trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-12-04:
Ifølge FNs kvinnekonvensjon er vold den største hindringen for jenters utvikling i verden. Én av tre kvinner på jorden har opplevd vold eller blitt tvunget til sex. I flere land forekommer det også at jenter blir tvunget inn i ekteskap og utsettes for overgrep, i verste fall æresdrap, hvis de nekter. Vi har de siste årene fått dokumentert at det også skjer i Norge. Mange av disse går inn i ekteskap hvor de opplever kontinuerlig vold, mishandling og nedverdigelse. I en bred mobilisering mot vold som utøves mot kvinner, må vi også se på tiltak mot tvangsekteskap. Da Stortinget behandlet et Dokument nr. 8-forslag om tvangsekteskap den 30. mai i år, var det en ansatt på et krisesenter som ringte meg i forkant og sa følgende: Jeg har en jente her som har blitt tvangsgiftet tre ganger. Vet du hvordan et menneske ser ut som har gjennomgått noe slikt? Det er som å ha vært utsatt for tre forskjellige voldtekter. Arbeidet for å forhindre at unge kvinner giftes bort mot sin vilje, handler om grunnleggende menneskerettigheter, enkeltmenneskets ukrenkelige rett til selv å bestemme over sin livssituasjon. Kvinner skal ha samme menneskeverd som menn. Tvangsekteskap er uakseptabelt, på samme måte som all annen undertrykking av og vold mot kvinner. Det bryter både med norsk lov og menneskerettighetskonvensjoner å bruke kultur, tradisjon eller religion som grunnlag for vold mot kvinner. Kulturrelativisme er uakseptabelt i en menneskerettighetssammenheng. Det norske samfunnet har utviklet seg med utgangspunkt i et sosialdemokratisk verdigrunnlag basert på likestilling, likeverd, solidaritet og menneskerettigheter, med politiske institusjoner preget av humanisme og et legalt system som reflekterer disse verdiene. Derfor er tvangsekteskap forbudt i Norge. Og vi har et ansvar for at det tar slutt. Jeg vil i den forbindelse nevne at vi i Storbritannia opplever at fjerde generasjons jenter fra innvandrermiljøer fortsatt tvangsgiftes bort. Derfor er det også viktig at vi gjør noe nå. Jenter som er født i Norge, eller som har kommet til Norge ved familiegjenforening, har krav på norsk rettsbeskyttelse ut fra norske normer og norske lover. Hvis vi behandler jenter med minoritetsbakgrunn mer lemfeldig enn jenter med norsk bakgrunn, må det sies å være både diskriminerende og rasistisk. Høsten 1999 og våren 2000 jobbet jeg med tvangsekteskap i en gruppe i kvinnepolitisk styre i Arbeiderpartiet. Det vi registrerte, var at dette dessverre har et betydelig større omfang enn det vi har vært klar over.(Presidenten klubber) Derfor vil jeg be om at også statsråden og Regjeringen intensiverer arbeidet mot tvangsekteskap. Og hvis jeg får lov (Presidenten klubber)
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2000-12-04:
…vil jeg sitere fra et brev som en ung muslimsk kvinne skrev til sine foreldre, hvor hun spør: «Tør dere forandre litt på tradisjonene for min og alle de andres skyld?»
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg foreslår Asmund Kristoffersen.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-13:
Nei, jeg mener ikke at det bare er en bedret kommuneøkonomi som skal bedre forholdene, men en bedret kommuneøkonomi er en forutsetning for at vi skal kunne få fart på de tiltakene som kan bedre forholdene. Jeg viser også til at Regjeringa sier at det trengs mer midler til en del tiltak, og jeg mener jo da at en bedret kommuneøkonomi er en del av det. Men det som trengs aller mest, er samordning – samordning mellom etater, samordning mellom forvaltningsnivåene og samordning også der staten deltar. Jeg har av egen erfaring altfor mange ganger sett at samordning ikke skjer, og at det ikke blir barnet eller den unge som står i sentrum for de tiltakene som trengs å settes i gang. Veldig mange ganger har jeg lurt på hvorfor det er slik at de aller vanskeligste, de som trenger mest hjelp, er de som faller mellom stolene. Da jeg hadde anledning til å se dette litt i fugleperspektiv, så jeg at det var ledere for etater som gjentatte ganger har fått én beskjed, nemlig: Du skal holde budsjettet, det er det aller, aller viktigste. Når de da fikk beskjed om at det som må til av tiltak for å hjelpe familiene og ungene med de aller største vanskene, det skal dere gjøre, og så kan vi heller dele på regninga etterpå, ja, da så jeg faktisk hvordan skuldrene falt ned og arbeidet ble gjort. Så jeg mener at det aller, aller viktigste er samordning, samordning, samordning – og tidlig intervensjon. Men for at vi skal kunne få en bedre skole, for at vi skal kunne få et bedre barnevern, mener jeg at det må flere friske midler inn – og at det selvfølgelig er kommunepolitikere som prioriterer det arbeidet.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-13:
Representanten Sandberg lurte på om det finnes lover og regler som hindrer samarbeid. Meg bekjent er det ikke det. Mange peker på at taushetsplikten fungerer som en hindring for samarbeid. Men vi vet jo – det har vi også slått fast – at hvis den som skal ha hjelp, eller foreldrene til det barnet som skal ha hjelp, sier det er greit at opplysningene flyter fritt mellom dem som skal samarbeide, ja, så er ikke taushetsplikten til noe hinder. En samlet komite ber jo også om at Regjeringa ser på om det må gjøres noe mer med taushetsplikten. Ja, jeg mener det må mer ressurser til på den offentlige arenaen for at vi skal kunne få et bedre oppvekstmiljø og kunne gjøre noe med hensyn til de tiltakene som vi ser er nødvendige. Hvis en ser rundt omkring i Kommune-Norge nå, er det jo nettopp tiltak for barn og unge som skrelles vekk – til barnehager, til skoler, til kulturtiltak. Alt dette kunne betydd et bedre oppvekstmiljø. Derfor må det gjøres noe med kommuneøkonomien. Så til dette med gjenger. Jeg tror ikke på institusjoner som kan luke bort de uønskede elementene. All erfaring viser at det å plassere en ungdom i en institusjon uten at en har et nettverk som sikrer dem når de kommer ut, hjelper ikke. Vi har institusjoner som skal være for dem som har de største atferdsproblemene, og som en kan plassere etter tvangstiltak, men det kreves også at en har et godt samarbeid mellom dem som ungdommene skal ut til etterpå.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-13:
Først må jeg si jeg ble veldig glad for å høre de ordene fra Ola T. Lånke. Dette har vært en veldig omfattende plan, som har krevd et godt samarbeid for å få klare budskap fram – og det mener jeg vi har fått. Dette er en plan som på mange måter handler om livet fra barn blir født og til de blir voksne, og også hva slags voksensamfunn vi legger til rette for dem. Derfor er det så utrolig viktig at vi hindrer at mange blir tapere, at vi fanger opp barn og unge tidlig når vi ser at de utvikler en uønsket atferd – og jeg vil tilføye at det skjer altfor ofte i dag at det blir ventet for lenge før en intervenerer og gjør noe. Så til dette med demokratiutvikling og stemmerettsalder. Det er klart at det henger sammen, i en tankegang om en helhetlig ungdomspolitikk hvor ungdom får bidra – ikke på liksom, men på alvor – i utviklingen av det samfunnet som de skal vokse opp i. For ungdom har erfaring om sin virkelighet. Det er faktisk bare de som har det, som helt ut kan fortelle hva slags virkelighet og hva slags hverdag de opplever. Ungdom har masse ressurser. De ressursene vil vi på mange måter ta i bruk. Sammen har vi gitt en del oppskrifter på hvordan de kan tas i bruk, men jeg mener at ungdom da også må ha mer å si i utviklingen av lokalsamfunnet, mer å si i forhold til å utvikle demokratiet, enn de har i dag.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-13:
Jeg merket meg at statsråden sa at her vil det bli behov for økte midler til en del tiltak, og da skal jeg love at hun i hvert fall skal få SVs støtte i arbeidet for å få de midlene. Så sa hun at hun har merket seg de forslagene som komiteen har kommet med når det gjelder barnevernstiltak. Det gjelder spesielt to forslag. Det ene dreier seg om å prøve ut samordningstiltak i noen forsøkskommuner – samordning mellom barnevern, helsestasjon og PPT. Det andre er et forslag som vi i SV har vært opptatt av veldig, veldig lenge, nemlig kompetanseutviklinga i barnevernet. Marit Nybakk sa at en opplever et barnevern som er mer opptatt av taushetsplikten enn av opplysningsplikten, og når vi ser en stor «turnover» i barnevernet, er det uttrykk for at kompetansen ikke er god nok der. Det samme har også Befring-utvalget pekt på. Jeg vil gjerne likevel utfordre statsråden til å si litt mer om hvordan hun har tenkt å følge opp dette, samt hvordan hun har tenkt å følge opp ungdomsmeldinga, som vi nå også har bedt om. Det er mange som poengterer betydningen av ettervern, og det sier også komiteen veldig mye om. Ettervern i forhold til en som kommer med plastikkposen sin ut av et fengsel, betinger også et oppegående Kriminalomsorg i frihet. Jeg glemmer aldri et besøk jeg hadde i Bergen landsfengsel og møtet med direktøren der, som sa helt tydelig at nå er det Kriminalomsorg i frihet sin tur til å få en skikkelig oppfølging og en skikkelig styrking. Og jeg vil gjerne oppfordre statsråden til å hviske sin medstatsråd i øret at her trengs det ikke bare en betydelig styrking, men en dobling av Kriminalomsorg i frihet sine ressurser, som direktøren i Bergen landsfengsel sa.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det er riktig som saksordføreren beskriver det; det er i all hovedsak stor enighet om det som ligger i meldingen, både når det gjelder hvilke tiltak som bør iverksettes for å bekjempe barne- og ungdomskriminalitet, og også beskrivelsen av den virkeligheten vi opplever. Men på ett område skriver Sosialistisk Venstreparti seg opp med to særmerknader, det går på beskrivelsen av en dårlig kommuneøkonomi. Spørsmålet mitt til representanten Valle vil være: Er det slik at det bare er en bedret kommuneøkonomi som kan sikre en bedre bekjempelse av barne- og ungdomskriminalitet, eller ligger det også et ansvar hos kommuner og fylkeskommuner i å prioritere annerledes innenfor de rammene man allerede har?
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg kan ikke uten videre være med på premissene for det spørsmålet som representanten Sandberg stiller, for det går fram av måten som spørsmålet begrunnes på, at representanten Sandberg mener at barne- og ungdomskriminalitet er et voldsomt stort problem i Norge, og det er det ikke. Og jeg synes det er viktig at det presiseres i denne debatten. Barne- og ungdomskriminalitet er et marginalt problem i Norge, men det betyr selvfølgelig ikke at det er uviktig. Og, som saksordføreren sa i sitt innlegg, én barne- og ungdomskriminell er en for mye. Representanten Sandberg viser også til at det har vært en økning, særlig på 1990-tallet, og det er jo faktisk feil. Vi har hatt en økning i barne- og ungdomskriminaliteten fra 1960 og fram til i dag, men på 1990-tallet har vi hatt en utflating. Når det gjelder spørsmålet til representanten Sandberg, som går på om Arbeiderpartiet vil være med på å se på årsakene til den barne- og ungdomskriminaliteten vi har i dag, er svaret selvfølgelig at vi vil være med på det, men igjen er det noe med premissene i forhold til spørsmålet som jeg ikke helt kan være med på. Når det f.eks. gjelder oppløsningstendenser i samfunnet, er det noe som i stor grad ligger på den enkelte. Jeg har veldig vanskelig for å se for meg hvordan man fra denne sal kan regulere folks ekteskap f.eks.
