Harald Victor Hove (Høyre), 1999-06-10:
Det er igjen en ny, viktig helselov som er til behandling i Odelstinget. Det kan da innledningsvis for Venstre være naturlig å gi uttrykk for at vi slutter oss til komiteflertallets lovforslag. Det kan videre være grunn til å fremheve at loven på langt nær inneholder bare nye regler. En stor del av de reg ler som i dag lovfestes i pasientrettighetsloven, er regler som tidligere har vært i andre lover, og dels kanskje også regler som vil følge av alminnelige rettsprinsipper, selv om de ikke har vært lovfestet. Når det gjelder pasientrettigheter, kan det være naturlig å ta to perspektiver. Det ene er de individuelle rettighetene, retten til å bli behandlet med respekt m.v., rett til medvirkning og samtykke til behandling. Det andre er rettigheter i forhold til det offentlige, i forhold til de offentlige ressurser med hensyn til helsehjelp. Selve begrepet «rettigheter » er et vanskelig begrep. Og det er ikke underlig at de rettigheter som er knyttet til individets forhold til helsevesenet, med hensyn til individuelle forhold, er klarere og mer presise enn retten til behandling og til på den måten å få en andel av de felles helseressursene. Det kan kanskje være grunn til å operere med et skille som kan karakteriseres som skillet mellom absolutte rettigheter på den ene siden og mer relative rettigheter på den annen side. Det er grunn til å understreke at det politisk viktige arbeidet med å øke ressursene til helsevesenet er minst like viktig etter at vi har vedtatt pasientrettighetsloven, som før. Det vil være ressurstilgangen, og ikke rettighetsspørsmålet, som vil være det viktigste i forhold til omfanget av den helsehjelp befolkningen vil få. Og det tror jeg faktisk er noe vi i utgangspunktet ikke skal beklage. Samtidig er det klart at det finner sted en utvikling i disse spørsmålene, noe som vil innebære at det for min del ikke vil være en endring i standpunkt, men mer en utvikling med hensyn til ressurstilgang mv. om jeg kanskje på et senere tidspunkt vil gå lenger i å gi mer presise rettigheter til behandling enn det vi i dag vil kunne finne riktig å gå inn på. Men det er et poeng, som man må være klar over. Når man gir rettigheter, foretar man også samtidig prioriteringer. Og jeg tror at det som Annelise Høegh var inne på i en replikkveksling med undertegnede når det gjelder retten til å kunne ta med seg penger og reise til et annet sted, f.eks. til utlandet – noe som trolig vil være langt lettere for somatiske pasienter og kanskje også for somatiske pasienter med ikke altfor omfattende sykdomsdiagnoser – vil kunne føre til at ressurser til den kategorien pasienter vil gå på bekostning av dem som ikke har den samme muligheten til å utøve rettigheten andre steder, og vil slik sett kunne være med på å forsterke en ubalanse mellom somatiske pasienter og psykiatriske pasienter. Så til spørsmålet om det har noen betydning å innføre rettigheter og lovgivning. På det spørsmålet vil jeg for min del svare et klart ja. Og, som jeg for så vidt tidligere har vært inne på i replikken til Annelise Høegh, sykehusjournaldommen fra 1977 og Fusa-dommen fra 1990 – som rett nok i første rekke gjaldt sosialtjenester – er begge høyesterettsdommer som har etablert en forståelse av en rettstilstand som klart har styrket pasientens situasjon. Og gjennom disse rettsavgjørelsene har man også fått hjelp til å klarlegge og bedre forstå de rettslige spørsmål som man er nødt til å ta stilling til gjennom lovgivning. Jeg har lyst til å fremheve et punkt i loven, og det er utdypingen av klagereglene i forhold til det som er situasjonen i dag. Gjennom klageordninger, klageregler og klagebehandling vil man på mange måter komme til å få en presisering og utmeisling av den bestemmelsen man har i § 2-1 i lov om pasientrettigheter. Til slutt vil jeg si et par ord om pasientombud. Det er, tror jeg, en fordel om pasientombudene er fylkeskommunale. Men det jeg godt kunne ha ønsket meg i loven, var faktisk en klarere understrekning av at pasientombudene skal være knyttet direkte til fylkestinget, og kanskje også en bedre samordning med kontrollordninger man ellers har i kommuneloven.