trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-06-16:
La meg få lov til å si at når jeg som ansvarlig minister for forhandlingene har et mandat, så er det min oppgave på vegne av regjeringen å sørge for å få til en avtale. Da legger vi også et arbeid i det. Vi kunne godt ha tenkt oss å ha avklart rammene for det litt tidligere, men utover det mener jeg det har vært reelle og skikkelige forhandlinger også i år. Jeg har lyst til å si at jeg er litt overrasket over at representanten fra Venstre på en sånn måte kritiserer både landbruksforhandlingenes gjennomføring og det systemet vi har i dag. Jeg tror faktisk det var tidligere landbruksminister Sponheim som i sin tid endret systemet fra årlige oppgjør til det systemet vi har i dag. Så det systemet vi har nå, gir oss muligheter til å tilpasse oss til det budsjettet som kommer neste år, og så er det et system vi har gjennomført i de årlige forhandlingene de siste årene som er slik at dersom ikke forutsetningene slår til, har det vært mulighet til å kompensere for det gjennom neste års avtale.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-06-16:
Jeg vil starte med å si at jeg synes det har vært en interessant debatt så langt – en omfattende debatt med mange ulike innlegg som i stor grad viser klare forskjeller mellom de ulike partiene, og ikke minst mellom regjeringsalternativene. Jeg har lyst til å si det slik at det er ganske mange utfordringer i dette fantastiske jordbruket som vi er opptatt av, men de møtes iallfall ikke med fremskrittspartipolitikk. La meg bare ta et par poeng som er viktige. Torgeir Trældal viser til avisen VG, som 17. mai skrev at kostnadene steg med 3 200 kr. Da vil jeg bare vise til at VG noen få dager etterpå rettet opp det oppslaget, og skrev at prisøkningen som den enkelte fikk, var 320 kr. Så hvis ikke representanten Trældal har fått med seg det, burde han iallfall kikke litt på det. Så til representanten Tenden, som nevner at tidligere landbruksminister Sponheim ikke endret systemet. Det er uriktig. Han fulgte riktignok systemet som var etablert i 1950, men han endret systemet under sin tid, slik jeg også understreket. Det var også slik under Sponheim at man ga subsidier til pelsdyrnæringen – slik at det også er påpekt. Vi får mange historier om situasjonen i næringen, og jeg skal ikke si noe annet enn at i mange tilfeller er det mange som har utfordringer. De vi snakker om, er selvstendig næringsdrivende. Mange er særdeles dyktige og får gode resultater med begrensede ressurser, men det er også dem – i likhet med i andre næringer – som ikke greier å utnytte de ressursene de har til å få like gode resultater. Vi ser svært store forskjeller i økonomiske resultater mellom tilsynelatende svært like bruk, og det betyr jo selvsagt at det er mye å hente ved å gjøre ting bedre i næringen – jobbe bedre og bruke kunnskapen bedre. Det kan ikke myndighetene overta ansvaret for. Det er det den selvstendige bondens eget ansvar å greie. Jeg har lyst til å understreke at når vi nå får alt fra dommedagsbeskrivelser til glansbildebeskrivelser av denne næringen, vil jeg tro at situasjonen er noe midt imellom. Men det som er uomtvistelig, er at vi, som representanten Slagsvold Vedum sa, har forandret retningen på norsk landbrukspolitikk etter at vi kom i regjering. Vi har endret innretningen, og vi har ikke minst bedret inntektsmulighetene betydelig.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2011-06-16:
Jeg skal prøve å avslutte mine innlegg i denne debatten i dag. Som sagt har det vært alt fra dommedagsprofetier til glansbildemaling i denne diskusjonen. Jeg tror nok at virkeligheten er midt imellom, som jeg også sa i mitt forrige innlegg. Vi bruker over 13 mrd. kr over statens budsjett for å bidra til at vi har et landbruk i hele landet. Den store, store utfordringen er jo at Fremskrittspartiet foreslår å fjerne 7,7 mrd. kr. Jeg synes også det er en stor utfordring at Høyre, som riktignok sier at de støtter et system med jordbruksavtale, også foreslår et kutt på 2 mrd. kr. Vi vet at det vil få alvorlige konsekvenser i dagens situasjon å foreta slike store kutt. Jeg har også lyst til å understreke at når vi snakker om bruk av budsjettmidler, og at vi øker budsjettrammen med over 350 mill. kr med denne avtalen, snakker vi om å prioritere mellom ulike gode formål i budsjettsammenheng. Det må vi også ta med oss, selv om vi ønsker å bidra til å sikre et landbruk i framtiden og sikre et landbruk som bidrar til sysselsetting og bosetting i hele landet. Vi prioriterer det grasbaserte husdyrholdet. Det er en klar prioritering. Vi prioriterer distriktene, og det er en fordelingspolitikk både geografisk og mellom liten og stor som er viktig. Så er det noen som har sagt at vi skal ta ut mer i pris. Vi har tatt ut over 860 mill. kr i pris, og vi kan ikke isolere oss. Også landbruket er konkurranseutsatt. Det oppstår konkurranse med importvarer, slik at en på egen hånd ikke kan ta ut uvilkårlig i markedet. Det er begrensninger også her, som vi må ta med oss. Prisene kan ikke gå helt til himmels. Vi skal være konkurransedyktige når det gjelder matvarer. Jeg er opptatt av importvernet, men det som sikrer oss mulighetene til å ha et høyt prisuttak, er importvernet, det importvernet som Fremskrittspartiet angriper. I mine øyne er det fortsatt for stor avstand mellom dem som driver landbruk i dag, og dem som jobber i andre næringer. Det er den store utfordringen som vi fortsatt må arbeide for å gjøre noe med. Som sagt har vi øket rammene for norsk landbruk, og vi har øket inntektsmulighetene for selvstendige bønder betydelig de siste fem–seks årene, mer enn noen gang siden 1970-tallet. Min ambisjon er jo selvsagt, både gjennom å få på plass en landbruksmelding og gjennom gode jordbruksoppgjør i framtiden, å bidra til at vi kan videreutvikle denne næringen, slik at den blir enda mer robust og enda mer konkurransedyktig, og på det viset redusere avgangen og sikre produksjonen. Da er det slutt, takk!
