trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Først og fremst vil jeg takke komiteen for samarbeidet. I Norge har vi i hovedsak et helsevesen vi kan være stolte av, og som leverer gode resultater målt mot hva andre land oppnår. Og det er her ambisjonene våre bør ligge. Vår felles helsetjeneste skal være til for alle, og det skal være tilgang til høykvalitetsbehandling for oss som bor og lever våre liv her. I sammenligning med andre lands helsetjenester er det særlig tre områder som utpeker seg hvor Norge bør jobbe med å heve kvaliteten: innleggelser ved kols, sykehusinfeksjoner og vaksinasjonsdekning i barnevaksinasjonsprogrammet. Det siste er særlig skremmende med tanke på den senere tids meslingutbrudd i Europa og andre steder i verden. Feil, mangler og avvik som rapporteres gjennom de årlige meldingene, kan kobles til de ulike fokusområdene som f.eks. Statens helsetilsyn og fylkesmennene har hatt. Det er sånn sett viktig å merke seg at en slik melding ikke gir et helhetlig bilde av kvaliteten i helsetjenesten. En samlet komité peker spesielt på resultatet av det landsomfattende tilsynet med helse- og omsorgstjenester til voksne med utviklingshemming. Det avdekket lovbrudd i hele 45 av 57 kommuner. Komiteen er sterkt kritisk til at tjenestene til denne sårbare brukergruppen ikke fungerer godt nok, og mener området bør følges tett i videre kvalitetsutviklingsarbeid. Jeg har selv vært ordfører i en kommune hvor det ble funnet avvik i en slik tjeneste. Det var riktignok like etter at jeg overtok som ordfører, men det er ingen grunn til å late som om dette handler om partipolitikk. Det handler rett og slett om mangel på fokus fra landets lokale folkevalgte. Her må vi i fellesskap, på tvers av partigrenser og kommunegrenser, se oss i speilet og innse at vi ikke har vært gode nok. Jeg vil anbefale KS å legge særlig vekt på tilbud til personer med utviklingshemming i sitt folkevalgtopplæringsprogram. Som politikere møter vi ofte pressgrupper med sterke talspersoner og konkrete budskap. I ombudsrollen må vi alle huske litt ekstra godt på dem som har den svakeste stemmen. Komiteen mener at når svikt og skader først har oppstått, må disse brukes til læring for å redusere risikoen for lignende feil i framtiden. Komiteen er positiv til at Helsedirektoratet utarbeider såkalte læringsnotater på bakgrunn av funnene i meldeordningen, slik at man kan forhindre framtidig svikt. Komiteen mener imidlertid at man i større grad bør sikre at læringsnotatene bidrar til reell læring i sektoren og ikke bare blir liggende som lenker på Helsedirektoratets hjemmesider. Potensialet i å lære av egne feil synes å være mangelfullt utnyttet. Rapportering for rapporteringens skyld har ingen verdi. Det er tvert imot unødvendig byråkrati. Med rett kompetanse, tilstrekkelig kapasitet og god kommunikasjon blir det høy kvalitet i norsk helsevesen.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Jeg avsluttet mitt innlegg med å si at kompetanse, kapasitet og kommunikasjon er avgjørende for god kvalitet i helsevesenet. Ordet «kutt» er ikke med her. I det siste har vi sett flere eksempler på pasienter, pårørende og ansatte i helsetjenesten som roper varsku om kapasiteten i sykehusene. Mitt spørsmål til statsråden er følgende: Frykter helseministeren at de mange kuttene i sykehusene kan gå ut over nettopp kvalitet og pasientsikkerhet?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Det er kanskje lagt til rette for vekst i pasientbehandlingen, men er det fulgt opp med tilstrekkelig kapasitet, slik at de ansatte føler at de får gjort jobben sin? Ministeren kaller dette krevende. Det at sykehusene skal finansiere sine egne investeringer, legger ytterligere press på sykehusene. De må kanskje til og med kutte i pasientbehandlingen for å spare til investeringer. Anerkjenner statsråden de ansatte i helsevesenet, de pårørende og pasientene selv, som er bekymret for at kvaliteten i sykehusene våre faktisk går ned og ikke opp?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Etter at vi fremmet dette forslaget i Stortinget for noen uker siden, kom jeg i kontakt med en gutt som heter Albert Astrup Hansen. Han er 17 år gammel og la ut på Twitter at han ikke har noen venner. Det var noe som gjorde sterkt inntrykk på meg, og jeg hadde et møte med Albert sammen med representanten Ingvild Kjerkol her på Stortinget. I etterkant av dette møtet er det også mange andre som har tatt kontakt med meg og fortalt om hvordan ensomheten påvirker dem og deres liv. Etter å ha hørt debatten her må jeg innrømme at jeg blir litt fristet til å bruke såkalte uparlamentariske uttrykk. Vi er enige om dette – er det så vanskelig bare å stemme for forslaget, kan man ikke gi den lille håndsrekningen til de menneskene som har innrømmet at de er ensomme, som sier at de har det vanskelig? Hvis man er positiv til at dette tas inn i § 7 i loven om folkehelsearbeid, ja, så stem for – det kan ikke være så vanskelig.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Selv om vi ikke fikk gjennomslag i den forrige saken vi debatterte, må jeg si at for oss i Arbeiderpartiet er det en deilig følelse å avrunde dagens helsedebatt på det samme sporet som vi har vært mesteparten av høsten og våren, nemlig med hånden på rattet i norsk helsepolitikk. I dag sikrer vi nok et viktig gjennomslag for landets eldre og multisyke pasienter, i samarbeid med SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti. Det er godt dokumentert i norsk og internasjonal forskning at geriatrisk vurdering og behandling fører til lavere sykelighet og lavere dødelighet, og at folk klarer seg lenger i eget hjem. Det er rett og slett god politikk – bra for enkeltmennesket og samfunnsøkonomisk lønnsomt. Men nå er det jo sånn at regjeringspartiene ønsker at friske folk skal bo på sykehjem. Nok om det – det debatterte vi forrige uke. Men det er ikke lett å forstå hvorfor regjeringspartiene stemmer imot dette forslaget. Igjen vises det til meldingen Leve hele livet, og jeg gjentar mitt budskap fra forrige ukes debatt: Det er bygget opp enorme forventninger til denne meldingen, og vi ser med spenning fram til innholdet når den blir lagt fram. Arbeiderpartiet har ikke behov for å vente med å sette geriatrisk kompetanse på dagsordenen. Med dagens vedtak får landets eldre et betydelig løft: Vi skal sikre tilstrekkelig kapasitet for spesialisering innen geriatri for både leger og sykepleiere. Alle akuttsykehus i Norge skal nå ha breddekompetanse innen behandling av eldre, og alle store akuttsykehus skal ha spesialist i geriatri. Vi skal ha forpliktende samarbeidsavtaler mellom sykehus og kommuner. Helhetlige og sammenhengende tjenester er målet. Det skal sikres god overføring av pasientinformasjon mellom sykehus og kommunehelsetjenesten ved både inn- og utskrivning. Legebemanning og geriatrisk kompetanse på sykehjem skal styrkes for å hindre unødvendige innleggelser på sykehus. Under behandlingen av Nasjonal helse- og sykehusplan var det enighet i helse- og omsorgskomiteen om at alle store akuttsykehus skulle ha geriatrisk kompetanse for å kunne møte utfordringene innen helsetjenester til eldre. Likevel er det fremdeles store sykehus som ikke har stillinger for spesialister i geriatri. Om 20 år er det dobbelt så mange eldre i Norge. Selv om de aller fleste er friske og klarer seg selv, øker behovet for helsetjenester når man blir eldre, og særlig når man blir over 80 år. For å levere gode tjenester i framtiden er vi nødt til å rigge tjenestene våre nå. Derfor er jeg glad for at Arbeiderpartiet sammen med Kristelig Folkeparti, SV og Senterpartiet i dag sikrer flertall for et skikkelig geriatriløft i norsk helsevesen. Og med det tar jeg opp Arbeiderpartiets forslag.
