Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2017-06-08:
Dette reformarbeidet har vært en skikkelig arbeidsøkt, for regjering og storting, men mest for våre dyktige lokalpolitikere der ute, som mange plasser har gjort en forbilledlig jobb med å danne formålstjenlige nye kommuner. Hensikten med reformen var å skape mer robuste kommuner med gode velferdstjenester, som kunne bli i stand til å ta flere oppgaver og dermed styrke lokaldemokratiet. La meg starte med regionreformen. Der har jeg lyst til å slå fast følgende: Sterkere og mer slagkraftige regioner enn dagens fylkeskommuner er utrolig viktig for distriktspolitikken, en distriktspolitikk som bygger på de fortrinn som våre ulike regioner har. Dette var en hovedanbefaling fra Distriktskommisjonen i sin tid. Så fikk vi den rød-grønne regjeringens regionreform, og det ble en selsom runde som falt fra hverandre – det husker jeg. Det endte med fjellet som fødte en mus, som en av avisene skrev på kommentarplass den gangen, og med den merittlisten hadde jeg håpet at Senterpartiet og Arbeiderpartiet hadde dempet sin røst når de ser hvordan denne reformen har lyktes. De kunne istedenfor vært mer konstruktive og med litt mindre sutring. Dagens regjering hadde egentlig ikke tenkt å legge fram noen regionreform. Litt fritt og forenklet gjengitt var det første omkvedet at nå skulle vi gjennomføre en kommunereform, og så fikk vi se. Det kunne ikke Kristelig Folkeparti sitte og se på, det hadde fort ført til at hele det folkevalgte regionnivået var blitt saldert bort i regjeringens bilde. Vi er derfor glade for at Kristelig Folkeparti og Venstre fikk på plass en regionreformprosess, og vi er glade for at regjeringen, og i særdeleshet statsråd Sanner og hans folk, har gjort et ærlig stykke arbeid med en reform de egentlig var imot, men som jeg av og til mistenker at flere av dem kan ha blitt for under marsjen. Det alvoret vi har kjent på hele tiden, er at hvis det ikke ble en regionreform nå, så ble det kanskje aldri, for det er grenser for hvor mange mageplask en slik reform kan ha, og det nevnte rød-grønne forsøket var et skremmende bakteppe. Ideelt sett burde vi hatt en mye bedre prosess, med avklaring av oppgaver først og så ha funnet en hensiktsmessig regioninndeling, for i denne saken er struktur like viktig som oppgavene. Det er om å gjøre å unngå at det beste blir det godes verste fiende, for fritt å sitere Voltaire. Vi vedtar i dag en regionstruktur som ikke er mitt partis primærvalg. Mange helt riktige grep gjøres, og et par grep kunne vært mer optimale. Jeg peker på Buskerud/Vestfold/Telemark og på Østlandet. Jeg synes også det er uheldig at Rogaland blir stående alene, for ikke å nevne Møre og Romsdal, men dette er hva vi fikk til som er praktisk og politisk mulig i denne omgang. For vårt partis vedkommende er det viktig at grenseutvalget som nå skal i arbeid, får et vidt nok mandat til å finne ytterligere strukturforbedringer. Jeg forstår også reaksjonene i Finnmark, men Kristelig Folkeparti mener at det er bedre at nord får to regioner, enn at alt blir slått sammen til én stor. Jeg er glad for at vi nå får mer slagkraftige regioner og fylkeskommuner, som mitt parti har kjempet for i en årrekke. Oppgaveporteføljen arbeides det nå videre med – mye er klart, mye gjenstår, men vi er i gang. Selv om kritikerne i Arbeiderpartiet og Senterpartiet låter ille, ble de faktisk invitert til å delta i en del av prosessen, som jeg var skuffet over at de ikke deltok mer konstruktivt i. Historieskriving er en interessant øvelse, og det blir interessant å se hvordan historien om denne reformen fortelles om noen år. Allerede før dagens debatt er det åpenbart ulike virkeligheter. For Kristelig Folkepartis del var grunnlaget at vi hadde en klar programformulering om at vi ønsket å legge til rette for en kommunereform – ikke en sammenslåing for å slå sammen, men for å sikre gode velferdstjenester for innbyggere i en hensiktsmessig bo- og arbeidsregion. Kristelig Folkeparti ønsker en pragmatisk tilnærming, ofte av demografiske grunner. Det har ikke vært en øvelse for pyser. Jeg har notert meg stort politisk mot og mange gode prosesser når jeg i løpet av de siste årene har reist Norge på kryss og tvers og snakket om reformen. Den største jobben er ikke gjort her i huset, men av dyktige kommunepolitikere som vil det beste for sine innbyggere, i alle partier. Mange gode prosesser har resultert i et stort antall frivillige sammenslåinger, der kommunene har gjort gjensidig positive vedtak, i tråd med det som var hele forutsetningen for reformen. Kristelig Folkeparti valgte å legge seg på den linjen. Selv