Jan Tore Sanner (Høyre), 2015-06-16:
Først av alt vil jeg takke komiteen for en grundig og god behandling av kommuneproposisjonen, som er en svært viktig og omfattende sak. Denne proposisjonen legger rammer for noen av de aller viktigste oppgavene vi skal løse neste år. Det handler om hvordan vi skal sette kommunene i stand til å tilby gode barnehager, som gir barn trygghet og gode muligheter for utvikling. Det handler om å legge rammer for at skolen skal gi hver enkelt elev en mulighet for å lære seg mest mulig, slik at de får de beste muligheter i livet. Det handler om kommunenes mulighet for å gi god omsorg til unge og eldre som trenger bistand til å mestre hverdagen. Og det handler om å styrke det sosiale sikkerhetsnettet, slik at flere løftes opp og færre faller utenfor. De rammene vi legger for kommunesektoren i dag, blir også avgjørende for hvordan kommunene kan ivareta sitt ansvar for tekniske tjenester og for samfunnsutvikling. Og det handler ikke minst om hvordan kommunene utvikler seg som arena for lokaldemokrati og som arbeidsgivere. Det gleder meg at den innbyggerundersøkelsen som nå er lagt frem, viser at innbyggerne er mer fornøyd med de kommunale tjenestene i dag enn det de var for to år siden. Jeg merker meg også at innbyggerne totalt sett er mest fornøyd i de kommunene som har mer enn 20 000 innbyggere. For å lykkes med de viktige målene for kommunesektoren i tiden fremover må vi sørge for at kommunene har gode og forutsigbare rammer, og at ressursene er rettferdig fordelt i hele landet. Med de inntektsrammene vi varsler for kommunesektoren neste år, har vi lagt til rette for at kommunene fortsatt kan videreutvikle sine velferdstilbud til sine innbyggere. Vi varsler en vekst i de samlede inntektene på 6–7 mrd. kr og en vekst i de frie inntektene på 4,5–5 mrd. kr. Veksten i de frie inntektene er dermed på linje med den gjennomsnittlige veksten de senere år. Dersom vi skal få et helhetlig bilde av den faktiske økonomiske situasjonen i kommunene, må vi imidlertid se på flere faktorer enn prosentvis inntektsvekst. Det handler også om utvikling i kostnader. Både i 2014 og i 2015 ser vi at ulike elementer trekker i forskjellig retning. Skatteinntektene er svakere enn forutsatt, men vi ser også at utgiftene, bl.a. til lønn og demografiutvikling, blir lavere enn forventet. Regjeringen har etter en helhetlig vurdering foreslått å styrke kommunenes rammer med 1,1 mrd. kr i revidert nasjonalbudsjett. Etter forhandlingene med Kristelig Folkeparti er dette økt til 1,2 mrd. kr. Jeg merker meg at Arbeiderpartiet, som gjennom hele denne våren har svartmalt situasjonen i Kommune-Norge og snakket om behovet for kutt i kommuneøkonomien, faktisk foreslår å bevilge mindre penger til kommunene enn det de borgerlige partiene gjør for 2015. Det betyr at troverdigheten til det partiet som har forsøkt å svartmale, ikke er spesielt stor. Vi viderefører også den praksis som har hatt bred politisk oppslutning, nemlig at det ikke skal være noen automatikk i at skattesvikt kompenseres, men at man gjør en konkret vurdering av den totale økonomiske situasjonen i kommunesektoren. Ifølge KS er det reelle økonomiske handlingsrommet i kommunene for 2014–2016 vel så godt som de tre foregående år under Stoltenberg-regjeringen. Regjeringen mener det er nødvendig å bedre tilbudet til mennesker som sliter med rus og psykiske helseutfordringer. Vi styrker nasjonale tilbud og gir kommunene rom for økt satsing lokalt. Innenfor de frie inntektene har vi lagt føringer som skal sikre at kommunene prioriterer skolehelsetjenesten og et forbedret tilbud innen rus og psykisk helse. Vi gjorde det i 2014, vi gjør det i 2015, og vi foreslår det for 2016. Nå forventer vi at kommunene følger opp og gir tilbudet til mennesker som sliter, et løft. Men selv om det økonomiske opplegget for kommunesektoren er godt, vil det fortsatt være nødvendig å gjøre