Frank Willy Larsen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det kan ikke herske tvil om at et godt ettervern er helt fundamentalt i forhold til å få barn og unge tilbake i gagnlig samfunnsvirke, for å bruke et sånt uttrykk. Hvorvidt lovverket i dag er til hinder for det, er jeg ikke veldig skråsikker på. Vi har i hvert fall fått signaler knyttet til taushetsplikt som kan tyde på at praktisering av taushetsplikten i enkelte tilfeller er til hinder for samarbeid, og det er vel kanskje en indikasjon på at noe i det som representanten Stolt-Nielsen spør om, er riktig. Flertallet ber i innstillingen departementet om å legge fram en stortingsmelding om en helhetlig barne- og ungdomspolitikk. Og dersom det skulle vise seg at det er behov for justeringer i lovverket – for på den måten å få et bedre ettervern – går jeg ut fra at departementet vil komme tilbake til Stortinget med forslag om det.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg vil gjerne fortsette i samme bane – det gjelder Sosialistisk Venstrepartis bekymring for at det er mangel på kommunale ressurser som ligger til grunn for at vi kanskje får en dårlig satsing på tiltak mot barne- og ungdomskriminalitet. Mitt første spørsmål går i retning av at det kan jo også være at det er lover og regler som er til hinder for å få til den samordningen som undertegnede faktisk støtter representanten Valle i må til, men at det ikke nødvendigvis trenger å være mangel på ressurser. En annen ting jeg også har lyst til å utfordre representanten Valle på, er det hun var inne på i sitt hovedinnlegg, dette med gjenger, og at problemet stort sett består i enkeltpersoner. Her forstår jeg det slik at representanten peker på at stort sett er all vår ungdom veldig bra – det er jeg enig i – men at det er enkelte grupperinger, enkelte gjenger og enkelte personer som skaper ufreden og problematikken som da på sikt blir til skade for all ungdommen, gjennom fokuseringen bl.a. i media. Men er ikke da SV også interessert i å luke bort disse elementene som er til skade ikke bare for seg selv, men også for sine ungdomskretser og for samfunnet generelt? Jeg kan ikke se at SV på noe slags område ønsker tiltak rettet direkte mot problemelementene som representanten Valle peker på, nemlig gjenger og enkeltpersoner. Det kunne være interessant å høre hvorvidt SV f.eks. er interessert i å se i retning av Fremskrittspartiets forslag om å opprette enkeltinstitusjoner som akkurat luker bort de enkeltelementene vi her snakker om.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Representanten Larsen åpnet sitt innlegg med å presisere at Arbeiderpartiet har hatt problemet høyt på sin dagsorden. Jeg må ærlig innrømme at det bekymrer meg, for hvis det er sånn at Norges største parti og Norges ledende parti gjennom tiår har hatt dette på dagsordenen, og vi fortsatt har disse problemene, særlig på 1990-tallet, er det tydelig at Norges største parti og Norges ledende parti ikke har angrepet problemet og ikke har satt de riktige tingene på dagsordenen. Representanten Larsen brukte store deler av sitt innlegg til å berette om situasjonen. Det har vi nå gjort i lang, lang tid, og jeg tror det er en generell oppfatning i alle partiene at problemet er godt nok belyst, også i det politiske miljøet, i media osv. Så den type tiltak som representanten Larsen her nå nevnte da han konkluderte med hvordan situasjonen er og har vært i ti år, tror jeg er et hinder for at vi ikke får fremdrift og ikke får satt i verk tiltak for å hindre ytterligere utvikling. Mitt spørsmål til representanten Larsen er om Arbeiderpartiet eventuelt kan tenke seg å være med på å se på den utviklingen som ligger til grunn for den situasjonen vi er oppe i i dag. Vi har tidligere hatt debatter om dette. Vi vet at i dag fødes 50 pst. av alle barn utenfor ekteskap, én av fire ungdommer får psykiatrisk hjelp, 80 pst. av guttene fra skilsmissefamilier får alkoholproblemer og aldri har så mange ungdommer tatt sitt eget liv. Kan det rett og slett være slik at det er det samfunnsmønsteret vi ser i dag, med oppløsning av familien, som er den direkte årsaken til det resultatet vi ser?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Forskjellen på representanten Sandberg og Fremskrittspartiet og representanten Ausdal Starrfelt og Arbeiderpartiet er at Fremskrittspartiet lever i virkelighetens verden, mens Arbeiderpartiet og representanten Ausdal Starrfelt unnviker virkeligheten. For løsningen på barne- og ungdomskriminaliteten, som vi alle sammen er enige om eksisterer, kommer ikke gjennom meldingen. Fremskrittspartiet er med på det som står i denne meldingen, rett og slett fordi vi har gitt opp kampen mot Arbeiderpartiet og flertallet på Stortinget, som hele tiden bruker alle sine ressurser på det de kaller forebyggende tiltak. Alt det som ligger i meldingen, er reparasjonstiltak. Det er tiltak som må settes i verk for å reparere de skadene som kommer i etterkant av den politikken som føres. Det er altså ført en viss politikk over en 10-15-årsperiode som får negative resultater, og så må vi kaste inn en hel masse ressurser for å reparere. I dette tilfellet er det altså barne- og ungdomskriminaliteten som har oppstått av en bevisst ført politikk fra Arbeiderpartiet, som resulterer i en hel masse forebyggende tiltak. Vi har da vært kreative. Vi har fremmet kreative forslag som går i retning av at ungdom ikke skal i fengsel. Vi ønsker at ungdom skal inn i institusjoner som ivaretar både skole, pedagogikk og barnevernstjenester – alt i hop – for kunnskapen som Arbeiderpartiet har fått på plass, kan selvfølgelig også flyttes inn i de institusjonene. Med godt resultat har danskene gjort dette, og de bygger videre på det nå. Så til det jeg sa innledningsvis, dette med virkeligheten og ikke-virkeligheten. Det er mulig at Arbeiderpartiet lever i en annen virkelighet også når det gjelder dette med en helhetlig ungdomspolitikk, for i min innstilling står det at Fremskrittspartiet er med, men at Høyre ikke er med. Det er mulig vi sitter med to forskjellige innstillinger, men jeg håper at representanten Ausdal Starrfelt i hvert fall vil rette opp den virkeligheten, om ikke Arbeiderpartiet vil være med på den resterende virkeligheten.