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Denne debatten går inn i tradisjonen – det er en tradisjonell debatt om jordbruksavtalen. Men den avdekker også en ting, og det er at det er stor grunn til å se fram til at Stortinget kan få til behandling en ny landbruks- og matmelding. Det er jo det som er behovet, det er det som diskuteres her. Og så er det faktisk slik: Jeg har ikke sagt at det bare skal være rosende omtale av den rød-grønne politikken når det gjelder norsk landbruk. Det har jeg ikke sagt. Men det jeg sa, var at jeg i den tiden jeg har stelt med og vært engasjert i landbrukspolitikk – og jeg har møtt mange i næringen – ikke har hørt én representant som har stått opp og ønsket seg Høyres og Fremskrittspartiets svar på framtidens landbrukspolitikk – ikke én. Debatten her avdekker også den uklare holdningen Fremskrittspartiets egne medlemmer av stortingsgruppen har til norsk landbrukspolitikk, for det de sier, er at de vil ha både–og. De vil ha et fritt, avregulert landbruk hvor markedet skal styre, men samtidig en sterk statlig understøtting av f.eks. samdrifter, som vi hørte om tidligere i dag. Det er litt merkelig. Så jeg ser fram til diskusjonen når vi får landbruksmeldingen til behandling. Det er da vi må forvente at også opposisjonen må kunne svare på de veivalgene de faktisk tar. Det er da jeg lurer på hvordan Fremskrittspartiets politikk skal gå i hop for norsk landbruk, når de sier at det å avregulere og overlate til markedet vil øke produksjonen i Norge. Hvordan vil de få det til? Når jeg hører at Fremskrittspartiet sammenlikner norsk landbruk med landbruket i mange andre land i verden, lurer jeg på hvordan de ser på Norge når det gjelder geografi, topografi og klima, og hvilket grunnlag de har for den sammenlikningen de trekker opp i denne debatten. Det er langt fra en reell sammenlikning. Så tror jeg det er viktig å understreke – det synes jeg også kommer fram gjennom debatten, og jeg sa det i mitt innlegg – at de fleste som er i næringen, og som har tro på framtiden, ser store verdier i det de holder på med, og de har en høy grad av yrkesstolthet. Store deler av opposisjonen mangler det synet på norske bønder. Det beklager jeg.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Jeg skal ikke forlenge debatten, tror jeg. Jeg vil bare kommentere forbrukerperspektivet, som jeg var inne på i mitt innlegg, og som ble kommentert av Fremskrittspartiet. Det er faktisk sånn at det som er relevant for denne jordbruksavtalen og den saken vi nå behandler, er at antatt prisvekst til forbruker blir på noe under 0,1 pst. Jeg sa også at i forhold til utviklingen omkring støtten til landbruket er det klart at forbrukerperspektivet og varsomheten med å velte kostnaden over på forbrukerne skal en ha med seg. Men det må være en kombinasjon. Ellers vil jeg si at hvis utfordringen som representanten Lundteigen kom med til Fremskrittspartiet, skulle bli imøtekommet av Fremskrittspartiet på en eller annen måte i løpet av sommeren, så ser jeg det som særdeles positivt om også jeg kunne bli invitert, for det er litt spennende å utfordre Fremskrittspartiet, som former sin landbrukspolitikk ut fra sin kjærlighet til New Zealand, hvor gjennomsnittsbesetningen på kyr er på 337, mens den i Norge er på 19.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Jeg har merket meg at ledelsen i Norges Bondelag nylig ble gjenvalgt uten motkandidater, med nærmest full støtte fra Bondelaget. Jeg tar det som et uttrykk for at Bondelagets medlemmer og tillitsvalgte verdsetter ledelsens innsats i årets jordbruksforhandlinger, selv om det altså er en viss avstand mellom krav og forhandlingsresultat, og selv om noen altså mente at Bondelaget burde marsjert ut av forhandlingsrommet i lag med Norsk Bonde- og Småbrukarlag. I så fall ville vi ha drøftet et helt annet oppgjør her i dag. Til forskjell fra ledelsen i Småbrukarlaget har ledelsen i Bondelaget skjønt at det lønner seg å forhandle, fordi det gir resultater, og det gir innflytelse. Når bølgen etter årets oppgjør etter hvert har lagt seg, tror jeg at bønder flest faktisk ser at årets jordbruksoppgjør er et ytterligere skritt i retning av å bedre rammebetingelsene for norsk jordbruk, og at bøndene sikrer seg inntektsutvikling på linje med andre yrkesgrupper i samfunnet. Småbrukarlaget har etter min oppfatning satt seg i en ganske umulig situasjon uten innflytelse og påvirkningskraft. I perioden 2006–2011 har bondens inntekt økt med hele 53,8 pst. – altså mer enn dobbelt så mye som andre grupper i samfunnet. I samme periode har Småbrukarlaget nærmest gjort det til vane å forlate forhandlingsbordet lenge før et forhandlingsresultat ligger på bordet. Det er naturligvis deres eget valg, uten at jeg helt vet om de skjønner at dette dermed bidrar til å bryte ned respekten både for dem selv og for jordbruksoppgjøret. Men samtidig går de ærend for Fremskrittspartiet og til dels også for Høyre, som vil hele oppgjøret til livs. For hvis styrkeforholdet mellom partiene ved valget i 2013 blir omtrent som i dag, så vil jordbruksoppgjøret faktisk være en saga blott i 2014. Da vil de to partiene overlate til Stortinget å fastsette bondens inntekt. Høyre og Fremskrittspartiet vil ikke bare avvikle forhandlingene. Det er bare en naturlig konsekvens av at vi avvikler det meste av jordbruket og kaster bonden ut på markedet. Det blir i så fall et ganske fritt fall. Jeg synes det er ganske oppsiktsvekkende at de to partiene sier at de finner det prinsipielt betenkelig at enkeltnæringer forhandler egne rammevilkår direkte med staten og inngår avtaler med store økonomiske konsekvenser utenom det ordinære statsbudsjettet. Jeg hadde nær sagt: Hvem ellers er det som skulle forhandlet om næringens rammevilkår, om ikke næringsutøvernes egne organisasjoner?
