trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2017-01-31:
En liten hilsen fra skogregionen Trøndelag, der skogen er en viktig næring og skaper store verdier, betydelige eksportinntekter og massevis av arbeidsplasser. Vi har komplette verdikjeder og sterke kompetansemiljø som er ledende nasjonalt, fra den enkelte skogeier til Skognæringa Trøndelag, forumet som regjeringen har gitt status som nasjonal Arena for klyngesatsing og innovasjon. Skognæringen har et enormt potensial for videre vekst og er viktig for vår grønne framtid. I skogmeldingen legges det grunnlag for utvikling og økt lønnsomhet. For økt verdiskaping fra skogen forutsetter at en større del av det produktive skogarealet kan tas aktivt i bruk og drives lønnsomt. En del år opplevde skognæringen å gå fra å være nettoeksportør av tømmer til å være nettoimportør. Nå ser vi bedre tegn. Trøndelags 3 642 skogeiere har økt avvirkningen av skog med over 10 pst. fra 2013 til 2015. Vi ser en næring som igjen er på offensiven. Det offentlig oppnevnte utvalget SKOG22 mener det er mulig å firedoble omsetningen av skognæringen, til 180 mrd. kr. Tallet kan kanskje diskuteres, men at skognæringen kan bli enda viktigere som næringsaktør framover, er det ingen tvil om. Regjeringen fikk ros fra skognæringen da skogmeldingen ble presentert. Allskog uttalte: «(…) regjeringen forstår oss og de ønsker å satse på oss som har skogen som grunnlag for verdiskaping. Regjeringa beskriver mulighetene for økt verdiskaping og utfordringene som hindrer lønnsomhet i skognæringa i Norge, slik også vi selv ser dem. De anerkjenner vårt klimabidrag og miljøarbeid i skogen, de gir en inngående beskrivelse av fordelene ved det aktive skogbruket(…) (…) (…) Ja, bedre kan det vel ikke sies. Skognæringen bringer mange konkrete tiltak, som investeringer i skogsbilveier, jernbane, kaianlegg, reduserte skatter og avgifter og bedre tilgang på kapital. Gode skogsbilveier er en forutsetning for lønnsom drift, og en rekke veier har de siste årene blitt oppskrevet til 60 tonn totalvekt. En rekke flaskehalser er kartlagt og utbedret. Flere oppgraderte skogsbilveier reduserer avvirkningskostnadene. Sammen med redusert selskapsskatt er det et økt bidrag til lønnsomhet og tryggere jobber. Tilgangen på kapital er også styrket gjennom endringen av Investinors mandat. Vi går mot en fornybar framtid, og skogen er en fantastisk ressurs. Den kan bidra til å erstatte fossil energi gjennom andregenerasjons biodrivstoff basert på trevirke. Innblandingskravet øker i årene framover, noe som stimulerer denne utviklingen. Regjeringen styrker rammevilkårene og gjør videre utvikling og industrialisering av skognæringen mulig. Men det er først og fremst næringen selv som må skape den spennende framtiden.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
I sin tid da denne meldingen skulle behandles, var den en utrolig viktig sak også for næringskomiteen. Da vi behandlet den i komiteen i forbindelse med innstillingen, var komiteens flertall i sine merknader vedrørende oppfølging av bestandsmålet klinkende klar på hvordan det skulle forvaltes når det var nådd. Dette uttrykte jeg også i debatten den gangen, og komiteen sa nemlig at bestandsmålet skal oppfattes slik at det er et minimums- og et maksimumsmål, og at dette er nådd når man har passert fire, og skal ikke overstige seks. Da skal det iverksettes tiltak, og da primært gjennom lisensjakten. Det var næringskomiteens klare vedtak. Jeg vil også understreke at jeg har veldig stor forståelse for den frustrasjonen som nå oppleves for alle som er hardt belastet ved at regjeringen ikke gjennomfører Stortingets klare vedtak. Og som flere har vært inne på, tror jeg Stortinget aldri har opplevd to store demonstrasjoner med flere tusen mennesker hvor det eneste kravet har vært at Stortinget må følge opp sitt eget vedtak. Det må være historisk. Men selv om det som ligger i ulvesonen, har den aller største belastningen, har dette også konsekvenser utover denne sonen. Det så vi i går, hvor det var frammøtte fra Agder til Trøndelag. Dersom vi ikke får til det uttaket i år, vil vi kanskje få femti ekstra valper, og de vil selvfølgelig trekke ut til andre områder. Vest-Agder, hvor jeg kommer fra, tilhører den ulvefrie sonen, men allikevel er det hvert år kommet streifdyr, som med jevne mellomrom har gjort særdeles stor skade. Jeg forventer nå at gjennom Stortingets presisering i dag tar regjeringen Stortinget på alvor og gjennomfører Stortingets klare vedtak, og ikke tolker loven så snevert som regjeringen nå har gjort. Det finnes helt klart et handlingsrom, som representanten Knut Storberget ga uttrykk for veldig klart. Blant annet kan regjeringen gjøre endringer gjennom forskrift, slik Stortinget har uttrykt, og som jeg forsto at også statsråden var enig i, i forbindelse med replikkordskiftet med Terje Aasland.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
Først vil jeg benytte anledningen til å takke representanten for godt saksordførerskap og et godt resultat. Men Kristelig Folkeparti står ikke inne i en merknad hvor en viser til at en gjennom eierskap i Statskog sikres råderett over store og viktige naturressurser med stor betydning for samfunnet, og at Statskog kan ha en viktig rolle å spille i å videreutvikle norsk skognæring. Kristelig Folkeparti er heller ikke med når det gjelder forslag om å stanse det pågående arronderingssalget. Til NTB i dag uttaler Espen Farstad i Norges Jeger- og Fiskerforbund følgende: «I utgangspunktet skulle det bare være snakk om salg av småteiger, men det viser seg at det er et reelt nedsalg av myr, hei og vann som pågår. Dette er selve det norske arvesølvet det er snakk om.» Ser ikke Kristelig Folkeparti de muligheter som ligger i å videreutvikle Statskog til å kunne spille en viktig rolle for skognæringen som en mulig viktig industriell aktør i det grønne skiftet, og at vi ikke bør selge ut mer av dette arvesølvet?