Erlend Larsen (Høyre), 2018-04-24:
Regjeringen fremmer årlig en melding om kvalitet og pasientsikkerhet i helse- og omsorgstjenesten i Norge. Dette er den fjerde meldingen som er fremmet. Meldingen retter oppmerksomheten mot områder hvor det er behov for forbedring i helse- og omsorgstjenestene, og gir derfor ikke et helhetlig bilde av kvaliteten i helsetjenesten. Helse- og omsorgstjenesten i Norge oppnår gode resultater på mange områder. Norge skårer derimot dårligere enn gjennomsnittet i OECD når det gjelder erfaringer pasientene har med sin fastlege. Både Norge, Danmark og Sverige har også en høy forekomst av sykehusinfeksjoner. Pasient- og brukerombudene mener det er et alvorlig rettssikkerhetsproblem at kunnskapen om klagesaksbehandling og pasientrettigheter er mangelfull i helsetjenestene. De er bl.a. bekymret for saksbehandlingstiden hos enkelte fylkesmannsembeter, telefontilgjengeligheten hos fastleger, rekrutteringen av fastleger i distriktene, saksbehandlingstiden hos Pasientskadenemnda, tidsbruken i pasientforløp etter første konsultasjon og variasjoner mellom kommunene i hjelpetilbudet til familier med omfattende hjelpebehov. Det er videre en diskusjon om hvorvidt ungdom mellom 16 og 18 år skal betale egenandel hos fastlegen. Vi anser dette som et budsjettspørsmål som ikke hører hjemme i denne sammenhengen. Meldingen avdekker også at ledelsen i kommuner ikke har tilstrekkelig forståelse for brukeres situasjon og ikke etterspør og kontrollerer om tjenestene drives forsvarlig og med ønsket kvalitet. Videre er tilbakeholdelse i institusjon, bevegelseshindrende tiltak og bruk av reseptbelagte legemidler de vanligste tvangstiltakene. I omsorgstjenester til voksne med utviklingshemming ble det avdekket lovbrudd i 45 av 57 undersøkte kommuner. Størsteparten av hendelsene meldeordningen mottok i 2016, var knyttet til kliniske prosesser/prosedyrer, etterfulgt av legemidler. Det utarbeides læringsnotater på bakgrunn av funnene for å forhindre framtidig svikt. Disse notatene bør i større grad bidra til reell læring i sektoren og ikke bare bli liggende på Helsedirektoratets hjemmesider. Helsetilstanden i Norge er generelt god, med høy forventet levealder og lav dødelighet etter hjerteinfarkt og slag. Ventetidene går ned, helsekøene er redusert, og flere får behandling. Alt sammen er tegn på at regjeringens politikk virker. At færre venter, og venter kortere tid, samtidig som flere får behandling, viser at vi er på rett vei. Pasientenes helsetjeneste forutsetter god kvalitet og pasientsikkerhet. Det krever tiltak både på systemnivå og når det gjelder kultur og ledelse. Den årlige meldingen til Stortinget om kvalitet og pasientsikkerhet kan ikke gå i dybden på enkeltområder, men den må brukes sammen med andre kilder til kunnskap om helsetjenesten for å sikre alle pasienter likeverdig tilgang til god og trygg helsehjelp. Å lære av sine feil og lete etter svakheter er viktig i alt forbedringsarbeid. Vi er derfor glade for at regjeringen fortsetter å legge fram denne meldingen hvert år og slik inviterer Stortinget til debatt om tilstanden i den norske helsetjenesten.
