Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 1999-12-13:
Budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og Regjeringen har på en måte skapt en tam stemning i forhold til både debatt og videre politisk utvikling inn i år 2000. Det var det jeg prøvde å legge opp til i replikken til representanten Fossum, for i innlegget hennes lå det i hvert fall et signal om at Arbeiderpartiet og representanten Fossum var fornøyd. Jeg har også registrert at representanten Fossum i forskjellige aviser og i media har sagt det motsatte, selvfølgelig, men i innlegget hørtes det ut til at hun var fornøyd. Min reaksjon på forliket er at om det kanskje ikke er så store endringer i forhold til det som forelå fra Regjeringen, fører det i hvert fall ikke til noen forbedringer for barnefamiliene. Representanten Fossum var også inne på at de har gitt skattelette til barnefamiliene, og særlig til dem med lavere inntekt, og at det var et godt familiepolitisk grep. Det er jeg helt enig i. Fremskrittspartiet har også som grunnleggende grep i sin familiepolitikk at hvis vi løser opp litt på skatte- og avgiftstrykket for barnefamiliene, vil det bli valgfrihet, og vi vil skape rammevilkår for småbarnsforeldre som i hvert fall fører til at barn og foreldre får mer tid sammen. Fremskrittspartiet er også veldig bekymret for det som skjer og som har skjedd i forhold til familiene de siste årene. Det vi ser, er at familiene går i oppløsning. Vi anser ekteskapet som den mest stabile og trygge rammen rundt et familieforhold – i motsetning til Arbeiderpartiet, som skal legge alle forhold til rette for nye familiemønstre, som de kaller det, at vi skal likestille alle forhold, om man er enslig, om man lever i ekteskap eller ikke, f.eks. når det gjelder adopsjon. Når vi sier at vi er opptatt av at ekteskapet skal bevares som en stabil ramme rundt et familieforhold, er ikke det det samme som at Fremskrittspartiet ikke godtar andre samlivsformer, men det er rett og slett fordi det er bevist at ekteskapet gir mest trygghet og stabilitet rundt barns oppvekst. I dagens samfunn, med høye leveomkostninger og økt press fra samfunnet om yrkesaktivitet fra foreldrene, er det av vesentlig betydning hvilken familiepolitikk som føres. Det er her Fremskrittspartiet kommer inn på at større rammer og mindre skatter og avgifter gir størst spillerom for foreldrene. Vi ønsker å senke skattetrykket ganske betraktelig i forhold til Arbeiderpartiet, slik at foreldrene selv skal få organisere tiden sin på den måten den enkelte familie mener gir størst utbytte for dem selv. Vi respekterer at noen foreldre velger yrkesaktivitet for begge to, mens andre familier velger at den ene midlertidig eller fast er hjemme med ungene. Særlig i de første årene mener vi at dette er veldig viktig. Fremskrittspartiet er derfor tilfreds med at kontantstøtten er på plass i sin helhet for to- og treåringer i budsjettet for 2000. Men Fremskrittspartiets primære mål er at vi vil se på alle overføringene til barnefamiliene, fødselspenger, barnehagesubsidier, barnetrygd, og vi ønsker å samle dette i en pott som fordeles likt til alle med små barn. Da først vil de reelle valgmulighetene være til stede. Det er også den eneste rettferdige løsningen at alle mottar like ytelser fra fellesskapet og deretter får lov til å gjøre sine egne valg. Fremskrittspartiet er også foreløpig det eneste partiet som ønsker å innføre ektefelledelt beskatning. Det vil bidra ikke bare til mindre skatt for den enkelte familie, men også til at begge foreldrene i et slikt system får opptjent pensjonspoeng i folketrygden. Jeg har sagt det flere ganger, og jeg kan gjerne gjenta det igjen: Det er på tide å rope et varsku når samfunnet i større og større grad er i oppløsning, og at foreldrenes oppgave som oppdragere i større og større grad er overdratt til staten. Det er da vi kommer inn på – og det var også