Johannes Rindal (Senterpartiet), 2011-06-16:
Å produsere mat er verdens viktigste jobb. Økende matvarepriser globalt, e.coli-skandale og uro i mange land viser at mat ikke er en selvfølge. Derfor står matsikkerhet høyt på dagsordenen internasjonalt. Etter Senterpartiets syn har vi som land en solidarisk forpliktelse til å produsere mer mat til egen befolkning. Å sikre ren og trygg mat til egen befolkning må være landbrukets viktigste mål. Selvforsyningsgraden må derfor opp, og med den befolkningsøkningen vi vet kommer, må vi føre en politikk som sikrer en betydelig økt matproduksjon her hjemme basert på lokale ressurser. En forutsetning for økt matproduksjon og rekruttering til næringa er bedrede inntektsmuligheter og økt lønnsomhet. Årets jordbruksoppgjør med en ramme på 1,42 mrd. kr legger til rette for det. Som representant fra Oppland er jeg spesielt glad for fokuset på det grasbaserte landbruket. Samtidig er det åpenbart at Senterpartiet har ambisjoner på landbrukets vegne. Vi ønsker en inntektsutvikling som tetter gapet til andre grupper målt i kroner. Det har vært en enorm strukturrasjonalisering i landbruket de siste årene. Ut fra de målene vi har for landbruket og den globale situasjonen, mener jeg det er utfordrende om dette fortsetter med samme kraft. Økt matproduksjon basert på lokale ressurser vil innebære behov for både økt areal og flere hender i arbeid. Vi må være villige til å tenke nytt, slik at vi når de målene vi har for landbrukspolitikken. Jeg har besøkt en del naturbruksskoler den siste tida, og jeg blir imponert over reflekterte og offensive elever med klare planer for framtida og ønske om et liv i landbruket. De utdanner seg til matprodusenter, men likevel tror jeg det ligger noe i at bonde er ikke noe du blir, det er noe du er. Skal vi sikre en offensiv og slagkraftig landbruksnæring i framtida, må vi føre en politikk som gir flere unge lyst til å satse. Årets jordbruksoppgjør bidrar til det, og gjennom den kommende jordbruksmeldinga skal vi levere en offensiv, framtidsrettet og forutsigbar landbrukspolitikk.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Eg er oppvaksen bak ei løedør, og enkelte meiner nok eg burde vore der enno. Eg har hatt heile oppveksten min i landbruket. Eg jobba i kjøttsamvirket i fleire år, og har sett og opplevd heile landbruket på innsida. Derfor er det ei lise å høyre at representanten Lundteigen, i motsetnad til alle andre, faktisk fortel korleis den situasjonen ein har i norsk landbruk i dag, vert opplevd. Det er urovekkjande for meg å høyre at dei raud-grøne partia her skamroser den situasjonen ein har i norsk landbruk. Det vi veit, er at talet på aktive bruk går ned, talet på heiltidsbønder går ned, mens talet på byråkratar i landbruket går opp. Likevel er regjeringspartia kjempefornøgde med den situasjonen ein ser! Landbruket har gitt meg mange gleder, og så har det ført til at eg har stilt meg utruleg mange spørsmål om korleis vi faktisk organiserer oss. Heime i Møre og Romsdal hadde vi f.eks. eit tilfelle der fem bønder ville gå i lag og utvikle ei felles samdrift for hønse- og eggproduksjon. Dei ville samle gjødselhandteringsanlegget og eggproduksjonsutstyret, slik at dei fekk ei mest mogleg effektiv drift. Svaret var at konsesjonslova nektar det, dei måtte byggje fem separate driftseiningar i staden. Så no står det altså på eit stort landbruksareal fem separate bygg der ein driv med 7 500 høner i kvart. Det er det glade vanvit! Alle synest at det er vanvitig. Likevel bruker regjeringspartia ikkje moglegheita dei faktisk har, gjennom landbruksoppgjeret – når ein vel å behalde det – til å påverke dette i ei retning som gjer at det er mogleg å satse for framtida. Dei av mine jamaldringar som i dag held fram med å satse i landbruket, er nøydde til å sluke noko mindre – om ikkje, har dei ikkje grunnlag for å satse. Det er det som er tilstanden ute i Distrikts-Noreg. Poenget er at når ein først og fremst er oppteken av å subsidiere dei minste produsentane og ikkje leggje til rette for at dei bøndene som ønskjer å satse, faktisk har grunnlag nokre år fram i tid for å vite kva slags grunnlag dei har å investere på, oppnår ein ikkje det som trengst for å omstille landbruket. Det trengst å omstille landbruket. Derfor håpar eg at regjeringspartia i alle fall i framtida begynner å lytte meir til det som Per Olaf Lundteigen sa til slutt no, i staden for å fortsetje å teikne eit glansbilete av landbruket som ikkje i det heile finst der ute.
Lars Myraune (Høyre), 2011-06-16:
Jeg har sittet og fulgt med i debatten i dag – som har dratt ut litt lenger enn jeg egentlig trodde den skulle gjøre – og opplever at i prinsippet er det rimelig stor enighet om at matproduksjon er viktig, at vi skal ha landbruk over hele landet, og at det skal være lønnsomt å drive landbruk. Men så begynner enigheten å skrante. Det har vært brukt mye energi på å snakke om hvor dårlig motpartens landbrukspolitikk er. De rød-grønne gjør et kraftig poeng av at de har snudd utviklingen. Det er jeg ikke helt sikker på. Noe er nok snudd, men noe går i samme bane som det har gjort i lange, lange tider i Norge. Det er en skremselspropaganda om hva som skjer om Høyre – og kanskje i særdeleshet Fremskrittspartiet – skulle komme til makten en gang. Det er ikke helt usannsynlig, så det kan godt hende at det er verdt å tenke grundig igjennom den situasjonen. Nå skal det innrømmes at heller ikke for Høyre er det enkelt å finne den helt optimale løsningen for landbruket i Norge, det skal vi si. I en almanakk av 1898 skrev de at det er vanskelig å oppnå lønnsomhet i landbruket i Norge, da det er et langstrakt land, med en lang vinter og spredt bosetting. Ja, intet er nytt under solen – det er vel det vi har i dag også. Når Terje Aasland sier at han aldri har møtt noen som har sagt noe positivt om Høyres landbrukspolitikk, må jeg si at det er i motstrid til hva jeg har hørt. Men nå kan det hende at jeg har litt mer omgang med denne næringen enn det Aasland har, for jeg bor midt i et landbruksdistrikt og driver selv med landbruk. Svein Flåtten ga sterkt uttrykk for hva vi i Høyre eventuelt vil gå for i landbrukspolitikken. Han sa at ingen som driver med landbruk, banker på hans dør for å bli medlem av Høyre. Da kan jeg bekrefte det motsatte. Det er mange bønder som har kommet til meg og sagt at nå vil vi være med i Høyre, for det gjør det mulig å leve av landbruket. Lundteigen har vært frampå i dag og sagt at det er ikke så bra. Nei, det er ikke det, det er helt korrekt. Han tok utgangspunkt i et melkebruk som ikke gikk med lønnsomhet. Det er mange av dem som ikke går med lønnsomhet, men det er fordi staten tar rasjonaliseringsgevinsten. Og så blir det produsert av bruk som har noe mindre, og som faller bort om noen år i alle fall. Det jeg fikk høre da jeg var på tur i Lierne og Røyrvik for ikke lenge siden – det er store landbruksbygder begge to – var for det første at rovdyrproblematikken er det verste de rår med, og for det andre var det byråkratiet, som er fryktelig vanskelig og gjør landbruket tungrodd. Jeg har tatt til orde for at vi kanskje skulle tenke på andre arbeidsplasser, i tillegg til landbruket, på landsbygda, nettopp for å få et levende landbruk. Så lykke til med landbrukspolitikken i framtiden!
