trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Etter at jeg ble stortingsrepresentant, har jeg lært meg viktigheten av stemmeforklaring. Etter å ha lest trontalen tror jeg jammen at jeg trenger litt leseforklaring. Regjeringen skriver at vårt velferdssamfunn er bygd opp av arbeid – arbeid over flere generasjoner. Det er jeg helt enig i. At folk er i arbeid, er også avgjørende viktig for selvfølelsen til den enkelte. Det å vite at man faktisk betyr noe, at man bidrar til fellesskapet, gir folk en god følelse, som igjen gir lyst til og ønske om å bidra enda mer. Det er nå behovet for leseforklaring kommer, for hvordan har regjeringen vist arbeidsfolk at de verdsetter arbeidsinnsatsen deres? Statsministeren sa i dag i sitt innlegg at skatt er viktig. Det er jeg enig med henne i. Regjeringen skriver i trontalen at skattesystemet skal innrettes sånn at det i større grad bidrar til vekst og verdiskaping. Det høres jo lovende ut. Arbeiderpartiet vil i kjent stil bidra til det. Men hva har regjeringen så langt bidratt med? Jo, de har brukt de store pengene på skattelettelser som i stor grad har havnet i noen få nabolag i Asker og Bærum. Vanlige arbeidsfolk har fått noen få kroner i skattelettelser. Og rekk opp hånden dere som tror at vanlige arbeidsfolk får lyst til å yte noe ekstra når de ser hva regjeringen til de grader prioriterer. Hvor ble betydningen av arbeid av? Jeg har vært så heldig at jeg har fått være med på å bygge opp en bedrift fra grunnen av. Og ja, det er mye som skal klaffe for å lykkes med en bedriftsetablering. Men jeg tør påstå at en nøkkelfaktor er at man har arbeidsfolket med på laget, at hver og en som jobber i bedriften, føler at de betyr noe, og uten dem er det faktisk ingen bedrift. Akkurat det samme gjelder for nasjonen Norge. Skal vi lykkes med omstilling, og skal vi lykkes med å bygge morgendagens samfunn, må vi også bidra til at arbeidsfolk føler at de er akkurat like mye verdt som dem med store formuer. Regjeringens skattepolitikk har dessverre i hvert fall ikke så langt gitt dem den følelsen.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-10-06:
Det er alltid interessant å lytte når sosialistiske kollegaer her i Stortinget snakker om konkurranseutsetting og privatisering innenfor eldreomsorgen. Det kan virke på meg som om rød-grønne politikere er så redde for et mangfold i våre kommunale tjenester at de ikke engang kjenner forskjellen mellom begrepene. Privatisering er når du betaler selv for en tjeneste, konkurranseutsetting er når det offentlige betaler for tjenesten som brukeren mottar. Jeg er ikke redd for konkurranseutsetting, men jeg er fryktelig redd for de store, uheldige variasjonene i kvalitet som vi har i norsk eldreomsorg. Derfor er jeg glad for – og det er populært å snakke om «på vår vakt», som sykepleier kan jeg vel si det – at på vår vakt har vi en regjering som er opptatt av å måle på kvalitet, som er opptatt av å bygge kompetanse i denne omsorgen. For forskjeller i kvalitet følger absolutt ikke skillelinjen mellom ideelt eller privat drevne sykehjem og offentlige, kommunalt drevne sykehjem. Derfor kan eksemplet til Torgeir Knag Fylkesnes i går om demensomsorg i Finnmark være viktig i en debatt om kvalitet, men det er en fullstendig feilslått diagnose å tro at kvalitetsutfordringene i eldreomsorgen i Norge handler om hvem som leverer tjenesten. Knag Fylkesnes’ partileder, Audun Lysbakken, og jeg besøkte Manglerudhjemmet sammen med helsekomiteen i vinter, et sykehjem som er drevet av private på kontrakt med Oslo kommune. Det var et fantastisk møte med ledelse og ansatte, som dedikert drev demensomsorg med ett mål for øye, å skape en god, meningsfull hverdag for syke pasienter med alvorlige demensdiagnoser. Og Oslo måler på kvalitet. Siden 2010 har ideelle og private scoret omtrent likt på kvalitet målt opp mot kvalitetsmålene som Oslo kommune selv har utarbeidet og benytter for sine sykehjem. De private scoret omtrent like bra på kvalitet som de ideelle, som har langt høyere driftskostnader, og vesentlig bedre enn de kommunale, som også har høyere driftskostnader enn de private. Så debatten om mangfold i eldreomsorgen minner meg om de ideologiske kampene om mangfold som jeg var med på i kommunestyret da jeg ble småbarnsmor for første gang på slutten av 1980-tallet. Jeg misunner småbarnsforeldre den valgfriheten og det mangfoldet som de har i dag. De kan velge mellom et utall barnehager med pedagogisk drevet profil, eller det kan være en gårdsbarnehage på Eidsvoll med få unger. Jeg mener faktisk det er på høy tid at vi unner den eldre generasjonen den samme typen valgfrihet. Jeg er ingen tinnsoldat, slik en av de foregående representantene valgte å karakterisere oss. Jeg er en politiker som har en bestemt og viktig ambisjon om å skape en bedre omsorg og et mye større mangfold i disse tjenestene i årene framover.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
La meg starte med en liten kommentar til Hofstad Helleland. Hun opplyste i debatten i stad at hun i Politisk kvarter hadde hørt Jonas Gahr Støre si: La bedriftene få mulighet til å vente – knyttet opp mot permitteringsregelverket. Hvis det er Høyres inngang til det forslaget som ble fremmet i går om å endre permitteringsregelverket, skjønner jeg at Høyre har tungt for å være med på et slikt forslag. Da har Høyre faktisk mistet nerven i det som foregår ute i den konjunktursvingende delen av norsk næringsliv nå. Det er klart at det som tas opp i det forslaget som vi har fremmet om endringer i permitteringsregelverket, er helt nødvendig for de bedriftene, ikke for å låse inn arbeidstakere til de bedriftene, men for å sørge for at de bedriftene faktisk har en mulighet både med hensyn til omstilling og med tanke på en situasjon der eventuelt konjunkturene skulle endre seg. Men dette bare føyer seg inn i rekken av