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg vil ta tak i det siste først, om det at Fremskrittspartiet er veldig opptatt av å innføre straffereaksjoner. Ja, vi er det eneste partiet som er virkelig opptatt av det, for resten av Stortinget tenker kun i retning av forebygging og det som jeg kaller reparasjonsarbeid. Jeg synes ærlig talt at det er på sin plass at ett eneste parti i Det norske storting også konsentrerer seg om det som har med straffereaksjoner å gjøre. Som det har vært sagt fra denne talerstolen tidligere i dag, er det altså slik at det er enkeltgrupperinger, enkeltgjenger og enkeltpersoner som står for store deler av kriminaliteten. Da synes jeg det er litt merkelig at vi ikke skal være samstemt i å luke ut disse elementene, slik at de 98 pst. av ungdommen som er flott og oppegående, og som oppfører seg på en skikkelig måte, ikke skal bli skadelidende på grunn av de enkeltpersonene og -grupperingene som går rundt og ødelegger samfunnet på den måten. Ellers synes jeg også det er litt artig at Kristelig Folkeparti nå er på banen her i forhold til straff. Jeg viser da til et oppslag i «Avis 1» i Oslo, hvor det går fram av uttalelser fra, så vidt jeg forstår, Lars Rise fra Kristelig Folkeparti at de nå også ønsker å gå i retning av Fremskrittspartiet ved å gå inn for straffetiltak mot foreldrene rett og slett. Dette er et forslag som Fremskrittspartiet har fremmet tidligere, men som flertallet i Stortinget, inkludert Kristelig Folkeparti, har stemt imot. Det er klart at vår kamp for å innføre straffereaksjoner før eller senere vil få utslag, men jeg er stygt redd for at situasjonen ute i gata men hensyn til barne- og ungdomskriminaliteten har forverret seg atskillig i forhold til dagens situasjon. Når det gjelder alkohol og rus: Alkohol er en lovlig vare, og det er en aldersgrense på 18 år for øl og vin, og på 20 år for brennevin. Før de tidspunktene ligger ansvaret fortsatt på foreldrene i forhold til å regulere hvorvidt ungdommene skal ha tilgang på alkohol eller ikke.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg hadde litt problemer med å fange opp budskapet fra Høyres representant, men jeg fikk med meg det siste spørsmålet. Ja, jeg tror faktisk at hvis vi innfører litt andre reaksjoner i forhold til oppførsel av ungdom i skolen – kall det gjerne reaksjoner formelt, jeg tror ikke det betyr noe om vi kaller det straff og Høyre kaller det reaksjoner, det blir akkurat det samme – vil det på sikt få positive resultater for det mønsteret vi også ser i gata. Representanten innleder med å si at Høyre også er for strengere straffer. Ja, men det er på en måte i tråd med meningsmålingene. Altså: Ligger Høyre lavt på meningsmålingene, er de for strengere straffer, ligger de høyt, er de ikke for så strenge straffer. Så det er en sannhet med litt modifikasjoner. Det viser seg jo ved voteringer her i huset. Jeg vet at jeg har fått replikk, og at jeg burde ha svart på det som representanten fra Høyre spør om. Når hun etterlyser reaksjoner og straffemønster og straffetiltak fra Fremskrittspartiet, ligger jo det i våre forslag. De er ikke nye, de har vi hatt med oss i 15 år, og alle er innforstått med hva vi ønsker i retning av å innføre andre reaksjoner overfor kriminalitet. Men jeg har lyst til å replisere tilbake: Hvilke reaksjoner er det Høyre snakker om at de ønsker å innføre, utover det som ligger i meldingen? I meldingen ligger det forslag om en hel masse forebyggende tiltak, som vi i Fremskrittspartiet i dag kaller reparasjon. Men hvilke reaksjoner er det Høyre virkelig ønsker å innføre som tiltak mot barne- og ungdomskriminalitet? Jeg har ikke sett noe ennå. Helt til slutt: Flere av replikantene har utfordret meg når det gjelder kriminalstatistikk, og har i sine innlegg gitt uttrykk for at på en måte er det ikke slik at veksten i ungdomskriminaliteten er så stor. Men det kommer an på hvilken statistikk en forholder seg til. Jeg står her med Oslo-politiet og Statistisk sentralbyrås statistikk, og den viser et helt annet bilde enn det som er kommet til uttrykk i salen i dag.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet flere ganger, men representanten Shahbaz Tariqs innlegg provoserte meg til å ta til motmæle. Fremskrittspartiet skal ha seg frabedt at representanter fra Arbeiderpartiet tolker våre merknader. Det er greit at vi med vår merknadsskrivning bidrar til at Arbeiderpartiets representanter i sine innlegg og manus har noe å forholde seg til i salen. Men tolkningen av det vil jeg ha meg frabedt. For å prøve en gang til overfor Arbeiderpartiet og representanten Shahbaz Tariq: De merknadene og de forslagene som vi har lagt inn her, er ikke Fremskrittspartiet alene om lenger. Her står det om en rapport fra en lærer om skolehverdagen mars 1988. Her er det ingen bevisst forsker som sier at det ikke er bevist noe med spesialundervisning. Her er det forskere som sier at ungdomskriminalitet og foreldrenes språk er to forskjellige ting. Her er det en politisjef som ønsker å tvangsplassere kriminelle barn. Her er det kriminalstatistikk fra Oslo politi og Statistisk sentralbyrå som sier at ungdom med fremmedkulturell bakgrunn har mye større andel av kriminaliteten i Oslo. Her er det et avisoppslag, som jeg har vist til tidligere i dag, av Rise fra Kristelig Folkeparti, som ønsker å strafflegge foreldre når barn begår kriminalitet. Her er et oppslag fra Drammen som forteller om problematikken som Fremskrittspartiet har pekt på hele tiden. Og her er det et avisoppslag fra forskere som forteller at alt er ute av kontroll, og at Fremskrittspartiets metoder bør vektlegges. I dag kom det en rapport fra KUF som heter «Vurdering av program og tiltak for å redusere problematferd og utvikle sosial kompetanse». Beklageligvis har vi ikke fått tatt denne med under behandlingen. Her står det på side 16, og det gjelder tiltak som er iverksatt i Danmark, som er bakgrunnen for Fremskrittspartiets forslag i innstillingen: «Først i 1999 startet et prosjekt som fyller kravene til vitenskapelighet. Det har navnet «Ny start – integration af marginaliserede unge».» Det er det Fremskrittspartiet prøver å ta tak i. Jeg forstår godt at vi ikke kommer noen vei når det er underliggende årsaker til å stemme imot Fremskrittspartiets forslag, slik jeg forstår representanten Shahbaz Tariq og Arbeiderpartiet. Men jeg har stor tro på at det ikke tar lang tid før Arbeiderpartiet og resten av Stortinget også ser alvoret i at det er en liten andel ungdom som er kommet ut på feil vei, og som vi må sette i verk spesielle tiltak mot for å få på banen igjen, slik at vi ikke skjærer all ungdommen over en kam, som nå blir gjort av flertallet i Stortinget.