trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kari-Anne Jønnes (Høyre), 2022-04-26:
Takk til interpellanten for å reise et viktig spørsmål, og takk til statsråden for gode og interessante tanker. Norge kan ifølge rapporten «Norge i morgen», som representanten Vamraak viser til i sin interpellasjon, bli verdens ledende land på bærekraftig høykvalitetsturisme. De skriver bl.a. at «tiden er inne for å industrialisere norsk reiseliv». Med rundt 10 pst. av det globale bruttonasjonalproduktet før pandemien, eller om lag tre ganger så mye som f.eks. jordbruk, er turisme i realiteten en global megatrend. Hjemme i Norge lever likevel næringen i skyggen av annen naturressursbasert næring og preges i dag av sterk fragmentering og lave marginer. Med fagfornyelsen er bærekraftig utvikling satt på dagsordenen som et av de tverrfaglige temaene i norsk skole. Det er et godt utgangspunkt å bygge videre på. Skal vi som nasjon utnytte de store mulighetene som ligger i bærekraftig turisme og bygge en konkurransedyktig reiselivsøkonomi fram mot 2030, må vi behandle turisme like strategisk som andre næringer. Det vil kreve en strategisk satsing på utdanning og innovasjon, strategisk organisering, og det må sikres at dagens vilkår for små og mellomstore bedrifter videreføres, og at disse vilkårene utvikles i tråd med framtidens behov. Et grønnere norsk reiseliv vil være en forutsetning for bærekraftig vekst og er en konkurransefordel inn mot andre land. Norges ambisjon bør være å bli et foregangsland for grønne løsninger og slik gripe posisjonen som verdens ledende destinasjon for bærekraftig turisme. Norge har naturgitte fortrinn som gjør helårsturisme til en strategisk viktig satsing i hele landet alle vi i denne salen er så veldig glad i. Spørsmålet er da om viljen er der. Så er det et område til vi har mye å hente på, og det er samarbeid med EU og EUs forskningsprogram. Vi har betalt inngangsbilletten, men det trengs vilje til satsing over tid for å se resultater. Forskning og utdanning kan ikke styres etter valgsyklusen, det trengs langsiktig satsing. Rapporten «Norge i morgen» peker ut retning for flere interessante satsingsområder der Norge bør ligge i tet. Tett samarbeid med EU kan på flere av disse områdene være den utløsende faktoren. Vi må forsterke det internasjonale og det nasjonale forsknings- og innovasjonssamarbeidet om de store samfunnsutfordringene. Norges program for grønn og digital omstilling og bærekraft må spille sammen med EUs mål og virkemidler i Horisont Europa, og med de sentrale EU-strategiene som foreligger. Videreføring av «Grønn plattform» vil være en satsing hvor mange kan oppnå god synergi med European Green Deal. Samtidig må vi ivareta de delene av norsk næringsliv som ikke dekkes gjennom EUs satsinger. De store utfordringene løser vi sammen, ikke hver for oss. Som nasjon har vi store muligheter og naturgitte fortrinn. De største mulighetene har vi gjennom tett samarbeid med våre nærmeste naboer i EU. Det fordrer videreføring av de siste årenes satsing. Det vil lønne seg for små og mellomstore bedrifter i hele landet, det vil lønne seg for Norge og for verden.
Tore Vamraak (Høyre), 2022-04-26:
Jeg takker for statsrådens konstruktive og positive inngang til problemstillingen og hans sterke engasjement i saken. Utsynsmeldingen som statsråden varslet, vil bli et viktig dokument som kan gi en god retning. Det blir spennende å se på den meldingen når den kommer. Jeg er selvsagt enig i at det er flere kilder til arbeidskraft enn nyutdannet ungdom. Det er viktig at vi både tar i bruk den arbeidskraftreserven som potensielt ligger blant norske innbyggere, og legger til rette for riktige muligheter for også utenlandske arbeidstakere. Jeg var i forrige måned i Grimstad og besøkte to utdannings- og forskningsinstitusjoner som er sentrale rundt den planlagte batterifabrikken til Morrow i Arendal. Universitetet i Agder oppretter et utdanningstilbud innenfor batteriteknologi, og fagskolen i Agder, som starter opp i nye lokaler rett ved universitetet, vil utdanne prosessoperatører til batterifabrikken. Videre etablerer Morrow sitt Battery Research Center inne på campus Grimstad. På den måten oppnår de nettopp den tette koblingen mellom akademia og næringslivet som McKinsey peker på som en suksessfaktor. Dette er ett lokalt eksempel på hvordan utdanningstilbudet bygges godt opp rundt den lokale industrisatsingen. Like fullt er dette tilbudet i seneste laget – utdanningstilbudet bygges parallelt med batterifabrikken. Det er derfor et tydelig behov for enda bedre koordinering mellom industrien, myndighetene og de ulike utdanningsinstitusjonene rundt om i hele Norge. Jeg har ikke tatt til orde for at Norge skal satse på akkurat disse ti mulighetsnæringene som McKinsey peker på, og bare på disse ti, men rapporten er tydelig på at for å lykkes med de næringene vi velger å satse på, må det satses tungt på bl.a. utdanning og forskning samt andre viktige rammebetingelser som tas opp i rapporten. I universitets- og høyskolesektoren må noen områder prioriteres opp på bekostning av andre. Signaler sendes til industriaktører og til våre barn om hva staten ønsker å legge til rette for, og hva staten ikke er interessert i å legge til rette for. I denne salen debatteres oftere de potensielt negative sidene ved industrisatsinger enn behovet for lønnsomme arbeidsplasser og hvordan vi best kan legge til rette for verdiskaping. Det bidrar til usikkerhet for norsk industri og utenlandske aktører som vurderer å etablere seg i Norge. Og som rapporten fra McKinsey viser, må samfunnet stille opp med en storstilt og målrettet satsing på utdanning og forskning for at det skal være attraktivt å etablere seg i de ti mulighetsnæringene. Jeg er derfor nysgjerrig på om statsråden har tydelige signaler å sende til norske og utenlandske aktører om ambisjoner for etablering av flere lønnsomme arbeidsplasser og hvilke konkrete tiltak statsråden og regjeringen vil treffe for å bygge opp relevante utdanningstilbud og etablere relevante forsknings- og utviklingsprogrammer og arenaer.
