trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-11-24:
Det er fascinerende at landets distriktsminister i en debatt om hvordan vi skal sikre vekst og utvikling i hele Norge, i mangel på gode argumenter velger å bruke taletid på framdriften i budsjettarbeidet i finanskomiteen. Særlig freidig er det når en representerer regjeringspartiene og deres støtteparti Fremskrittspartiet, som har sørget for å bryte alle mulige frister, og som nå sørger for at det ligger an til at det i finansinnstillingen ikke er flertall for noe som helst. Det er altså meldingen fra dagens regjering og deres støtteparti Fremskrittspartiet til kriserammede virksomheter rundt om i Norge, som lever med usikkerhet for arbeidsplasser og for bedrifter hver eneste dag. Til kommentarene fra statsråden om ansvarlig pengebruk: Statsråden representerer en regjering som i sju år har øst ut oljepenger, som har sørget for at byråkratiet har vokst og vokst, som har sørget for økt konsulentbruk og at bruk av kommunikasjonsfolk har økt i bøtter og spann. Men i dagens situasjon, når vi står overfor den største krisen som Norge har opplevd i moderne tid etter andre verdenskrig, skal en plutselig ikke være villig til å stille opp i tilstrekkelig grad for folk og næringsliv i hele Norge, for kriserammede bedrifter som står i fare for å gå konkurs, folk som ikke vet om de har et arbeid å gå til i morgen. Vi må jo sørge for ansvarlighet og forutsigbarhet. Det er det som er en riktig og fornuftig forvaltning av fellesskapets midler, og som bidrar til en trygg styring av Norge. Vi må ta vare på det næringslivet vi har rundt om i Norge innenfor viktige næringer, som reiselivet, som nå ligger med brukket rygg etter målrettede avgiftsøkninger fra regjeringens side og deres støtteparti Fremskrittspartiet. Det er uklok politikk. De trenger forutsigbarhet. Det kan ta flere år før de er tilbake i normalt gjenge igjen. Men når de kommer opp i knestående, kanskje til nød fram mot sommeren, skal de altså møte en doblet avgift. Vi må istedenfor sørge for aktivitet og omstilling og bruke statens kraft i en aktiv motkonjunkturpolitikk for å sørge for å berge bedrifter og arbeidsfolk gjennom krisen, og sørge for at vi kan ha vekst og utvikling i Norge – og i hele Norge – i framtiden.
Turid Kristensen (Høyre), 2020-11-24:
Det begynner å bli ganske vanlig at en del representanter først må tegne opp et skremmebilde av en konstruert virkelighet, for deretter ganske engasjert å kunne advare om hva som vil skje dersom regjeringens politikk gjennomføres, dvs. i den konstruerte virkeligheten som representanten først har forsøkt å skape. Det er et litt underlig skue, men det skjer faktisk ganske ofte. Det er dette jeg mener at vi ble vitne til her i dag da representanten Asphjell forsøkte å skape et bilde av at innføring av fritt skolevalg over hele landet vil føre til sentralisering – et ord som Arbeiderpartiet for øvrig stadig oftere låner av Senterpartiet – og fraflytting og tap av ungdom for distriktene. Det er liksom ikke måte på. Problemet med representanten Asphjells innlegg er bare det at det tegner et bilde av en virkelighet som ikke eksisterer, og som heller ikke kommer til å eksistere når vi innfører fritt skolevalg i hele landet. Det er helt riktig at da forslaget om fritt skolevalg var på høring, kom det en del innspill, berettigede innspill, som vi og regjeringen følte behov for å ta en nærmere titt på. Det er jo nettopp det som er meningen med høringer. Når man får innspill som gjør at man bør ta et skritt tilbake, så gjør man det. Det betyr ikke at man skal legge hele forslaget i skuffen. Det betyr bare at man må jobbe videre med forslaget for å nå de målene man har satt seg. Jeg er helt overbevist om at vi skal klare å nå de målene vi har satt oss, samtidig som vi kan svare ut de bekymringene som høringsinnspillene pekte på – at man ikke skulle klare å ivareta en desentralisert skolestruktur, at elevene skulle få for lang reisevei, at det skulle være fare for at skoler skulle legges ned. Det mener jeg at vi fint kan klare å ivareta, samtidig som vi klarer å gi elevene større valgfrihet, for her er det Arbeiderpartiet skiller seg fra meg og Høyre. Arbeiderpartiet viser en rørende omsorg for fylkespolitikernes valgfrihet, men er langt mindre opptatt av elevenes valgfrihet. Det er faktisk dette det handler om, at elevene skal få mer makt til å bestemme over egen framtid, skal få oppfylt sine drømmer, og at det ikke er foreldrenes adresse som skal avgjøre hvilken skole de skal få gå på, for det er mange grunner til at en elev ønsker seg til en annen skole enn den som ligger nærmest. Det kan selvfølgelig være et ønske om å gå på et spesielt studieprogram, men for en del er det også et sterkt ønske om å få bytte miljø, kanskje komme bort fra mobbing, få nye venner, få et nytt nettverk, starte på nytt. Og det er viktigere for meg enn at fylkespolitikerne skal få bestemme mer. Jeg er en sterk forsvarer av lokaldemokratiet, men jeg er også en sterk forsvarer av enkeltmenneskets rett til å bestemme over eget liv. Arbeiderpartiet vil reversere dette hvis de vinner valget i 2021. Det tror jeg ikke de kommer til å gjøre, men det er i hvert fall en av de aller beste grunnene til ikke å stemme på Arbeiderpartiet ved neste valg. Her er det hensynet til elevene som skal stå i høysetet, ikke en rørende omsorg for fylkespolitikere.