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Jeg tar ikke ordet for å si meg uenig i noe av det som representanten Ågot Valle – for øvrig saksordfører for meldingen – har sagt. Tvert imot, jeg tar ordet for å rose saksordføreren for et veldig godt gjennomført arbeid og også et godt innlegg her i salen i dag. Jeg kan si at Kristelig Folkeparti er glad for det arbeidet som saksordføreren har gjort på alle punkter for å få til en samlet innstilling som stiller seg bak denne meldingen, som jeg tror kan være veldig betydningsfull for å kunne komme videre nettopp i bekjempelsen av kriminalitet blant barn og unge. Vi vet at de lever i en verden som blir mer og mer komplisert, og det produseres mange tapere. Vi er nødt til å finne et samlet virkemiddelapparat, en helhetlig strategi for å bekjempe nettopp dette, slik at vi unngår at unge taper. Når jeg likevel står her, har jeg lyst til å utfordre representanten Valle på ett punkt – jeg tror faktisk det er det eneste jeg fant i innstillingen – og det står i en liten særmerknad fra Sosialistisk Venstreparti hvor de foreslår demokratiutvikling, bl.a. forsøk med å senke stemmerettsalderen til 16 år ved kommune- og fylkestingsvalg. Mitt spørsmål til representanten Valle blir om hun vil være så snill å utdype hvorfor hun mener også dette hører med i en handlingsplan mot barne- og ungdomskriminalitet.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Kristelig Folkeparti tror at en av de viktigste faktorene for en ungdom som opplever at livet er vanskelig å mestre, er å kunne bli sett, kunne få oppleve at noen bryr seg, og at man får lov til å bygge opp selvtillit, slik at man bedre kan klare å mestre en komplisert tilværelse. Representanten Stolt-Nielsen prøvde i en tidligere replikk her i denne debatten å gå opp en slags grense til Fremskrittspartiet ved å ta avstand fra en del av de sterkeste virkemidlene som Fremskrittspartiet har foreslått i innstillingen. Jeg blir litt i tvil når jeg hører representanten Stolt-Nielsen, om det virkelig er så stor forskjell på Høyres og Fremskrittspartiets politikk på dette området. Jeg blir veldig glad hvis de makter å ta avstand fra disse virkelig tøffe metodene som Fremskrittspartiet målbærer. Jeg vil be representanten Stolt-Nielsen om å forklare hva hun mener når hun ønsker å innføre elektronisk husarrest f.eks., som – hvis jeg oppfatter det riktig – er et ganske brutalt virkemiddel, og som etter mitt skjønn ikke er egnet til å gi et ungt menneske følelsen av å bli tatt vare på, at noen bryr seg om en. Man blir overlatt til seg selv og til en usikkerhet som bare kan være med på å bygge opp under en kriminell atferd.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-06-13:
Representanten Larsen gav en god og fyldig beskrivelse av hvordan tilstanden er i Norge, og den kan vi slutte oss til. Han gav også en god beskrivelse av mange av de tiltakene som er iverksatt, og som det er bred enighet om skal videreutvikles og kvalitetsheves. Så sa han også at det må være et mål at de som til tross for forebyggende tiltak begynner med kriminalitet, skal ha rehabilitering fra dag én. Det er Høyre enig i, men det som bekymrer Høyre, er at det ikke synes som om vi har lovverk som ivaretar behovet for en målrettet rehabiliteringspolitikk for den alderskategorien som vi her snakker om. Høyre mener, i likhet med barneombudet, at det synes som om en del barn og ungdom faktisk lever i et lovløst rom, hvor de tiltakene som settes i verk rundt alvorlig, gjentatt kriminalitet, er lite lovregulert og i litt for liten grad kontrollert i forhold til de behov de unge har når det gjelder undervisning, når det gjelder atferdskorrigering og den problematikken som er grunnlaget for den kriminelle handling. Jeg vil gjerne høre om Arbeiderpartiet mener at dagens barnevernlov og dagens straffelov ivaretar behovet for rettssikkerhet rundt barne- og ungdomskriminalitet både i forhold til samfunnet og i forhold til barnet selv, eller om Arbeiderpartiet ser at det kan være behov for lovtilpasninger, eventuelt utarbeidelse av nytt lovverk for å få en større rettssikkerhet rundt reaksjonsmønstrene i forhold til kriminelle handlinger begått av barn og unge.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-06-13:
Jeg følte meg nesten hensatt til feil århundre da jeg hørte Fremskrittspartiets beskrivelse av hvilken skole vi skal ha, og denne veldig sterke betoningen av straff, straff, straff, strengere straffer. Det virker nesten som om det har gått Fremskrittspartiet forbi at det faktisk er en nedgang i prosentandelen kriminalitet begått av barn og unge i forhold til det totale kriminalitetsbildet. Høyre er langt på vei enig med Fremskrittspartiet i at vi må ha strenge straffereaksjoner overfor voksenkriminelle. Når vi snakker om barne- og ungdomskriminelle, vil vi gjerne ha strenge reaksjoner. Men det kan være en forskjell på straff og reaksjon. Selv om en reaksjon kan se ut som en straff for barnet i øyeblikket, må de reaksjonene vi iverksetter overfor barn og unge, være rettet mot en rehabilitering, mot en tilbakeføring, mot atferdskorrigering, og det tror altså ikke vi i Høyre kan gjøres med spanskrøret. Jeg etterlyser hos Fremskrittspartiet en respekt for at forebygging og samhandling mellom barn og unge og voksenapparatet rundt dem har en effekt, uten at en hele tiden skal betone straff så veldig tungt. For det er forskjell på straff og reaksjon. Det er ikke nødvendigvis det samme, slik det fremgår av Fremskrittspartiets innlegg. Jeg lurer på om Fremskrittspartiet virkelig tror at en hindrer barne- og ungdomskriminalitet ved igjensitting, ved utvisning og ved straffelekser.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-06-13:
Jeg tror nok at representanten Lånke ser ganske andre situasjoner for seg enn jeg gjør, når vi snakker om elektronisk husarrest. Ved elektronisk husarrest har en kontroll med hvor en ungdom befinner seg. Det gir ungdommene mulighet til f.eks. å gå på skole, men det gir òg en mulighet til å hanke personene inn hvis de befinner seg på et sted hvor de ikke burde være, hvor de absolutt ikke skal være. Det er en form for kontroll med ungdom som en ikke ønsker å ha i fengsel, fordi vi tror heller ikke at fengselsopphold i seg selv vil ha særlig positiv innvirkning. Det er ikke veldig gode resultater fra internasjonal forskning på unge mennesker i fengsel, i hvert fall ikke på noen som er under langtids soning. Men det er like fullt slik at det er en del ungdom som er direkte farlige, og som en må ha kontroll med. Da kan det å ha elektronisk kontroll og en avtale med ungdommene om hvor de skal befinne seg til enhver tid, være en måte som åpner både for tilpasning til et normalt samfunn, som åpner for skolegang, og som åpner for atferdskorrigering ute blant mennesker. Det tror vi i hvert fall bør prøves i noen tilfeller. Det bør ikke uten videre avvises som umenneskelig. Å isolere et barn på en øy i et privat barnevernstiltak i flere år synes jeg er mye mer umenneskelig, men det gjøres jo faktisk i enkelte tilfeller. Jeg tror derfor at vi må prøve ut nye og ulike virkemidler når vi skal reagere overfor sterkt belastet kriminell ungdom, men de skal settes inn i en rettssammenheng. Det er derfor vi vil ha senket den kriminelle lavalderen, både for å sikre samfunnet og for å sikre den unge selv mot overgrep.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-06-13:
Først og fremst må jeg anbefale sistnevnte taler å lese innstillingen en gang til, for å se hvor Høyre faktisk er med og hvor vi ikke er med. Høyre er f.eks. absolutt med på alkoholforebyggende tiltak blant barn og unge. Når vi ønsker å skape en rettsramme rundt det kriminelle barn, er det like mye av hensyn til barnet selv som av hensyn til samfunnet, for vi tror at det er til barns beste at de blir behandlet ut fra en rettsdom som ivaretar både barnet og samfunnet. Høyre er betenkt over den tilfeldighetsvurdering som ofte råder i barnevernet. Vi er betenkt over at barn plasseres i en institusjon uten tilstrekkelig faglig bredde til å ivareta de behovene disse barnene har, og vi er betenkt over at disse barnene ikke følges tilstrekkelig opp. Derfor ønsker vi et rettsapparat rundt dette, vi ønsker å tilpasse et lovverk. Som vi også har påpekt, er dagens straffelov tilpasset voksne. Skal den brukes i forhold til barn, må den tilpasses. Eller enda bedre: Vi trenger muligens et lovverk som ligger i gråsonen mellom barnevern og straffelov, for disse barnene som er en del av den aller tyngste problematikken, får ikke sin rettssikkerhet ivaretatt gjennom de tiltak som settes i verk i dag, og den problematikken synes vi det er nødvendig å gjøre noe med. Det har også Barneombudet påpekt når han går ut og sier at de aller vanskeligste tilfellene lever i et rettsløst rom. Og når vi ser at barnepsykiatrien skyver dem fra seg, at størstedelen av de barnene som får behandling i barnepsykiatrien, er de som har minst bruk for det, mens størsteparten av dem som virkelig har behov for behandling, ikke får det. Dette må vi gjøre noe med. Dette er en rettsstat uverdig. Rettsstaten skal gjelde for barnet også.
Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2000-06-13:
I Høyre tror vi at ressursene kan brukes bedre målrettet direkte mot barn og unge enn til stadig flere byråkratiske utredninger. De forholdene som er listet opp, som gjelder som mål for den svenske riksdagen, er i svært stor grad nedfelt i vårt eksisterende lovverk. Vi har en lov om barn og foreldre som gir barn i Norge stor valgfrihet, som gir dem mulighet til å velge utdannelse, og som gir dem rett til å bli hørt i viktige spørsmål som angår dem selv. Men hvis den retten skal virkeliggjøres, må den muliggjøres i forhold til andre særlover som f.eks. skoleloven. Høyre har hele tiden ment at barnets valgfrihet, elevens valgfrihet, skal tillegges stor vekt, mens vi har et flertall i Stortinget som i større grad ønsker å styre mot at politikere skal ta valgene istedenfor ungdommen. Det gjelder ikke minst SV, som i stor grad snakker om demokratibygging og deltakelse i det lokale demokrati, men som f.eks. vil frata ungdom rett til å velge egen skole. Vi tror at det er gjennom utformingen av særlovene i samfunnet vi best kan legge til rette for at barns valgfrihet, barns synlighet, ivaretas. Og ved å bygge en god skole som lar elevene få utnytte sine ressurser, ivaretar vi barnet og den unge aller best. Ikke minst gjelder det hensynet til at en må kunne få en utdannelse uten å måtte opparbeide seg studiekompetanse på teoriplan. Dette er jo en av de virkelig ekskluderende arenaene, når teorisvak ungdom gjerne stenges ute fra en fagutdannelse fordi de ikke når studiekompetanse i matematikk. Dette er realiteter vi forholder oss til.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Når eg høyrer Framstegspartiet, føler eg ofte at me lever i to ulike verder – både når det gjeld skildringa av korleis verda er, og ikkje minst når det gjeld tiltak som me trur skal til for å endra på noko. Eg er samd med kollega Larsen som sa at det er noko med premissane som gjer at det nesten er vanskeleg å stilla spørsmål. Framstegspartiet er t.d. ikkje med på ynsket om å få ei stortingsmelding om ein heilskapleg ungdomspolitikk, dei vil ikkje ha gratis barnehagar i Oslo Aust, og dei meiner at subsidiane til barnehagane i utgangspunktet bør overførast til barnetrygda, noko som ikkje sikrar barnehagetilgangen og dermed kontakt med dei ungane som kanskje mest treng ein slik innsats. Dei seier heller ikkje noko om ungdomsklubb og møteplassar i nærmiljøet i innstillinga. Men dei seier på den andre sida at dei vil ha kraftige reaksjonar i form av fengselsstraff utan vilkår, og, forslaga som representanten Sandberg gjorde greie for, altså undervising i folkeskikk og respekt for annan manns eigedom, institusjonar som baserer seg på klåre disiplinærreglar og senking av den kriminelle lågalderen. I tillegg står det, som sagt, ganske mykje om dette med kraftige reaksjonar og straff utan vilkår. Eg har ei kjensle av at Framstegspartiet eigentleg i veldig liten grad trur på at førebyggjande tiltak verkar, men at ein fyrst når det begynner å gå gale, verkeleg skal setja harde verkemiddel inn. Det kan godt vera at til og med fengselsstraff kan vera rettferdig. Det meiner òg Arbeidarpartiet. Men det er veldig lite som tyder på at ungdommen lærer så veldig mykje positivt i fengsel. Eg lurar på kva slags forsking, kva slags kunnskap Framstegspartiet stør seg til når dei trur at mest mogleg straff og minst mogleg førebygging er det som skal til for å endra på stoda.