retoriske poenger framført av Høyre og Fremskrittspartiet i denne debatten. Det andre er at de konsekvent har fraskrevet seg enhver form for ansvar for nåtiden gjennom debatten. Nesten annenhver Høyre-representant er oppe og sier: etter åtte år med rød-grønt styre. Det er da jeg stiller meg spørsmålet: Er det ikke på tide at Høyre og Fremskrittspartiet tar et ansvar for den situasjonen landet befinner seg i nå, i stedet for å skylde på andre og på hva som faktisk har blitt gjort for over to år siden? De må jo vedkjenne seg de utfordringene de står oppe i, ta ansvar for dem og prøve å vise noen veier inn i framtiden. Men jeg har ikke sett og hørt så veldig mye engasjement knyttet til det i løpet av den trontaledebatten som vi snart har vært igjennom. Det er faktisk sånn at etter åtte år med rød-grønt styre var situasjonen i landet annerledes, vesentlig annerledes, enn det den er nå. Vi hadde skapt 350 000 flere arbeidsplasser, 70 pst. i offentlig sektor. Vi bygde et sterkt fellesskap, hadde trygge ansettelsesforhold for de ansatte og arbeidstakerne, og vi behøvde ikke å ødelegge arbeidsmiljøloven, sånn som Høyre og Fremskrittspartiet har gjort nettopp for å skape fleksibilitet og handlingsrom for arbeidsgivere til å tråkke på arbeidsfolk. Det er situasjonen. Det er den dere nå må ta ansvar for opp mot den massive arbeidsledigheten som skyller innover landet. En snakker om omstilling. Ja, det første dere gjorde, var å kaste Meld. St. 39 for 2012–2013, som var lagt fram av næringsminister Trond Giske, og som inneholdt nettopp temaer om hvordan vi skulle møte tiden vi gikk inn i, fordi den var usikker. Men dere kastet den rett i søppelkorga fordi dere ikke evnet å ville gå inn i temaet omstilling på det tidspunktet da dere overtok. Det er på tide at Høyre og Fremskrittspartiet tar ansvar for den virkeligheten landet befinner seg i.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-10-06:
Jeg tror ikke jeg har hørt samme debatt som representanten Aasland, og nå er jeg like forvirret når det gjelder debatten, som han er når det gjelder tall. For jeg kan i hvert fall gi Arbeiderpartiet at det vel var 70 pst. i privat sektor at arbeidsplassene kom. Men hvis Aasland også hadde hørt, så er arbeid, aktivitet og omstilling selve overskriften på trontalen og på utfordringene framover. Jeg må si at inntrykket jeg sitter igjen med etter debatten, er at man ikke har tatt inn over seg den utfordringen Norge faktisk står overfor. Jeg har sagt mange ganger at det faktum at vårt bytteforhold med utlandet er reversert, skaper enorme utfordringer som vi ikke helt har løsningen på. Da hørte jeg Gahr Støre si i går at vi ikke kan plukke vinnerne, men støtte opp under næringer med naturgitte fortrinn. Så har man snakket en del om dette. Men jeg trodde at det viktigste naturgitte fortrinnet vi har i Norge, er kompetanse. Det er faktisk ingen i denne sal som kan si hvor de gode ideene dukker opp, men vi kan si ganske mye om hvordan vi skal dyrke dem fram. Da er det ingen tvil om at regjeringens løsninger og regjeringens politikk de to siste årene, som jeg også forventer fortsetter i budsjettet, med satsing på gründere, på entrepenører, på skatteletter, til egenkapital i norsk næringsliv, på samferdsel, på kunnskap, er de løsningene som i hvert fall treffer flest, og som ikke plukker næringer som skal vinne, som jeg hører min kollega fra Hedmark, Knut Storberget, skal tilbake til. Jeg vil da minne om at Hedmark ikke akkurat var vinneren i den oljeøkonomien som Arbeiderpartiet skapte. Det er også en annen ting som forundrer meg, og det er Gahr Støres omfavnelse av Menon-rapporten. Ja, hva sa den? Den sa at alle skatteletter virker. De virker litt forskjellig, men alle virker. Grünfeld, som var leder av utvalget, sa også at du kan reversere konklusjonen: Alle skatteøkninger vil svekke investeringene. Det får Arbeiderpartiet svare på. Det er to forutsetninger i den rapporten. Det ene er at vi har det perfekte kapitalmarkedet. Det andre er at det ikke spiller noen rolle hvor eierskapet hører til. Begge deler er veldig urealistisk – jeg vil nesten si på jordet. Det er massevis av rapporter som påviser at det er viktig hvor eierskapet er, også for hvor man investerer. Det man også må være klar over, er at rapporten forutsetter at perfekte kapitalmarkeder gjør at utenlandsk kapital kommer inn når norsk kapital ikke er der. Ergo ønsker Arbeiderpartiet en større andel av utenlandsk eierskap i norsk næringsliv. Dette får man snart begynne å svare på, når man faktisk står overfor en ganske stor omstilling. Vi vet at det er i gründerbedriftene at de nye arbeidsplassene kommer, og Arbeiderpartiet har ikke én løsning for dem.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2015-10-06:
Jeg føler at overskriften i hele trontaledebatten er veldig god: arbeid, aktivitet og omstilling. Det har jeg inntrykk av at det er ganske stor enighet om i salen. Og til Trygve Slagsvold Vedum: Poenget mitt var nettopp at jeg mener den politikken som regjeringen fører, kanskje er den mest aktive næringspolitikken man kan føre. Man gir muligheter for alle og bygger ut en infrastruktur, bygger ut kunnskap, som gjør at alle får bedre mulighet til å lykkes. Svaret ligger vel der. Jeg er glad for at Gahr Støre lyttet til innlegget mitt, men han svarte jo ikke. Siden mange i Arbeiderpartiet har benyttet sjansen til å bruke nettopp Menon-rapporten til å kritisere regjeringens skatteopplegg, mener jeg faktisk at man bør får svar. Det første er at Menon og Grünfeld var veldig klar på at lavere skatter gir økte investeringer, uansett hvordan skattelettelsene kommer. Så er det, som jeg sa i sted, forskjellig virkning av dem i henhold til den rapporten. Grünfeld sa også at konklusjonen kan reverseres. Altså: Mener Arbeiderpartiet at løsningen i dagens situasjon på omstillingskravet i Norge er