John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-02-21:
Jeg ser virkelig frem til den tid da det skal være unødvendig for stortingsrepresentanter å fremme saker om spesifikk behandling innenfor vårt offentlige helsevesen. Til nå har imidlertid dette vært nødvendig for å ivareta interessene til alvorlig syke mennesker av ulik kategori. Jeg regner med at sykehusreformen med statlig eierskap og plassering av ansvaret på rett sted for vårt helsevesen vil medføre at denne type forslag i fremtiden vil bli sjeldnere i Stortinget. Om det hadde lyktes Fremskrittspartiet å få flertall for sitt forslag i Dokument nr. 8:24, som vi senere skal behandle, hadde dette gitt pasientene juridisk rett til også denne type behandling vi her diskuterer, og saken hadde derfor vært unødvendig å ta opp i Stortinget. Fremskrittspartiet er en del av en samlet komite som uttaler at en ikke kan akseptere behandlingssvikt i forhold til døvfødte barn med implantatoperasjon. Det er dokumentert fra Rikshospitalets øre-, nese- halsavdeling at en der og ved Haukeland sykehus til sammen har nok faglig kompetanse til å gi tilbud om implantatbehandling til alle som har behov for dette, ca. 60 i året. Problemet for Rikshospitalet, og vel også for Haukeland sykehus, har vært manglende ressurser til innkjøp av selve implantatet. Jeg kan ikke si meg enig i og fornøyd med helseministerens antydning i brev til sosialkomiteen datert 22. november 2001, der det anføres at behovet for denne type operasjon i nærmeste fremtid vil bli dekket fullt ut innen de vanlige finansieringsordninger. Jeg synes det er et åpenbart ansvar for Stortinget i forbindelse med denne innstillingen å slå fast at alle de pasienter som utredes innen inneværende driftsår, skal behandles med implantat og få dette gjort så raskt som mulig. Det er viktig for de døvfødte barna å komme tidlig til behandling. Det er en svært dårlig løsning å sende disse døvfødte barna til utlandet for behandling. Det er tungvint, det er kostbart, og jeg er redd for at den språklige oppfølgingen av barnet kan bli forsinket ved denne type opplegg. Implantatoperasjon og høreapparater har det til felles at de digitaliserer og forsterker innkommen lyd. Mens høreapparater konverterer de elektriske signalene tilbake til lydbølger, bruker cochlea-implantatene de elektriske signalene til direkte stimulering av hørselsnerven. Det burde etter min mening ikke være det store prinsipielle problem å la disse implantatene bli refundert til pasientene på samme måte som høreapparater, over Rikstrygdeverkets budsjett. Det vil i tilfelle utgjøre ca. 20 mill. kr i året. Da ville vi kunne ha en ordning fra denne dag som gjorde mulig for de to sykehusene i inneværende driftsår å behandle alle de pasientene som det var og er nødvendig å behandle. Med det flertallsvedtaket som det ligger an til i innstillingen, må en dessverre være forberedt på at også i 2002 kan nødvendig behandling av både døvfødte og døvblitte mennesker bli utsatt i tid på grunn av mangel på ressurser til innkjøp av implantater. Det er jo dessverre slik at ISF-ordningen ikke fullt ut dekker verken denne type implantat eller andre typer implantater, og det blir en nettoutgift for det enkelte sykehus. I tillegg til dette er det i denne sammenheng naturlig å si seg bekymret for at både Helseregion Sør og Helseregion Vest i utgangspunktet har en betydelig underbudsjettering i forhold til driftssituasjonen for 2001, noe som også kan ramme disse pasientene. Til slutt tar jeg opp mindretallsforslagene i innstillingen, og gjør samtidig oppmerksom på at Fremskrittspartiet subsidiært vil stemme for innstillingen.