Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2008-05-22:
Først vil jeg takke utenriksministeren for en grundig og god redegjørelse. Regjeringen er aktiv utenrikspolitisk på mange felt. Det er viktig. Det er et moralsk ansvar vi har, ikke minst fordi vi lever i et rikt land og i en politisk og økonomisk stabil region. Samtidig er det som utenriksministeren sier: Å være aktiv på mange arenaer som en selvstendig, tydelig og sjenerøs nasjon gir oss innflytelse langt utover det som vår størrelse i folketall skulle tilsi. Det er en del av vår utvidede egeninteresse å bidra til å styrke det globale fellesskapet gjennom FN, men også ta initiativ til at fellesskapet kan styrke sitt arbeid på områder som er viktige - jeg nevner fred, stabilitet, miljø og menneskerettigheter. Videre er et slikt engasjement en grunnleggende pilar også historisk i norsk utenrikspolitikk. Vi har en arv å føre videre som et frittalende land som tar initiativ for et globalt fellesskap, globale normer og global rettferd. Forhandlingene i Dublin disse ukene om en internasjonal konvensjon mot klasevåpen er et slikt viktig initiativ som Norge har tatt, og som vi har kunnet ta på selvstendig grunnlag. Senterpartiet føler et stort eierskap til denne saken. Norge har videre en rolle i å få med land som i utgangspunktet ikke ønsker et slikt forbud. En viktig del av denne debatten ligger i spennet mellom et totalforbud og et forbud mot klasevåpen med uakseptable humanitære konsekvenser. Jeg må være ærlig og innrømme at jeg har vanskelig for å forestille meg hva som er akseptable humanitære konsekvenser av klasevåpen. Fra Senterpartiets side legger vi ikke skjul på at vi ønsker et totalforbud. Senterpartiet føler seg trygg på at Regjeringen bidrar til å få en så streng fortolkning av regelverket som mulig for å få satt i gang prosessen med forbud, og at regelverket vil bli videreutviklet med sikte på totalforbud dersom vi ikke kommer i havn nå. Jeg merker meg også at utenriksministeren nevner at det nordiske samarbeidet har fått ny vitalitet. Vi har et økt forsvarspolitisk samarbeid med land med ulik tilknytning til NATO, og ikke minst nordområdene som strategisk region har bidratt til dette. For Norge er det naturlig å tenke nære naboer i denne regionen. Per i dag er det da også i hovedsak bilaterale samarbeidskonstellasjoner og havretten som er dominerende, samtidig som vi har mange samarbeidsfora for å bidra til stabilitet og bærekraft i regionen. Senterpartiet er helt på linje med utenriksministeren med hensyn til både hans beskrivelse av vårt arbeid i nord og innholdet i hans foredrag for EU-parlamentet sist uke. Vi har et globalt regelverk som dekker forholdene i Polhavet - havretten. Norge er også på dette feltet aktive globalt for å utvikle havretten. Jeg ser fram til at vi ved en senere anledning får en orientering fra utenriksministeren om dette viktige arbeidet. Jeg må likevel tillate meg å gjøre meg noen refleksjoner over dette nye engasjementet i nordisk sammenheng og den fornyede forhandlingsstyrken Norge har i kraft av sin geografiske posisjon og gjennom havretten. Dersom Norge hadde vært en del av EU, vil jeg tro - det er mulig det er kvalifisert gjetning - at nordområdepolitikken hadde blitt styrt mer fra Brussel, og det ville verken ha gitt Norge den posisjonen vi har i dag, eller styrket det nordiske samarbeidet. For å konkludere ser jeg et Norge med større internasjonal innflytelse enn mange enkeltland i EU, med mulighet for å føre en selvstendig politikk på sentrale områder for vår sikkerhet og stabilitet, og med større forhandlingsmakt utenfor EU sammenliknet med små land innenfor EU. Det er i nordområdene våre kanskje viktigste strategiske interesser ligger framover. Her er det viktig at vi opererer med både selvstendighet og framsynthet. Her mener jeg selvstendighet i samarbeid med våre naboer og