Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-12-09:
Når det kommer til stykket, er det mest grunnleggende båndet mellom folk at vi deler den samme planeten, puster inn den samme luften, ønsker det beste for våre barn – og vi er alle mennesker. John F. Kennedys ord om fred til studenter i Washington for drøye 50 år siden er om mulig enda mer treffsikre i dag. Mer enn noen gang skjønner vi at vi er gjensidig avhengige for å få en god framtid. Denne erkjennelsen er fundamentet i Miljøpartiet De Grønnes utenrikspolitikk. Hensynet til det globale fellesskapet og til framtida må være styrende for hvordan vi definerer våre nasjonale interesser. Våre nærområder er nå tungt preget av økonomisk krise. I Sør-Europa er opptil halvparten av de under 30 år uten arbeid. For oss i Norge er det nesten umulig å forestille seg, men i våre naboland mister altså en hel generasjon framtidshåpet. Dagens økonomiske system skaper velstand, men det skaper også store problemer for jordas klima og framtid, og det skaper store menneskelige tragedier. De Grønne etterlyser en mer udogmatisk debatt om framtidas internasjonale økonomiske system, hvor livskvalitet for alle på jorda og bærekraft, ikke ensidig vekst, er det viktigste målet for utviklingen. Vi står midt oppe i den største flyktningkatastrofen i moderne tid. Forrige uke fikk 1,7 millioner syriske flyktninger en SMS fra Verdens matvareprogram om at matvarerasjonen deres ble kuttet på grunn av pengemangel. Norge må i større grad ta inn over seg at de enorme humanitære tragediene i Syria, Irak, Sør-Sudan, Den Sentralafrikanske Republikk og andre steder angår oss direkte. Selvsagt må vi gjøre mer for å hjelpe. Vi må ta imot flere flyktninger, og de åpne armene som vårt naboland Sverige møter dem med, bør være en inspirasjon. De Grønne mener at vi i første omgang bør ta imot minst 5 000 kvoteflyktninger fra Syria, og samtidig bør vi gjøre det vi kan for å hjelpe flyktninger i nabolandene. Miljøpartiet De Grønne støtter derfor forslaget fra den interessante alliansen av Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Senterpartiet om å gå igjennom hvordan Norge kan bidra bedre til huslyløsninger i nærområdene. Vårt forhold til Russland er igjen under press. Først og fremst har vi dype og mange felles interesser med vårt nabofolk i øst på svært mange områder. Men situasjonen kaller også på nytenking. Jeg vil i dag, som representanten Skei Grande allerede har vært så elskverdig å trekke fram, nevne ett eksempel, nemlig utviklingen av Svalbards framtid. Mens den norske statens selskap driver utvikling av kull på Svalbard, bruker regjeringen mye tid og krefter på å fortelle EU og resten av verden at de skal slutte med kull og kjøpe norsk gass isteden. Samtidig brukes forholdet til Russland fortsatt som argument for norsk kulldrift på Svalbard. Det er på tide å gjøre noe med en så fossil utenrikspolitisk tenkning, som bidrar til å opprettholde en fossil og klimafiendtlig virksomhet. Grensen ble virkelig overskredet da det regjeringsoppnevnte Skancke-utvalget i forrige uke brukte norsk kullvirksomhet på Svalbard som argument mot å trekke Statens pensjonsfond utland ut av kull. Vi må komme oss ut av denne bakevja. Tida er overmoden for å avslutte den norske kulldriften på Svalbard, som nå også går med tap, og til å gjøre Svalbard-samfunnet til verdens mest bærekraftige polarsamfunn. Derfor legger vi i dag fram to forslag: Vi vil be regjeringen starte planleggingen av å videreutvikle Svalbard-samfunnet med vekt på bærekraft, miljøforskning, en fornybar energibase og nye næringsveier. Og vi vil be regjeringen sørge for at kullgruvedriften på Svalbard avvikles når de nåværende gruvene er drevet ut. Svalbard har mange andre, gode bein å stå på. Øygruppa har en lys framtid uten kull. Denne saken er en test på vår vilje og evne til å tenke nytt både om klima og næringsliv i nord og om naboskapet til Russland i Arktis, hvor en framtidsrettet politikk overtar for kullgruver som symbol på norsk suverenitet. Jeg tar med dette opp Miljøpartiet De Grønnes to forslag.