Lars Myraune (Høyre), 2011-06-16:
Det er mange uttalelser i denne sal som har gått på at dette er en gledens dag for den og den delen av landet når vi har fått en ny veistump. Som gammel luftforsvarsmann må jeg jo si at i så måte er det en gledens dag å være vitne til at et enstemmig storting går inn for å starte kjøpet av de nye jagerflyene – eller kampflyene, som de beskrives som i dag. Jeg har aldri vært i tvil om at dette er et riktig valg, av mange grunner. Det som jeg imidlertid gjerne hadde sett hadde blitt sagt den gangen vi foretok beslutningen, var at vi skal ha det jagerflyet som gir oss den beste muligheten til å drive det forsvaret av både eget land og andre nasjoner som vi skal være med på. Jeg hadde gjerne sett at man ikke brakte inn prisen på det, for jeg tror tilknytningen til USA, til det treningsnivået og det teknologimiljøet der er mer avgjørende enn de eventuelle forskjellene i kroner. Så det skulle aldri vært brakt inn. Da hadde vi kanskje ikke fått denne debatten i dag heller, for debatten som har vært ført i dag, dreier seg ikke om vi skal kjøpe jagerfly, men den dreier seg om prisen på dem. Det som vi har erfart gjennom F-16-programmet, er at det å kunne operere sammen med våre venner i den vestlige verden er av uvurderlig betydning, og det kommer til å bli akkurat det samme – kanskje i enda større grad – når vi nå snakker om F-35 i årene som kommer. Det at programmet er forsinket, er ikke noen overraskelse. Det er såpass kompliserte programmer at det vel er sjelden at det er laget et jagerfly uten at det har vært forsinkelser i den grad vi snakker om i dag. At prislappen også tikker litt oppover, er ikke noen overraskelse. Det som nå er viktig framover, og jeg synes Laila Gustavsen poengterte det ganske godt, er at vi bruker det kjøpet vi vedtar i dag, for alt det er verdt, for å kunne få garanti for at Joint Strike Missile blir en del av programmet – både fordi det per dags dato nok er det beste våpenet som kan brukes i en sånn rolle, og fordi det vil bety uvurderlig mye for norsk forsvarsindustri. Med litt erfaring fra den type forhandlinger fra før vet vi at det ikke er enkelt, så jeg vil be statsråden om å bruke all den kløkt som er mulig for å få dette til å bli til fordel for Norge.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-06-16:
Jeg har fra kontorpulten med stadig sterkere interesse fulgt med på denne debatten. Den er ikke så lett å forholde seg til for folk som er utenfor landbruksfamilien, for her kappes jo representantene om å hylle landbruket. Slik sett synes det å være en harmonisk enighet om at landbruk i Norge er noe vi vil ha mer av – og på alle mulige måter. Alt i alt er det tydelig at alle som har hatt ordet i debatten, vil landbruket og alle bønder vel. Uenigheten synes først og fremst å være knyttet til fakta på bakken og nå-situasjonen. Utgangspunktet mitt er at vi har fått et oppgjør som er imponerende bra, gitt den situasjonen vi er i, ikke minst hvis vi orienterer oss litt om hva som er situasjonen i andre land. Samtidig er den ikke bra nok i forhold til våre offensive målsettinger og ambisjoner når det gjelder å øke sjølbergingsgraden, og når det gjelder å redusere eller stoppe nedgangen i antall bønder, når det gjelder å ta vare på en god struktur og distriktsprofil, osv. Slik sett har bl.a. representanten Lundteigen et godt poeng. Men da blir det for meg som SV-er veldig rart å høre på representanter for opposisjonen, bl.a. partiet Høyre, som synes at de faktisk er det partiet som er mest offensivt. De vil ta den rød-grønne politikken og fylle på med noe mer, slik at det norske landbruket kommer sterkere ut. Da gjelder det å høre litt godt etter, fant jeg ut etter hvert, f.eks. når Lars Myraune bruker hovedparten av innlegget sitt til nærmest å signalisere at han vil ha mer landbruk og sterkere landbrukssatsing. Da sier Myraune for det første at det er viktig at vi i landbrukspolitikken framover gir mindre til dem som «faller bort om noen år i alle fall» – altså at det i dag går for mye ressurser og gis for mye oppmerksomhet til mange bønder som vi på sikt vet at vi vil bli kvitt i næringa. For det andre sier Myraune i innlegget sitt at deler av de pengene som nå brukes av det offentlige, bør gå til annen næringsvirksomhet – altså mindre til landbruket. To klare utsagn som viser at Høyre vil mindre landbrukssatsing enn de rød-grønne!
