Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Det er vel kanskje ingen debatter der forskjellen mellom høyresidens og venstresidens faktiske prioriteringer er så tydelig som i diskusjonen om kommunene, kommunesektoren og kommuneøkonomi. I løpet av de første fire årene av den første perioden vi satt i regjering, hadde vi en økning i utgiftene og inntektene til kommunesektoren på 41 mrd. kr. Og i løpet av den perioden er det altså ansatt titusener av mennesker i offentlige stillinger til å gjøre en jobb innenfor omsorg, innenfor barnehage – for å sørge for at folk som bor rundt omkring i alle landets kommuner, får et bedre og mer velfungerende tilbud. Dette står i skarp kontrast til den regjeringsperioden som var forut, der Høyre viste sitt sanne ansikt og viste hva de sto for, da det i de tre siste årene de styrte, nesten ikke ble ansatt nye mennesker i offentlig sektor i kommunene i det hele tatt. Det var fordi Høyre istedenfor å bruke pengene på forbedret velferd for folk – Høyre sammen med Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet, som var med på å vedta to av de tre budsjettene – valgte å prioritere å bruke penger på skattelettelser. 23 mrd. kr ble altså fasiten i skattelettelser for den perioden, mens kommunesektoren sultet. Det er ikke noen tvil om at vi skaper forventninger. Og vi mener det er bra å skape forventninger til at vi har en offentlig sektor og et tilbud i kommunene som holder tritt med utviklingen i den private velstanden folk føler. Folk får råd til nye flatskjermer, de bytter ut de gamle fjernsynene sine selv om de ikke er utslitte i det hele tatt, fordi de har mulighet til å få en forbedring i den private velstanden. Hvis man da samtidig opplever at det offentlige ikke holder tritt, vil man få en svikt i tilliten til fellesskapet, og man vil få en privatisering av velferdstjenestene istedenfor. Det er en utvikling vi på venstresiden ikke ønsker. Vi ønsker at det skal være gode velferdstilbud. At høyresiden ønsker en motsatt utvikling, og har bevist at de ønsker den motsatte utviklingen gjennom faktisk ført politikk, får de stå for selv. Vi har altså ansatt nye folk, og vi bruker pengene på velferd. Og den største satsingen vi fikk til i løpet av den forrige regjeringsperioden, og som vi nå veldig tydelig ser konsekvensene av, senest i det året vi er inne i nå, og også i fjor, var satsingen på barnehage. Aldri har det vært satset så mye på barnehage. Vi økte jo barnehagedekningen fra omtrent 76 pst. i 2005 til over 88 pst. i 2009. 47 000 flere unger har fått plass i barnehage. Det er et tydelig bevis på at vi mener alvor når vi satser på velferdsforbedring i kommunene. Hvorfor er dette bra? Jeg er barnehagefundamentalist: Jeg mener at barnehager er kjempeallright. Jeg fikk dessverre bare ett år i en offentlig barnehage i løpet av min barndomstid. Barnehager er dokumentert bra for utdanning, for sjansene til å klare å gjennomføre skolen, det er bra for likestilling, og det gir en valgfrihet som er fullstendig underkommunisert fra enkelte av høyrepartiene. Det gir en valgfrihet faktisk å ha trygghet for muligheten til å gå ut og jobbe istedenfor å være hjemme, som man er nødt til hvis man ikke får barnehageplass. Hvorfor er denne valgfriheten viktig? Og hvorfor viser politikken i praksis at dette er viktigere for venstresiden enn for høyresiden? Jo, fordi partier som Venstre og Høyre ønsker å øke kostnadene for folk med å ha ungene sine i barnehage. Øker man kostnadene, blir det færre som har råd. Er det færre som har råd, er det færre som har valgfrihet. Vi mener at en satsing på velferd rundt omkring i kommunene, rundt omkring i hele Kommune-Norge, er viktig, ikke bare fordi det er behov for tjenester der ute, men fordi en god velferdsstat og en velfungerende kommunesektor er avgjørende for fordeling. Rolf Aaberge, som er forsker ved Statistisk sentralbyrå, har sagt at det som faktisk fungerer mest utjevnende, og som virkelig viser at Norge er et samfunn som bidrar til omfordeling, både er trygdeytelser og ikke minst velferdstilbudet, som i mange andre land er privatisert, og som man er nødt til å stå for selv gjennom private forsikringsordninger eller gjennom å betale for det. Vi har det altså som en del av det velferdstilbudet vi tar for gitt rundt omkring i kommunene. Så en god velferdsstat er bra for fordeling. I tillegg er det en ting til som er viktig med en sterk kommunesektor, som jeg vil utfordre høyresiden