Tore Vamraak (Høyre), 2022-04-26:
Jeg takker for gode innlegg i debatten. Statsråden har vist forståelse for behovet for flere lønnsomme arbeidsplasser i de næringene som har vært nevnt her. Flere av talerne har tatt til orde for viktigheten av enkeltnæringer, og representanten Grotle har tatt opp viktigheten av å ha tilgang til gode utdanningstilbud i hele landet, der hvor arbeidsplassene ligger, samtidig som utdanningstilbudet holder god kvalitet. Jeg er glad for at statsråden inviterer til en debatt om arbeidskraftsbehovet gjennom utsynsmeldingen. I dette arbeidet vil det være viktig å bygge på prinsippet om lønnsomhet og verdiskaping, som statsråden var inne på. Det er mange ønsker i denne sal om arbeidsplasser ulike steder, men med den knappheten på arbeidskraft, som statsråden har tatt opp, vil vi måtte spørre oss en ekstra gang om vi skal ta oss råd til å skape arbeidsplasser med lavere verdiskaping enn det som det er potensial for. Kompetanse er ikke den eneste faktoren som skal til hvis man ønsker å lykkes med å skape nye, lønnsomme arbeidsplasser. Statsråden pekte på tilgangen til elektrisk kraft som en forutsetning for kraftkrevende industri, slik som batteriproduksjon, og det er helt riktig. Samtidig er det for akkurat denne næringen også pekt på behovet for andre tiltak, slik som bl.a. «single point of contact», for å tiltrekke seg utenlandske investorer. Det er et eksempel på konkrete tiltak som koster lite, og som kan gi Norge bedre muligheter som en verdensledende industrinasjon. Representanten Svelle gjorde et forsøk på å skape et bilde av lav sysselsetting gjennom tiden med regjeringen Solberg. Jeg tror likevel heller at statsråd Borten Moes beskrivelse er riktig, at vi raskere går tom for folk enn vi går tom for penger. Representanten Bjørlo tok opp behovet for å tiltrekke oss spesialistkompetanse fra utlandet. Det vil være nyttig å se nærmere på hvordan vi kan lage en god ordning for tilgang på den kompetansen som vi har bruk for å hente fra utlandet. Og større i antall: Vi må få til en smidig omstilling fra de næringene som avgir arbeidskraft, til de næringene som har behov for arbeidskraft. Noen kan gå rett fra meieri til olje, som statsråden var inne på, men for mange andre vil det være nødvendig å få en etter- og videreutdanning for å få jobb i en annen næring, og vi trenger kompetanse på alle nivåer, som representanten Grøthe var inne på. Så jeg ser fram til både utsynsmeldingen og videre debatter om temaet.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2022-04-26:
Mange av disse spørsmålene kommer jeg til å invitere Stortinget til å være med og tenke rundt i den nevnte utsynsmeldingen. Så vil jeg komme med et par generelle betraktninger. For det første må, etter mitt og regjeringens skjønn, lønnsomhet ligge til grunn for nye næringer i Norge. Vi løser ingenting ved å gjøre ting som ikke lønner seg, eller produsere ting det ikke er kommersiell etterspørsel etter verken i Norge eller på verdensmarkedet. Vi har rike muligheter i dette landet både knyttet til eksisterende næringer og det å bygge videre på og videreutvikle dem og helt sikkert, akkurat som tidligere, knyttet til å utvikle nye teknologier, nye næringer, og så klare å bygge industri og verdiskaping på det. Det er også sånn at det ikke bare er kompetansen det står på. Det er to ting å si om det. For eksempel knyttet til batterifabrikker har jeg fått med meg at en gjennomsnittlig batterifabrikk trenger ca. like mye strøm som Trondheim by. Så før vi har fått gjort noe med den overordnede strømsituasjonen i Norge, tror jeg at den typen etableringer i stor skala kan komme til å bli krevende, med mindre det er noen som bruker betydelig mindre strøm enn man allerede gjør i dag. Det andre er at mye av kunnskapen og kompetansen knyttet til prosess og industri også er genererisk kompetanse. Mange vil kunne si at det i prinsippet er samme sak om man kjører et olje- og gassanlegg eller et meieri, og vi opplever mange ganger at folk går mellom disse ulike næringene. Med andre ord: Dette av og til oppkonstruerte ordskiftet rundt at vi ikke skal holde på med én ting fordi vi skal holde på med noe annet, tror jeg på sett og vis er kunstig, rett og slett fordi at har man god kompetanse og kan det man driver på med innenfor én fagdisiplin, er det selvsagt ikke noe i veien for at man i hvert fall i mange tilfeller kan benytte det innenfor en annen. Så vil jeg minne representanten og salen på det jeg tror blir en av våre store utfordringer framover, og det er rett og slett at den store ligningen skal gå opp. Vi har enorme ambisjoner både innenfor industrivekst og verdiskaping og også knyttet til velferds- og kunnskapsproduksjon. Barnekullene blir mindre framover. Tilgangen på utenlandsk arbeidskraft ser også ut til å bli mindre, og det bringer meg tilbake til starten: Jeg tror vi kommer til å gå tomme for folk i dette landet lenge før vi går tomme for penger.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2022-04-26:
Takk for det som jeg opplever som et godt og konstruktivt ordskifte rundt et viktig tema i denne saken og i denne salen. Jeg har et par sluttkommentarer. La oss først bare tenke litt overordnet rundt McKinsey og McKinsey-rapporten. Det er et anerkjent økonomisk rådgivningsfirma, men det er også et firma som av og til faktisk kan ta feil, så å bruke dem som fasit tror jeg vi skal være forsiktige med. De har bl.a. på sin «track record» strategisk rådgivning for Norske Skog gjennom 1990- og 2000-tallet. De som har fulgt den bedriften, kan jo gjøre seg opp egne meninger om hvor smart det var å selge alt bortsett fra avispapir, akkurat når internett inntok verden. Poenget er at selv om det sikkert var riktig og fornuftig den gangen, hender det at ting blir annerledes enn det man hadde tenkt. Videre synes jeg at tallene det refereres til, også er verdt en refleksjon. 310 mrd. kr i det jeg forstår er bidrag til BNP, leser ikke jeg på noen annen måte enn en omsetning. 310 mrd. kr på 210 000 ansatte er med kjapp hoderegning, og da med forbehold om at jeg har regnet feil, 1,5 mill. kr per hode. Det er ikke et høyt tall. Det er tvert imot, etter mitt skjønn, et ganske lavt tall, som er jeg veldig spørrende til om vi kan legge inn i et samfunnsøkonomisk regnestykke knyttet til de behovene vi har for å skape verdier, for å ivareta en god velferdsutvikling for befolkningen under ett, og for behovene knyttet til finansiering av offentlig sektor spesielt. Endelig: Jeg googlet litt nå og fant ut at i 2019, i hvert fall ifølge Nettavisen, for å være pinlig nøyaktig, var verdiskapingen eller bidraget til statskassen for hver ansatt i olje og gass til sammenlikning 21 mill. kr. Jeg vil anta at i år er det tallet betydelig større. Det skulle ikke forundre meg om det er nærmere et tresifret millionbeløp. Det betyr at hvis denne salen skulle mene at vi ikke til enhver tid allokerer samfunnsressursene der de gir best utbytte til enhver tid, i stort, betyr ikke det noe annet enn et velferdstap for oss alle sammen, færre muligheter til å produsere gode velferdstjenester for oss som bor her, mindre velstand for den samlede befolkningen totalt sett, og lavere konkurranseevne for fedrelandet. Vi er nødt til å klare å forholde oss til disse ulike hensynene under ett. Vi skal gjennomføre et grønt skifte, men vi skal også tjene penger.