økte skatter, som vil gi lavere investeringsnivå? Det ønsker jeg svar på. Så poengterte jeg også at det er to forutsetninger for konklusjonene i rapporten som er ganske interessante. Det ene er at man forutsetter effektive kapitalmarkeder. Det andre er at man forutsetter at det ikke spiller noen rolle hvor eierskapet hører til. Jeg mener begge to er veldig feil. Hvis vi ser på statistikken, vet vi at SMB – små og mellomstore bedrifter – er de som står for nye arbeidsplasser, og det er der mye av innovasjonen i norsk økonomi kommer. Hvis vi ser på eierskapet i de bedriftene, fins det nesten ikke utenlandsk eierskap – i statistikken fins det nesten ikke. Utenlandsk eierskap er i de store bedriftene, og det er også statlig eierskap. Altså er det ingenting som tyder på at vi har effektive kapitalmarkeder i Norge. Kapitalmangel er en stor utfordring for særlig små og mellomstore bedrifter, som vi er nødt til å bygge framtida på. Så sier Arbeiderpartiet at det er fornuftig å diskriminere den kapitalen som tilkommer de bedriftene. Det er vel knapt noe annet land i verden som mener at det er en fornuftig strategi i en tid da vi står overfor omstilling, å diskriminere sitt eget eierskap, og særlig det eierskapet som kan komme til å være interessert i å investere i den type bedrifter. Det mener jeg man faktisk skal ha litt svar på. Når omstilling, arbeid og aktivitet har vært hovedoverskriften i hele debatten, må man også svare på hvordan man skal skaffe til veie den kapitalen som trengs for å bygge solide arbeidsplasser i framtida.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-10-06:
Dette har vært en debatt med mye fokus på næringspolitikk. Jeg stusser over at vi har tre ministre med ansvar for næring i Norge, og ingen av dem har blitt sendt for å delta i denne debatten, verken næringsministeren, fiskeriministeren eller landbruksministeren. Et annet tegn fra denne debatten er at begrepet «omstilling» visstnok skal være noe den blå-blå regjeringen har funnet på, og som næringslivet tidligere ikke har drevet med. Det er en feilslutning. På samme måte tar regjeringen æren for å ha funnet på bioøkonomistrategien. En presenterer det som om en har vedtatt å utarbeide en bioøkonomistrategi. Det vil være et svært viktig tiltak for å skape nye arbeidsplasser, men det er altså Stortinget som har tvunget regjeringspartiene til å bli med på å utarbeide en slik strategi. En kan også, når en hører debatten, få inntrykk av at under forrige regjering jobbet Høyre for at en skulle ha en mindre offensiv olje- og gasspolitikk. Jeg kjenner meg ikke igjen i den historieskrivingen, men den passer vel til den historieskrivingen som passer best opp mot dagen. Jeg mener at regjeringen har en total ansvarsfraskrivelse for situasjonen som norsk næringsliv og norske arbeidsfolk befinner seg i nå. Det er på sett og vis mye den samme ansvarsfraskrivelsen som statsministeren har når det gjelder flyktninger og finansministerens oppfordring til kommunene om å si nei. En statsminister som tar ansvar, ville ha klargjort at det utsagnet ikke er akseptabelt, og folk reagerer med rette på den dobbeltkommunikasjonen som Høyre og Fremskrittspartiet driver med. Det kan også virke som om regjeringen har litt vanskelig for å tolke hva som rører seg rundt om i landet, enten det handler om flyktninger, næringslivet eller diskusjonen om kommunereform. Det har altså blitt presentert fra denne talerstolen, fra regjeringspartiene, som at valgresultatet ga en støtte på 88 pst. til regjeringens kommunereform, fordi en har lagt sammen stemmene til den blå alliansen og Arbeiderpartiet, som da fikk 88 pst. Jeg synes det er en syltynn bruk av tall. Min oppfordring er at regjeringen tydelig fanger opp de strømningene som er ute, uavhengig av hvilken sak det gjelder, og at det nå er på tide å ta ansvar for den politikken som føres.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2015-10-06:
Jeg ønsker å knytte en kort kommentar til det nye veiselskapet, som Senterpartiet ganske riktig var kritisk til fordi vi ønsker mer vei og mindre veibyråkrati. Nå ser en i Telemark et konkret resultat av denne beslutningen. En kan lese i Telemarksavisa den 3. oktober at E18 gjennom Telemark, strekningen Rugtvedt–Dørdal, blir forsinket fordi en må få en avklaring av hvilke rammer og hvilke regler som skal gjelde for det nye veiselskapet. Senterpartiets løsning ville vært å starte å bygge den veien, i tråd med de planene som forelå. Fremskrittspartiet ville ha et nytt byråkratisk organ, med det resultat at en strekning som Bård Hoksrud har vært opptatt av, blir forsinket. Sånn sett er det grunnlag for å si at vi har en grunn til å si nei til veiselskapet, og det er fordi vi sier ja til mer vei, raskere.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Trontaledebatten er en av denne salens viktigste debatter. Den tegner de lange linjene, den tegner samarbeidskonstellasjoner, den tar opp de store og viktige spørsmålene. For to år siden var mange spent på om det borgerlige flertallet ville ende i en firepartiregjering, eller eventuelt hvilken mindretallsregjering vi skulle få. Da det var klart at Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ikke kunne sitte i regjering sammen, var man spent på om Høyre ville velge å gå til sentrumspartiene med Fremskrittspartiet som støtteparti eller gå til Fremskrittspartiet med Kristelig Folkeparti og Venstre som støtteparti. Høyre valgte Fremskrittspartiet, gikk inn i regjering sammen med dem og forventet støtte fra Kristelig Folkeparti og Venstre. Høyre kunne selvsagt valgt motsatt, gått mot sentrum og hatt Fremskrittspartiet som støtteparti. Det hadde vært lite trolig at Fremskrittspartiet hadde vært garantisten for en fortsatt Stoltenberg-regjering. I dag er det ingen i denne salen som etter debatten forestiller seg at Kristelig Folkeparti og