Erlend Larsen (Høyre), 2018-04-24:
På vegne av saksordfører Sveinung Stensland vil jeg takke for godt samarbeid om dette viktige forslaget. Det at man er avhengig av helse- og omsorgstjenester, fratar ingen retten til å utøve tros- og religionsfrihet. Dette skal vare livet ut. En aldrende norsk befolkning er i ferd med å bli like mangfoldig som resten av samfunnet. Det må også sette sitt preg på våre omsorgstjenester. Spørsmål om liv og død, meningen med livet og selve eksistensen blir kanskje enda viktigere når man er i livets siste fase, eller trenger omsorg grunnet sykdom eller skade. Forslagsstillerne viser til at for de fleste her til lands er religionsfriheten en selvfølge. For innbyggere som er avhengig av hjelp fra andre for å kunne praktisere sin tro eller sitt livssyn, er dette imidlertid ikke alltid like enkelt. Religionsfriheten gjelder alle innbyggerne, uavhengig av livssituasjon, funksjonsevne, alder og andre vesentlige forhold ved en person. Dette innebærer at den som mottar helse- og omsorgstjenester og er avhengig av bistand for å kunne praktisere sin tro eller sitt livssyn, også har en grunnlovfestet rett til fri tros- og livssynsutøvelse. Dette hører med til omsorgsfull hjelp og er en naturlig del av den helhetlige helse- og omsorgstjenesten. Hele komiteen stiller seg bak at muligheten til å utøve sin religion er viktig i alle livets faser. Enhver har frihet til å bekjenne seg til eller anta en religion eller tro etter eget valg, og til å utøve denne religionen eller troen. En samlet komité viser til at utøvelsen av denne friheten skal bli sikret uten diskriminering på noe grunnlag, slik som kjønn, rase, farge, språk, religion, politisk eller annen oppfatning, nasjonal eller sosial opprinnelse, tilknytning til en nasjonal minoritet, eiendom, fødsel eller annen status, jf. Den europeiske menneskerettskonvensjon. I denne saken stiller alle partiene seg bak denne retten og gir en tydelig beskjed til alle som arbeider innen helse og omsorg. Alle skal gis rett til å utøve sin religion, også når livet er som vanskeligst. Å forholde seg til brukeres tros- og livssynstilhørighet, og deres behov for samtaler om eksistensielle spørsmål, hører med til kravene om faglig forsvarlighet i helse- og omsorgstjenesten. Den enkeltes mulighet til å få ivaretatt sin tros- og livssynsutøvelse er en del av forsvarlighetsvurderingen, noe som skal følges opp av tilsynsmyndighetene. God omsorg innebærer hele mennesket – ikke bare mat og medisin, men også åndelig føde.
Erlend Larsen (Høyre), 2018-04-24:
President! Jeg har et spørsmål til referatsak nr. 416. Burde den ikke også vært sendt til arbeids- og sosialkomiteen, i og med at de som har behov for å klage på vedtak i erstatningssaker knyttet til Nav …
Erlend Larsen (Høyre), 2018-04-24:
Jeg har ikke foreslått det selv, men jeg vil anta at de som har behov for å klage på vedtak i erstatningssaker, da vil involvere Nav eller Statens pensjonskasse, for det er jo gjerne de to instansene som …
Erlend Larsen (Høyre), 2018-04-24:
Det er greit.
Astrid Nøklebye Heiberg (Høyre), 2018-04-24:
De offentlige sykehusene både er og skal være bærebjelken i spesialisthelsetjenesten, men Høyre mener at bedre samarbeid mellom private og offentlige helsetjenester bidrar til bedre utnyttelse av ledig kapasitet, økt valgfrihet og nye arbeids- og samarbeidsformer. Høyre er enig med forslagsstillerne i at man ikke skal misbruke sin stilling gjennom biarbeid. Lojalitetsplikten ligger i alle ansettelsesforhold, offentlige som private, om ikke annet er avtalt. Også helsepersonelloven er meget tydelig i denne sammenhengen. Den beskriver også at helsepersonell plikter å sørge for at man ikke påfører helsetjenesten unødige kostnader og tidsbruk ved behandling. Det foreligger allerede rutiner for dette i spesialisthelsetjenesten. Ansatte skal ikke ta arbeid, oppdrag eller biarbeid som er i strid med de etablerte retningslinjer. Dette skal helselederne følge opp. De ansatte har likeså en plikt til å passe på at retningslinjene følges. Norsk helsevesen har høy tillit i befolkningen, og denne tilliten er avhengig av at alle som arbeider i helsetjenesten, er der til pasientens beste og har det som sitt primære mål. Derfor er det viktig å ha tydelige regler for å unngå habilitetskonflikter og rolleblanding. Helseministeren slår helt klart fast i brev til komiteen datert 9. mars i år at mer bruk av private vil kreve en større årvåkenhet når det gjelder de ansattes biarbeid og de prinsipielle hensyn som dette berører. De private leverandørene har ansvaret for at deres private tilbud ikke er til fortrengsel for offentlige tjenester som er omfattet av avtalen med de regionale helseforetakene. Leverandørene skal ikke på eget initiativ drive aktiv og direkte markedsføring av sitt private tilbud når de er i kontakt med pasienter som er henvist av leverandøren i henhold til avtale med det offentlige. Leverandøren har også ansvaret for at tilbud til privatforsikringsbetalende pasienter ikke kommer i konflikt med tjenester som er omfattet av avtalen. Høyre mener at private helsetilbud er et godt supplement til det offentlige, og at de fyller et behov, bidrar til større valgfrihet og høyere kapasitet. Vi er beroliget av statsrådens svar til komiteen og ser fram til offentlige, ideelle og private helsetjenester, som skal bestå i sameksistens også i framtiden til det beste for våre pasienter.