trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-05-23:
Jeg tror vi alle kan være enige om at arbeidet som skjer i Østfold og mange andre steder, er positivt. Jeg oppfordrer til og med statsråden til å ta seg en tur til Østfold og besøke de videregående skolene og det fantastiske Tankekraft-prosjektet der. Men når man oppsummerer med at det ikke hviler på staten alene, mener jeg det er en overforenkling når staten nettopp har invitert inn, lovet en sum penger og så sier at nei, vet du hva, vi ombestemte oss. Det er skapt stor forvirring rundt finansieringen, og nå ser vi at det i ettertid er sendt ut skriv fra Helsedirektoratet til de deltakende fylkene som justerer ned rammen utover det å strekke det ut seks år, som opprinnelig var kommunisert fra regjeringen. Nå er vi i en situasjon hvor fylkene, kommunene, prosjektene og tiltakene ikke vet hva de har å rutte med. Blant dem som har jobbet hardt med å få på plass tiltak rettet mot barn og unge, er Telemark. I Telemark har de satset på tiltaket som heter Ung Arena, som skal være en sosial møteplass og en lavterskel hjelpetjeneste for barn og unge. Nå melder Telemark tilbake at de allerede har begynt med ansettelsesprosesser, men på grunn av nedskjæringene som er meldt i 2020, vil stillingene allerede nå stå i fare. Fra neste år mangler man 2,5 mill. kr i Østfold til de tiltakene man allerede har meldt inn. I realiteten betyr det at Østfold ikke kan videreføre alle prosjektene etter planen. I Agder-fylkene har man satt i gang fire store programsatsinger, én av dem er Nye mønstre – trygg oppvekst. Der skal man gå helhetlig inn for å se nettopp hva familiene trenger. Men et kutt betyr i realiteten færre familiekoordinatorer og at kommuner må avslutte sitt arbeid. Et annet prosjekt er helsefremmende skoler og barnehager. Her melder Agder at arbeidet kun vil bli halvveis utført. Bedre tverrfaglig innsats er et annet viktig tiltak, og der skal man jobbe med rett hjelp til rett tid til barn og unge. Her melder også Agder at de er redd for at tiltaket skal smuldre opp ved en reduksjon. Det er sendt mange signaler til fylkene, og kommunene og de som står der ute og skal levere disse tiltakene til barn og unge, er forvirret. Hva er det egentlig man skal kunne forvente av tilskudd i årene som kommer? Kan man planlegge for nettopp å få på plass og ruste opp folkehelsearbeidet og sørge for at barn og unge skal få inkluderingsarenaer lokalt, eller skal man ta inn over seg de signalene som nå sendes fra Helsedirektoratet?
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2019-05-23:
Denne interpellanten har ikke sagt at verden er mørk eller grå. Jeg har derimot påpekt at det har skjedd masse godt folkehelsearbeid ute i kommunene. Og så har jeg referert til statistikker som det er stor oppslutning om i Folkehelseinstituttet, som nettopp viser at den sosiale ulikheten i helse øker. Jeg kan være enig med representanten Larsen i at det er litt mørkt og grått. Men alt engasjementet som er der ute, er fantastisk. Det er bare trist at det ikke møtes med den nødvendige forutsigbarheten. Det refereres fra statsråden at vi lever lenger, og at det er positivt. Ja, jeg er enig i at det er fantastisk, men det som ikke er så fantastisk, er at det ikke er tilfeldig hvem som lever lenger. De av oss som har utdanning eller tjener litt mer enn andre, kan statistisk leve lenger og være friskere. Det er ikke greit. Sånn kan vi ikke ha det, og det handler jo nettopp om folkehelsearbeid. Selve målet med programmet for folkehelsearbeid er jo nettopp å møte den forutsigbarheten som kommunene og fylkene trenger for å kunne gjøre noe med de systematiske skjevhetene i samfunnet. Så sies det at regjeringen jobber fra flere hold. Men samtidig blir det stemt ned flere forslag i denne salen som handler om skolefrukt, skolemat og systematisk arbeid for fysisk aktivitet i skolen. Helsedirektoratet har sendt tydelige signaler til de fylkene som er med. Selvsagt betyr det noe å få kutt i bevilgningene – 6 mill. kr mindre til Agder hvis man ut programperioden skal få det som er berammet for neste år, eller 4 mill. kr mindre til Telemark hvis man ut programperioden skal få det som er berammet for neste år. Selvsagt betyr det at det blir færre tiltak for barn og unge der ute, det blir færre møteplasser som skal sørge for at den psykiske helsen til barn og unge blir bedre. Det mener jeg er synd. At statsråden viser til at det at vi har årlige budsjetter, skal være til hinder for regjeringens satsing på folkehelsearbeid, kan ikke jeg skjønne. Regjeringen prioriterer det regjeringen mener er viktig. Det er ingenting som står i veien for at statsråden kan prioritere barn og unges psykiske helse. Jeg hadde håpet at statsråden i dag ville gi et signal om hva fylkene kan forvente i årene som kommer. Nå sitter de der ute og famler og vet ikke hva de skal budsjettere med. De har ansatt personer, men kan de fortsatt være ansatt? De planlegger tiltak, de ruster opp arbeidet for barn og unges psykiske helse, men de vet ikke hva de skal forholde seg til.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-05-23:
Jeg bet meg merke i noe statsråden sa knyttet til råd fra myndighetene, og at det er viktig for at vi har en god folkehelse i Norge. Vi vet f.eks. at kommunikasjonsfolk ved FHI, Folkehelseinstituttet, jobber med råd knyttet til vaksine, og vi har andre etater som jobber med kostholdsråd, alkohol, tobakk, soling osv. nettopp for å forebygge og forhindre sykdom og for å redusere kostnadene i spesialisthelsetjenesten. Fremskrittspartiets helsepolitiske talsperson var for kort tid siden ute og sa at man ønsket å redusere antall kommunikasjonsansatte innenfor Helse- og omsorgsdepartementet med 48 stillinger – 17 av disse er tilknyttet FHI. Jeg synes det hadde vært interessant å høre folkehelseministerens betraktninger rundt dette, all den tid hun understreker verdien av folkeopplysning.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-05-23:
Jeg takker foreløpig for hovedsvaret til statsråden, og merker meg at vi hadde mange av de samme betraktningene knyttet til hvilken utfordring vi står overfor og hva vi må gjøre i samfunnet generelt for å tilrettelegge. Jeg ser fram til å høre mer om kunnskapsgrunnlaget og det oppdraget som er gitt, for dette haster. Som jeg sa i mitt innlegg, er det allerede i 2025 at denne demografiske utfordringen – for å si det sånn – virkelig treffer oss med fullt monn, så vi kan ikke bruke så lang tid på dette. Vi er nødt til å få løsningene på plass så snart som mulig. Jeg hører at det fokuseres en del på sykehjemsplasser, og jeg er helt enig i at det fortsatt trengs å bli bygd langt flere sykehjemsplasser enn det vi har i dag. Selv om ordningene har blitt bedre og det kanskje er gitt tilsagn osv., er realiteten den at antall sykehjemsplasser var på topp i 2012. Siden har det bare gått nedover. Det er en utfordring vi alle sammen er nødt til å ta inn over oss. Vi må bygge flere sykehjemsplasser, men vi må også styrke de nedre trinnene i omsorgstrappen for å dempe presset på de sykehjemsplassene vi har. Det er en del eldre som har boligkapital, selv om ikke alle har det – det må jeg understreke. Man kan se for seg nye byggeprosjekter der eldre veksler inn sin bolig, som kanskje ikke er så hensiktsmessig, i et mer moderne byggeprosjekt, der en husbankfiansiering av fellesarealer og base for hjemmetjenesten gjør at man får en funksjonell bolig for en billigere penge fordi man kan ha fellesfunksjoner sammen med andre. Det var jo noe av det vi etterlyste med forslaget, som fikk enstemmig tilslutning i denne salen, om å sikre nye boformer og nye finansieringsordninger for boliger til eldre, slik at behovet for sykehjemsplass utsettes. Jeg kan ikke understreke nok hvor viktig det er å bygge de nederste trinnene i omsorgstrappen. Jeg synes vi trenger flere tiltak. Vi kan ikke bare ha problembeskrivelse og erkjennelse av at dette er en oppgave som må løses, vi må også ha virkemidlene, og vi må ha de nye finansieringsordningene på plass. Og det haster.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-05-23:
Egentlig kunne jeg bare ha droppet å komme opp og sluttet meg til representanten Geir Jørgen Bekkevolds innlegg, for det var veldig godt oppsummert. Men jeg er politiker, tross alt, og får komme med en liten avrunding, jeg også. Det er veldig positivt med både inspirasjon og kunnskap, synes jeg. Det er ikke noe jeg vil snakke ned på noen som helst måte. Men det haster med handling også. Som representanten Toppe var inne på, er det ingenting i veien for at man allerede nå kan gå i gang med endringen til at man kan bruke trygghetsboliger, og at det kan omfattes av tilskuddet fra staten. For representanten Bekkevold har helt rett: Selv om denne debatten har handlet en del om sykehjemsplasser og heldøgnsomsorg, var egentlig intensjonen at den skulle handle om alt annet enn det. Poenget er å bygge de nederste trinnene i omsorgstrappen, å bygge der det ikke engang er noen trinn. Og da er statsråden så heldig at hun har ansvarsområde også innenfor folkehelse, noe som er kjempeviktig for å løse denne oppgaven. Jeg har selv, som ordfører, jobbet mye med byutvikling og eldrepolitikk, og jeg tenker at vi trenger å bruke eldrerådene våre i langt større grad når det gjelder måten vi bygger opp nærmiljøene våre på. Jeg var ute med Pensjonistforbundet i fjor og prøvde en eldredrakt og fikk kjenne på hvor vanskelig det var å bevege seg ute i gatene hvis en er stiv eller ustø, eller har dårlig syn eller hørsel. Så det at eldre aktivt deltar i utformingen av byutvikling når vi bygger nærmiljøene våre, er kjempeviktig. Så vi må ikke bare bygge omsorgstrappen, vi må også bygge flaten som trappen skal bygges på.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-04-03:
På vegne av Sandra Borch, Ole André Myhrvold og meg selv vil jeg fremme et forslag om å bevare ærfuglene og den spesielle kystkulturen i de tradisjonelle egg- og dunværene.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2019-04-03:
Fotosyntesen må være en viktig faktor i den grønne dealen. Beitebruk og et aktivt skogbruk er en stor del av løsningen i klimapolitikken, og da kan vi ikke ukritisk verne 10 pst. av skogen. Nordland er landets største skogreisingsfylke, og her blir mye skog hogstmoden etter hvert. Her er det karbonfangst og grønne arbeidsplasser. Usikkerhet er som gift for næringslivet, sa næringsministeren på radio for en stund siden. Hvordan kan da regjeringen gjennom båndlegging og skogvern skape så stor usikkerhet for Arbor, den eneste treindustrien av litt størrelse i Nord-Norge?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-03:
Eg vil på vegner av stortingsrepresentantane Nils T. Bjørke, Per Olaf Lundteigen, Marit Knutsdatter Strand og meg sjølv fremja forslag om openheit om prioriteringar i det offentlege helsevesenet og å avslutta praksisen med hemmeleghald av Statens Legemiddelverk sitt avgjerdsgrunnlag og kost–nytte-vurderingar av nye legemiddel.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-03:
«Styret i Helse Møre og Romsdal har på styremøte 27. mars 2019 vedtatt å legge ned fødeavdelinga i Kristiansund, på tross av at ein fagleg rapport har dokumentert høgt risikonivå ved samanslåing. Det gjeld særleg risiko for manglande rekruttering og bemanning, tap av nøkkelpersonell, lang reiseveg for fødande og for beredskap og følgjeteneste. Fødande på Smøla vil no få tre timars reiseveg til fødetilbod. Forsvarar statsråden Helse Møre og Romsdal sitt vedtak, og meiner han at fødande på Smøla overdriv avstandsulempene?»