Venstre skal gå inn i den regjeringen som nå styrer. Det fortoner seg som å løpe om bord i et synkende skip. Det som er mer oppsiktsvekkende, er den utrolige mangelen på entusiasme som dette regjeringsprosjektet utstråler i denne salen. Hvor ble det av Siv Jensen, som i trontaledebatt etter trontaledebatt i opposisjon snakket om alle de løsningene hun hadde på helseproblemene, på sykehussektoren, på eldreomsorgen, på pensjon, på arbeidsløsheten, på offentlig byråkrati og på innsparinger på statsbudsjettet? Hvor ble det av næringsutviklingen? Næringsministeren har ikke vist seg i denne salen – og landbruksministeren, fiskeriministeren og finansministeren, alle de som har ansvaret for å bidra til sysselsettingsveksten. Man har arbeidsministeren, som skal forvalte arbeidsløsheten. Det er en stor og omfattende oppgave – med denne regjeringen er det 22 års rekord i arbeidsløshet. Og finansministeren deltar altså ikke. Det spørsmålet som mange fra Arbeiderpartiet har stilt, nemlig om det er akseptabelt at et regjeringsmedlem går ut aktivt og oppfordrer kommuner til å sabotere stortingsvedtak, er ennå ikke besvart. For å sette det på spissen: Er det akseptabelt at en eller annen statsråd går ut og anbefaler kommunene ikke å følge opp Stortingets vedtak om klimatiltak fordi man ikke tror på klimaendringene? Er det akseptabelt at en av statsrådene går ut og oppfordrer kommunene om å la være å ansette flere lærere fordi man ikke tror på at tetthet av lærere bidrar til læring, selv om Stortinget har vedtatt – med Kristelig Folkepartis hjelp – at det skal være et satsingsområde? Det er selvsagt mulig for en partileder å ha meninger om sin politikk og sitt parti, men det hører med til helt historiske unntak at en statsråd, som sågar er nr. 2 i regjeringen, oppfordrer til at stortingsvedtak ikke blir gjennomført i kommunene. Siden Solveig Horne er neste taler, er det grunn til å spørre: Gjør Siv Jensens oppfordring til kommunene om å la være å bosette flyktninger hennes jobb lettere, eller gjør den hennes jobb vanskeligere?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2015-10-06:
Denne sal kan ikke få gjort noe med hva Fremskrittspartiet sier om innvandring. Vi får bare leve med at representanten Tybring-Gjedde mener at islamiseringen er i gang allerede. Vi får leve med at Fremskrittspartiets nestleder på landsmøtet til Fremskrittspartiet velger et klesplagg med sjømotiv og «Good journey» samtidig som døde barn skylles i land på strender i Middelhavet. Det er Fremskrittspartiets sak. Men en statsråd må følge Stortingets vedtak og Stortingets politikk. Når en statsråd ikke gjør det, er det statsministerens lederansvar å sørge for at man gjør det. Statsministeren grep til formalisme da hun sa at Siv Jensen ikke kunne svare her i dag. Det er feil. I § 57 i Stortingets forretningsorden står det at regjeringsmedlemmer deltar i stortingsdebatter på lik linje med stortingsrepresentanter. Hun kan når som helst ta et treminuttersinnlegg, hun kan ta en treminutter til, og hun kan ta en kort merknad. Det er bare i de avtalte bolkene på femminuttere for partiene at statsråden har tilmålt tid. Hun kunne sagt ja eller nei i løpet av sju minutter på denne talerstolen.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2015-10-06:
Jeg kan forsikre Stortinget om at denne trontaledebatten har jeg faktisk fulgt med på. Jeg var her i går, og jeg har hatt den på på kontoret mitt de timene jeg har vært der, og jeg har fulgt entusiasmen i denne debatten rundt det med bosetting og integrering – en krevende, utfordrende situasjon som vi står i alle sammen. Av og til, når en hører debatten, lurer en på om en lever i to forskjellige verdener. Noen representanter har vært inne på at det er slitsomt, at statsrådene ser slitne ut. Ja, det er slitsomt å være statsråd, men gud bedre hvor kjekt det er også, og så interessant, og så mye du får lov til å utføre! Og det er altså en krevende situasjon, og vi jobber hver eneste dag for å gjøre noe med den flyktningsituasjonen som vi står i. For to år siden overtok denne regjeringen. Da satt over 5 000 i mottak, en arv fra den forrige regjeringen. Det var en økning i personer som fikk opphold fra 2011 til 2013. Hvor var engasjementet da fra denne sal og fra regjeringen? Vi har altså gjort noe hver eneste dag. Vi har bedt alle kommuner – ikke bare de mellomstore og store, men alle kommuner – om å være med på å bosette. Vi har økt integreringstilskuddet, vi har økt botilskuddet til Husbanken, vi har hatt møte med mange ordførere og med kommuner – åtte dialogmøter – for å høre hva kommunene trenger. Det er altså frivillig bosetting i dette landet. Jeg har ikke hørt noe parti nå, unntatt SV, som går for en annen modell. Hvis vi skal lykkes med bosettingen og integreringen, da må vi også lytte til kommunene: Hva trenger de, og hvilken kapasitet har de der ute? Den dagen TV-lampene skrus av og dette ikke lenger har nyhetens interesse, er det ute i kommunene arbeidet skal skje. Integreringsarbeidet, det å få dem ut i arbeid, å få dem ut i utdanning og bli en del av samfunnet, er ikke noe som kommunene klarer alene. Det må de gjøre sammen med Nav, sammen med næringslivet, sammen med frivilligheten og sammen med stat og regjering. Jeg kan forsikre Stortinget om at dette er et arbeid som hele regjeringen tar på høyeste alvor. Det viser også den tilleggsproposisjonen som vi fremmet for 2015, og det viser også det arbeidet som vi er nødt til å gjøre i 2016. Men som integreringsminister ønsker jeg også at Stortinget tar inn over seg at dette arbeidet foregår ute i kommunene. Vi trenger kommunene med på laget, og kommunene må få det de trenger. Det er altså frivillig bosetting, og det handler om kapasiteten til den enkelte kommune. Det arbeidet vi nå står foran, kommer til å bli krevende, og det kommer til å bli utfordrende for alle.