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Dette representantforslaget påpeker noe vi alle er opptatt av. Ensomhet er en stor utfordring i vårt samfunn. Regjeringen har som mål å forebygge ensomhet. Jeg er kjent med studiene av ensomhet, som viser til både økt helserisiko og at opplevelsen av å være ensom og helt alene utgjør en risiko for økt dødelighet. Det er særlig unge og eldre som rapporterer om ensomhet i Norge. Når det gjelder tiltak rettet mot å være alene og mangle sosial støtte, mener jeg vi kan gjøre noe. Ensomhet kan bekjempes ved at mennesker møtes, og at mennesker blir kjent. Slike møter kan skje på ulike arenaer, f.eks. gjennom deltakelse i arbeidsliv, utdanning, organisasjonsarbeid, kultur- og fritidsaktiviteter. Flere av representantene som har vært på talerstolen, har påpekt nettopp dette. For å bekjempe ensomhet blant eldre har vi foreslått å videreføre f.eks. tilskudd til Seniordans Norge, til Den Norske Turistforening, til Røde Kors og andre organisasjoner som er med på å aktivisere eldre fysisk og sosialt. Gjennom disse tiltakene kan vi nå eldre som lever alene eller er ensomme. Regjeringen har også foreslått å videreføre øremerkede tilskudd til Frivillighet Norges treårige kampanje for fellesskap og sosial støtte, som nå er inne i sitt siste år. Nettportalen frivillig.no er et viktig verktøy i denne kampanjen. Frivillighet Norge arbeider med å legge til rette for at flere skal bli frivillige med særlig oppmerksomhet på unge, personer med innvandrerbakgrunn og eldre. Ved neste revisjon av folkehelseloven vil jeg vurdere å stille krav til kommunene om å arbeide systematisk med tiltak mot ensomhet. Det innebærer en endring i § 7, men forslaget må utredes på vanlig måte. Jeg er positiv til en slik tanke, men ønsker at forslaget skal utredes, slik det skal. Ensomhet er en utfordring for oss alle. Uansett om vi er innenfor eller utenfor, har vi alle et ansvar for å se den enkelte, noe jeg også har hatt trykk på i tidligere debatter her i salen. Å binde generasjoner sammen er en viktig nøkkel til å sikre et godt og inkluderende liv, uansett om man er ung eller gammel. Bevisstgjøring ute i kommunene når det gjelder både boligplanlegging og samspill generelt, er svært viktig. Ensomhet kan være det som utløser tung alvorlig sykdom, som depresjoner og også selvmord. Derfor vil jeg også ha dette inn som et viktig område i den neste folkehelsemeldingen og i andre meldinger hvor det er helt relevant å legge inn dette, herunder også Leve hele livet.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Vi har jo startet med innspillskonferanser når det gjelder den nye folkehelsemeldingen som kommer. Der ser vi at mange av dem som tar ordet i innspillskonferansen, har trykk på ensomhet når det gjelder både unge og eldre. Jeg tenker – som jeg også nevnte – at det å knytte generasjoner sammen er en viktig brikke: det å bli sett, det å føle at en er innenfor og ikke bare utenfor, slik ensomme svært ofte opplever det. Vi må også være klar over tabuene. Snakket om det er jo der. Men det er også mange mennesker som er ensomme selv om de er i en sosial sammenheng, man er altså ensomme inni seg. Det snakkes det ikke så mye om, for en har lett for bare å se enkeltmennesket som føler ensomhet. Akkurat den psykiske utfordringen det er å være ensom i flokk, har vi ikke snakket så mye om, men det har kommet tydelig fram i forbindelse med innspillskonferansene.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Helt klart. Jeg kommer nettopp fra et arrangement, hoppetaukonkurranse, som jeg har vært med på å åpne, og har hoppet tau rett utenfor huset her. Det er også en slik arena. Det er ikke kostnadskrevende å ha et hoppetau, men det binder sammen sosialt, og alle kan få det til uansett bakgrunn. Dette er også et område jeg er opptatt av. Når vi skal debattere senere, når folkehelsemeldingen kommer, er jeg overbevist om at dette aspektet kommer til å være en viktig bit i folkehelsemeldingen.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Dette er tall som skremmer de fleste av oss. Det betyr bare at vi må ta dette på alvor, det er en stigende utfordring når det gjelder ensomhet for barn og unge. Jeg tror at vi som er voksne, må gå litt i oss selv og være gode rollemodeller. Vi har alle så hektiske dager, ikke sant? Vi har barn og unge som kommer hjem fra skolen, og det er kanskje ikke voksenkontakt – de kommer hjem til et tomt hus. Foreldre og andre omsorgspersoner i nærmiljøet har kanskje ikke det fokuset. Man sitter alene og er kanskje ikke delaktig i aktiviteter, noe som gjør at mange barn opplever sine foresatte i mindre grad enn vi gjorde tidligere. Det er en utfordring at vi selv må ta ansvar for å være til stede for våre barn. Nå snakker jeg ikke om at det skal skje så voldsomt, men at en faktisk tar barna på alvor og stiller det enkle spørsmålet: Hvordan var det på skolen i dag? Det er ikke alle foreldre som gjør det.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Nå tror jeg at representanten ikke kjenner meg så godt. Men de som kjenner meg, vet at når jeg sier at jeg er positiv og ser at dette er viktig, så står jeg for det. Jeg tar dette med meg tilbake til departementet og ønsker å jobbe med dette og se hvordan vi kan klare å løfte saksfeltet ensomhet inn der det er naturlig å ta det inn, også inn under § 7.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Dette spørsmålet fikk jeg av representanten for ca. en uke siden, på samme område. Jeg kan jo bare svare det samme: Nå kommer Leve hele livet, den er rett rundt svingen. Og igjen ligger jo nettopp alle disse gode eksemplene her, bl.a. et par av dem som representanten her selv nevner. Det er det som er greia – skal vi løse dette, må vi tenke konstruktivt sammen. Og når det gjelder om dette kommer i Leve hele livet: Der kommer det konkrete forslag, men nettopp det å utrede § 7 ligger ikke inne nå, for den saken kommer på bordet her i Stortinget i løpet av kort tid.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Jeg tror representantene skal se på dette som en sak en ikke skal bruke mye tid på. Det som er viktig her, er at vi alle vil gjøre noe. Jeg tror også at representantene fra opposisjonen vet veldig godt at skal det gjøres endringer i en lov, må det utredes. En kan ikke over bordet stemme for å endre § 7 i denne loven. Man må utrede, for det er et lovforslag. Hadde det vært et løst forslag som ikke berørte noen lov, hadde det vært litt annerledes. Posisjonspartiene og regjeringen sier at vi er positive til å se på dette, men vi må utrede. Skulle det da vise seg at det ikke er mulig av en eller annen grunn – det er derfor vi utreder ting – må vi komme tilbake og diskutere det da. Men nå synes jeg vi konstruerer en debatt som egentlig ikke er der. Vi ønsker å gjøre ensomhet til en viktig brikke i de fleste stortingsmeldinger hvor det er relevant.