Torleik Svelle (Senterpartiet), 2022-04-26:
Det bør være et mål for alle regjeringer å sørge for en bedre og mer arbeidsrelevant utdanning for alle. Det bør selvfølgelig være et mål for alle regjeringer å sørge for at vi har både skoler, yrkesfagutdanning og universiteter over hele landet. Derfor opplever jeg at interpellasjonen som kommer fra Høyre i dag, slår fast mye som jeg ser på som åpenbart. Et mål som vi selvfølgelig er nødt til å jobbe både mer og hardere for å nå, er å få flere jobber i privat sektor som skaper både arbeidsplasser og verdiskaping over hele landet. I regjeringen, i Senterpartiet og Arbeiderpartiet, vet vi at dersom vi skal utvikle sterke lokalsamfunn, sikre utvikling av bedrifter og gode arbeidsplasser over hele landet, ja, da er vi avhengig av sterke fagskoler, yrkesfagutdanning, og universiteter overalt der folk bor, i hele Norge. Vi vet at dette ikke bare er viktig for næringslivet. Dette er også viktig for å sørge for at ungdommer kommer inn i lokale bedrifter. Dette er viktig for at ungdom rundt omkring i landet blir boende så landet holdes levende. Det er også verdt å merke seg at regjeringen, Senterpartiet og Arbeiderpartiet har arvet en krevende sysselsettingskurve fra høyreregjeringen. Jeg har tatt meg friheten til å se på hvordan det gikk med sysselsettingen i privat sektor da Høyre styrte. Det er nemlig sånn at selv om man holder koronaen utenfor, økte andelen som var sysselsatt i offentlig sektor år for år, sett opp mot den private sektoren. Vi i Senterpartiet og Arbeiderpartiet har et mål om å skape flere arbeidsplasser i privat sektor rundt omkring, som både fører til verdiskaping, som skaper liv og lys i husene og skaper aktivitet. Det skal vi greie, men da er gode utdanningstilbud som er der både folk og bedrifter er, en del av nøkkelen. Jeg er trygg på at regjeringen kommer tilbake til Stortinget med en helhetlig og god plan for dette, som Ola nevnte. Jeg håper at vi i den planen kan se på næringslivets behov, og at vi kan se behovet for både etter- og videreutdanning under ett – med et mål om å bygge flere arbeidsplasser i privat sektor, fordi her har regjeringen, Senterpartiet og Arbeiderpartiet, en del å gjøre etter at Høyre har styrt i åtte år.
Maren Grøthe (Senterpartiet), 2022-04-26:
Formålet med utdanningstilbudet vårt er todelt. Først og fremst skal vi gi både barn, unge og voksne de verktøyene de trenger for å greie seg videre i livet, og deretter skal vi sikre at både næringslivet vårt og offentlig sektor har den kompetansen de trenger i framtiden. Det krever en satsing på både utdanningstilbudet og næringsutvikling i hele landet som er bredere og bedre enn det den forrige regjeringen noen gang hadde. Skal vi utdanne den kompetansen som framtidens arbeidsliv trenger, må både utdanning, videreutdanning og omstilling av kompetanse bli enklere å gjennomføre, uavhengig av livssituasjon eller bosted. I tillegg er det slik som representanten og interpellanten også tar opp: Det er ulike behov i ulike regioner. Derfor er Hurdalsplattformens mål om en storsatsing på desentral og fleksibel utdanning viktig i dette arbeidet. I tillegg er også den satsingen vi nå ser på studiesenter, helt sentral, for de er nettopp det som interpellanten tar opp, nemlig utdanning tilpasset næringslivet og de ulike kompetansebehovene lokalt. NHO estimerer også at fagskolekompetanse og fagarbeidere blir enda viktigere for næringslivet i årene framover. Utdanningen av morgendagens fagarbeidere starter tidlig. Da kan ikke utdanningslivet vårt bare forberede elevene på en akademisk karriere, vi må også i større grad anerkjenne praktiske ferdigheter tidlig. Derfor er jeg glad for at regjeringen er tydelig på at vi nå skal gjennomføre en ungdomsskolereform og anerkjenne dette tidlig i skoleløpet, noe som også skal legge til rette for en større yrkesfagsatsing i tiden framover. At vi også styrker tilbudene på fagskolene, blir kjempeviktig. Senterpartiet har over tid vært opptatt av deres rolle som en viktig utdanningsaktør og en viktig byggestein for fagarbeiderne våre. Der trenger vi flere grep i årene framover. Totalt sett er næringslivets behov sentralt i alle beslutninger som vi tar i utdanningspolitikken. Derfor er jeg også glad for at statsråden tar opp utsynsmeldingen, for den vil bli en viktig rettesnor, og den vil bli en viktig ramme for dette arbeidet framover.
