Svein Harberg (Høyre), 2011-04-27:
Rådene om tydelige tilbakemeldinger til elever i skolen er veldig klare. Jeg oppfatter også at statsråden i sin innledning har det som en forutsetning. Så rakner det relativt fort. Det er underlig at etter at representanten og interpellanten Aspaker i sitt innlegg har presisert at det ikke er spørsmål om et enten–eller, men et både–og, bruker statsråden store deler av sitt innlegg til å forklare hvorfor en ren tallkarakter ikke forteller så mye. Ideologien sitter tydeligvis hardt i, noe som nettopp har vært kommentert herfra. Jeg vil også anbefale statsråden virkelig å sette seg inn i undersøkelsen fra Sverige, som viser tydelig – ikke bare litt, men tydelig – at det hadde en sosialt utjevnende effekt å ha karakterer i skolen. Det vi snakker om, er hvordan vi på best mulig måte skal kunne motivere eller stimulere til læring. For meg er det slik at jeg er så heldig at jeg har barn i akkurat den alderen vi snakker om, og det er jo den beste referansen en kan ha. Jeg skal ta noen personlige eksempler også i dette innlegget. Vi har nettopp gått gjennom en påske, og da må jeg si at det gikk opp for meg at om vi prøver ikke å legge inn konkurranseelementet mellom elever i skolen, er det likevel noe grunnleggende som ligger der. For vi har delt ut påskeegg, vi har spilt spill, og vi har hatt quiz, og er det noe som har skapt krangel i løpet av påsken, er det resultater og spørsmålet om hvem som var best. Det ligger i bunnen hos elevene og motiverer – i hvert fall i quiz-rundene – til stor innsats. Jeg tror det kan virke i skolen også. Jeg har to tvillingjenter som er elleve år, som jeg får tilbakemelding på fra skolen – to jenter som altså er født samtidig, men som utvikler seg veldig forskjellig. Rapportene fra skolen er så identiske at jeg måtte spørre lærerne om de hadde gjort feil. De er slettes ikke like i skolearbeidet, de er slettes ikke like i evner og egenskaper. Jeg vet gjennom min oppfølging av dem, selv om den blir for dårlig fordi jeg er så mye her, at de sliter med forskjellige ting og er på forskjellig nivå. Men tilbakemeldingene fra skolen forteller at det er to identiske jenter. De forteller ingenting om hvor de ligger i forhold til hverandre, de forteller ingenting om hvordan de ligger i forhold til de andre. Ja, til og med en spesialutredning fordi det kunne virke som om de leste litt sent, endte opp med samme beskrivelse – helt identisk beskrivelse. Resultatene viser noe helt annet. En karakter i tillegg til rapporten ville fortalt noe om hvor de lå i de forskjellige fagene. Den ene sier, og det er slik som hun er: Å, jeg orker ikke, alle de andre tar det så mye lettere og er så mye bedre. Ja, er de nå det? Hun tror det, fordi hun føler hun sliter mye mer, men det er slettes ikke sikkert. En partikollega i stortingsgruppen fortalte meg akkurat her en dag at datteren hadde kommet inn i den delen av skolen der det var karaktersystem. Denne jenta hadde slitt med lesing og kom jublende hjem da de første karakterene kom på plass, for hun oppdaget at det var så mye annet hun var god i. Hun var jo faktisk bedre enn mange av de andre i klassen i andre fag. Glede og mestring, snakket statsråden om. Ja, tilbakemeldingsform er utløsende for glede og mestring i skolesituasjonen. Jeg synes det er underlig – som flere nå har nevnt her – at det ikke er vilje til å prøve ut et system der en også kan forberede seg på et tallsystem som forteller noe om nivå. Så må jeg bare til slutt få informere statsråden om at hun åpenbart ikke har lest Høyres papirer etter landsmøtet, når hun sier at det eneste hun finner der, er noe om tallkarakterer for 10-åringer, for det står ikke i papirene til landsmøtet. Men det står fantastisk mye bra – om en vilje til satsing, en satsing på læreren, en satsing på justering av systemene som gjør at flere elever kan komme igjennom skoleløpet på en god måte. Det vi snakker om i dag, er ett av de tiltakene som kan hjelpe, og som statsråden bør være med på å prøve.