Nils T. Bjørke (Senterpartiet), 2020-11-24:
Det er spesielt når ministeren står på Stortingets talarstol og hevdar at talet på statlege arbeidsplassar aukar i distrikta. Samtidig seier ho at tala frå departementet har ho tillit til. Vel, berre for Hordaland står det at samla vekst i statlege arbeidsplassar for heile Hordaland er på godt og vel 2 900. Men berre i Bergen er faktisk veksten på over 3 100. Det viser at i heile resten av Hordaland er det ein nedgang på nesten 250 arbeidsplassar. Då vert det spesielt å hevda at det er i distrikta talet på statlege arbeidsplassar veks. Kvar er så desse arbeidsplassane? Lat meg ta eit døme frå heimbygda, Voss. Når det gjeld Biltilsynet, fjerna dei oppkøyring for tungbil og motorsyklar, dei fjerna halltenesta. Er det så nøye då? Ja, for det fører til at sjåførlærarane får store utfordringar. Dei får færre kundar når dei ikkje kan sikra oppkøyring i nærmiljøet. Næringsdrivande, som er eit honnørord – i alle fall på denne talarstolen – får det mykje meir tungvint når dei skal godkjenna ulike reiskap. Det er kanskje ikkje så langt til Bergen, men skal ein køyra ein dyrehengjar ned der berre for å få fastslege godkjenninga, er det tungvint. Framstegspartiet var på Voss og skrytte av at dette ville ikkje dei vera med på. Men då me i opposisjonen her på huset prøvde å gjera eit vedtak om at ein ikkje skulle leggja ned, så stemde dei imot. Eg hadde faktisk forventa at dei òg var med og støtta oss her så me kunne ha behalde dei viktige tenestene for folk flest. Mange av fylkeskommunane har etter kvart så stramme rammer at dei no må gå igjennom utdanningstilbodet sitt på mange vidaregåande skular. Dei utfordringane som fyrst og fremst kjem fram, er for praktiske fag, som kostar meir. Eg må innom representanten Hagerup, som snakka om svartmaling. Eg vil seia det er ganske sterkt når både leiaren i Norges Bondelag og Hordaland Bondelag går ut med eige lesarbrev og seier at dei er veldig glad i landbruksnettverket i Høgre, men då må dei òg læra seg å lytta. Eg må seia at denne debatten har forsterka inntrykket mitt – ein høyrer det ein vil, og likar å laga glansbilde i staden for å ta fram dei reelle utfordringane for norsk landbruk.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2020-11-24:
Sentralisering er en såkalt megatrend, et fenomen som preger samfunnsutviklingen i mange land. Dette er en trend som vi i Høyre aktivt motvirker og demper ved vår politikk. Vi fører en aktiv distriktspolitikk fordi vi ønsker å ta hele landet i bruk. Vi har det ikke i Norge som i Sverige, der distrikt ligger øde. Vi skal fortsette å hegne om levende bygder. Næringslivet og landbruket er veldig viktig for å få til dette. Arbeidsplasser må skapes i Distrikts-Norge, og veldig mye bra skjer. Med Høyre i regjering fortsetter vi å sikre gode rammer for næringslivet gjennom lave skatter og avgifter og gjennom tilknytningen til EØS, som sikrer næringslivet i distriktene tilgang til et stort og veldig viktig marked. I fjor eksporterte vi fisk for over 100 mrd. kr, og det var rekord. Landbruket er et viktig satsingsområde for oss. Vi husker Senterpartiet og Slagsvold Vedums spådommer i 2012 om at landbruket vil gå nord og ned med Erna Solberg som statsminister. Det er ikke det som har skjedd. Fakta og tilbakemeldinger viser noe helt annet. Forrige uke leste jeg i Trønderbladet, som er lokalavisen i Melhus kommune, der jeg er fra, at «landbruket har blitt mer sexy». Det var unge bønder på Hølonda, som ligger i ytterkanten av Melhus kommune, som møtte pressen og fortalte om optimisme og framtidstro. Flere hadde satset, og landbrukskontoret påpekte at det gikk veldig bra. Interessen for norsk landbruk og støtten til norsk landbruk er større enn noen gang, og søknaden til landbruksfaglige utdanninger er stor. Med Høyre i regjering har vi gjort det lønnsomt å satse på teknologi som gjør det enklere for bonden å drive og mer interessant å drive. Skal vi få til rekruttering til landbruket, må vi fortsette å gjøre næringen sexy. Vi må fortsette å legge til rette for ny teknologi, og det gjør vi. Trenden med nedleggelse av gårdsbruk, som vi så spesielt under de rød-grønne, har bremset opp. Det ble lagt ned flere gårdsbruk under de rød-grønne, da Senterpartiet hadde landbruksministeren, enn under oss – mange flere. Et moderne landbruk gir store ringvirkninger, det gir levende lokalsamfunn og oppdrag til håndverkere, dagligvare og annet næringsliv. Mange bønder i distriktet har gjort som mine sambygdinger, de har satset og skapt alt dette. Nå trengs det en forutsigbarhet for at dette kan fortsette. Dersom de rød-grønne, med SV, Miljøpartiet De Grønne og Rødt, får bestemme, settes hele denne forutsigbarheten i spill. En stemme til Senterpartiet er, slik det ser ut nå, en stemme til Miljøpartiet De Grønne og Rødt.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2020-11-24:
«Det handler om vilje», sa min Senterparti-kollega Willfred Nordlund i starten på denne debatten. Om man vil ha utvikling i distriktene, står det på viljen – den politiske viljen. Det er det vi har hatt i distriktspolitikken i Norge tidligere, som da man bygde ut distriktshøyskolene på 1970-tallet, noe som bl.a. førte til at Bø i Telemark ble en skikkelig vital studentkommune. At viljesterke og handlekraftige politikere også hadde fått til at Sørlandsbanen fikk en skikkelig stor sving innom nettopp Bø, bidro ytterligere til at kommunen har vært i god utvikling. Både høyskolen, nå universitetscampusen, god infrastruktur og påfølgende tilfang av mange andre statlige arbeidsplasser har gjort Bø i Telemark til en vekstkommune i mange år. Det er ikke tvil om at dersom man vil satse på distriktene, finnes det gode, sterke og konkrete politiske virkemidler for det. Men å bruke så konkrete og sterke virkemidler er ikke regjeringens tilnærming til distriktspolitikken. Den handler i praksis om sentralisering, noe vi i Telemark har merket sterkt på kroppen under Ernas ulike regjeringer. Man har lagt ned to sykehus og en rekke lensmannskontorer og økt responstiden kritisk, samtidig som veldig mange tjenester og arbeidsplasser er sentralisert vekk til Vestfold, bl.a. politimesteren og hans stab, nødsentralen, statsadvokatembetet, hovedkontoret til universitetet, Fylkesmannen, Navs kontaktsenter – og nå skal regjeringen legge ned tingretter og jordskifteretter i øvre del av Telemark også. Det er ikke mange i Telemark som opplever at det er tiltak som bidrar til god utvikling av distriktene. Et annet stort problem i Telemark er massevis av svært dårlige fylkesveier. Etterslepet er kjempestort. Fylkeskommunen er nå fortvilet fordi regjeringens stramme opplegg for fylkesøkonomien ikke bidrar til at dette kan forbedres. Også her handler det om vilje. Vi i Senterpartiet har de siste årene vist stor vilje til å få fylkesveiene våre mye bedre, til det beste for en positiv utvikling i distriktene. Cirka 1 mrd. kr har vi lagt inn i våre alternative budsjetter. Med den milliarden ville Telemark nå fått ca. 800 mill. kr til fylkesvei, og da ville vi, om ikke annet, hatt et mer normalnivå å hanskes med når det gjelder etterslep. Det hadde vært skikkelig distriktspolitisk satsing. Det heter at der det er vilje, er det vei. I Telemark og ellers i distriktene er det altså ikke mye til fylkesveier. Mange steder er det helt håpløst, og regjeringen viser da heller ingen vilje til å bistå, ei heller med andre konkrete distriktspolitiske tiltak eller med å stanse sentraliseringen. Skal det bli bedre utvikling i distriktene, og skal en få slike vekstkommuner som Bø i Telemark over hele landet, må vi helt tydelig få en regjering som virkelig har vilje – og skikkelige tiltak for å satse på distriktene.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2020-11-24:
Kanskje det var presidentens drøm at Senterpartiet ikke skulle få ordet en gang til?