Anna Molberg (Høyre), 2022-04-26:
La meg få takke statsråden for svaret. Det er veldig betryggende å høre at vi deler de samme bekymringene når det gjelder utenforskap hos unge mennesker. Men jeg blir også litt skuffet når jeg hører statsråden, for her trekkes det fram en god del problemstillinger som vi er helt enig i, men jeg kan ikke se at det loves noen samlet strategi eller plan for hvordan man skal ta fatt på den enorme oppgaven dette tross alt er. Flere av tiltakene i den forrige stortingsmeldingen som ble trukket tilbake, er også nevnt i Hurdalsplattformen. Det gjelder f.eks. bedre samordning mellom etatene og at man vil gjøre det lettere å kombinere trygd og arbeid. Hva er status på dette i dag? Vil det komme noe snart? Hurdalsplattformen nevner også at Nav skal bedrive oppsøkende virksomhet for unge under 30 år som står utenfor arbeidslivet. Det er veldig bra, men hva menes egentlig med dette? Har regjeringen en plan for hvordan denne oppsøkende virksomheten skal organiseres og utformes i praksis? De av oss som har fulgt regjeringens arbeidslivspolitikk de siste månedene, ser hva prioriteringene har vært. Dessverre er det foreløpig litt lite å spore når det gjelder inkludering. Dagens arbeidslivspolitikk handler først og fremst om å gi fagforeninger søksmålsrett på vegne av arbeidstakere som ikke har samtykket til det. Den handler om å innføre ganske inngripende innstramminger og forbud mot innleid arbeidskraft. Den handler om å begrense adgangen til midlertidig ansettelse, selv om vi ikke har sett noen økning i bruken av det, og den handler også om å lovfeste retten til heltid, noe bl.a. KS sier ikke har noen dokumentert effekt. Denne arbeidslivspolitikken dreier seg med andre ord om å finne nye og kontroversielle løsninger som ikke står i forhold til de problemene man forsøker å løse. De virkelige problemene handler om at antall unge uføre er historisk høyt, og det er foreløpig ikke berørt i regjeringens arbeid. Det haster å levere politikk på dette området, og den forrige regjeringen leverte en 160 sider lang blekke med politikk, som nå ligger i en skuff. Så da er det bare å forvente at regjeringen begynner å ta tak i temaet, slik at vi kommer i gang med et viktig arbeid.
Anna Molberg (Høyre), 2022-04-26:
Da vil jeg benytte anledningen til å takke alle sammen, inkludert statsråden og gode kollegaer blant representantene, for en god debatt. Jeg registrerer at representanten Vereide sier at regjeringen har byttet ut ABE-reformen med en tillitsreform, men jeg kan kanskje minne representanten om at ABE-reformen lever i beste velgående. Det viktigste vi kan gjøre, er å løse små problemer før de vokser seg mye større, og vi må gjøre det som er nødvendig for å unngå at unge mennesker ender opp på uføretrygd når de egentlig kunne fått hjelp. Høyre vil veldig gjerne bidra til å diskutere nye tiltak som kan være med på å stanse denne utviklingen. For eksempel kan vi tenke nytt rundt oppfølgningen av unge uføre. Vanligvis blir man overlatt til seg selv når man når uførestatusen. Kanskje bør myndighetene i mye større grad ha en oppfølgingsplikt etter en viss tid? Kanskje bør vi også se på om det i det hele tatt skal være adgang til å oppnå uføretrygd i ung alder, med mindre det ikke er helt åpenbart at man skal ha det? Vi bør også se på om helsejustert lønn kan være en måte å få flere uføretrygdede ut i delvis jobb. I dag er det for få som har gradert uføretrygd. Det handler om at det forventes at man yter 100 pst. de timene man er forpliktet til å jobbe. Kanskje bør man heller få betalt for hvor produktiv man er, og da blir terskelen for å kombinere jobb og trygd lavere. Inkluderingsdugnaden, som den borgerlige regjeringen satte i gang, var et av våre viktigste prosjekter, og mye ble gjort på åtte år. Vi økte bruken av lønnstilskudd, slik at bedriftene tok inn flere mennesker med hull i cv-en. Vi fikk på plass over 2 700 flere VTA-plasser. Vi bevilget penger til 7 000 flere tiltaksplasser i fjor, der unge skulle være en prioritert gruppe. Rent politisk høres dette kanskje ut som tall, men i praksis er dette mennesker. Det er 2 700 flere VTA-plasser og 2 700 flere mennesker som blir inkludert i arbeidslivet, og som tidligere sto utenfor. Jeg håper denne debatten kan ha vært et bidrag til å sette temaet om utenforskap på agendaen, og at det nå vil være et mye mer prioritert område for regjeringen i tiden framover. Men det sier jeg tusen takk.
Marte Mjøs Persen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Jeg må si at jeg er litt overrasket over interpellantens utgangspunkt om at en ikke er i gang med noe arbeid. Jeg mener at representanter i denne sal kanskje da snakker litt mot sitt eget vitende, for det er et bredt arbeid knyttet til å få flere unge i arbeid. Så er det klart at det er en bekymring jeg oppfatter at vi deler i denne debatten, nemlig at det er et rekordhøyt antall unge som er blitt uføre – og det tallet doblet seg på den forrige regjeringens vakt – og det er alvorlig. Vi er nødt til å gjøre noe med det. I Hurdalserklæringen er vi tydelig på at flere unge mennesker skal få en sjanse i arbeidslivet, og det er viktig å få de unge som i dag mottar passive trygdeytelser, over i aktivitet der det er mulig. Derfor vil vi innføre en aktivitetsreform som skal bidra til at nye mottakere av arbeidsavklaringspenger og uføretrygd får bedre muligheter til å kunne kombinere trygd og arbeid, og det er viktig å sørge for at de som bare kan jobbe litt, også får en mulighet til å delta i arbeidslivet. Men så har jeg også lyst til å komme med en liten refleksjon. Når man snakker om dette utenforskapet, som er blitt nevnt flere ganger fra interpellantens side, snakker vi i realiteten om en veldig sammensatt gruppe med veldig komplekse problemstillinger. Der har denne regjeringen f.eks. styrket innsatsen knyttet til varig tilrettelagt arbeid, som gjelder en del av dem vi snakker om. Vi har også ønsket og ikke minst satt i verk arbeid for bedre samhandling, der Arbeids- og velferdsdirektoratet, Direktoratet for høyere utdanning og kompetanse og Integrerings- og mangfoldsdirektoratet jobber med et felles oppdrag, med mål om å utvikle både effektive og gode utdannings- og opplæringstjenester for ledige, permitterte og utsatte grupper på arbeidsmarkedet. Når vi snakker om at dette er unge mennesker, legger vi også vekt på at flere skal kunne gjennomføre fag- og yrkesopplæring. Da henger dette med seriøsitet i arbeidslivet tett sammen med det. Det er en av de viktigste grunnene til at vi ønsker å stramme inn kampen mot sosial dumping: nettopp at vi skal gjøre det attraktivt for unge mennesker å satse på en fagopplæring og delta i yrkeslivet, og at de skal oppleve det som en god erfaring. Så jeg mener at her er det viktig at vi har tilpassede utdannings- og opplæringstjenester, der vi har modeller som tar høyde for at mange av disse ungdommene trenger tett og god oppfølging, og at de på veien får med seg veiledning av en styrket Nav-tjeneste.
