Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
Det er valgt en ny politisk styring av Norge. Ett år med en Høyre-dominert regjering og Regjeringens planer for det kommende år forteller dette. Ideer som har vært etterkrigsgenerasjonenes kulturarv, er under angrep. Velferdsstatens ord som «sosiale rettigheter», «sosial trygghet», «rettferdighet» og «utjevning av sosiale ulikheter», er begreper som synes å være strøket av denne regjeringens politiske vokabular. Det synes som om Regjeringen mener at solidaritet og holdningene bak disse begrepene, er umoderne og gått ut på dato. Regjeringens såkalte moderniseringsprogram har sine egne honnørord: begreper som «konkurranseutsetting», «privatisering», «individualisering», «skattelette» og «behovsprøving av velferdsytelser». Slike begreper og holdninger er en politikk for sosial utrygghet, for større forskjeller, for mer egoisme og for mindre velferd, og for mer privat forbruk. Med Fremskrittspartiet som alliansepartner vil dette bildet forsterkes ytterligere. Riktignok vil Fremskrittspartiet i dag gi mer til eldre og mer til uføre, og det er det behov for. Men Fremskrittspartiets langsiktige politikk er å endre den grunnleggende struktur i velferdsstaten. Den er å bygge ned kommunene, privatisere, konkurranseutsette, og svekke arbeidstakerrettighetene for deretter å gi til verdig trengende. Arbeiderpartiet kan ikke se dette som en framtidsrettet og moderne politikk. Jeg er forundret over at Kristelig Folkeparti vil være med på denne ferden. Riktignok øker utviklingshjelpen, og det er bra. Riktignok fremmes en tiltakspakke mot fattigdom. Også det høres bra ut i første omgang, men bare i første omgang. For den allmenne politikken til denne regjeringen bidrar til at flere blir fattige, og flere kommer i slike marginalsituasjoner der det er vanskelig å greie seg. Dette skjer ved å redusere muligheten for uføre til å ha ekstrainntekt, ved å redusere dagpengene til arbeidsledige, ved å redusere inntektsnivået ved midlertidig uførhet, ved å innskrenke bilordningen for uføre, ved betaling av skolebøker, ved økte priser i skolefritidsordningen og ved svekking av arbeidstakerrettighetene i arbeidsmiljøloven. Dette er ikke en politikk som gir svar på dagens utfordringer. Det er mer en politikk i nattvekterstatens ånd. I kunnskapssamfunnet må vi bygge ut og styrke den offentlige skolen, ikke privatisere. I en tid med økende arbeidsledighet må vi sikre dagpengeordningen. I en globalisert økonomi der aksjekurser skaper utrygghet for nasjonale arbeidsplasser, er det viktig å sikre arbeidstakerrettigheter også på tvers av landegrensene. I en tid med kriminalitet er det mer enn noen gang behov for et solidarisk samfunn med rettferdig fordeling og plass til alle. Det gir trygghet. En politikk som baserer seg på konkurranse og den sterkestes rett, gjør det motsatte. Denne regjeringen har skissert noen veivalg som vil få store konsekvenser for vårt velferdssamfunn. Tiden framover vil være avgjørende for i hvilken utstrekning disse valgene vil manifestere seg i praktisk politikk. Men det er vanskelig å se kontinuiteten fra Bondeviks første regjering med Verdikommisjonen som fanesak, til de verdier Kristelig Folkeparti er med på å fremme ved denne regjeringen.