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Regjeringen vil sikre at eldre får trygghet for at de vil motta riktig og god hjelp i helse- og omsorgstjenesten. Jeg er glad for at forslagsstillerne løfter fram utfordringene med å sikre god behandling til våre eldre. Vi har et økende antall eldre med flere diagnoser og behov for langvarig oppfølging. Det å sikre disse pasientene gode, helhetlige tjenester krever at tjenestene samarbeider godt på tvers av nivåer og ikke minst seg imellom. Dette samarbeidet må også gjenspeiles i nasjonale planer. Tjenestene er avhengig av mange ulike yrkesgrupper, både de med spiss- og spesialisert kompetanse, og de som sikrer bredden. Det krever bl.a. tilstrekkelig mange kompetente leger, sykepleiere og andre med geriatrisk kompetanse, og det krever at spesialisthelsetjenesten har kompetanse innen geriatri. La meg være konkret på representantenes tre forslag: For det første: Regjeringen skal våren 2018, altså nå, legge fram en egen kvalitetsreform for eldre, Leve hele livet. Reformen skal bidra til at eldre mestrer egen hverdag og får god hjelp når de trenger det. I meldingen inngår også spesialisthelsetjenester til eldre, nettopp av den grunn at vi må sikre gode, helhetlige tjenester. For det andre: Planlegging av personell- og kompetansemessige behov i tjenestene for årene som kommer, er avgjørende for å sikre gode, helhetlige tjenester til våre eldre. Helseforetakene spiller her en svært viktig rolle i dette arbeidet, og temaet er på agendaen i styringsdialogen med de regionale helseforetakene og departementet. For det tredje: La meg forsikre Stortinget om at store akuttsykehus skal ha geriatrisk kompetanse. Geriatrisk kompetanse er svært viktig i framtidens sykehus. Denne kompetansen handler om flere faggrupper enn leger, og det tverrfaglige samarbeidet er også svært viktig for å gi et godt tilbud til pasientene. De ansatte er den viktigste ressursen i helse- og omsorgstjenestene til eldre med flere diagnoser og behov for langvarig oppfølging. Derfor er det viktig at det er nok av dem, og ikke minst at de har kompetansen som trengs.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Noe av dette samarbeider jeg med helse- og omsorgsminister Bent Høie om, og noe ligger hos meg. Men det som er viktig også på dette området, er at vi har en samhandling, på samme måte som at vi ønsker en bedre samhandling mellom kommunene og helseforetakene. Jeg ser f.eks. at det i forbindelse med arbeidet med reformen Leve hele livet er kommet inn innspill, fra ulike kommuner, om dette med å lage kartleggingsteam og oppfølgingsteam. Kartleggingsteam kan gå inn på sykehusene og kartlegge den enkeltes behov. Oppfølgingsteam skal følge opp pasienten når han kommer til kommunen. Vi ser – og dette må vi også være klar over når det gjelder debatter og forslag som kommer – at det å knytte sløyfer, som jeg sier, og det å kunne samhandle på tvers, faktisk er nøkkelen til å kunne levere det som vi ønsker oss, når det gjelder å sette pasienten i sentrum i et helhetsbilde.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Jeg sa ikke at vi måtte bedre samhandlingen mellom de to statsrådene, vi samarbeider godt, men jeg sa at vi må bedre samhandlingen mellom kommunene og sykehusene, for der ser vi at pasienter per i dag ikke alltid får god nok oppfølging. Det er det vi setter på dagsordenen i reformen Leve hele livet, som kommer snart. Jeg ser at vi på flere områder kan påpeke – ikke minst overfor helseforetakene – at det foreligger vedtak, lover og forskrifter som skal følges. Å påpeke dette og si at man her skal levere, er absolutt noe som både helse- og omsorgsministeren og jeg gjør.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Jeg tror det viktigste er at vi ser den enkelte eldre og hvilke behov vedkommende har. Hvis den enkelte pasient har behov for å være én, to eller tre dager lenger, er det viktig å fokusere på det. Men det har også noe med mottaksapparatet i kommunene å gjøre. Representanten Kjerkol var selv, i sitt innlegg, innom det å ha kompetanse på plass i kommunene til å ivareta den enkelte eldre. Det er nettopp samspillet mellom helseforetakene, altså sykehusene og kommunene, som er viktig for å kunne se pasienten. Hvis mottaksapparatet er godt nok til å kunne ta imot den eldre, ut fra det nivået den eldre pasienten er på der og da, skulle det kunne gå greit, men igjen: Der skal være geriatrisk kompetanse, man skal kunne bruke sykepleierne der hvor det er rett å sette inn kompetansen. Dette samspillet mellom de to enhetene må ses i en sammenheng.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Det er en kompetanseplan som skal sikre dette. Dette er ikke noe nytt. Det ligger til grunn at vi skal ha geriatrisk kompetanse på sykehusene. Vi må heller være tydelige i oppfølgingen og påpeke at vi ønsker å få dette inn i enda større grad. Vi må fram med en slags pekefinger og si: Vet dere hva? Dette forventer vi at dere leverer på. Det er så enkelt som det. En trenger ikke nødvendigvis å stemme for et nytt forslag, for dette ligger allerede til grunn. Vi må bare være litt flinkere til å si at dette forventer vi at helseforetakene leverer på.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
Dette jobbes det med, og, som jeg også påpekte, dette er et område som vi ønsker skal falle på plass, og det har vi vært tydelige på. Men det må kompetansebygging, etter- og videreutdanning, utdanningsplaner, osv. til for å få nok folk med denne typen kompetanse inn. Det er målsettingen, og det jobber regjeringen med.