Marte Mjøs Persen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Jeg vil gjerne også takke for en interpellasjonsdebatt som tar opp viktige temaer i vårt velferdssamfunn. Jeg deler bekymringen til interpellanten og mange av representantene som har hatt ordet, for noen av de utviklingstrekkene som vi har sett gjennom de siste årene, bl.a. en økning i antall unge uføretrygdede. Samtidig er det utfordringer som jeg raskt vil ta tak i, både i egen sektor og i samarbeid med andre. Så tror jeg at vi er ganske enige om mye, og jeg har lyst til å være litt raus og ikke frata noen det som man faktisk har gjort noe med. Der ble det fra interpellantens side nå ramset opp noen styrkinger som jeg synes er bra. Så vil jeg påpeke at denne regjeringen har fulgt opp en del av det med ytterligere styrkinger, f.eks. på VTA-plasser og på noe annet som jeg mener er veldig viktig, nemlig styrking av arbeidsmarkedstiltak, som nettopp handler om å kunne gi kompetanse og muligheter i arbeidslivet til dem som står utenfor. Vi er nemlig enige om at landet vårt må utnytte sine ressurser, og det gjelder også arbeidskraften: Flere må få mulighet til å jobbe. Derfor er jeg også glad for å representere et parti som sier at arbeid til alle er jobb nummer én, ikke bare å gi arbeid til flere. Fellesskapet må stille opp med aktive tiltak for å hjelpe folk i arbeid. Som det framgår av min innledning, har regjeringen lagt opp til en lang rekke konkrete og kraftfulle grep for å bidra til at flere kan inkluderes i arbeidslivet. Det er særlig viktig at unge ikke skyves ut av arbeidsmarkedet, men får den støtten de trenger for å komme i jobb. Unge har potensielt et langt arbeidsliv foran seg, og tapet er derfor stort både for den enkelte – som også er blitt framhevet i denne debatten – og for samfunnet dersom personer allerede fra ung alder blir stående utenfor arbeidslivet. Derfor er det bekymringsfullt at den forrige regjeringen svekket Nav hvert år i budsjettene. Vi styrker Nav for å gi den oppfølgingen som de trenger. Folk med nedsatt funksjonsevne og helsemessige utfordringer skal møte et arbeidsliv som inkluderer og tilbyr nødvendig tilrettelegging. Arbeidsinnvandrere og flyktninger skal få bidra med sine ressurser, og det skal nå også legges til rette for at fordrevne fra Ukraina skal få delta i arbeid og aktivitet så raskt som mulig. Dette vil foregå i tett samarbeid mellom kommuner, Arbeids- og velferdsetaten og arbeidslivets parter. Det er dypt bekymringsfullt at en stor andel i yrkesaktiv alder står utenfor arbeidslivet av kompetansemessige eller helsemessige årsaker. Dette er en stor felles utfordring som krever at vi i tiden framover utvikler gode verktøy og tiltak som kan ivareta den enkeltes helhetlige behov for bistand. Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med konkrete forslag til dette i de årlige budsjettene.
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2022-04-26:
Det kan aldri bli understreket nok: Arbeid til flere er vår viktigste jobb. Derfor er jeg veldig glad for vårt nylige vedtak i Stortinget om tettere og varig oppfølging av flere med funksjonsnedsettelse, som vil forsøke seg i det ordinære arbeidslivet. Det vil bety en stor forskjell i manges liv. Men fortsatt står hundretusener utenfor, banker på og vil bidra. Derfor må vi ta flere grep. Inkluderingsdugnaden må tilbake på sporet. På Høyres vakt var sosial bærekraft og inkludering en viktig prioritet og senest i fjor la vi fram utenforskapsmeldingen, med mange konkrete tiltak. Målet var å bidra til et økt mangfold av tilbud og tiltak for de menneskene som står utenfor. Så kom Arbeiderpartiet og Senterpartiet i regjering og trakk tilbake – ikke bare meldingen, men også tiltakene. Det var tydelig at nå skulle man heller bruke de store pengene på å reversere. Kampen mot seriøse bedrifter som hjelper folk i jobb, og symbolpolitikk har blitt viktigere enn å levere tiltak for de mange som står utenfor. Tydeligst kom dette fram i budsjettet, med flere usosiale kutt innrettet mot dem som jobber hardt for å få en tilknytning til arbeidslivet: Man bremset satsingen på tolketjenesten, hvor Nav bare i fjor manglet tolk i 5 300 oppdrag, og som vi vet er avgjørende for at mange skal kunne arbeide. Man la ned forsøket som skulle bidra til at flere av Navs brukere får gjennomført tilrettelagt videregående opplæring og komme seg i jobb. Man kuttet i tilgjengeligheten på gjeldsrådgivningen for dem som ønsker å få orden på økonomien, bekymringene og livet og få seg en jobb. Den nye regjeringen har fått en treg start på sin innsats for dem som står utenfor, men vi skal være positive, og vi skal se framover. Jeg håper denne debatten kan være startskuddet, hvor regjeringen virkelig sveiver motoren i gang og legger ut på veien med nye tiltak. Nå kommer det snart en ny mulighet for Stortinget. Vi har fra Høyre lagt fram et eget representantforslag om sosialt entreprenørskap, som følger opp utenforskapsmeldingen – og som vi håper regjeringspartiene vil imøtekomme med åpent sinn. Skal vi bidra til å få flere i arbeid og aktivitet, må vi i større grad tenke skreddersøm som passer den enkeltes behov, framfor gruppetenking og A4-løsninger. Da trenger vi frivillige organisasjoner og sosiale entreprenører som kan være med og bidra og trekke lasset. Høyre ser fram til jobben videre, slik at vi sammen kan nå vårt felles mål om at ingen skal bli stående igjen. Arbeid til flere er vår viktigste jobb.
Ingvild Wetrhus Thorsvik (Venstre), 2022-02-15:
På vegne av representantene Abid Raja, Guri Melby og meg selv har jeg gleden av å legge fram representantforslag om å styrke undervisningskvaliteten for studenter under pandemien og følge opp studenters studieprogresjon og undervisningstilbud.
