Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Det er ikke ofte jeg får klump i halsen av å høre innlegg i denne salen, men det var rørende å høre på saksordfører Arild Stokkan-Grandes innlegg her. Jeg vet også at han er engasjert i denne saken, så saksordføreren skal ha ros for det engasjementet han har vist i denne saken. Det er også gledelig for forslagsstillerne og Fremskrittspartiet å vite at det er en samlet komité – det er ikke ofte når vi fremmer et Dokument 8-forslag – som har et engasjement i saken, og som også ser de utfordringene dette temaet tar opp. Jeg håper statsråden tar med seg at det er en samlet komité som ønsker at regjeringen jobber videre med denne problemstillingen. Det har vært debatt om dette før, men det startet vel i forbindelse med en sak om en far som etter 32 år fikk beskjed om at datteren han hadde trodd var hans datter, ikke var datteren hans. Dette er en sak som ikke bare dreier seg om et enkelttilfelle, men det er mange slike saker der ute. Det er nok et større omfang enn det Stortinget faktisk er klar over. Jeg tror ikke vi har sett det siste av denne debatten. Det er en stor psykisk påkjenning for en far som kommer opp i en slik situasjon, men ikke minst for barnet. Det er barnets rettigheter til å vite hvem som er det biologiske opphavet, som er viktig for Fremskrittspartiet i denne saken. Altfor mange barn har en ukjent far. Jeg tror det er 9 000–10 000 barn i Norge som ikke vet hvem som er deres far. Det er et altfor stort antall. Det er viktig å få lov til å vite hvem som er biologisk opphav. Det kan føre til psykiske problemer dersom en ikke vet det, men det kan også føre til andre sykdommer. La oss si at en skal stifte familie. Så viser det seg at en er bærer av en arvelig sykdom. Men den faren en trodde var faren, er ikke faren, og en må da finne ut hvilken sykdom en kan være bærer av. Det kan være en problemstilling. Barn har rett til å vite hvem som er biologisk opphav. Det må være hovedfokuset i denne saken. Det må være et pålegg om og en plikt til å oppgi navnet på barnefaren. En ser av overskrifter at alenemødre som oppgir barnets far i fødselsattesten, taper penger i forhold til mødre som ikke oppgir farens navn, og som får en helt annen sum. Så det er mange ting i forhold til regelverket her i dette landet som ikke samsvarer, og som en er nødt til å gjøre noe med. Det er synd at flertallet vegrer seg for å innføre en konsekvens av ikke å oppgi rett far. Da lurer jeg på hvorfor. I forslaget til Fremskrittspartiet og Høyre ber vi om at en skal «vurdere» konsekvensene. Alle vet at dersom du stjeler en sjokolade i en butikk i dag, får det en konsekvens. Men det bevisst å lyve om hvem som er den biologiske faren, får ingen konsekvens i det hele tatt. Det snakkes om at vi må gå inn i en dialog, og at vi må ha bedre rutiner. Ja vel, det har vi prøvd. Men hvorfor ikke også vurdere en konsekvens av dette? Fremskrittspartiet har tro på at det kan virke preventivt. Det vil tvinge mor, for hun ser at det faktisk får konsekvenser hvis hun bevisst lyver om barnefaren. Det er mange barn, som har blitt voksne, som har tatt kontakt etter at denne debatten har kommet i avisene, fordi de ikke klarer å få mor til å oppgi hvem som er far. Så kan en si at i enkelte tilfeller, i få tilfeller, er det en grunn til at mor ikke vil oppgi det. Likevel tror jeg det er viktig at vi som lovgiver er nødt til å fokusere på barns rettigheter, barns rett til å vite hvem som er foreldrene. Da er det viktig at det også får en konsekvens for mødre som bevisst lyver om hvem som er barnefaren. Derfor vil jeg ta opp det forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet i saken, og de forslagene som Fremskrittspartiet er sammen med Høyre om. Jeg har også lyst til igjen å takke saksordføreren for det arbeidet han har gjort. Jeg håper statsråden tar med seg de innspillene som er kommet, i det videre arbeidet med dette viktige temaet.