Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-02:
Jeg vil først takke saksordføreren for en god framstilling av saken. Jeg tror jeg må starte med at barn aldri har ansvar for hva foreldrene gjør, heller ikke de barna av familie som har søkt asyl og fått avslag. Barn har ikke ansvar for hva foreldrene gjør om de bryter norsk lov. Derimot har norske myndigheter og regjeringen ansvar for å ivareta disse barnas interesse helt uavhengig av hva foreldrene måtte gjøre, og det handler denne saken om. Barnekonvensjonen gir barn egne rettigheter, som det er myndighetenes ansvar å ivareta, og det er den prinsipielle hovedbakgrunnen for dette. Alle rapportene det har vært vist til – også i den saken som nå er pådømt, men ikke rettskraftig i tingretten – viser at Norges system ikke er i tråd med menneskerettighetene eller med våre forpliktelser overfor disse barna. At noen av disse sakene kan være vanskelige, er det ikke tvil om. Men jeg er heller ikke i tvil om at vi nå har en regjering som legger mye vekt på å være hard i klypa, som også har kuttet i penger til frivillig retur og økt tvangen, og som argumenterer som om det å ha søkt asyl og fått avslag er en meget alvorlig forbrytelse. Det er noe av bakgrunnen for at så mange barn har vært internert på Trandum, også i lengre tid. Andre land har andre ordninger for dette, så det går an. Og det har litt å gjøre med hva man vurderer som det aller mest alvorlige som kan skje i verden. SV mener at de som har fått avslag på asyl i Norge, skal returnere. Derfor foreslår vi mer penger til frivillig retur og til arbeidet med det som gjøres gjennom frivillige organisasjoner og på mottakene, et meget viktig arbeid. Det er en langt mer skånsom prosess, særlig for barnefamiliene, og det står ikke til ære når man kutter i dette arbeidet som er så viktig og som kunne motivere en del av disse foreldrene til å velge en annen løsning når de allikevel ikke skal være i Norge. Jeg registrerer at regjeringen har lagt fram en proposisjon som inneholder en del punkter som SV antakeligvis kommer til å være positive til. Men den proposisjonen ble lagt fram så sent og i en periode med så voldsomt mange tunge saker, at vi fant at vi ikke kunne ta ansvaret for å klare å behandle den på en seriøs og god nok måte på den korte tida og med den arbeidsbelastningen som var. Det er vi lei oss for, fordi vi skulle virkelig ønsket at denne saken hadde kommet på et tidspunkt der det var mulig å behandle den. Men de forslagene som SV har fremmet, og som nå har fått støtte fra Kristelig Folkeparti og Venstre, og forslag nr. 1, fra Senterpartiet, er prinsipielle forslag som burde kunne samle bred støtte i Stortinget i dag, og som kan være en bakking for den behandlingen man skal ha av regjeringens proposisjon i neste stortingsperiode. Det er et vanskelig område fordi det er juridisk komplisert, og derfor er det nødvendig for Stortinget å ha tid til å behandle slike saker, også fordi vi vet at regjeringens holdning til dette ikke akkurat har vært veldig framoverlent når det gjelder det å ta vare på barn i familier som søker asyl. Flere har vært oppe og referert til regelverket som sier at det må være tvingende nødvendig hvis et barn skal fengsles. Det er vanskelig å se for seg at det ikke skal kunne finnes alternativer til fengsling på Trandum, og det er mulig at et slikt familiesenter som nå planlegges, er et skritt i riktig retning. Men andre virkemidler som økt satsing på frivillig retur og andre måter for kontroll av hvor familier eller de angjeldende personer oppholder seg, må tas i bruk – slik som andre land gjør, og som Norge som et sivilisert land burde.