representanten Fossum inne på – dette med ungdomskriminalitet og det vi ser i skolene i dag i forbindelse med ungdom. Vi hadde også dette oppe til debatt i fjor. Da fant Arbeiderpartiet store summer for å bidra i den sammenhengen. Det har de ikke gjort i år, men nå får vi jo flere handlingsplaner for å se på problematikken framover, og det ser også Fremskrittspartiet fram til. I den sammenhengen er det interessant å merke seg at da vi behandlet barnevernloven og endringene der i forhold til kriminelle barn og unge, foreslo jeg i samband med Ot.prp. 61 for 1997-1998 om endringer i loven, slik at vi kanskje kunne få noen institusjonsplasser, noen opplæringsinstanser for de verste ungdomskriminelle. Da fikk vi på pukkelen så det monnet, både fra presse og opposisjonspolitikere. Det som viser seg nå, er at det ikke er lenger enn 14 dager siden barneombudet var inne på samme tanken. Prestene er også opptatt av det. Så kanskje går det i den retningen likevel. Jeg vet jo at Arbeiderpartiet er spesielt opptatt av barnevernsinstitusjoner. Så kanskje kan vi få en dialog på dette området, når også andre enn Fremskrittspartiet har vist sin interesse for å få i gang slike institusjonsplasser. Så til barnehager. Det er beklagelig – det har jeg sagt – at Regjeringen, ikke minst i forlik med Arbeiderpartiet, heller ikke i budsjettet for år 2000 finner det riktig å fremme tiltak for eksisterende private barnehager. Man vil altså heller prioritere stimuleringstiltak for bygging av nye barnehager samt generelle økninger i driftstilskuddet. Jeg må si at jeg finner det noe merkelig at i en tid hvor flere og flere barnehager sliter, flere og flere barnehager legges ned, vil altså regjeringspartiene og Arbeiderpartiet bygge nye. Den som lever i troen på økt driftstilskudd for å få til lavere foreldrebetaling, tror jeg vil bli skuffet. Min enkle påstand er at dette ikke er problemet. Problemet er nok heller de kostnadskrevende kravene til drift av barnehagene. Uten å foregripe barnehagemeldingen noe for mye, er jeg redd for at denne barnehagemeldingen også vil ende i flere krav som vil presse prisene oppover. Endringene av barnehageloven er ikke nødvendige. Den er god nok. Det er forskjellene i tilskuddene til barnehagene, kommunale og private, som er problemet. Arbeiderpartiet og regjeringspartiene fører i merknadene nå på en måte ansvaret over på kommunene. Jeg synes det er litt merkelig at kommunene gjennom at det blir bevilget 100 mill. kr skal vise at de er seg sitt ansvar bevisst. Vi kjenner jo alle til situasjonen i kommunene. Hvis vi reiser rundt i landet i dag, ser vi at budsjettene i de forskjellige kommunene for år 2000 viser at de legger ned barnehagene sine, fordi de ikke har midler. Så sier regjeringspartiene og Arbeiderpartiet i sine merknader at nå må kommunene ta mer økonomisk ansvar. Det vil ikke bli en realitet. Fremskrittspartiet fant heller ikke noen ekstraordinære midler til private barnehager i sitt alternative primære budsjett for år 2000. Men med de nye rammene gjorde vi omprioriteringer, slik at vi fant 233 mill. kr til de private barnehagene for å avhjelpe den prekære situasjonen som de er i nå, inntil barnehagemeldingen er på plass. Da kan vi kanskje komme fram til løsninger, som representanten Fossum var inne på, slik at vi får rettferdige og like forhold for våre barnehager. Til slutt vil jeg bare si noe positivt om dette forliket, og da tenker jeg på at barnetrygden nå blir utvidet til 18 år. Det er selvfølgelig beklagelig at ikke regjeringspartiene og Arbeiderpartiet fikk til den utvidelsen uten å på en måte bruke barnetrygden som en salderingspost. Da tenker jeg på at satsene reduseres fra 1. januar og til 1. mai. Det hadde ikke vært nødvendig. Det kunne ha vært funnet plass til å beholde satsene. Men Fremskrittspartiet har veid det opp mot utvidelsen og funnet at det iallfall er positivt.