Ola Røtvei (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Stortingsproposisjonen vi behandler nå, inneholder mange saker. Innledningsvis vil jeg vise til at det bl.a. legges fram flere veisaker som på en eller annen måte er berørt av bompengefinansiering. I denne sammenheng er det til dels lokal uenighet om enkelte element i forbindelse med gjennomføringen av bompengefinansieringsordningen i flere av sakene. Flertallet i komiteen legger derfor vesentlig vekt på at det som hovedprinsipp bør være lokal enighet før saker om bompengefinansiering legges fram for Stortinget. Dette er et prinsipp som må vektlegges i arbeidet med slike spørsmål. Det legges videre vekt på at det etableres innkrevingssystemer som virker rettferdig på brukerne, men også at vi får et system som gir nødvendig inntektsgrunnlag i forhold til finansieringsplanene. Jeg skal kommentere noen av de konkrete sakene som ligger i proposisjonen. Når det gjelder utvidelse av bomstasjonene i Kristiansand, lå det allerede i kortene at denne utvidelsen kunne komme da Stortinget sluttet seg til at E18 i Kristiansand kunne bompengefinansieres. Flertallet i komiteen slutter seg til denne utvidelsen, selv om en del av trafikantene som passerer bommene, ikke vil benytte de nye veisystemene direkte. Begrunnelsen er bl.a. at dette gir bedre framkommelighet for dem som skal inn til sentrum, og at trafikken reduseres på sideveinettet, som er positivt for bomiljøet. Jeg er også glad for at vi nå kan komme videre med byggingen av E134 mot Kongsberg. Stortinget har tidligere stilt seg positiv til denne forskotteringen som det nå legges opp til. Når det gjelder saken om delvis bompengefinansiering av veisystemene i Hareid sentrum, må jeg nok med hånden på hjertet innrømme at jeg personlig var lenge i tvil om hvorvidt dette er en riktig løsning, først og fremst ut fra at dette kan føre til et ras av slike saker. For rundt om i landet er det mange sentre som har stort behov for utbedring av trafikkforholdene. Jeg tror det er viktig at vi har slike tanker i hodet. Vi kan i alle fall ikke få et system hvor vi har bomringer rundt ethvert tettsted i landet. Flertallet understreker i denne sammenheng at det er viktig at kostnadsoverslaget for dette konkrete prosjektet blir kvalitetssikret før avtalen undertegnes og byggingen starter. Når det gjelder bruk av overskuddsmasse fra Trekantsambandet til delprosjektet ny Rv 546 Huftarøy - Hundvåkøy i Austevoll kommune i Hordaland, er hele komiteen enig i at dette er fornuftig. Regjeringen vil ikke tilrå at det kan nyttes bompenger til å dekke kostnadene med denne flyttingen og utleggingen av massene. Begrunnelsen er at Regjeringen stiller spørsmål om denne veiforbindelsen faktisk vil bli realisert. Dette finner flertallet, Arbeiderpartiet og Høyre, underlig. Ny Rv 546 er faktisk omtalt i vegplanen for perioden 1998-2007, hvor prosjektet er forutsatt delvis bompengefinansiert. Med utgangspunkt i dette og at det faktisk er behov for å dekke kostnadene ved denne masseutleggelsen vil flertallet tilrå at det kan nyttes bompenger til dette formålet. I forbindelse med prioritering av prosjekter innenfor øvrige riksveger viser en enstemmig komite til behovet for å følge opp Rv 671 til Todalen i Møre og Romsdal. Dette er et oppstartet vegprosjekt som har vært en gjenganger her i Stortinget. Jeg håper nå at statsråden følger opp, slik at gjenstående arbeid blir gjennomført fortløpende. Da jeg leste proposisjonen under dette punktet, øvrige riksveger, må jeg si at jeg ble mildt sagt overrasket. Det vises her til behandling av vegplanen våren 1997, og det står: «For å kunne gjennomføre en slik satsing gikk komiteens flertall inn for å øke den fylkesfordelte rammen med 3 mrd. kr i vegplanperioden 1998-2001 og 7,5 mrd. kr i perioden 1998-2007. Komiteflertallet gikk videre inn for å øremerke 500 mill. kr til rassikring i den første fireårsperioden og 1 250 mill. kr i tiårsperioden. Det har ikke vært flertall i Stortinget for økt satsing til vegformål.» Hva er dette for noe? Denne Regjeringen har sprunget ut av nettopp dette flertallet, og jeg kan ikke se at Regjeringen har foreslått eller vært i nærheten av å foreslå investeringsmidler for å følge opp flertallets forutsetninger fra 1997. Tvert imot har faktisk Regjeringen lagt seg under det som var Jagland-regjeringens investeringsramme for vegsektoren i perioden 1998-2001. Er dette et nytt eksempel på at Regjeringen fraskriver seg all innflytelse og legger alt i hendene på Stortinget? Eller er det et forsøk på å skjule at Regjeringen ikke har vist vilje eller evne til å følge opp lovnadene fra 1997? Ifølge representanten Ringstad er det nå slått fast at det er det siste. I Nationen den 15. juni slår hun fast: «Flertallet på Stortinget vil satse mer på samferdsel. Det nytter ikke når regjeringen ikke er med». Ifølge avisen anklager hun regjeringspartiene for direkte løftebrudd i forhold til det partiene var med på i forrige periode på Stortinget. Dette er meget interessant. Jeg har stilt meg spørsmålet: Er representanten Ringstad en modig kvinne, eller er det bare et spill for galleriet, for i dagens Nationen går herrene Steensnæs, Jakobsen og Kvassheim ut og «lover vei i vellinga for samferdsel»? Da koker kanskje det hele ned til å bli et valgkamputspill, iallfall når herrene uttaler at de ikke kan love at alle skal få det de ønsker, for utdanning og helse skal også ha sitt. Uansett har det vært interessant å observere det som har foregått i Nationen denne uken. Komiteens leder sa i debatten om forrige sak at han gledet seg til neste akt i denne føljetongen, og jeg må si meg så enig. Følg med! Men uansett vil jeg anbefale innstillingen.