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2017-01-31:
I innstillingen framgår det at SV er for å skape arbeidsplasser basert på skogen, men støtten til flere av virkemidlene som skal bygge opp under dette, er jeg mer usikker på. For eksempel er ikke SV med på en merknad om tiltak for tettere planting på nye arealer og skogplanteforedling, som også representanten utdypet i sitt innlegg. De vil også avvikle ordningen med tilskudd til gjødsling. Også skogfondsordningen, som har hatt stor betydning for å kunne investere i tiltak i skogen, ser det ut som om SV er negativ til, når jeg leser i innstillingen. Ser ikke SV behovet for en mer aktiv næringspolitikk og målrettede virkemidler også inn mot skognæringen?
Ingjerd Schou (Høyre), 2017-01-31:
Marsjordren ble ytterligere gitt til regjeringen i dag: tilbake. Flere ulv skal skytes, jakttiden er utvidet til 31. mars, og det å se på handlingsrommet for å gjennomføre det som er et solid forlik i Stortinget, skal regjeringen komme tilbake til senest 10. mars. Gjerne før! Jeg har hørt at Senterpartiet omtaler at noen har problemer med forholdet til seg selv. Jeg må nok minne om at Senterpartiet bør se på forholdet til seg selv, og at problemene også ligger der. For det å høre på Slagsvold Vedum snakke om rovviltforvaltning oppfattes som urovekkende. Han og resten av Senterpartiet satt i den rød-grønne regjeringen som i åtte år bygde opp mistilliten mellom myndigheter og innbyggere når det gjelder rovvilt og rovviltbelastede områder. Hukommelsen er en utro følgesvenn. I 2009 var konfliktnivået høyt i alle deler av landet som hadde utfordringer med rovvilt i beiteområdene. Det handlet om konflikter i forhold til alle rovviltartene, og de aller mest alvorlige var i de områdene der vi hadde ulv, særlig i rovviltsonene. Vi hadde en forvaltning uten tillit, og folk opplevde en arroganse fra forvaltningen som ikke hadde noen grenser. Sosialistisk Venstreparti styrte det meste på området. Arbeiderpartiet og Senterpartiet satt handlingslammet og tafatte og betraktet. Drahjelp for å bedre situasjonen kunne man se langt etter fra den kanten. Noen av oss husker også godt det framforhandlede rovviltforliket som varte fra 2009 til 2013. Det var store forventninger til at forliket skulle gi ro og en større tillit mellom innbyggere i rovviltbelastede områder og myndigheter. Slik ble det ikke. Ulvebestanden har økt. Noe av ankepunktet mot den rovviltpolitikken som har vært ført fram til dagens regjering, og som bl.a. er grunnlaget for noe av den mistilliten som ligger der mellom forvaltning, oss som politikere og folk som bor i rovviltområdene, ligger til grunn for dette. Mange opplever at rovviltforvaltningen består av folk og representanter som setter egne mål og egne verdier når det gjelder det at naturvern går over og går foran det meste annet. For folk som bor i distriktene, jeg er selv en av dem, oppleves det at man ikke har respekt for eiendomsrett, for grunneiere og for folk som opplever å ha god livskvalitet – eller burde ha det – i de områdene hvor vi har rovvilt. I dag er dette svært forvitret.
Ingjerd Schou (Høyre), 2017-01-31:
Det er ganske sjarmerende at Senterpartiet synes at de skal komme en mindretallsregjering til unnsetning når man ikke klarte å få gjennom sin egen politikk da man satt i en flertallsregjering. Jeg tror nok at med dette forliket som ble vedtatt i 2016, og som blir forsterket med ytterligere marsjordre til regjeringen nå, er Senterpartiet fortsatt utenfor. De var utenfor da, de var utenfor i forrige regjering i åtte år når det gjaldt å ha hånden på rattet på dette området, selv om de var til stede, og de er utenfor forliket nå og synes at det er ubehagelig når vi minner om tiden som var. Men folk som bor i distriktene, folk som opplever at både forvaltning og til dels også politikere stiller seg utenfor et forlik for å finne en løsning, og som ikke opplever at man har respekt for det at man faktisk lever i distriktene, har en næring og inntekt knyttet til det å være grunneiere, eller er ute og nyter friluftslivet – vi får ikke deres tillit. Politikken og våre løsninger skal være nær folk, de skal være der hvor folk er. Vi skal ha ulv, men den skal beskattes, og nå er det så mange av den at den faktisk må skytes. Det må skytes flere. Og når folk opplever at vi mangler aksept og forståelse for den situasjonen som man faktisk opplever, og at vi ikke har løsninger som anvises, betyr det et tap av tillit. Den må vi både sikre og gjenvinne. Jeg kommer fra et fylke – og jeg har sittet flere år i viltnemnda – hvor jeg møter denne hverdagen ofte, og jeg møter folk som opplever en forringelse av sitt liv i distriktene, som de i utgangspunktet har stor forkjærlighet for. Ulveforliket fra 2016 er ikke veiledende. Det gjelder. Forståelsen er at dette gjelder, det er et vedtak vi har gjort. Stortinget er den lovgivende forsamling, og da trengs det forståelse av hva lovgivningen var ment å inneholde, eller man trenger endring av lovgivningen. Hvis det er det som gjelder, er dette stedet. Juss og jurister er hjelpere, og jussen er kun et virkemiddel. Det er vi som parlamentarikere som har besluttet, og skal beslutte, og regjeringen skal iverksette. Jeg skal gi regjeringen ros for at det så langt er lettere å ta ut skadedyr, og at det gradvis også har blitt en bedre tillit mellom folk og myndigheter. Men når man slutter å ha sau eller andre dyr på beite, er det ikke dem man kan regne med. Da er det grunnlaget borte. Disse tapstallene går ned i mange områder, men det skyldes også at folk er blitt presset til å slutte med det som var deres livsgrunnlag.