om vi hadde en åpning i programmet til å begynne med for en styringsrett fra Stortinget, har vi valgt å følge frivillighetsprinsippet fullt ut. Vi ser det er gode grunner i dag for å videreføre reformen. Det er fremdeles en forutsetning at det ikke blir en sentraliseringsreform, men en reform for å styrke velferdstilbudet. Vi mener at vi må forlenge de økonomiske incentivene i neste stortingsperiode. Det er et signal om hva vi mener om denne saken, slik at de kommuner som ikke kom helt i havn denne gangen, får en ny sjanse. For noen kommuner med stor geografisk utstrekning og spredt bosetning kan det være lite å hente på en sammenslåing, og derfor må også Stortinget ta høyde for at disse kommunene får et likeverdig tjenestetilbud med resten av landet. Når jeg kvitterer ut vedtakene i dag, kommer Kristelig Folkeparti til å stemme for de frivillige sammenslåingene og mot dem som ikke bygger på gjensidige ja. Et unntak er under A. VIII, som omhandler Forsand og Sandnes. Det mener vi er en urasjonell sammenslåing, og Kristelig Folkeparti gjorde det klart allerede i vinter at vi ikke kommer til å støtte dette. Vi kommer der til å støtte utsettelsesforslaget fra Senterpartiet. I Østfold gjør vi også en vri og støtter Arbeiderpartiets forslag nummer 14, som bygger på et frivillighetsprinsipp under de forutsetninger som der er gitt. Kommune-Norge har forandret seg siden siste reformperiode på 1960-tallet. Det har også vokst fram en forståelse ute blant folk for at det var nødvendig og rett å gjøre noe. Reformarbeidet må sies å ha vært vellykket – langt mer enn Senterpartiet og andre hadde håpet på, som ikke hadde den innstillingen til denne dugnadsånden som var nødvendig. Vi ønsker å gratulere innbyggerne i de nye kommunene og ønsker dem lykke til med å bygge noe nytt. Nå er det opp til lokalpolitikerne å sørge for det, i respekt og raushet med hverandre, slik at ikke storebror tar kommandoen over mindre søsken. Grensejusteringer vil være et nødvendig etterarbeid flere plasser, og i lys av behandlingen av inndelingsloven i Stortinget i fjor, vil regjeringen trolig kunne avgjøre de aller fleste av disse tilfellene, om ikke alle. Det er viktig at vi legger vekt på helheten i hvert enkelt tilfelle. Lokale ønsker fra innbyggerne er én ting, men de skal balanseres opp mot en helhetlig, god løsning for berørte kommuner. Det må gjennomføres konsekvensutredninger der en avklarer fordeler og ulemper og tar hensyn til det som kommer fram. Så til Prop. 91 L, om oppgaveoverføring: Svært mange av oppgaveoverføringssakene går i egne prosesser, og dette arbeidet gjøres ikke ferdig i dag. Vi har imidlertid et lite knippe vi vil nevne. Det er fornuftig at kommunene tilføres flere relevante oppgaver, og i mitt parti er det et styrende prinsipp at beslutninger skal fattes på lavest mulig hensiktsmessig nivå, og at makt i prinsippet avgis oppover, ikke nedover. Derfor er oppgaveoverføring en logisk del av denne reformen. At man i denne saken gir kommunene økt ansvar, er bra, men det er foreløpig ikke komplett. La meg kort kvittere ut: Vigsler er neppe det som oppleves som størst overføring av makt, men det er symbolsk viktig, og mange vil sette pris på at ordføreren kan gjøre slike oppgaver. Vi ser også innvendingene som reises på det boligsosiale området, men støtter likevel endringene. Kommunene får etter dette en hensiktsmessig helhet over virkemidlene på dette området. At noe ansvar for kollektivtransport overføres til større kommuner, sitter lenger inne hos oss, men med den klare forutsetningen at dette skal skje i nært samarbeid med fylkeskommunene, og at det bare er aktuelt i særlige tilfeller i store kommuner, så har vi i forhandlingene gått med på det. Når det gjelder videregående skoler, regner vi med at det reglementet som har fungert i mange år, fortsetter videre. De øvrige oppgaveoverføringene som hjemles her, har vi ingen merknader til, men overordnet vil jeg si om den lange rekken av oppgaver at hvis vi mener noe med grunnlovfestet lokaldemokrati, må vi også ha tillit til det, og da er det avgjørende at det følger midler med, slik at det ikke blir store forskjeller i kvalitet og utøvelse. Det er ikke slik at alle kommuner trenger å være like. En bredere oppgaveportefølje gir kommunene muligheter til å prioritere å lage tilbud tilpasset innbyggernes behov. Dagen og vedtaket er historisk. Jeg ønsker å takke regjeringen og Venstre for et intenst, nyttig og i tillegg lærerikt og godt samarbeid til det beste for landet. Jeg anbefaler med dette de forslag Kristelig Folkeparti er en del av, bortsett fra, som jeg nevnte, A. VIII, om Forsand og Sandnes.