trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-04:
Jeg tror det er veldig viktig å understreke at det er bred enighet om at dette er et veldig viktig spørsmål, og jeg er glad for at representanten også har satt dette på dagsordenen. Jeg tror det er viktig forut for disse lekene som nå skal gå i Sotsji, at man blir oppmerksom på at myndighetene i ulike land også fokuserer sterkt på dette, i tillegg til de organisasjonene som jobber med det. Jeg må også si at jeg er veldig glad for at Idrettsforbundet og norsk idrett i sin helhet også fokuserer veldig sterkt på dette og tar sitt verdigrunnlag på alvor, og at de også har valgt å ha en så aktiv rolle, ikke bare her hjemme i den offentlige debatten om ulike verditemaer, men også ikke minst gjort dem kjent i sine internasjonale fora. Det er først og fremst sånn at det er idretten som må gå på barrikadene og ta disse debattene, også i de internasjonale organisasjonene som de er en del av. Det vet vi også gjøres. Jeg er også veldig glad for at det er muligheter for oss. Ikke minst gjennom Ungdoms-OL på Lillehammer i 2016 har vi en unik anledning til å være en meget god ambassadør for hvordan vi mener idrettsleker egentlig bør avvikles, og for hva slags fokus det også bør være med hensyn til de ulike verdisynene. Da er det også veldig godt for norsk idrett å synliggjøre de verdiene som ligger til grunn for idrettsaktiviteten i Norge. Det kan også være en unik anledning for oss, på politisk nivå, til å være med på å rette fokuset mot hva vi synes bør ligge til grunn for vårt verdisyn i arrangementer som arrangeres. Det er veldig viktig for meg å understreke at Idrettsforbundet – idretten selv – har vært tydelige på at utøverne skal kunne uttrykke seg fritt og ta del i diskusjoner og ikke minst å kunne påpeke disse menneskenes rettigheter og overgrep som måtte skje på dette området. Det er utrolig viktig at man, som også IOC-presidenten har understreket, gis mulighet til fritt å komme med protester i politiske utsagn i forbindelse med pressekonferansene under OL. Så er det slik, som det er blitt understreket både fra utenriksministeren og fra undertegnede, at vi selvfølgelig vil ta dette opp med våre kontakter på en egnet måte når man får til møter under OL i Sotsji. Og når jeg sier at vi skal ta dette opp på en egnet måte og sette det på dagsordenen, så mener jeg ikke under det såkalte «and by the way» på tampen av et møte, men dette er viktige spørsmål for oss å fokusere på.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-02-04:
Jeg vil også takke for en god debatt og igjen takke interpellanten for å reise spørsmålet og sette det på dagsordenen. Det er utrolig viktig. Det viser seg også gjennom debatten at det er en bred enighet om hvor viktig dette temaet er, og ikke minst at vi deler de felles bekymringene vi har for menneskerettighetssituasjonen i Russland. Det er viktig for meg å understreke at Norge gjennomfører et bredt og omfattende arbeid ikke bare på myndighetsnivå – som utenriksministeren har sagt – men også på organisasjonsnivå for å fremme menneskerettighetene og styrke sivilsamfunnet i Russland. Vi vil også videreføre vårt sterke engasjement, ikke minst etter at den olympiske ilden er slukket i Sotsji. Jeg tror det er veldig viktig å understreke at vi ikke tror at jobben er gjort når man er ferdig der. Når det gjelder representanten Liv Signe Navarsetes kommentar om IOC, så er jeg enig i at det er vanskelig å kunne styre dem, for å si det sånn, men jeg tror det er veldig viktig at vi deltar i den offentlige debatten. Vi har rikelig anledning – som i dag – til å være med på å påvirke sånn at man også er klar over de verdiene vi vektlegger. Jeg er veldig glad for – jeg føler behov for å understreke det nok en gang – Idrettsforbundet og det arbeidet de gjør, ikke bare i Norge gjennom å ha fokus på disse tingene og at de tar dette med verdigrunnlaget på alvor, men også gjennom sitt engasjement i ulike internasjonale idrettsfora. De bidrar også til en positiv påvirkning i sentrale verdispørsmål ikke bare i andre nasjonale idrettsorganisasjoner, men ikke minst også i internasjonale idrettsorganisasjoner. Som sagt arbeider vi med å få til møter og vil selvfølgelig ta opp menneskerettighetssituasjonen i de møtene vi måtte få anledning til. Jeg føler også veldig sterkt behov for å understreke at vi også under OL vil være av den oppfatningen at Russland må styrke arbeidet for menneskerettighetssituasjonen i landet. Det har vi sagt før OL, og vi kommer garantert til å si det etter OL, men jeg vil også understreke at det må være et veldig klart budskap under OL. Jeg er også veldig enig med Idrettsforbundet i at utøverne skal kunne uttrykke seg fritt, ta del i diskusjoner og kunne påpeke overgrep mot menneskerettighetene. Og som jeg sa, har IOC-presidenten Thomas Bach uttalt at idrettsutøverne står fritt til å komme med protester og politiske utsagn i forbindelse med pressekonferanser under OL. Det skal ikke være noen tvil om at vi også kommer til å styrke kontakten inn mot Idrettsforbundet og stå last og brast med idrettsutøverne og heie på dem, ikke bare når de skal gjøre sine idrettsprestasjoner, selvfølgelig. Vi vil også være sikre på at de får anledning til å uttrykke sine behov.