Per Vidar Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2022-02-15:
Landbruket er en av Norges aller viktigste næringer. Ikke bare er det Norges mest desentraliserte – landbruket produserer det som, når det kommer til stykket, er det aller viktigste for en nasjon. Landbruket stiller opp for oss, med sunn, trygg og god mat og drikke på bordet i alle norske hjem. Nå må vi stille opp for dem. Høye strømpriser krever raske og kontante politiske svar. Derfor har Støre-regjeringen i løpet av et par måneder bevilget 14 mrd. norske kroner for å redusere strømregningene i Norge. Om lag en halv milliard av dem vil vi i Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV bruke på å redusere strømutgiftene for landbruket. Selvsagt haster det med å få pengene utbetalt raskt. Derfor har regjeringen lagt fram denne proposisjonen på kort tid, og det er på sin plass å takke en samlet komité for en meget rask behandling i saken. Det har vært viktig for å sikre rask utbetaling før strømregningene forfaller til betaling for gårdsbruk rundt om i hele Norge. 500 mill. kr vil forhåpentligvis redde like mange tomater, agurker, salater, krydderplanter og blomster – vekster som dyrkes fram av det aller mest kraftkrevende landbruket nå om vinteren. Arbeiderpartiet er også svært tilfreds med at vi finner en ordning for 29 000 husstander som sto i fare for å falle mellom alle kompensasjonsordninger for økte strømpriser. Det er politikk for vanlige folk. La oss heve blikket. Ettersom Kristelig Folkeparti ikke har plass i næringskomiteen, faller det på oss andre å krydre debatten med et bibelsitat eller to. I Egypt forutså Josef sju magre år etter sju fete. I 2013 fikk vi i Norge i stedet Høyre og Fremskrittspartiet. Mens Herren mente at sju magre år fikk holde i Egypt, plusset regjeringen Solberg på med enda et magert jordbruksoppgjør her i Norge. Resultatet vises godt både i offisielle statistikker og i bygder rundt om i hele Norge. I fjor ble det lagt ned tolv gårdsbruk hver eneste uke. Det utgjør nesten 2/1/2 hver bidige dag hele året igjennom. Om Herren fikk nok etter åtte års blå-blå landbrukspolitikk, vites ikke, men sikkert er det i hvert fall at velgerne i Norge sa tydelig fra i stortingsvalget. Da ble Høyre og Fremskrittspartiet valgets store tapere, mens Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV fikk flertall på Stortinget. Det flertallet forplikter. Samfunnsendring skjer ikke over natten. Samfunnsendring skjer ved å legge stein på stein. I desember i fjor la Arbeiderpartiet og Senterpartiet en viktig stein for landbruket i tilleggsoppgjøret på 754 mill. kr. I dag legger vi, sammen med SV, en ny, viktig stein, og til sommeren skal vi legge enda en viktig stein for norsk landbruk. Vårt mål er å legge ned så mange steiner at vi i løpet av stortingsperioden har bygd et sterkt fundament for vekst og optimisme i norsk landbruk. Vårt mål er et fundament som er så sterkt at det til og med tåler Herrens vrede, eller kanskje til og med et nytt blå-blått flertall. Det trenger norsk landbruk, og det trenger alle vi andre som vil ha levende bygder og trygg og sunn norsk mat på bordet. Nå er det vanlige folk sin tur rundt om i hele landet som vi er så glad i.
Per Vidar Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2022-02-15:
Debatten begynner å gå inn for landing. Det er kanskje to ting jeg kommer til å huske best. Det første er den manglende rollen Høyre har tatt i en så viktig sak for landbruket. De har ikke tegnet seg i debatten, og de er ikke engang til stede i salen når vi diskuterer en så viktig sak. Det andre er at mange representanter, når de tar ordet i debatten, snakker om helt andre ting enn landbrukets behov. Både Høyre og Fremskrittspartiet har kanskje som et litt underliggende premiss at det er en slags særordning som nå vedtas for landbruket. Det premisset er helt riktig. Det er en særfordel landbruket nå får, og det er ikke tilfeldig. Det er også helt nødvendig. For å vise til det representanten Knag Fylkesnes har sagt tidligere i debatten: Landbruket skiller seg ut fra alt annet næringsliv ved at det er en svært regulert næring, der den enkelte bonde i svært liten grad har mulighet til å kompensere for økte priser på innsatsfaktorer med prisøkning på egne produkter. Det andre poenget er at marginene for landbruket generelt i Norge er svært presset etter åtte år med Høyre og Fremskrittspartiet. Det har vært avgjørende for at regjeringen Støre nå har fått vedtatt en egen strømpakke for landbruket. Det mener vi er et nødvendig håndslag til gårdbrukere rundt om i landet. For å avslutte med selvforsyning: Vi er nå på vinteren, og den delen av landbruket som produserer veksthusprodukter, har nå svært høye priser. Hvis vi ikke skulle ha kommet dem i møte, hadde vi helt sikkert fått ganske kontante konsekvenser med tanke på selvforsyning av viktige produkter for Norge nå på vinteren. Derfor er jeg svært fornøyd og tilfreds med at regjeringen på kort tid har klart å komme med en god ordning der det ikke er noe makstak for frukt og grønt. Det er bra politikk, det er helt riktig, og jeg er glad for at det blir vedtatt i salen i dag.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2022-02-15:
Det var eigentleg forventa at denne debatten kom til å skli litt ut, og at det ikkje kom til å handle berre om det saka eigentleg gjeld. Det er ikkje rart heller – vi er i ei tid der straumprisane er ekstreme, og folk er sjølvsagt òg opptekne av næringslivet elles, ikkje berre av landbruket og av veksthusnæringa, som denne saka faktisk gjeld. Men eg har lyst til å pense litt inn på dette med kva slags forståing vi har av matproduksjon i dette landet, og på kor ulik forståinga er i forskjellige parti, og kor stor betydning det vil ha for korleis det går med landbruket framover. Her står det representantar for parti som elles ikkje bekymrar seg så mykje for norsk landbruk, men er frykteleg bekymra her i salen i dag. Det er fint, men det er jo ikkje innretninga på støtteordningar som skal gå mot ekstraordinære utgifter i enkelte år, som vil vere avgjerande for korleis det går med landbruksnæringa over tid: Det er den faste landbrukspolitikken til eit parti og til stortingsfleirtalet. Der har det vore grunn til bekymring i åtte år før oss. Vi har tenkt å ha ei anna vending på det, og då kjem dette med å gje ei straumstøtteordning til landbruket og veksthusnæringa som òg blir forstått av hushald – av folk, rett og slett – rundt om i landet. Det er sjølvsagt ein viktig del av å lage ei straumstøtteordning som landbruket òg er fornøgd med. Det er viktig at det er gode tak, f.eks. at taket for landbruket er løfta i forhold til hushalda. Men at ordninga elles er forståeleg og til å kjenne att for folk flest, trur eg berre er positivt, òg for landbruket. Det har vi vore opptekne av. Representanten Bjørlo er inne på at det er rart at ikkje vi i regjeringspartia og SV forstår at det er dei same resonnementa som gjeld for andre næringar som for landbruket, når det gjeld straumstøtte. Då er det viktig å minne om at landbruket er den einaste delen av næringslivet der ein i stor grad er omfatta av statleg prisregulering, med stortingsbehandling i tillegg, og som står utanfor EØS. Eg er heilt sikker på at regjeringa gjer vurderingar av andre næringar opp mot internasjonale avtalar og kva som er mogleg der, og at ein kjem tilbake til det i andre samanhengar. Men denne saka gjeld trass i alt straumstøtte for landbruket og veksthusnæringa. Eg er særs glad for at Stortinget no stemmer for dei ordningane som er føreslåtte, slik at regjeringa kan gjere det dei lova, nemleg å gjere så godt dei kan for å få ut utbetalingar allereie i løpet av denne månaden. Det er bra for desse næringane.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2022-02-15:
Poenget med alle strømkompensasjonsordningene er å avlaste unormalt høye kostnader, først for husholdningene, og nå for bl.a. jordbruket, men bare for en del av jordbruket, har regjeringen bestemt, altså de som benytter strøm. De som benytter gass til oppvarming, får ingenting, på tross av at de opplever en like stor kostnadsøkning på grunn av svært høye gasspriser. Da faller litt av argumentasjonen bort, nemlig det å kompensere høye kostnader. På toppen av det hele har regjeringen innført en ny, egen avgift for de i veksthusnæringen som benytter gass til oppvarming. Vil statsråden vedgå at tidspunktet for denne nye Senterparti-avgiften fra 1. januar i år i beste fall ikke var helt optimal?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2022-02-15:
Det er fint at primærprodusentene får støtte, og det er fint at veksthusene som benytter strøm til oppvarming, får støtte. Men det er vanskelig for oss å forstå at denne regjeringen drar beina etter seg og utelater en rekke aktører fra ordningene de har lagt fram. For mange av de bedriftene og næringene som bør ligge en landbruksministers hjerte nært, f.eks. næringsmiddelindustrien, hadde en slik strømstøtte hjulpet enormt, f.eks. for Stangeland Mølle, som jeg nevnte i mitt innlegg. Men de møter en stengt dør hos regjeringen. Så svarer Borch til Westgaard-Halle at man skal se det an. Man venter kanskje på nye medieoppslag før regjeringen tar grep. I hvert fall sier statsråden at det kanskje kommer noe i framtiden. Hva må til for at regjeringen går fra ord til handling og faktisk vurderer dette på nytt og gjør tiltak? Hvor mange eksempler fra næringslivet trenger man før man iverksetter kraftfulle tiltak?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2022-02-15:
Jeg vet ikke om det er riktig som Jenny Klinge sa, at debatten har sklidd litt ut, men det har i alle fall blitt en litt rar debatt, fordi representant etter representant fra regjeringspartiene har brukt sine siste innlegg til å fortelle at vi fra opposisjonen ikke har snakket om landbruket i denne debatten, at vi ikke fremmer forslag som omhandler landbruket. Da lurer jeg på om en har lest innstillingen vi i dag behandler. Fremskrittspartiet fremmer tre forslag. Det ene er et forslag om at bedrifter skal kompenseres på lik linje med husholdninger. Så peker vi spesielt på næringsmiddelindustrien, som er en næring som sliter tungt med økte strømkostnader, i tillegg til en rekke andre økte kostnader, at de skal få en strømstøtteordning på lik linje med husholdningene. Så har vi foreslått at den CO 2 -avgiften som Arbeiderpartiet og Senterpartiet innførte fra 1. januar for veksthusnæringen, i det minste må utsettes. Det finnes ikke et dårligere tidspunkt å innføre en CO 2 -avgift på enn fra og med årsskiftet i år – med de høye gassprisene som denne næringen lever med. Det tredje er at man også skal få på plass en kompensasjonsordning for dem som benytter gass. Og husk da på at en del av de veksthusene som i dag benytte gass, ønsker å gå over til strømnettet, men får ikke lov til det fordi strømnettet allerede er for tungt belastet. Staten sier nei takk, dere får ikke gå over til strømnettet, dere må være igjen på gass – og likevel får man ikke kompensert de økningene i gassprisen som har vært de siste årene. Det har skjedd en enorm økning i prisen på gass. Og så sier man at disse forslagene ikke handler om landbruket! Hvor er man i debatten da? De forslagene som Knag Fylkesnes etterlyste, det er disse tre forslagene, men sjelden har uttrykket «opp som en bjørn ned som en skinnfell» vært mer passende. Man har utsatt fristen i komiteen flere ganger for at SV skulle få tid til å forhandle med regjeringen, og hva er utfallet? Det er akkurat det samme som regjeringen foreslo i sin proposisjon, nøyaktig det samme. Ikke en eneste substansiell endring fikk SV til i forhandling med regjeringspartiene. Så kan man jo lure på om det er landbruksministeren eller finansministeren som er proppen i systemet for at SV ikke fikk det til. Noen har iallfall stoppet det. Men da å komme og etterlyse forslag som allerede er fremmet i innstillingen, det blir for hult.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2022-02-15:
Det er jo illustrerande at høgresida gøymer seg i denne debatten og vil snakke om alt anna enn norsk jordbruk. Det er mange gode poeng, men vi snakkar no om norsk jordbruk og den akutte krisa som er, ikkje berre på straum, men på mange innsatsfaktorar. I merknadene gjev Stortinget fleirtalet klar beskjed – nokre parti glimrar med sitt fråvere i dei merknadene – til regjeringa om å følgje den situasjonen ein no er i i jordbruket. SVs utgangspunkt er at vi har ingen bønder å miste i vår, vi har ingen produksjon å tape. Dersom vi ser tendensar til at den dyrtida vi er inne i no, fører til det, må ein ta grep. Førebur statsråden og regjeringa no tiltak som er nødvendige, og er det noko som ein har kome meir i djupna av sidan sist denne saka var oppe?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2022-02-15:
Eg tenkte eg skulle ta opp tre ting som er komne opp i debatten. Eg trur innlegget til Carl I. Hagen er eit greitt utgangspunkt. Framstegspartiet tar til orde for at ein skal ha den same modellen for straumstøtte for ulike delar av samfunnet. Da vil eg berre oppklare ein veldig viktig forskjell når det gjeld jordbruket. Inntekta til bonden blir avtalt gjennom jordbruksavtalen, mens inntekta til lønsmottakarar blir avtalt gjennom lønsforhandlingar – da famnar ein prisaukar i samfunnet, sånn at ein får ei lønsutvikling som er høgare enn prisutviklinga. For jordbruket er situasjonen ein annan. Der blir inntekta fastsett i avtalen, og når grunnlaget for inntekta blir endra, kan ein ikkje operere med den same modellen som for andre delar av samfunnet. Da må ein gå tilbake til avtalen og sjå kva straumutgangspunktet var der, kva som var den tekniske straumprisen i avtalen, og det som låg til grunn for avtalen. Det er det ein skal kompensere da. Ein kan ikkje seie at det skal vere akkurat same modell uansett samfunnssektor. Da har ein misforstått den avtalen som jordbruket tar utgangspunkt i for inntekt. Det er det som gjer denne saka komplisert. Det vi snakkar om her, er straumstøtte for desember, januar, februar og mars. SV meiner at når ein skal gjere opp totalkalkylen for differansen mellom avtalen og dei auka utgiftene som bøndene no har fått, må ein sjå på heile perioden som avtalen inngår i, dei forpliktingane som staten har gått inn i, ikkje berre på eit utval av nokre månader. For jordbruket har ei fastsetjing av inntekt som er heilt annleis enn andre delar av samfunnet, med nokre unntak. Til dei som tar til orde for ei lågare grense: Det tok vi også til orde for, men vi meiner at ein kjem tilbake til det når ein skal gjere opp for differansen mellom inntekt og faktisk pris. Når det gjeld sjølvforsyning, meiner vi i SV at vi har forhandla godt med regjeringa, og at vi også må snakke om ei regional sjølvforsyning, altså at lønsveksten og tettinga av lønsforskjellen, inntektsforskjellen mellom bønder og andre grupper i samfunnet, skal vere uavhengig av bruksstørrelse, landsdel og type produksjon, nettopp for å sikre at det ikkje berre er nasjonal sjølvforsyning, men også regional sjølvforsyning. I Nord-Noreg blir matproduksjonen svekt samtidig som aktiviteten på militær side aukar. Det svekkjer sikkerheita generelt. Så vil eg berre seie at dei som i denne saka tar til orde for andre saker og omtrent ikkje nemner jordbruket med eitt ord, enda ikkje har innsett alvoret i situasjonen.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2022-02-15:
Eg ville forvente at det var mykje meir trykk på landbruksdelen frå opposisjonen, at dei no såg sitt snitt til å vaske av seg åtte år og kome skikkelig på hogget igjen ved å ta på alvor den situasjonen jordbruket er i, men dei har heller nytta anledninga til å snakke om heilt andre ting, som eg gjerne vil diskutere, men då i forbindelse med ei sak som omhandlar det. Det er ei form for «whataboutism»: Men kva med det, då? Kva med den næringa? Kom med forslaga, seier eg. Dette skal vi i SV glatt diskutere. Det viser vel eigentleg at høgresida ikkje er i kontakt med det omlandet som jordbruket utgjer, og det skuffar meg at ein ikkje tar på alvor den situasjonen ein står i. Når det gjeld straum generelt, bad Stortinget i fjor den førre regjeringa om å kome med forslag som skulle møte den krisa vi stod i. Ingenting skjedde. Det er status, og vi balar med det no og prøver å gjere det beste ut av det.
Marie Sneve Martinussen (Rødt), 2022-02-15:
For et par uker siden leste jeg en nyhet som gjorde at jeg kanskje tenkte at vi ikke trengte denne debatten i Stortinget, for da gikk NorgesGruppen og Reitangruppen ut og sa at prisene bl.a. på melk og smør måtte opp, og fra 1. februar har prisene på melk og smør for oss forbrukere økt med ca. 17 pst. Begrunnelsen til NorgesGruppen og Reitangruppen var bl.a. økte strømpriser. Da kunne man naivt nok tenke at det skulle dekke bøndenes økte strømpriser. Det er aldri lurt å være naiv, for det er så klart ikke tilfellet. Fra 1. januar får faktisk norske bønder mindre betalt for melken enn de gjorde før. Så mitt spørsmål – kanskje litt på siden av dagens debatt, men likevel viktige når vi snakker om å bruke fellesskapets midler til å støtte bøndene – er om statsråden er bekymret for maktforholdene i verdikjeden, som kan ende opp med at det vi forbrukere betaler ekstra, ikke havner hos bøndene, men havner hos de store dagligvarekjedene og noen av Norges rikeste mennesker.
Marie Sneve Martinussen (Rødt), 2022-02-15:
I et svar på et skriftlig spørsmål fra Rødt om støtten til solcellepaneler uttaler statsråden følgende: «Enova sin rolle er å være et viktig virkemiddel for å bidra til teknologiutvikling og tidlig markedsintroduksjon. Støtte fra Enova skal avlaste risiko og kostnader for de som er først ute med å teste nye løsninger.» Det betyr, slik jeg leser det, at helt vanlige husholdninger som skal gjøre helt vanlige og ikke avanserte oppgraderinger, ikke nyter godt av disse støtteordningene. Da er mitt spørsmål: Er statsråden enig med Rødt i at det at bare et fåtall kan nyte godt av Enovas støtteordninger, svekker oppslutningen om klimamålene? Og i så fall: Leter man etter andre støtteordninger eller andre måter for å gi folk støtte til det som er litt mindre nye og spennende løsninger, men som faktisk både kan kutte strømregning og spare strøm, som statsråden helt riktig har sagt er nyttig både for den enkelte og for samfunnet, uten at det kanskje er de helt nye, revolusjonerende teknologiene man støtter?