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2020-11-24:
Presidenten drømmer ikke om det.(Munterhet i salen.) Jeg har lyst til å sitere Høyre-ordføreren i Bø, for han oppsummerte det veldig kort og veldig konsist: «Staten har forlatt oss.» Dette er Høyres egen ordfører i en distriktskommune, Bø i Nordland. Hvorfor sier han det? Jo, fordi han ser hvordan politikken til Høyre har fungert, at på område etter område har staten trukket seg bort fra de små kommunene i Norge. (Munterhet i salen.) Med Fremskrittspartiet og Høyre sammen har vi aldri sett en mer sentraliserende politikk enn det vi ser nå. Vi har tidenes mest sentraliserende regjering. Vi har fått et statlig distriktsutvalg, som er ledet av Brandtzæg, og han sier det rett ut: Statlige arbeidsplasser har økt med 15 pst. Utkantkommunene har mistet 12 pst. av de statlige arbeidsplassene i den samme perioden. Altså: De statlige arbeidsplassene har økt i sum, mens man har tappet alle småkommunene. Hvis vi ser på SSB-statistikken fra 2016 til 2018, ser vi at antallet statlige arbeidsplasser har økt, mens i 237 kommuner har det blitt mindre. Det er et direkte resultat av politisk bevisste handlinger. Når man sentraliserer politiet ved å kalle det nærpolitireformen, men allikevel legger ned over 120 tjenestesteder, blir det sentralisering. Når man gjennomfører en reform i skatteetaten der man skal ha færre kontorer, blir det sentralisering. Når man gjennomfører en reform i Nav der man ønsker å strømlinjeforme det, blir det sentralisering. Når man gjennomfører en reform i universitets- og høyskolesektoren der man skal slå sammen, legger man ned studiesteder som Nesna. Når man lager rare konstruksjoner, når Østfold, Akershus og Buskerud skal være samme konstruksjon, sånn at fylket til stortingspresidenten blir Viken, et fylke som ingen skjønner meningen med, blir det sentralisering. Sånn kunne jeg ha fortsatt. Det er dette regjeringen må ta inn over seg. Jeg synes Norge er et fantastisk land. Jeg har sånn tro på alt fra Finnmarkskysten til Agder, fra Hedmark til kysten av Vestlandet, men da må vi også som stat vise at vi har tro på hele Norge, og ha arbeidsplasser og virksomhet i hele Norge. Hvis vi skal utvikle hele landet, kan vi ikke konsentrere alle arbeidsplassene rundt Oslo, Trondheim, Bergen og Stavanger, vi må også ha dem på de små stedene. Distriktsutvalget sier det rett ut: Det er staten og offentlig sektor som sentraliserer mest, ikke privat sektor. I mange av de små kommunene er det aktivitet, det er verdiskaping, høy verdiskaping, som vi alle tjener på. Da må vi også ha en stat til stede på de mindre stedene, sånn at det kan være mulig for en liten familie å flytte dit, at det er jobb til mor og far på det stedet, at det er trygt, at ambulansen kommer når ulykken skjer, at det ikke er sånn som vi opplever i Innlandet, at når man ringer til operasjonssentralen, kan man ikke regne med at det kommer politi, hvis man ikke bor utenfor Hamar, Kongsvinger eller de andre byene i det nye, rare fylket Innlandet. Det er på tide at statsråden og regjeringen begynner å tro på hele landet, og ikke bare sentraliserer landet.
Erlend Larsen (Høyre), 2020-11-24:
Norsk politi deltok nylig i en internasjonal operasjon mot et nettverk av grenseløse kriminelle som brukte høyteknologi, som krypterte mobiltelefoner. Operasjonen førte bl.a. til et stort beslag av narkotiske rusmidler i Nederland. For et par år siden ble et stort antall personer dømt i den store overgrepssaken som blir kalt «Operation Dark Room». Dagens kriminelle er ikke som før. De er bedre organisert, de bryr seg ikke om landegrenser eller kommunegrenser, de bruker moderne teknologi, og de er villige til å bruke brutal vold. De utøver former for kriminalitet det ikke er mulig for et lensmannskontor å etterforske. Resultatene av reformen viser at kvaliteten på arbeidet til politiet har blitt bedre, og at norsk politi etterforsker flere og mer kompliserte saker i dag enn tidligere. Ny teknologi gjør det mulig for politiet å gjøre langt mer ute i felt. Stadig flere politibiler blir utstyrt med datamaskiner, noe som har stor betydning for responstiden. Det er også en del av politireformen. Nye tall viser at politiet for første gang når kravene om responstid på nasjonalt nivå. 98 pst. av alle anrop til nødnummer 112 besvares innen 20 sekunder. Noe av årsaken til at målet nås, er at det har blitt mer enn 3 000 flere årsverk i politiet siden regjeringen tiltrådte i 2013. Mange av årsverkene fylles med mennesker som har annen utdanning enn Politihøgskolen. Politiet har behov for kompetansen til psykologer, økonomer, datakyndige osv. En forebyggende gruppe er fortsatt på skoler og i barnehager, hvor de gjennomfører kunnskapsformidling innen områder som preger vår tid, som f.eks. deling av bilder på nettet, bruk av rusmidler osv. Vi skal være trygge i hele landet. Samtidig er det en del spesialfunksjoner som må være samlet. De som skal være eksperter på data og spesialisert kriminalitet, må arbeide samlet i kompetente miljøer. Politireformen legger til rette for det. Å gå tilbake til ordningen med et stort antall lensmannskontorer vil ikke løse morgendagens kriminalitetsbilde. I stedet for å ha en rekke små lensmannskontorer med særdeles begrenset åpningstid og begrensede ressurser til å løse oppdragene, er de kraftsamlet til noen færre stasjoner som har den tilgjengeligheten og kapasiteten vi forventer av politiet i dag. Beredskapstroppen og utrykningsenheten i politidistriktene er kraftig styrket, og de øver mer. Vi har også styrket politiet med tre nye helikoptre. Dette er til gagn for hele Norge, både by og land. Politireformen er ikke i mål, men vi er på god vei. Vi får stadig flere tilbakemeldinger om at reformen virker. Politiet har blitt langt mer synlige der folk er, på nettet, og dette er spesielt viktig med hensyn til barn og unge. Vi skal satse enda mer på bl.a. alvorlig kriminalitet som drap, seksuallovbrudd og vold i nære relasjoner, og vi skal satse mer på kontraterror – i hele landet.
