Rigmor Kofoed-Larsen (Kristelig Folkeparti), 2000-05-19:
I november 1999 satte regjeringen Bondevik ned et utvalg som skulle foreta en samlet vurdering av behovet for bredbåndskommunikasjon sett i forhold til hvordan tilbudene i telemarkedene kan ventes å utvikle seg. Formålet med å sette ned utvalget var at Norge fortsatt skal være blant de fremste til å utnytte mulighetene som ligger i å ta i bruk informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Utvalget hadde flere forslag til konkrete tiltak, bl.a. at alle landets grunnskoler og videregående skoler samt folkebibliotek, sykehus og kommuneadministrasjoner skal gis tilbud om tilknytning til telenett med høy overføringskapasitet. Utvalget gikk inn for at i løpet av de kommende fire årene skal Norges befolkning ha tilbud om tilknytning til bredbåndsnett og tilgang til bredbåndstjenester i arbeid, utdanning og hjem til rimelige priser. Kristelig Folkeparti er enig i utvalgets syn, at Norge skal ligge i forkant av utviklingen innenfor informasjons- og kommunikasjonsteknologien. I mange år har gode kommunikasjonsårer og transportkostnader vært viktige spørsmål for næringslivet. For store deler av framtidens næringsliv vil tilgang til gode teletjenester til rimelige priser bli minst like viktig. Målsettingen for norsk telepolitikk er å sikre alle husstander og bedrifter over hele landet grunnleggende teletjenester av høy kvalitet til lavest mulig pris. Etter hvert som teknologien utvikler seg, må vi vurdere på ny hva som er grunnleggende teletjenester. Da Stortinget i fjor behandlet St.meld. nr. 24 for 1998-99, Om enkelte regulatoriske spørsmål i telesektoren, bad Stortinget Regjeringen legge følgende til grunn: «Alle husstander og virksomheter skal sikres mulighet for tilknytning til en teleinfrastruktur med en overføringskapasitet som er tilstrekkelig til å kunne gjøre bruk av stadig nye muligheter til elektronisk kommunikasjon til akseptable priser. Tilbudet utvikles i takt med behovet og utbyggingen av nettet over hele landet.» Og videre: «Tilbud om tilknytning til høyhastighetsnett forutsettes gitt til priser som i størst mulig grad er likeverdig i alle deler av landet.» Jeg savner en konkret omtale av disse problemstillingene i eMinisterens redegjørelse. Jeg regner likevel med at Regjeringen vil komme tilbake med en snarlig oppfølging av rapporten fra Bredbåndsutvalget. Det er en viktig politisk oppgave å sikre at det blir bygd ut et tilfredsstillende nett med god kvalitet og tilstrekkelig kapasitet i alle deler av landet. Men dette betyr ikke nødvendigvis at bredbåndsnettet skal bygges av staten. Markedet og aktørene i markedet vil bidra til at et slikt nett etableres. Det er likevel med litt undring jeg har lyttet til IT-ministerens budskap. Både i redegjørelsen og på en konferanse om IT den 27. april arrangert av NHO, var budskapet entydig: «Regjeringen vil la konkurranse og etterspørsel styre utviklingen i fysisk infrastruktur». For å sikre tempoet vil Regjeringen, dersom det skulle vise seg nødvendig, vurdere enkelte statlige tiltak, primært gjennom tiltak rettet mot å stimulere brukernes mulighet til å etterspørre bredbåndstjenester i markedet. I debatten i fjor pekte Kristelig Folkeparti og de andre sentrumspartiene sammen med Høyre på både leveringsplikt og maksimalprisordning som mulige virkemidler, dersom det ble nødvendig for å oppnå den telepolitiske målsettingen. Karl Eirik Schjøtt-Pedersen, nåværende finansminister, den gang leder av Arbeiderpartiets samferdselsfraksjon, gikk da ut i mediene med at stortingsflertallet sier nei til Arbeiderpartiets datasatsing, og: «Jeg er spesielt skuffet over Sentrumspartiene. I stedet for å sikre viktige samfunnsmål overlater Sentrumspartiene til markedet å styre utviklingen.» Arbeiderpartiet har altså snudd. Fra Kristelig Folkepartis side vil jeg presisere at det er viktig å følge utviklingen og sette inn tiltak, slik at målsettingen både for husholdninger, næringsliv og samfunnsliv for øvrig blir oppnådd. Jeg registrerer altså at Arbeiderpartiet og regjeringen Stoltenberg nå, etter at Karl Eirik Schjøtt-Pedersen er blitt finansminister, har inntatt et annet standpunkt enn det den nåværende finansminister tidligere har gitt uttrykk for. IKT er et viktig verktøy, men må aldri bli et mål i seg selv. Når statsråden sier at det digitale samfunnet skal bli et bedre samfunn for alle, vil jeg spørre: På hvilken måte? Blir det umiddelbart bedre ved surfing og handling på Internett? Blir det mer nærhet og medmenneskelig varme av dette? Har statsråden sett seg blind på virkemidlene? Hvilke verdier er det som skal ligge til grunn i det digitale samfunnet for å gjøre det til et bedre samfunn, slik statsråden har sagt? Hvordan mener statsråden vi skal utvikle det digitale samfunnet, slik at vi fortsatt tar vare på de menneskelige verdiene som det aller viktigste?