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Denne saka handlar om tryggleiken til folk og moglegheita deira til å leva et vanleg liv utan frykt. Men saka handlar òg om matproduksjon. Næringskomiteen behandlar ei næringsmelding. Der snakkar me om å auka matproduksjonen i Noreg og større bruk av beiteressursane. Då er me avhengige av at rovdyrpolitikken òg vert følgd opp, sånn at det målet er mogleg å nå. Denne saka handlar jo veldig mykje om regjeringa si respekt, eller manglande respekt, for vedtaket i Stortinget. Ein har opplevd at statsråden og regjeringa har vore bevegelege i jussen. Eg er særleg kritisk til måten ein overheldt informasjonsplikta overfor Stortinget på, for det står i næringskomiteen sin kommentar i innstillinga, som Høgre, Framstegspartiet, Arbeidarpartiet, Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet står bak: «Kravet om bestandsregulering gjelder også innenfor sona og uavhengig av at det må foreligge skadepotensial på husdyr og tamrein. Komiteens flertall vil understreke at bestandsmål fastsatt av Stortinget er det klart overordnede vedtak.» Når dette står og statsråden ser dette og lèt vera å koma til Stortinget og fortelja at dette ikkje går, meiner eg at det er kritikkverdig. Eg vil òg knyta ein kommentar til innlegget til Ingjerd Schou. Det er klart at me er i ein situasjon der det ikkje i vår levetid har vore meir ulv i Noreg. Då vert det for tynt, etter snart fire år med regjeringsmakt, å skulda alt på den førre regjeringa. Denne saka står no, det er no me skal fatta vedtak som gjeld framover. Det som heng litt igjen etter debatten, er at eg ikkje er overtydd om at statsråden og regjeringa faktisk ønskjer å gjennomføra den politikken som Stortinget har vedteke. Eg skulle ønskja at statsråden kunne bruka taletida si på å overtyda Stortinget om at det er det ein har til hensikt å gjera, og at me ikkje vil oppleva nye krumspring for å unngå dette. Skal me ha tillit til det vedtaket som Stortinget har gjort, så må lisensfellinga finna stad denne vinteren, og det er i tråd med det Stortinget har sagt. Til neste år er problemet, konfliktane og motstanden betydeleg større enn det som er situasjonen no, og det er difor det er viktig at ein handlar raskt.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Eit av dei viktigaste rammevilkåra for skogindustrien er at me greier å finna ein god balanse mellom bruk og vern, og at me ikkje vert freista til å vedta symbolske handlingar som legg for sterke føringar på politikken. Eit eksempel på dette er då Framstegspartiet gjekk inn for å verna 10 pst. av skogen i Noreg – ingen fokus på verneverdiar, men eit mål om 10 pst. Senterpartiet har føreslått at Stortinget skal be regjeringa om ikkje å leggja til grunn eit vern av 10 pst. av skogen. Me hadde tenkt at det kanskje var eit forslag som Framstegspartiet hadde sans for og kunne støtta. Spørsmålet mitt er: Kvifor ønskjer Framstegspartiet å verna 10 pst. av skogen?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Eg meiner at mykje av svaret på utviklinga i skogsindustrien i den perioden fekk me presentert på ein god måte av representanten Gunnar Gundersen tidlegare. Men eg er ueinig i at det var ein passiv politikk. Eg vil visa til at me sette i gang arronderingssalet i Statskog. Me etablerte ei eiga ordning for skogsindustrien innanfor Investinor. Me la fram ein tiltakspakke for skogsindustrien, som vart godt motteken av næringa. Så det skjedde ting. Me gjorde endringar på køyretøy. Me la til rette for auka bruk av tømmer og større tømmertransport på det offentlege vegnettet. Det er klart at utviklinga går framover, så me gjer jo meir og meir periode for periode. No er me inne i ein omstillingsperiode for landet vårt. Då er det viktig å satsa tungt på denne industrien. Og eg vil leggja til: Eg opplevde aldri under dei såkalla åtte raud-grøne åra at Høgre ropte: No må me stoppa oljeindustrien.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-31:
La meg starta med å seia at når det gjeld bygging av hus og kva slags materialar som skal vera i reisverk, har eg svak kompetanse på det og stolar på vurderingane til spørjaren. Men eit av dei punkta som me konkret peikar på, er at det offentlege som innkjøpar kan gå i front. Det vil seia at ein ikkje berre skal etterspørja dei billegaste varene ved innkjøp, men at ein også tenkjer på livsløpskostnad, og at dette er eit bidrag til å skapa ein større marknad. Det trur eg òg vil kunna verka inn på private som gjer kjøp. Men me har ingen planar om å forby bruk av stål i bygging. Me peikar likevel på det særskilte ansvaret som det offentlege har, og det er eg glad for at eit fleirtal i komiteen gjer.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Senterpartiet har òg stor tillit til dei som driv med skog- og jordbruk i Noreg. Nokre vil til og med gå så langt som å omtala dei som kjerneveljarar. Me trur at dei som lever tettast på naturen, har ei stor interesse av å ta vare på naturen. Då er det eit stikkord her – «tillit» – det handlar om tillit. Tillit er viktig. Når det gjeld vern, stiller me oss positive til frivillig vern. Og ja, me erkjenner at me skal ha vern, men vern må ta utgangspunkt i det som er verneverdien, ikkje eit prosenttal. Det er kva som er verneverdien, og kva som har ein så høg verdi for fellesskapet at me ønskjer å bruka eit så sterkt inngrep som det vern er, som vil vera avgjerande. La meg leggja til at me var òg kritiske til å innføra dette 10 pst.-vernet og stemte – som einaste parti på Stortinget – imot det. Så politikken er konsekvent.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Når statsråden skal prioritera, vil eg oppmoda han til fyrst å prioritera dei konfliktane som er i den regjeringa han er ein del av, og ikkje dei konfliktane som eventuelt måtte oppstå når det skal forhandlast om ny regjering etter valet. Det kan vi greia sjølve. Målet om 10 pst. vern har vore eit tema tidlegare i dag. Representanten Oskar J. Grimstad avviste at det på nokon som helst måte ville by på utfordringar for skogbruket. Då er mitt spørsmål: Legg regjeringa òg til grunn at målet om 10 pst. vern vert praktisert på ein måte som ikkje vil påverka avverking av skog der det er moglegheiter til å driva effektiv og god skogsdrift?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2017-01-31:
Senterpartiet sitt utgangspunkt er at me ønskjer å utvida retten til å delta i kongekrabbefiske. Det gjeld fiskarar frå heile Finnmark. Når me no vel ikkje å stemma for det, handlar det om at det er to ting som heng saman, både ei utviding av kven som har tilgang til fisket, og ein betydeleg auke i aktivitetskravet, som me meiner vil vera eit vilkår for ei slik utviding. Då har me ikkje kunnskap om kva det vil bety for fiskarar i Aust-Finnmark at aktivitetskravet vert auka, ei heller kvar aktivitetskravet bør liggja for å treffa rettast for fiskarar frå vest i Finnmark. Når det gjeld Måsøy, var dette temaet omtalt i samband med kongekrabbemeldinga. Senterpartiet føreslo då at Måsøy skulle inkluderast i kven som fekk tilgang til fisket. Det fekk me ikkje fleirtal for då, me er glade for at alle parti sluttar seg til det no. Når det gjeld prosessen som har vore: Lat meg seia at det er neppe eit eksempel å følgja. Det er mange, Senterpartiet inkludert, som har bidratt til at denne prosessen har vorte som han har vorte. Men no gjer me eit vedtak som er uttala, nemleg å utvida til at fiskarar frå Måsøy skal få tilgang. Så er det viktig å vera klar på at no er det departementet sin jobb å utøva dette, konsultera Sametinget og koma tilbake til Stortinget med ei sak. Kor fort det er mogleg å få til, får verta opp til departementet å avgjera. Me er klare til å behandla denne saka når ho kjem utgreidd i si fulle breidd.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Tusen takk for hyggelige ord som representanten Omland gir meg. For Kristelig Folkeparti er skognæringen en strategisk viktig næring, og det arronderingssalget som Statskog så langt har gjort, har jo nettopp styrket de lokale skogeierne. Det er viktig for Kristelig Folkeparti nettopp å bruke instrumenter som vi har, til å gjøre skogeierne litt sterkere økonomisk, ved at de får en god skog der de kan ta ut enda mer virke, være en enda bedre CO 2 -venn – og gi representantene Omland og Hjemdal en god turopplevelse.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Takk for en viktig replikk. Som innstillingen legger opp til, skal vi se skogen for mer enn bare trær. Det biologiske mangfoldet i skogen er viktig, og når det står i innstillingen at 48 pst. av rødlisteartene finnes i skogen, har vi gjort et stort stykke arbeid. Og jeg sa i mitt innlegg at her må trykket holdes oppe. Men slik som vi leser det, og med den kunnskapen vi sitter med, er det en positiv trend her. Den må fortsette, den må vi jobbe systematisk med. Trykket må holdes oppe for at vi skal få færre arter på rødlistene og mer friskmelding – hvis vi kan si det slik.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Jeg takker også for denne replikken. Ja, det er bitte litt bedre – hvis jeg skal bruke representantens ord – men alt som er bedre, er bra i denne sammenheng. Med den kunnskapen jeg har som parlamentariker, var vi dårligere for noen år siden når det gjelder rødlisteartene. Vi hadde større utfordringer. Her har næringen tatt ansvar, her har staten tatt ansvar, her har alle mann tatt ansvar for å ta vare på viktige groområder, viktige biologiske grunner som disse artene trenger for å utvikle seg. Jeg tror at vi også skal snakke sant om når vi har en positiv endring, og så har jeg sagt at trykket må holdes oppe, vi må jobbe mer på dette området, men trenden er positiv.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Det er – som representanten Gundersen sa – stor enighet i innstillingen, som vil bety mye for skognæringen framover, en strategisk viktig næring. Vi skal bygge konkurransekraft. Som representanten var inne på – og også jeg – utgjør utgifter til infrastruktur ca. en tredjedel for en skogeier. I innstillingen er det enighet om at man skal se på helhetlige pakker. Vi har plukket ut bl.a. «Godspakke Innlandet» som en konkret pakke, som hele komiteen er enig om, fordi den er strategisk viktig for å øke nettopp konkurransekraften. Så det er bare av nysgjerrighet jeg stiller dette spørsmålet til Gundersen: Der vi andre nevner et beløp – i en annen merknad – på ca. 20 mrd. kr, er ikke representanten Gundersens parti med. Er man enig om prinsippet, men ikke beløpet?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Representanten Farstad sa i sitt innlegg at skogen er viktig for Venstre for å nå klimamål og også for det grønne skiftet. Det er gjenkjennbart. Derfor var det litt overraskende da jeg leste innstillingen, at Venstre er fornøyd med regjeringens oppfølging av bioøkonomistrategien. Den enigheten Farstads parti og undertegnedes parti har i budsjettet, er jo at vi økte – men allikevel er Venstre fornøyd. Er det en inkurie at Venstre er utenfor den merknaden?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
SV har en egen merknad i innstillingen som sier: «Komiteens medlem fra Sosialistisk Venstreparti mener det er rom for et økt uttak i skogen, men at dette må skje på en måte som ikke skader naturmangfoldet.» Det er ikke noen i komiteen, slik jeg klarer å lese det, som er imot at man skal ta vare på naturmangfoldet – altså økt uttak. Så er også SV med på en merknad som viser til at skogsbilveinettet er avgjørende for å kunne drive lønnsomt skogbruk: «Et godt skogsveinett sikrer tilgang til ressursene og mer effektiv utnyttelse av disse.» SV er også med på merknader der komiteen viser til at «det de siste årene har vært en stor satsing på å ruste opp og bygge ut veier, jernbane og kaier. Komiteen mener det er viktig at denne satsingen videreføres». Da blir jeg litt i stuss når jeg nå hører svaret fra representanten til Omland, at man ikke trenger mer skogsbilveier. Er det det skriftlige eller det muntlige jeg hører, som er SVs politikk her?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Statsråden sa at han – eller regjeringen, departementet – har jobbet systematisk med denne meldingen, og at noe av hovedhensikten er å øke konkurransekraften. I meldingen står det at man fra regjeringens side vil legge opp et flaskehalsprogram i Nasjonal transportplan. I innstillingen sies det at det er vi enig i, men vi vil ha det tidlig i perioden, nettopp med den hensikt å øke konkurransekraften. Men jeg kjenner statsråden som en handlekraftig mann, som vil noe, som er like utålmodig som undertegnede, og vi vet at det er særlig på fylkesveier og kommunale veier at flaskehalsen er størst. Så er det slik at regjeringen har noen møter med KS der man kan ta opp saker. Vil statsråden bruke den muligheten, konsultasjonen med KS, til å ta opp de flaskehalsene som finnes på kommunale og fylkeskommunale veier?