Erna Solberg (Høyre), 2003-11-21:
Jeg håper også at vi kan få en fruktbar dialog om dette temaet, for dette er et tema som et bredt flertall på Stortinget har vært opptatt av, og som også ble grundig tatt opp i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 17 for 2000-2001 våren 2001, også basert på et Dokument nr. 8-forslag knyttet til særlig de angjeldende, nevnte kvinners situasjon og enkeltsaker som hadde vært. Regjeringen har satt i gang en rekke tiltak for å synliggjøre at forfølgelse på grunn av kjønn danner grunnlag for asyl i Norge. Det er ingen tvil om at forfølgelse på bakgrunn av kjønn danner grunnlag for asyl, men det er helt åpenbart at det har vært behov for i sterkere grad å synliggjøre dette som forfølgelsesgrunn. Jeg har altså sendt på høring forslag til endringer i asylsaksbehandlingsreglene for å synliggjøre dette samt foreslått nye forskriftsbestemmelser som utfyller flyktningdefinisjonen i Flyktningkonvensjonen av 1951. Regjeringen har nedsatt et lovutvalg som skal gjennomgå utlendingsloven og fremme forslag om én eller flere nye lover på området. Det ligger i utvalgets mandat å ivareta likestilling i utlendingslovgivningen. Utvalget skal vurdere hvorvidt det er behov for å styrke kvinners rettsstilling, f.eks. i forbindelse med søknad om asyl eller opphold på annet grunnlag. I tillegg har jeg, som også interpellanten har referert til, fått gjennomført et forskningsoppdrag som vurderer grensegangen mellom asyl og oppholdstillatelse på humanitært grunnlag i Norge. En del av det prosjektet er en vurdering av hvordan regelverket og praksis slår ut for asylsøkere som påberoper seg kjønnsbasert forfølgelse. La meg si noen ord om kjønnsbasert forfølgelse som definisjoner – det er mye juss i utlendingslovgivningen. Kjønnsbasert forfølgelse er en betegnelse på at noen blir forfulgt på grunnlag av sitt kjønn. Begrepet «kjønnsbasert forfølgelse» er et hjelpebegrep som ofte brukes for å beskrive selve forfølgelsen, og hva som er årsaken til forfølgelsen, det vil si konvensjonsgrunnene. Måten selve forfølgelsen skjer på, kan være motivert ut fra offerets kjønn. Et eksempel på dette er seksualisert vold, f.eks. voldtekt, kjønnslemlestelse eller tvangssterilisering. Videre kan årsaken til at søkerne blir forfulgt, bero på søkerens kjønn. Et eksempel på dette kan være at kvinner risikerer alvorligere diskriminering enn menn fordi de er kvinner. Både kvinner og menn kan bli utsatt for denne typen forfølgelse. Det er viktig å si at dette ikke er kvinneforfølgelse. Det er kjønnsbasert forfølgelse. Eksempler på forfølgelse kan være forfølgelse på grunn av seksuell orientering, vold i hjemmet, kjønnslemlestelse, brudebrenning, æresdrap, tvangsekteskap, tvangsprostitusjon, tvangssterilisering, tvangsabortering og menneskehandel. Denne listen er altså ikke uttømmende. Det finnes flere former for forfølgelse som kan komme innunder definisjonen «kjønnsbasert forfølgelse». Det må vurderes konkret hva som er forfølgelse i flyktningkonvensjonens forstand. Det er riktig at mennesker som risikerer forfølgelse på grunn av sitt kjønn eller sin seksuelle orientering, kan anerkjennes som flyktning og dermed få asyl i Norge. Flyktningkonvensjonen åpner for dette. Med virkning fra 15. januar 1998 har dette også vært praksis i Norge. Justisdepartementet endret praksis ved retningslinjer av 13. januar 1998. Samtidig instruerte de Utlendingsdirektoratet om at Flyktningkonvensjonens artikkel 1A, som definerer hvem som er flyktning, skulle tolkes slik at forfølgelse på grunn av kjønn og seksuell orientering kunne falle innunder kategorien medlemskap i en spesiell sosial gruppe. Selv om forfølgelse på grunn av kjønn ikke er nevnt som årsak som omfattes av Flyktningkonvensjonen, og det har nok sin grunn i at den er skrevet i 1951, har FNs høykommissær for flyktninger i flere år gitt uttrykk for at Flyktningkonvensjonen må tolkes i lys av kjønn som en relevant faktor ved vurdering av om en person er flyktning, det såkalte kjønnsperspektivet i flyktningvurderingen. Vi mener at det må anerkjennes at visse anførsler om kjønnsrelatert forfølgelse kan og skal falle innunder Flyktningkonvensjonen ved en riktig forståelse av flyktningdefinisjonen. Men dette er det ulik praksis for i forskjellige land. Høykommissæren understreker at det ikke er tilstrekkelig å konstatere at det foreligger forfølgelse, idet konvensjonens artikkel 1 bruker begrepet «på grunn av». Dette må indikere at det må være en årsakssammenheng mellom forfølgelsen og én eller flere av de fem grunnene som er nevnt i Flyktningkonvensjonens artikkel 1A. I mai sendte jeg ut endringer i utlendingsforskriften på høring, hvor jeg foreslo endringer i asylsaksbehandlingsreglene for å sikre at kvinner som søker asyl, har samme muligheten som menn til å bli anerkjent som flyktninger, og dermed få asyl i Norge. Samtidig foreslo jeg å forskriftsfeste hvordan sentrale begreper i flyktningdefinisjonen skal tolkes. Dette gjelder i første rekke forhold som er nedfelt i de retningslinjer som er nevnt, fra 1998. I høringsbrevet tok jeg til orde for å oppheve disse retningslinjene fra 1998, fordi de på grunn av den internasjonale utviklingen på asylfeltet ikke er fullt dekkende for beskrivelsen av kjønnsbasert forfølgelse. De er ikke dekkende fordi retningslinjene slår fast at som hovedregel kan kjønnsbasert forfølgelse danne grunnlag for asyl dersom asylsøkeren kan sies å være medlem i en spesiell sosial gruppe. Retningslinjene nevner riktignok også at mer indirekte, offentlige meningsytringer fra kvinner om kvinners rettigheter kan falle innunder kriteriet politisk oppfatning, og at det av den grunn kan være omfattet av konvensjonens flyktningbegrep. Denne formuleringen var etter vår mening for passiv og kan så tvil om at kjønnsbasert forfølgelse kan skje på grunn av alle de fem konvensjonsgrunnene som er nevnt i Flyktningkonvensjonen. Høringsrunden er avsluttet. Vi er i sluttfasen av arbeidet med oppfølgingen av høringsuttalelsene. Når vi har en slik prosess, og med den lovfortolkning og forståelsen vi har i dag, vil man se at mye av det som kom frem i den høringen og i de formuleringene som er lagt frem, allerede i dag praktiseres i både UDI og UNE som måter å fortolke loven på, nettopp på grunn av at vi nå har et ansvar for selv å utforme regler og fortolkninger. I februar 2002 lyste jeg ut et forskningsoppdrag for å belyse grensegangen mellom innvilgelse av asyl og opphold på humanitært grunnlag av beskyttelsesgrunner. Jeg fikk de to rapportene i slutten av juni i år. Det er altså 300 asylsaker fra Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda som er avgjort i perioden 1998 til 2003, som er gjennomgått. Hovedrapporten fra prosjektet belyser årsaker til at såpass få spontane asylsøkere innvilges asyl i Norge, basert på de gjennomgåtte sakene. Rapporten inneholder også en vurdering av om regelverket er godt nok. Den går igjennom kjønnsperspektivet og gir en vurdering av om kvinnelige asylsøkere har like muligheter som menn for å få beskyttelse i Norge. Jeg har bedt Utlendingsdirektoratet og Utlendingsnemnda om innspill til oppfølging av disse rapportene, og jeg vil komme tilbake til oppfølgingen av dem senere. Etter 1998 er det altså flere personer som har fått asyl, fordi de enten er forfulgt på grunn av seksuell orientering eller på grunn av sitt kjønn. I tillegg har en del fått opphold på humanitært grunnlag av beskyttelsesgrunner. Det er viktig å understreke at i Norge har vi noen som er konvensjonsrelaterte flyktninger, men vi har også flyktninglignende situasjoner som grunnlag for opphold på humanitært grunnlag. Det føres ikke offisiell statistikk over årsakene til at asyl eller opphold på humanitært grunnlag av beskyttelsesbehov ble innvilget. Det finnes ikke mulighet til av statistikken å si at asyl er gitt på grunn av kjønnsbasert forfølgelse. Man kan derfor ikke tallfeste hvor mange det er som får asyl på grunn av kjønnsbasert forfølgelse. Man skiller ikke statistisk mellom årsaker til at mennesker får asyl i Norge, fordi det skyldes mange forhold, og det er veldig ofte slik at det er flere forhold som opptrer samtidig. Det er derfor vanskelig å si hva som var hovedgrunnen til at man fikk asyl. Eksempelvis kan voldtekt av kvinner fra en bestemt etnisitet være forfølgelse som faller inn under alle fem konvensjonsgrunnene. Det kan være rase, religion, nasjonalitet, medlemskap i en spesiell sosial gruppe eller politisk oppfatning. Det blir derfor unaturlig å operere med å si at det er kjønnsbasert forfølgelse, for det kan i like stor grad være en etnisk forfølgelse som altså har dette spesielle kvinneforholdet i måten forfølgelsen er utført på. Hver sak må vurderes konkret, og det er ofte ikke nødvendig å ta stilling til hvilken årsak som var hovedårsaken til flukten, fordi det må vurderes om den samlede frykten for forfølgelse tilsier at beskyttelse må gis, den såkalte kumulative vurderingen. Samtidig vil jeg understreke at beskyttelse kun gis hvis det fortsatt er fare for forfølgelse. Det er altså ikke slik at et konstatert overgrep kvalifiserer til asyl, men det må antas fortsatt å være fare for forfølgelse hvis man sendes tilbake. Utlendingsdirektoratet har imidlertid en tid ført et manuelt register over innvilgelser og avslag hvor kjønnsbasert forfølgelse er en faktor. I 2002 ble 55 saker innvilget, enten asyl eller opphold på humanitært grunnlag, som følge av kjønnsbasert forfølgelse. I samme periode fikk 23 personer som hadde anført denne type grunner, avslag. De fleste som fikk innvilget oppholdstillatelse, fikk asyl. De typer forfølgelser som oftest førte til innvilgelse, var flukt fra trussel om tvangsekteskap og frykt for forfølgelse som følge av tidligere voldtekter. Til og med september i år har Utlendingsdirektoratet innvilget asyl til 47 personer på bakgrunn av kjønnsbasert forfølgelse. Som det fremgår av det jeg har sagt, har Regjeringen satt i gang en rekke tiltak på dette området. Det er et område vi fortsatt vil fokusere på. Jeg mener vi har sett en betydelig forandring i løpet av de siste årene, noe av det fordi frivillige organisasjoner og grupper har fokusert sterkt på dette og bidratt til å få opp debatten om spørsmålet.