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-06-16:
Det er ett perspektiv som jeg synes har vært veldig borte i debatten, og det er hvilke verdier landbruket skaper rundt omkring i hele Norge, for landbruket er jo grunnlaget for en stor næring, nemlig næringsmiddelindustrien. Næringsmiddelindustrien som har sin basis i norske landbruksprodukter, har 40 000 ansatte – bare produksjonsverdien er på 113 mrd. kr. Hvis man tar en passer og slår en radius fem mil rundt der jeg bor, i Stange, er det over 2 000 ansatte innenfor næringsmiddelindustrien. Det er en enorm næring i store deler av landet, som bidrar til vekst og utvikling, fornying og verdiskaping, og interessante arbeidsplasser. Jeg synes det er litt rart at ikke flere av partiene som har hatt ordet, har vært opptatt av den delen av landbrukspolitikken, at det å ha en nasjonal landbrukspolitikk er basisen for å ha en levende og god næringsmiddelindustri rundt omkring i hele Norge. Hvis man gjennomfører en del av de tiltakene som både Høyre og Fremskrittspartiet her beskriver, vil det bli en atskillig lavere nasjonal landbruksproduksjon og matvareproduksjon, og da vil også næringsmiddelindustrien miste sitt fundament. Norsk næringsmiddelindustri er helt avhengig av at vi har en nasjonal tollpolitikk der vi tør å beskytte det norske matvaremarkedet og gi gode rammevilkår. Den er helt avhengig av at vi har vilje og budsjettmidler til å sørge for produksjon rundt omkring i hele Norge, slik at man har en variert næringsmiddelindustri på ulike steder. I forbindelse med dette jordbruksoppgjøret har vi gjort ett viktig grep. Vi har fjernet matproduksjonsavgiften. I tillegg til toll, som vi er villige til å bruke, i tillegg til budsjettmidler som vi er villige til å bruke, er vi også villige til å bruke skattevirkemidler for å stimulere norsk matvareindustri, og indirekte også norsk landbruk. Hvis vi tar det slakteriet som er nærmest der jeg bor – på Rudshøgda – er det ca. 13 mill. kr spart på grunn av at regjeringen nå har varslet at den ønsker å fjerne matproduksjonsavgiften. Det er et betydelig grep, og det er en betydelig skattelette til en næringsmiddelindustri som er spredt rundt omkring i hele Norge. Det var bare det jeg synes manglet, og jeg ville bare ta det med. Norsk landbruk betyr mye for mange, og ikke minst for at vi skal ha det landet som vi alle er så glade i. Så vil jeg til slutt bare si én ting, og det er et faktum: Hvis vi summerer opp de seks jordbruksoppgjørene som den rød-grønne regjeringen har lagt fram, blir summen 7,8 mrd. kr. Hvis en summerer de seks jordbruksoppgjørene som var før den rød-grønne regjeringen kom, er summen minus 48 mill. kr. Det har vært et taktskifte med en klar og helt ny retning, og det er en helt annen vilje til å bruke politiske virkemidler. I dagens debatt har vi også merket at Høyre og Fremskrittspartiets resept er kutt og lavere toll. Det skaper ikke vekst, og det skaper ikke utvikling.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-06-16:
Jeg har fulgt debatten om forhandlingene ganske nøye. Jeg synes det er noe rørende ved Fremskrittspartiets bekymring. Man er mot bønder, men for pelsdyr og kyllinger. Det blir nesten som Dagbladet, som er mot prester, men veldig for kvinnelige prester. Jeg synes også det topper seg i representanten Nesviks innlegg, hvor det kom en rørende omsorg for fattige i Afrika. Den er bare synlig hver gang vi diskuterer jordbruket. Det er delte meninger om hvordan jordbruksoppgjøret er tatt imot ute, hvilke forutsetninger, hvilke krav, som blir oppfylt. Det har komiteen gått igjennom på en veldig bra måte, så jeg skal ikke gå inn i detaljene på dette. Men det er også en stor skuffelse hos mange. Sett med Agders øyne er det bra at melkebruk er prioritert, at korn kom styrket ut av forhandlingene, og at man valgte å fjerne matproduksjonsavgiften og heller gi økning i målprisene, er bra. Men jeg tror at grunnen til at dette oppgjøret ikke ble tatt så godt imot av bøndene som statsråd Brekk og andre hadde håpet, henger tett sammen med den forventningen om at nå skulle det bli en framtidstro i landbruket. De forventningene som ble skapt, ble ikke innfridd. Landbruket står foran generasjonsskifter. De har investeringsbehov. Hvor stort det er, har vært diskutert i dag, men at det er et investeringsbehov, er tydelig. Noen mener at det har vært et jevnt høyt rop fra bøndene, slik at stortingsrepresentantene ikke lenger hører det. Jeg hører et ganske stille varsko. Hva skjer når siste bonde låser døren i bygda? Da tror jeg det er mange som kommer til å få en aha-opplevelse: Vi trengte disse til å være en livskraft i bygdene våre. Så jeg tror at skuffelsen her ligger i at dette ikke ga et stort nok løft for unge mennesker som egentlig ønsker å satse på landbruket, til å få framtidstro, til å få en investeringsvilje og til å skape den rekrutteringen som norsk landbruk trenger. Det er et felles ansvar for oss som ønsker levende bygder, og kanskje nå hører det stille varskoropet som sier at noen steder kommer siste bonde til å låse døren, og da kan det hende at vi angrer.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Det er ingen tvil om at årets jordbruksoppgjer var eit veldig godt jordbruksoppgjer. Nokre stiller spørsmål ved om det var godt nok. Nei, godt nok vil det vel neppe nokon gong bli i forhold til dei ambisjonane vi har for norsk landbruk. Men det var eit godt oppgjer som føyer seg inn i rekka av mange gode oppgjer som har vore etter at den raud-grøne regjeringa overtok. Det har vore lagt fram tal under debatten her som klart og tydeleg viser det. Så er det nokre som har peikt på at bøndane ikkje er fornøgde, og nokre pratar om at siste bonden låser døra og forlèt bygda, og da fyrst oppdagar ein verdien i landbruket. Faktum er at dette ikkje er noko ordinært lønnsoppgjer. Det er ikkje slik at staten kan garantere bonden ei viss inntekt. Men det er vår oppgåve, som vil ha eit levande landbruk, å leggje forholda til rette for at det skal vere mogleg gjennom god og aktiv drift å skape ein god leveveg av landbruket. Derfor blir det veldig feil denne einsidige – eg vil nesten seie svartmålinga av situasjonen i norsk landbruk – nedpratinga av norsk landbruk. Tvert imot, vi bør heller prate opp landbruket, få opp optimismen og den given som skal til for å få mest mogleg ut