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Statsråden har nå sittet litt over et år i statsrådsstolen, og han svarte jo «ja» på mitt spørsmål, og la i tillegg til at hvis man får penger, må man også tenke helhetlig på det området. Men da er spørsmålet: Har statsråden allerede brukt det året han har sittet i statsrådsstolen, til å ta opp flaskehalsprogrammet – dette var kjent politikk og utfordringer fra statsrådens side da han leverte meldingen – eller er det bare et «ja» på undertegnedes spørsmål?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Jeg har som saksordfører lyst til å takke for en god debatt, en samlende debatt, en debatt der vi peker framover, og der det er stor enighet, men også noe som skiller de forskjellige partiene. Jeg mener at denne debatten, i tillegg til innstillingen og stortingsmeldingen som ligger til grunn for debatten, viser at skognæringen er en strategisk viktig næring for Norge når vi nå mer og mer skal gå fra de sorte karbonene over til de grønne karbonene. Jeg opplever at det er små forskjeller mellom partiene når det gjelder hvordan man skal skape verdier og øke konkurransekraften. Retningen er den samme, men det er noen små nyanser. Det samme gjelder CO 2 – å bruke tømmerstokken som en god CO 2 -venn. Så er det ikke noen overraskelse at næringskomiteen har overganger til energi- og miljøkomiteens politikkområde på dette området. Vi viser jo til nettopp stortingsmeldingen som ble behandlet i vår, i innstillingen, men vi viser også til stortingsmeldingen som vi nå har til behandling, der beskrivelsen er at 6,5 pst. nå er vernet. Så her er det ingen uenighet, men vi viser altså til to ulike meldinger og ulike faktagrunnlag. Jeg tror det viktigste vi kan oppsummere denne debatten med, er at næringskomiteen og et samlet storting vil satse mer på skogbruk, vil bruke det som verdiskaping, vil bruke det i klimakampen – og også se skogen for mer enn bare trær, bruke og høste. Skogen skal også brukes til rekreasjon og mosjon for oss alle – også representanter.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2017-01-31:
Forvaltningen av kongekrabbe har vært oppe i Stortinget ved flere anledninger, som også saksordføreren var inne på. Senest i 2015 behandlet vi en sak om dette, og Stortinget vedtok det regelverket vi har i dag. Disse reglene har nå virket i litt over ett år, og jeg synes det er noe forhastet av forslagsstillerne å foreslå endringer, særlig med tanke på at det altså var deres egen regjering som foreslo og fikk flertall for dagens regelverk. Jeg registrerer at dette også er holdningen til flere av høringsinstansene som har uttalt seg i høringen i forbindelse med regulering av kongekrabbefisket for 2017. Her foreslår fiskeriministeren det samme som forslagene i representantforslaget vi nå debatterer. Når det er sagt, skal vi som politikere lytte til ny kunnskap. Når situasjonen endrer seg, kan det være behov for endringer også i politikk og regelverk. Et eksempel på dette ser vi i denne saken: Stortinget stemte i 2015 ned forslaget om å åpne opp for at fiskere fra Måsøy kommune skulle få adgang til fisket etter kongekrabbe. Nå ønsker et flertall i komiteen å åpne for denne kommunen, fordi også fiskere her har problemer med kongekrabben. Intensjonen med forvaltningen av kongekrabben er å forhindre spredning, men også at de fiskerne som rammes av kongekrabben, skal kunne nyttiggjøre seg den gjennom dette fisket. Vi skulle nok helst vært foruten denne innførte arten, men når den er her, og når vi vet at det er store verdier i fisket av denne, er det viktig å passe på at nettopp denne intensjonen med dagens forvaltning ivaretas. Kristelig Folkeparti støtter derfor forslaget om at også Måsøy skal få adgang. Når det gjelder å åpne for at hele Vest-Finnmark skal få adgang, ser vi ikke per i dag behovet for dette, og mener at det er prinsippet om ulempen med kongekrabben som skal ligge til grunn. Jeg vil her også vise til Finnmark fylkeskommunes høringsuttalelse – de som kjenner situasjonen godt, mener at de foreslåtte endringene ikke er tilstrekkelig belyst, og vektlegger at nettopp prinsippet om ulempe må ligge til grunn. Kristelig Folkeparti mener at eventuelle endringer i aktivitetskravet kan vurderes, men at vi må vite mer om konsekvensene av endringene som gjøres, enn det vi får vite i dette forslaget. Vi støtter derfor forslaget om at regjeringen skal komme tilbake med en sak angående konsekvenser av endringer i aktivitetskravet og eventuelle endringer i adgangen til kongekrabbefiske hvis ny kunnskap gjør det nødvendig.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
I dag døyr artar i norsk natur i eit ekstremt høgt tempo – tusen gongar raskare enn normalt – og kvar femte art i norsk natur står i fare for å døy ut dersom vi ikkje gjer noko. Raudlista viser oversikta over dette. Så er det ein merknad i innstillinga som SV er det einaste partiet som ikkje er med på, der komiteen meiner at det er ei positiv utvikling i skogane, og at det «biologiske mangfoldet i de norske skogene er økende». Det har eg veldig vanskelig for å forstå. Det har vore ein marginal nedgang i talet på artar på raudlista, men det betyr at alle dei artane som er på raudlista, er artar som er i ferd med å døy ut – altså ein marginal nedgang. Korleis klarer ein da å forstå dette som at det biologiske mangfaldet er aukande? Til samanlikning: Når ein har underskot på konto og underskotet blir litt mindre, går ein ikkje akkurat i pluss. Korleis klarer Kristeleg Folkeparti å meine dette?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Når det gjeld positiv trend, kjem det an på auget som ser – det er litt mindre ille. Den utviklinga som er med at kvar femte art er i ferd med å døy ut, er jo forferdeleg. At det blir ei bitte lita – marginal – endring på det, er sjølvsagt positivt, men det er framleis ille. Men når komiteen kjem fram til at det biologiske mangfaldet i dei norske skogane er aukande – korleis klarer representanten for Kristeleg Folkeparti å stå inne for ein slik påstand?