Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2014-01-30:
Som interpellanten helt riktig påpeker, er forsvarspolitikk et stadig mer aktuelt område i det nordiske samarbeidet. Diskusjonene går langs flere linjer, også knyttet til hvordan man på forsvarsområdet kan samarbeide om sivil krisehåndtering. Kristelig Folkeparti ønsker velkommen et tettere nordisk samarbeid på mange plan, også på forsvarsområdet. Samarbeidet bør naturligvis foregå med respekt for de ulike lands allianse- og utenrikspolitiske utgangspunkt. For det er viktig å understreke at selv om det vil være praktisk talt umulig for et nordisk land å sitte stille og se på at nordiske naboer kommer i en vanskelig situasjon, kan man ikke utstede noen militær garanti. For et NATO-land som Norge kan det ikke være slik at solidaritetserklæringen erstatter artikkel 5. Vi kan ikke og skal ikke utfordre grensene for artikkel 5. Og det kan ikke og skal ikke skapes usikkerhet om hvorvidt Norge vil være en troverdig alliansepartner i NATO. Det er viktig å slå fast dette. Så er det likevel slik at til tross for ulike alliansetilknytninger ønsker vi å styrke det nordiske forsvarssamarbeidet – der det er riktig og hensiktsmessig. Den nordiske solidaritetserklæringen er en viktig byggestein i det nordiske samarbeidet. Erklæringen er viktig som et supplement for det samarbeidet som skjer innenfor rammen av NATO og EU. Jeg har merket meg uttalelsene til den svenske utenriksministeren, Carl Bildt, i Riksdagen 13. februar i fjor. Da slo han fast at Sverige ikke kommer til å være passive dersom en katastrofe eller et angrep skulle ramme et medlemsland eller et nordisk land. Bildt sa bl.a.: «Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om Sverige drabbas. Vi ska både kunna ge och ta emot stöd, såväl civilt som militärt.» Svenskene gir altså klart uttrykk for at man ønsker å gå lenger enn det den nåværende solidaritetserklæringen legger opp til. Fra norsk side må, som sagt, samarbeidet skje ut fra de alliansetilknytningene som er, men samtidig er det viktig at Norge bidrar. Derfor blir jeg bekymret når jeg ser oppslag i svenske medier angående NORDEFCO, som f.eks. på nettsiden til svensk tv 14. januar. Det gjelder det norske bidraget innenfor NORDEFCO-samarbeidet. I svenske medier fremgår det at Norge har besluttet å kalle hjem sine offiserer fra det svenske forsvarshovedkvarteret, noe som ifølge svenske myndigheter kan forstyrre den svenske regjeringas planer om et dypere NATO-samarbeid. Den svenske regjeringas linje er å samarbeide mer med de andre nordiske land, men nå hevdes det i svenske medier at Norges agering viser manglende vilje fra norsk side. Den svenske forsvarsministeren, Karin Enström, antyder overfor svensk tv at Norge taler med to tunger, at man i ord verdsetter det nordiske samarbeidet, men i handling prioriterer NATO. Forsvarspolitisk talsperson i Folkpartiet, Allan Widman, hevder at man har nærmet seg veis ende når det gjelder Norge og det nordiske samarbeidet. Jeg håper statsråden kan berolige våre svenske venner når det gjelder dette, og jeg vil gjerne at statsråden kommenterer de påstandene som her kommer fram. Det må ikke feste seg et inntrykk av at vi ikke prioriterer det nordiske samarbeidet med land som ikke er medlem av NATO, slik Folkpartiets forsvarspolitiske talsperson påstår i svenske medier. Nordisk råd har befattet seg stadig mer med forsvarspolitiske spørsmål. Det er altså et tydelig ønske blant nordiske parlamentarikere om å styrke samarbeidet knyttet til samfunnssikkerhet, krise og beredskap og – jeg vil legge til – å styrke det nordiske samarbeidet om digital sikkerhet. Det er derfor viktig at arbeidet får en tydelig parlamentarisk dimensjon og en forankring i de folkevalgte forsamlinger. Derfor er debatten her i dag viktig, og jeg håper statsråden også vil rette blikket mot det som skjer innenfor rammen av Nordisk råd.