trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2000-06-05:
Vi har nå hatt innlegg fra to statsråder som etter mine begreper slår seg selv på munnen, iallfall i forhold til Arbeiderpartiets politikk for øyeblikket. Det som er lagt inn fra Høyre i vårt alternative forslag til revidert nasjonalbudsjett, er et kutt i arbeidsmarkedstiltakene som tilsvarer et halvt års virkning av den økningen som ble lagt inn ved et kompromiss mellom Arbeiderpartiet og mellompartiene i deres budsjettalternativ. Den økningen var øremerket til bruk i verftsindustrien og de maritime miljøene på Vestlandet. Hele argumentasjonen var knyttet til det. Det er ikke snakk om at det er midler som i dag f.eks. brukes på tiltak knyttet til asylsøkere, eller som burde vært brukt til det, hvis ikke det er Arbeiderpartiets egne løfter om hva de pengene skulle vært brukt til, som i så fall er feil. Samtidig er det ganske kjent på Stortinget at i forskjellsmeldingen, som skal behandles i neste uke, går Arbeiderpartiet inn for å reinnføre ungdomsgarantien for ungdom mellom 20 og 24 år – en gruppe som stort sett ligger ganske bra an i arbeidsmarkedet, i alle fall i forhold til innvandrere og flyktninger. Det betyr at Arbeiderpartiet prioriterer nye grupper innenfor arbeidsmarkedstiltakene. Derfor synes jeg at begge statsrådene skal tenke seg litt om. Det er jo mulig å prioritere innenfor de midlene man har, istedenfor å si at det er de svakeste gruppene som skal tape. Arbeiderpartiet er da med på å innføre to grupper som relativt sett er ressurssterke, nemlig de som er innenfor verftsindustrien på Vestlandet, som er høykompetent arbeidskraft, og ungdom mellom 20 og 24 år, som skal prioriteres i arbeidsmarkedstiltakene, mens de ikke snakker ett ord mer om asylsøkere. I så fall, hvis man innenfor den rammen man har i dag av arbeidsmarkedstiltak, og vi andre ikke prioriterer f.eks. ungdomsgarantien og verftsindustrien og de maritime miljøene, betyr det faktisk at vi sitter igjen med flere tiltak tilgjengelig overfor de som er asylsøkende.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-05:
Er det for einskildmenneske i det heile fordelar med å bli verande lenge passive i eit statleg flyktningmottak? Svaret er nei. Det gjeld både om ventetida vert avløyst av avslag på asylsøknad og heimreis, og om resultatet skulle bli permanent opphald i Noreg. Det er svært viktig at ei rekkje tiltak fungerer kring den einskilde. Svaret frå arbeids- og administrasjonsministeren viser at det i dag ikkje er lovmessige hinder for engasjement frå f.eks. A-etat i ei ventetid. Når utjamningsmeldinga no viser at her er openberr inntektsforskjell mellom ikkje-vestlege innvandrarar og andre, så fortel det noko om behov for ytterlegare innsats i forhold til i dag. Senterpartiet meiner at her trengst både informasjon om det regelverket vi har, og ei styrking av samarbeidet mellom A-etat, mottak, nærings- og arbeidsliv og nærmiljø. Her trengst ein offensiv allereie no, sjølv om eg vil streka under at vi òg imøteser den breie gjennomgangen som Regjeringa no arbeider med. Eg tek klart avstand frå Lodve Solholm si tolking av den gjennomgangen. Kvalifikasjonar og språk er avgjerande for at folk skal ha moglegheit til å fungera i eit arbeid. Sannsynlegvis er det meir det siste enn det fyrste som er problemet. Vi trur at den kvalifiseringsstønaden som no er under vurdering, vil vera viktig. Her er òg behov for å sjå nærare på andre allereie etablerte ordningar og utvida dei, f.eks. lønnstilskot til bedrifter og arbeid med bistand. SV tek i Dokument nr. 8-forslaget opp det som no skjer når det gjeld busetting i kommunane og kva integreringstilskotet betyr. Det er trist, men eit faktum, at økonomien her har mykje å seia i mange kommunar, og det bør stimulera til felles innsats òg i forhold til rammene til kommunesektoren. Integreringstilskotet vart auka i 1999, og det vart auka i år 2000. Vi kunne såleis gjerne frå Senterpartiet si side ha stemt for eit forslag om å auka det no, men vi synest det er litt unødig forskottering av ein budsjettprosess. Vi forventar at Regjeringa sjølv følgjer det opp. Lat meg òg nemna eit forslag i utjamningsmeldinga som ser ut til å få brei støtte, og som det er viktig frå Regjeringa si side å realisera raskt, nemleg forslaget om ei eiga stønadsordning for personar med for kort butid i Noreg til å få fulle rettar i folketrygda. Det vert ei stadig større gruppe eldre flyktningar/innvandrarar i kommunane, og dei kostnadene som nokre kommunar må ta i den samanhengen, verkar òg inn når ein skal sjå på moglegheitene for å busetja fleire. Haldningsskapande arbeid er avgjerande viktig både i forhold til tilsette i ulik samanheng og ikkje minst i dei ulike lokalmiljøa. Der er det ei rekkje organisasjonar som medverkar. Ikkje minst er det viktig å spela vidare på, samarbeida med og stimulera dei ulike kulturtiltaka som finst lokalt. Er vi klåre over vår eigen identitet, gjev det òg tryggleik til å møta andre med respekt og ei open haldning.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-05:
Det som fekk meg til å ta ordet, var arbeids- og administrasjonsministeren sitt utfall her i forhold til storleiken på arbeidsmarknadsmidlane. Vi skal vel koma tilbake til det i samband med behandlinga av revidert budsjett òg her i salen. Men det er eit faktum at det der pr. dato er ubrukte midlar som vart lagde inn i ein ekstraordinær situasjon, og som ikkje ser ut til å bli brukte til det tiltenkte formålet. I mitt fylke f.eks. er det eit engasjement, ein diskusjon mellom kommunar og arbeidsmarknadsetaten når det gjeld verftsindustrien. Det som overraskar meg mest, er det engasjementet som statsråd Kosmo har for modernisering og fornying av offentleg sektor på den eine sida, der både han og hans kollegaer har tatt til orde for ei rekkje endringar, og så det forsvaret som han i dag har for akkurat det beløpet til arbeidsmarknadsmidlar som Regjeringa har lagt inn. Det har altså frå Regjeringa si side vore drøfta både større fylkeskommunar, større kommunar, ei rekkje private løysingar som alternativ til kommunale tenester, og så er det altså slik at når det gjeld arbeidsmarknadsetaten, må eg forstå statsråd Kosmo dit hen at der er det ikkje noko forbetringspotensial, der er det ikkje moglegheiter for å prioritera inn eit sterkare engasjement overfor flyktningar og asylsøkjarar. Eg ber om at statsråden klårgjer sitt standpunkt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-06-05:
Jeg deler Arbeiderpartiets syn, at man må øke tiltaksmidlene – og det er vel heller ikke der uenigheten mellom oss ligger. Vi har behov for flere penger, og det skal ikke stå på SV. Statsråd Kosmo sier at det er mulig å gjøre dette arbeidet bedre, på en mer funksjonell måte, slik at man får folk ut i jobb fortere. Men Regjeringa har da mulighet til å ta initiativet til dette og sjøl foreslå slike omdisponeringer i revidert nasjonalbudsjett, som de nå har lagt fram, og argumentere for og vise at det faktisk er en bedre måte å gjøre det på. Jeg stusser litt over at Regjeringa ikke har gjort det når de har så gode, sterke og klare synspunkter på dette som det vi hører de har i dag. Mitt anliggende er å si at Regjeringa, slik jeg oppfatter det, sitter med et sjølstendig ansvar for å ta initiativ i denne saken. For det er helt på det rene at skal mange av de som nå sitter i mottak, få nytte av den arbeidstillatelsen de får, må de altså ha tilgang til tiltaksmidlene, slik at de får de enkleste innføringskursene i norsk arbeidsliv og kan lære seg systemene her. De trenger nok også litt hjelp på andre måter, på lik linje med andre som trenger det av andre grunner. Det er riktig som statsråd Kosmo sier, at her er det snakk om meget stor og omfattende kompetanse som går ledig, og som vi absolutt burde ha gjort oss nytte av på en helt annen måte enn det vi har gjort i dag. Så til dette med hvordan vi ordner oss slik at kommunene kan se seg råd til og i stand til å gjøre noe med problemet – for jeg tror det går mest på det, at de rett og slett ikke vet sin arme råd. Min oppfatning er at det er et stykke igjen før man har erkjent at her er det f.eks. delordninger hvor man kan gå ut ganske raskt og si at disse ordningene fullfinansierer vi. Spesielt vil jeg igjen understreke de ordningene som går på opplæring og utdanning, for de er så utrolig viktige når vi vil at folk skal ut i jobb. Til slutt vil jeg også bemerke at en av grunnene til at det er vanskelig å få til utflytting fra mottak, er at det er stor boligmangel, og at boligene er til dels svært dyre. Derfor blir det viktig å danne et flertall i Stortinget slik at vi kan få fart på byggingen av billige utleieboliger. Det vil kunne hjelpe langt på veg, for det ville også hjelpe kommunene med å få ned utgiftene i forbindelse med det som er utgangspunktet for bosetting, nemlig boliger.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-05:
Jeg synes det er en god tanke – og jeg tror i og for seg det er godt mulig å gjennomføre det – at vi så tidlig som mulig går inn i flyktningmottakene med de ressurser arbeidsmarkedsetaten har, og foretar en vurdering av den enkeltes muligheter og kompetanse og så prøver å skreddersy, i tilknytning til norskopplæringen, kompetansegivende tilleggsutdanning som gjør at vi for det første kan gjøre situasjonen for den enkelte flyktning i mottaket lettere, og at vi for det andre kan greie å oppfylle viktige arbeidsmarkedsbehov, både i nåtidens og fremtidens Norge. Men for å kunne gjøre dette er det ikke nok bare å ha regler. Man må også ha midler til kunne gjennomføre det. Og hvis det stemmer det jeg hører rykter om, hva enkelte partier i Stortinget har tenkt å gjøre i forbindelse med budsjettbevilgningene til arbeidsmarkedsetaten og i forbindelse med tiltaksmidlene i revidert nasjonalbudsjett, blir denne debatten helt virkelighetsfjern. For da snakker man om muligheter som ikke eksisterer. Da blir det egentlig ikke bare å føre flyktningene, kommunene og arbeidsmarkedsetaten bak lyset, da blir det også å møte en virkelighet etter behandlingen av revidert nasjonalbudsjett som den enkelte stortingsrepresentant – og Regjeringen – må ta ansvaret for. Derfor sier jeg meg enig i beskrivelsen av de mulighetene vi har, under forutsetning av at virkemidlene finnes. Vi ser at det er så mye ressurser knyttet til den grunnutdanningen en rekke av disse allerede har fra sine hjemland, at det vil være mulig å gjøre noe mye raskere og mye bedre for å tilpasse dem til det norske systemet. Så har man jo selvsagt den vurderingen som komiteen helt riktig har vært inne på, nemlig hvor lenge skal man vente. Skal man vente til man helt sikkert vet at de skal være i Norge, eller skal man gå inn tidligere? Jeg mener at de som helt åpenbart skal sendes tilbake, skal man ikke gå inn med tiltak overfor, og så får man da foreta en vurdering, en avveining, av hvor tidlig man skal sette inn tiltakene i forhold til de resterende. Men uansett ville det beste være at man forsøker å få til kreativ aktivitet i den tiden de sitter i mottaket, og, jeg hadde nær sagt, ingen lærdom er bortkastet enten den skal brukes her eller i flyktningens hjemland. Men dette må vi selvsagt vurdere i hvert enkelt tilfelle. Jeg tar til etterretning det komiteen sier om hvilke grupper som skal ha prioritet, men jeg gjentar: Dette gjelder jo hvis det er noe å prioritere og vi har noen midler å bruke på det. Jeg er nødt til å si fra om dette fordi det må være en sammenheng mellom det man sier, og det man er villig til å legge inn som virkemidler for å løse denne oppgaven. Vi kan ikke ta ansvaret for å gjennomføre en politikk som Stortinget ikke bevilger penger til. Det må altså være en sammenheng mellom ord og handling, og vi skal da se om det blir mulig å realisere de gode intensjoner som ligger i denne komiteinnstillingen og i denne debatten.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-06-05:
Selvsagt er vi for å ta ut det effektiviseringspotensialet som ligger i arbeidsmarkedsetaten. Det skulle bare mangle. Men vi er også for å realisere de arbeidspolitiske målsettingene som Stortinget har satt opp. Det er vår første prioritet. Det skulle bare mangle. Er det ikke det Regjeringen er til for – å gjennomføre de arbeidspolitiske mål innenfor de bevilgningsrammer som Stortinget har satt opp? Og da er det ikke slik at man kan drive og kingse med arbeidsmarkedstiltakene og mengden av disse hvert halvår og tro at arbeidsmarkedsetaten skal være i stand til å tilbakekalle alle de tilsagnene om kurstilbud som man har gitt, bl.a. for kompetanseheving innenfor offshoresektoren, uten at det skal få konsekvenser. Man er derfor nødt til å gjøre ferdig de kursene og de kompetansehevende tiltakene og de arbeidsmarkedstiltakene som man har satt i gang, og som man har gitt lovnad om. Man får gjennomføre dem, og så får man se hvor mange penger man har igjen til resten av året. Og som jeg sa, hvis det som det går rykter om, er sant – jeg vet ikke om det er sant – blir det ikke mange penger å drive tiltak for, verken for den ene eller den andre på slutten av dette året. Det er en konsekvens av det budsjettvedtaket Stortinget gjorde i høst. Vi gjør selvsagt som Stortinget sier. Jeg sier bare at da må diskusjonen befinne seg i virkelighetens verden. Man må ikke late som om man kan prioritere alle gode formål, som det har en tendens til å høres ut som her, uten å si at dette må settes i en sammenheng. Vi skal selvsagt gjennomføre det Stortinget vedtar, så lenge Stortinget tar ansvar for konsekvensene av sine vedtak. Her er det etter min mening helt åpenbart mulig å gjøre noe mer. Vi satt bare en måneds tid i regjering før revidert nasjonalbudsjett ble lagt fram, så det var verken tid eller anledning til å ta den store gjennomgangen av arbeidsmarkedspolitikken. Vi baserte oss på med små justeringer å gjennomføre det Stortinget vedtok ved årets budsjett, og det som lå inne i budsjettforliket med mellompartiene fra årets budsjett. Det vil altså være mulig å prioritere innenfor de ytre rammene, samtidig som vi har et arbeid på gang når det gjelder hvordan vi skal innrette arbeidsmarkedspolitikken til neste år, som det vil komme forslag om i forbindelse med budsjettet. Og da sier jeg: Det er en klar sammenheng mellom de ambisjoner man har og de tiltaksmidler man stiller til rådighet, og den kompetanse man tar seg råd til å ha i arbeidsmarkedsetaten. For det er klart at en skal ha folk til å gjennomføre analysene, og en skal ha folk til å jobbe med den enkelte for å oppnå resultatene. Og dette har en viss pris.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-06-05:
Det er ingen tvil om at Regjeringa deler den bekymringa som vi oppfatter at et så å si enstemmig storting har: Det er bekymringsfullt at det sitter over 14 000 mennesker i mottak, at svært mange av dem sitter der for lenge, og at en del av disse er barn som åpenbart burde ha vært andre steder. Jeg er også enig i at det tar for lang tid å behandle asylsøknader. Det er derfor Regjeringa har foreslått å styrke UDI, og vi håper på oppslutning om det. Vi har også som kjent foreslått å øke tilbudet til norskopplæring i revidert nasjonalbudsjett, som det selvfølgelig også er mulig å gi sin tilslutning til. Det er et svært problem, som flere av talerne har vært inne på, at vi ikke greier å få bosatt flyktninger og innvandrere så raskt som vi burde. Dette tar også Regjeringa på alvor, og derfor gjennomfører vi i disse dager konferanser med alle landets kommuner for å finne fram til ordninger som gjør at slik bosetting skal gå raskere. Alle disse konferansene vil være gjennomført i løpet av den måneden vi nå er inne i. Vi kommer, som Stortinget også er kjent med, tilbake med en stortingsmelding tidlig på høsten hvor vi vil ha en større gjennomgang av denne problematikken og komme med en del konkrete forslag om hva vi skal gjøre. Og jeg er enig med flertallet i komiteen i at det er svært viktig at vi greier å få til ordninger som gjør at en går fra passivitet til aktivitet. Det er også bakgrunnen for at Regjeringa har foreslått å utvide de forsøksordninger vi allerede har, der en kan kombinere arbeid med språktrening. Det anser vi som svært effektivt i forhold til å lære seg språket, og det vil være lettere å få seg ordinær jobb etterpå. Så må jeg få si at hvis vi skal få dette til å gå i hop, noe jeg tror de fleste av oss er helt enige om, er det viktig at vi har virkemidler til disposisjon. Da er det viktig å understreke fra Regjeringas side, som statsråd Kosmo også gjorde, at det nivået vi har på arbeidsmarkedstiltak, er avgjørende for å få dette på plass. Hvis vi ikke greier å opprettholde det, greier vi heller ikke å få oppfylt det som en langt på vei enstemmig stortingskomite her ber om, nemlig å få flyktninger og innvandrere raskere ut av mottak og raskere i aktivitet ute i kommunene. Jeg håper at vi greier å få det til, men det betinger altså at vi har virkemidler til disposisjon, og at vi har arbeidsmarkedstiltak som kan brukes. Hvis ikke blir dette en verdiløs debatt, dessverre.
Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2000-06-05:
Jeg stemte galt.
Annelise Høegh (Høyre), 2000-06-05:
Jeg fikk ikke stemt.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-16:
Ganske kort, representanten Simonsen fra Fremskrittspartiet henviste til reserveoffiserene som argument for sitt standpunkt. Jeg tror det blir veldig vanskelig hvis en skal henvise til alle uttalelsene. Men hvis en leser proposisjonen, vil en se at nesten samtlige organisasjoner støtter Regjeringen i denne lovendringen. Jeg skal bare ta et lite knippe av dem som har støttet det vi nå innbys til å vedta. Det er Amnesty International, Den Norske Advokatforening, Flyktningerådet, Justisdepartementet, Landsorganisasjonen i Norge, Landsrådet for Heimevernet, Landsrådet for Norges barne- og ungdomsorganisasjoner, Likestillingsombudet, Norges Forsvarsforening, Norges Offisersforbund, Røde Kors i Norge, Ombudsmannen for Forsvaret, Utenriksdepartementet m.fl. Det er to organisasjoner som har – skal vi si – et særstandpunkt, det er Reserveoffiserers Forbund på den ene siden og det er kanskje Barneombudet på den andre siden. Men hele den store massen støtter dette som vi nå innbys til i Stortinget i dag. Når det gjelder Langelands innlegg, skal jeg avstå fra å kommentere det. Jeg synes Restad på en meget fin måte kommenterte det, og med større tyngde og autoritet enn jeg kunne ha gjort, så jeg skal droppe det. Jeg vil bare minne om at når det gjelder saken i Kristiansand, så har Heimevernet fått svært mange blomster både fra media og fra innbyggere i Kristiansand for jobben de har gjort i det arbeidet der. Nå er kanskje ikke jeg objektiv, for jeg har vært 30 år i Heimevernet, men jeg føler at heimevernsungdommen får en fantastisk opplæring i sanitet, i samband, i feltidrett, i virksomhet som har med skog og mark å gjøre, som Restad var inne på, under kyndig, voksen veiledning. En må da stille spørsmålet: Hva er alternativet til dette – noe også representanten Godal var inne på – er det å stå ved spilleautomater, å drive med pitbullskyting eller hva det er for noe i dag? Det er jo slike ting en må stille opp som alternativer, og det synes jeg også SV burde tenke igjennom. Så jeg mener at det her – som svært ofte i det politiske liv – er en krysning mellom to interesser. Jeg er svært glad for at Høyre ble med i flertallet her, og det skulle borge for at det er fornuften som ligger i sentrum i denne saken.
Gunnar Halvorsen (Arbeiderpartiet), 2000-11-16:
Jeg glemte i mitt forrige innlegg å meddele at Arbeiderpartiet ønsker å stemme imot forslaget fra SV, og ber om at vi blir tatt med i oppsummeringen over dem som stemmer imot.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-16:
Bare et ganske kort innlegg for å markere at det er et parti som går imot de foreslåtte lovendringsforslagene. Etter Fremskrittspartiets vurdering er forslaget fra departementet unødvendig når det gjelder innsatsen mot barnesoldater, ettersom Norge allerede har et lovverk som er strengere enn FNs barnekonvensjon. Det har aldri vært aktuelt for Norge å bruke barn i militære kamper av den typen som skjer i Rwanda – eller man kunne for så vidt nevne de palestinske områdene for tiden. Slike eksempler blir totalt irrelevante i forhold til den norske debatten. På den annen side vil forslaget kunne redusere virksomheten til Heimevernsungdommen, fordi det alltid vil finnes vanskelige grenseoppganger i forhold til hva som er deltakelse i trening som er stridsrelevant, eksempelvis skiskyting. Heimevernets Ungdom driver jo en virksomhet som både er sunn og fornuftig. Heimevernets Ungdom gir ungdom et tilbud om sunn fritidsbeskjeftigelse, som dermed er med på å forebygge en kriminell utvikling blant ungdom, og som er viktig for den framtidige rekrutteringen av befal til Forsvaret. Jeg må nok si, uten å dra opp en debatt på dette området, at jeg er noe forbauset over at Høyre unnlater å lytte til de vektige argumentene som fremføres mot lovendringen fra Norske Reserveoffiserers Forbund. For ordens skyld vil jeg be presidenten å opplyse om Fremskrittspartiets stemmegivning når vi kommer til votering, slik at det ikke skulle være nødvendig å gå på talerstolen igjen med en stemmeforklaring som vil forsinke voteringen. Fremskrittspartiet vil selvfølgelig også stemme imot forslaget fra Sosialistisk Venstreparti, som er utdelt på representantenes plasser.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-11-16:
Jeg er glad for de presiseringene som ble gjort av representanten Restad i hans innlegg og de fortolkningene han har gjort av loven, og jeg håper selvfølgelig at departementet vil lytte til det. Men det er da slik at flertallet i komiteen i innstillingen har presisert at Heimevernets Ungdom i all hovedsak kan fortsette aktivitetene som tidligere. I uttrykket «i all hovedsak» ligger det altså en innrømmelse av at det vil bli lagt begrensninger på noen av de aktivitetene Heimevernets Ungdom driver med i dag, og det er da også begrunnelsen for Fremskrittspartiets stemmegivning. Så til representanten Langeland som først sier at han ikke ønsker å stigmatisere Heimevernets Ungdom, for deretter å trekke frem tre eksempler på medlemmer av denne organisasjonen som i løpet av de 10-15 siste årene har begått en eller annen kriminell handling. Og så sier han at da må det være lov å antyde at det kanskje kan være en mulig sammenheng. Ja, jeg tror også at det skal være mulig å finne tre medlemmer av Sosialistisk Venstreparti som i løpet av de siste 10-15 årene har begått en eller annen kriminell handling, men jeg ville ikke av den grunn antyde at det må være en eller annen mulig sammenheng. Det er sånn at personer som begår kriminalitet, er medlemmer av mange organisasjoner, og de begår ikke kriminaliteten fordi de er medlemmer av disse organisasjonene, men ut fra helt andre motiver. Så det står ikke til troende når representanten Langeland hevder at han ikke ønsker å stigmatisere Heimevernets Ungdom – det er nettopp det han har gjort gjennom sitt innlegg.
Ingvald Godal (Høyre), 2000-11-16:
Under den siste krigen var det mang ein norsk ungdom som reiste ut, kom seg til Sverige eller direkte over til Storbritannia, og tok del i krigen. Ofte var dei langt under 18 år. Det var kor mogne dei var, det kom an på, ikkje alderen. Eg kan nemne som eit eksempel ein av dei fremste generalane som me har hatt i etterkrigstida, han reiste ut som 15-åring og gjekk rett inn i stridande styrkar i Storbritannia. Ingen har nokon gong reagert på dette. Det lovforslaget som me handsamar i dag, spring difor ikkje ut av norsk praksis, men av praksis heilt andre plassar. Eg er prinsipielt veldig skeptisk til å innføre lover her i landet som ikkje spring ut av vår eiga verkelegheit, men som har rot i at me skal vera eit godt eksempel for andre delar av verda. Eg trur resultatet svært ofte blir at me pålegg oss sjølve unødvendige avgrensingar, og at effekten ute blir null. Me veit alle på kva måte ungar blir misbruka, på ein forferdeleg måte, i store delar av Afrika og andre stader, og eg må seia at når folk fyrst er i stand til å bruke ungar på den måten, trur eg dei er fullstendig ute av stand til å bli påverka av vedtak i Det norske storting. Når eg og Høgre under tvil har gått inn for å støtte dette lovforslaget, er det fordi vårt primære mål er å få eit fleirtal til å markere ei lovtolking i denne saka som gjer at Heimevernsungdommen i alt vesentleg kan fortsette som før. Det er veldig viktig for somme, som saksordføraren var inne på, og dei utfører eit veldig viktig arbeid, eit arbeid som ofte – trur eg – gjer at ungdommen kjem seg ut i skog og mark og brukar energien sin der, i staden for å bli kriminelle i tettstader og byar. Dette er veldig viktig, og det er viktig at det kan halde fram. Det er ingenting ved den aktiviteten i dag som gir grunnlag for bekymring, og derfor er det viktig at Stortingets fleirtal i dag slår fast heilt klart at denne aktiviteten kan fortsette i all hovudsak som før. På dette grunnlag stør me fleirtalet, og me går sjølvsagt imot forslaget frå SV.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-16:
Eg skal ikkje legga meg ut med stortingsrepresentant og lensmann Restad, med si tyngd, som Halvorsen var inne på. Det som blei gjort frå SV si side, var ikkje eit forsøk på stigmatisering av HV-ungdom. Det blei presisert frå talarstolen. Det eg sa i mitt innlegg, var at enkelte parti brukte stigmatisering som eit grep mot grupper ute i samfunnet, bl.a. har ein sett det overfor innvandrargrupper. Dersom ein innvandrar har gjort noko gale, så gjeld det alle innvandrarar, det har me sett eksempel på. Det som var poenget, var at det finst saker der ein kan kopla desse tinga utan at ein sjølvsagt kan bevisa nokon samanheng. Men ein del av desse ungdommane i dei tre eksempla som eg nemnde, har faktisk tilknyting til HV, og då er det vel ikkje gale å nemna dette som ein mogleg samanheng. Så til Halvorsen. Alternativa – kva skal dei gjera? Skal dei skyta pitbull, eller kva skal dei finna på? Ja, der har Arbeidarpartiet eit problem. Kva skjer i arbeidarpartiregjeringa når det gjeld frivillige organisasjonar, når det gjeld miljørørsla, når det gjeld å stimulera ungdom til gode aktivitetar, til fritidsklubbtiltak, til kultur osv.? Er Arbeidarpartiet i front når det gjeld å driva fram desse organisasjonane? Representanten Halvorsen veit at det er dei ikkje. Dei sviktar faktisk på desse viktige felta når det gjeld å stimulera til positiv aktivitet. Kva med f.eks. å skyta meir pengar inn i Turistforeningen, Naturvernforbundet og Natur og Ungdom, organisasjonar som kan få folk ut i skog og mark – eller til å demonstrera mot ei feilslått kollektivsatsing? Det satsar ikkje Arbeidarpartiet på. Det må vel òg vera ein positiv aktivitet? Så eg synest det er nødvendig at me faktisk får heva aldersgrensa for frivillig rekruttering til militærteneste til 18 år, som er utgangspunktet i den argumentasjonen som er ført her. Det betyr òg at me støttar innstillinga, men ønskjer altså ei ny sak på dette.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-11-16:
Dette med stigmatisering er eigentleg ikkje SV sin hovudgeskjeft, men derimot har ein sett mange eksempel på at Framstegspartiet, ikkje minst representert ved representanten Simonsen, gjennom tallause oppslag om innvandrar datt og innvandrar ditt har utvikla det til ein sport i norske media som fører til kollektive tiltak for heile grupper. Det som SV gjer i denne saka, er å gjera merksam på at i ein del særs alvorlege saker – det kan vera at Simonsen har eit anna syn på sakenes karakter – har ein faktisk hatt ungdom som har ei fortid frå HV. