Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-12-07:
Forsvaret har over flere år gjennomgått en omorganisering. Mye av dette har vært nyttige og viktige tiltak for å omskape forsvaret fra et mobiliseringsforsvar til et innsatsforsvar. Andre tiltak har gått for fort. Forsvaret kan ikke leve i konstant omstilling, over det hele, hele tiden. Fremskrittspartiet ønsker derfor en forutsigbarhet rundt Forsvarets organisasjon og utvikling. Dette fordrer også forutsigbarhet når det gjelder økonomi. Fremskrittspartiet tar konsekvensen av det og følger opp sine løfter med en påplussing på litt over 1 mrd. kr på forsvarsbudsjettet. Fremskrittspartiet ser store utfordringer fremover vedrørende Forsvarets kapasitet og mangel på ressurser. Hæren må styrkes for å kunne imøtekomme de oppgaver som pålegges. Hærens størrelse må opp på et nivå som sikrer kontinuitet i utenlandsoperasjoner, samtidig som tilstedeværelse og aktivitet i Norge opprettholdes. For å sikre et tilfredsstillende operativt nivå må det legges opp til mer trening, mer øving og modernisering av våpen og utstyr. Det er en rekke utfordringer i Sjøforsvaret knyttet til innfasing av nye fartøyer, og disse må løses både økonomisk og organisasjonsmessig. Det er viktig at Sjøforsvarets aktivitet i norske havområder økes for å sikre suverenitetshevdelse i norske farvann. Dette er avgjørende for å kunne utøve en bærekraftig ressursforvaltning, kanskje spesielt i nordområdene. Fremskrittspartiet mener at Heimevernet i flere år har vært sultefôret av regjeringen. Det er nødvendig å styrke Heimevernets aktivitetsnivå og størrelse, slik at Heimevernet kan være en solid ressurs i krise og krig. Heimevernet må få tilført de midler som sikrer nødvendig øving og trening av sine mannskaper. Videre må Kystvakten styrkes. Kystvakten er viktig både for ressursforvaltning og sikkerhet, ikke minst i nordområdene. Kystvakten må sikres helikoptertilgang for å kunne utføre tilsyns- og beredskapsoppgaver på en tilfredsstillende måte. Dagens situasjon med svært slitte og over 30 år gamle helikoptre er ikke tilfredsstillende. Fremskrittspartiet forventer at regjeringen finner tilfredsstillende løsninger på disse utfordringene snarest, slik at helikopterkapasiteten er sikret kontinuerlig frem til nye helikoptre er på plass. Det er grunn til bekymring over de mange forsinkelsene av prosjekter. NH90-helikoptrene er foreløpig seks år forsinket. De to første maskinene er nå levert, og leverandøren har fått frist til 2014 med å levere de resterende tolv helikoptrene. Fremskrittspartiet er bekymret over den operative kapasiteten, særlig innen Kystvakten og Sjøforsvaret frem til de siste NH90-helikoptrene er på plass, og forventer at regjeringen har løsninger som sikrer tilfredsstillende kapasitet i mellomtiden. Den forsinkede leveringen av brukte pansrede spesialkjøretøy medfører også begrensninger av kapasiteten i Hærens mekaniserte avdelinger. Også i år har det vært mange utfordringer og endringer knyttet til Logistikkprosjektet i LOS-programmet i Forsvaret, og det er stor risiko i prosjektet. Det er store fordeler ved at Norge anskaffer materiell som er standard også i andre NATO-land. Det vil gjøre vedlikehold og felles bruk av materiell enklere. Det er kostnadsmessig positive sider ved å anskaffe hyllevare istedenfor spesialtilpasset materiell. Cyberberedskap er også et svært viktig område, hvor Fremskrittspartiet mener det må satses mer. Norge må ha egne tilstrekkelige ressurser til å kunne sikre kritisk utsatt infrastruktur mot angrep og sabotasje. Det må være en robust organisasjon med døgnbemanning og en ressurstilgang som sikrer kontinuerlig kapasitet mot oppståtte trusler. Det er grunn til å merke seg at også NATO ser dette som svært viktig. På samme måte som foregående taler, Eva Kristin Hansen, har jeg tenkt å si noen ord om Fremskrittspartiets utviklingspolitikk. Bistand og utviklingshjelp er viktig. Det er ingen grunn til at store deler av verdens befolkning skal leve i lovløse samfunn der menneskerettigheter ikke finnes, og i en fattigdom som for oss er vanskelig å fatte. Men ikke all bistand er god bistand. Måten de politiske myndigheter bruker bistanden på, er ofte mer avgjørende for bistandens bidrag til økonomisk utvikling enn bistandens størrelse. Dette er ikke et sitat fra Fremskrittspartiets partiprogram – det kunne ha vært det – men det står å lese