Heidi Nordby Lunde (Høyre), 2016-04-14:
I mars i år gravde Aftenposten fram – det er så populært i disse dager – likestillingsresultatene etter over to år med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering. De kunne slå fast at det var framgang på nesten alle fronter. Færre kvinner jobber deltid nå enn da regjeringen tok over i 2013, andelen kontantstøttebarn går ned, og andelen barn i barnehage øker, inkludert andelen minoritetsspråklige. Regjeringen har riktignok prisjustert maksprisen i barnehage, men samtidig har mange lavtlønnede fått billigere barnehage, og flere har fått gratis kjernetid. I tillegg har helseminister Bent Høie ryddet opp i reglene, slik at fastleger ikke lenger skal henvise til abort. Dette var etter at Arbeiderpartiet ikke fjernet reservasjonsretten i løpet av sine åtte år i regjering. I sin felles antipati mot regjeringen har både Arbeiderpartiet og LO påstått at denne regjeringen vil fjerne likestillingsloven. Men regjeringen erstatter altså denne med en felles diskrimineringslov, i tråd med Likestillings- og diskrimineringsutvalgets innstilling om at en styrket, felles lov mot diskriminering ikke bare vil gi rettstekniske forbedringer og bedre vern mot sammensatt diskriminering, men også samtidig ha en viktig signaleffekt. Arbeiderpartiet har i stedet lagt seg på linje med Kvinnefronten og Kvinnegruppa Ottar, som mener at kvinner har mer rett til et særskilt diskrimineringsvern enn f.eks. funksjonshemmede. Vel, det er jeg uenig i. Men både dette og flere av kvoteringsforslagene viser den venstredreiningen Arbeiderpartiet er i ferd med å gjøre politisk. Jeg er, i motsetning til Jonas Gahr Støre, overbevist om at flertallet i befolkningen er et helt annet sted enn stortingsflertallet i dag, og mer i takt med regjeringen. Endringer kommer ikke av seg selv. De fleste er faktisk enige om at driverne for endringer er en symbiose av teknologiske framskritt og økonomiske, kulturelle og regulatoriske forhold. Det skal en helt særskilt arroganse til for å ta hevd på alle eller deler av disse. I likestillingsdebatten er det to parallelle historier i Norge. Den ene handler om at likestilling må presses fram av politikere. Den andre handler om at endringer i samfunnet presser fram bestemte typer politikk. I begge tilfeller er endringer i lover og regulering nødvendig, enten for å understøtte eller akselerere en ønsket utvikling. Vi fikk kvinner ut i arbeidslivet, sa representanten Trettebergstuen. Ja vel, dette er feil. Historisk sett har Arbeiderpartiet sluttet opp om LO når LO har prioritert arbeid til menn ved å fjerne gifte kvinner fra lønnet arbeid. Forskning viser at på 1970-tallet kom kvinnene ut i arbeidslivet først. Deretter kom barnehagetilbudet. 20 år senere kom fedrekvote, og først i dag har vi en tilnærmet full barnehagedekning. Fortellingen om at politikk kom foran er ikke riktig, men den brukes altså til å legitimere større politisk inngripen i samfunnet for å oppnå egne politiske mål. Det er der hovedskillene i norsk politikk går, og det er der også denne debatten går. Så vil jeg bare påpeke, når man sier at dette er en historisk dag, at en mindretallsregjering av og til får et flertall mot seg, så da er jeg egentlig litt uenig i det.