Trond Helleland (Høyre), 2015-10-06:
Dette er jo dagen før den store dagen når budsjettet kommer, og det synes jeg også, naturlig nok, debatten har vært preget av. Nasjonen Norge står overfor store utfordringer. Det viser også denne debatten. Jeg synes det siste innlegget til Jonas Gahr Støre for så vidt er lovende i så måte, for hvis en skreller vekk mye av retorikken, er det to store utfordringer denne trontaledebatten har handlet om. Den ene er hvordan vi kan ruste Norge best for framtiden – hvordan vi kan omstille, hvordan vi kan skape ny aktivitet og et grønt skifte, samt bidra til at oljenæringen fortsatt er viktig, men at vi også har flere ben å stå på. Det har gått igjen. Og så har det vært en diskusjon, naturlig nok, om hvem som oppdaget behovet for omstilling først, og noen mener at omstilling skjer uansett. Vi får i morgen et statsbudsjett som kommer til å adressere disse spørsmålene på en veldig god måte, naturligvis, synes jeg. Det blir god anledning til debatt om det. Det andre hovedtemaet som har gått igjen, er den svært alvorlige og tragiske situasjonen vi har, med flyktningkrise, med borgerkrig i Syria, med en verden som har vært i total endring, egentlig, de to siste årene, der en har opplevd tragedier som en ikke trodde var mulig i en slik nærhet av Europa som en nå ser, der millioner av mennesker er på flukt, og der Norge som en humanitær stormakt gjør sitt beste for å bidra – både i nærområdene og ved å vise raushet og omsorg overfor dem som kommer hit til landet. Statsministeren varslet i sitt innlegg i dag at det vil bli en tilleggsproposisjon. Budsjettet kunne ikke ta høyde for den eksplosjonen vi har sett de siste ukene, ved at det nå har kommet nesten 5 000 asylsøkere i september, de aller fleste fra Syria. Det vil Stortinget få rikelig anledning til å diskutere, og jeg ser fram til den debatten utover høsten og håper at den blir preget av det samholdet og den dugnadsånden som dette landet faktisk fortjener. Forslagene som er lagt fram, de tre første, omhandler nettopp dette med flyktningsituasjonen, med innvandring. Vi ønsker å ta denne debatten når vi får denne tilleggsproposisjonen, så vi ønsker å stemme imot det i dag. Forslagene nr. 4 og 5 fra Venstre er gjengangere som Høyre tidligere ikke har stemt for og heller ikke har tenkt å stemme for nå.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2015-10-06:
Jeg kan forsikre representanten Slagsvold Vedum om at jeg er ikke tom for energi, men jeg tror faktisk det er første gang i mitt liv jeg har blitt omtalt som revisoraktig.(Latter i salen) (Latter i salen) Først av alt: Regjeringen svarer overfor Stortinget i denne sal, og når det gjelder Stortingets vedtak, har regjeringen sagt at det vil bli fulgt opp. Punktum. Enhver regjering følger opp Stortingets vedtak. Det er den visitten jeg har tenkt å ta til den saken. Så til reformer: Ja, jeg formelig bobler over av entusiasme for det prosjektet vi er inne i, for nå skal vi endelig kunne klare å få på plass en del endringer. Vi skal få på plass en nærpolitireform. Senterpartiet er selvsagt imot. Vi skal få på plass en jernbanereform. Senterpartiet er selvsagt imot. Vi har fått på plass fritt behandlingsvalg innenfor rus og psykiatri. Senterpartiet er selvfølgelig imot. Vi har varslet en nasjonal helse- og sykehusplan. Senterpartiet har varslet at de er skeptiske. Vi har fått på plass et veiselskap som vi holder på med. Senterpartiet er selvsagt skeptisk. Ja, på felt etter felt etter felt foreslår regjeringen en rekke nye tiltak. Vi kommer med en rekke forenklinger og avbyråkratiseringer, vi har sørget for at det er en ny giv mange plasser i landbruket, at det faktisk vil lønne seg å produsere mat. Senterpartiet er selvfølgelig skeptisk og imot. Jeg har en mistanke om at det ikke er Fremskrittspartiets folk som er slitne, men Senterpartiets folk som er slitne, for man sier jo nei til alt. Jeg har ikke hørt Slagsvold Vedum si at han og Senterpartiet vil stemme for en eneste av disse reformene. Det er nei, nei, nei og nei. Men det er klart, det er veldig ofte det enkleste å ty til når man ikke ønsker endring. Jeg synes det er veldig hyggelig at Slagsvold Vedum har fått litt hvile etter regjeringstiden sin. Mens han så fryktelig sliten ut de siste årene, og regjeringen var veldig sliten og ikke kom med noen reformer, så ønsker denne regjeringen faktisk å komme med endringer, komme med tiltak så vi kan komme et steg videre. Vi trenger omstilling, vi trenger å gjøre tiltak for å møte framtiden, men da kan vi ikke grave hodet ned i sanden og håpe at alt skal være som det alltid har vært når man tar hodet opp igjen. Når det gjelder forslagene som ligger i bordet, vil Fremskrittspartiet stemme imot alle.(Latter i salen) (Latter i salen)
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2015-10-06:
Jeg har fått mye energi av å høre på Slagsvold Vedum, og det kan trenges en oppklaring. Representanten Slagsvold Vedum var inne på at man ønsket beredskap der folk bor. Ja, det er faktisk det denne politireformen dreier seg om – det å få bruke politikapasiteten, politiressursene ute i distriktet, der folk bor, gjøre de administrative tjenestene om til mer utøvende polititjenester, slik at tryggheten for enkeltmennesket der ute skal bli enda bedre ivaretatt. Når det gjelder de andre reformene som det er vist til, er det nettopp for at vi skal få mer igjen for pengene. Hvis det er én ting som kommer til å være utfordrende i årene som kommer, når vi ser det som skjer, er det å skaffe til veie nok penger til å kunne løse utfordringene som vi står overfor. Da må vi jobbe smartere. Da må vi omstille. Og vi må tenke annerledes. Når også representanten Slagsvold Vedum viste til mine store revisorevner – eller manglende sådanne, kanskje – var det som en oppfordring, som et spørsmål, fordi regjeringen ble utfordret på hvilke type tiltak man ønsker å sette i verk for å møte den utviklingen vi ser, særlig fra Aust-Agder og langs kysten opp til Møre og Romsdal, der vi har en økende arbeidsledighet. Da gikk jeg igjennom punkt etter punkt det som regjeringen ønsker å gjennomføre. Og i morgen kl. 10 kommer regjeringen med sitt statsbudsjett. Da vil også representanten Slagsvold Vedum få innsyn i hva som ligger av forskjellige tiltak, og så får vi se om Slagsvold Vedum da er i stand til å si ja til noe av det, eller om han skal si nei til alt da også.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2015-10-06:
Én ting er jeg enig med representanten Slagsvold Vedum i, at beredskapen skal være der folk bor. Men det betyr nødvendigvis ikke at fordi man har et hus eller en bygning der, så er beredskapen der folk bor. Det er jo det det hele handler om. Med politireformen ønsker man at flere politifolk skal være tilgjengelige og raskt skal kunne respondere. Det synes jeg er veldig viktig. Så tror jeg faktisk ikke Trygve Slagsvold Vedum kan ha lest Varden veldig godt. Han har i hvert fall bare lest deler av det det handler om, fordi det er sånn at når man kommer fra et fylke og representerer et fylke og ikke når opp i kampen, og man velger at det er de faglige begrunnelsene som skal legges til grunn for de grepene man gjør, da synes jeg faktisk det er riktig som politiker å stille seg spørsmålet: Gjør vi ting feil? Bør vi kanskje gjøre ting annerledes for å lykkes med å få ting til vårt fylke? Det er det Telemark ønsker. Hva skal vi gjøre for å sørge for og for å få til at vi i fremtiden får mange av de viktige tjenestene som vi ønsker å ha av hovedfunksjoner på i vårt fylke? Det er det fullt mulig å få til, og det er jo nettopp det vi gjør nå. Det er en høring nå om hvor politimestrene skal lokaliseres. Det betyr at det er mulig for både fylker og andre å komme med innspill til hvordan man skal lykkes med å få det til sitt fylke eller til sin region. Og det kommer vi til å gjøre på en god måte i Telemark. Så syntes Slagsvold Vedum at vi er tomme for energi – jeg er definitivt ikke tom for energi. Jeg har veldig mye energi og gleder meg til de to neste årene her. Dere skal merke at her er det fortsatt masse energi. Når det gjelder skogsektoren, som Slagsvold Vedum var inne på, så er den kjempeglad i denne regjeringen og kjempeglad i landbruks- og matministeren og i samferdselsministeren som har sørget for at det som var en prøveordning i åtte år med Senterpartiet, faktisk er blitt en permanent ordning. Regelverket er effektivisert og forenklet, sånn at man raskere kan få godkjent en ny strekning for kjøring med vogntog på 60 tonn. Det viser altså en regjering som leverer, og som gjør det enklere både for næringsliv og for vanlige folk – og den er jeg stolt av å være en del av. Og det er definitivt sånn at med Fremskrittsparti-statsrådene i disse departementene, blir man faktisk glad i deg Trygve – unnskyld, president, i representanten Slagsvold Vedum! Men det er dessverre sånn at Slagsvold Vedum har én forse, og det er å være imot alt som er nytt, alt av reformer, alt som er nytt. Jeg er kjempeglad for at vi får på plass en jernbanereform, jeg er kjempeglad for at vi får på plass et nytt veiselskap, og ikke minst er jeg kjempeglad for at vi får redusert bompengene ved en bompengereform. Senterpartiet stemte imot alt sammen. Bli litt mer med på å gjøre ting mer effektivt og mer rasjonelt!
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2015-10-06:
Jeg lurer på om representanten Arnstad bør gå tilbake og se på hva som står i vedtakene. Det er riktig at man har vedtatt inndelingen av politidistriktene, men det er POD som har fått ansvaret for hvor de forskjellige politimesterne skal sitte – det er ikke sånn at regjeringen har vedtatt hvor de forskjellige politimesterne skal sitte, som representanten Arnstad akkurat var oppe på talerstolen her og sa. Det er en vesentlig forskjell, og den vesentlige forskjellen er faktisk sånn at det handler om å komme med de gode argumentene. Jeg er opptatt av å komme med de gode argumentene for Telemark fordi jeg også er ombudsmann for Telemark, på samme måte som jeg er sikker på at Werp, Wold og andre også er opptatt av sitt fylke – er ombudsmenn for sitt fylke – og av at man skal få politimesteren dit. Da må man finne de beste argumentene for å få det til, og som ombudsmann for Telemark er jeg opptatt av å jobbe for at vi skal få det dit. Men jeg er enig i at også de faglige argumentene må ligge til grunn, og så må man komme med de gode argumentene for hvorfor det er best faglig.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-11-24:
På vegne av representantene Iselin Nybø, Ola Elvestuen, André N. Skjelstad og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om et drømmeløft for akutt medisin, psykiatri og regional helseinnovasjon.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2015-11-24:
Det er viktig når vi snakker om bemanningsnorm – i hvert er det viktig for Kristelig Folkeparti – at vi da snakker om et minimumskrav om voksentetthet. Det må være fullt mulig for de kommuner som har mulighet til det, å ha en bemanningsnorm som ligger høyere enn det som på en måte blir en statlig bemanningsnorm. Men i innstillingen har Kristelig Folkeparti en merknad som vi står alene om. Vi henviser til et mindretall i Barnehagelovutvalget som mente at det mest forsvarlige nivået på et generelt bemanningskrav, er én voksen per to barn i ett–treårsavdelingen og én voksen per fem barn over tre år. Nå vet ikke jeg hvor langt kunnskapsministeren, barnehageministeren, har kommet i sin tenkning rundt bemanningsnorm, men er dette noe som han også vil se nærmere på?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-11-24:
Først vil jeg si at jeg er glad for at regjeringa følger opp stortingsmeldinga fra 2013 om kvalitet, for der lå det ganske mye. Høyres svar er at vi skal se alt i sammenheng, vi skal utrede mer, vi skal vente litt til – det er egentlig på god vei til å bli bedre. Men mye var også vurdert i stortingsmeldinga i 2013. Vi vedtok både bemanningsnorm og det med dispensasjon. Som et viktig kvalitetskrav har altså partiene, med unntak av Fremskrittspartiet, sluttet seg til en bemanningsnorm på 1:3 og 1:6 innen 2020. Hvordan har statsråden tenkt å følge opp dette, når han ikke vil være med på forslaget om å lage noen plan om det? Hvordan har han tenkt å gjøre det videre, og følge dette opp?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-11-24:
Jeg registrerer at vi blir beskyldt for bare å ønske planer. Regjeringa har de siste to åra økt tilskuddet til private barnehager med 360 mill. kr. Her har ikke vi kommet med forslag om noen plan om kvalitetskrav. Men hva slags kvalitetskrav har statsråden stilt i forhold til de betydelige bevilgningene til private barnehager for å dekke inn kvalitetskravene også der?
