Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-04-23:
De fleste av synspunktene våre er kjent fra innstillingen, så jeg vil i dette innlegget konsentrere meg om å gå igjennom noen av forslagene som Fremskrittspartiet tar opp, og gi en begrunnelse for disse. La meg først ta opp forslagene fra Fremskrittspartiet, både de som er i innstillingen, og de som er innlevert i dag i tillegg. En av de viktigste tingene som vi påpeker i denne innstillingen, er behovet for at Flyktningkonvensjonen av 1951 tas opp til revisjon og modernisering. FNs flyktningkonvensjon av 1951 ble laget basert på erfaringene fra annen verdenskrig. Det var en helt annen situasjon enn den vi nå opplever ved inngangen til dette århundre. Det var flyktninger fra krig – midlertidig – som så reiste tilbake for å bygge opp landet etter at krigen var over. Den konvensjonens bestemmelser vil jeg i dag hevde misbrukes av veldig mange for å omgå innvandringsstopp og innvandringskontroll i veldig mange land. Det har da også vist seg at presset på den vestlige – la oss si – velferdsstaten, velferdsverdenen, er enorm fra den fattige verden. Det som var konvensjonens opprinnelige begrunnelse, å flykte fra krig og forfølgelse, er i dag erstattet med en lang rekke mennesker som flykter fra fattigdom og nød. Det er selvsagt meget forståelsesfullt. Jeg har ingen problemer med å forstå ønsket til de mange om å komme til den vestlige verden, for bare de kommer hit, er de garantert en langt bedre levestandard gjennom de velferdsordninger som er utviklet i disse landene. Ja, presset er nå så stort at selv fattige mennesker i mange land betaler enorme beløp til menneskesmuglere for på kriminell måte å komme til den vestlige verden. Det er også meget risikofylt. Vi så senest i går reportasjer om nye flyktningskip som kommer til Italia. Vi har også lest om folk som har omkommet i trailere for å komme til England, og vi vet at en del også er smuglet inn til Norge. En av årsakene er selvsagt at dersom man bare fysisk greier å komme seg til et land og uttrykke ordene «jeg søker asyl», så er en garantert et meget, meget langt opphold. Etter hvert er det også blitt en voksende sjanse for å omgå innvandringsstoppen. Det er klart at den gamle konvensjonen fra 1951 ikke på en forsvarlig og fornuftig måte regulerer det som er den aktuelle situasjon i verden i dag når det gjelder disse problemstillinger. Selvsagt vil det bli endringer i en del av bestemmelsene etter hvert som vi får Schengen-samarbeidet på plass. Vi synes også at Regjeringen i langt større grad burde praktisere FN-konvensjonens regler om første asylland. For det må være åpenbart at det store flertallet av dem som plutselig er i Norge og søker asyl, har kommet via andre land hvor de etter konvensjonen har plikt til å søke om asyl først, og vi burde ha returnert dem dit. Jeg synes at man nå internasjonalt burde begynne å se på selve lovgrunnlaget i FNs flyktningkonvensjon og få en fornyet gjennomgang av den – en eller annen internasjonal konferanse – og iverksette arbeidet innad i FN. Vi foreslår altså at Stortinget ber Regjeringen arbeide med en revisjon og fornying av Flyktningkonvensjonen, for at den skal være tilpasset den situasjon som vi har i verden i dag. Vi har tillatt oss å foreslå at det utarbeides ordninger som plasserer asylsøkere med uakseptabel atferd i egne lukkede mottak. Det har vært et voksende problem rundt om i en del av våre asylmottak at mange av de som er der, begår kriminalitet og oppfører seg på en uakseptabel måte overfor andre i nærmiljøene eller i selve asylmottaket. Da bør det være en mulighet til å hindre uakseptabel adferd, også hvis det er rapporter fra nabolaget, om man har enkelte mottak som er lukket, særlig når vi vet at det fra tidligere Sovjetunionen og områdene der kommer en del personer som utelukkende er interessert i å begå kriminalitet. De vet at de kan bo lenge på et asylmottak, anke sine avslag, og mens de er der, kan de begå tyverier og sende tyvegods hjem. Det har vært en rekke avismeldinger om dette. Det er også bekreftet av ledelsen på asylmottak og kjøpesentre i nærheten. Og da må man ikke bare være passiv til dette, som jeg synes flertallet er, men man bør opprette lukkede mottak og gjøre det mulig for dem som leder asylmottak, å be om å få flyttet folk som har en uakseptabel