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-03:
Mitt spørsmål var om statsråden vil godta dette som skjer, og det opplever eg at svaret seier. Men eg reagerer på at han ser på dette som at det ikkje er ei svekking av det samla fødetilbodet, og at ein skal vareta kvaliteten og tryggleiken med følgjeteneste og god jordmor lokalt. Det er jo spesielt, etter mitt syn, at ein først vedtar ei samanslåing, og så skal ein finna ut om kompenserande tiltak. Ein kan ikkje halda på å styra helsetenestene sånn, for det fører faktisk til stor utryggleik ute. No veit eg at helseministeren har vorte invitert til Smøla av dei som er opptatte av fødetilbodet. Vil statsråden ta imot den invitasjonen?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-04-03:
For meg er det iallfall stor forskjell på å leggja ned og slå saman fødeavdelingane til Molde, og det som var eit kompromiss med det nye fellessjukehuset. Men når eg høyrer statsråden seia at det ikkje berre er ønskeleg, men nødvendig å slå saman avdelingar før eit fellessjukehus står på plass, vil eg visa til ROS-analysen som låg til grunn for fellessjukehusvedtaket. I punkt 5.3.2, under tiltak for å bevara fagmiljøa og kompetansen over i det nye sjukehuset, står det at ein må: «Styrke samarbeid mellom Kristiansund – Molde med det for øye å bygge opp funksjoner som skal videreføres til det nye sykehuset, ikke legge ned avdelinger som allikevel skal oppmannes i nytt sykehus.» Det som skjer no, er det motsette. Vi har ein statsråd som står i Stortinget og forsvarar det som no skjer, stikk i strid med det som var tiltaket i ROS-analysen, som låg til grunn for heile vedtaket.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-04-03:
Det er jo alltid spennende hvem jeg nå skal spørre. Det blir i hvert fall ikke næringsministeren. Det blir ham som er her for første gang i spørretimen, nemlig utviklingsministeren. Og vi ønsker ham velkommen hit, for det er viktig med et godt samarbeid med Stortinget om utviklingspolitikk. Det har dessverre blitt en trend internasjonalt å angripe kvinners rett til å bestemme over egen kropp. Et gjentagende angrep er den velkjente «global gag rule». I forrige uke ble vi møtt med den foruroligende nyheten om at Trump-administrasjonen nok en gang har utvidet den. I førersetet så vi den amerikanske utenriksministeren, som sa at han ville få has på det han kaller den globale abortindustrien. Det betyr at alle organisasjoner som driver med noen form for samarbeid med organisasjoner som driver med abortveiledning – altså samarbeid! – også blir rammet. De får redusert støtten sin umiddelbart og kuttet den. Vi vet at denne regelen rammer kvinners rett til abort i utsatte krigsområder og i flyktningleirer. Men ikke bare det: Det rammer også arbeidet til organisasjoner som driver med prevensjonsmidler, behandling av gravide kvinner, dem som lever med hiv, arbeidet mot tuberkulose og malaria, og mobile helsestasjoner for mødre og deres barn – dersom organisasjonen også samarbeider med noen som driver med abortveiledning. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvorfor har han ikke uttalt seg om endringene innen «global gag rule», og hva mener han om disse endringene?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2019-04-03:
Jeg tror jeg bare må gjenta spørsmålet mitt. Dette er – som statsråden redegjorde for – velkjent. Vi har ønsket å kompensere enda mer, for det er ikke nok til å kompensere for alle de tilbudene som blir rammet av dette. Helsestasjonene for ungdom i Mosambik legges ned på grunn av «the global gag rule». Mitt spørsmål er: Hva mener statsråden om «the global gag rule», og hvorfor har han ikke uttalt seg om dette?
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2019-04-03:
Takk for velkomstordene. Det er alltid kjekt å få det når en er på nye plasser. Regjeringens politikk ble jo veldig klar og tydelig i forbindelse med den innføringen i fjor høst. Den viste nettopp til hvordan vi gikk inn og kompenserte for de nedtrekkene som ble en konsekvens av den politikken som ble ført. I dag er det lagt fram – jeg tror bare det er noen minutter siden det ble offentliggjort – hva som er bistandsmidlene våre fra i fjor, og hvilke felt som ble prioritert. Der viser en nettopp til at SRHR-området er et av de områdene som hadde den største økningen i fjor. Fra regjeringens side har man altså økt støtten til seksuell og reproduktiv helse og rettigheter, i tråd med både utviklingsmeldingen og de handlingsplanene som foreligger for kvinners rettigheter og likestilling. Der er det en politikk som ligger fast fra regjeringens side, og som vi også vil komme til å følge opp i fortsettelsen.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2019-04-03:
Det har vært flere anledninger der vi har både uttalt oss og kommunisert rundt det som har vært regjeringens politikk, også fra den statsråden som står her. Jeg tror at noe av det viktige arbeidet vi har gjort med hensyn til utdanning, seksualundervisning og andre deler av de rettighetene som er der, har vært viktig for oss i møte med myndighetene ute. Vi ser det også igjen i de prioriteringene som blir gjort her hos oss. Den politikken som regjeringen fører, ligger fast, og den vil også være førende i fortsettelsen.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2019-04-03:
Det er jo slik at regjeringen har arbeidet veldig bredt og hardt for å fremme likestilling og kvinners rettigheter på mange av de områdene som var nevnt her. Det har også vært satt under press ved internasjonale forpliktelser rundt dette. Det har vært viktig for regjeringen også, bl.a. rundt «She Decides»-initiativet som har vært, som Norge har støttet helt fra begynnelsen av, og som nå kultur- og likestillingsminister Trine Skei Grande har overtatt rollen som den norske lederen for. Vi kommer til å fortsette det viktige arbeidet for kvinners rettigheter og for å fremme likestilling, og det vil også være noe av det aller viktigste jeg gjør i bistands- og utviklingspolitikken.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2019-04-03:
Jeg tror at det beste svaret som ble gitt, og som var den synlige effekten av det, var at regjeringen gikk inn og støttet, kompenserte med det og var en tydelig støttespiller i det viktige arbeidet som pågår, og styrket det. Selv om det ikke er budsjettallene som skal styre, er det jo der det vises veldig tydelig. Og igjen: Der kom det nettopp resultat i dag som viser at det er et område som har blitt styrket, og et område som er viktig for regjeringen.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2019-04-03:
Jeg er helt enig med representanten Tajik i at det er svært viktig å støtte opp om arbeidet mot barneekteskap. Jeg vil derfor takke representanten for spørsmålet. Regjeringen vil lansere strategien for vårt internasjonale arbeid mot skadelige skikker i løpet av 2019. Dette er et viktig ledd i å styrke vår innsats mot barne- og tvangsekteskap. Strategien vil også omhandle arbeidet mot kjønnslemlestelse. Dette er i tråd med FNs bærekraftsmål 5.3, som omhandler avskaffelse av alle skadelige skikker, slik som barneekteskap, tidlige ekteskap, tvangsekteskap samt kvinnelig kjønnslemlestelse, innen 2030. I tillegg til dette vil vi inkludere en tredje skadelig skikk i strategien, nemlig preferanse for gutter og diskriminering av jentebarn, et arbeid som bl.a. prioriteres av FNs befolkningsfond, UNFPA. Når det gjelder spørsmålet om hvor langt vi har kommet, er det innen året vi skal levere på det. I tillegg vil jeg understreke viktigheten av at vi skal lære av det som er gjort, og ta høyde for de evalueringene som kommer på området. FN, og spesielt UNFPA, som nevnt, og UNICEF er – sammen med sivilt samfunn – viktige partnere i Norges arbeid mot skadelige skikker. UNFPA og UNICEF har fellesprogrammer mot kjønnslemlestelse og barneekteskap, og evalueringer av disse to programmene ferdigstilles i disse dagene. Vi har valgt å avvente funnene fra evalueringene før strategien blir ferdigstilt. Som representanten Tajik så presist uttrykker det i sitt spørsmål, handler dette ikke bare om formelle ekteskap, men også om kunnskap om egen kropp og retter. Arbeidet mot skadelige skikker må ses i sammenheng med den øvrige innsatsen for utdanning, global helse og likestilling – og særlig arbeidet for å fremme seksuell og reproduktiv helse og rettigheter, inkludert seksualundervisning. Samtidig som vi støtter opp om disse innsatsene, er det også viktig med målrettede tiltak for å bidra til å akselerere den globale innsatsen mot skadelige skikker. I forrige uke kom jeg hjem fra Bangladesh og en av de store leirene der med rohingya-flyktninger. Der ser man at lovgivning har kommet på plass, men en del av de utfordringene som er i ferd med å eskalere, er nettopp knyttet til barneekteskap, som en trodde en var i ferd med å få kontroll på. Nå ser en at jenter ned i 10-11-årsalderen i et større og større omfang blir rammet av nettopp dette. Dette er en viktig innsats, og vi skal jobbe så godt vi kan framover, og innen året skal vi altså ha det klart.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2019-04-03:
Det første som møtte meg den dagen jeg var på vei til å tiltre, var en av ungdommene fra nettopp Plan. Vi møttes på flyplassen, og jeg fikk en veldig klar melding, ungdomsorganisasjonen var her i helgen, det var nettopp barneekteskap som var satt på agendaen. Det er noe vi tar med oss i alt vi gjør i utviklingspolitikken. Jeg tror at i en tid der man har jobbet med mange av disse rettene, og i det arbeidet som er gjort over år – helt siden Kairo-konferansen, som har 25-årsjubileum nå – ser man nettopp hvor viktig den innsatsen var. Jeg tror at den planen vi legger fram, vil bli viktig nettopp for at vi kan få jobbet forskningsbasert og få enda mer effekt ut av innsatsen vi gjør på dette viktige området.
Dag-Inge Ulstein (Kristelig Folkeparti), 2019-04-03:
Noe av det jeg er veldig glad for at vi kan si i landet vårt knyttet til dette området, er at seksualundervisning aldri kan komme tidlig nok. Det er så viktig at både jenter og gutter får kjennskap til seksualitet og egen kropp og egne rettigheter. Det er noe av det jeg har tatt med meg i møte med statsledere, det har vi hørt allerede. Det er klart at det utfordrer mange av dem. Men jeg tror vi har mange gode eksempler å ta med oss fra Norge, hvordan det har blitt bygd opp her. At det utfordrer, er vi klar over, men det betyr ikke at vi skal slutte å utfordre.
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-03:
Jeg vil også gjerne ønske utviklingsministeren hjertelig velkommen til Stortinget, men jeg må si at jeg ikke blir helt beroliget av de svarene vi får på de innledende spørsmålene her, for det vi er ute etter, er svar på hvor utviklingsministerens stemme er når kvinners rettigheter og seksuelle og reproduktive rettigheter angripes så fundamentalt som det vi har sett nå i det siste, og da særlig med denne veldig dramatiske utvidelsen av «global gag rule». Dette kommer til å ramme alle aktivitetene til hjelpeorganisasjoner som mottar den aller minste form for støtte fra føderale myndigheter i USA, også prosjekter som er finansiert av andre midler, f.eks. fra private givere. Det handler ikke bare om reproduktive rettigheter, det handler også om kampen mot hiv/aids, tuberkulose, malaria, osv. Så da prøver vi igjen: Kan statsråden klart og tydelig fordømme «the global gag rule», og da i særdeleshet den siste utvidelsen av den?
Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2019-04-03:
Vi får altså ikke noen tydelig fordømmelse her. Det er ikke budsjettprioriteringene for inneværende år vi spør om, for dem er vi fullstendig klar over. Denne regelen «the global gag rule» er lite annet enn en symbolmarkering som republikanske presidenter helt rutinemessig gjør hver gang de inntar kontoret, og de gjør det nok for å tilfredsstille egne konservative velgere. Det er i hvert fall lettere å gjøre det på denne måten enn å angripe rettighetene til amerikanske kvinner. Det vi kan slå fast, er at dette ikke handler om faktisk å ønske å redusere antall aborter i verden. Dette er en regel som har vært operativ før, det har vært undersøkt før hva konsekvensene av den er, og det paradoksale er jo at når tilgangen til reproduktive rettigheter, prevensjon og informasjon om familieplanlegging forsvinner, går aborttallene opp. Dette finnes det god dokumentasjon på. Så kan statsråden i hvert fall anerkjenne at denne «global gag rule» ikke handler om å få færre aborter?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-03:
Spørsmålet mitt går til forsvarsministeren. I møte mellom Forsvarsdepartementet, tillitsvalde i Forsvaret og politikarar i Andøy sommaren 2018 vart kostnader for MPA på Evenes anslått til 1,083 mrd. kr. Seinhausten 2018 sa Ingvild Melvær Hanssen, fagsjef i Finansdepartementet, at prosjektet rundt MPA på Evenes låg på om lag 1,4 mrd. kr. I investeringsproposisjonen til Stortinget ber regjeringa no om 1,8 mrd. kr til etablering av MPA på Evenes. Kan statsråden garantere at det ikkje vert ytterlegare auka kostnader i samband med etablering av MPA på Evenes?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-03:
Eg takkar for svaret. Då denne saka vart handsama, gjekk Arbeidarpartiet og regjeringa inn for ein ny MPA-base på Evenes, mens Senterpartiet og fleire andre gjekk inn for å behalde ei delt løysing mellom Andøya og Evenes. Kan statsråden gjere greie for kor stor meirkostnadsdifferansen mellom alternativet som regjeringa og Arbeidarpartiet har gått inn for på Evenes, og ei delt løysing til sjuande og sist vil verte når dette prosjektet er avslutta – når kostnadene for etablering av MPA på Evenes tilsynelatande aukar med 400 mill. kr i kvartalet?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-03:
Eg takkar for svaret, men eg er veldig i tvil om det er dekkjande, for i KS1 vart det òg rådd til at ein burde sjå etter alternative flystasjonar for innfasing av P8, og det er mange kostnader som me rett og slett ikkje veit enno. Statsråden seier at den statlege reguleringsplanen no er i Kommunaldepartementet. Det handlar om utslepp, der Avinor har stilt mange spørsmål ved om ein i det heile kan handtere den auka mengda med utslepp som ein kan få med den store aktiviteten, og det handlar om mange andre spørsmål. Vil statsråden følgje opp rådet frå KS1 om å sjå etter alternative flystasjonar, og er Andøya ein aktuell flystasjon i så måte?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-03:
Takk for svaret. Det er veldig mykje usikkerheit knytt til kostnaden enno, som eg sa. Eg synest ikkje det er tryggande det som statsråden seier. Avinor har ansvaret for sivil luftfart på Evenes. Me stilte spørsmål til samferdsleministeren om kva for ekstrakostnad det vil verte av at MPA-basen skal dit. Det kunne han ikkje gi oss noko svar på. Avinor er frustrert over at dei ikkje får avklart viktige driftsspørsmål knytt til oppgåvene sine, ikkje minst korleis oppgåvene skal fordelast mellom Forsvaret og Avinor. Her snakkar me om store kostnader. Spørsmålet mitt er: Er avtalen med Avinor no i hamn, og kor store kostnader må Forsvaret bere av dei investeringane Avinor må gjere på Evenes på grunn av flyttinga av MPA-basen frå Andenes?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-03:
Eg trur me trygt kan slå fast at det var ikkje klage som gjorde at ein endra dei interne reinhaldssystema, det var rein ideologi. Det var ikkje nokon klage før ISS kom inn. Men no er det det, no er det misnøye og klage. Tilsette har fått fleire oppgåver, lågare løn og tapte pensjonsinntekter. I dag er det òg krav om at reinhaldsarbeidarar skal vere sikkerheitsklarerte for å kunne vaske i Stortingets beskytta område. Eg vil forfølgje litt det med sikkerheita – som òg førre spørsmålsstillar tok opp – for det har ført til at tilsette i Forsvaret fotfølgjer reinhaldarar. Eg har sjølv snakka med tilsette i Forsvaret som brukar halve arbeidsdagar på rett og slett å følgje reinhaldarar som skal gjere jobben. Endå gjer dei eigentleg ikkje jobben godt nok. Det har statsråden sjølv sagt. Meiner statsråden at dette er god bruk av Forsvarets ressursar?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-03:
Nei, eg har ikkje påstått det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-03:
Unnskyld, president.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2019-04-03:
Eg må berre klare opp. Eg sa ikkje at forsvarsministeren hadde påstått det. Eg slo berre fast at det var ikkje stor klage som gjorde at ein valde å setje reinhaldet ut på anbod, det var rein ideologi frå dåverande forsvarsminister som gjorde det. Klagen har kome etterpå. Etter at ISS tok over, har klagen kome. Spørsmålet mitt handla eigentleg ikkje om Forsvarsdepartementet, for det har eg ikkje så mykje kjennskap til, men om Forsvarets andre avdelingar ute, der det er fleire hundre reinhaldarar frå ISS som skal gjere ein jobb, og der dei som skulle vore ute i operativ teneste, må bruke av arbeidsdagen sin for å følgje reinhaldarar på dei beskytta områda. Spørsmålet mitt er igjen: Meiner forsvarsministeren verkeleg at det er god bruk av Forsvarets ressursar?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Arbeidet med å bygge opp Evenes til en QRA-base, altså en jagerflybase, og en MPA-base for overvåkingsflyene er i rute i henhold til de beslutningene som er gjort i Stortinget. Det er kostnadsoverslag som går på MPA-delen, og kostnadsoverslag som går på det med jagerflyene, og så er det en del av kostnadene som vil være felles for dem, fordi vi også vil bygge opp en base. Vi har et overslag med en usikkerhetsberegning, så vi har sagt at vi totalt kan komme opp på rundt 4,34 mrd. kr – da tenker vi på begge prosjektene. Prosjektet er nå kommet så langt at den statlige reguleringsplanen er i Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Den vil sette mer presise krav til støy, utslipp og hvilke kompenserende tiltak som må gjøres i dette prosjektet. Vi har ingen indikasjoner hittil på at vi vil sprenge de grensene vi har satt for prosjektet MPA og QRA på Evenes.