Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2014-04-24:
Å ha vondt i ryggen, et kne eller en arm kan være slitsomt for noen hver. Men man vet hva man kan gjøre med det. Om man plutselig opplever en lammende angst eller en tung depresjon, er det ikke like enkelt å få hjelp. Nøkkelen til godt psykisk helsevern er å komme tidlig inn med hjelp. Det er en gjenganger for alle enkeltpersoner som tar kontakt, og det jeg leser om i forskjellige artikler, nemlig det faktum at folk ikke helt forstår eller finner ut av hvor de kan få hjelp når problemene starter. Deretter oppdager de at når de endelig har funnet ut av dette, blir de stående i en eller annen kø. Gjennomgående får jeg høre at man må vente for lenge, og at sykdommen og plagen ble dypere og mer alvorlig i løpet av denne tiden. For få år siden var jeg på besøk på en helsestasjon i min kommune. Helsesøster, med mer enn 20 års erfaring, kunne fortelle at hun nå opplevde barn helt ned i l. klasse som slet med psykiske problemer, og at dette var noe som hadde skjedd de siste årene. Jeg husker at jeg ble skremt over det hun fortalte, og jeg tenkte i mitt stille sinn: Hvordan i all verden skal vi klare å møte denne nye, unge gruppen på en god måte? Psykiske problemer i tidlig alder kan, om det ikke blir sett og gjort noe med, medføre rusproblemer, spiseforstyrrelser og selvskading eller utvikle seg til alvorlig psykiske lidelser. Opptrappingsplanen for psykisk helse var på mange måter en suksess. Mye ble oppnådd, men vi kom ikke i mål. Det skremmer meg derfor når vi stadig fikk meldinger om kutt i tilbudet til psykisk syke. Derfor har regjeringen, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, satt psykisk helse som et prioritert område. Vi har satt klare krav og gitt økte bevilgninger. Psykisk helse skal styrkes år for år når det gjelder både forebygging, lavterskeltilbud, behandling og oppfølging i ettertid. Det ligger utrolig mye god helse i å mestre eget liv. Når det gjelder barn, er det dessverre fortsatt slik at veldig mange av disse sliter psykisk på grunn av mobbing. Nulltoleranse mot mobbing har heldigvis i mange år vært høyt prioritert for både storting, regjering og kommuner. Det har vært satset mye på dette, men likevel står vi fryktelig langt fra å lykkes. Det gjør sterkt inntrykk på meg å møte voksne mennesker som fikk tilnærmet hele sitt liv ødelagt på grunn av mobbing opp gjennom sin barndom. Jeg har derfor vært en stor beundrer av organisasjonen MOT, som jobber med barn i skolen for å gjøre dem til egne ambassadører for seg selv og for sine medelever. Det å lære seg til å ha mot til å stå for egne meninger og ha mot til å stå opp for hverandre bygger dobbel styrke. Jeg er derfor veldig glad for at regjeringen, sammen med Venstre og Kristelig Folkeparti, fant penger til å styrke MOTs arbeid mot enda flere kommuner og enda flere skoler. Jeg er videre opptatt av at en trygg og god oppvekst faktisk også forebygger rusmisbruk. Angst, utenforskap og lav selvtillit har dessverre ofte medført selvmedisinering med rusmidler. Derfor styrker vi helsesøstertjenesten, og derfor styrker vi kommunepsykologtjenesten. Alt i alt er det grunn til å trekke konklusjonen at vi har en lang vei å gå også innenfor psykiatrien. Vi vet at lavterkseltilbud er viktige og kan forebygge alvorlig sykdom, men ikke alle har tilgang til dette. Vi vet at ventetiden på behandling er svært lang i mange tilfeller, og at dette dermed kan bli et tilbud kun for dem som kan kjøpe seg ut av køen. Lange ventetider øker faren for eskalering av sykdom, som igjen kan medføre økt bruk av tvang. Og vi vet at det er vondt og vanskelig å leve med psykiske lidelser, både for den som er rammet, og for alle som står vedkommende nær. Vi vet at de lærde strides, og at feil tilbud har tilnærmet null verdi. Dette er utmattende for den det gjelder, og det er svært dårlig bruk av ressurser. Og vi vet at noen nesten gjennom et helt liv går ut og inn av behandlingstilbud – noen fordi man kom for sent i gang, noen fordi det ikke ble gitt riktig behandling, og noen fordi de ble utskrevet for tidlig. Altfor mange av disse orker rett og slett ikke mer og avslutter sine liv. Derfor må vi få på plass et helhetlig og mangfoldig tilbud uten lange ventetider, og vi må også lære å se barna og faktisk erkjenne at grunnlaget for god psykisk helse legges i barndommen. Torsdag 22. mai kommer PsykiskhelseProffene. Det er barn og ungdom mellom 12 og 22 år med erfaring fra psykisk helsevern. De kommer hit til Stortinget for å gi råd til politikerne. Forandringsfabrikken har i mer enn ett år hørt ca. 100 ungdommer fra Alta i nord til Kristiansand i sør for å finne ut hva unge selv mener er god og dårlig hjelp. Jeg håper representantene benytter denne anledningen til å høre ungdommene fortelle sine egne historier.