Per-Kristian Foss (Høyre), 2012-05-29:
La meg først vise til saksordførerens innlegg, der det på en grundig og saksrettet måte ble redegjort for innstillingen, dvs. i hovedsak flertallsinnstillingen. La meg også si innledningsvis hva denne saken ikke gjelder. Den gjelder ikke det politiske engasjementet for nordområdene – det er det bred politisk tilslutning til. Jeg vil gjerne gi min tilslutning til Martin Kolbergs siste innlegg, med en oppfordring til at flere skipsredere kan bidra med flere penger innenfor dette initiativområdet – gjerne det. Det denne saken gjelder, er saksbehandlingen, og i praksis dreier saken seg i stor grad om habilitetsspørsmålet til statsråden. Det dreier seg om borgernes tillit til forvaltningen, og om man kan være sikker på at det er både fakta og politiske vurderinger som ligger til grunn for beslutninger om tildeling av offentlige tilskudd, og ikke at det er vennskap og kjennskap eller andre bindinger mellom den som beslutter, og den som søker om tilskudd. Det er bakgrunnen for saken, og det er sakens kjerne. Det er forvaltningsloven § 6, annet ledd, som er det lovbestemte utgangspunktet for vurdering av habilitet i forvaltningen. Man kan spørre seg om habilitet er så viktig. Denne saken har, gjennom prosedyrene i de foregående innlegg – om jeg får kalle det det – gitt inntrykk av at det er et viktig spørsmål fordi det dreier seg om 6 mill. kr. Det er ikke beløpets størrelse som er det viktige, men habilitet er viktig fordi det er viktig at statsråden unngår situasjoner som ifølge lovteksten «er egnet til å svekke tilliten til hans upartiskhet». Upartiskhet er noe som karakteriserer norsk forvaltning, og det bør også nå helt til topps, dvs. til statsrådene. Derfor er habilitet viktig, og det er viktig å unngå at det settes spørsmålstegn ved habiliteten, for er man i grenselandet, bør man være på den sikre siden og erklære seg inhabil. Dette vil si at det ved en vurdering av habilitet må legges vekt på hvordan forholdet fremstår utad. Bestemmelsene åpner for en bred, skjønnsmessig vurdering av om tjenestemannen – i dette tilfellet statsråden – har en slik tilknytning til saken at det kan svekke tilliten til at vedkommende vil behandle saken på en nøytral eller upartisk måte. Det er heller ikke tilstrekkelig med en generell vurdering av habilitet, det må vurderes ut fra hver enkelt sak, slik statsråden har gjort tidligere, ved flere anledninger. Statsråden fikk f.eks. Lovavdelingen i Justisdepartementet til å vurdere sin habilitet i saken som omhandlet ansettelsen av Morten Wetland som FN-ambassadør for fire år siden, og i saken som omhandlet apanasjen til kronprinsparet. I den siste saken var det ikke primært vennskapet, forsto jeg, som gjorde at statsråden fikk Lovavdelingen til å vurdere habiliteten, men den offentlige omtalen som saken fikk, med andre ord – det jeg omtalte tidligere – den utadvendte vurderingen av dette, altså hvordan saken var egnet til å svekke tilliten til hans upartiskhet. Det faktum at det ble oppmerksomhet omkring saken, var altså i seg selv en årsak til at statsråden søkte juridiske råd. I denne saken, som altså gjelder opprettelsen av Senter for nordområdelogistikk og forholdet rundt tildelingen av 6 mill. kr fra Utenriksdepartementet til dette i 2008, handlet statsråden annerledes. Han gikk ikke til Lovavdelingen, men bestemte seg for at han ikke var inhabil da spørsmålet om etableringen av senteret ble aktuelt. Statsråden sier selv at han ikke vurderte å spørre Lovavdelingen i Justisdepartementet om råd, og at han heller ikke akter å gjøre dette i ettertid. På spørsmål om hvorfor han lot være å få vurdert sin habilitet, sa statsråden til TV 2-nyhetene den 20. mars: «Jeg er imot å be embetsverket gjøre mer enn de skal av fornuftig arbeid, så det har jeg ikke tenkt å gjøre.» På generell basis er dette en fornuftig uttalelse, men akkurat i denne saken tror jeg kanskje i etterpåklokskapens navn det vil vise seg at det hadde vært fornuftig av utenriksministeren å få sin habilitet vurdert. Statsråden sier videre i en kronikk i Dagbladet den 2. april at hans habilitet den gang ikke handlet om hans forhold til Felix Tschudi, men om Utenriksdepartementets samarbeid med den institusjonen som søkte, og hvordan prosjektet var beskrevet. I kontrollhøringen den 7. mai kom det imidlertid frem at statsråden mente at det var hans habilitetsforhold til Felix Tschudi som han hadde vurdert i 2008. Habilitet når det gjelder vennskap, er vanskelig, fordi vennskap er uformelle, og grensene er ofte flytende og individuelle. Vurderingen av forskjellen mellom vennskap og nært vennskap varierer jo fra person til person. Jeg registrerer at denne minister setter definisjonen slik at vennskap kan man ha med mange, men nært vennskap bare med mennesker man møter på tomannshånd. Det er jo én definisjon, men det finnes flere andre. Det er imidlertid verdt å merke seg at det innebygde paradokset i habilitetssaker er at det spiller liten rolle hvordan statsråden vurderer seg selv dersom omverdenen mener at han ikke har tilstrekkelig troverdighet i saken. I denne saken, etter min oppfatning, ser omverdenen at statsråden og Tschudi har et vennskapsforhold, og det er dette vennskapsforholdet som påvirker statsrådens troverdighet. La meg si det