Astrid Aarhus Byrknes (Kristelig Folkeparti), 2014-02-04:
Demokratiet og menneskerettane representerer grunnleggande verdiar. Dei er verde å kjempa for, både i vårt eige land og internasjonalt. Lat meg difor få takka representanten Solhjell for at han tek opp desse interpellasjonane om demokrati og menneskerettane sine kår i Russland og kva vi frå norsk side kan gjera for å betra resultatet og situasjonen i vår store nabostat i aust. Eg har òg lyst å takka utanriksministeren og kulturministeren for konstruktive svar, for at arbeidet frå Noreg si side blir følgt opp, og for at det er god dialog òg med organisasjonane som kjempar for menneskerettane i Russland. Lat meg få understreka vårt utgangspunkt: Eg er heilt einig med interpellanten i at det er grunn til stor uro og bekymring over situasjonen for demokratiet og menneskerettane i Russland. Det er klart dokumentert gjennom mange år, og det er teke opp både i internasjonale fora og av ei rad menneskerettsorganisasjonar. Sidan hundreårskiftet har det vore tendensar til ei meir autoritær utvikling. Tilhøva har ikkje vore lette for dei som har markert opposisjon og kjempa for menneskerettane. Ei generell utfordring er diskriminering av ulike minoritetsgrupper, enten dei er politiske, religiøse eller dreier seg om seksuell legning. Fleire nye lovar avgrensar sentrale menneskerettar, bl.a. forsamlingsfridomen. Sivilsamfunnet sitt rom for å vera ei kritisk kraft er òg blitt avgrensa. I tillegg kjem det utfordringar som Russland har hatt med å handtera krav frå område som krev større sjølvstende, slik som Tsjetsjenia. Og når sivile møteplassar blir råka av islamsk terror, skaper det òg eit krav om innsats for tryggleik for alle innbyggjarar. Russland har framleis ein veg å gå for å utvikla rettsstaten. Det er difor all grunn til at Noreg framleis skal ta opp utviklinga av både menneskerettane og demokratiet i møte med styresmaktene i Russland. Dette er eit område av internasjonal politikk der eg forventar at Noreg vil ta leiarskap både i multilaterale fora og bilateralt. Eg vil òg understreka at mens vi tek opp dei dagsaktuelle spørsmåla, må vi halda fast på eit langsiktig perspektiv. Det er berre nokre få tiår sidan Russland kasta av seg eit totalitært, kommunistisk system. Mykje positivt har hendt sidan det. Det er eit heilt anna og eit meir ope Russland vi no møter enn den gamle Sovjetunionen på Lenin, Stalin og Bresjnev si tid. Arbeidet for menneskerettane og demokratiet er eit vedvarande ansvar. Når vi no skal ha eit vinter-OL, trur eg det er viktig å ha klart for seg at det er enda viktigare det vi gjer på lang sikt enn det vi gjer i nokre sportsfylte veker, der verdas fremste utøvarar innanfor vinteridrett skal tevla om medaljane. Det er i eit langsiktig perspektiv at vi kan oppnå resultat.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2014-02-04:
Først takk til interpellanten for å setje eit viktig tema på dagsordenen. Menneskerettar og demokrati er viktige tema som båe klart fortener å verte sette høgt på dagsordenen, og som ein må forvente at våre politiske leiarar som er til stades i Sotsji, vil ta opp i sine samtalar med representantar frå det russiske styret. Innstrammingar i lovverket som er gjorde i Russland, set ytringsfridomen til side og utfordrar forsamlingsfridomen. I praksis betyr dette m.a. at ein kan verte arrestert for å snakke positivt om homofili. Forbodet gjeld både russarar og utlendingar. Høgreekstreme grupper har lenge utsett seksuelle minoritetar for tortur, forfølging, juling og drap, medan politiet bokstaveleg tala ser på utan å gripe inn. Ingen kan sitje stille og sjå på at dette skjer, verken i idretten eller blant politiske styresmakter. Det er bra at statsministeren i morgon møter menneskerettsorganisasjonar. Frå media kan ein sjå at Solberg – gitt at ho får politiske møte – vil ta opp bekymringa frå norsk side, slik ein alltid gjer med russiske styresmakter. Statsministeren og andre ministrar som reiser til Sotsji, bør i framkant av besøket bruke mykje ressursar på å få til politiske møte. Kan utanriksministeren eller kulturministeren seie noko om kva som er gjort med dette så langt? For det er ei forventning om at regjeringa tek opp menneskerettsspørsmål under OL. OL er rett og viktig arena å ta opp desse krevjande spørsmåla. Heile verda sine auge er retta mot Russland, og då må ei regjering nytte kvar einaste moglegheit til å yte påverknad med omsyn til den openbert krevjande situasjonen som er for enkelte grupper i Russland. Regjeringa si deltaking må slik ikkje berre dreie seg om å fremje Oslo sitt kandidatur som søkar til vinter-OL i 2022, men òg rette søkelyset mot grunnleggjande menneskerettar. Eg er glad for at kulturministeren har understreka nett det, at ein òg skal sikre idrettsutøvarane sin ytringsfridom. Det gir moglegheit òg for dei til å understreke det norske verdisynet, det me byggjer vårt demokrati på, og det som ein langt utover Noregs grenser erkjenner som viktige rettar, enten ein er idrettsutøvar, tilhøyrer minoritetsgrupper eller er politikar, for den saks skuld. IOC-medlem Gerhard Heiberg sa på Aktuelt at det var poenglaust for IOC å drøfte menneskerettar med russiske styresmakter. Det får verte opp til IOC. Det kan ikkje me styre frå denne salen, men eg er veldig glad for den tydelege haldninga som vert gitt til kjenne frå statsrådane som er til stades, om å setje saka høgt på dagsordenen. Og eg støttar det som Marit Nybakk sa: at me òg som parlamentarikarar må ta opp desse spørsmåla, ikkje berre no i forbindelse med OL, men òg i det vidare arbeidet. Det som er bra no, er at saka er komen på dagsordenen på ein særdeles tydeleg måte, og at mange grupper er merksame på problemstillingane, langt utover politikkens rekkjer. Det er ein viktig diskusjon. Det er ein langvarig prosess. Det som skjer no, er starten på ei endring som me må vere aktivt med å understøtte, både under OL og i tida som kjem etterpå.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2014-02-04:
Det er en viktig debatt som interpellanten har tatt opp her i dag. Takk til Solhjell for at han har gjort det. Jeg synes også at statsrådenes svar har vært gode. Idretten er jo den største organisasjonen vår, og den engasjerer folk i alle aldre og i hver eneste krok av landet. At idretten skal være åpen og inkluderende, angår oss alle. Derfor var det viktig at Norges idrettsforbund tok et nødvendig oppgjør med sin egen organisasjon og sitt eget engasjement mot homohets. Det skjedde i 2006 etter et innslag i Dagsrevyen, der en forsker hevdet at det var to homofobe arenaer igjen i Norge: i idretten og i Kirken. Forskjellen var at i Kirken diskuterte man det, i idretten var det helt stille. Sammen med LLH og Norsk Folkehjelp og med støtte av Barne- og likestillingsdepartementet gjennomførte man et prosjekt som het Med idretten mot homohets. Prosjektet ble etter hvert avsluttet og er nå en naturlig del av forbundets virksomhet. Men jeg tror det er helt riktig at det fortsatt er mange idrettsutøvere som opplever diskriminering også her i Norge. Det tror jeg det er viktig at vi har med oss når vi skal ut i verden og ta opp disse temaene. Jeg er glad for at Norges idrettsforbund har det høyt på dagsordenen i sitt arbeid, også internasjonalt. Som daværende idrettspresident Tove Paule sa: «Jeg er spesielt stolt over at vi er blant de idrettsorganisasjonene som er kommet lengst med dette temaet i den internasjonale idrettsfamilien og at vi også har tatt opp temaet både på IOCs konferanse «Sport for All» og på kongress for de europeiske olympiske komiteer.» Jeg hadde et møte med NIFs ledelse i januar, for jeg antok at dette kom til å bli et tema nå før Sotsji-OL. Da fikk jeg bekreftet at organisasjonen fortsetter sitt arbeid med å spre kunnskap og erfaringer fra eget arbeid mot diskriminering. Resultater og erfaringer er videreformidlet særskilt til andre nasjonale olympiske komiteer, og det er et arbeid som fortsetter. Det norske prosjektet sies å ha vært et nyttig verktøy i debatten om LHBT-rettigheter før Sotsji-OL. Innenfor de rammer og regler som gjelder for OL-gjennomføring, er det mitt syn at NIF har gitt et viktig bidrag for å sikre ytringsfriheten til norske idrettsledere og -utøvere. Men det er også en finstemt balanse for hvilke krav vi kan stille, og forventninger vi kan ha til frivillige organisasjoner når det gjelder å fronte utenrikspolitiske spørsmål. OL i Sotsji vil ikke løse Russlands menneskerettighetssituasjon. Det at OL i Sotsji både har bidratt og vil bidra til en debatt rundt sånne spørsmål, er likevel hevet over enhver tvil. Der meningsbrytninger skjer, går verden som oftest framover. Det må være lov å håpe at fredelig internasjonalt idrettssamarbeid også kan bidra til gode holdningsendringer. Som interpellanten har jeg forventninger til at norske myndigheter, den norske regjeringen, følger opp initiativer overfor russiske myndigheter og russisk idrett i de sammenhenger der det er naturlig – også under Sotsji-OL. Det må vi kunne forvente både der og i andre fora der norske og russiske myndigheter møtes.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-02-04:
Med respekt å melde opplevde jeg at finansministeren ikke svarte på spørsmålene om hennes syn på det Holden-utredningen viste, og svaret må kanskje tolkes slik at hun er enig i det som kommer i konklusjonen. Jeg vil gjerne følge opp med et tema, som berører organiseringen og som interesserer finansministeren, for det berører arbeidsliv og produktivitet. Norge ligger på toppen i produktivitetsvekst i OECD og har 20–30 pst. høyere produktivitet i industrien enn Sverige og Danmark. Allikevel bør vi være opptatt av å styrke samfunnets produktivitet, slik perspektivmeldingen fra Stoltenberg-regjeringen grundig belyste. Vi ser med interesse fram til den kommisjonen statsråden setter ned, og jeg håper sammensettingen blir bred, slik at vi får en bred vurdering av dette komplekse og viktige temaet. Når veksten i produktiviteten de siste årene har vært mindre sterk enn tidligere, skyldes det flere forhold, som at norske bedrifter var tilbakeholdne med å si opp ansatte i forbindelse med finanskrisen. En annen forklaring som Statistisk sentralbyrå og Holden-utvalget har pekt på, er knyttet til den sterke veksten i lavtlønt arbeidsinnvandring fra 2004. Forskning viser at skiftet til mer arbeidsintensiv produksjon bygget på hyring av lavtlønt arbeidskraft, kan føre til at enkelte bransjer beveger seg over mot lavproduktiv, arbeidsintensiv produksjon, slik vi har sett tendenser til i deler av byggebransjen. Med andre ord, det er en sammenheng mellom å arbeide for høy produktivitet og å sikre bredt avtaleverk med et solid lønnsgulv. Det reiser spørsmålet om hvilke tiltak vi kan sette inn mot såkalt lavlønnskonkurranse. Holden-utvalget peker på ordningen med allmenngjøring av minstelønnsbestemmelser, noe som bl.a. var en målsetting i Stoltenberg-regjeringens handlingsplaner mot sosial dumping. Nå har jeg tidligere hørt at statsråden og Fremskrittspartiet har vært sterkt imot allmenngjøring og mange av håndhevingstiltakene knyttet til det. Senere har vi hørt en noe mykere holdning, så det kunne være interessant å høre hvordan finansministeren ser på det å motvirke økt lavlønnskonkurranse som et mulig tiltak for å motvirke svekket produktivitetsutvikling i næringslivet. I og med at Holden-utvalget har reflektert over dette, går jeg ut fra at den nye kommisjonen som professor Rattsø skal lede, også kommer til å se på dette temaet, hva gjelder produktivitet i vårt utsatte næringsliv. Men som sagt, statsråden syn på allmenngjøring og på håndhevingstiltakene knyttet til det og de tiltakene som var lansert i handlingsplanene mot sosial dumping, vil være av interesse for denne debatten.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2014-02-04:
Finansministeren brukte halve taletiden. Jeg tror hun utelot den halvparten der hun skulle svart på spørsmålet. Vi har fått en grei debatt om økonomisk politikk og næringspolitikk. Det er interessant, og det er mye å være enig i der, men det var altså ikke svar på de spørsmålene denne debatten handlet om, nemlig noen kjennetegn ved måten det norske arbeidslivet virker på. Til representanten Heggelund: Jeg har ikke prøvd å skape polarisering mellom noen. Jeg har prøvd å stille spørsmål om noe det er nyttig å få avklart som en følge av Holden III-utredningen – det organisasjonene i samfunns- og arbeidslivet har sagt rundt disse nøkkelspørsmålene. Så vil jeg bare fra denne talerstol avlive det som posisjonen nå prøver å skape inntrykk av: at man ikke har vært opptatt av produktivitet de siste årene. Ser man på statistikken, ligger Norge helt i toppen i utviklingen av produktivitetsvekst. Det var Stoltenberg-regjeringen som tok opp produktivitetsproblemstillingen i bredden i perspektivmeldingen og pekte på at vi er nødt til å arbeide systematisk med produktiviteten for å forsvare det høye velferdsnivået vårt i fremtiden. Derfor hilser jeg velkommen at denne regjeringen nå nedsetter en produktivitetskommisjon. Jeg håper mandatet og sammensetningen er bredt nok til å gi en god belysning av det spørsmålet. Men så sier finansministeren at man må tørre å ta noen debatter, og det er jeg helt enig i. Derfor overrasker det meg at hun ikke tør å ta den debatten hun inviteres til i denne sal. Vi kommer gjerne til å diskutere debattene hun inviterer til om arbeidsmarked, om virkemidler, om skattesystemet, men her må vi altså konkludere med at i finansministerens påstand om at hun støtter det inntektspolitiske samarbeidet – det var det mest presise jeg hørte, også fra representanten Flåtten – tror jeg vi må legge at man støtter en høy grad av koordinering i lønnsdannelsen – det var mitt spørsmål – at man støtter at bedriftsmessige oppgjør ikke er et fullgodt alternativ til de samordnede oppgjørene, at man støtter allmenngjøring av minstelønnsbestemmelser. Det spørsmålet stilte jeg helt presist. Jeg fikk ikke svar på det. Det har finansministeren muligheter til å svare på nå – og om hun ser en sammenheng mellom høy produktivitet og et avtaleverk med et solid lønnsgulv. Det var det spørsmålet i interpellasjonen handlet om. Så er jeg villig til å ta alle andre debatter om økonomisk politikk som vi har sjansen til, både i denne sal og ellers ute i samfunnsdebatten. Men nå var det et forsøk på å ta den ene delen av det som er kjennetegnet på den norske modellen, nemlig partene i arbeidslivet, samarbeidet, kjennetegn og kjerneverdier ved det. Jeg må altså tolke det slik at når vi har en interpellasjon i Stortinget hvor vi ikke får svar på det, er det et forsøk på å skyve det temaet videre fremover, og vi blir etterlatt til å gjette oss til og konkludere hva som er holdningen. Det synes jeg er et interessant signal på dette viktige feltet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2014-02-04:
Dette er jo en debatt som i og for seg kan omfatte veldig mange tema, men la meg begynne med å si at jeg altså har pekt på at det er regjeringens uttalte mål å videreføre en god dialog med partene i arbeidslivet. Det har vi slått fast både i Sundvolden-erklæringen og i tilleggsproposisjonen som ble lagt frem for Stortinget i fjor høst. Dette er viktig for å bidra til en felles forståelse av de utfordringer vi står overfor. Sammen med partene ønsker regjeringen å jobbe for et fremtidsrettet arbeidsliv, der høy produktivitet og høy trivsel blant arbeidstakerne går hånd i hånd. Da er det en lang rekke spørsmål det er naturlig å drøfte, ikke minst noen av dem som interpellanten har reist her i dag. Bred deltakelse i arbeidsmarkedet er en forutsetning for å trygge den enkeltes velferd. Gjennom deltakelse styrkes enkeltmenneskets verdighet og tilknytning til fellesskapet. Samtidig legges forutsetningene for den veksten som vi alle skal leve av i fremtiden. Det å legge til rette for et godt fungerende arbeidsmarked er god velferdspolitikk, slik denne regjeringen ser det. Statsministeren har invitert partene til et møte i Kontaktutvalget den 10. februar, og en slik utveksling av synspunkter anser vi som nyttig og nødvendig for å få en god, felles forståelse av hvilke utfordringer vi står overfor. Så merket jeg meg at Gahr Støre nå mener å ha alle forklaringene på fallet i produktivitetsveksten i norsk økonomi gjennom de siste åtte årene. Jeg mener det er litt prematurt å trekke de konklusjonene nå, og det er jo en av grunnene til at regjeringen setter ned produktivitetskommisjonen. Det er jo for å få en vurdering av hva som har vært årsakene til at vi har sett et fall i produktivitetsveksten i Norge. Samtidig som det har skjedd, har vi også hatt en lang periode med betydelig grad av reformtørke. Derfor inviterer jeg også denne kommisjonen til ikke bare å komme med en analyse av årsakene til fallet i produktivitetsveksten, men samtidig til å se på og invitere til en bred offentlig debatt om hvilke tiltak og virkemidler som bør iverksettes, nettopp for å sikre at vi har en god, forutsigbar økonomisk utvikling i Norge og trygge stabile arbeidsplasser. Men da må vi også tørre å ta noen debatter knyttet til både hvordan vi har innrettet arbeidsmarkedet, hvordan vi har innrettet ulike deler av virkemiddelbruken, hvordan skattesystemet virker for å påvirke dette, og om det i det hele tatt er mulig å gjøre endringer i hele det offentlige virkemiddelapparatet.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2014-02-04:
Jeg må få lov til å si at jeg synes deler av denne debatten har vært litt søkt, for jeg svarte på de spørsmålene som interpellasjonen reiser, gjennom å peke på at denne regjeringen ønsker å opprettholde det inntektspolitiske samarbeidet. Men jeg tilnærmet meg hele interpellasjonsdebatten med noen litt større og mer langsiktige utfordringer, og det gjorde jeg nettopp fordi det er her vi må ha fokus. Så er det helt riktig, som Jonas Gahr Støre sier, at man i perspektivmeldingen ga noen analyser av potensielle utfordringer for norsk økonomi på lang sikt. Det man ikke kom med – i perspektivmeldingen eller i de etterfølgende saker – var tiltakene for å møte disse langsiktige utfordringene. Og det er nettopp den debatten denne regjeringen inviterer til å ta. Da må jeg si at jeg synes det blir veldig spesielt – og slik har det vært gjennom veldig mange ulike debatter, både i denne sal, i valgkamper og på andre arenaer – at når noen ønsker å dra opp en saklig, grundig debatt om utfordringene i dagens arbeidsliv og peke på behovet for mer fleksibilitet, blir dette ikke møtt av en saklig debatt om virkemidler og endringer basert på arbeidstakernes behov; det blir møtt med en påstand om brutalisering. Når noen av oss ønsker å reise en debatt om konkurranse og mangfold, blir det møtt med påstander om privatisering – som om det er et problem at vi har flere aktører i et marked. Snarere tvert imot viser det seg at konkurranse er det beste i alle markeder av hensyn til forbrukerne. Og når vi tar opp en debatt om skatt, konkurranseevne og robuste arbeidsplasser, blir det møtt med påstanden om skattelette til dem som har mest fra før. Da blir jo debattflaten veldig snever. Jeg mener det er viktig å diskutere de langsiktige utfordringene vi står overfor, basert på noen grunnleggende kjøreregler som denne regjeringen har sluttet seg til. Jeg mener at de tre pilarene, som også representanten Dag Terje Andersen tok opp, er det ingen uenighet om. Denne regjeringen fører en ansvarlig økonomisk politikk, men det betyr ikke at vi kommer til å holde det høye skattenivået som den rød-grønne regjeringen hadde. Vi mener det er feil. Så over til den andre pilaren. Vi er også for gode velferdstiltak i Norge, og mange av dem er det tverrpolitisk enighet om, og det er en grunnleggende enighet om at de skal skattefinansieres. Den tredje pilaren er partssamarbeidet. Det har denne regjeringen lagt til grunn for sin plattform. Og det var det jeg innledet denne interpellasjonen med å si, at regjeringen kommer til å slutte opp om det.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2014-02-04:
Som finansministeren understreka, vil regjeringa oppretthalde det inntektspolitiske samarbeidet med partane i arbeidslivet. Partane har ansvaret for lønsforhandlingane, men regjering og storting kan òg bidra med ein økonomisk politikk som verkar positivt. Regjeringa har sett i gang med skatte- og avgiftslette som betrar effektiviteten og produktiviteten i økonomien. Forenkling og avbyråkratisering er òg viktige bidrag der. Infrastruktur og fornuftige investeringar vil òg bidra vidare til at ein får betre effektivitet og produktivitet i økonomien. Som alle kjenner til, er lønsnivået i Noreg svært høgt og langt høgare enn i dei fleste av våre naboland. Det er sjølvsagt noko vi skal vere stolte av, og vi må leggje til rette for at det kan fortsetje framover. Då er det viktig at vi ikkje har dårlegare rammevilkår på andre område når det gjeld t.d. skatt, avgift, byråkrati, infrastruktur osv. enn det våre konkurrentland har. Sagt på ein annan måte: Viss ein skal springe 100 meter, kan ein ikkje stille opp med ryggsekk på ryggen om konkurrentane stiller utan. Eg er derfor stolt av at vi no har ei regjering som set dette på dagsordenen ved at ein kuttar i skatt og avgift, slik at ein blir meir konkurransedyktig. Ein har sett avbyråkratisering og forenkling på dagsordenen, slik at ein får styrt ressursane inn der dei gjer nytte for seg, og at næringsliv, privatpersonar og offentleg sektor ikkje treng bruke store ressursar på unødvendig byråkrati og skjemavelde, og vi har ei rekordinvestering i infrastruktur som sjølvsagt vil gjere oss meir konkurransedyktige. Det er viktig – i tillegg til å satse på kunnskap – for at vi skal oppretthalde ei konkurranseevne. Regjeringa har òg ført ein politikk som har gjort at kronekursen har blitt meir konkurransedyktig den siste tida enn han var under den førre regjeringa. Alle desse bidraga vil leggje grunnlaget for at næringslivet framover kan vere konkurransedyktig, kan tåle eit høgt lønsnivå, og at vi òg kan sikre gode lønsoppgjer i åra framover.
Stefan Heggelund (Høyre), 2014-02-04:
Måten vi gjør ting på i Norge er et politisk felleseie. Opp gjennom historien har alle partier bidratt i utviklingen av det som er norsk politisk tradisjon, for politiske tradisjoner kan ikke skapes alene – tradisjoner jobbes fremover i fellesskap, samfunn er samspill og Norge er ikke noe unntak. Så påstår ikke jeg at det aldri har vært uenigheter, for uenigheter er jo bra. Uenighet er avgjørende i et demokrati. Demokrati er konkurranse om ideer, der de gode ideene foredles og styrkes gjennom felles kraftanstrengelser. Det inntektspolitiske samarbeidet er en av vårt samfunns store styrker, og selve basisen for det er tillit, at lønns- og inntektsoppgjørene er partenes ansvar. Vi har fra noen tidligere sett forsøk på å skape debatt om tillit. Vel, den norske tilliten som vi ser gjennom måten vi håndterer denne typen spørsmål på i Norge, viser oss at det skal mer til enn et regjeringsskifte eller at man prøver å skape tvil om andre partiers politiske intensjoner for å rokke ved det tillitssamfunnet som Norge faktisk er. Det går stort sett bra i Norge, men vi har noen utfordringer, og vi har hørt om noen av utfordringene i dag. Representanten Gahr Støre peker på at produktivitetsnivået i Norge ligger 20 pst. over gjennomsnittet i OECD, men samtidig ligger lønnsnivået – norske lønninger – 70 pst. over gjennomsnittet i nettopp OECD og 30 pst. over våre naboland i Norden. Arbeidsplasser blir mer og mer avhengig av petroleumssektoren, og høy oljepris bidrar til en todeling i norsk økonomi. Vi har en ledighet som er lav, men la oss ikke glemme at vi har en ungdomsledighet som er tre ganger høyere enn den samlede ledigheten for øvrig, og en sysselsetting blant unge som har falt med 5 prosentpoeng i løpet av de siste årene. Regjeringens politikk er helhetlig, og den slagordspregede retorikken som man blir møtt med i det daglige fra den andre siden av det politiske spekteret, tar ikke det inn over seg. Men både den økonomiske politikken til regjeringen og ønsket om å realisere kunnskapssamfunnet som regjeringen har, er viktige bidrag for å bøte på de utfordringene som vi står overfor. Partssamarbeidet er en viktig del av den norske måten å gjøre ting på. Så mener ikke jeg at det eneste saliggjørende er å være organisert, men vi ser en utvikling blant de organiserte som jeg synes det er viktig å ta opp i en offentlig debatt. Det er ikke sånn at man kan løse dette med politiske vedtak, men det er allikevel en utvikling som det er verdt å være oppmerksom på: Færre ønsker å være tillitsvalgte i fagforeningene. Ifølge YS Arbeidslivsbarometer mener 45 pst. at fagforeningsarbeid tar for mye tid, og 30 pst. sier at de ikke er interessert i fagforeningsarbeid. Det er sikkert mange forklaringer på hvorfor det er sånn, men jeg tror i hvert fall ikke at det å skape utgangspunkt for politisk debatt basert på grunnløse polariseringer om hvordan vi ønsker at dette landet skal være, bidrar positivt i så måte, for å si det forsiktig.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-04:
Jeg vil først få lov til å takke statsråden for svaret. Det var et både grundig og informativt svar. Jeg regner med at statsråden ikke er overrasket når jeg sier at jeg ikke er helt fornøyd med svaret. Jeg skulle gjerne kunne ha handlet den brannbilen i morgen. Særlig med tanke på at vi tar inn et eller annet sted mellom 9 og 14 mill. kr per måned i bompenger, burde det for så vidt være mulig å få i gang en diskusjon om en ny praksis ved å inkorporere nødvendig utstyr til beredskap og redningsarbeid i kostnadene ved et prosjekt. I eksisterende prosjekter hvor det fortsatt kreves inn bompenger, har en på en måte en finansieringsmulighet. Men jeg ser litt lys i enden av tunnelen, fordi det er igangsatt et arbeid, det er igangsatt vurderinger som kanskje kan føre til en annen konklusjon. Jeg bare håper det ikke tar så lang tid at vi igjen ser at det skjer en hendelse der vi kanskje er litt «short» når det gjelder nødvendig utstyr for å slukke og redde folk som fanges i en sånn tragisk tunnelbrann. Statsråden nevnte bl.a. regionale kompetansesentre og oppbygging av det. Jeg tror det er veldig fint at en får den typen kompetanse. Men den dagen det brenner, er det bare brannbilen og brannvesenet og redningsutstyret deres som gjelder. Jeg merket meg det statsråden sa om at Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap har sagt at det ikke er en ekstraordinær risiko i Oslofjordtunnelen. Nå var vel det en vurdering som ble gjort før Havarikommisjonens rapport forelå. Jeg er bare en legperson når det gjelder å lese den typen rapporter, men jeg klarer ikke å tolke Havarikommisjonens konklusjoner annerledes enn at de sier at beredskapen i Oslofjordtunnelen er for dårlig. Vi har noen standarder som ikke holder mål i en tunnel som er av den beskaffenheten som Oslofjordtunnelen er. Og når Havarikommisjonen i tillegg sier at slukkekapasiteten bare dekker en tredjedel av det en kan risikere å møte i en tunnelbrann, til og med mer enn det som brannvesenet selv har lagt til grunn, håper jeg at det kan danne grunnlag for nye vurderinger. Jeg merker meg også at statsråden sier at det ikke tilhører hans domene å kunne pålegge bruk av bompenger til å kjøpe utstyr, og at en del av disse spørsmålene sorterer under Samferdselsdepartementet. Men nå er det jo sånn at beredskapsministeren har et ansvar for koordinering mellom ulike etater, så det kunne kanskje vært en inngang for å få satt fart på denne debatten også i Samferdselsdepartementet.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-02-04:
Takk til alle som har deltatt i debatten. Det bidrar til at en viktig sak får større oppmerksomhet enn den ville fått hvis statsråden og undertegnede hadde vært her i salen alene. Det er mange fornuftige ting som er sagt, og jeg skal ikke repetere alt det. Jeg var bare litt i stuss over det siste innlegget om at situasjonen i Oslofjordtunnelen er annerledes nå med nedleggelsen av Södra Cell, for i Havarikommisjonens rapport står det generelt at branneffekten for vogntogbranner ligger i et spenn opptil tre ganger den slokkekapasiteten som er hos dagens brannvesen. Det står ikke at det er tatt noe forbehold om hvorvidt dette er vogntog som frakter papir eller annen last. Det kan også sikkert tenkes verre last enn papir hvis ulykken først er ute. Jeg tror også – selv om man er for eller mot bompenger – at legitimiteten er ganske høy for å bruke en forsvinnende liten del av de bompengene en krever inn på rv. 23, til nødvendig redningsutstyr. Vi kunne testet det ved å ta en spørreundersøkelse blant dem som kjører fram og tilbake i tunnelen: Er du villig til å betale bompenger i en – tre uker ekstra for å være sikker på at brannvesenet kan komme og redde deg hvis noe skjer? Da tror jeg svaret hadde vært et ganske unisont ja. Vi har snakket om dette i tidligere debatter, og jeg husker også debatten etter Gjørv-kommisjonens innstilling; der kritiserte man først og fremst manglende samarbeid om beredskap på tvers av sektorer. Det jeg synes Gjørv-kommisjonen var mindre god på, var viktigheten og betydningen av kommunal beredskap. Jeg har selv vært ordfører og opplevd både tunnelbrann og bombeeksplosjon, og jeg har sett ved selvsyn hvor viktig det er å ha et oppegående brannvesen som er utstyrt for de situasjonene en står overfor. Sverre Myrli var inne på hva det er som gjør at en er redd for å si ja og klar-ferdig-gå til brannbil i Oslofjordtunnelen – er det fordi en er redd for smitteeffekten? En har tusen tunneler av ulik lengde og kvalitet rundt omkring i landet på vei – en har også jernbanetunneler – og jeg har også selv den gangen hørt min egen brannsjef fortelle hva som kunne skje i Lieråstunnelen hvis han var nødt til å holde sine mannskaper tilbake og ikke kunne sende dem inn. Det har gjort et ganske dypt inntrykk på meg. Jeg håper ikke det er frykten for at det kan få en smitteeffekt og bli veldig dyrt i det lange løp, som gjør at en nå er såpass tilbakeholden også på direktoratsnivå. Samtidig synes jeg kanskje debatten vitner om at vi, uansett politisk farge, noen ganger blir stilt litt sjakk matt av byråkratiet. Det kunne jeg ønske at vi sammen kunne forenes om å få gjort noe med, sånn at vi finner en løsning på dette uten at det går ut over noen.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-04:
Til det siste tror jeg at jeg skal si at hvis jeg hadde benyttet meg av muligheten til å pålegge bruk av bompenger på en bestemt måte for å sikre bestemte deler av veistrekninger, er det nok flere som ville reagert på at jeg dro ansvaret for koordinering noe langt i forhold til det som er utgangspunktet i den kongelige resolusjonen. Men jeg er helt sikker på at samferdselsministeren også har merket seg denne interpellasjonen og den debatten som vi nå har startet på. Så forstår jeg at representanten Christoffersen ikke er helt fornøyd, for hun ville gjerne kjøpt brannbil i morgen. Den brannbilen kunne jo vært kjøpt for to år siden. Hvis man hadde den samme utålmodigheten for en tid tilbake, ville det altså vært muligheter for å finne andre håndteringsmåter for å sikre den brannbilen, hvis det er den som er det viktige. Det som har vært mitt utgangspunkt i dette, er at jeg må forholde meg til de faglige rådene som jeg får fra direktoratet, som her mener at det ikke foreligger en ekstraordinær risiko. Det er i utgangspunktet det lokale brannvesen, eid av kommunene, som har ansvaret for å sikre at den lokale beredskapen er bra nok i forhold til den risikoen som er i den angjeldende kommune. Det er bare i rene unntakstilfeller en kan benytte denne påleggsmuligheten. Ofte har den vært benyttet i områder hvor det er veldig små brannvesen, mens tunnelene i forhold til den øvrige risikoen i kommunen utgjør en vesentlig forsterket risiko. Som jeg nevnte, er altså vurderingen fra direktoratet faglig begrunnet. Jeg er også legperson på dette området og har ikke noe grunnlag for å overprøve det faglige skjønn som direktoratet har kommet med i denne saken. Så mener jeg også at jeg ga god grunn til det lyset i tunnelen som representanten viste til, nemlig ved at vi nå gjennomgår de studiene som vi har, og det kan jo da føre til at det blir regelendringer eller praksisendringer på sikt.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-02-04:
Til det siste: Jeg tror ikke det er byråkratiet som er utfordringen, det er vel heller det politiske styringssystemet som vi faktisk har. Å skylde på byråkratene for de systemene vi vedtar politisk, synes jeg egentlig er en overdrivelse. Men jeg vil også takke for en god debatt og for de bidragene som har kommet. Jeg syntes det var en interessant tilfeldighet at det lokale brannvesenet var til stede i salen under debatten – det er betryggende at de har tilstedeværelse på de områdene hvor den typen ting debatteres. Jeg må si at jeg er glad for at man fokuserte på viktigheten av å se det totale bildet – altså å se den samlede kraft som en kan mobilisere i ulike hendelser. Det er viktig, og det skal vi ha med oss videre. Jeg må også erkjenne at jeg lyttet ganske undrende til representanten Myrlis innlegg. Det bar vel i utgangspunktet preg av en fundamentalt manglende forståelse for ansvarsdelingen i denne typen spørsmål. Som jeg var inne på i mitt svar – og som for så vidt også interpellanten har vært tydelig på – er det å sikre brannberedskapen et kommunalt ansvar. Da hjelper det naturligvis ikke at et kommunalt brannvesen ønsker seg en ny brannbil, og så skal Stortinget vedta at den brannbilen skal komme. Det kan Stortinget selvfølgelig gjøre, selv om representanten Myrli mente at jeg hadde indikert noe annet. Det er ikke noe problem for Stortinget å vedta at man, uavhengig av den faglige vurderingen, skal bevilge penger til å kjøpe en sånn brannbil. Det kunne man gjort i juni – da hadde man muligheten til å gjøre det – men det ønsket ikke Stortinget å gjøre. Det må regjeringen forholde seg til. Men når det gjelder det å legge til grunn at man nå i dag stiller seg litt undrende til at dette er så vanskelig å få til: Det er ikke noe vanskeligere nå enn det det var da representanten Myrlis parti var i regjering. Det er akkurat de samme utfordringene og mulighetene som det var da. Jeg hørte imidlertid ikke den typen innlegg verken fra representanten Myrli eller andre som var representanter for regjeringspartiene på det tidspunkt. Jeg er opptatt av at vi skal ta tunnelsikkerhet på alvor. Vi skal sikre at de systemene vi har, skal fungere. Men da må vi også ha tillit til at det regelverket dette hus har satt myndighetene til å forvalte, er godt nok. Det er ikke sikkert bestandig, og derfor går vi gjennom dette for å se om det er forbedringspotensial. Men det at den ekstraordinære risikoen som er nødvendig for å pålegge objekteier investeringer i den typen sikkerhetstiltak, ikke foreligger, bør være betryggende nok til å si at tunnelen i dag i alle fall har den standarden som dette hus har forutsatt. Så skal vi følge dette nøye langs mange kanaler. Til slutt vil jeg også bare presisere, selv om det ligger utenfor mitt konstitusjonelle ansvar: Det å utvide fundamentet eller utgangspunktet for bompengefinansieringen i en diskusjon som dette mener jeg blir en fullstendig avsporing. Det er objekteier som er ansvarlig for slike kostnader når det er grunnlag for å pålegge investeringer. Det har det ikke vært i denne saken.
Hårek Elvenes (Høyre), 2014-02-04:
Vi vet alle at brann i veitunneler kan få dramatiske konsekvenser, og i så måte er det viktig at interpellanten har tatt opp dette temaet. Tunnelen under Oslofjorden er en 7,3 km undersjøisk tunnel som absolutt bør ha et forsvarlig brann- og beredskapsnivå. Men i denne saken er det ulike oppfatninger blant de sakkyndige om hva som faktisk er et akseptabelt brann- og beredskapsnivå for den type tunnel. Det som er gledelig, er at etter brannen er det iverksatt flere tiltak, bl.a. er det bygd evakueringsrom som er tilgjengelige innenfor en maksimal radius på 125 m, og hastigheten i tunnelen er også satt ned. Dette er gjort i erkjennelsen av at denne typen tunneler, som er en ettløpstunnel under vann, må ha forsvarlige beredskaps- og sikkerhetsforhold. Man skal ta Statens havarikommisjon for transports tilrådinger på alvor. De kommer med fire sikkerhetstilrådinger som man bør gå inn i og se om det er ting der som man bør videreføre – og det har man allerede gjort. Men jeg vil advare mot å forlenge bompengeinnkrevingen ved tunneler generelt, selv når formålene kan være godt begrunnet. Det kan åpne for en praksis som kan bli kreativ – antakelig vel kreativ.