Erlend Larsen (Høyre), 2020-11-24:
Jeg stemte feil.
Solveig Sundbø Abrahamsen (Høyre), 2020-11-24:
Noreg er eit godt land å bu og leve i. Landet vårt er prega av små forskjellar og stor grad av tillit og tryggleik. Samfunnsutviklinga dei siste åra viser ein global trend der me ser aukande grad av sentralisering og digitalisering i samfunnet. Det gjev seg òg utslag i Noreg. Når ein høyrer på representantar frå spesielt Senterpartiet, skulle ein tru at dette er noko som skjer under denne regjeringa og berre i Noreg. Ja, det kan verke som at Senterpartiet har gløymt sine åtte år i regjering – der 9 000 gardsbruk blei lagde ned, og 336 grendeskular òg blei lagde ned. Utfordringa for mange distriktskommunar er ein aldrande del eldre og etter kvart òg mangel på kompetent arbeidskraft. Fakta er at dei unge flyttar frå distrikta inn til byen. Spesielt jenter dreg ut og kjem ikkje tilbake. Telemarksforsking anslår at i 237 kommunar vil befolkninga gå ned fram mot 2040, og at dei minst sentrale kommunane vil miste 18 pst. av innbyggjarane. Det er eit utfordrande bilde. Difor er eg glad for at denne regjeringa ser behov for meir kunnskap om distrikt, og i forbindelse med distriktsmeldinga som kom hausten 2019, blei det sett ned to utval – det første om distriktsnæringslivet, som kom no den 28. oktober, og det andre er demografiutvalet, som skal greie ut konsekvensane av demografiutfordringane i distrikta. I sum vil desse to utvala gje eit oppdatert kunnskapsgrunnlag for å vidareutvikle distriktspolitikken, for det er for lite kunnskap om kva som gjer ein kommune attraktiv. Er det arbeid, familie, tilgang på kultur- og fritidstilbod, breiband eller utdanningstilbod? Å skape attraktive lokalsamfunn der folk ønskjer å busetje seg, er ein av dei viktigaste distriktspolitiske problemstillingane i framtida. Me kan ikkje tvinge folk til å bli verande i distrikta, eller bruke tvang for å få folk til å flytte til grisgrendte strok. Me må forsøkje å finne ut kva som skaper attraktive og levande lokalsamfunn. Eg er overbevist om at me må fortsetje å leggje til rette for vekst og utvikling i privat sektor. Me må kunne tilby likeverdige velferdstenester – og ikkje minst fortsetje den ekspansive satsinga på samferdsel, som denne regjeringa har ført sidan 2013, og som medfører at folk får ein større bu- og arbeidsmarknad. Det vil kunne vere med på demme opp for den globale trenden.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2020-11-24:
Først må jeg si takk til komiteen for god og ryddig behandling av forslaget fra representanten Bjørnar Moxnes om skole uten profitt. Det gjør jobben som saksordfører så mye enklere. I forbindelse med saken fremmes det også flere forslag som ikke støttes av flertallet i komiteen, og det regner jeg med at de redegjør for selv. De fleste elevene i Norge går på offentlig skole. Tallene for skoleåret 2019–2020 viser at drøye 4 pst. av elevene i grunnskolen og drøye 8 pst. av elevene i videregående skole går på private skoler, friskoler. I framtiden vil nok også det store flertallet av norske elever gå på offentlig skole. Komiteen har merket seg at antallet private alternativ i skolesektoren har økt de siste årene, men om dette er bra eller ikke, har komiteen delte meninger om. Videre har komiteen merket seg at det er stor forskjell mellom fylkene når det gjelder hvor mange elever det er som går i private skoler. Flertallet, som jeg er en del av, viser til at private skoler, altså friskoler, som mottar statstilskudd, etter loven ikke har adgang til å ta ut utbytte. Godkjente friskoler er underlagt en streng offentlig regulering og kontroll, og loven har et klart forbud mot å ta ut enhver form for åpent eller skjult utbytte. Flertallet mener at alle elevene fortjener en best mulig utdannelse som passer for hver enkelt. Privatskolene bidrar med mange nyskapende og innovative skoler, og det er mange som satser på å utvikle en mer praksisrettet utdanning og et mer effektivt opplæringstilbud, f.eks. til bedriftsmarkedet i sin egen region. Friskoleloven ble endret i 2015. Loven gir allerede kommunene og fylkeskommunene innsigelsesrett når skoler skal etablere seg eller utvide. Det er viktig med klare regler for å sikre elevene og studentene en utdanning av god kvalitet, men det må ikke settes inn for mange byråkratiske krav og reguleringer som kan skape hinder for etablering av et nytt skoletilbud. Innholdet i skolen, mangfoldet og familienes og studentenes rett til å velge selv er for flertallet sterke prinsipper. Det er derfor viktig at man legger til rette for videre drift, oppstart av nye og fortsatt god utvikling av private skoler over hele landet.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2020-11-24:
Denne saken og debatten er vel kanskje mest av alt en stadfesting av allerede fastlåste standpunkt i synet på privatskoler, men jeg må si jeg er overrasket over at regjeringa i denne diskusjonen også er så avvisende. Det virker som om de bare er ekstremt fornøyd med egen innsats og ikke er villig til å diskutere noen andre forslag. Saken syns jeg i hovedsak dreier seg om en diskusjon om to linjer. Det ene er kampen mot Høyres snikprivatisering og, etter min mening, angrep på fellesskolen. Under denne høyreregjeringa, siden 2013, har antallet elever på privatskoler økt med nesten 50 pst. Det er godkjent 157 nye privatskoler, og veldig mange av disse er grunnskoler – en urovekkende utvikling, spør du meg. For eksempel ble det i min hjemby, Stavanger, opprettet en ny religiøs privat grunnskole vegg i vegg med den offentlige skolen, noe som helt klart utraderer elevgrunnlaget for en god offentlig skole i bydelen Tjensvoll. Jeg kaller dette en snikprivatisering også fordi Høyre later som om en ikke har åpnet i