litt på. Høyresiden sier veldig tydelig at de mener at en større andel av inntektene til kommunesektoren bør komme fra skatt, på grunn av at det vil være mer stabiliserende for kommunesektoren – det var det ene – mer stabil vekst. Og det er jeg uenig i. Det er heller ikke sånn at KS i sitt landsstyrevedtak sier at de ønsker en økning av andelen til 50 pst., som høyrepartiene i sin merknad sier at de er helt enige med KS i, og tar KS’ uttalelser til inntekt for det. KS sier ikke det, de sier ingenting om den fordelingen. De sier bare at det er viktig at en har et inntektsgrunnlag lokalt. Nå har vi stått oppe i finanskrisen. Det at vi har et høyt skattenivå i Norge, har gjort oss mer robuste i forhold til å takle finanskrisen. Hvis en større andel av inntektene til kommunesektoren kommer gjennom skatt, ville de være mer utsatt for svingningene som skjer i den internasjonale økonomien – det slår rett inn. Vi har opplevd gjennom de siste åtte årene, i hele den tiden jeg har sittet på Stortinget – ni år blir det nå – hvordan svingninger i konjunkturer slår rett inn i kommunesektoren. Og det er greit når det går oppover, da får man beholde mer penger. Men det er veldig negativt når man er i en nedgangskonjunktur og kanskje særlig har behov for å få til en satsing på utvikling av næringslivet. Jeg vil også bare ta med en siste ting i forhold til å argumentere mot en økt skatteandel. Høyre, og spesielt Trond Helleland, argumenterer med at dette vil være positivt for næringsutvikling. Jeg har bedt både KS, NHO og Høyre i de ni årene jeg har sittet på Stortinget: Gi meg en eneste forskningsrapport som viser at det er de kommunene som jobber med næringspolitikk, som kommer godt ut. Det er ikke sånn. Når jeg drar til Høyre-ordføreren i Bø eller møter byrådsleder Monica Mæland i Bergen, er det ingen tvil om at den som snakker mest om velferdsutfordringene, er Monica Mæland i Bergen, den som snakker mest om næringsutviklingen, er ordføreren i Bø. Likevel ville det være Monica Mæland som satt igjen med mest penger hvis en fikk en større andel av pengene gjennom selskapsskatt, og ikke ordføreren i Bø. At dette har noen sammenheng i det hele tatt, har jeg vondt for å se. Og jeg har altså ikke fått en eneste dokumentasjon på at det faktisk er sånn. La meg ta noe om de store grepene vi gjør i forhold til omleggingen. Det er tross alt det som er den store endringen i kommunesektoren som vi gjør fra i år til neste år. Det ene vi gjør, er å oppdatere kostnadsnøklene. De er det helt nødvendig å oppdatere, fordi det er 15 år siden siste gang det har vært gjort på en del av områdene. Når folk blir eldre, er det likevel sånn at vi faktisk bruker mindre penger på pleie av de eldste – eller på de unge eldre – fordi en del av dem holder seg friskere lenger. Det reflekteres i kommunenes faktiske pengebruk, og det reflekteres nå også i kommunenøklene. Det andre er at vi har satset mye på skole de siste årene, med opprusting, flere timer i grunnskolen og flere lærere til dem som går i de laveste trinnene, for å få til tidlig innsats. Alt dette fører til at vi bruker mer penger på de yngste nå enn tidligere. Det reflekteres i den omleggingen vi gjør. Derfor synes jeg det er helt uforståelig at Fremskrittspartiet driver strutsepolitikk ved å si: Vi er imot systemet, og vi vil ikke være med på å gjøre det rettferdig så lenge vi ikke får det akkurat sånn som vi vil. Det er en type strutsepolitikk som et ansvarlig politisk parti etter min oppfatning ikke burde drive med. Det andre vi gjør, er å forbedre kostnadsnøklene. De tar nå bedre hensyn til en del av storbyutfordringene som er. Vi har mange folk med minoritetsbakgrunn i Oslo. Vi har store levekårsproblemer. Dette tas mer hensyn til i kostnadsnøklene. Vi har fått bedre grep om kostnadene for småkommunene. Derfor er det inne, er oppdatert og forbedret. Men det er klart at utfordringen med all form for innlemming, enten det gjelder krisesentre eller barnehager, er å klare å gjøre dette på en treffsikker måte. Vi har valgt å legge til grunn de best tenkelige objektive kriteriene. Det ligger inne. Da har vi sett at det har gitt en del utslag. Derfor har vi også gjennomført endringer når det gjelder utjevningsgraden – de politiske grepene som ligger i inntektsutjevningen og i inntektssystemet for kommunene. Og vi har gjort grep for å sørge for å senke skatteandelen og øke det som går over ramme, fordi det gir bedre fordeling samlet sett.