Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2001-12-19:
Finanskomiteen behandler nysalderingen uten særlig motstand. Fra Regjeringens side er det i år foreslått relativt få og relativt små endringer. Det er derfor en noe underlig reaksjon vi har sett fra regjeringspartiene de siste dagene knyttet til en overførbar bevilgning på 54 mill. kr som fant sted gjennom budsjettbehandlingen i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. Det rare med den reaksjonen er at Regjeringen selv foreslår å bruke den samme mekanismen på flere kapitler med varierende begrunnelse. Vi hadde en interessant debatt om dette i går, hvor regjeringspartiene gikk høyt på banen i å forsvare betydningen av ikke å gjøre denne typen endringer rett før jul. Men da er det fristende å minne om en debatt vi hadde i denne salen for nøyaktig ett år siden, knyttet til et forslag fremsatt av Fremskrittspartiet om å bevilge 1 milliard kr til behandling av pasienter i utlandet. Jeg har i den anledning lyst til å sitere daværende finanspolitiske talsmann for Høyre – nåværende finansminister – som i den debatten gav uttrykk for følgende: «– når vi bevilger l milliard kr til å behandle pasienter, er det faktisk ment for pasientenes skyld, og så får man mene hva man ellers vil om forslaget.» Videre i samme innlegg sier daværende representant Per-Kristian Foss følgende: «Jeg synes også at komitelederens diskusjon om prosedyrereglene er litt på siden i denne sammenheng. Men jeg registrerer, og jeg tar til etterretning, at i en diskusjon om hvorvidt vi skal bruke 1 milliard kr til å operere folk i utlandet når det ikke finnes kapasitet i Norge, er Arbeiderpartiets svar på det å si: Nei, vi kan ikke diskutere det nå. Det er i strid med Stortingets bevilgningsreglement. Det er måte på å være sur. Det er måte på å være sur fordi om man taper en debatt.» Det er akkurat det det dreier seg om i år også. Og jeg har lyst til å gjenta det glitrende sitatet fra vår nåværende finansminister: «Det er måte på å være sur» fordi man taper politiske realiteter i Stortinget. Jeg syns det er nødvendig for en mindretallsregjering å opptre med betydelig større grad av ydmykhet i forhold til stortingsflertallets ønske om å gjøre endringer på budsjettet. Status nå rett før jul er at det oljekorrigerte underskuddet er redusert med 11,4 milliarder kr, og det er i all hovedsak på grunn av at skatte- og avgiftsinntektene er blitt 15,1 milliarder kr høyere enn antatt i saldert budsjett. Det betyr at vi øker overskuddet, og at vi nå ender opp med et overskudd for nasjonen på 260 milliarder kr for 2001. Det synes Fremskrittspartiet vitner om at den finsiktingen og detaljstyringen som man forsøker å legge opp til når man behandler det ordinære budsjettet, er umulig og unødvendig – særlig fordi man gjennom en nysaldering tar betydelige avvik med stoisk ro. Det er jo ganske sprøtt at når man får tendenser til regjeringskrise og kaosliknende tilstander i Stortinget fordi man ikke kan klare å enes om ytterst få hundretalls millioner kr i endringer over et budsjett, sitter man nærmest og gjesper over det faktum at statskassen får i overkant av 15 milliarder kr mer i skatte- og avgiftsinntekter fordi økonomien går bra. Man tar dette på en måte bare til etterretning ved å saldere budsjettet slik at det man vedtok for et år siden, nemlig at man skulle bruke 12 milliarder kr av vår oljeformue i norsk økonomi for 2001, nå har blitt tilnærmet null. Vi hadde en liten runde og korrigerte det i revidert budsjett hvor de 12 milliardene ble redusert til 3,7 milliarder kr, og nå blir det så å si redusert til null. Det er ved hver budsjettbehandling viktig for den til enhver tid sittende regjering å understreke betydningen av at det budsjettet regjeringen selv har lagt frem, er det eneste saliggjørende, det eneste ansvarlige og det som skal til for at økonomien vil gå bra i årene fremover. Men da regner jeg med at det betyr at man akter å forholde seg til den budsjetteringen man legger opp til ved inngangen til et nytt år. Det må i realiteten bety at hvis avvikene blir så store som de eksempelvis blir for inneværende år, da gjør man noe med det. Poenget for enhver finansminister er nettopp å understreke at akkurat denne innretningen som vi nå har foretatt, er ansvarlig. Det må bety at da vi vedtok budsjettet for et år siden, var det ansvarlig, og bra og riktig, for norsk økonomi å bruke 12 milliarder oljekroner til gode formål i Norge. Hvorfor er det plutselig ikke ansvarlig lenger – og særlig når vi da har fått betydelig økte inntekter? Det kunne jo føre til noen hyggelige grep på tampen av året, som ville komme de norske skattebetalerne til gode, og som ville vise at vi faktisk mener alvor med alt det styret vi driver med når vi vedtar budsjettet ett år før. Men det skal man da ikke gjøre. I den anledning står Fremskrittspartiet alene i komiteens innstilling om et forslag om å bruke litt av dette økte handlingsrommet og la det komme norske skattebetalere til gode gjennom en ekstraordinær skattefri utbetaling til både skatteytere og trygdede, som tilsvarer ca. 3,2 millioner mennesker. Det hadde vært en hyggelig og kjærkommen julegave for folk flest i en situasjon hvor altså økonomien har gått langt bedre enn forventet. Men det skal man altså ikke gjøre. Ingen kan i en slik sammenheng påstå at det vil være umulig å gjennomføre innen årets slutt. Selvsagt vil det være mulig – hvis man vil. Et annet forslag som Fremskrittspartiet har i innstillingen, er å bruke 250 mill. kr på å styrke våre frivillige og humanitære organisasjoner. De gjør en fantastisk innsats, ikke minst nå i juletiden når vi har mange mennesker som er ensomme, syke, slitne av rus og andre ting, og som oppsøker Frelsesarmeen og andre organisasjoner for å få hjelp, mat og varme i en vanskelig juletid. Det ville ha vært et kjærkomment bidrag til våre frivillige organisasjoner som gjør en innsats. Men heller ikke her vil noen av partiene støtte forslaget, noe jeg finner svært underlig. Jeg vil med dette ta opp alle de forslag Fremskrittspartiet har fremmet i innstillingen, enten alene eller sammen med andre, og vil samtidig avslutte dette innlegget med å anmode om at Stortinget bruker like mye tid ikke bare på å saldere et budsjett, men også på en debatt som vi skal ha senere, litt ut i neste år, nemlig om regnskapet. Det er en sak som forbigås i stillhet i dette hus, til tross for at vi da gjør opp status og ser om vi traff da vi lagde budsjettet et og et kvart år før. Jeg skulle ønske at man valgte å vie det like stor oppmerksomhet, fordi det understreker rett og slett at den detaljstyringen vi prøver å legge opp til når det gjelder budsjettbehandlingen, svært sjelden holder stikk.