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Representanten Sandberg taler her engasjert om at vi har for mange reparasjonstiltak, at tiltaka er for mykje retta inn mot førebygging, og at vi burde ha tiltak som meir tok det vonde ved rota. Då er eg veldig overraska over Framstegspartiet sin politikk i forhold til alkohol. Det er ein fleirtalsmerknad på side 19, som Framstegspartiet ikkje er med på, som viser til samanhengen mellom alkoholbruk og vald. Det står i merknaden at ein reknar med at 70 pst. av alle valdsforbrytarar har tilknyting til alkoholbruk, og at «i arbeidet med å førebygge rusmiddelbruk blant ungdom må hele samfunnet, ikke bare myndighetene, engasjere seg». Når vil Framstegspartiet vakne opp i forhold til det førebyggande arbeidet – at den alkoholpolitikken som blir ført, ikkje skal vere «opne kraners politikk», med lengst mogleg opningstid, til langt utpå morgonkvisten, det berande systemet? For om ein verkeleg vil førebygge, må ein også ta den utfordringa på alvor. Kva gjer vi for å få ned alkoholforbruket? I Framstegspartiet sine merknader er det mykje som er knytt opp mot straff, og at det er ein viktig bit for å få ned kriminaliteten. Eg vil utfordre Framstegspartiet når det gjeld alkoholpolitikken. Eg skulle ønskje at vi kunne få eit anna svar enn det vi har fått tidlegare, om at ein ikkje er villig til å føre ein meir restriktiv politikk enn den som blir ført. Men eg håpar at om dei verkeleg vil unngå at vi berre skal drive med reparasjonstiltak, vil dei vere villige til å gjere endringar også når det gjeld det i framtida.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det er ikke bare representanten Lånke som blir i tvil om hvor Høyre egentlig står når vi diskuterer dette området. Jeg blir aldri riktig klok på Høyre når barne- og ungdomskriminalitet står på dagsordenen. Jeg tar meg i å lure på om Høyre blir så opptatt av en populistisk konkurranse med Fremskrittspartiet om å være den strengeste, tøffeste, hardeste mot de kriminelle, at Høyre mister evnen til å komme med konstruktive bidrag en skulle tro at tradisjonsrike Høyre ellers ville ha stått for. I innlegget erkjenner representanten fra Høyre at vi må ha en bred innsats på flere områder. Allikevel hopper Høyre av i innstillingen f.eks. når det gjelder store deler av merknaden om at vi må forebygge rusmisbruk blant unge, og at vi må fange opp de som dropper ut av skolen. Høyre sier nei til sivile tjenestepliktige som konfliktforebyggere og voldsforebyggere i nærmiljøet og på skolene, og de vil ikke være med på å løfte barn og unge og familiene deres ut av fattigdom. Og hva svarer Høyre isteden? Hva er alternativet når de hopper ut av alt dette? Jo, det er å senke den kriminelle lavalderen fra 15 til 14 år. Alle partier er jo enige om at unge kriminelle må få en reaksjon. Den må komme raskt, og den må også i enkelte tilfeller være tvungen. Men hvorfor i all verden skal Høyre kjøre barna inn i et domstolssystem som er lagd for voksne, og tilpasset voksne? Hvorfor ikke lytte til fagfolk i systemet som sier at barn ikke har noe i dette systemet å gjøre? Hvorfor ikke heller benytte tiltak – også tvangstiltak – som ligger utenfor domstolssystemet? Det er nesten så en kan begynne å lure på om målsettingen ikke er å sørge for at barn skal få et bedre liv og komme ut av det kriminelle miljø, men at det heller er hevntanker – straffen som hevn – som slår gjennom hos Høyre. Jeg er skuffet over det bildet Høyre tegner av seg selv i forbindelse med det alvorlige problemet vi står overfor.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Representanten Stolt-Nielsen og Høyre er sikkert på lik linje med Fremskrittspartiet sterkt opptatt av ungdommens ve og vel – ingen tvil om det! Derfor finner Fremskrittspartiet det noe merkelig at Høyre, som det eneste partiet, ikke vil være med på å be Regjeringen legge fram en stortingsmelding om en helhetlig ungdomspolitikk, ikke fordi ikke også Fremskrittspartiet er skeptisk til politisk styring, men når vi først har disse problemene, må vi ta fatt i dem på en eller annen måte. I Sverige har den svenske riksdagen vedtatt en ungdomspolitikk som tar utgangspunkt i tre målsettinger. Det er: ungdommens muligheter til å leve et selvstendig liv ungdommen skal ha reelle muligheter for medbestemmelse og ikke minst – ungdom skal ses på som en ressurs Hvorfor vil ikke Høyre være med på å se på noe liknende i Norge?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Behovet for en tiltaksplan mot barne- og ungdomskriminalitet i Norge var – og er – stor. Fremskrittspartiet er derfor glad for at denne meldingen er kommet, selv om den har kommet sent, når man ser på den årelange utviklingen, som i hvert fall Fremskrittspartiet har registrert. Etter Fremskrittspartiets mening er grunnen til at barne- og ungdomskriminaliteten har fått vokse i så stor grad, tidligere manglende vilje fra Regjeringen til å iverksette tiltak som gjør barn og unge mer ansvarsfulle overfor egne handlinger. Fremskrittspartiet mener at behovet for grensesetting for barn og unge er større enn noen gang før, og mener på bakgrunn av dette at Regjeringen må samordne forslagene, slik at de ikke blir for utflytende, men mer konkrete og ikke minst virkningsfulle. Fremskrittspartiet mener i motsetning til de fleste andre partier at strenge straffetiltak i mange tilfeller må til for å bekjempe de kriminelle ungdomsgjengene. Fremskrittspartiet mener derfor at ubetinget fengsel i større grad må benyttes mot denne gruppe kriminelle, og har på bakgrunn av dette satt fram forslag om at Regjeringen også bør vurdere den kriminelle lavalder. Det må også reageres sterkere mot førstegangskriminelle når det ilegges straff. Fremskrittspartiet ser det også som særdeles viktig at politiet får de ressurser som er nødvendig for å ta opp kampen mot barne- og ungdomskriminaliteten, og at man må ta mer hensyn til at skolen er den viktigste arena for å nå fram til barn og unge. Dette må utnyttes mer aktivt, men samtidig må vi ikke glemme at hovedansvaret ligger hos foreldrene. Fremskrittspartiet ser det som svært viktig at ungdomsmiljøene i større grad ansvarliggjøres for de handlinger som blir foretatt av miljøene selv. En slik ansvarliggjøring av disse miljøene kan bidra til at krefter innad selv kan begynne å ta avstand fra de destruktive kreftene. Dette kan f.eks. gjøres ved i større grad å styre offentlige midler unna ungdomsmiljøer som opptrer uheldig, og heller belønne dem som opptrer på en positiv måte. Samtidig må vi ikke glemme at ungdom i større grad enn i dag bør og må motiveres til å ta ansvar for egen fritid. Fremskrittspartiet er fornøyd med de fleste tiltakene som Regjeringen har foreslått. Jeg ser likevel behov for mer samordnede og ikke minst offensive tiltak.