Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-06-09:
Representantforslaget, Dokument nr. 8:64 for 2008–2009 om motorferdsel i utmark, er satt fram av medlemmer fra Fremskrittspartiet, og er et bredt utarbeidet lovforslag. Komiteen debatterte et nesten likelydende representantforslag, Dokument nr. 8:63 for 2008–2009, fra medlemmer av Høyre i Stortinget i dag. Komiteen hadde valgt å ha én debatt, og det i Odelstinget. Det ble allikevel en debatt i Stortinget, fordi noen ikke tar hensyn til avtaler. Dette er en 20 år gammel sak som ulike regjeringer har skjøvet foran seg. Det skal i alle fall sies at denne saken er grundig utredet. Først ble det i 2001 satt i gang et treårig forsøk i åtte kommuner. Plan- og bygningsloven skulle være redskapet, og de utvalgte kommunene skulle lage kommunale motorferdselsplaner. I 2005 fant Bondevik II-regjeringen ut at det skulle gjennomføres et MoSa-prosjekt – om motorferdsel og samfunn. Hvorfor er ikke godt å si. Først våren 2008 la Direktoratet for naturforvaltning fram sitt forslag til endringer, etter en runde med høringer i 2007. I tillegg til dette drog komiteen på befaring for å lære om motorferdsel i utmark og måten man håndterer dette på i en forsøkskommune. Vi trodde at saken skulle komme til Stortinget i løpet av 2008. Etter det statsråden sier i to svarbrev til komiteen, kommer den først i neste stortingsperiode. Det er ikke enkelt verken for dem som har vært med i forsøket, eller for dem som står utenfor, når uvissheten går over mange år. Noen driver næringsvirksomhet og vet ikke om de har en framtid, og de som ikke er med i forsøket, føler seg satt utenfor når det gjelder hva som er tillatt. Det forslaget som ble lagt fram av Direktoratet for naturforvaltning på oppdrag fra Miljøverndepartementet i 2008, inneholder mye bra, men en del av innholdet er ikke gjennomførbart alle steder. Det er lokale forskjeller som må hensyntas. Eksempler på det er bl.a. leiekjøring til egen hytte, og ikke minst et nei til at kommunene selv gjennom plan- og bygningsloven kan legge ut løyper for fri ferdsel. Slike overstyringer blir det bråk av. I Norge har vi rundt 70 000 snøscootere, og antall kjøretøyer for barmarkkjøring øker i omfang. Hvordan skal vi da på en fornuftig måte lage et lovverk som ikke tråkker på eller overstyrer kommunene? Det er jo i distriktskommunene det kjøres mest snøscooter, så dette er en stor distriktspolitisk sak. Flertallet i Arbeiderpartiets stortingsgruppe mener det best kan gjøres ved å bruke plan- og bygningsloven for å tilpasse det de ulike lokale forholdene og legge til rette for faste traseer og områder for snøsccoterkjøring gjennom en motorferdselplan. Kommunene må få bestemme om det skal legges ut traseer for fri ferdsel med snøscooter, slik at rekreasjonskjøringen blir lokalisert utenom skiløyper og sårbare områder. Det må også være et strengt regelverk for denne kjøringen. Det må være hyppige kontroller og høye bøter for ulovlig kjøring. Ingen vil lenger godta at de ikke kan bruke det kjøretøyet de har kjøpt. Forbyr vi det, vil vi oppleve 1980–90-tallet på nytt, da kjøringen foregikk på høgfjellet og over alt ellers i fjellheimen. Det er flere ting i Fremskrittspartiets forslag som Arbeiderpartiet kunne ha støttet, men det blir helt feil å vedta en slik omfattende lov gjennom et privat forslag. Jeg tar det som en selvfølge at saken kommer til Stortinget senhøstes 2009 som en forbudslov, men med forslag om at kommunene bl.a. får selvråderett over bruken av snøscooter ved bruk av plan- og bygningsloven, og at man strammer inn på barmarkkjøring. For øvrig antar jeg at statsråden vil si noe om de nye, supplerende forskriftene og om høringsrunden som nå er i gang om disse forskriftene.