Abid Raja (Venstre), 2014-02-04:
Jeg vil aller først takke Lise Christoffersen for en viktig interpellasjon. Oslofjordtunnelen kan sies å være Norges farligste tunnel, og som trafikkåre er den en tragedie. Den er usikker i drift, altfor bratt og på toppen av statistikken over tunnelbranner. I Oslofjordtunnelen har det, så vidt jeg har fått med meg, vært sju branner og tre branntilløp i løpet av bare fire år. Brannen i 2011 kunne ha endt i en katastrofe. Kun flaks gjorde at ingen omkom. I 2011 – altså på ett år – var Oslofjordtunnelen stengt hele 350 ganger på grunn av mindre ulykker eller driftsproblemer. Ut fra det jeg har forstått, er tunnelen bygget i strid med EUs tunnelsikkerhetsdirektiv. Den er så bratt at mange lastebilsjåfører kvier seg for å kjøre gjennom den. De frykter varmgang i motor og bremser, og ved ulykker er faren for alvorlige branner svært høy. Samtidig er Oslofjordtunnelen sentral for hele østlandsområdet. Den sluker betydelige deler av godstrafikken fra kontinentet som skal videre til Sør- og Vestlandet. Alternative transportruter finnes knapt, bortsett fra bilferge ved Moss. I Oslo er veikapasiteten sprengt fra før. Dessuten kjemper man mot helseskadelig høy luftforurensing. Derfor har staten siden fjorårets brann brukt 50 mill. kr på tunnelen for å bøte på noen av sikkerhetsproblemene, men alt er visst ikke helt som det burde ha vært. Ansvarlig brannsjef for tunnelen har både advart mot for svakt ventilasjonsanlegg og ønsket seg bedre brannslukningsutstyr og totalforbud mot tunge kjøretøy. Ingen av delene har man fått gjennomslag for. Uansett kan ikke sikringstiltakene kompensere for de alvorlige manglene Oslofjordtunnelen har. Den første tunnelen ble visstnok også bygget mot Vegvesenets egne faglige råd. Et nytt parallelt tunnelløp vil kunne avhjelpe noen av utfordringene med dagens tunnel gjennom bedre rømningsveier og omkjøringsmuligheter. Dessuten er dette en løsning som kan stå ferdig når dagens ettløpsløsning ikke lenger kan brukes. Samtidig: Dette vil ikke bli en fullgod løsning for kryssing av Oslofjorden. Utfordringen som må løses, er om en ny tunnel muligens vil kunne ha de samme utfordringene som den gamle – og dermed ikke oppfylle dagens eller framtidens behov. En bro over Oslofjorden lengre sør kan skape en helhet i transportmulighetene over Oslofjorden for den sterkt økende befolkningen vi forventer de kommende 20 årene. Den vil kunne gi rom for alle typer trafikk – biler, syklende, gående og ikke minst jernbane – og vil kanskje overta for ferjesambandet Moss–Horten, avlaste Oslo for tunge kjøretøy og korte ned på reisetiden mellom Østlandet og Sør- og Vestlandet. Jeg takker interpellanten for å ha tatt opp en veldig viktig sak. Det blir veldig spennende å følge med på hva konseptvalgutredningene sier når de kommer. At arbeidet med dette blir viktig framover, er det ingen tvil om.
Thore Vestby (Høyre), 2014-02-04:
Justis- og beredskapsministeren peker ved flere anledninger på det lokale brannvesen. Jeg hadde nær sagt at jeg er det lokale brannvesen. Jeg er ordfører i mottakerkommunen på østsiden, Frogn kommune, og er leder av representantskapet. Det har jeg vært i en årrekke. Mitt syn på situasjonen er at det er generelt vanskelig å dimensjonere for det helt ekstreme. Den siste brannen var helt ekstrem. Det var papir fra Södra Cell, og det gir en varme som er helt hinsides. Det er vanskelig, og man har ikke i det hele tatt utstyr for å kunne ta den brannen. Nå er Södra Cell nedlagt, papirbiler går ikke lenger i tunnelen. Min vurdering er at DSBs vurdering er meget god. La meg legge til at i det arbeidet som nå skal gå videre, pågår det et arbeid initiert av fylkesmannen i Akershus og Oslo – også Østfold er blitt med – hvor elleve kommuner fra Oslo og sørover langs E6 sammen ser på en større enhet. Det er et ganske unikt arbeid, elleve kommuner i alt, og det er ingen tvil om at med de framtidige planer gjelder også løp to, som sikrer Oslofjordtunnelen ytterligere – hvis det kommer. Det som helt sikkert kommer, er Follotunnelen. Det er helt spesielle krav. Det kommer mest sannsynlig en tunnel under Moss, og kanskje under fjorden i Moss, og det vil stille brannmannskap og beredskap på helt andre prøver. Det forbereder vi oss til, og det er vi klare til å skulle ta. Det er, som sagt, det lokal brannvesen som er de utførende. Men foreløpig vurderer jeg at DSBs løsning er tilfredsstillende.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2014-02-04:
Prop. 161 L for 2012–2013 inneheld forslag til endringar i naturmangfaldlova og viltlova. Endringane gjeld tiltak for utøving av jakt på ein sikker og human måte, bruk av kunstig lys ved ettersøk av påskote hjortevilt, ved avliving av fanga vilt og ved åtejakt, samt bruk av motorbåt ved ettersøk av påskoten sjøfugl. Forslaga er ei oppfølging av ei arbeidsgruppeinnstilling som blei overlevert Direktoratet for naturforvaltning våren 2011. Komiteen viser elles til at endringar i viltlova §§ 20 og 21 skal bli forstått slik at jeger har provføringsplikt for at påskyting er lovleg, dette for å unngå misbruk av dei nye føresegnene. Det blir vidare foreslått at det i naturmangfaldlova § 15 blir tatt inn eit forbod mot unødig jaging av viltlevande dyr. Eit forbod mot jaging fanst tidlegare i viltlova, men fall bort ved ein inkurie då naturmangfaldlova blei vedtatt. Likevel vil komiteen understreke at forbodet mot jaging av vilt ikkje må vere til hinder for trening av jakthund eller bruk av hund under jakt. Det er brei einigheit om at bruk av kunstig lys vil bidra til raskare lokalisering av skadeskote vilt, slik at ein kan føreta ei rask og effektiv avliving. Dette er også intensjonane bak løyvet til ettersøk av skadeskote sjøfugl med båt. Bak alle desse forslaga ligg behovet for å vareta nødvendig dyrevelferd, noko som er viktig for at jakt framleis skal ha ein god og brei samfunnsaksept, slik han har i dag. Jakt på fugl og vilt er ein av dei mest utbreidde friluftsaktivitetane vi har og bidreg positivt på mange måtar, og forslaga som ligg i dagens proposisjon vil medverke til ei styrking av legitimiteten til jakt i eit samfunn der større og større delar av befolkninga blir framandgjorde for nettopp denne typen aktivitet. Derfor er omsynet til best mogleg dyrevelferd ved jakt det overordna og viktige. Til slutt vil eg tilrå innstillinga frå komiteen.