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Representanten Carl I. Hagen har på vegne av Fremskrittspartiet lagt fram et mistillitsforslag mot justisministeren på bakgrunn av at departementet nå har gitt endelig oppholdstillatelse til Gholam-familien. Denne saken gjelder ikke denne familien spesielt, det gjelder viktige prinsipper. Justisdepartementet gav i 1998 amnesti for en rekke utlendinger som var kommet ulovlig inn i Norge gjennom det som ble kalt Quetta- og Laos-prosjektene. Dette var prosjekter der Utlendingsdirektoratet sammen med Kripos avdekket at en rekke personer hadde fått opphold i Norge på feilaktige premisser. De kom fra Pakistan og Thailand, men utgav seg for å komme fra Afghanistan og Laos. Fremskrittspartiet la i 1998 frem et Dokument nr. 8-forslag hvor vi bad Regjeringen omgjøre sitt vedtak om betinget amnesti for utlendinger som ble omfattet av disse to prosjektene. Forslaget ble avvist av Stortinget, men en enstemmig justiskomite kom med meget klare meldinger til departementet. Komiteen sa enstemmig at den hadde merket seg at vi i disse sakene står overfor et systematisk lovbrudd som har medført at både Kripos og Utlendingsdirektoratet har måttet bruke store ressurser, både økonomisk og personalmessig, for å avdekke sannheten. Komiteen understreket at illegal innvandring er ulovlig og belagt med straffeansvar, og la vekt på at det verken av etiske eller praktiske hensyn må godtas en praksis hvor ulovlig opptreden i forhold til norske myndigheter gir preferanse for å få opphold og senere statsborgerskap i Norge. Komiteen uttrykte skepsis til bruk av amnesti som generelt virkemiddel, og advarte mot en praksis der uærlig og uredelig atferd gir oppholdstillatelse. Når flertallet i justiskomiteen likevel stemte mot Fremskrittspartiets forslag, var det fordi man mente at avgjørelsen i disse sakene lå under departementets ansvarsområde. I så fall må jo også departementet, ved sin øverste leder justisministeren, ta ansvaret. Det finnes ikke fnugg av tvil om at Gholam-familien er pakistanske statsborgere, og at de har løyet seg inn i Norge. Justisministeren belønner nå uærlig og uredelig atferd med oppholdstillatelse – nettopp det justiskomiteen enstemmig advarte mot. Justisministeren har startet sin karriere med å forsøke å forhindre politihøyskolestudentene i å skaffe seg jobb i politiet, og med å gi oppholdstillatelse for pakistanske statsborgere, begrunnet med at det nå på en betryggende måte er bevist at de løy om sin bakgrunn. Det er i sannhet en start som kvalifiserer til en rask avslutning.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Da Kristelig Folkeparti var enig i flertallets innstilling, så jeg det ikke nødvendig å ta ordet etter at saksordføreren hadde hatt en grei gjennomgang av saken. Imidlertid ønsker jeg nå å ta ordet til representanten Hagens forslag. Familien Gholam har vært diskutert mange ganger, bl.a. i Innst. S. nr. 172 for 1998-99 om å omgjøre det betingede amnestiet for utlendinger som er berørt av de såkalte Quetta- og Laos-prosjektene. En enstemmig justiskomite sa da følgende: «Komiteen ... har merket seg at vi i disse sakene står overfor et systematisk lovbrudd i forhold til norske utlendingsmyndigheter og at både Utlendingsdirektoratet og KRIPOS, gjennom det såkalte Quetta-prosjektet har måttet utføre et stort etterforskningsarbeid med bl.a. tilleggsavhør, språktester, beslag av omfattende bevismateriale og innhenting og gjennomgang av visumsøknader i Norge og Pakistan.» Og videre: «Komiteen vil vise til de betydelige ressurser, både personellmessig og økonomisk, som er gått med til denne etterforskningen.» Komiteen understreket at illegal innvandring og menneskesmugling er ulovlig og belagt med straffansvar etter utlendingsloven § 47. Komiteen legger vekt på at det verken av etiske eller praktiske hensyn må godtas en praksis hvor ulovlig opptreden i forhold til norske myndigheter gir preferanse for å få opphold og senere statsborgerskap i Norge. Komiteen uttrykte også skepsis til bruk av amnesti som generelt virkemiddel, og advarte mot en praksis der uærlig og uredelig atferd gir oppholdstillatelse. I samme sak ble det også vist til at departementet hadde satt som vilkår for opphold at norske myndigheter må kjenne den rette nasjonalitet og identitet til de personer det gjelder, og at man bare godtar fremleggelse av ekte og gyldige pakistanske nasjonalitetspass. Det ble også satt en tidsfrist for å få dette i orden. Konsekvensene om betingelsene ikke skulle bli oppfylt, ville være at de aktuelle personene ikke ble omfattet av amnestiet, og at de i så fall måtte returnere til sitt hjemland. Daværende justisminister Aure uttalte at hun innvilget amnestiet «under sterk tvil». Denne saken har vært en verkebyll over lang tid. De fristene som har vært satt for familien, har tydeligvis gått ut uten at noe har skjedd. Når de så endelig har fått ordnet opp i dokumentene sine, har altså justisministeren innvilget oppholdstillatelse. Kristelig Folkeparti er opptatt av at de frister som blir satt for å få fram realitetene i en sak, blir overholdt og respektert, derfor er det også uheldig at det har gått så lang tid fra amnestiet ble innvilget og fristene satt til dokumentasjonen forelå. Kristelig Folkeparti mener likevel ikke det er grunn til å støtte et mistillitsforslag mot justisministeren. Nå er tiden ute, men jeg vil bare signalisere at vi støtter Høyres forslag.