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Da valget om å gå for én løsning med MPA og QRA på Evenes ble gjort, var det mange regnestykker som lå til grunn. Ett av disse regnestykkene var at det er 200 mill. kr billigere i året å drifte én base kontra å drifte to baser. I ettertid har det kommet et behov for luftvern på den basen. Det gjør at investeringskostnadene og driftskostnadene på én base vil gjøre regnestykket enda bedre. Det vil bli billigere og gi større besparelser å drifte én base kontra å drifte to baser – når vi nå ser for oss at vi da må ha luftvern også på Andøya. Regnestykkene vi har lagt fram gjennom perioden, er innenfor de usikkerhetsrammene vi har lagt til grunn. Når det kommer mer kunnskap, vil også kostnadene komme tydeligere fram, men innenfor de usikkerhetsrammene som er lagt for prosjektene, er vi ennå på trygg grunn.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Da KS1 kom, var den tydelig på at vi er innenfor de beregningene som var gjort. Hvis vi skal følge resonnementet til representanten Navarsete, må vi sette alle tallene i en tidlig prosjektfase som fasittall, men de er jo ikke det. Når staten investerer, sier vi at vi setter en sum, og så har vi en usikkerhetsfaktor rundt det – det kan være P50 eller P85, alt etter hvor stor ramma skal være. Jeg sier at når det kommer mer kunnskap – og dette gjelder alle statlige investeringsprosjekter – til prosjektet, så kommer man nærmere og nærmere sannheten om hva det vil koste. Det fører til at det kan komme økte kostnader. Det har det gjort her, men vi er innenfor de usikkerhetsrammene, de beregningsrammene, vi la da vi gikk inn for dette prosjektet. Det er ingenting i de tallene som nå er kommet fram, som tilsier at ikke avgjørelsen er tatt på bakgrunn av riktige tall, riktig kunnskap. Det vil bli billigere å drifte én base enn å drifte to, derfor ga KS1 oss sikkerhet for de vedtakene vi har gjort, ikke mer usikkerhet.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Dette er et veldig godt spørsmål, og det gir meg muligheten til å rydde litt opp i det. Den statlige reguleringsplanen, som nå ligger i Kommunaldepartementet, vil sette grenser for støy, utslipp og aktiviteten på Evenes. Det vil legge grunnlaget for en samarbeidsavtale mellom Forsvarsbygg og Avinor, som igjen kan fordele kostnadene i henhold til den aktiviteten som skal være der. Dette er en helt normal prosedyre. Det er ganske oppsiktsvekkende at Senterpartiet mener vi skal springe inn i forkant av en reguleringsplan og skrive en avtale med Avinor om kostnadsfordeling. Nei, vi vil vite om kravene til støy og sikring, og vi vil vite om kravene til utslipp, vi vil vite om kravene til den aktiviteten som skal være der. Det bli regulert i den reguleringsplanen som nå ligger i Kommunaldepartementet. Da tilfører vi kunnskap til saken. Avinor og Forsvaret kan sette seg ned og bli enige om en samarbeidsavtale på Evenes lufthavn, noe som har vært en forutsetning hele tiden.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Outsourcing, eller det å kjøpe inn tjenester, kan ha flere fordeler ved seg. Det ene er det økonomiske aspektet, om det man bruker på en tjeneste, er riktig, målt mot hva andre kan levere det for. Det andre er at man får kvalitetssatt en tjeneste. Man kan beskrive kvaliteten på en tjeneste, hvordan den skal utføres, og man kan forvente og stille krav om at den skal utføres på den måten. Det tredje viktige er at man i slike prosesser stiller de riktige kravene – i henhold til de ansatte, i henhold til bruk av teknologi, i henhold til miljøkrav, i henhold til kvaliteten på en sånn tjeneste. Det er en av fordelene med sette noe ut på anbud og å kjøpe inn tjenester. Man kan også måle den tjenesten man leverer i egen organisasjon, mot det man får inn. Jeg har vært klar over støyen. Det var betydelige innsparinger på det prosjektet – jeg husker ikke summen nå – på det å sette det ut, målt mot hva det kostet å ha det i eget hus. Så skal jeg over til den neste delen. Ja, det har vært betydelige problemer med den tjenesten som skulle leveres fra ISS, både når det gjelder kvalitet, og når det gjelder arbeidsmiljøet og hvordan de ansatte føler de har blitt mottatt der. Det er det tatt tak i av Forsvarsbygg. Det legger man mye i for å få rettet opp. Jeg mener at for det offentlige, som ansvarlig for fellesskapets penger, er det å bli en god innkjøper et riktig godt verktøy, og jeg mener at vi har litt å gå på når det gjelder å stille krav til tjenestene – til leverandøren akkurat i tilfellet med renhold i Forsvaret.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Nei – og det var det jeg innledet med. Det er mange gode grunner til at det offentlige skal legge ressurser og energi i å bli en god innkjøper – rett og slett fordi at når vi forvalter fellesskapets penger, kan det være veldig lurt at man har en mekanisme som spør etter kvalitet, som stiller krav til miljø, som stiller krav til klima, og som stiller krav til organiseringen av det. Man får også på den måten målt sin egen aktivitet opp mot hva andre kan levere. Dette er et eksempel på at når man ikke får det man forventer, kan man ta grep og få gjort noe med det. Det er ikke alltid så enkelt hvis man hele tiden sier at dette skal det offentlige eie selv. Det er mange eksempler rundt omkring på at en innkjøpsmodell gjør at man bl.a. kan stille klarere miljøkrav, klarere krav til ny teknologi, klarere krav til en grønnere linje i prosessen. Det mener jeg er et gode.