lovverket for den massive privatiseringen en nå ser. I dag fremmer Arbeiderpartiet på nytt forslaget vårt om en kommunal vetorett. Det er kommunene som best kan lage og bestemme den lokale skolestrukturen. Den andre linja diskusjonen går etter, er kampen for et strengt regelverk. Jeg er glad for at vi i stor grad er enige om at pengene skal komme elevene til gode, og ikke gå i lommene til de private eierne, men jeg syns det er overraskende at regjeringa i så stor grad avviser at dette er en sektor i endring, som krever et lovverk og regelverk i endring også. Det handler f.eks. om handel mellom nærstående selskap, kompliserte strukturer som hindrer åpenhet, der vi fra opposisjonen fremmer flere forslag som blankt avvises i dag. For meg bekrefter saken i dag at det trengs et regjeringsskifte og et nytt flertall om vi skal klare å rydde opp her. Jeg registrerer også at det er fremmet et løst forslag i salen, og jeg vil bare melde om at Arbeiderpartiet ikke støtter det, forslag nr. 6, fra Rødt. Vi anser politikken og innholdet i forslaget som allerede ivaretatt av andre forslag som Arbeiderpartiet står bak. Derfor vil jeg også ta opp de forslag i saken som Arbeiderpartiet står bak.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2020-11-24:
Jeg er enig med statsråden i at loven vi har i dag, er god og har en god balanse, men jeg synes jo det er litt rart at regjeringa så blankt avviser alle forslag og problemstillinger som i dag løftes av opposisjonen. Er det sånn at statsråden mener at dagens lov fra 2015 er perfekt, og uten smutthull, mangler eller forbedringspotensial?
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2020-11-24:
Jeg tror bare vi skal konstatere at Venstre og Arbeiderpartiet er dypt uenige om privatskoler, og ikke minst uenige om profilskoler. Men det som jeg synes er veldig merkelig med regjeringas tilnærming til dette, er at en holder seg til et laurbær som dette med tilsynet, og at tilsynet liksom er grunnmuren i at en passer på at tilskudd og pengene kommer elevene til gode. I forbindelse med lovendringen ble det åpnet opp for meldeplikt ved salg, fusjon, fisjon og nedleggelse av privatskoler. Den meldeplikten har ikke regjeringa innført, men tilsynet selv sier at manglende informasjon om slike transaksjoner innebærer en risiko for at lovbrudd ikke avdekkes – altså vanskeliggjør tilsynet. Hvorfor har ikke regjeringa per nå brukt den muligheten de har, den hjemmelen som ligger i lovverket, til å innføre en slik meldeplikt, sånn at en kan få vekk denne risikoen for at lovbrudd ikke avdekkes?
Ola Elvestuen (Venstre), 2020-11-24:
Alle barn har rett på god og motiverende undervisning på skolen. Barn og unge er forskjellige, skoler er forskjellige, og vi vil gi flere muligheten til å ta beslutninger i egen hverdag. Friskoler vil med ulike pedagogiske opplegg gi mer mangfold og valgfrihet for elevene. I tillegg gir det viktig innovasjon og inspirasjon for det offentlige skoleverket. I Venstre er vi opptatt av at vi skal ha en sterk offentlig fellesskole i Norge. Like fullt mener vi at det skal være rom for friskolen. Friskoleloven ble endret i 2015. En skole som blir godkjent etter dagens friskolelov, er en skole som tilbyr grunnskole og/eller videregående opplæring på særskilt grunnlag. Skoler godkjent etter friskoleloven har rett til statstilskudd. Friskoleloven gir også kommunene og fylkeskommunene en innsigelsesrett når skolen søker om å starte opp eller ønsker å utvide elevtallet. Mangfold i skoletilbudet er grunnleggende positivt. Det viktige er at barn og unge får kvalitet i skoletilbudet, ikke om skolen drives av private eller det offentlige. Det er ikke noen motsetning mellom god kvalitet og privat drift av skolen. Den politiske debatten om skole og utdanning kan ikke handle om privat eller offentlig eierskap, den må handle om hvordan vi sikrer et godt skoletilbud. Det er viktig at de offentlige midlene som brukes på friskoler, skal komme barn og unge til gode. Både friskoleloven og universitets- og høyskoleloven regulerer statlige tilskudd til friskoler og private høyskoler. Friskoler eller høyskoler som mottar statstilskudd, har etter loven ikke adgang til å ta utbytte. Vi mener at friskolene må gis muligheter for en utvikling som gir rom for ulike eiere og aktører, slik at både små og store ideelle og kommersielle og små og store kommunale skoler er en del av tilbudet rundt omkring i hele landet – at dagens regelverk gir en god balanse mellom hensynet til vertskommune og vertsfylke og muligheten til å skape alternativ for barn og familier som ønsker et annet tilbud enn den offentlige skolen, til beste for barn og unge. Regelverket vi har i dag, gir den balansen.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-11-24:
Jeg må starte med å si at jeg blir provosert over hvordan forslagsstilleren generaliserer i sin problembeskrivelse av denne saken. Mitt klare inntrykk er at de frittstående skoler driver sin virksomhet samvittighetsfullt og med god kvalitet. Det finnes ingen dokumenterbare forhold som skulle tilsi at friskolene fortjener et skurkestempel i utdanningssystemet. Tvert imot ser vi at disse skolene gir et tilbud som foreldre og barn ønsker å benytte seg av i en viss grad. Det innebærer ikke noen svekkelse av den offentlige skolen, men det er en kjensgjerning at den offentlige skolen passer ikke for alle. Rettigheten foreldrene har til å velge skole for sitt barn, er en rett som er nedfelt i menneskerettighetserklæringen, og må derfor bestå. Ja, retten til å drive friskoler ut fra livssyn eller alternativ pedagogikk er en viktig prøvestein på vårt demokrati og vår forståelse av toleranse. Fra forslagsstilleren høres det nærmest ut som om man må anta at det å drive friskole gir gode