av dei rammevilkåra som ligg der. Vi har så klart fleire målsetjingar for landbruket, men fyrst og fremst er det jo at det skal vere matproduksjon, at vi skal vere mest mogleg sjølvforsynte i dette landet. Hadde eg vore bonde, ville eg hatt mest fokus på det i min argumentasjon, for det er jo det som på ein måte gir sjølvkjensle og stoltheit av at ein driv produksjon av kanskje det viktigaste produktet som kan produserast i dette landet. I tillegg har vi andre delmålsetjingar, nemleg at vi skal bruke landbruket som distriktspolitisk verkemiddel for å oppretthalde levande bygder, kulturlandskap osv. Derfor er den dreiinga som har vore i jordbruksoppgjeret no, veldig viktig, nemleg at ein har prioritert distriktsjordbruket, grasbasert jordbruk, mjølkeproduksjon osv., slik det har vore no. Eg trur at landbruket har ei framtid framover. Det er soleklart at det vil ikkje på langt nær vere så mange sysselsette i landbruket framover som det har vore tidlegare. Det er også ei utvikling år om anna, dessverre, kan ein seie. Men samtidig er det eit resultat av ei teknologisk utvikling også i landbruket, på lik line med alle andre næringar. Men som det har vore peikt på tidlegare her i debatten: Det genererer så mykje anna verksemd, særleg innanfor næringsmiddelindustrien, at landbruket er det absolutt verdt å slå ring om i tida framover.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2011-06-16:
Det var da en veldig raus taletid – det er slett ikke nødvendig. Som saksordfører tenkte jeg å benytte anledningen i forbindelse med den årlige saken vi har om «Regulativ for tillegg mv. til utskrivne vernepliktige mannskap», til å si noen ord om verneplikten og førstegangstjenesten nå i etterkant av den soldataksjonen som nettopp har blitt gjennomført. Som Stortinget er vel kjent med, lyder Grunnloven § 109: «Enhver Statens Borger er i Almindelighed lige forpligtet, i en vis Tid at værne om sit Fædreland, uden Hensyn til Fødsel eller Formue.» Det betyr altså at vi har en verneplikt, og førstegangstjenesten er én av flere tenkelige måter å gjennomføre den verneplikten på. Det er i Norge bred enighet om verneplikten, og det er også bred enighet om at førstegangstjenesten kanskje er det viktigste virkemidlet for å gjennomføre den. For få år siden var det sånn at tilnærmet hele det mannlige årskullet, altså ca. 30 000, gjennomførte tjenesten, enten det var bruk for dem eller ikke. I dag er det ca. 10 000 som kalles inn, og 7 000–8 000 som gjennomfører. Det er også en ny ordning med kvinner/jenter på sesjon, og det er spennende å se hva resultatet av det på sikt blir. Det er som sagt bred enighet om verneplikten og førstegangstjenesten. Men for at den enigheten fortsatt skal være der, og for at det fundamentet som verneplikten utgjør, fortsatt skal være sterkt, er det viktig at vi kontinuerlig oppdaterer både førstegangstjenesten og andre måter å gjennomføre verneplikten på. Det betyr at vi må sørge for at det er en militær utdanning man får når man gjennomfører førstegangstjenesten, at den er reell, at man har tidsriktig materiell, at man har det man trenger for faktisk også å bidra til å rekruttere videre til Forsvaret. Det har som sagt nettopp vært gjennomført en soldataksjon. Jeg hadde gleden av å være til stede på to av arrangementene. Og det som er slående, er at man møter unge mennesker som har et veldig reflektert og gjennomtenkt forhold til det å faktisk avtjene sin verneplikt. De er motiverte, de er engasjerte, og de trives godt. Og det er noe som er positivt. Det har vært mange diskusjoner om hva som kan gjøres for å heve statusen på førstegangstjenesten. Det er en diskusjon som passer i en annen sammenheng enn akkurat denne, men la meg likevel bare nevne det, siden Høyre i merknadene i innstillingen har bedt regjeringa vurdere å likestille økonomisk utdanningsbonus og dimisjonsgodtgjørelse. Det har vært et krav som BFO har lagt inn til komiteen i forbindelse med behandlingen av denne saken, og vi har fra Høyres side altså bedt departementet og regjeringa vurdere om det kan være en mulig løsning.
Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Det er behov for å kommentere litt opposisjonens kritikk i denne saken. Den føyer seg for øvrig inn i det kjente mønsteret: for lite for sent. Det er for så vidt en kjent og kjær måte å kritisere på. Jeg har lyst til å anbefale både Høyre og Fremskrittspartiet å lese den siste trusselvurderingen som ble lagt fram på tirsdag fra E-tjenesten i Forsvaret. De skriver veldig tydelig: «En varig løsning av problemet krever at situasjonen på fastlandet stabiliseres.» Og videre: «All den tid piratnettverkene på fastlandet i Somalia ikke utfordres, forventes problemene å øke i omfang.» Jeg har lyst til å spørre lov-og-orden-partiet Fremskrittspartiet, som i justispolitikken – iallfall – er veldig opptatt av å få fengslet dem som begår kriminalitet, mens når det kommer til pirater, er det å bygge fengsler en ikke akseptabel metode: Er de tilfreds med at ni av ti pirater slippes løs? Og hva er i tilfelle deres løsning på det problemet? Jeg har også lyst til å spørre Høyre og Fremskrittspartiet, som nå vil sende en ekstra fregatt: I et havområde som utgjør en størrelse tilsvarende Europa, og det finnes 24 fregatter, hva er den store forskjellen den 25. fregatten skal bidra med i forhold til den effektiviteten som en faktisk får ved å sende et Orion overvåkningsfly? Vi vet fra våre havområder at det å ha et Orion overvåkningsfly ute på oppdrag er svært effektivt. Det er en mer effektiv måte å bekjempe piratvirksomhet på enn å sende en fregatt til, er min personlige mening. Så har jeg lyst til å si at det er tilbakevist at Norge som sjøfartsnasjon ikke har tatt sitt ansvar. Statsråd Faremo gikk gjennom hva vi har gjort, hva vi bidrar med helt konkret, både sivilt og humanitært, og ikke minst militært med stabsoffiserer, med fregatt, og nå med Orion overvåkningsfly. Det er feil at Norge ikke tar sitt ansvar med å bidra til å bekjempe piratvirksomheten langs Somalias kyst.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Forsvarsministeren understreker også at aktiviteten fra piratenes side er økende. Altså er ikke de tiltakene som gjennomføres av en rekke nasjoner i området, tilstrekkelige, og må altså styrkes. Det er vel og bra at det skal sendes et Orion-fly. Men det forutsetter jo at det finnes marinestyrker i nærheten som kan ta affære. Når det gjelder næringsminister Giskes forslag, som er blitt sendt ut på høring, om å tillate bevæpning av norske skip i området, vil jeg spørre om forsvarsministeren er enig i at det er et adekvat tiltak.