Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-06-03:
Representanten Djupedal har forsøkt å belære meg om hva som er Høyre-politikk. Etter snart 28 år på Stortinget tror jeg faktisk at jeg forbeholder meg retten til å gjøre det selv. Jeg vil også si til det å følge Hambros ord om å være «forsiktig med» - som han siteres med her - å bruke Grunnlovens adgang til å spørre Høyesterett om råd: Det å gjøre det for første gang på 75 år må sies å være forsiktig. Når det karakteriseres som populisme, har begrepene mistet sitt innhold. Så vil representantene for regjeringspartiene her ikke gå inn og diskutere sakens realitet og saksbehandling. Men det er nødvendig for å kunne begrunne en slik ekstraordinær fremgangsmåte som å spørre Høyesterett. For jeg er enig i, som jeg sa i mitt første innlegg, som saksordfører, at det er ekstraordinært å be Høyesterett om en uttalelse. Det er for det første begrunnet i sakens realitet: Det å forfordele borgere med statens penger og det å ta penger fra et fond i strid med fondets formål, som er hjemlet i Grunnloven, anser vi som ekstraordinært og meget spesielt. Det andre gjelder saksbehandlingen: først en forskrift som er i strid med loven, så en lovendring som hjemler forskriften, og så på toppen av det hele en saksbehandling hvor Lovavdelingen går til det ekstraordinære skritt å pålegge Regjeringen å sørge for at Stortinget får «et best mulig grunnlag for å ta konkret stilling til tolkningen av Grunnloven § 106 i forhold til den foreliggende problemstillingen». Det er også ekstraordinært. Ingen har begrunnet at det har vært vanlig for Lovavdelingen å gi slike formaninger til regjering og storting. Så det må sies å være innenfor rammen av det flertallet også egentlig legger til grunn, at det er ekstraordinært når Lovavdelingen sier at dette må Stortinget avgjøre. Det vil ofte herske uenighet mellom advokater, men la meg si det sånn: Jeg legger ganske sterk vekt på det en uavhengig professor, Eivind Smith, opplyser. Han har skrevet en grunnlovstolkning i Lov og Rett nr. 1 for 2008 uten at det var bestilt av noen, der han sier meget tydelig: «På denne bakgrunn synes det hevet over tvil at forslaget til endring i loven om opplysningsvesenets fond vil ligge utenfor den lovgivende maktens kompetanse etter grunnloven § 106.» På den motsatte siden er ikke lovavdelingens konklusjon så klar - snarere tvert imot. De er åpne og sier at dette må Stortinget vurdere. Det er det spesielle i saken. Derfor ber vi om denne behandlingsmåten. Det mest oppsiktsvekkende i debatten er vel egentlig at representanter for regjeringspartiene nå har gitt en begrunnelse for at § 83 aldri kan brukes. De gir faktisk to begrunnelser for det. De sier at hvis vi spør om Høyesteretts råd, vil Høyesterett blande seg inn i den politiske debatten. Så er det uenighet om hva som er en politisk debatt, og hva som er en debatt om jus, men det vil det alltid være. Jeg kan ikke se en sak som er så entydig politisk at den er hevet over den politiske debatten og bare er juridisk - over eller under kan diskuteres, men den er i hvert fall utenfor den politisk debatten. Den andre begrunnelsen de gir, er at Høyesterett ikke kan uttale seg etter forespørsel fra Stortinget, for da kan Høyesterett senere møte seg selv i døren. Men det forutsetter jeg virkelig at Høyesterett tenker over. Og det er jo bare problemstillingen i én situasjon, nemlig hvis Stortingets flertall suverent skulle sette en høyesterettsuttalelse til side, slik at borgerne senere må gå til Høyesterett for å be om Høyesteretts oppfatning på nytt. Men jeg regner jo med at Høyesterett da selv er seg bevisst at de har den samme oppfatning som de hadde sist, altså at borgeren da vil vinne. Så levnes den problemstilling at Høyesterett kan tenkes på Stortingets anmoding å gi en ikke-konklusjon: altså på den ene side og på den annen side, uten en entydig konklusjon. Ja vel, men da betyr det at Høyesterett bare har utsatt den avgjørelsen til de får en rettssak på sitt bord fra en borger. Stort vanskeligere er ikke det. Det er vel egentlig bare to spenningsmomenter som gjenstår. Det ene er hva Senterpartiet kommer til å stemme i denne saken. De har ikke hatt ordet i saken. Jeg venter i spenning. Senterpartiet er et parti som ofte har likt å betegne seg selv som særlig grunnlovslojalt. Jeg husker iallfall flere innlegg av tidligere stortingsrepresentant Anne Enger, som har fremhevet det som et særtrekk ved Senterpartiet. Jeg er ikke helt overbevist om at det er en riktig beskrivelse - men det som kommer fra partiets egen munn, kommer jo formodentlig fra hjertet, og jeg ser med spenning frem til senterpartirepresentantenes stemmegivning. Noe annet jeg vil minne om, er at fristen for å foreslå grunnlovsendringer i denne stortingsperioden er i september, slik at regjeringspartienes representanter husker hva de har gitt uttrykk for i denne sal, nemlig et ønske om å oppheve bestemmelsen i § 83 om at Stortinget kan søke Høyesteretts råd.