grunner for mistenkeliggjøring. Forslagene som er løftet fram i denne saken, er godt ivaretatt i friskoleloven som vi har i dag, gjennom at friskolene bl.a. må organiseres som eget rettssubjekt. Dette ivaretar en tydeliggjøring av ansvar, en oversikt over styrene, forholdet til eier og knytter friskoleloven opp til enhetsregisterloven. Friskoleloven har også et helt klart forbud mot å ta ut enhver form for utbytte, og om noe slikt skulle oppdages, bruker tilsynsmyndighetene tid for å kunne avdekke og følge opp videre sanksjoner knyttet til det. For Kristelig Folkeparti er friskolenes rammevilkår i vårt samfunn en prøvestein på hvordan mindretallet i samfunnet blir behandlet i vårt demokrati. Det er derfor avgjørende for oss at denne type skoler basert på livssyn og pedagogikk ikke skal bli hindret etablert etter hva den enkelte hjemkommune eller hjemfylke måtte mene, slik vi ser at Arbeiderpartiet tar til orde for. Universelle menneskerettigheter nedfelt i internasjonale konvensjoner må praktiseres likt, uavhengig av hvilken kommune eller hvilket fylke man befinner seg i. For hva blir igjen av menneskerettighetserklæringen om foreldres rett til å kunne velge undervisning skal være opp til den enkelte kommune eller fylket? Det gir ingen trygghet og forutsigbarhet. Kristelig Folkepartis friskolepolitikk bygger på den menneskerettighetsforankrede foreldreretten som gir foreldre rett til å sikre sine barn en opplæring og oppdragelse som er i samsvar med deres egen overbevisning. Samtidig utgjør friskolene et viktig alternativ og et supplement til den offentlige skolen i Norge.
Guri Melby (Venstre), 2020-11-24:
Jeg tror ikke det finnes noen lover på noen områder som er perfekte, og jeg tror vi hele tiden må se på hvordan de passer hvis samfunnet endrer seg – om det er behov for å gjøre oppdateringer. Men friskoleloven har vært gjenstand for kontinuerlige oppdateringer bl.a. for nettopp å sikre at pengene kommer elevene til gode, og også for å sikre at vi får et bredt og mangfoldig tilbud. En ting som jeg er stolt av, er bl.a. at vi har åpnet for muligheten til såkalte profilskoler, som gir større mangfold og større valgfrihet, uten at man er nødt til å legge f.eks. et religiøst eller pedagogisk alternativ til grunn. Jeg må si at jeg blir litt overrasket i denne saken. Jeg skjønner behovet for å sikre at pengene kommer elevene til gode. Det mener jeg vi har gjort i dagens regelverk. Det jeg må si jeg er ganske overrasket over, er at et parti som Arbeiderpartiet, som jeg opplever har vært opptatt av at det faktisk er en grunnleggende rettighet å velge skolegang for barna, nå går inn for en vetorett for kommuner og fylkeskommuner. Det vil i praksis si at vi egentlig avskaffer hele friskoleloven og avskaffer muligheten for et fritt valg. Det må jeg si overrasker meg ganske kraftig.
Guri Melby (Venstre), 2020-11-24:
Som representanten også var inne på, er det mulighet i dag til å gi forskrift om meldeplikt ved både salg, fusjon, fisjon og nedleggelse av friskoler, og ifølge økonomiforskriften til friskoleloven pålegges friskolen omgående å melde fra til tilsynsmyndigheten dersom det blir vedtatt å legge ned skoledriften. Vår vurdering er at det ikke har vært behov for ytterligere forskriftsfesting utover det som allerede er i loven, men det er selvsagt noe man fortløpende må vurdere. En viktig forutsetning her er jo faktisk at staten driver et godt tilsyn med friskolene og sikrer at det regelverket vi har, følges. Det har vært gjennomført flere omfattende tilsyn i regi av Utdanningsdirektoratet, og en viktig prioritet for oss er å sikre at det tilsynsarbeidet fortsetter også framover. Det er viktig både i de enkeltsakene der forskriften ikke følges, og også for å sikre at andre aktører skjønner at de er nødt til å etterleve det regelverket vi har.
Guri Melby (Venstre), 2020-11-24:
Det jeg er opptatt av, er valgfriheten til elever og foreldre, og at vi politikere skal blande oss minst mulig bort i ting som folk egentlig kan bestemme selv. Jeg tror en av grunnene til at flere elever har valgt å gå i friskoler, er nettopp at de mener det er et viktig og godt alternativt tilbud til den offentlige skolen. Så er jeg selvsagt opptatt av at den offentlige skolen skal være så god at veldig mange også velger den. Jeg mener at det å skulle gi lokalpolitikere en vetorett mot å etablere en friskole i praksis ville bety at det vil være svært vanskelig for foreldre eller for en minoritet et sted å etablere noe som er på tvers av flertallets interesser. Ofte er det faktisk jobben vår som politikere å beskytte et mindretall som ikke har sjanse til å oppnå et flertall, men det er også sånn at vi ganske ofte hører på lokaldemokratiet. Ganske nylig sa departementet nei til etablering av en ny friskole i Sør-Odal, nettopp på grunn av innvendingene fra lokaldemokratiet, som den gang var såpass vektige at vi mente det var riktig å lytte til.
Guri Melby (Venstre), 2020-11-24:
Jeg har forståelse for det ønsket, men jeg tror vi også må ha respekt for at aktører som har satset mye og startet en skole, trenger forutsigbarhet og f.eks. ikke plutselig å risikere å få en halvering av elevtallet og dermed miste grunnlaget for driften sin. Det mener jeg er en uholdbar måte å behandle folk på som har startet opp og drevet en skole. Jeg vil nok en gang peke på at dette handler om at folk tar i bruk valgfriheten sin. Hvis den offentlige skolen i kommunen er så god at folk velger å gå på den, vil ikke dette være et stort problem, men jeg synes også det blir feil å frata folk muligheten til å gjøre nettopp det valget. Den viktige jobben vi er nødt til å gjøre, er å sikre kvaliteten i den offentlige skolen hvis vi ønsker at folk skal velge nettopp den offentlige skolen.
