Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1999-06-07:
Først må jeg få gripe fatt i noe som representanten Stoltenberg sa. Han gjentok de samme feilaktige påstandene som representanten Hegna kom med i sitt hovedinnlegg, nemlig at Vern Øvre Otta går inn for det forslaget som Arbeiderpartiet går inn for her i dag. Representanten Hegna spurte meg om jeg hadde lest saksdokumentene. Jeg må få lov til å spørre om Arbeiderpartiets representanter har lest brevet som ble mottatt av Stortingets energi- og miljøkomite, av 25. mai, fra Vern Øvre Otta, hvor det står følgende: «Ut fra nye opplysninger om virkninger for villrein, reiseliv og prosjektets økonomi, samt at energigevinsten vil bli spist opp i løpet av et par måneder, har Vern Øvre Otta kommet til at redusert utbygging i størrelsesorden 500 GWh er uakseptabelt.» Arbeiderpartiets representanter følger en lang historisk tradisjon når man i dag går inn for utbygging av Øvre Otta i størrelsesordenen en halv TWh. Det kan se ut som om det for Arbeiderpartiet fremdeles har en egenverdi å få lagt mest mulig vann i rør. Jeg trodde at denne filosofien var historie for Arbeiderpartiet. En av de ivrigste pådrivere her i landet for å få til mest mulig vannkraftutbygging er NVEs tidligere direktør Erling Diesen. I et avskjedsintervju i vår uttalte han at vannkraftepoken i Norge nå er over. Det sa da vitterlig også Jens Stoltenberg i et intervju for ikke lenge siden. Det er meget skuffende å konstatere at Arbeiderpartiet nå velger å være mer katolske enn paven, ved å fremheve at vi fremdeles bør holde høyt i hevd en gammelsosialistisk tankegang hvor naturverdier – og særlig det å ta vare på urørt og vakker natur – ikke betyr noe. Vi vet at denne utbyggingen ikke er i nærheten av å møte de utfordringer vi står overfor når det gjelder økningen av energiforbruket i Norge. Siste år var økningen på hele 4 TWh – og alle forstår at en utbygging tilsvarende en åttendedel av dette ikke representerer noen løsning. En utbygging av Øvre Otta er overhodet ikke egnet til å stanse importen av kullkraft fra Danmark eller atomkraft fra Sverige. Vi må søke helt andre løsninger. Vi øynet et lite håp i sentrum da vi i komiteen behandlet St.meld nr. 58 for 1996-97, Miljøpolitikk for en bærekraftig utvikling. Det er altså ikke lenge siden en samlet energi- og miljøkomite – alle unntatt Fremskrittspartiet – var enige om at vi må redusere forbruket av elektrisk kraft, og at Norge i fremtiden skulle være selvforsynt med kraft fra fornybare energikilder. Dette lovet meget bra, og det så ut til at Arbeiderpartiet hadde slått inn på en ny linje. Tidligere har man laget formuleringer om at veksten må reduseres eller at veksten i forbruket må stabiliseres. Stortinget gikk med denne formuleringen til og med lenger enn sentrumspartienes erklæring fra Voksenåsen, hvor det ble uttrykt som politisk mål å redusere veksten i forbruket. Sett i lys av at Norge har verdens høyeste elforbruk med over 25 000 kWh pr. innbygger pr. år, samtidig med at vi sannsynligvis har en av de laveste strømpriser i verden, burde Norge sette i gang en storstilt satsing for å redusere kraftforbruket. Istedenfor en slik satsing fortsetter man altså med vannkraftutbygging. Og Arbeiderpartiet fortsetter å si nei til økt elavgift og nei til en storstilt satsing på enøk og alternativ energi. I vårt naboland Sverige bestemte man seg i 1996 for å satse 30 milliarder kr på enøk og alternativ energi over en fireårsperiode. I de omkring ti årene Arbeiderpartiet styrte, ble det brukt omkring 300 mill. kr til forskning på alternativ energi – eller omkring 30 mill. kr i året. Sentrumspartiene og SV foreslo på sin side år etter år en satsing på 400 mill. kr pr. år og ble nedstemt av Høyre og Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet – den alliansen som i dag sikrer utbygging av Øvre Otta. Regjeringen har nå varslet en kraftig satsing med 5 milliarder kr over en tiårsperiode, og dette er en utfordring til samtlige partier her i Stortinget. Norge er i EUs turistcharter nevnt som Europas grønne lunge. I flere europeiske land er det etter hvert blitt svært langt mellom områder med urørt natur. Norge burde hatt råd til å satse på å bevare mye av sin urørte natur. Selv en halv utbygging vil føre til at Heggebottvatnet blir demmet opp, og den særegne ringøya vil gå tapt for alltid. Nedenfor vil Otta-elva bli nærmest tørrlagt. Den største fossen i Ottavassdraget, Høgfossen, forsvinner, og Dønfossen vil bli redusert til en tredel av normal vannføring. Kraftlinjen vil skjære av livsviktige beite- og kalvingsområder for villreinstammen. Disse inngrepene blir gjort i randsonen til den planlagte Reinheimen nasjonalpark. Det er svært beklagelig at et flertall her i salen ser ut til å se bort fra alle disse momenter. Utbygging av vassdrag ser ut til å ha fått en egenverdi for et flertall i denne sal. Men jeg må få minne om at i det norske folk er to av tre av dem som har tatt standpunkt, imot utbygging. Vi må tenke på nye generasjoner og deres behov for opplevelse av urørt natur.