i Norads egen resultatrapport for u-hjelp for 2009. I skarp kontrast til dette står regjeringens evinnelige mål om at antallet milliarder som pøses ut, for all del må utgjøre minst 1 pst. av Norges bruttonasjonalprodukt. Her er altså regjeringens strategi i strid med Norads klare konklusjon. Det å kvitte seg med penger er ikke noe vanskelig. Det å få gode resultater av pengebruk i u-landene er definitivt mer krevende. Noe av det mest virkningsfulle vi kan gjøre overfor u-land, er å la dem få eksportere varer til oss. Frihandel er viktigere enn bistand. Handel gir arbeidsplasser, produksjon, inntekter, sosial trygghet, velferd og frihet. Og ringvirkningene fortsetter: Økte eksportinntekter og skatteinntekter gjør det mulig å bygge ut energiproduksjon, veier, havner, skoler og helsevesen. Jeg vet at noen foretrekker sosialisme, planøkonomi og proteksjonisme i stedet, selv om dette har slått feil overalt i verden hvor det har vært praktisert, og selv om forskningen gir helt andre råd. En studie utført av forskerne Moore og Zanardi fra 2011 ser på sammenhengen mellom handelsliberalisering og bevilgninger til velferdstjenester i u-land. Kritikere av frihandel hevder ofte at handelsliberalisering, lavere skatter og lavere tollbarrierer i u-landene vil føre til at disse landene mister inntekter, som igjen fører til nedgang i bevilgninger til grunnleggende tjenester som helse, utdanning og samferdsel. Studien analyserer 51 u-land i perioden 1991–2005 og finner ingen bevis for at handelsliberalisering fører til kutt i bevilgningene til velferdstjenester. I går tok jeg en telefon til Yara, en av verdens største kunstgjødselfabrikanter. Og jeg fikk en klar melding tilbake: Afrika kan bli et næringsutviklingsmessig eldorado, men det er mange hindringer. Tollmurer og kvoteordninger i den vestlige verden er noe, korrupsjon er et stort problem, like store problemer er det på grunn av manglende infrastruktur, særlig veier og vann- og energiforsyning. Altså er det på disse områdene at tiltakene må settes inn. Fremskrittspartiet og Høyre har to forslag knyttet til dette. Det ene er å etablere en ekspertgruppe som kan hjelpe u-land med å forsere byråkrati og hindringer knyttet til handel. Det andre er å etablere en handelsfasiliteringsenhet for å skape vekst i afrikansk næringsliv. Over halvparten av landene i verden mottar u-hjelp fra Norge. Den svenske regjeringen har gjennomført et landrasjonaliseringsprosjekt. I stedet for å smøre tynt utover til alle, velger de seg ut noen få land. Det gjør kontroll og evaluering enklere, og det blir mulig for giverlandene å kjenne mottakerlandene og forholdene der bedre. I 2011 fordelte Norges bistandsbudsjett seg på 112 land. Jeg er sikker på at bistandsministeren ikke engang greier å ramse opp alle de landene han sender penger til. I forslagene nr. 6 og 7, fra Fremskrittspartiet og Høyre, tar vi også til orde for å være mer kritiske til de enkelte frivillige organisasjonene som mottar store pengebeløp for å drive med prosjekter i u-land. Vi ber bl.a. om at det gjøres mer for å undersøke om pengebruken har tilstrekkelig virkning, og at det lages en såkalt svarteliste over organisasjoner som ikke tar korrupsjonsproblematikken i u-landene på alvor. Uavhengige organisasjoner mottar årlig enorme beløp, det er viktig å evaluere bruken av dem. Bistand er viktig. Fremskrittspartiets bistandspolitikk består i å gi hjelp til fattige land. Men vi vil knytte strenge krav til bistanden. Mottakerlandene må gjøre noe selv. De må utvikle demokrati, menneskerettigheter, markedsøkonomi, kapitalisme og frihandel, slik at landene etter hvert frigjør seg fra avhengigheten av økonomisk tilskudd. Vi trenger en exit-strategi. I en budsjettmerknad fra en samlet opposisjon slår vi fast at stater som mottar norske bistandsmidler, må følge opp og respektere grunnleggende menneskerettigheter. Man kan spørre seg hva regjeringen har gjort med det. Nå er det på høy tid å straffe de verste diktatorene i verden. Ta fra dem pengene, så har de en tendens til å forsvinne av seg selv. Videre må vi være knallharde i våre krav til bekjempelse av korrupsjon. Så må vi konsentrere oss om å utvikle infrastruktur. Er veier og energiforsyning på plass, kommer alt det andre etter hvert i tur og orden. Bistand skal ikke være en permanent løsning, men en midlertidig hjelp til selvhjelp, frihet og økonomisk uavhengighet.