Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-06-04:
Det er viktig med fokus på familievernets forebyggende rolle, slik denne interpellasjonsdebatten gir mulighet for. Jeg er enig i at familievernkontorene driver mindre forebyggende arbeid enn de burde gjort. Den knappe ressurssitasjonen rammer virksomheten generelt. Jeg kjenner godt situasjonen fra mitt eget hjemfylke, Rogaland, for familievernkontorene i mitt distrikt har dokumentert hvordan viktig arbeid i dag blir forsømt. Det er ikke en problemstilling som bare er aktuell i enkelte store byer. Ved familievernkontoret i Egersund, som betjener Dalane og Jæren, er situasjonen den at det kan være inntil to måneders ventetid. Mekling ved skilsmisse og samlivsbrudd er viktig. Gode samværsavtaler og godt samarbeid mellom foreldrene gjør situasjonen lettere å bære for barnet eller barna. Men noe av det viktigste for et barn er at foreldrene har det godt som par. Derfor er det synd at familievernkontorene i så stor grad har blitt en arena for skilsmisser og ikke for forebyggende familievern. Mange tror nok at folk har en høy terskel for å søke profesjonell hjelp når problemene tårner seg opp i et parforhold. Men det er ikke riktig. Private tilbud til par fylles fort opp, og som interpellanten tok opp: Det er nå lang kø på mange av familievernkontorene. Jeg synes det er veldig positivt at familievernkontorene har så stor pågang av par som trenger noen å snakke med. Det viser at mange par har et ønske om å jobbe med parforholdet. Statistikken viser nå dessuten at det er flere som gifter seg, og færre som skilles. Det sier også noe om at mange har et ønske om å leve i forpliktende samliv. Det er bra, for stabile familieforhold er viktig for barn. Det som er synd, er at familievernkontorene har for få ressurser til å hjelpe dem som søker støtte. I mange tilfeller er det barna det går ut over. Vi vet at parterapi og parsamtaler hjelper mange til å løse samlivsproblemer. Derfor er det viktig at familievernkontorene tilbyr samtaler for par som trenger noen å snakke med. For Venstre er velferdssamfunnet mer enn det stat og kommune sørger for av tjenester. Mange frivillige fellesskap representerer en varme og en nærhet som det offentlige aldri kan eller skal erstatte. De rundt 20 kirkelige familievernkontorene er gode eksempler på at andre enn det offentlige kan tilby viktig hjelp for enkeltmennesker. Men de kirkelige familievernkontorene er i dag i en grunnleggende vanskelig situasjon på grunn av ressursknapphet. Venstre er opptatt av at alle har et personlig ansvar for seg selv, men også for sine medmennesker. Det kan ingen velferdsstat erstatte. Jeg vil derfor understreke at det ikke bare er familievernkontorene som kan være en støtte for ektepar eller samboerpar som har problemer. De aller fleste av oss har et eller annet nettverk: venner, foreldre, annen familie, kolleger m.m. Jeg synes det er interessant å løfte tanken om at vi alle burde bry oss litt mer - selv om noe så privat som samlivsproblemer. Kanskje trenger en ikke å stå månedsvis i kø for å snakke med en terapeut på familievernkontoret. Med dette mener jeg ikke at det offentlige ikke skal tilby familievern. For Venstre er det viktig å understreke at det private engasjement går hånd i hånd med det offentlige støtteapparat. Jeg vil konkludere med å gjenta familievernkontorenes betydning og behovet for at det stilles ressurser til rådighet som sikrer kontorenes mulighet til å kunne prioritere forebyggende arbeid i langt større grad enn det de i dag har anledning til. Jeg har merket meg statsrådens forsikring om at ressurssitusjonen nå blir gjennomgått. Jeg imøteser resultatene av den gjennomgangen og Regjeringens oppfølging.