atferd, dit. Vi synes også at asylsøknader fra personer som begår kriminelle handlinger i Norge mens de venter på behandling av sin søknad, automatisk må bli avslått. Jeg vil hevde at det er ingen reelle flyktninger, de som flykter fra forfølgelse, som ville risikere å bli sendt hjem igjen på grunn av kriminalitet – de ville avstå fra det. Vi synes at vi i langt sterkere grad må si nei takk til dem som begår kriminelle handlinger. Vi vet også at i forbindelse med familiegjenforeningssaker har det vært mange som ikke har gitt riktige opplysninger om familieforhold. Vi ønsker at DNA-testing skal være standardprosedyre for å undersøke og få bekreftet riktigheten av påstått slektskap, altså om de er foreldre til eller barn av noen. Det skal kunne kontrolleres automatisk ved DNA-testing. Så konstaterer vi – som vi har gjort mange ganger før – at det er et fåtall av dem som kommer til Norge og søker asyl, som får beskyttelse i henhold til konvensjonen. Det er 2–3 pst. som altså er reelle flyktninger. En stor del får såkalt opphold på humanitært grunnlag, som vi, etter vår oppfatning og vår fortolkning av FN-konvensjonen, ikke er forpliktet til å gi. I Norge går man lenger enn forpliktelsene, vi vil stå på forpliktelsene. For å unngå at man omgår norsk innvandringsstopp og først får opphold på humanitært grunnlag og derved får resten av familien med på familiegjenforening, vil vi begrense familiegjenforeningsadgangen til dem som får beskyttelse, altså får flyktningstatus i henhold til Flyktningkonvensjonen, og ikke gjelde for dem som får opphold på humanitært grunnlag. Vårt forslag nr. 18 medfører en omorganisering av ansvarsforholdene for flyktninger. Vi tror og mener at det er langt mer fornuftig at det er et fullstendig statlig ansvar, inntil de som har fått opphold i Norge, greier å livnære seg gjennom egen arbeidsinnsats. Et statens flyktningverk burde få ansvaret for flyktninger og de som får opphold på humanitært grunnlag, inntil de selv kan greie seg ved eget arbeid. Det burde være ett kontor, én administrasjon, én virksomhet som har det totale ansvaret for integreringen i samfunnet. I stedet for at det er fordelt på de enkelte ulike kommunale og statlige instanser, tror vi det hadde vært langt mer fornuftig at staten hadde det fulle og hele ansvar, også inkludert bosetting rundt omkring i landet, inntil man greide å leve av egen innsats. Jeg viser til forslaget og det som er skrevet i innstillingen. Jeg konstaterer også at flertallet fortsatt aksepterer at det er et stort problem med gjenbosetting, at flyktninger som er utplassert i dagens system i en kommune, raskt flytter til en annen kommune, som regel en av storbyene, og særlig Oslo. I tillegg til de flyktninger som Oslo har sagt ja til å ta imot, kommer det altså også annen gangs bosetting fra andre kommuner. Andre kommuner har da kanskje bygd ut et system for å ta imot flyktninger og står nesten uten noe å gjøre hvis det er kommet en del flyktninger som etter relativt kort tid flytter til Oslo. Vi gjentar vårt forslag om at man ikke skal kunne flytte før det er godkjent av myndighetene, eller at man kan livnære seg ved sin egen arbeidsinntekt og dermed, som alle andre, kan bosette seg hvor man vil. Men så lenge man får offentlige goder og lever av offentlige goder, skal det være en spredt bosetting, slik det også er ment å være. Så har vi også levert et forslag, nr. 36, basert på det systemet som nå er under utbygging i Danmark. Vi konstaterer at der er det en sosialdemokratisk regjering som nå arbeider for at de som er i asylmottak, også skal settes i arbeid, fordi det å gå ledig ikke er noe særlig fornuftig for noen formål. Der er det under etablering verksteder på mottakene, slik at de kan påta seg en del arbeid og derved dekke en del av kostnadene ved å organisere mottakene, samt at man kan få verdifull språk- og arbeidsopplæring. Det at folk bare er asylmottakere i lang, lang tid og venter på en avgjørelse, er nedbrytende for den enkelte, og det skaper selvsagt også irritasjon hos alle andre som må arbeide for å få nødvendige midler til sitt livsopphold. Så at de settes i arbeid, ville være meget fornuftig. Dette er nå, så vidt vi forstår, gjennomført i Danmark, og jeg håper at kanskje flere ville se på dette forslaget, i og med at det ikke er behandlet i innstillingen.