krevende prioriteringer. Det er fortsatt nødvendig å jobbe for at ressursene brukes på en enda bedre måte. Det er situasjonen i dag, slik den også var det under de åtte foregående årene. I fjor oppdaterte vi kostnadsnøklene til fylkeskommunene og sørget for at de i større grad reflekterer fylkeskommunenes faktiske utgifter til kollektivtransport, videregående skole og andre tjenester. Etter årevis med utsettelse av omleggingen er vi nå i ferd med å fase inn et mer rettferdig system. Vi vet det innebærer omstillinger i noen fylker, men omstillingen fases gradvis inn og med en god overgangsordning. Det er imidlertid viktig å huske på at fylker som Rogaland, Vest-Agder, Sør-Trøndelag, Buskerud, Oslo, Vestfold og Møre og Romsdal i mange år har fått betydelig lavere overføringer enn behovene i disse fylkene tilsier. Når de rød-grønne uttaler seg kritisk til den omleggingen vi har gjennomført, skal de huske at det er innbyggerne i disse fylkene som har betalt prisen for at nødvendige endringer har vært utsatt i lang tid. Den omleggingen vi nå gjør, vil gi de nevnte fylkene en bedre mulighet til å gi et mer likeverdig tilbud til sine innbyggere. Et av regjeringens hovedsatsingsområder er å bygge landet. Gjennom en kraftig økning i investeringene i vei, jernbane og kollektivtransport sørger vi for at folk kan komme trygt hjem, og at varene kan komme raskt frem. Bevilgningene til fylkesveier er økt med over 1 mrd. kr siden 2013, og vi varsler en ytterligere økning neste år. Denne økningen er en viktig del av regjeringens distrikts- og regionalpolitikk. Jeg er også glad for at Stortinget slutter seg til regjeringens forslag om en fergeavløsningsordning også for fylkesveifergene. Dette vil gjøre det mulig for mange fylker å erstatte ferger med bro, vei og tunnel. Denne viktige reformen vil gjøre en stor forskjell i hverdagen for både folk og næringsliv i distriktene. Mange av stortingsrepresentantene fra Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre har stått på for at denne ordningen blir gjennomført. Gjennom forlik med de borgerlige partiene utvides den til 40 år, og det vil selvsagt regjeringen følge opp. Det er også viktig å merke seg at det er gjort et betydelig arbeid med å oppdatere kostnadsnøklene for båt og ferge, og resultatet er at nøklene i større grad fanger opp de reelle utgiftene til dette formålet. Vi ser imidlertid også at det fortsatt er behov for å jobbe videre med, og forbedre, ordningen. De rammene Stortinget legger for kommunene i dag, er ikke bare viktige for å fordele verdier og ressurser. Det er også viktig å legge til rette for at kommunene kan bidra til å skape verdier og arbeidsplasser. Jeg er glad for at flertallet på Stortinget støtter forslaget om å la kommunene beholde en større andel av verdiene som skapes lokalt, gjennom en tilbakeføring av deler av selskapsskatten. Den modellen vi skisserer, vil gi alle kommuner en mulighet til å få en andel av denne inntekten. Når vi baserer inntekten på vekst i lønnssum, får kommunene en motivasjon til å legge bedre til rette for vekst. I stedet for å belønne gammel næringsstruktur belønnes kommuner for nye arbeidsplasser. Det er spesielt viktig i en tid med omstilling i norsk økonomi, der mange må finne nye næringer å leve av. Samtidig er det opplegget vi foreslår, moderat, og det vil derfor også ha moderate omfordelingsvirkninger. Alle brikkene er ikke på plass i den nye ordningen. Det er heller ikke mulig å vite på forhånd hvilke kommuner som vil få vekst i den perioden som skal legges til grunn for beregning av den nye inntekten. Det vi vet, er at det er riktig og viktig at verdier som skapes i kommunene, også kommer lokalsamfunnet til gode. Jeg merker meg at også i denne debatten tar Arbeiderpartiet til orde for skatteøkninger. Er det én ting arbeidsplassene i små og store samfunn ikke trenger, er det skatteøkninger i en tid for omstilling. Det