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Kolberg inviterer meg her til to debatter. Han spurte om det ideologiske synet på det. Mitt ideologiske syn er at det offentlige som en god innkjøper kan stille klare krav til hvilken kvalitet en tjeneste skal ha, og om man har tjenesten i eget hus, kan man måle kvalitetsmessig om det man gjør selv, er riktig, at det holder den kvaliteten man vil ha, eller om det er mulig å få bedre kvalitet ved å være en god innkjøper. Det var det jeg beskrev i innledningen til de to spørsmålene til meg. Så er det helt klart at den tjenesten som ISS har levert, ikke er god nok, og da må Forsvaret som innkjøper ta grep. Det er helt i orden, men det betyr ikke det samme som at alt skal inn på det offentliges hender, og at vi ikke skal kunne bruke en innkjøpsmekanisme for å sikre at vi tar i bruk ny teknologi, gjør ting på nye måter og har innovative tjenester også innenfor det offentlige.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Det er fordi man ikke var fornøyd med den tjenesten som ble levert. Og da er svaret mitt todelt. På den ene siden sier jeg at det å være dogmatisk og si at det offentlige skal levere alle sine tjenester selv, at det er det aller beste, er en inngang til den debatten som jeg er uenig med representanten Kolberg i. Jeg mener at det offentlige som god innkjøper kan stille gode krav på vegne av de ansatte, kan stille gode krav på vegne av klima, kan stille gode krav på vegne av innovasjon. Tidligere i dag hadde vi en diskusjon om næringspolitikken og det offentlige som innkjøper. Da ville vi stille krav til klima og innovasjon. Det mener jeg er veldig bra, og det er den effekten man har prøvd å få til her. Så er det sånn at man ikke bestandig lykkes. Når man ikke er fornøyd med det som blir levert av en ekstern leverandør, kan man si opp kontrakten fordi de ikke har klart å levere det de skulle. Det mener jeg er en positiv ting. Da sikrer vi at den tjenesten det offentlige får, blir så bra som den skal være.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Det ideologiske var det representanten Kolberg som brakte inn, han stemplet min holdning som rent ideologisk. Da inviterte han til to forskjellige debatter, én debatt om hvordan det offentlige skal finansiere den typen tjenester som skal leveres. Jeg mener at det å bruke et innkjøpsregime gjør at man får flere tilbydere. Man kan få større kreativitet og mer innovasjon, man kan stille hardere krav, og man får målt den tjenesten som leveres i eget hus, opp mot noe som kan leveres utenfra. Det mener jeg er en god ting. ISS oppfylte ikke de ikke forpliktelsene de skulle i henhold til kontrakten. Da var vi nødt til å gå bort ifra den.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Om sikkerhetsvurderingen var en del av opplegget i departementet, er jeg faktisk ikke sikker på. Det jeg er sikker på, er at ISS ikke kunne oppfylle de kravene som var stilt, derfor måtte man gjøre det på en egen måte.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Først må jeg få adressere innledningen til representanten. Jeg sa ikke at det var klager på de offentlig ansatte vaskerne som gjorde at man valgte å sette det ut i et anbudsregime.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Det lå i innledningen til representanten.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
President! Det lå i innledningen til representanten.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Det kan underveis komme andre krav til sikkerhet. Vi har vært gjennom et endret sikkerhetsregime. Det kan være at det har ligget vurderinger bak som gjør at sikkerhetsregimet i departementets bygninger har endret seg underveis. Det jeg er helt sikker på, er at de kravene som har vært stilt til ISS, ikke ble oppfylt. Det gjorde at man måtte gå inn og se på kontrakten. Jeg mener det er en veldig grei del av et anbudsregime at hvis man ikke får levert det man skal få levert, vel, så kan man gjøre endringer.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2019-04-03:
Nei, jeg mener ikke at det er god bruk av ressurser. Hvis det er tilfellet – noe jeg ikke har kunnskap om – har man ikke vært god som innkjøper, for da har man ikke tatt hele bildet når man har laget et anbudsdokument. Da har man ikke fått målt hvordan den tjenesten kan leveres, målt mot den tjenesten man har.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-03:
Mitt spørsmål går til næringsminister Røe Isaksen. Klimakrisa er menneska si desidert største utfordring. Demonstrasjonen utanfor her, der 40 000 elevar gjekk til klimastreik – mange av dei er kanskje her og følgjer med på denne spørjetimen i dag – er også eit vitnesbyrd om alvoret i situasjonen. Vi skal i løpet av elleve år halvere utsleppa i Noreg. Samtidig skal vi skape fleire hundretusen nye, grøne arbeidsplassar i næring og industri, som skal ta over for den rolla som petroleum har i dag, og vi må gjere det samtidig som vi reduserer forskjellane i samfunnet. Vi treng med andre ord ein ny, grøn deal, ein plan for korleis vi skal kome oss ut av den situasjonen vi er i i dag, slik vi gjer på samfunnsområde der vi har store utfordringar – f.eks. har vi Nasjonal transportplan, vi har ein forsvarsplan osv. Det blir på same måten som vi har løyst det i tidlegare tider når vi har stått overfor ei djup krise, i mellomkrigstida, slik som vi gjorde det etter krigen, og slik som vi planla da den første olja blei funnen – altså at staten går aktivt til verks. Dette er jo ei utfordring som verkeleg er mat for ein offensiv næringsminister. Vi treng ein næringsminister som tar dette alvoret verkeleg inn over seg. Men i ei pressemelding frå regjeringa signaliserer statsråden kva som er hans viktigaste sak som næringsminister. Det er gjennomgang av verkemiddelapparatet. Han ønskjer å «bli bedre på å kutte ut ordninger som ikke fungerer, og prioritere det som fungerer». Og videre: «Vi vet ennå ikke hvilke endringer som vil komme ut av denne gjennomgangen …». Ikkje med eitt ord i denne varslinga frå statsråden seier han noko om den store krisa vi står overfor som samfunn. Er det slik at statsråden sit på kontoret og ryddar i verkemiddel mens huset står i brann?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-03:
Det er ikkje så viktig for meg om statsråden er opptatt av ein grøn «new deal», å kalle det det, men at vi må ha ein plan. Det er så enkelt som det. Her står vi overfor ei gigantisk utfordring for heile samfunnet, og så har ikkje regjeringa ein plan. Det finst ingen plan. Eg synest det er interessant at statsråden trekkjer fram industri, at vi må satse på norsk industri. Ja, det er vi i SV heilt einige i. Der spelar offentlege innkjøp ei veldig avgjerande rolle. Kva er det det offentlege handlar når vi f.eks. skal kjøpe stål, eller når vi skal kjøpe sement? Ein samla opposisjon har over lengre tid påpeikt paradokset at det i offentlege innkjøp er pris ein prioriterer, samtidig som vi har strenge miljøkrav på industriproduksjon. Vi har stål frå Mo som er miljøvenleg, og vi har sementproduksjon på Brevik som er utsleppsfri, men når det offentlege handlar, prioriterer ein ikkje det, ein prioriterer pris. Kvifor er ein så motstandar av å satse på norsk, grøn industri som regjeringa er i offentlege innkjøp?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-03:
Vi har også andre planar. Vi har statsbudsjettet. Det er den overordna ramma for kva som er regjeringas arbeid med dette. Der ser vi heller ikkje teikn til at ein tar denne krisa på alvor. Det er vel og bra at ein ønskjer å gjere noko med offentlege innkjøp. Det har vi føreslått i mange år utan at regjeringa har støtta våre forslag. Men når vi kjem til statsbudsjettet, ser vi det paradoksale. Ein prioriterer at det er meir lønsamt å investere i petroleum, ein prioriterer at det er meir lønsamt å investere i eigedom, ein prioriterer at det er meir lønsamt å investere i finans, samtidig som det faktisk er nye grøne næringar og ny grøn industri vi bør satse på. I ein interpellasjonsdebatt som statsråden og underskrivne hadde i haust, var statsråden einig i at det var riktig, som interpellanten sa, «at enkelte skatteregler har bidratt til å gjøre investering i eiendom mer fordelaktig». Korleis kan ein leve med ein situasjon der dei store pengane i samfunnet går til ting som ikkje er ein del av løysinga, samtidig som vi er underinvesterte i nye næringar og industri?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-03:
Det er veldig artig å trekkje fram formuesskattekutta som regjeringa har gjort. Det er eit slags flagg i denne regjeringas næringssatsing. Vi har leita med lys og lupe, vi har leita under senga og under bordet, og vi har ikkje klart å finne ein einaste stad der kutta til dei aller rikaste i det norske samfunnet faktisk har ført til ny næring og industri. Det har heller ikkje regjeringa sjølv klart å gjere, så problemet med denne regjeringas næringspolitikk er at dei ikkje har ein næringspolitikk. Det er ein forskjellspolitikk – det er først og fremst det det er. Det er interessant å trekkje fram petroleumsnæringa. Her vil eg sitere statsminister Erna Solberg, som seier: «Petroleumsnæringen vil ikke lenger være motoren bak vår økonomiske vekst. Nye arbeidsplasser må erstatte de som forsvinner som følge av redusert olje- og gassaktivitet.» Da er vi ved følgjande paradoks, herr president – unnskyld, president – at vi har ei regjering som rett og slett innser at vi ikkje kan ha det som motor lenger, og så er det ingen plan for kva som skal vere dei nye motorane i norsk økonomi.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-03:
Takk, fru president. Eg trur det største problemet denne regjeringa står overfor, er at dei på den eine sida seier med ord at vi treng å få ein overgang i norsk økonomi, og så har dei ingen plan for korleis ein skal gjere det. På den andre sida har dei ei stor satsing, som er formuesskatt til dei aller rikaste, der dei ikkje på nokon som helst måte klarer å argumentere for dette som næringspolitikk. Det einaste vi sit igjen med, er at det faktisk aukar forskjellane. Det er ein politikk for eigarane, og ein klarer ikkje å sjå dette igjen i ny næring og industri. Da står vi igjen i ein situasjon med handlingslamming i ei tid med den største utfordringa menneska har stått overfor, med 40 000 elevar som streikar utanfor her og krev svar, og så har regjeringa ingen svar. Det interessante her er at næringsbudsjetta til SV, vridingane til SV i statsbudsjetta, er langt større enn det regjeringa sjølv har føreslått. Det er ingen teikn på at ein skal gå frå ei tid til ei anna tid. Da er spørsmålet til slutt, herr statsråd – fru president(munterheit i salen): Vil det, på eit eller anna tidspunkt, kome ein større, overordna plan for korleis Noreg skal kome seg ut av den situasjonen vi er i no? (munterheit i salen):
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-03:
Det er direkte feil. Vi har f.eks. føreslått å styrkje avskrivingsreglane for industri. Det er ei ordning som har vore veldig populær i industrien, ei satsing på 1,7 mrd. kr som vi vidarefører i budsjetta våre, men som denne regjeringa har kutta i og fjerna heilt, og heller har gitt merksemd til formuesskatt til dei aller rikaste – som vi ikkje klarer å finne noka som helst form for effekt av i næringspolitikken. Dermed er spørsmålet: Kva fører til meir konkurransekraft? Norsk industri slit, berre i forhold til nabolanda våre, med å konkurrere om å ha gode rammevilkår. Avskrivingsordningane i nabolanda våre er mykje betre. Der er staten i mykje større grad interessert i å ta risiko saman med industrien, nettopp for å byggje industri. Og viss vi skal klare å kome oss ut av den situasjonen vi i dag er i, slik at vi får bygd ny næring og industri, må ein ha rammevilkår på den andre sida som er vesentleg betre enn i dag. Kvifor har regjeringa rett og slett kutta i desse ordningane for industrien i ein slik situasjon?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2019-04-03:
Dette er ein veldig interessant runde, for her har vi nettopp ei industrigrein der Noreg med sine utrulege fornybare ressursar – hav, skog, jord og kraft – har unike moglegheiter til å vri økonomien og prioritere å satse på det. Spesielt når det gjeld skog, er moglegheitene store, samtidig som utviklinga er negativ. Det verkar som at statsråden kontinuerleg seier: Ja, men vi satsar på forsking – at det er ei viktig satsing. Det er brei politisk einigheit om at forsking er viktig, men det vi snakkar om her, er større rammevilkår for desse nye satsingane – at ein vrir rammevilkåra slik at det blir mindre lønsamt å satse på det vi tradisjonelt har satsa på over lengre tid, som er petroleumsretta, og over på det som er fornybart og framtidsretta. Kva er dei konkrete svara? Kva delar av verktøykassa er det statsråden har tenkt å ta i bruk for verkeleg å få fart på den industrien som dette representerer?