slik: Dersom et livslangt vennskap der man både er sammen på livets merkedager og ferierer sammen, ikke skal regnes som relevant i habilitetsspørsmål, er det vanskelig for meg å se hva som står igjen. Det gjør det heller ikke lettere for statsråden i denne saken at han i pressemeldingen den 20. mars kalte Felix Tschudi en «bekjent» for deretter i kontrollhøringen å oppgradere ham til en «venn», men riktignok ikke en nær venn. At statsråden burde ha fått Lovavdelingen i Justisdepartementet til å vurdere hans habilitet i denne saken, understøttes av flere av Norges fremste jurister, bl.a. av advokatfirmaet Kvale som uttaler i Dagbladet den 2. mai at statsråden «helt åpenbart» burde ha fått habiliteten sin vurdert i forkant av den omstridte milliontildelingen. Jeg støtter også professorenes syn i dette habilitetsspørsmålet. Det er imidlertid utfordrende for meg å konkludere med om statsråden bare vurderte sin habilitet i forhold til Rederiforbundet, slik han sa på pressekonferansen den 20. mars, eller om han også foretok en konkret vurdering av sin habilitet i forhold til Felix Tschudi, som han sa i kontrollhøringen. I alle tilfeller ble dette habilitetsspørsmålet avgjort av statsråden selv, uten å søke råd. Statsråden var, som tidligere nevnt, til kontrollhøring i komiteen den 7. mai. Formålet med kontrollhøringen var å få frem så mye informasjon som mulig, og det fikk vi. Komiteen fikk vite at statsråden i 2008 egentlig vurderte sitt habilitetsspørsmål i forhold til Felix Tschudi på tross av tidligere informasjon til komiteen fra statsråden om at han kun hadde vurdert sin habilitet i forhold til Rederiforbundet. Høringen viste også at statsrådens redegjørelse av 13. april til komiteen om Utenriksdepartementets tilskudd til oppstart av Senter for nordområdelogistikk var direkte feil med tanke på hvem som tok initiativet til å etablere senteret. Det fremkommer klart i søknaden fra Rederiforbundet at det er Tschudi Shipping Company, som er initiativtaker til prosjektet som det søkes om såkornmidler til. Av prosjektbeskrivelsen fremgår dette med samme tydelighet. Det fremgår også av prosjektbeskrivelsen, som var vedlagt søknaden, at Tschudi Shipping Company har store næringsinteresser i nordområdene. Det er vel og bra. Det er også klart at Tschudi Shipping Company kan få mye god og relevant forskning som de kan utnytte kommersielt i sin næringsaktivitet. Jeg må legge til at dette er utmerket, og at forskningen også skal være tilgjengelig for andre. Jeg nevner at da Rederiforbundet prøvde å få andre shippingfirmaer i Nord-Norge med på prosjektet, var det ingen interesse, selv om man henvendte seg direkte til navngitte rederier i Nord-Norge, slik at, med andre ord, den som primært vil ha nytte av dette i dag, er det nevnte Tschudi Shipping Company. Inntrykket svekkes ikke av at også andre potensielle næringsområder kan få utbytte av forskningen, som sagt, men det har så langt ikke vært særlig aktuelt. Denne konklusjonen er også understøttet av Ernst &Young i notatet knyttet til organisering av Senter for nordområdelogistikk. Disse forhold burde etter min mening ha ført til at utenriksministeren forsto at en konkret habilitetsvurdering var nødvendig, og til at han søkte råd om dette i embetsverket eller i Justisdepartementets lovavdeling. Jeg mener denne informasjonen gir grunnlag for vår kritikk mot statsråden og vil avslutte mitt innlegg med følgende: I sitt innlegg i Dagbladet 2. april er statsråden åpen for at han kan ha gjort feil i denne saken. Det er et syn jeg faktisk deler. Til slutt bare en kommentar til de foregående replikkrunder om behandlingen i komiteen. Jeg er ikke enig i den kritikk som rettes mot saksordføreren og komiteens leder fra regjeringspartiene i denne saken. Ethvert komitémedlem står fritt til å kunne stille de spørsmålene man finner relevant under høringen. Det var nok også mange pressefolk som stilte seg noe undrende til representanten Kolbergs spørsmål under høringen, som virket – la meg si – litt forhåndsavtalt, for å si det forsiktig. Jeg vil ikke si at det var noen skriftlig avtale, men at det var en forståelse om at spørsmålene ble stilt i en spesiell form. Jeg mener også det er galt å legge spesielle begrensninger på komitémedlemmers rett til å uttale seg til pressen. Man deltar i den offentlige debatt og risikerer selvfølgelig å kommentere spørsmål som senere kan bli offer for komitébehandling, eller bli tema i komitébehandlingen. Den eneste begrensningen som normalt er, er at man ikke uttaler seg om andre partiers merknader før de er offentlige. Det er selvfølgelig, men man risikerer å uttale seg om andre partiers merknader fordi merknadene er identiske med det som er sagt på forhånd i saken. Med andre ord: Å prøve å legge begrensninger i komitéuttalelser fra andre representanter tror jeg er fånyttes. Vi er innvalgt her som frie representanter og kan ikke opptre som politiske evnukker ved å nekte å uttale oss om saker som behandles i pressen, men som senere – det kan gå mange uker – kommer til komitébehandling. Til slutt vil jeg bare si at jeg er veldig glad for at denne saken kom til behandling raskt, slik representanten Martin Kolberg åpnet for under komitébehandlingen, og at vi ikke måtte vente til høsten med å behandle denne saken også.