Heidi Larssen (Høyre), 2003-06-20:
Som også andre har gitt uttrykk for, er det gledelig at behandlingen av revidert budsjett er blitt det den burde være, nemlig revidering av budsjettet, og ikke en ny, hel budsjettrunde. Og det er gledelig at revideringen blir vedtatt innenfor ansvarlige økonomiske rammer. Det beste bidraget regjering og storting kan gi i kampen mot arbeidsledigheten, er nettopp et stramt budsjett, med lavere rente og svakere krone som følge, og bedring i bedriftenes rammevilkår, bl.a. gjennom skatte- og avgiftslettelser. Nå skjønner jeg at det ikke er alle i salen som er enig i det. Hill-Marta Solberg sa til og med i et replikkordskifte tidligere i dag at skatteskjerpelser ikke har noen betydning for etablering av nye arbeidsplasser, så derfor var det helt greit å øke beskatningen av næringslivet med 0,5 milliarder kr midt i året. Jeg konstaterer at Arbeiderpartiets prat og tidligere ønsker om å styrke det private norske eierskapet ikke lenger gjelder. Synd for norsk næringsliv og norske arbeidsplasser! Konkurranseevnen må bli bedre og verdiskapingen større. Med Samarbeidsregjeringen har utviklingen gått i riktig retning. I samarbeid og dialog med partene i næringslivet har lønnsveksten i år blitt moderat. Renten går nedover – hittil med 2 prosentpoeng. Mer kan komme. Kronen er svekket. Skatter og avgifter har blitt kraftig redusert – på to år er de redusert med 19 milliarder kr, hvorav halvparten til bedriftene. Dette viser at Regjeringen gjør noe med de grunnleggende problemene, og ser ut til å lykkes. Kombinasjonen av rentekutt, svakere krone og internasjonal oppgang gjør f.eks. at Longva i Statistisk sentralbyrå sier til Aftenposten i dag at han «ser lysere på utsiktene for norsk økonomi», og han fortsetter: «Rentekuttene vil være en kraftig stimulans, og de spiller en viktig rolle for å øke aktiviteten i norsk økonomi.» Arbeiderpartiets kritikk om at Regjeringen gjør for lite, blir derfor litt hul, ikke minst når man vet at med Stoltenberg som statsminister ble vilkårene for norske bedrifter kraftig forverret, renten gikk opp, kronen styrket seg, og skattene økte. Arbeiderpartiet har rett på ett punkt: Det er forskjell på hvem som sitter i regjering. Fremskrittspartiet er et interessant parti. De har som hovedmål en «sterk nedsettelse av skatter, avgifter og offentlige inngrep». Likevel stemmer de systematisk for forslag som øker de offentlige utgiftene og dermed reduserer mulighetene for å senke skatter og avgifter. Flere og flere av de forslagene de tidligere var imot, stemmer de nå for. Torgeir Høien, som sitter i Fremskrittspartiets sentralstyre, har sagt det så treffende: «For hver oppgave staten tar på seg, reduseres sjansen til å senke skatter og avgifter, som igjen påvirker folks frihet til å velge. Vi vil ikke øke, men redusere statens makt i samfunnet.» Han har ikke fått med seg de siste rundkastene, for flere og flere forslag de tidligere var imot, stemmer de nå for – jeg skulle nesten si: såfremt det medfører offentlige utgifter. Det eneste systematiske med Fremskrittspartiet for tiden er at de systematisk endrer oppfatning. Men det blir ikke mindre stat og større frihet for enkeltmennesket av det. Det synes som om den tiden Høyre og Fremskrittspartiet var enige, er forbi.