Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Innstillingen vi nå behandler, er en av de mest kuriøse sakene Regjeringen har lagt frem denne sesjonen – ikke fordi det er overraskende at Regjeringen ønsker å øke det statlige eierskapet i norsk industri, men fordi den later som om transaksjonen ikke får noen konsekvenser for noen av de involverte partene. Da er det viktig å informere samtlige aktører om hva denne saken faktisk dreier seg om. Regjeringen planlegger å bruke 25 milliarder kr – 25 milliarder kr – på å kjøpe ytterligere 143 mill. aksjer i StatoilHydro for å øke eierandelen fra 62,5 pst. til 67 pst. Disse aksjene vil Regjeringen kjøpe fra store eksisterende aksjonærer i selskapet. Da StatoilHydro også har utenlandske aksjonærer, som representanten Jakobsen var inne på, vil en del aksjer kjøpes av utenlandske eiere – men en del aksjer vil bli kjøpt av norske aksjonærer, og på det tidspunktet man velger å kjøpe, hvis man skal kjøpe over tid, vil kanskje enda flere være norske aksjonærer. Det har man ingen forsikring om. De store norske aksjonærene er folk som finansministeren i alle andre sammenhenger karakteriserer som «de som har mest fra før». At bruken av disse 25 milliarder kr står i grell kontrast til Regjeringens retorikk om bekjempelse av fattigdommen, er en ting, men at bruken av disse pengene ikke får noen innvirkning på norsk innenlandsøkonomi, er direkte galt. Dersom man skal tro på retorikken Regjeringen presenterer i enhver annen sammenheng, vil det ikke være mulig å sprøyte inntil 25 milliarder kr inn i markedet uten at disse får ringvirkninger for det generelle aktivitetsnivået i norsk økonomi. For hva vil skje i det øyeblikket en stor norsk forvalter velger å selge sin eierpost i StatoilHydro? Ifølge Regjeringen skjer overhodet ingenting. Men det er med respekt å melde beviselig galt. Denne forvalteren ville informert eierne av aksjene, og noen eiere ville valgt ikke å reinvestere pengene i aksjemarkedet, men tvert imot å ta pengene ut og benytte disse til forbruk. Hvor stor andel av de 25 milliarder kr dette gjelder, kan man ikke vite, men at beløpet er betydelig, er sannsynlig. Representanten Jakobsen sa jo at uansett hvem som eier disse aksjene, ville Regjeringen gjort nøyaktig det samme. Det er jo interessant å merke seg. Regjeringen forsøker også på en svært naiv måte å fremstille det som om bruk av penger fra Statens pensjonsfond til kjøp av aksjer i StatoilHydro er bytting av formue. Ja, i regjeringspartienes merknad hevdes det sågar at Regjeringen ikke bruker pengene, fordi den angivelig vil få økte utbytteutbetalinger senere som da vil bli plassert i Statens pensjonsfond. La oss akseptere Regjeringens fremstilling, at det er et bytteforhold med hensyn til formue. Da er det jo bemerkelsesverdig at et slikt bytteforhold ikke eksisterer når Fremskrittspartiet ønsker å bytte noe av finansformuen vi har i Statens pensjonsfond, til infrastruktur for fremtidig verdiskaping i Norge. Nei, da hevder Regjeringen at Fremskrittspartiet bruker opp pensjonspengene til barnebarna våre, samtidig som vi får inflasjon, høyere rente, høyere kronekurs og utflagging av arbeidsplasser. Sannheten er dessverre at Regjeringen i denne saken utviser en forbløffende inkonsekvent holdning til økonomiske sammenhenger. I denne saken sier Regjeringen rett ut at det er mulig å bruke langt mer penger i norsk økonomi enn det Regjeringen selv foreslår over statsbudsjettet – for det er det en del av disse pengene vil bli brukt på – fordi Regjeringen velger å late som om penger som brukes i aksjemarkedet, forsvinner i løse luften, selv om sannheten er at deler av disse pengene indirekte vil gå til personlig forbruk innenlands. Dette er interessant. Regjeringen vil bruke mer penger bare formålet er viktig nok – representanten Jakobsen sa jo det, formålet er viktig nok. Og det å øke det statlige eierskapet i StatoilHydro til 67 pst. er åpenbart et tiltak som Regjeringen prioriterer høyere enn f.eks. utbygging av veinettet, utstyr til våre forskningslaboratorier, materiell til Forsvaret eller PC-er til våre skoleelever. Det er en legitim politisk prioritering, men da får man være åpen og ærlig og si det rett ut. Så mens Regjeringen velger å tilgodese aksjeeiere med 25 milliarder kr, avspises de «som har minst fra før», som Regjeringen sier, med den tilfredsstillelsen det er å vite at de gjennom staten er blitt enda større deleiere i StatoilHydro. Det setter de sikkert veldig stor pris på. Jeg har nå fått større forståelse for hva statsminister Stoltenberg mente da han hevdet at denne regjeringen bruker de store pengene på de store oppgavene. For kjøp av aksjer i StatoilHydro koster flesk.