Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-06-12:
Jeg har funnet det riktig som delegasjonsleder å ta ordet. Når Stortinget skal vurdere deltakelse i organer, får man gjøre det på den måten man skal gjøre det, når man kommer så langt. Jeg synes det er rett å si, med henblikk på de politikerne man møter i forbindelse med Vestunionen, at det ikke er åpenbart hva som blir framtiden for en ny grunnlov for Den europeiske union. Det er heller ikke åpenbart hva som kommer til å bli med, i den forstand at når det gjelder forsvarsspørsmål knyttet til nasjonale parlamenters innsats, mener nok den forsamlingen, som er preget av entusiastiske tilhengere av Den europeiske union, at det ikke er gitt hva svaret vil bli. Jeg tror det er klokt å observere den utviklingen. Vi som er sendt dit som observatører, har i fellesskap bestemt oss for at vi skal promotere det som representanten Gerd Janne Kristoffersen var inne på, nemlig det brede, norske, nasjonale behovet for og interessen av at våre nordområder, nesten uansett hvor vi er, blir sett og forstått. På det grunnlag har vi i god tverrpolitisk ånd løftet dette fram gjennom de politiske gruppene som eksisterer. Jeg har noen refleksjoner å komme med i den sammenheng. Refleksjonene handler ikke bare om VEU, de handler også om min tidligere situasjon som representant for Norge som statsråd. Det er ikke uten videre gitt at situasjonen i Europa nord for København er vel forstått. Men hvis man først får reist debattene, spesielt på den måten som også andre har gjort – bl.a. har Regjeringen hatt et nordisk statsministermøte i Ny-Ålesund, og vår utenriksminister har f.eks. anbefalt folk å reise dit på sitt besøk i Washington – vekker det et betydelig engasjement. Samtidig tror jeg vi skal være så nøkterne at vi ser at det er behov for å gjøre dette mange steder. Vårt bidrag har vært å gjøre det her hvor vi er. Vi har opplevd, som representanten Gerd Janne Kristoffersen var inne på, at det førte til en bred oppslutning fra de ti opprinnelseslandene for Brussel-traktaten, altså den opprinnelige Vestunionen, men også fra andre. Vi har i et tett samspill med UDs statssekretær Liv Monica Stubholt opplevd at det er fullt mulig å løfte en debatt inn i et bredt, internasjonalt forum. Jeg må også understreke at når det gjelder rapporten, som i praksis er laget av en spansk politiker og meg, er det kanskje første gang man har definert sikkerhetspolitikk med utgangspunkt i en klimapolitisk analyse. Det er ikke urimelig å gjøre det i nord – når man vet at isen smelter raskere enn før, når man vet at det vil kunne bli åpent hav, og når man f.eks. vet at det på mange måter kan bli en situasjon i Nordøstpassasjen som kan gi både muligheter og utfordringer. Jeg har lært gjennom livets harde skole at det i en europeisk sammenheng ikke er gitt at Norge skal bli sett for det vi faktisk gjør, nemlig at vi er en pålitelig leverandør av viktige energiressurser til det europeiske kontinent. At det blir sett og akseptert, tror jeg er et selvstendig og viktig datum for vårt land å bli registrert for, ikke på grunn av annet enn at vi faktisk gjør det. Det er en del av det seige, tillitsbyggende arbeidet vi skal gjøre. Det å jobbe med et så viktig tema for landet vårt, det å oppleve at det er mulig å mobilisere engasjement, og det å oppleve at det engasjementet igjen kan føre til en bred debatt, som jeg i hvert fall tror øker engasjementet og nysgjerrigheten for nordområdene som sådanne, er en positiv erfaring. Jeg tror det er svært viktig for alle delegasjoner. Jeg vet det også er gjort i andre sammenhenger. Jeg pleier ofte fra denne talerstolen å sitere Vømmøl Spellmannslag. De har et yndlingsrefreng: «Det er itjnå som kjem tå seg sjøl.» De sier også at hver for oss veier vi ikke så mye, men sammen veier vi mange tonn. Det er vel også VEU-delegasjonens konklusjon at det er «itjnå som kjem tå seg sjøl», men hvis man går sammen, kan man få det til. Når man gjør det sammen, kan man også sørge for å utvide bevisstheten om de livsviktige nordområdene. Norge trenger mange venner i den sammenheng, og jeg tror vi har gitt et bidrag til at flere kan bli venner og forstå vår posisjon, som er vel knyttet til den politikken som jeg synes Regjeringen har promotert på en utmerket måte i mange andre sammenhenger – som ikke er gjenstand for debatt i dag, men som det er naturlig å kommentere. Jeg tok til orde på denne måten, for etter at årsmeldingen har kommet, er det som faktisk er bebudet, gjennomført med de resultater vi håpet på, men som vi slett ikke var sikre på at vi ville få til. Jeg synes det er hyggelig å kunne meddele det til Stortinget i et slikt plenumsmøte.