med respekt for internasjonal rett. Det er viktige elementer. Avdekkingen av de fullstendig uakseptable forhold blant underleverandørene til Telenor i Bangladesh viser hvor aktuelt temaet næringslivets samfunnsansvar er. Jeg skal ikke gå dypere inn i det, fordi andre har berørt temaet - jeg bare slutter meg til det. Men vi må ha lov til å forvente og kreve at norsk næringsliv er blant de fremste i å utvise samfunnsansvar og ha dette som en integrert del av sitt ledelsessystem og sin forretningskultur, på alle nivåer og for alle deler av sin virksomhet, også i leverandørkjedene. Dette krever ansvarlig ledelse, systematisk utvikling av kunnskap, oppmerksomhet og bevissthet, som er nødvendig for å kunne opptre ansvarlig og anstendig i slike sammenhenger. Det er avgjørende å sikre at handel, investeringer og økonomisk samkvem skjer med respekt for menneskerettigheter og grunnleggende standarder i arbeidslivet og av hensyn til miljøet. Dette er globale utfordringer. Derfor er det viktig å arbeide aktivt for å styrke internasjonalt forpliktende rammeverk og internasjonale initiativer som fremmer samfunnsansvar. Og vi må arbeide for å styrke mekanismer som sikrer oppfølging og etterlevelse av slike forpliktelser. Samtidig vil Senterpartiet hevde at all historisk erfaring viser at det er viktig at land går foran og tar eget initiativ. Innspill fra bl.a. Forum for Utvikling og Miljø, en paraplyorganisasjon for miljø-, freds- og solidaritetsorganisasjoner i Norge, har understreket hvor viktig det er også med bindende nasjonale regler for å få fortgang i å få til bindende regler for næringslivet. Erfaring viser også at det er gjennom styrket organisering i arbeidslivet, miljøorganisasjoner og lokale bønder og lokalsamfunn man kan få til varige endringer. Derfor er det avgjørende at Norge også lar dette bli en del av en helhetlig tenkning. Matkrisen og klimakrisen er de to viktigste krisene som verden står overfor i dag. Avskoging, klimaendringer som øker tørke og flom, og økt bruk av matjord og vann til produksjon av agrodrivstoff har koplet disse to krisene uløselig sammen. Derfor er det avgjørende at Norge bidrar til arbeidet i FNs organisasjon for landbruk og mat, som skal ha toppmøte i juni i år. Det er avgjørende at det gjøres politiske grep for å sikre at det ikke er kjøpekraft som skal bestemme om jord i utviklingsland skal brukes til å fylle drivstofftankene i våre kjøretøy. I denne viktige debatten diskuteres det mye tekniske løsninger. Det er både viktig og riktig. Samtidig er jorden begrenset i størrelse, og det skal være nok til alle menneskers behov. Derfor kommer vi ikke utenom verken spørsmålet om forbruksnivå eller spørsmålet om utjevning og eierskap til jordens ressurser og teknologi. Senterpartiet vil ønske en slik debatt velkommen. Jeg merker meg at mens det i Verdens Handelsorganisasjon diskuteres reduksjon i importtoll, flommer verden over av nye tiltak mot eksport, fra eksportforbud til eksporttoll. Det er nye utfordringer i verden, nye trusler, og dermed trengs det nye virkemidler. Derfor er det viktig at Norge ser med åpent sinn på de virkemidler verden trenger, at en tar den tiden som trengs i Verdens Handelsorganisasjon, og at det utvikles og ivaretas beskyttelsesmekanismer som land trenger for å holde jorda i hevd og produsere mat til egen befolkning. Samtidig trengs det også virkemidler for å hindre dumping av subsidierte matvarer som truer globale matpriser og lokal produksjon. Jeg skulle gjerne ha vært litt innom Afghanistan, men jeg ser tiden er i ferd med å løpe fra meg. Det har vært utrolig mye negativ fokusering på utviklingen i Afghanistan. Den positive delen som også finnes der, kommer ikke på langt nær fram. Jeg tror det er viktig at vi i tiden som kommer, ser på muligheten for å ta i bruk resultatet av afghaniseringen - mindre militær innsats og økt sivil innsats.