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det har vore brei politisk einigheit om at Noreg må verne meir skog. Vi har også fått kritikk for internasjonalt at vi har verna for lite. Det har tidlegare vore sterke fleirtal for at no skal vi trappe opp den innsatsen. Så er det sjølvsagt også eit litt sånn teknisk spørsmål korleis ein skal drive med verning her. Det vi har gjort til no, det som har vore den internasjonale standarden for den typen rapportering, er at MiS-figurar f.eks. ikkje inngår i det som blir rekna som vern i Noreg, men det er noko som vi rapporterer inn til konvensjonspartnarane internasjonalt. Dette er gjort veldig uklart i denne innstillinga, og ein har også fått kritikk for det. Er det sånn å forstå at Arbeidarpartiet har endra standpunkt når det gjeld kva vi skal verne i Noreg, og at ein i realiteten kjem til å verne mindre fordi det rett og slett vil krevje mindre rapportering med MiS-figurar?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Eg vil eigentleg ta opp tråden der Storberget avslutta, for eg har også bite meg merke i den litt forunderlege formuleringa i merknaden, at ein «etter mange år med svak konkurransekraft» skal gjenreise «et helt industrielt miljø». Det er «en stor utfordring, men løses ikke gjennom politiske vedtak». Eg tenkte at det er interessant at det står i eit dokument, det er jo eit stort politisk vedtak – som det openberre paradokset. Så nemner Gundersen at vi må satse på infrastruktur, vi må satse på generelle verkemiddel. Det er jo politiske vedtak, så dette er veldig vanskeleg å forstå. Så ser ein i andre samanhengar at ein kuttar i trebaserte innovasjonsprogram, og ein går laus på Investinor, ein tar ut ordninga som vil gripe direkte inn her. I andre land, når ein står framfor kjempestore industrielle moglegheiter, satsar dei offentlege myndigheitene – til og med dei mest høgrevridde regjeringane i verda gjer det. Men her i Noreg driv ein på og har slike formuleringar som at dette «løses ikke gjennom politiske vedtak». Korleis forklarer Gundersen det?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det som har kjenneteikna den fantastiske teknologi- og kompetanseutbygginga med oljeklyngjene på Sør-Vestlandet, har vore at det offentlege har investert kolossale midlar i næringa. Tidlegare tiders store suksessar – vasskraftutviklinga mv. – i Noreg har blitt kjenneteikna av at ein har gjort det på dugnad, ein har gått saman, eit samarbeid mellom industriaktørar og det offentlege. Går ein til utlandet, f.eks. til USA, ser ein at den store romsatsinga der aldri ville skjedd viss næringa hadde gjort det aleine, eller IT-sektoren for den sakas skuld. Der er det òg ei forståing for at viss ein verkeleg skal få fart på eit nytt område, er det heilt avgjerande at det offentlege er medspelar. Da er spørsmålet til representanten frå Framstegspartiet, som legg fram ein hald-fingrane-av-fatet-politikk: Kan han finne eitt eksempel frå Noreg eller utlandet der ein har klart å få til store suksessar utan at det offentlege har vore ein god medspelar?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Ein liten kommentar til det førre innlegget: Ein har jo ein politikk i dag som legg opp til at ein skal kjøpe billeg stål frå Kina framfor miljøvenleg stål frå Mo. Då får ein den situasjonen ein får. I mi verd er den moderne skog- og jordbrukar ein person som er opptatt av norsk natur, og av at skogen skal bli tatt skikkeleg vare på. Det skal vere skikkeleg arbeid, og ein likar ikkje den situasjonen ein er i no, der norsk natur blir svekt dag for dag og døyr i ein enorm fart og i eit enormt tempo. Alle som jobbar med dette – tenkjer eg – forstår at dette er alvorleg på lang sikt, for dei neste generasjonane. Så tar Senterpartiet ei ganske dramatisk vending og ser bort frå dei konvensjonane Noreg har forplikta seg til, og dei vedtaka vi har gjort tidlegare om vern av skog, og foreslår rett og slett at vi skal sjå bort frå 10 pst.-målet. Kan representanten forklare meg korleis dette heng saman?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det er mange som har vore overraska over Venstre si linje i denne saka. Der Venstre tidlegare har vore veldig tydelege på 10 pst.-målet om vern av skog, begynner ein i denne innstillinga å gjere det uklart om det målet faktisk står ved lag. Og Venstre er inne i merknader der ein påstår «at det biologiske mangfoldet i de norske skogene er økende». Korleis klarer ein å få det til å henge på greip? Det er rett og slett ein marginal nedgang i raudlista artar, men det inneber jo at det framleis er ein kraftig nedgang i det biologiske mangfaldet. Meiner verkeleg representanten frå Venstre at dei framleis kan stå inne for den formuleringa som står i innstillinga, at «det biologiske mangfoldet i de norske skogene er økende»?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det ønskjer representanten å gjere.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det er akkurat det vi har. Om representanten ser på våre alternative budsjett, har vi nettopp målretta mange tiltak inn mot skognæringa. Vi har bl.a. ei satsing på trebasert innovasjonsprogram på 55 mill. kr, vi har eit større program på 150 mill. kr for å fremje utviklinga innan bioøkonomi, og vi ønskjer å auke satsinga på miljøteknologi til rundt 1 mrd kr. Alle desse er område vi veit vil ha stor betyding for skognæringa. Men så er det andre område der vi meiner at det ikkje er klokt å satse, f.eks. innan skogkultur. Det å bruke frø, og den typen ting, er vi skeptiske til fordi det kan ha negative konsekvensar for biomangfaldet. Det er òg tankar vi må ha i hovudet. Representanten kunne også ha nemnt skogsbilvegar. Vi meiner at 100 000 km med skogsbilveg, som er 2,4 gonger rundt jorda, og som er det vi har i norske skogar, er tilstrekkeleg. Når det gjeld skogfondsordninga, vil ikkje vi gå inn i den merknaden, for vi meiner at det er på tide å sjå på ho og gå ordentleg og kritisk gjennom ho. Det er ei veldig gunstig ordning, og ho bør kanskje rettast inn og spissast meir.