Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2002-10-17:
Vi har i det siste fått nye påminnelser om at kampen mot internasjonal terrorisme langt fra er over. Terrorhandlingen på Bali var en grusom påminnelse om at terrorister fortsatt er i stand til å gjennomføre omfattende og dødelige angrep mot uskyldige sivile. Slike terrorhandlinger, sammen med trusselen fra masseødeleggelsesvåpen og eventuell spredning av dem, gjør verden usikker. Det er behov for felles og målrettet innsats mot disse kreftene. Særlig er det situasjonen i Irak som nå står høyt på dagsordenen internasjonalt. Denne uken ble Saddam Hussein gjenvalgt som president i Irak for sju nye år. Han hadde ingen motkandidat, og valget stod mellom ja eller nei til Saddam Hussein. Han fikk ifølge media 100 pst. av stemmene. Det bekrefter hvor langt fra et demokrati Irak befinner seg, og hvor mye makt Saddam Hussein innehar. Det er et brutalt regime. Vi har sett hvordan han har påført sivilbefolkningen store humanitære lidelser i et spill for å få FN til å oppheve sanksjonene mot Irak. Saddam Hussein har ikke bare vist seg å være i stand til å gå til invasjon av naboland, men han har også brukt kjemiske våpen mot egen befolkning. Verdenssamfunnet må forsikre seg om at han ikke slår til igjen. Derfor må våpeninspektørene fra FN få slippe inn i landet igjen. Det er på det rene at våpeninspektørene ikke har fått fullført jobben sin så langt. Derfor er det viktig at Norge nå arbeider for at de fem faste medlemmene i Sikkerhetsrådet kommer til enighet, slik at våpeninspektørene kan gjenoppta sitt arbeid. Jeg vil, som flere av de foregående talere også har vært inne på, understreke viktigheten av FN og Sikkerhetsrådets rolle i spørsmålet om Irak. Jeg er glad for at utenriksministeren også gjorde det helt klart i sin redegjørelse at dette er et spørsmål som hører hjemme i Sikkerhetsrådet. Arbeiderpartiet støtter Regjeringen her. FNs rolle i kampen mot internasjonal terrorisme og for fred og sikkerhet er helt grunnleggende. Jeg var på FNs generalforsamling i New York rett etter de grusomme angrepene 11. september i fjor. Den amerikanske befolkningen fikk et sjokk, og en ny og ukjent usikkerhet kom inn i livene deres. Det var et sterkt og utbredt ønske om at de som stod bak, ble stilt til ansvar. Det var med tilfredshet vi alle så at USA tok seg god tid til å bygge opp en internasjonal koalisjon i kampen mot terrorisme og forankret sin kamp mot internasjonal terrorisme både i FN og i NATO. Det er veldig viktig at verdens eneste gjenværende supermakt, USA, samarbeider internasjonalt også i den videre kampen mot terrorisme og for fred og sikkerhet. Det handler om så alvorlige spørsmål at dette må håndteres i fellesskap og på en slik måte at nye konflikter ikke oppstår. Dette er samarbeidets kunst. Det er bare gjennom internasjonalt samarbeid vi kan oppnå varige gode resultater. Det ser vi i Europa i dag gjennom EU. Land som også gjennom historien har slåss mot hverandre, samarbeider og finner kompromissløsninger. Det er fred og samarbeid i en hel verdensdel som har vært preget av krig og menneskelige lidelser. Et sterkt EU er også en nødvendig motvekt mot et overmektig USA. Alle diplomatiske og politiske løsninger må tilstrebes først, før eventuelt makt og tvang settes inn. Men noen ganger fungerer ikke andre virkemidler, og en må ty til militær makt. Et eksempel på dette er Afghanistan, hvor en bredt sammensatt internasjonal koalisjon lyktes i å nedkjempe Taliban-regimet, og Al Qaida ble drevet tilbake. På den måten kan vi si at den militære operasjonen i Afghanistan så langt har vært vellykket – uten at jeg skal trekke noen paralleller til Irak av den grunn. Ingen kjenner fullt ut konsekvensene av et militært angrep på Irak. Tilbake til Afghanistan. De militære aksjonene har bare mening dersom de følges opp. Det internasjonale samfunnet må i lang tid framover belage seg på å bidra med bistand for å klare å gjenoppbygge Afghanistan. Her må Norge gjennom sitt formannskap i giverlandsgruppen være pådriver for at det internasjonale samfunnet følger opp. Jobben er ikke gjort ennå. Vi er forpliktet til ikke å glemme Afghanistan, slik mange gjorde det etter at Sovjetunionen trakk seg ut av landet.