virker som Arbeiderpartiet har gått bort fra eller glemt det gamle slagordet om å skape verdiene før de fordeles. Skal vi sikre velferdssamfunnet i årene som kommer, må vi sørge for en god næringspolitikk, sørge for at det skapes verdier. Det gjør vi gjennom å investere i infrastruktur og gjennom å legge bedre til rette for den kommunale næringspolitikken. Dersom kommunene skal lykkes med å gi gode tjenester til sine innbyggere, er ikke milliarder nok. Vi trenger først og fremst mennesker. Kommunene trenger alle de gode medarbeiderne og fagfolkene som ser innbyggerne og deres ulike behov, og som samarbeider og sørger for gode tilbud hver dag. Hvis kommunene skal vinne kampen om arbeidskraften fremover, må de være enda bedre arbeidsgivere. Det handler bl.a. om å sørge for at de ansatte hele tiden kan videreutvikle sin kompetanse og få spennende utviklingsmuligheter i kommunene. Regjeringen gjennomfører nå et kunnskapsløft med en historisk satsing, bl.a. på kompetanseutvikling for lærere i kommunene. Aldri før har så mange lærere fått tilbud om etter- og videreutdanning. Vi jobber også systematisk med kompetanseutvikling i helse- og omsorgssektoren, i barnehagene og på mange andre områder. Det skal også utarbeides en mer overordnet strategi, der også de ansattes organisasjoner trekkes med, slik jeg legger merke til at også opposisjonen er opptatt av. Vi står nå foran et lokalvalg, der utfordringer og muligheter i lokalsamfunnet skal debatteres i hele landet. Det er fristende å drive kortsiktig overbudspolitikk med mer penger og flere tiltak. Jeg tror imidlertid ikke at kommunene er tjent med urealistiske løfter om gull og grønne skoger. Ja, kommunene skal få bedre økonomiske rammer. Men det er også nødvendig å fornye, forenkle og forbedre de kommunale tjenestene, slik at ressursene brukes på en enda bedre måte. For å hjelpe kommunene i jakten på tidstyver utarbeider departementet nå en veileder – eller en kokebok – for kommunene. Målet er at ansatte skal bruke mindre tid på unødvendig rapportering og byråkratiske prosesser og mer tid på å gi innbyggerne bedre og raskere hjelp. Flere kommuner har allerede gode resultater å vise til: ROBEK-kommunen Vestre Toten går foran i kampen mot tidstyvene. De har avslørt tidstyver som tilsvarer 33 årsverk, og ifølge Kommunal Rapport har nesten 22 fått mer konstruktivt arbeid i stedet. Rådmannen sier at de bare så vidt har begynt. Oslo kommune bygger ut tilbudet innen velferdsteknologi. Det gir eldre mulighet til større trygghet i hverdagen, og flere eldre kan få gode tilbud. Stavanger kommune har kommet langt i å digitalisere tjenester, bl.a. innenfor plan og bygg. La meg til slutt si at jeg er glad for at stortingsrepresentant Helga Pedersen fra Arbeiderpartiet er engasjert i eldrepolitikken. Det er et engasjement som står bredt hos alle partier her i salen. Men Arbeiderpartiet bommer i sin kritikk. La meg bare vise til at statsminister Jens Stoltenberg i 2009 lanserte et løfte om full sykehjemsdekning som et av de rød-grønnes viktigste løfter. I 2011 sa Helga Pedersen at nå skal vi sette oss nye mål, og fram til 2015 skal vi jobbe dag og natt for å sikre full sykehjemsdekning eller heldags omsorgsbolig til dem som trenger det. I 2015 sa en stortingsrepresentant fra Arbeiderpartiet, som nå er Arbeiderpartiets helsepolitiske talsmann, at Arbeiderpartiet hadde mislyktes i regjering. Det er fortsatt mye ugjort i eldreomsorgen, men vi har gjennom å styrke tilskuddene til sykehjem og omsorgsboliger fått en betydelig økning i antall søknader og antall boenheter med tilsagn om tilskudd. Det er økt fra 1 378 plasser i 2013 til 2 463 plasser i 2014. Også de nye KOSTRA-tallene, som kom i går, bekrefter at vi er på rett vei, at dekningen av enerom går opp, at antall legetimer går opp, og at antall ansatte innenfor helse og omsorg i kommunene går opp. Mye er ugjort, men vi er på rett vei.