Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-05:
Det mest slående når man lytter til de tre største partiene her i landet, er den manglende evnen til å ha to tanker i hodet samtidig. Det er det i enda større grad når man lytter til Tord Liens uttalelser om at all oljen på norsk sokkel må pumpes opp, ikke en dråpe skal bli liggende, for da får man inntrykk av at Tord Liens største ambisjon er å ta roret på Titanic på vei mot klimakatastrofen. Men den manglende evnen til å ha to tanker i hodet samtidig er slående på følgende måte: Det virker som om tanken på norsk oljepolitikk og tanken på at det overhodet har noe med norsk klimapolitikk å gjøre, og det å løse klimaproblemene, er frikoblet i de største partienes innlegg her i salen. Bare for å slå det fast: Alle her i salen vet at fossilt brensel kommer til å utgjøre en stor del av energiforbruket i årene som kommer, men det er et faktum at klimabudsjettet, sånn som det er lagt fram av FNs klimapanel, er på 750 milliarder tonn CO2.Jeg pleier å vise det på følgende måte: Hvis vi, som her, tar et vannglass og «fyller» det opp med CO2 fra verdens fossile ressurser, og virkeligheten er den at verdens fossile ressurser er fem, minst fem, glass så mye – altså at vi har fem ganger så mye fossile ressurser i verden som vi har muligheten til å brenne av – da skjønner jo alle at dette har konsekvenser for hvordan fossile ressurser utvinnes, hvilke som utvinnes, og hvem det er som skal få lov til å utvinne dem. Det er derfor jeg sier at alle skjønner at man blir rik av å utvinne olje, kull og gass. Se bare på Norge. Vi har rikdom fra vår olje-, kull- og gassutvinning. Alle vet at man blir rik av å bruke olje, kull og gass, fordi at det å skape energi også gir vekst og utvikling. Da skjønner alle at hvis vi bare har plass til ett sånt glass – ikke fem, ikke seks, ikke syv, ikke åtte, ikke ni, ikke alle verdens olje-, kull- og gassressurser – blir diskusjonen om hvem det er som skal få lov til å hente ut sine ressurser, et fordelingsspørsmål. Før vi i Norge er villige til å gå inn i dette og si, ja, vi erkjenner også at det finnes olje og gass i verden som må bli liggende, og ja, det kan ha innflytelse også på om norsk olje og gass må bli liggende; før vi er villige til å ta den diskusjonen, er det ikke mulig å si at vi fører en seriøs klimadebatt i Norge. Vi i SV sier ikke at vi vil stenge ned norsk oljevirksomhet i løpet av kort tid. Hvis man ser på de tallene som ble presentert av Oljedirektoratet, og som også figurerte i mediene i dag, viser de at norsk olje- og gassproduksjon kommer til å stige i årene som kommer fram mot 2023–2024, og så vil det avta deretter, men det er først fra 2023–2024 at eventuelt utlyste letekonsesjoner nå vil komme i produksjon. Med andre ord er norsk oljeproduksjon og norsk oljevirksomhet de neste åtte årene overhodet ikke avhengig av den letevirksomheten som finnes. Og alle skjønner at det å begynne å redusere verdens olje- og gassproduksjon gjennom å lete etter enda mer olje og gass, ikke henger på greip. Derfor stiller jeg meg spørrende til de partiene som i dag vil stemme ned forslaget om å si nei til 23. konsesjonsrunde, dette forslaget som prisverdig er fremmet av Miljøpartiet De Grønne. SV erkjenner at klimaproblemene også må få konsekvenser for norsk klimapolitikk. Derfor støtter vi forslaget om å si nei til 23. konsesjonsrunde. Vi fremmer et eget forslag om å få nedsatt et tempoutvalg som kan utrede, komme i mål og finne ut av hvordan norsk olje- og gasspolitikk må innrettes for å passe inn i verdens klimamål, og hvor stor andel av den norske oljen som må ligge hvis vi skal gjøre vår del av jobben. Det tredje vi gjør, er å fremme et forslag – som jeg må innrømme at jeg er overrasket over at ikke støttes av Kristelig Folkeparti og Venstre, som tidligere har vært veldig tydelige på dette, og i og for seg også Arbeiderpartiet, som ønsker å være et miljøparti – om at de blokkene som Miljødirektoratet og Polarinstituttet har sagt at bør tas ut av konsesjonsrunden, faktisk tas ut.