Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2018-03-16:
En stabil energiforsyning er grunnleggende for vårt moderne velferdssamfunn, og i Norge har vi lang erfaring med markedsbaserte løsninger og fornuftig regulering av kraftforsyninger. Det har tjent oss godt. Et allment akseptert prinsipp for nettariffering, i tråd med energimeldingen fra 2016 og nettmeldingen fra 2012, er at tariffene bør variere noe, og at tariffene gir lokaliserings- og prissignaler for effektiv drift og utvikling av nettet. Forskjellene i nettariffer skyldes flere forhold, både geografiske forhold, forskjeller i kundegrunnlag og forskjeller i effektivitet mellom nettselskapene. Flere ulike modeller for utjevning av tariffer har vært utredet tidligere, som referert også i denne debatten. Men de har alle blitt forkastet fordi de av ulike grunner har svakheter ved seg. En av grunnene er at koblingen mellom nettselskapenes egne kostnader og nettleie, altså prisen kunden betaler for denne monopoltjenesten, forsvinner. Denne koblingen har en viss selvregulerende effekt, en mekanisme i seg, ved at selskapene får incentiv til i hvert fall ikke å overinvestere, som det kan være fare for hvis prisen bare kan overlates til kundene. Den har også en selvregulerende effekt i seg ved at man må drifte mest mulig effektivt. På mange måter fungerer dette som en selvregulerende effekt mellom nettselskapet lokalt og kundene i deres område. Kall det – om du vil, president – en form for gapestokkeffekt. Den tidligere utjevningsordningen som vi har hatt, der en bevilger penger over statsbudsjettet til kunder tilknyttet nettselskaper med særs høye nettkostnader, er den eneste ordningen som er blitt vurdert å være noenlunde treffsikker. Men også denne ordningen har svakheter ved seg, og man mister noe av denne gapestokkeffekten. Det mest effektive grepet for å få en likere nettleie i landet er å se på tiltak som legger til rette for effektiv drift av nettselskapene og en effektiv struktur for nettselskapene. I praksis betyr dette noe større nettselskaper, som kan fordele sine nettkostnader på flere abonnenter og dermed få ned prisen til den enkelte kunde. Både stortingsflertallet, regjeringen og NVE har de siste årene gjort endringer i regulering av nettselskapene som nettopp er ment å legge til rette for dette, f.eks. krav til selskapsmessig og funksjonelt skille for alle nettselskaper fra 2021, jf. neste sak på agendaen her i dag. Dette har allerede resultert i en rekke konsolideringer og sammenslåinger av de minste nettselskapene gjennom de siste årene. Det har resultert – og vi har fått referert noen eksempler på det i dag i denne debatten – i lavere nettleie for abonnenter knyttet til noen av de minste nettselskapene. At dette over tid vil ha en positiv effekt for strømkundene over hele landet, er også påpekt av ekspertgrupper som ble nedsatt av Olje- og energidepartementet i 2014 for bl.a. å se på muligheten for mer harmoniserte tariffer i Norge. Jeg tar til etterretning at en samlet komité nå ønsker å få ytterligere utredet modeller som kan gjøre det mulig å få til en større utjevning av nettariffene i Norge. Det arbeidet tar jeg på det største alvor, og jeg tar sikte på å komme tilbake igjen til Stortinget med en god sak om dette, selv om vi vet – basert på erfaringene man har hatt gjennom de siste årene – at dette er særs krevende å få til hvis en ikke skal miste de incentivene som bør ligge i markedet for å få ned kostnadene over tid.