Marianne Haukland (Høyre), 2018-04-24:
Det er blitt pålagt denne komiteen å behandle representantforslaget fra Åslaug Sem-Jacobsen, Per Olaf Lundteigen og Siv Mossleth om å utrede de samfunnsøkonomiske gevinstene og kostnadene ved istandsetting av verdensarvobjektet Tinnosbanen enten til ren museumsbane eller til en jernbanestrekning som også kan transportere gods og tømmer. Tinnosbanen er en del av norsk industrihistorie i verdensarvområdet Rjukan–Notodden, som i 2015 ble skrevet inn på UNESCOs verdensarvliste. Verdensarvstatusen er også årsaken til at det påligger familie- og kulturkomiteen å behandle denne saken. Det har ikke vært mye motstridende meninger i komiteen om statusen til Tinnosbanen. Da søknaden om å bli verdensarvområde ble vedtatt, ble Tinnosbanen også omtalt, der staten uttrykte intensjon om å oppgradere strekningen til «kjørbar stand». Komiteen tolker Norges søknad som en forpliktelse som også gjelder Tinnosbanen, som er den første elektrifiserte banen, en viktig del av norsk industriarv. Høyre og komiteen mener at den beste måten vi kan ivareta kulturarven på, er ved bruk og vedlikehold som følger av slik bruk. Det er Samferdselsdepartementet som har ansvaret for alle toglinjer, og strekningen er også omtalt i Bane NORs forslag til langtidsplan 2018–2029. Parallelt med behandlingen av denne saken ble også strekningen tatt inn i jernbanens handlingsplan for jernbanesektoren i samme tidsperiode. Vi oppfatter at det er stor vilje fra regjeringen til å innfri forpliktelsene som ble skissert i søknaden om status som verdensarv, og komiteen er dermed positiv til at regjeringen utreder de samfunnsøkonomiske gevinstene og kostnadene ved istandsetting av verdensarvobjektet Tinnosbanen enten til ren museumsbane eller til en jernbanestrekning som kan transportere gods og tømmer.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-04-24:
Det er massevis av folk – frivillige, politikere, i kommuner, innen reiseliv og eksperter med peiling på kulturminner – som ivrer etter å få jobbe for å istandsette denne tre mil lange Tinnosbanen. I dag mener jeg bestemt at vi i denne salen med et enstemmig vedtak om en utredning av to banetyper hjelper både dem og alle andre som er opptatt av at Norges verdensarv skal forvaltes og formidles på best mulig vis. Helt siden Norge ble tildelt ny verdensarvstatus i 2015, Rjukan–Notodden industriarv, har man vært klar over at Tinnosbanen må istandsettes. Men det har vært mange spørsmål og diskusjoner om hvordan, for her har ulike banetyper vært oppe til diskusjon, og mange ulike kostnadssummer har blitt flagget. Disse diskusjonene har bare vært litt lite tuftet på fakta. Det har vært mye synsing og masse håp om hva bare en museumsbane eller også en kommersiell bane for gods og tømmer kan føre til for reiseliv, stedsutvikling, skog- og tømmernæringen mv. Men i dag bidrar altså et samlet storting til at vi nå omsider kan få fakta på bordet, og det ved å utrede mer enn bare kostnadene, nemlig også de samfunnsøkonomiske gevinstene, med de to mest sentrale banetypene. Når den utredningen er klar, kan omsider alle kreftene som jobber for istandsetting, forhåpentligvis begynne å jobbe i samme retning, mot felles mål. Målet er altså å få fart på formidlingen. Det er en av hovedgrunnene til at vi fikk verdensarvstatus av UNESCO, altså at vi har noe i Øvre Telemark som faktisk er umistelig for menneskeheten, nemlig den vanvittige infrastrukturen som på kort tid ble reist på Notodden og Rjukan for rundt 110 år siden. Ved siden av å utvikle kunstgjødsel, temme fossekraften og reise hele to byer bygde altså Sam Eyde og Hydro to jernbanestrekninger, inkludert jernbaneferger, mellom de to Hydro-byene – på rekordtid. Alt er bevart og kan benyttes til å reise på og formidles fra, bortsett fra strekket mellom Notodden og jernbanekaia på Tinnoset. At den strekningen ikke er istandsatt, men ligger brakk, gjengrodd, forfallen og utsatt for mangt et kobbertjuveri hele tiden, gjør at industrieventyret ikke kan fortelles ved å oppleve det, for den naturlige reisen man kan ta mellom verdensarvbyene Rjukan og Notodden, amputeres og umuliggjøres av at Tinnosbanen ikke er i drift. Dessuten hindrer det reiselivet i regionen, det hindrer mulighetene for sårt tiltrengt tømmerterminal i regionen, det hindrer transport av annet gods i regionen, og ikke minst forringer det verdensarvstatusen og kan i verste fall bidra til at UNESCO vil reagere veldig negativt om lovnaden i søknaden til dem om verdensarvstatus, ikke innfris.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-04-24:
Det er veldig stas å oppleve en komité som er så på banen i dette spørsmålet, og også en minister som er det. Jeg vet at veldig mange håper og tror at denne utredningen skal være et riktig steg i retning av å realisere istandsettingen. Jeg har et spørsmål til ministeren, for nå får vi noen tall på bordet, og de anslagene varierer. Det kan koste oss alt mellom 50 mill. kr og 150 mill. kr – litt avhengig av hva vi går for. Er statsråden klar til å kjempe for å få de pengene på bordet?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-04-24:
Takk for svaret. Ja, det er absolutt gode summer som bevilges, og ja, man merker det i regionen at man har fått verdensarvstatus. Jeg er litt opptatt av det vi nå får på bordet når det gjelder samfunnsøkonomiske gevinster, bl.a. for en del av næringslivet, det være seg reiseliv eller å få på plass tømmertransport, som kan hjelpe både skog- og trenæringen. Det er ikke alt av det som er ministerens bord, men jeg lurer på hvor opptatt ministeren er av at det potensialet som ligger der, også skal realiseres.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-04-24:
Jeg opplever en engasjert barne- og likestillingsminister i disse spørsmålene, som nå nettopp ramset opp mange ting som departementet gjør. Jeg fikk ikke helt tak på om det ble fokusert noe særlig på kunnskap overfor de ansatte. Vi har et forslag som vil få flertall i dag, hvor vi ber regjeringen styrke kunnskapen om habilitetsreglene og bevisstgjøre arbeidsgivere og arbeidstakere i offentlig sektor om dobbeltroller. Jeg klarer ikke helt å forstå hvorfor ikke statsråden anbefalte posisjonens partier å være med på det forslaget.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-04-24:
Jeg er veldig glad for at ministeren takker for forslaget, og for at hun også ser verdien av dagen i dag. Men så kommer spørsmålet: Hvordan får man til en god handlingsplan mot rasisme og etnisk og religiøs diskriminering? Workshop-en vi avholdt i Senterpartiet, ga mange innspill fra organisasjonene som har jobbet mye med dette i mange, mange år. De sier at de ofte tas med i arbeidet med slike planer, men at det som regel skjer først en god stund etter at departementene har jobbet med planene. De kommer altfor sent inn. Det har skjedd hver gang – under mange regjeringer, også under rød-grønne regjeringer – man har laget planer. Kan ministeren forsikre Senterpartiet og alle de andre medlemmene i komiteen om at sivilsamfunnet denne gangen får være med i en tidlig fase i arbeidet med en handlingsplan?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-04-24:
Jeg er veldig glad for det svaret. Nå kommer neste spørsmål: På den workshop-en ble det også pekt på at det i arbeidet mot diskriminering og rasisme veldig ofte jobbes veldig separat. Det finnes en plan for ditt og en plan for datt, og det jobbes ikke særlig interseksjonelt. Blant annet peker organisasjonen Stopp diskrimineringen, som jobber mot diskriminering av folk med nedsatt funksjonsevne, på at noe av det som ofte er vanskeligst for dem, er at de ikke opplever likestilling i likestillingsarbeidet. De blir ikke tatt med på samme måte som i annet diskriminerings- og likestillingsarbeid. Er det mulig at ministeren kan være opptatt av å få til en god samhandling mellom den planen vi vedtar i dag, og den strategien og handlingsplandelen for dem med nedsatt funksjonsevne som det jobbes med nå?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-04-24:
Det er hyggelig at Fremskrittspartiets representant er ekstra opptatt av Senterpartiets syn i denne saken, men jeg nevnte i et tidligere innlegg i dag at Senterpartiet alltid vil arbeide for at flere velferdstjenester skjer i offentlig regi. Senterpartiet ønsker å styrke fellesskapsløsningene. Det er derfor vi har det synet vi har. Vi kjemper også for at arbeidstakere skal ha trygge arbeidsforhold, hvilket bl.a. innebærer gode arbeids- og lønnsvilkår. Det bildet handler også om hva slags næringsutvikling vi vil ha. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre hevder det vil være uheldig å sikre at kompensasjon for lønnsvekst skal brukes til reell lønnsvekst for ansatte hos private leverandører av barnevernstjenester. Det er jeg totalt uenig i. Vi politikere har et ansvar for at forvaltningen av skattebetalernes penger skjer på en forsvarlig måte. Fellesskapets midler skal ikke brukes til å fylle private aktørers lommer, men til tilbud og tjenester for befolkningen. Det er dermed vårt ansvar som politikere å sørge for at offentlige midler brukes på det de skal brukes på. At ansatte hos private aktører ikke skal ha de samme lønnsvilkårene og ikke få ta del i den generelle lønnsutviklingen, er intet annet enn sosial dumping. Skal vi som forvalter det norske folks penger, akseptere at vi er med på å opprettholde et system som skaper a-lag og b-lag i arbeidslivet? Den norske arbeidslivsmodellen er allerede truet, og vi er nødt til å se på dette representantforslaget i en større sammenheng. Et svekket arbeidsliv er negativt for hele samfunnet gjennom økte lønnsforskjeller og lavere sysselsetting og produktivitetsvekst. EU-utvidelsen i 2004 medførte et tilbudssjokk i deler av det norske arbeidsmarkedet som har gjort at lønns- og prisdannelsen og arbeidsmarkedets virkemåte er endret, og det er lagt til rette for utstrakt sosial dumping. Forslaget fra SV anser vi som et ledd i å motvirke nettopp sosial dumping. Det er ingen hemmelighet at vi har en regjering som er en ihuga tilhenger av markedsliberalisme, og som har en forkjærlighet for anbudssystemer. De evner merkelig nok ikke å se svakhetene ved et slikt system. For anbudssystemer er blinde for menneskelige behov. Anbudssystemer ser bare tall og fortjeneste. Det er derfor ikke overraskende at regjeringspartiene velger å angripe forslagsstillerne framfor å utvise handlekraft for å sikre at arbeidstakere innen det private barnevernet får lik lønn for likt arbeid. Dette er de samme arbeidstakerne som de samme partiene tidligere i dag var så veldig opptatt av å forsvare, men det gjelder altså ikke lønnen deres. Dette handler om tjenester som er under det offentliges ansvar. Det skulle bare mangle at det offentlige ikke skal ha kontroll og styring med hvordan pengene brukes. Senterpartiet stiller seg derfor bak forslag nr. 2, sammen med SV, og jeg tar opp forslaget. Vi stiller oss også bak forslag nr. 1, sammen med SV og Arbeiderpartiet.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-24:
Det er veldig gledelig å stå her i dag med et samstemt storting som ber regjeringen utrede de samfunnsøkonomiske gevinstene og kostnadene ved å istandsette Tinnosbanen. Norge har en stolt industrihistorie som vi er forpliktet til å ta vare på og vise fram. Tinnosbanen, som fraktet kunstgjødsel for Hydro, er en viktig del av den industrihistorien. Da Rjukan–Notodden industriarv i 2015 ble skrevet inn på UNESCOs verdensarvliste, betydde det at alle objektene omfattet av statusen er å betegne som kulturarv av uerstattelig verdi for menneskeheten. Det er en alvorlig og viktig forpliktelse. Vi er nødt til å ta vare på historien vår både fordi det er verdifullt i seg selv, og fordi vi er avhengig av å kjenne fortiden for å forstå nåtiden. Et av de viktigste objektene er nettopp Tinnosbanen, men den jernbanestrekningen er ikke istandsatt. Dette kulturminnet er med andre ord ikke tilgjengelig for folk, og det er veldig synd. Og ikke minst truer det verdensarvstatusen til hele Rjukan–Notodden industriarv når vi ikke oppfyller våre forpliktelser til å forvalte samtlige verdensarvobjekter på en god måte. Derfor er det så viktig å sette banen i stand. Stortinget ber nå regjeringen om å utrede istandsetting av Tinnosbanen som enten museumsbane eller til bruk for gods. Jeg vil understreke på vegne av SV at vi mener en godsbane er ideelt, da bl.a. for frakt av tømmer for skognæringen. Skog- og treforedlingsindustrien er en av de viktige næringene som vi kan leve av i framtiden – og for framtidens verdiskaping og arbeidsplasser. Vi har en stolt historie i dette landet for å bygge arbeidsplasser basert på tømmerstokken, og den historien kan vi ta med oss inn i framtiden også. Gjennom moderne treforedling kan vi erstatte oljebaserte produkter og skape nye, grønne arbeidsplasser, men skal det skje, må vi foredle mer av tømmeret her i landet i stedet for å sende det ut, som en råvareeksportør. Skal det skje, trenger vi også gode samferdselsløsninger for frakt av tømmeret. Tinnosbanen kan være en del av den løsningen – den bør være en del av den løsningen. En ny tømmerterminal i forbindelse med Tinnosbanen kan f.eks være veldig interessant. Jeg vil avslutte med å si at her går fortiden og framtiden hånd i hånd. Vi må ta vare på industrihistorien vår. Det er en alvorlig forpliktelse vi har overfor framtidige generasjoner. Og ikke minst kan industrihistorien vår spille en viktig rolle inn i industriframtiden vår, dersom vi tør å satse. Det vil SV.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-24:
