en styrking av fylkeskommunene med hensyn til både ressurser og kompetanse. Hvordan fylkeskommunene fordeler de nye oppgavene, er det opp til fylkeskommunene selv å vurdere. Om to dager, 19. oktober, legger regjeringen fram en stortingsmelding om nye oppgaver og virkemidler som vil gjøre fylkeskommunene til sterkere regionale samfunnsutviklere. At fylkeskommunen selv har et ansvar for lokaliseringen av nye arbeidsplasser, både for å sikre en effektiv organisering og for å styrke regionale arbeidsmarkeder, mener jeg er en viktig del av fylkeskommunenes samfunnsutviklerrolle. Til slutt har jeg lyst til å minne om at regjeringen også har en uttalt lokaliseringspolitikk nedfelt i Retningslinjer for lokalisering av statlege arbeidsplassar og statleg tenesteproduksjon. Formålet med disse retningslinjene er å fremme god regional fordeling av statlige arbeidsplasser for å styrke arbeidsmarkedene i alle deler av landet. Som hovedregel skal nye og omlokaliserte virksomheter lokaliseres utenfor Oslo, og vi har også gjennomført en plan for utlokalisering av statlige arbeidsplasser fra Oslo. Til sammen er om lag 800 arbeidsplasser så langt vedtatt etablert eller flyttet ut av Oslo. Det arbeidet skal fortsette. Den omtalte enigheten mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti vil også bidra til dette.