Guri Melby (Venstre), 2020-11-24:
Det har over veldig lang tid vært et profittforbud i friskolene. Det mener jeg også er riktig, og vi har vært opptatt av at det skal videreføres. Regelverket med tanke på innsyn har blitt strammet inn ganske kraftig de siste årene, noe som gjør at vi som fellesskap har enda bedre kontroll med hvordan pengene blir brukt. Likevel vil man se eksempler på aktører som ikke følger regelverket vi har. Jeg mener at det at det faktisk er avdekket ting i tilsyn, er et bevis på at tilsyn fungerer, og at regelverket fungerer. Målet må da for det første selvsagt være at de aktørene som har brutt regelverket, slutter med det, og for det andre at det at staten driver tilsyn, fører til at alle andre aktører følger regelverket vi har. Det er kjempeviktig å sikre prinsippet som representanten er opptatt av, nemlig at pengene vi har satt av til skole, skal gå til kvalitet i skole for alle elever.
Guri Melby (Venstre), 2020-11-24:
På generell basis vil jeg si at det er svært alvorlig når det avdekkes at statstilskudd er blitt brukt i strid med utbytteforbudet i friskoleloven. I tidligere runder, bl.a. i tilsyn i 2011, har også departementet i klagerunden opprettholdt tilsagnsmyndighetens vedtak fullt ut med det resultat at skolene har fått betydelige tilbakebetalingskrav. Her er det rom for å velge sanksjoner, enten at man ikke viderefører godkjenningen til skolen, eller at de får tilbakebetalingskrav. Det vil være avhengig av alvorligheten i det lovbruddet som er avdekket. Jeg har ikke sett at det er belegg for de påstandene som representanten her ytrer, om at det er mange aktører som ofte begår brudd på regelverket. Jeg tror det er viktig at vi forholder oss til de sakene som har blitt avdekket – at de blir behandlet på en skikkelig og god måte. Det mener jeg både direktorat og departement har gjort fram til nå, og det vil jeg også legge til grunn at vi kommer til å gjøre i framtiden.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2020-11-05:
Eg vil på vegner av stortingsrepresentantane Jenny Klinge, Geir Adelsten Iversen, Emilie Enger Mehl og meg sjølv setja fram eit forslag om å evaluera endringa i psykisk helsevernloven frå 2017 om innføring av krav til samtykkekompetanse for innlegging i tvungent psykisk helsevern.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-11-05:
Eg registrerer at finansministeren i innlegget sitt er oppteken av kva representantskapet tematiserte i sitt brev til Stortinget og ikkje, og at instruksjonsretten hans ikkje var eit tema der. Men eg håper jo ikkje at finansministeren meiner at andre enn han sjølv har ansvar for å klarleggja hans rettslege handlingsrom i det som etter kvart viste seg å verta ei ganske omdiskutert sak. Så spørsmåla mine handlar ganske enkelt om kvifor finansministeren venta med å skaffa seg Lovavdelingas vurdering av kva handlingsrom han hadde som finansminister r, heilt fram til den same dagen som saka skulle sendast over til Stortinget. Og kvifor gav finansministeren uttrykk for at Lovavdelinga ikkje hadde tid til å gjera ei slik vurdering tidlegare, når han ikkje hadde sjekka med dei tidlegare?
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-11-05:
Det er naturleg å følgja opp med å spørja om kva finansministeren ville gjort annleis på eit tidlegare tidspunkt viss han – på eit tidlegare tidspunkt – hadde vore innforstått med at han hadde ein noko vidare instruksjonsrett enn det han såg ut til å tru.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2020-11-05:
Eg spør ikkje om kva som står i forarbeida til loven, eg trur alle i komiteen har lese seg grundig opp på det, men det eg spør om, er kva finansministeren ville gjort annleis viss han hadde skaffa seg denne vesentlege informasjonen på eit tidlegare tidspunkt, i ei sak som eg trur ganske mange no er einige om enda opp med å vara veldig lenge og bli veldig mykje meir dramatisk enn det ho hadde trengt å verta viss ein hadde valt å gripa inn på eit tidlegare tidspunkt.
Trond Helleland (Høyre), 2020-11-05:
Takk til statsministeren og takk til regjeringen for klart og tydelig budskap. Nå er det alvor. Nå må vi alle bidra. Nå må vi slå smitten tilbake. Det har vært gjort – og det gjøres – en formidabel jobb hver dag. Helsepersonell står i fremste linje for å hjelpe dem som blir syke. Smittesporingsteamene som vi har fått oppover hele landet, er nitide og målrettede. De gjør en fantastisk innsats. Lærere, bussjåfører, frivillige, folk innen idrett og kultur – alle skal ha en stor takk for at de bidrar til at barna våre holder motet oppe og kan drive med det de er glad i. Takk også til alle nordmenn som tar covid-19 på alvor. Jeg kjører bil fra Drammen hver dag når jeg skal inn på Stortinget – elbil – og jeg ser at formaningene nytter. I dag var det ikke antydning til kø på E18. Det er første gang jeg har opplevd siden mars. Jeg tror folk er føre var, vet at det nå er innstramminger, og tar dette på alvor. Det er bra. På butikken går stadig flere med munnbind, og vi ser at folk tar rådene på alvor. Så er det noen få som kanskje ikke har vært like flinke, og dem må vi også få med. Men folk flest følger rådene, og nå må alle følge rådene. Sosial omgang må tilbake på Teams og FaceTime, selv om vi begynner å bli litt leie av det – men det er viktig. Hjemmekontor er nødvendig i en periode, og vi må alle bidra til at vi får kontroll. Jeg synes regjeringen har balansert tiltakene godt. Vi har lært svært mye siden mars, og det synes jeg også de tiltakene som nå blir foreslått, reflekterer. Strengere tiltak og økonomiske tiltak for å kompensere må gå hånd i hånd. Det var Hadia Tajik inne på, og jeg tror regjeringen også vil følge opp det fordi vi nå også vet mer om hvilke effekter det har når vi går til ulike tiltak. Høyre vil naturligvis gi sin fulle støtte til tiltakene og håper at Stortinget også kan fortsette sitt arbeid raskt, effektivt og samlet for å få denne krisen under kontroll.
