Erna Solberg (Høyre), 2005-11-24:
Etter å ha hørt siste taler skulle man vel kanskje si at «etterpå levde de lykkelig alle sine dager». Jeg synes faktisk det er på sin plass å gi Regjeringen litt ros, jeg, for det budsjettet som er lagt frem. Mesteparten er bra – det meste i budsjettet er bra. Det kjenner jeg relativt mye til, siden 98,4 pst. av dette er fremlagt av den forrige regjeringen. Og det skal ikke overdrives, det som er det negative. Jeg er fornøyd med at Regjeringen ikke har funnet grunn til å flytte på mer enn 8 milliarder kr. Det tar vi som har jobbet med budsjettet, i utgangspunktet som en kompliment. Til gjengjeld er vi ikke fornøyd med hvordan Regjeringen har valgt å omfordele de 8 milliarder kronene som de har flyttet på. For det er noen fellestrekk ved det – det er mer penger til subsidier og mindre til fremtidsrettet næringspolitikk. Det er en innretning av velferdstilbudene som gir mer til dem som har fra før, på bekostning av dem som ikke har et tilbud. Det er etter min mening en merkelig skatteprofil – de gir altså mer skattelettelser til de rike og mindre skattelettelser, innskjerpinger, i forhold til den forrige regjeringen for de lavere inntektene. Det er et stort politisk etterslep til senere budsjetter, med mange forventninger som er skapt, men som man ikke innfrir nå, og som legger et press på hvordan budsjettene kommer til å se ut fremover. Og det er en innretning i budsjettet som gir mer press på renten og på kronekursen som vil ha konsekvenser for verdiskaping i Norge og etter hvert også konsekvenser for velferden fremover. Det jeg synes er påfallende, er at på mange områder er det dårlig samsvar mellom retorikken før valget og politikken etter valget. Jeg synes at noen burde tenkt seg mer om i forhold til hva man sa i valgkampen, hvis man visste at man ikke skulle gjennomføre det. Det gjelder kontantstøtten, det gjelder beskatningen av bolig, det gjelder også skatteprofilen, f.eks., eller satsingen på forskning. Hvis man visste man ikke ville få det til, så burde man kanskje ha dempet ned det man sa i valgkampen. Å velge en ny kurs betyr å velge bort noe annet, og det er altså ikke bare spørsmål om å velge vekk skattelettelser, som er et tema i dette, man velger vekk de tingene som forbereder dette landet bedre på fremtiden. Mye av det er det blitt mindre av med det budsjettet som er lagt frem. Jeg er enig både med Brofoss og Stoltenberg i at vi lever mest av hverandres arbeid i dette samfunnet. Men vi må også sørge for å tenke igjennom at når velferden bygges og skapes av mennesker, så må mennesker få muligheter gjennom forskning og innovasjon, gjennom kunnskap og utdanning, gjennom lav rente og stabil kronekurs, tryggheten til å kunne satse, til å ha tro. Og vi må ha tro på og tillit til menneskene når det skal satses. Da er ikke reversering av forskning, innovasjon og nyskapende satsing fremtidsrettet, da er ikke det å bruke penger på næringssubsidier i stedet det som bygger fremtiden. En av de tingene som mest av alt forbauser meg, er mangelen på diskusjon om hva det er som bidrar til at folk faller utenfor i vårt samfunn. Det er mange i denne debatten som har snakket om den nordiske velferdsmodellen. Jeg synes vi har grunn til å skryte av den nordiske velferdsmodellen. Men husk at det er én ting som ligger ved siden av den nordiske velferdsmodellen: Det er et høyt kostnadsnivå, og det er relativt få arbeidsplasser for ufaglærte. Det møter vi som utfordringer i integreringspolitikken, vi møter det som utfordringer når det blir en stor omstillingstakt. Da er det sånn at høyere kapitalbeskatning bidrar til at bedriftene kommer til å kreve høyere avkastning på investeringene sine, det kommer til å bidra til å øke omstillingstakten. Det betyr at innretningen vil sende flere inn i raskere omstilling. Vi har et mål om at flest mulig skal ha sjansen til å skape velferd for seg og sin familie. Det gjør kompetanse viktig, og det gjør mangel på kompetanse alvorlig. Derfor er vi opptatt av at hvis en av kildene til ikke å kunne møte omstillingene i vårt samfunn er at man har dårlig opplæringsbakgrunn, at man ikke mestrer de grunnleggende ferdighetene som gjør at man klarer omstilling, må man satse på det. Det er altså nesten 400 000 mennesker som er i risikogruppen for å falle helt utenfor arbeidsmarkedet fordi de ikke kan lese og skrive eller mangler grunnleggende ferdigheter på en måte som gjør at de ikke klarer å delta i fremtidens arbeidsmarked. Det er ingen skam å ha den typen problemer – vi må fjerne skammen fra det. Og vi må sørge for også å satse fremover på å få flere av disse til å klare omstillingene. Velferd handler jo ikke først og fremst om penger og trygd, men om hjelp og muligheter for de fleste i vårt samfunn, og også om at vi sørger for at det ikke blir for raske omstillinger. Dette er et budsjett for raske omstillinger, og jeg synes det er rart at venstresiden er så stolt av det.