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det er gamal skog som kanskje gir oss dei aller største klimaeffektane. Det er difor vi er så opptatt av å understreke behovet for den 10-prosenten, for det er nettopp gamal skog vi ønskjer å få både meir av og å hindre at det blir hogst av. Der er ein av dei aller største gevinstane. Når det gjeld å bruke skogkultur for å auke kapasiteten i skog, er det ei rekkje veldokumenterte problem med det, bl.a. for biomangfaldet, t.d. at ein kan få surare elvar og øydeleggje vatnet i skogane. Men den andre premissen som ein byggjer på i komiteen, er at ein tar for god fisk at dette vil gi stor samfunns- og klimamessig gevinst. Det er ikkje sikkert. Her stridest dei lærde. Så her må ein gå varsamt fram og ikkje berre kaste seg på noko som enkelte sterke lobbyistar har kome med på høyringa.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det er begge delar. Vi i SV legg ikkje opp til – og det vil ein sjå av våre statsbudsjett – ei veldig finansiering av skogsbilvegar. Vi meiner at det er to negative konsekvensar av det. For det første gjer dette veldig mange av dei produktive skogområda som vi ønskjer å ha verna, tilgjengelege, og for det andre har vi allereie eit ganske omfattande skogsbilvegnett i Noreg i dag, på over 100 000 km. Vi trur at dei store utfordringane innan infrastruktur handlar om to ting: Det eine er å få knytt dei store skogområda til jernbanenettet, slik at ein også blir kopla til sjø. Der er det fleire positive effektar, bl.a. å få til det store bioøkonomiperspektivet, der ein får kopla innsatsfaktorar som ligg i skogen, til næringar langs sjøen. Så for oss heng dette nøye saman. Ein må forstå samanhengane våre i statsbudsjettet og i innstillinga, men òg det eg seier her.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Eg var for ambisiøs med tanke på kva eg skulle seie i mitt første innlegg, så eg må fortsetje litt her. Eit optimalt skogbruk sørgjer for at uttaket bidrar til å styrkje biomangfaldet, maksimere CO2-opptak og leggje til rette for at det uttaket vi gjer i norsk skog, reduserer behovet for fossile innsatsfaktorar. Difor må vi føre ein politikk som sørgjer for best mogleg utnytting av trevirket, og aller øvst er bruk i bygg og møblar. Uttak må følgjast opp med god forynging og gjenvekst. Uttak må sikre minst mogleg CO2-lekkasje frå areal og jordsmonn. Dette ligg til grunn for dei grepa vi føreslår i innstillinga. Vidare: Eit optimalt skogbruk inngår i ein langt større og meir samanfletta bioøkonomi, der ulike næringar grip inn i kvarandre, og der ingenting går til spille – alt for høgast mogleg verdi. Berre tenk på kva potensial som ligg i å bringe næringane i sjø, på land og i skog tettare saman, der avfallet i den eine næringa er fôr eller gjødsel i andre, der krysning av produkt kan verkeleggjere visjonen om nullutslepp og full utnytting av både råstoff og avfall! SVs mål er at dette skal skje i Noreg. Ein sentral del av det grøne skiftet er å slutte å vere ein rein råvareleverandør og heller skape arbeidsplassar, ikkje berre frakte trestokkar og rund fisk ut av landet. Det er spennande visjonar, men alt dette må sjølvsagt skje innanfor berekraftige rammer, utan kompromiss for norsk natur. Det er først da vi har gjort jobben vår. Jernbanesatsinga på indre Austlandet er for oss ein føresetnad for dette, det er ein viktig infrastruktur. Det bringar sjø, land og skog saman og skaper samtidig nye koplingar ut av landet. Etter mykje tvil har vi i SV også kome fram til at vi støttar utbygginga i Lier, av same type årsaker. Så til det som Venstre hadde replikkveksling om, der dei absolutt ikkje fekk svar frå ministeren på spørsmålet. Men også i denne samanhengen er «the devil in the details». Vi er knytte til ein biomangfaldkonvensjon. Der er vi knytte til Aichi-måla, der vi er forplikta til 17 pst. vern. Her kan vi rapportere inn dei såkalla MiS-figurane. Men så har vi ei anna målsetjing i Noreg, som er litt annleis, om 10 pst. vern av produktiv skog. Der skal ikkje MiS-figurane telje med. Men det eit dundrande fleirtal i komiteen no har gått inn for, er akkurat at MiS-figurane skal kunne telje med for 10 pst.-vernet. Dermed har ein aktivt redusert 10 pst.-målet til noko vesentleg mindre. Det meiner eg Venstre ikkje kan vere tent med – eg kan ikkje fatte og begripe at det kan vere Venstres politikk at ein skal gå laus på det. Det er også brot på avtalen i biomangfaldmeldinga – berre så det også er sagt.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Dette har jo vore ei veldig spesiell sak, som saksordføraren var inne på. Eg skjønar ikkje kva som er greia med denne typen cowboybehandling av ei såpass viktig forvaltning. Her har ein laga ein ganske unik forvaltningsmodell, som eg synest er veldig spennande – den todelte forvaltningsmodellen av kongekrabben – der ein har delt det opp i kvar det skal vere kommersielt fiske, og kvar ein skal ha fritt fiske, altså der ein skal prøve å stoppe, forhindre, problema i å gå vidare. Det er heilt riktig, det som blir sagt her: Dersom ein opnar opp dette fisket enda meir nedover Finnmarkskysten, må vi også begynne å diskutere kor langt ned det skal gå, og kva prinsipp som skal styre dette. Ulempeprinsippet har vore det som har styrt dette. Dersom ein berre tenkjer tilbake: Russarane sette ut kongekrabbe i Barentshavet på 1960-talet, og ein begynte å sjå problema på 1980-talet, og etter det tidspunktet da den norsk-russiske fiskerikommisjonen sette grensa for ei vestleg utbreiingsgrense til 26 grader aust, har det skjedd mykje. Eg har følgt med på kva fiskeriministeren har gjort, og eg er fornøgd med at ein aukar kvota, for det som skaper problem her, er at ein rett og slett ikkje får fiska nok. No begynner problema å breie seg nedover kysten, og det er ikkje eintydig positivt. Vi veit framleis for lite om kva effekt dette kan ha på økosystemet og på fisket elles, så det å auke kvotane og sørgje for at ein verkeleg klarer å halde krabben meir i sjakk enn det ein har klart, tenkjer eg er ei kjempestor utfordring. Der slit ein. Og heilt nede i mitt fylke, Troms, begynner ein å få store ulemper – ikkje i nærleiken av dei ulempene ein har i Aust-Finnmark, men ein begynner å få store ulemper som kan samanliknast med dei ulempene ein har f.eks. i Altafjorden. Det vi har landa på som komité, er ei lita endring som var ei omstridd avgjerd om ikkje å innlemme Måsøy i dette fisket sist gong. Sidan den gongen har det skjedd mykje. Vi i SV har eit litt delt lag. Vi har dei i partiet som meiner at ein skal utvide heile fisket, vi har dei i partiet som meiner ein berre skal ta Måsøy med, og vi har dei i partiet som meiner at ein berre skal ha Aust-Finnmark med – alle palettar er representerte her. Det vi har landa på, er at vi kan gå med på denne endringa. I utgangspunktet ville vi ikkje gjere noka større endring i denne omgangen, det er eit kompromiss for SVs del. Eg trur det er greitt å ha ei lita justering i denne omgangen, så får vi heller ha ei større og samla behandling, ei meir forsvarleg behandling, i neste runde. Kva framtida til dette fisket skal vere, er noko som da truleg må kome opp.