Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-05-28:
Det passer jo bra å behandle dette spørsmålet nå, etter at vi har behandlet endringer i straffeloven. Det fokuset vi har på vold i nære relasjoner, viser jo at et nærmest samlet storting, men også Regjeringa, ser kampen mot vold i nære relasjoner gjennom mange typer tiltak. Vi er helt avhengige av at vi kan flytte fokus fra straffereaksjon til det som er primært forebyggende, og det å kunne skape trygghet selv når straff er utmålt. For vi må ikke innbille oss at en strengere straffelovgivning og en mer effektiv strafferettspleie i nære relasjoner-tilfellene nødvendigvis bidrar til at konflikter dempes, og at trygghet skapes. Mange kvinner opplever jo det motsatte. Derfor er det viktig for oss, ut fra mange hensyn, at dette nå blir vedtatt her i dag. For det første er det jo et godt eksempel på at vi må ha mange tanker i hodet på én gang, men det avgjørende er jo også å skyve noe av byrden over på den som utgjør en trussel, og som skaper angst. Representanten Aspaker var inne på det – og flere andre også – og det er jeg helt enig i. Jeg tror det er helt avgjørende for å skape trygghet, særlig hos kvinnene, at man vet at det er andre enn en sjøl som også passer på når det er en akutt overhengende situasjon. Derfor er jeg veldig uenig med representanten Dørum når han påpeker at et argument mot dette er at det ikke gjelder utenfor de nære områder og besøkssonen. Det beste er selvfølgelig at vi skaper full trygghet for kvinnene og de som måtte innlemmes i et slikt prosjekt. Men det at man i hvert fall får trygghet i sine nærområder, må jo være å foretrekke framfor alternativet. Jeg er også uenig i å sette dette umiddelbart opp mot ressurssituasjonen i politiet. Jeg kunne sagt mye om det, men jeg mener faktisk at denne type tiltak kan bidra til å lette ressurssituasjonen – i den forstand at det kan bli lettere for dem som skal ha kontroll og bør ha kontroll når det gjelder så alvorlig kriminalitet, at det faktisk kan bidra til å dempe kriminaliteten. Så må jeg si at det som er den store utfordringen – og der deler jeg vel i høy grad noe av skepsisen til representanten Dørum – som vi må ta på alvor – og der jeg finner grunn til å være åpen overfor Odelstinget, det er teknologisk kvalitet. Det er bakgrunnen for at dette tar tid, fordi vi føler oss ikke trygge på den teknologiske kvaliteten. Jeg må bare si med én gang at vi kommer ikke til å prute på den teknologiske kvaliteten i dette prosjektet. Da må jeg heller gå litt duknakket hit til Stortinget og si at det tar litt lengre tid. For å skape en forventning om trygghet som brister på bakgrunn av teknologi som ikke rekker, akter ikke Regjeringa å ta sjansen på. Det er bakgrunnen for at det tar tid, og at vi tar oss tid til å finne egnet teknologi. Det jobbes godt med dette, men det er ingen enkel øvelse. Så er det jo dilemmaer med hensyn til utvidelse av ordningen, og jeg har stor respekt for utålmodigheten i komiteen i forbindelse med dette. Vi skal foreta de oppdrag som gis oss fra flertallet i spørsmålet om utvidelse. Samtidig synes jeg at det når det gjelder såpass nypløyd mark, er greit først å kunne prøve ut dette overfor en engere krets – og da snakker jeg om kontaktforbudet. Dette er også en internasjonal diskusjon – hvor langt man kan bruke denne type tvangsmidler i kampen mot vold i nære relasjoner. Jeg vil til slutt bare si at jeg er vert for årets justisministerkonferanse som skal arrangeres i Tromsø. Det er de europeiske justisministrene som er invitert dit, og konferansen er om noen få uker. Jeg har ønsket et felleseuropeisk fokus på denne type vold, og dette blir ett av temaene vi skal diskutere. Jeg har forsøkt å legge grunnlag for det med en nylig utgitt rapport: «Breaking the silence – united against domestic violence». 210 deltakere fra 47 land skal møtes i Tromsø for å diskutere vold i nære relasjoner, og hvordan vi best kan hjelpe ofrene til å finne veien ut av volden. Noe av diskusjonen vil selvfølgelig gå på denne type virkemidler.