Terje Breivik (Venstre), 2020-11-05:
Takk til statsministeren for ei grundig, tryggjande orientering. Regjeringa er utan tvil, og sjølvsagt, svært tett på pandemien – med smitte- og helsemessige tiltak, med samfunns- og næringsmessige tiltak. Så er det slik at uansett kva tiltak styresmaktene set inn, anten det er i regi av kommunale vedtak, regjeringa eller Stortinget, er me heilt avhengige av at kvar og ein av oss tek ansvar – for oss sjølve, for eigen familie, for omgangskretsen – er gode rollemodellar og held avstand, avgrensar sosial omgang og reiseaktivitet til eit minimum og fortset med å vera den reinaste versjonen av oss sjølve nokon gong: Me vaskar hendene så ofte me kan, brukar sprit når det ikkje er mogleg å vaska seg, og brukar munnbind der det er nødvendig. No er det alvor. Skal me unngå ei ny nedstenging på nivå med det me hadde i vår, må me i fellesskap lukkast med å avgrensa smittespreiinga. Utviklinga i Noreg til no tilseier at det klarer me, for er det eitt ord som best beskriv det me politikarar har møtt gjennom koronatida – frå bedrifter, næringsdrivande, sjølvstendige, frilansarar, organisasjonar, idrettslag, arbeidstakarar, offentleg tilsette, heilt vanlege folk – er det ordet «imponerande». Måten me som samfunn, fellesskap, har stilt opp for kvarandre på – vist tolmod, solidaritet, godteke og etterlevd restriksjonane – viser noko av kvaliteten med Noreg og det norske demokratiet. Det er i krisetider me alle nyt godt av eit samfunn der tilliten mellom styresmaktene og folket er så stor som i Noreg, der me er so godt organiserte og ikkje minst har tilgang på ressursar få andre land er i nærleiken av. Likevel veit me at tida sidan 13. mars har vore svært krevjande for dei fleste og ekstremt vanskeleg for mange. Før me i Stortinget kan endeleg takka alle for innsatsen og tolmodet, må me igjen be om fornya forståing, fornya tolmod og fornya innsats for at me saman skal koma gjennom pandemien med minst mogleg tragiske utfall – i solidaritet med dei av oss som ikkje har like gode føresetnader for å takla å verta smitta, med eit hardt råka næringsliv, arbeidsplassane våre, med kultur-, kunst- og eventaktørar som lever i stor uvisse, og ikkje minst i solidaritet med eit fellesskap og eit samhald me alle er so glad i og glade for – og avhengige av når det røyner på.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2020-11-05:
Statsministerens redegjørelse viser alvoret i situasjonen. Smitten øker, og det er behov for tøffere tiltak. Jeg vil takke statsministeren for redegjørelsen, for tydelighet og for at hun er åpen overfor Stortinget og det norske folk. Det er godt lederskap. Tiltakene som iverksettes, er stramme. De er inngripende, men samtidig helt nødvendige. Vi må sette liv og helse først. Liv og helse først har vært denne regjeringens førsteprioritet hele veien. Vi må ikke sette liv og helse på spill. Innstrammingene skal sikre at liv ikke går tapt. Det er det saken dreier seg om: at færrest mulig blir syke, og at vi ikke mister kontrollen. Det handler ikke minst om å ta vare på dem av oss som er i en svært sårbar situasjon. Vi har et felles ansvar, og jeg er glad for at storting og regjering tar dette ansvaret. Norge er likevel i en heldig situasjon fordi vi har ressurser og politisk vilje til å iverksette tiltak. Men det viktigste av alt er den tilliten vi har til hverandre – tilliten til at vi kan stå sammen i kampen mot spredning av viruset. Jeg vil også denne gang, som jeg har gjort før, understreke betydningen av det statsministeren sa til det norske folk i sin tale 18. mars i år: «Dette har gitt landet vårt et fortrinn som er kraftigere enn noe våpen og mer verdifullt enn noe oljefond: nemlig at vi stoler på hverandre.» Det var godt sagt. Vi lever i et tillitssamfunn i dette flotte landet her oppe i nord. La oss hegne om det også når det er krise – ja, særlig da, vil jeg si. Vi forstår alle at mange er slitne nå, og jeg er bekymret for de mange som sliter i disse tider. Det er mange som har det tøft. Jeg tenker særlig på barn og unge som kjenner på usikkerhet og ustabilitet, som opplever ensomhet, og som ikke får utfolde seg sånn som de burde og ønsker. Jeg tenker på eldre og alle som er pårørende til syke og gamle, alle som ikke kan ha den sosiale omgangen de burde hatt – ensomheten som kommer snikende, og som biter seg fast. Alle innstrammingene og tiltakene har sin pris. De kan ha en høy pris. Selv om det er helt nødvendig å stramme inn nå, må vi også huske på de menneskelig sidene ved denne situasjonen, den psykiske belastningen. Jeg håper vi aldri igjen kommer i en situasjon der pårørende ikke kan besøke sine eldre på sykehjem, der barnehager og skoler blir stengt ned. Vi trenger langvarig og kontinuerlig innsats fra myndighetenes side for å hjelpe dem som trenger det mest nettopp i denne situasjonen – barn og unge som sliter, eldre og syke. Derfor må vi også ha tiltak som hjelper nettopp dem. Vi ønsker alle å komme tilbake til en normalsituasjon så raskt som mulig, men da må vi dessverre også akseptere at det må strammes inn. Nå er det viktigere enn noen gang å være oppmerksom på hverandre i denne situasjonen. Nå er tiden for å se hverandre, bekjempe ensomhet, løfte og hjelpe sårbare grupper. Det blir svært viktig i den tiden som ligger foran oss.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2020-11-05:
Rødt har foreslått at regjeringen skal utrede sentralbanksjefens overholdelse av tjenesteplikten sin. Til det melder finansministeren at etter hans vurdering har det ikke framkommet opplysninger som han mener tilsier at det er nødvendig med en slik vurdering av tjenesteplikten. Tatt i betraktning de nye opplysningene som har kommet fram om Finansdepartementets håndtering av saken, er det vanskelig, synes jeg, å feste tillit til finansministerens vurdering i dette tilfellet. Når en høyerestående embetsmann, utnevnt av Kongen i statsråd, er ansvarlig for brudd på norsk lov, brudd på sentralbanksjefens egne retningslinjer, og det ikke får konsekvenser – er ikke det også et brudd med den tilliten, aktelsen, som sentralbanksjefen er helt avhengig av? Ser ikke statsråden problemet med at en offentlig tjenestemenn bryter loven på denne måten?