Jeg mener at barnevernet er den viktigste tjenesten vi har i samfunnet vårt. Barnevernet er satt til å beskytte det viktigste vi har, nemlig ungene våre – fordi alle barn har rett til en trygg og god oppvekst, med kjærlighet og omsorg. Alle barn skal beskyttes mot omsorgssvikt, mot vold og mot overgrep. Hvis ikke vi klarer å beskytte ungene våre, er det et svik fra samfunnet. Derfor er det så grunnleggende farlig, det som nå skjer i barnevernet vårt. Tjenesten som er satt til å beskytte noen av de mest sårbare barna i samfunnet, har blitt gjenstand for markedstenkning, profittjag, og barna er satt ut på anbud. Det offentlige kjøpte barnevernstjenester for 2,9 mrd. kr i 2016 – en økning på 24 pst. fra 2013. Fem store velferdskonserner har tatt over stadig større deler av barnevernet, og de har en omsetning på totalt 3,2 mrd. kr. Fire av de fem konsernene er kontrollert av internasjonale oppkjøpsfond registrert i skatteparadiser. Det har nå gått så langt at profittmotiv og kommersielle interesser truer hensynet til barns beste. Det har kommet stadig nye avsløringer om kommersielle interesser i barnevernet, bl.a. i en sak VG omtalte 14. januar 2018, som viste at 59 barnevernsansatte har solgt eller selger private barnevernstjenester samtidig som de jobber eller har jobbet for det offentlige barnevernet. Det må være hevet over enhver tvil at hensynet til barns beste alltid blir vektet tyngst av barnevernet, og aldri kommersielle interesser. Det er avgjørende for at barna får den omsorgen og beskyttelsen de har krav på, og det er avgjørende for samfunnets tillit til barnevernet. Derfor er det et stort behov for å kartlegge omfanget av dobbeltroller i barnevernet, granske om kommersielle interesser kan ha påvirket saker og få vurdert behovet for å styrke lovverk og regelverk, slik at dette aldri skal skje. Jeg er glad for at et flertall på Stortinget i dag ber regjeringen om å spre kunnskap om det habilitetsregelverket vi allerede har – det er fint. Men jeg er skuffet over at de andre partiene ikke er villige til å gå langt nok for å sikre at hensynet til barna alltid går først. Jeg er skuffet over at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti stemmer imot forslag om å granske dobbeltroller i barnevernet og styrke loven. Det vises til kartlegging, til frivillige registeringsordninger og brev, som i og for seg er noe SV støtter, men det holder ikke i møte med virkeligheten når barnevernet er blitt så kraftig kommersialisert som det har blitt de siste årene. Det trengs sterkere tiltak, sånn at vi kan være ett hundre prosent sikre på at alle barn i barnevernet får den hjelpen de trenger, og ikke får et dårligere tilbud på grunn av private profittmotiv. Med det tar jeg opp SVs forslag og meddeler at SV stemmer primært for våre to opprinnelige forslag og sekundært for forslagene nr. 1 og 2.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-24:
Det kan ikke være noen som helst tvil om at barn som trenger beskyttelse og omsorg fra barnevernet, får det tilbudet de har krav på, og ikke et dårligere tilbud fordi noen skal tjene penger på det. Likevel velger altså regjeringspartiene i dag ikke å støtte SVs forslag om å granske dobbeltroller i barnevernet og få på plass sterkere lovverk. Jeg vil spørre statsråden om hun kan si at de tiltakene departementet viser til, er nok, og om hun kan garantere at det vil hindre dobbeltroller i barnevernet også i framtiden.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-24:
Først må jeg bemerke en ting fra denne debatten, angående tidsperspektivet og det å handle raskt. Der tror jeg det er viktig å understreke at SV både foreslår en bred gransking, som ikke minst også inkluderer om kommersielle interesser kan ha påvirket konkrete barnevernssaker, som i så fall er ekstremt viktig å få fram i lyset, og i tillegg ber vi om strakstiltak for å gjøre rolleblanding i barnevernet umulig. Jeg må si det er bekymrende å høre at statsråden på Stortingets talerstol ikke kan garantere for at hensynet til barnas beste alltid blir vektet tyngst, uten å bli påvirket av kommersielle interesser. Dobbeltroller i barnevernet er en av mange avsløringer som viser hvordan kommersielle interesser og profitt står i veien for barnas tilbud. For eksempel sier Riksrevisjonen nå nylig at private beredskapshjem medfører en fare, og vi vet at fire av de fem store kommersielle barnevernskonsernene er kontrollert av internasjonale oppkjøpsfond registrert i skatteparadis. Med andre ord forsvinner milliarder som skulle gått til et bedre tilbud til barna, ut av landet. Derfor må jeg stille høyresiden et spørsmål, om de etter alle disse avsløringene som kommer på løpende bånd, fortsatt mener at barnevernet er egnet for marked og profitt, eller om høyresiden etter hvert kan innrømme at akkurat denne tjenesten skal vi kanskje la være, den skal vi kanskje la fellesskapet utføre. Den skal vi kanskje la være – uten noen som helst tvil om hva slags hensyn som settes først, nemlig hensynet til barna. Det hadde jeg håpet på at vi kunne diskutere i dag, men vi får heller ta den kampen videre.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-24:
Jeg tror alle i denne salen er opptatt av at barnevernsbarna skal få det beste tilbudet de kan få, men så er vi litt uenige om hva slags virkemidler man skal bruke for å oppnå det. Enkelte av oss mener også at hvordan vi organiserer barnevernet, har noe å si for hva slags barnevern vi til slutt får ut til barna. Så må jeg bare knytte en rask kommentar til komitélederens innspill her om disse organisasjonene for barnevernsbarna. Da er det interessant at den beskjeden vi får fra både BarnevernsProffene i Forandringsfabrikken og Landsforeningen for barnevernsbarn, er at de ikke ønsker den kommersialiseringen og profitten som har utviklet seg i barnevernet de siste årene. Jeg mener faktisk at de dobbeltrollene vi har sett utvikle seg i barnevernet nå den siste tiden, er en del av det større bildet, og da mener jeg det er riktig at vi tar det opp her på Stortinget.