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Alle de som er tilbakeholdende når det gjelder å bruke norske militære ressurser i Adenbukta og langs Afrikas østkyst, har en tendens til å begrunne dette med at man må gjøre noe på landsiden i Somalia først. Situasjonen i Somalia er som vi vet svært komplisert, og vi vet også at piratvirksomheten i større og større grad lever sitt eget liv – helt uavhengig av situasjonen i Somalia – og at piratene rekrutterer fra en rekke forskjellige land. Spørsmålet mitt er derfor: Mener regjeringen virkelig at den store militære innsatsen mot piratene først skal finne sted når man – om ett år, eller ti, eller tyve – har funnet den løsningen som man håper på i Somalia?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Jeg ba relativt nylig om ordet. Inntil de to siste talerne holdt sine innlegg, tenkte jeg som så at nå er i grunnen det meste sagt i denne debatten, i hvert fall av det som bør sies. Og i det ligger det naturligvis at mye av det vi nå fikk høre fra representantene Gustavsen og Myrli, ikke burde vært sagt, fordi det er usaklig, det er uriktig, og det gjør at denne debatten tar en vending som den ikke burde fått. Det har aldri blitt gitt uttrykk for fra Fremskrittspartiets side at vi er imot å sende et Orion-fly. Snarere tvert imot er vi helt enige med både regjeringen og regjeringspartiene i Stortinget i at det er viktig å styrke overvåkingen av havområdene, slik at de styrkene som deltar i Ocean Shield på sjøen, kan koordineres og settes inn for å gjøre sine bidrag. Det argumentet jeg synes er vanskeligst å forholde meg til, er det at det spiller vel ingen rolle om vi sender et marinefartøy når det allerede er 24 der, for det er så liten forskjell på 24 og 25. Det kan jo alle si. Det er jo ikke hvert enkelt skip som betyr noe, det er jo summen av dem som er den kapasiteten som må til for å ha en sterkere kontroll med piratenes virksomhet, og få eliminert så mye som mulig av den. Jeg har også lyst til å si til slutt når det gjelder Sverre Myrli: Han går altså også i den fellen at han sier at man er nødt til å løse situasjonen i Somalia, fordi uten at man løser situasjonen i Somalia, er det ikke mulig å få gjort noe med piratvirksomheten. Det hadde nok Myrli hatt rett i hvis han hadde sagt det for to år siden, men i dag er ikke det riktig lenger. På grunn av de enorme beløpene som er blitt cashet inn av piratene i området, er dette nå blitt en så lønnsom geskjeft at den kommer til å fortsette uansett, med mindre man har en sterk Ocean Shield-virksomhet med de nødvendige styrkene som må til, ikke bare for å hindre en fortsatt økning av piratvirksomheten i området, men for å få redusert den.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Jeg benytter denne anledningen til å stille et spørsmål som jeg har stilt statsråden tre ganger før uten å få svar, og det er følgende spørsmål: Når nå Forsvarsdepartementet skal gå videre i sin kontakt med Lockheed Martin om leveransene av de nye kampflyene, hvilke tiltak vil statsråden iverksette for å sikre at eventuelle overskridelser utover det hun er kjent med i dag, vil bli dekket av selger og ikke av kjøper?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Jeg er altså medlem av et politisk parti som kanskje er det partiet som i størst utstrekning har jublet for beslutningen om å skifte ut kampflyene som det norske forsvaret har. Vi har hele tiden avventet en proposisjon fra regjeringen om utskifting av flyene, innkjøp av testfly og et kostnadsoverslag for hva som blir den samlede prisen for 56 jagerfly. Vi kommer til å stemme for regjeringens forslag og utenriks- og forsvarskomiteens enstemmige innstilling her i dag. Det gjør vi fordi vi mener det er riktig å skifte ut flyene. Det gjør vi fordi vi mener at Norge trenger et solid luftforsvar som sammen med marine og hær skal sørge for Norges evne til å forsvare seg selv, og som skal kunne delta i internasjonale operasjoner i lang, lang tid fremover. Men vi ble skuffet den 6. mai i år da regjeringens forslag kom – med en elendig fremstilling, en syltynn begrunnelse og med elementer som skapte mer usikkerhet rundt dette saksforholdet enn det skapte avklaringer. Derfor fikk vi høringen, derfor fikk vi, som representanten Myrli var inne på, en stor runde i media om dette, ikke minst med utgangspunkt i Aftenpostens leder tirsdag den 7. juni, altså dagen etter høringen, under overskriften «Katten ut av sekken». Det som både Aftenposten og andre av oss har satt spørsmålstegn ved, er kostnadsoverslaget. I St. prp. nr. 36 for 2008–2009, som ble behandlet av Stortinget den 8. juni 2009, skrev regjeringen på side 7 i denne proposisjonen: «Pristilbudet fra Lockheed Martin for JSF var vesentlig lavere enn tilbudet fra SAAB på Gripen NG med sammenlignbar konfigurasjon.» Tilbudet fra SAAB var på 20 mrd. kr, garantert av den svenske stat. I dag snakker vi altså ikke om 20 mrd. kr, eller de 18 mrd. kr som det er opplagt at regjeringen og stortingsflertallet siktet til i 2008–2009 – altså 18 mrd. kr. Det som skaper usikkerhet, og det som skaper forvirring, er at regjeringen og regjeringspartienes representanter hevder at når prisen på 18 mrd. kr fra 2008 nå er blitt 72 mrd., er det en overskridelse på 1 mrd. – 18 pluss 1 er altså 72, mener regjeringen. Det er altså 72 mrd. kr vi nå skal ta stilling til. Innstillingen fra komiteen er at vi skal gi Forsvarsdepartementet i oppdrag å starte investeringsprosjektet innenfor de gitte kostnadsrammene, som altså er 72 mrd. kr, for flyene. Vi fikk i dag vite av statsråden at flykjøpet vil bli basert på fastpriskontrakter. Jeg kunne jo spørre: Hvorfor sa hun ikke det under høringen? Men jeg skal avstå fra det. Vi fikk et helt annet innspill fra en stortingsrepresentant fra regjeringspartiene, nemlig representanten Solhjell, som mante til forsiktighet, og sa at vi nå må følge prisutviklingen nøye. Det skal være en prisutvikling, da, og ikke en fastpriskontrakt? Det er altså stadig usikkerhet rundt dette. Jeg vil konkludere med at Fremskrittspartiet stemmer for innstillingen, ikke fordi vi synes den er glitrende god, men fordi denne saken er så viktig at vi er nødt til å ta denne beslutningen i dag, selv om regjeringen selv har skapt en usikkerhet rundt dette som gjør at regjeringen har seg selv å takke for at situasjonen rundt denne beslutningen har blitt slik den har blitt.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-06-16:
Statsråden gir et langsiktig bilde overfor en vedvarende og økende aksjon i Adenbukta i Det indiske hav, ved å tilby norsk tilstedeværelse med militærkapasitet på tre måneder. That's it – i en situasjon som går fra vondt til verre. Så peker man på at man ikke vil svekke norsk tilstedeværelse i våre nordområder som en av årsakene. Meg bekjent er det ikke slik – i en situasjon hvor man velger direkte å lene seg på andre – at våre fregatter, som er kjøpt og betalt, preges av underkapasitet, akkurat. Hvorfor denne nølende holdning overfor norsk eiendom, norske interesser og overfor norske sjøfolk, som opplever alvorlige trusler hver bidige dag?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-06-16:
Jeg skal prøve å ta hensyn til presidentens skjulte oppfordring. Jeg vil bare gi uttrykk for at jeg har stor forståelse for at regjeringspartienes representanter gjør alt de kan for å komme sin statsråd til unnsetning her i denne debatten. Sånn skal det selvfølgelig også være når situasjonen tilsier det, og når det er nødvendig, og tiden er jo absolutt inne for den type aktivitet i dette øyeblikk. Det er jo den blankeste selvfølge at situasjonen må løses også på land, men det kan vel ikke bli den store trøsten for norske redere, norske sjøfolk og andre sjøfolk som seiler på norsk lønn – eller for dem som i hvert fall får lønnsutbetalinger om bord på norsk eiendom – i en situasjon hvor piratvirksomheten eskalerer. Bare fregatter, er Høyres ønske – nei, selvfølgelig ikke. Men vi har lyttet til hva Sjømannsforbundet har bedt om og hva Norges Rederiforbund har bedt om. Det kan neppe ha gått regjeringspartienes representanter helt hus forbi. Vi støtter selvfølgelig at man sender et overvåkingsfly nedover. Men poenget må jo være at vi skal stille opp. Stormakten skipsfartsnasjonen Norge må ikke lene seg på andre – på Hellas og Tyrkia – for at de skal ivareta våre interesser. Se hva USAs forsvarsminister Gates uttaler nå hver dag når han har mulighet til å si noe om situasjonen med militær satsing i Europa – nasjonal satsing blant europeiske land – at nå er det på tide at man strammer seg opp, våkner opp, og prioriterer sin egen sikkerhet høyere enn den prioritering man har vært villig til å foreta så langt. Vi har de militære kapasitetene. Dette handler om å delta på lik linje og med en størrelse som er representativ for det omfanget som Norge representerer – norsk økonomi, norsk tilstedeværelse og norsk personell – i dette farvannet. Det Høyre først og fremst kritiserer, er at i en av de virkelig store konfliktene – en piratvirksomhet som herjer verdens handel – har vi altså en politikk som i beste fall improviseres, og som har et tremåneders perspektiv. Vi etterlyser en større og bedre langsiktighet, og vi går ikke i detalj og peker på hva slags kapasitet som til enhver tid skal befinne seg i dette området.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2011-06-16:
Både komitélederen og representanten Høybråten har kommentert ganske tydelig i dag den sterke kritikken som regjeringen har blitt utsatt for på grunn av mangelfull saksbehandling, og at komiteen rett og slett har gjort departementets jobb med å få frem faktaopplysninger i saken. Det er en kritikk som statsråden hittil har valgt ikke å kommentere. Men mest kritisk har faktisk et av regjeringspartiene selv vært, altså en virkelig insider i prosessen som sågar overgår opposisjonen galant med å forlange granskning, og som burde få ethvert medlem av Stortinget til å få alle varsellamper til å blinke. Hva er statsrådens svar til denne insideren som rett og slett forlanger en granskning av den mangelfulle prosessen?
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Norge yter en stor innsats i det langsiktige arbeidet med å stabilisere Somalia – årlig 200 mill. kr til formålet, derav var ca. halvparten avsatt til nødhjelp i fjor. I år trapper vi opp innsatsen ytterligere med 30 mill. kr, da for å bygge kapasitet i regionen, for å kunne straffeforfølge og dømme sjørøverne. En viktig del av dette vil bli å finansiere fengsler i stabile deler av Somalia, slik at dømte sjørøvere også kan sone i sitt hjemland. Vi trapper også opp vår dialog med myndighetene i Puntland. Norge hadde også formannskapet i første halvår i fjor i kontaktgruppen som koordinerer den internasjonale innsatsen mot sjørøverproblemet og har vært med å få på plass et støttefond som genererer penger fra flere land. Dette er også midler som kan settes inn i arbeidet med å straffeforfølge sjørøverne. Dette er eksempler på den brede tilnærmingen regjeringen har hatt i sitt arbeid med å bekjempe dette problemet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Det er riktig at regjeringen har til behandling spørsmålet om bruk av bevæpnede vakter på norske skip, og at næringsministeren vil komme tilbake til dette sammen med justisministeren. Det er viktig å sikre at vi har gode og trygge rammer rundt et slikt eventuelt virkemiddel. Jeg tror også det er riktig og viktig at man eventuelt også engasjerer seg internasjonalt for å sikre at det etableres gode rammer rundt et slikt regime. På dette tidspunktet vil ikke jeg utelukke at det også kan være et virkemiddel å ta i bruk fra norsk side.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Det er helt riktig at jeg tegner et dystert bilde av situasjonen. På tross av en militær operasjon gjennom lengre tid, ser vi et bilde som utvikler seg til det verre. Det er også bakgrunnen for at regjeringen er opptatt av en bred tilnærming, som innbefatter flere tiltak, både i samarbeid med rederinæringen og med sikte på å styrke forholdene på land. Militær innsats er også en viktig del av tiltakspakken. Jeg utelukker ikke at også Norge vil komme tilbake med nye bidrag etter at Orion-flyet har gjort tjeneste i området. På dette tidspunktet er Orion-flyet den kapasiteten som vi best kan bidra med i en operasjon som trenger også overvåking av stadig større havområder i samvirke med skipene.