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Eg forstår det slik på fiskeriministeren at dersom ein er litt plaga i Altafjorden, skal ein kunne dra til Sør-Varanger for å fiske – at det er det som er prinsippa ein legg opp til. Det er grunn til å pirke litt i det. Ministeren er jo veldig opptatt av at grenser skal brytast, av å oppheve grenser på mange andre område innanfor fiskeri, men akkurat her skal fylkesgrensene bestå. Der er det sånn at med ein gong ein kjem på noko som luktar Kvænangen, skal det stoppe opp. Kva er prinsippet statsråden byggjer på – at det skal stoppe akkurat i Finnmark og ikkje gå nedover i Troms?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Da høyrer eg statsråden sånn at det han sa om at han støtta det med heile Finnmark, det er berre delvis riktig. Han er eigentleg open for å utvide heile området ut ifrå ulempeprinsippet som skal liggje til grunn. Det er vi veldig opptatt av, at her må vi ha ein ordentleg ulempegjennomgang for å sjå på kor store problema er rundt omkring før vi begynner å tøyse til dette. Men det er éin ting eg lurer veldig på. Kvotane har vist seg å vere for låge, det har fiskarane sagt. Her er det eit samarbeid mellom fiskarar og forskarar som må til. Det er på ein måte kjeldene, det er dei som er i dette kvar dag. Dei har sett at det er altfor låge kvotar. Det ligg føre eit forslag frå partikameratane til statsråden om at ein skal heve kravet for å delta i dette fisket. Men samtidig seier statsråden at vi treng fleire folk til å drive på med dette fisket. Men hever ein kravet, får ein jo ikkje fleire folk. Korleis får ein dette til å hengje på greip?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Når statssekretæren til statsråden går ut og seier at han vil inkludere heile Finnmark, var det sagt som privatperson, eller var det sagt som statssekretær i Nærings- og fiskeridepartementet?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det må eg seie var eit ganske forvirrande innlegg frå Grimstad. 1: Det kjem ein statssekretær for statsråden her og varslar at no skal ein utvide området for deltaking i det kommersielle fisket i aust til heile Finnmark. 2: Det blir presisert at dette forslaget vil ikkje kome frå denne statssekretæren, det vil kome frå andre. Vi sit spente: Kven kjem det frå? Kjem det frå den representanten, kjem det frå den representanten? Det er full forvirring på Stortinget. Da kan ein tenkje seg korleis det er rundt omkring på bruka langs kysten. Så kjem det fram: To representantar har føreslått omtrent det som det statssekretæren har kome med. Vi lurer på: Er dette politikken til regjeringa? Korleis kan det skje at ein statssekretær plutseleg kjem og varslar at her skal det kome ei sak, og så kjem ho gjennom Stortinget? Så kjem statsråden her i dag og fortel at slik er demokratiet – slik har det blitt: Statsråden sender statssekretærane ut og varslar at det skal kome saker gjennom stortingsrepresentantar. Så blir det plutseleg starta ei utgreiing av fiskeriministeren sjølv – parallelt med dette. Etter kvart blir det også innleidd ein konsultasjon med Sametinget, mens vi har dette til behandling – inn mot jula. Finn éin feil i dette! Ein vil finne mange, så forvirringa er komplett og total. Representanten Grimstad er opptatt å få fiska dette opp. Det har aldri vore slik i norsk fiskeriforvalting at det berre har vore opplysningar frå forskarar som har bestemt korleis forvaltinga skal vere. Ein har alltid brukt også folk på havet som ein del av kunnskapsinnhentinga. Slik er det. Det er berre éin ting å gjere her. Det er å auke kvotane når ein ser at det rett og slett har blitt for mykje kongekrabbe. Det er problemet – ikkje at det er for få fiskarar. Problemet er at det har vore for låge kvotar. Berre for å skape enda meir tvil om Grimstads intensjonar: I hans forslag ligg det at ein skal auke kravet for å kunne delta i dette fisket. Det skal altså bli vanskelegare å kome inn i dette fisket. Det skal vere litt større aktørar som skal kome inn i dette, som skal dominere dette fiskeriet. Viss poenget er å få fleire til å fiske kongekrabbe, må ein ha låge krav, og – ikkje minst – da kan ungdomen kome til. Kva er det som skjer, som statsråden reiser rundt omkring og stolt fortel? Kva er det som no skjer i norsk fiskeri, og spesielt i Aust-Finnmark? Det er ungdomen som kjem inn. Kva er grunnen til det? Kongekrabba er ein enorm grunn til det. La det vere!
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2017-01-31:
Det var eit ganske spesielt innlegg å høyre. Det er statssekretær Berg som lanserte dette forslaget. Sånn var det. Så kom representantane Grimstad og Bakke-Jensen med sitt forslag vesentleg seinare. Det var den store lanseringa. Eg var i det møtet. Sånn skjedde det. Det var ikkje dei folkevalde – som statsråden her er så opptatt av – som lanserte dette. Det var statssekretæren til statsråden. Da treng ein ikkje å vere så ekstremt god i matte for å leggje saman to og to her for å skjøne kvar dette kjem ifrå. Viss det er den typen demokrati ein er ute etter her, at til og med representantforslaga som kjem inn til Stortinget, skal vere styrte av statsråden, da er ein på ville vegar. Elles ønskjer eg hjarteleg velkomen alle gode representantforslag som skulle kome, spesielt innanfor fiskeri.