Helene Falch Fladmark (Venstre), 1999-03-26:
Først til de representantene som forsøker å harselere over Venstres syn i denne saken. Jeg synes det kan være greit om man da forholder seg til det som er dagens tema. Konsesjon for drift av reaktoren i Halden er nemlig ikke dagens tema. Den saken skal behandles for seg av Statens strålevern og er selvsagt overordnet spørsmålet om videreføring av forskningsprosjektet. Dette er og må være en uavhengig vurdering. Sikkerheten går selvfølgelig foran alle nyttevurderinger av forskningsprosjektet. Det er ingen selvfølge at vi har en kjernereaktor i drift i Norge. Hvis vi i dag skulle tatt stilling til om det skulle bygges slik reaktor i Norge, ville jeg tro at svaret fra de fleste partiene på Stortinget ville vært et klart nei. Det at vi har disse to reaktorene, på Kjeller og i Halden, har sin meget spesielle forhistorie, men det er mange år siden det ble slått fast at det er uaktuelt å satse på kjernekraft til energiforsyningen i Norge. Når vi i dag behandler spørsmålet om hvorvidt reaktorforskningen i Norge skal videreføres, må vi ta utgangspunkt i at reaktorene finnes og fremfor alt at det gjennom flere tiår er bygd opp et meget kompetent og internasjonalt anerkjent forskningsmiljø i tilknytning til Halden-reaktoren. Forskningen som foregår der, er viktig og nyttig både for det norske samfunnet og internasjonalt. Prosjektet bidrar bl.a. til å opprettholde beredskap mot ulykker og til å overvåke reaktoranlegg i våre nærområder. Ikke minst legger Regjeringen opp til at forskningen i større grad enn tidligere skal rettes inn mot sikkerhetsarbeid knyttet til reaktoranlegg i Øst-Europa. For oss som har merket virkningen av Tsjernobyl-ulykken og som lever tett til kjernekraftanleggene i nordområdene, må dette arbeidet sies å være av både internasjonal og nasjonal betydning. Men det er et respektabelt synspunkt på prinsipielt grunnlag å mene at det ikke bør eksistere kjernereaktorer i drift i Norge, uansett formål. Men et slikt standpunkt bør ikke føre til en mistenkeliggjøring av alt som skjer i reaktoren i Halden, selv om jeg kan forstå frykten, fordi det tidligere har vært veldig lite kunnskap blant allmennheten om hva som har foregått der. For Venstre har det vært viktig at det man kan kalle et hemmelighetskremmeri omkring forskningsprosjektet i Halden, nå opphører. Regjeringen har lagt fram en omfattende stortingsmelding om saken. Tidligere praksis var å skrive noen linjer i budsjettproposisjonen. Denne nye og mye grundigere prosessen enn det som har vært vanlig tidligere, har bidratt til å avmystifisere en del av det som skjer i Halden. Det klareste eksemplet på dette er nærings- og handelsministerens to svarbrev til Stortinget i forbindelse med saken. Her er de mange alvorlige og dramatiske påstander fra Bellona imøtegått og tilbakevist. Det er, som komiteen også er inne på, ikke mye igjen av Bellonas motmelding etter dette. Det er tvert imot den åpenheten Regjeringen har innført, som har gjort at Bellona har kunnet gå gjennom dokumenter knyttet til reaktoren i Halden. Svært mange dokumenter som tidligere ble hemmeligholdt, er nå tilgjengelige. Jeg merket meg at Halden-reaktorens fremste kritikere, Bellona, Natur og Ungdom og til og med SV, uttaler at det har blitt mer åpenhet i det siste. Institutt for energiteknikk har fått beskjed om at Regjeringens åpenhetspolitikk også skal gjelde for reaktorforskning. Fra tidligere regjeringer var beskjeden å unnta alle rapporter fra offentlighet. Nå er det viktig at denne åpenhetspolitikken også får forankring i regelverket, og at tiltakene som foreslås i den sammenheng, blir gjennomført. Regjeringen vil bl.a. sette ned en arbeidsgruppe for å se på hvordan taushetsbestemmelsene i atomenergiloven kan endres for å sikre større åpenhet. Venstre har klare forventninger til at resultatet av dette arbeidet blir nye og mer begrensede bestemmelser om taushetsplikt. Venstre leser også meldingen slik at Institutt for energiteknikk skal omfattes av offentlighetsloven. Det sier litt om manglende interesse for åpenhetsspørsmål i tidligere regjeringer når offentlighetsloven snart har virket i 30 år uten at dette er blitt klarlagt. Men det er også viktig at instituttet utarbeider en plan om mer åpenhet, slik de nå blir pålagt. Denne nye åpenheten har avdekket en del kritikkverdige forhold, senest historien om den nedgravde reaktortanken på Kjeller. Men det er nettopp denne åpenheten som har gjort at man har fått frem disse sidene. Det er viktig at alle forhold rundt dette og eventuelt andre liknende episoder blir kjent. Åpenhet og grundige demokratiske prosesser, også omkring sikkerhetsømfintlige prosesser i området, bør gi grunnlag for at slike arbeidsformer er et avsluttet kapittel.