Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2012-11-15:
Jeg vil også starte med å takke ministeren for en god redegjørelse. Så kan jeg samtidig berolige representanten Skovholt Gitmark med at det ikke er vedtak på Nei til EUs landsmøte som danner det politiske grunnlaget for sittende regjering. Det er det Soria Moria II som gjør, og der er forholdet til EØS krystallklart. Representanten Woldseth starter sitt innlegg med å slå fast at EØS-avtalen ligger fast. Men Fremskrittspartiet skriver altså i sitt nye programutkast at de vil reforhandle EØS-avtalens bestemmelser om arbeidsliv og velferd. Som representanten Pedersen var inne på, er det fullgodt med å sette hele avtalen i spill. Så jeg mener at det er grunn til å spørre representanten Woldseth om hennes uttalelse her fra denne talerstolen betyr at hun har avlyst Fremskrittspartiets programdebatt på akkurat dette punktet? Det hadde vært greit å få et svar på det. Utenriksministeren startet sin redegjørelse med å tegne opp et alvorlig bakteppe. Etter en periode med svak framgang, opplever Europa igjen økonomisk nedgang. Denne gangen skjer det ikke på grunn av uro i finansmarkedene og stigende renter på statsgjeld. Denne gangen er det kuttpolitikken og forsøkene på å få gjelda under kontroll som gir tunge utslag. De siste oversiktene vi har fått viser at arbeidsledigheten fortsatt stiger. Det er med dette bakteppet at den norske EØS-debatten også foregår. Vi har en avtale som sikrer full markedsadgang for norsk eksportrettet virksomhet. Våre aller viktigste handelspartnere befinner seg i Europa. Tyskland er den aller viktigste. Tyskland har i det lengste prøvd å unngå å havne i en situasjon hvor de må garantere for de søreuropeiske landenes gjeld, men nå tvinges de indirekte til det allikevel. Da den europeiske sentralbanken bestemte at de åpner for å kjøpe statsobligasjoner, skjedde det imot Tysklands stemme i styret. Men Angela Merkel har ikke satt ned foten. Hun skjønner at dette må til dersom europrosjektet skal overleve. Det er bare dersom noen kan gå inn og garantere for gjelda, at man kan unngå at den blir verdiløs når vi har havnet i en sånn ond spiral som vi har gjort. Men dette er altså situasjonen som Tyskland er i. De må ta et tungt ansvar for å redde europrosjektet. Norge har full markedsadgang, Tyskland er vår viktigste handelspartner, men vi har en avtale som gjør at vi verken er euromedlem – heldigvis, vil jeg si – eller forpliktet til å ta ansvar for at den skal overleve. Jeg tror, for å være helt ærlig, at EUs tålmodighet dersom Norge kommer for å reforhandle en avtale som blir oppfattet som i overkant god, vil være veldig, veldig liten. Så betyr ikke det at vi ikke kan ha debatt i Norge – selvfølgelig ikke. Jeg mener f.eks. at det er helt på sin plass med en debatt om hvorvidt vi benytter handlingsrommet i EØS-avtalen godt nok. Jeg tror at det helt sikkert er mulig å være mer proaktiv enn det vi til tider er, ta mer initiativ overfor EU-systemet og ha bedre, mer opplyste offentlige debatter i Norge, både om enkeltdirektiver og om avtalen som sådan. Skovholt Gitmarks tilnærming virket å være at vetoretten ikke er noe som er reelt, at den ikke er noe som kan brukes, at vi aldri skal utfordre, og at vi skal ta alt uten debatt. Det er jeg helt og fundamentalt uenig i. Avtalen er ikke er lagd av glass, men vi må ha helt klart for oss hvilke utviklingstrekk i samfunnet vårt som kan knyttes til EØS-avtalen, og hvilke som ikke kan det. Jeg er av dem som er veldig bekymret for utviklingen i deler av norsk arbeidsliv. Tar man f.eks. på seg en hjelm og drar ut og besøker en byggeplass, er det ganske hårreisende hva slags historier man får servert om vilkårene på de arbeidsplassene, spesielt for utenlandsk, innleid arbeidskraft. Det er en utfordring som neppe kommer til å bli mindre med årene – tvert imot – den kommer til å bli større fordi vi henter inn stadig større mengder arbeidskraft fra Europa, og det åpner for sosial dumping i et helt annet omfang enn det vi har vært vant til i Norge. Men jeg hører ikke noen si at svaret på det er å stenge grensene – ingen – og at folk fra våre naboland ikke lenger skal få komme til Norge og jobbe. Dette vil være et utviklingstrekk helt uavhengig av EØS. Vi ønsker at naboene våre skal kunne jobbe hos oss, og vi ønsker at nordmenn skal kunne jobbe og studere i Danmark, Litauen og Storbritannia. Sosial dumping må bekjempes med solid lovverk. Den jobben gjør vi, og vi skal fortsette å gjøre den: to pakker mot sosial dumping, den tredje er varslet, og det gjøres innenfor rammen av EØS-avtalen. Jeg skjønner bekymringen rundt at avtalen er dynamisk. Man kan ikke garantere for alle framtidige dommer – selvfølgelig ikke. Men eksemplene som utenriksministeren selv viste til, med hjemfallsrett og differensiert arbeidsgiveravgift, beviser at handlingsrommet er der, at vi er parat til å agere dersom vesentlige norske interesser blir utfordret, og at arbeidsmiljøloven er en helt klar norsk interesse. Den største trusselen mot arbeidsmiljøloven handler om å få en ny Høyre–Fremskrittsparti-regjering som ønsker et helt annet lovverk enn det vi gjør.