Sonja Mandt (Arbeiderpartiet), 2015-11-24:
Det er jo interessant at det er Harberg som er oppe og forsvarer statsråden, som egentlig svarte veldig dårlig på det jeg spurte om i replikkordskiftet. Mitt spørsmål dreier seg om at det må være ulike krav når det gjelder private barnehager. Vi kan se på den dommen som falt på Nesodden, der åpningstida kan få lov til å være forskjellig. Der det ikke er fellesopptak, kan det tas opp barn med ulike behov. Derfor sier jeg at det må være forskjell på kravene i de private barnehagene i forhold til i de offentlige barnehagene. Så det å bagatellisere et spørsmål der vi spør om hva slags krav som er stilt, når de private barnehagene får tilført såpass mye uten å stille krav om likhet, om det er mulig med likebehandling her, synes jeg er helt på sin plass. Jeg synes også det er lettvint av statsråden å bagatellisere og skyve over på Arbeiderpartiet at vi ønsker bare planer, men ikke gjennomføringer. Igjen minner jeg om stortingsmeldinga om barnehager, som var både om kvalitet og om plasser – og vi leverte begge deler. Jeg er glad for at den sittende regjeringa følger opp det, for det var jo det som var meninga med det store flertallet som var for den barnehageplanen, så det er jeg fornøyd med. Men ikke kom og si at vi ikke fulgte opp begge deler, for det lå både plasser og kvalitet i meldinga.
Svein Harberg (Høyre), 2015-11-24:
Bare et par kommentarer. For det første har jeg sansen for representanten Skei Grande som påpekte bruken av ordet «voksentetthet», ikke minst etter at jeg har hørt resten av debatten her, der begrepene «barnefaglig kompetanse», «barnehagelærerkompetanse» og «voksentetthet» går om hverandre – alle tre omtales jo til og med sammen med 50 pst. Det viser at vi må bruke litt tid og finne ut hva det er, i tillegg til barnehagelærerutdanningen, som skal telle med her. For forslaget går på 50 pst. barnehagelærerdekning, ikke barnehagefaglig dekning, slik som enkelte har omtalt det nå i replikkordskiftet. Så et svar på det underlige spørsmålet fra representanten Mandt om hvilke krav som blir stilt når de private barnehagene også får tilskudd fra staten: Det er akkurat de samme kravene som blir stilt til de barnehagene som drives i offentlig regi. Det er akkurat samme krav til innhold, til bemanning – alt sammen behandles akkurat likt. Så hvorfor det skulle stilles andre krav til de ideelle organisasjonene, eller til andre private drivere, enn til de offentlige, synes jeg er litt underlig å forstå. Det er strenge krav, og det er likt for alle.
Svein Harberg (Høyre), 2015-11-24:
Jeg tror det for de fleste i salen var åpenbart at representanten Fylkesnes ikke kommenterte mitt innlegg. Begrunnelsen som vi ga for ikke å gå for dette nå, var at vi ville se det i en helhet når statsråden og departementet er ferdig med det de driver med. Det er begrunnelsen, ene og alene. Det jeg kommenterte i sted, var at folk her i salen omtalte at nå gikk vi for 50 pst. barnefaglig kompetanse, altså ikke barnehagelærerkompetanse, det har vært uttalt fra denne talerstolen. Det viser hvor viktig det er at vi presiserer at nå er det barnehagelærerkompetanse. Vi har ennå ikke en felles forståelse av hva som er barnefaglig kompetanse. Der må vi gjøre en jobb for å få en felles forståelse, og det tror jeg representanten Fylkesnes er enig i.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-24:
Først og fremst er det positivt at ein løftar fram ei sak som omhandlar auka kompetanse i barnehagane – takk til SV for dette. Barnehagane har vore i stor utvikling. For det første har det vore større behov for barnehagar, og barnehageutbygginga har vore storstilt i alle kommunane i landet. Både kommunale og private barnehagar har blitt utvikla til gode oppvekstarenaer for dei aller minste. I den utviklinga har fagkunne og kunnskap blitt forsterka etter kvart. Mange tilsette har gjort ein formidabel innsats. Det må vi ikkje gløyma, og dette er noko som Framstegspartiet er svært opptatt av. Samtidig er det viktig at ein har verdi på erfaringa si, og at realkompetansen må gå hand i hand med den formelle kompetansen. Anna kompetanse i barnehagen må det òg vera opning for, og det ønskjer vi at ein skal få bidra med endå meir. Dette kan bidra til ein endå betre barnehage, noko òg kunnskapsministeren seier noko om i sitt brev av 21. mai. Framstegspartiet meiner at det allereie i dag blir gjort eit stort arbeid i barnehagane, og at kommunar og barnehagar samarbeider godt på ulike område og ulike arenaer. Det skal og bør sjølvsagt vera eit minimumstal på pedagogiske leiarar, men sånn er ikkje kvardagen. Det viser seg at dette ikkje alltid er like lett å få til. Det er då eigar kan søkja om mellombels dispensasjon frå norma for pedagogisk utdanning eller dispensasjon frå utdanningskrava. Og det er nok berre å erkjenna at i enkelte kommunar kan dispensasjonane bli ei sovepute, der ein ikkje har like stort fokus på rekrutteringa av rett personale – eller faktisk beheld dei ein har tilsett. Vi ser faktisk ein god del tilsette som har den rette utdanninga, men som ikkje blir verande i barnehagen. Dei fortset kanskje med å jobba innanfor heilt andre område, og det må vi gjera noko med. Eg synest i alle fall det er flott at kunnskapsministeren er opptatt av det same. Han vil vurdera å endra reglane om varig dispensasjon og ser det i samanheng med anna regelverk som regulerer bemanning i barnehagane. Samtidig må ein ikkje gløyma at dei fleste barn i barnehagen har det bra i sin barnehagekvardag – både med god og ikkje fullt så god pedagogisk tettleik – men vi skal og bør alltid bli betre, til det beste for dei minste. Ikkje minst er det viktig at fagmiljøet hos dei tilsette blir større – og dermed betre – noko som igjen vil føra til varigheit i tilsettingsforholdet, og at ein rekrutterer lettare. Dette vil igjen styrkja barnehagane i framtida, noko som er svært viktig. Framstegspartiet ser fram til utgreiinga frå Kunnskapsdepartementet og eventuelle særskilde tiltak for å styrkja rekrutteringa i område som opplever dei største utfordringane med mangelen på barnehagelærarar. Samtidig er vi svært glade for at det blir tilført 130 mill. kr i budsjettet for å auka kvaliteten nettopp i barnehagane.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2015-11-24:
Jeg hørte statsråden si noen fine ord om vurdering av konsekvensene av at 50 pst. i barnehagene skal ha barnefaglig kompetanse. Jeg kan ikke gjengi det helt eksakt, men det kan vi lese i referatet etterpå. I skolen er det jo sånn at det er kompetansekrav for å ta seg av ungene fordi ungene er det viktigste vi har. Der er til og med kompetansekravene så sterke at de har tilbakevirkende kraft, og at alle de som er utdannet før 2014, nå ikke er «utdannet» lenger. Jeg lurer litt på logikken til statsråden og regjeringa, hvorfor de mener det er viktigere å avskilte lærere med utdanning, som kanskje har år med realkompetanse, men at det i barnehagene faktisk ikke er så farlig. Jeg har også lyst til å spørre statsråden: Mener han at hvis vi skjerper kravene til hva slags barnefaglig kompetanse vi skal ha i barnehagene, øker det kvaliteten eller ikke?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-24:
Ja.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-24:
Eg la merke til at statsråden tok æra for at det no har blitt fleire barnehagelærar, men det er vel ikkje ein einaste barnehagelærar som er ferdig utdanna sidan regjeringa kom til makta. Det skulle godt gjerast, så kapasitetsaukinga i barnehagesektoren har vel ikkje denne regjeringa noko som helst med å gjere. Når ein stiller kvalifikasjonskrav i skulen, og ein stiller kvalifikasjonskrav i barnehagen, verkar det som om regjeringa tenkjer to veldig forskjellige ting. Ein kan sjå på det aller verste eksemplet. Minimum 50 pst. er den barnefaglege vurderinga av kor mange barnehagelærarar det skal vere i tillegg til folk med barnefagleg kompetanse. På Træna har 10 pst. av dei tilsette barnehagelærarkompetanse, og eg anar ikkje kor mange som har barnefagleg kompetanse av dei som er der, men antakeleg er det også eit veldig lågt tal. Når statsråden ikkje ønskjer å gå inn på forslaget til SV, kva meiner han at ein bør gjere?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-24:
Forstår eg statsråden rett, er han einig i forslaget, men vil berre vurdere det, eventuelt kome med eit eige forslag på det. Det er kanskje det som er den store forskjellen når det gjeld dette. Det er noko skremmande over situasjonen vi er i i dag. Eg tenkjer vi kunne hatt eit kjempegodt grunnlag for eit nytt stort barnehageforlik, som denne gongen kunne blitt eit kvalitetsforlik. Når vi får desse grelle forskingsrapportane frå OECD, eller forskinga som er gjord ved Aarhus Universitet, som viser at det er veldig problematisk å ha så låg kompetanse i barnehagen som vi faktisk har, tenkjer eg at vi må begynne å trappe dette opp kraftig. Den nedgangen vi no har sett i talet på dispensasjonar, er altfor liten til å møte den utfordringa. Da er mitt spørsmål: Ser statsråden at det hastar å få på plass auka kvalitet i barnehagen, eller er dette noko ein skal vurdere i framtida?
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-24:
Eg ønskjer berre å knyte nokre kommentarar til det som representanten Harberg sa i sitt innlegg. Viss ein les barnehagelova – f.eks. § 2 – når det gjeld innhald: Det er ei utdanning som vi har i Noreg i dag, som har éin funksjon, og det er at ho skal realisere § 2 i barnehagelova. Det er ei utdanning som går på heile breidda i barnehagen: Ho skal leie prosessar, bidra til lek, læring, omsorg osv. – ho skal leie den forma for aktivitetar i barnehagen. Det er kanskje berre i Stortinget at ein snakkar ned barnehagelæraren på den måten og seier at her kan kven som helst med barnefagleg kompetanse gå inn og fylle det rommet. Dette er ei utdanning som er skreddarsydd for barnehageoppdraget spesifikt, til å leie dei prosessane som skal finne stad i barnehagane. Så kjem spørsmålet: Fortrengjer kravet om minimum 50 pst. annan barnefagleg kompetanse? Det er jo nesten – med respekt å melde – eit merkeleg utgangspunkt at ein seier at ein ved å setje eit minimumskrav om at 50 pst. av dei tilsette skal ha barnehagelærarkompetanse, vil skyve ut folk og tilsette med annan barnefagleg kompetanse. Det er veldig spesielt å påstå det. Ein kan meine at ein skal ha eit minimumskrav om at 50 pst. av dei tilsette skal ha barnehagelærarutdanning, men ein treng jo – herregud – framleis mange andre tilsette i barnehagen. Men dei fleste bør ha kompetanse, aller helst barnefagleg kompetanse. Eg meiner at Harberg, med eit sånt resonnement som han her har, bør både vere for minimumskravet om at 50 pst. av dei tilsette har barnehagelærarutdanning, og vere opptatt av at resten skal ha barnefagleg kompetanse. Men det han seier, er at han, fordi han er opptatt av annan barnefagleg kompetanse, går imot 50 pst.-kravet. Da synest eg det høyrest ut som skinnargumentasjon. Øie-utvalet var krystallklart: Viss vi skal skape kvalitativt gode barnehagar, treng vi ei generell heving av all barnefagleg kompetanse i barnehagane. Dei peikar spesielt på barnehagelærarane. Vi må gå bort frå den dispensasjonsordninga som vi har i dag, som blir uthola og utnytta grovt av ulike eigarar rundt omkring i landet. Det må vi få på plass, og det generelle barnefaglege kompetansenivået må bli auka. Da kan ikkje eg skjøne noko anna enn at dei som er opptatt av kompetanse i barnehagen, kan vere med på desse forslaga. Dei kan eventuelt supplere med ulike forslag om barnefagleg kompetanse, men det må kome i tillegg, ikkje stå i vegen for at ein skal kunne støtte minimumskravet om 50 pst.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-11-24:
I regjeringserklæringen står det også at vi skal ha en bemanningsnorm – altså en norm for voksentetthet i barnehagen – innen 2020. Det er en senest dato. Det betyr ikke at vi ikke kan gjennomføre dette før. Så er det fristende, hvis regjeringen blir anklaget for å være for opptatt av å utrede, å si at Arbeiderpartiet er veldig opptatt av planer og papirbestemmelser. Men det aller viktigste er jo hva som faktisk skjer ute i sektoren. Det å ha en kvalitetspott på 410 mill. kr, 330 mill. kr mer enn i fjor, det er jo det som gjør at vi kan få flere barnehagelærere. Det er det som gjør at vi kan rekruttere flere av dem som er i barnehagene i dag, gi dem tilleggsutdannelse – for mange tilleggsutdannelse mens de jobber i barnehagen – og så sikre at de kan være i barnehagen lenger, og da med høyere kompetanse. Så jeg mener at snarere enn å se på papirbestemmelsene og regelverket først, må vi først gi verktøyene for å få flere barnehagelærere. Det gjør både samarbeidspartiene og regjeringen til fulle. Så kan vi se på bestemmelsene og papirregelverket.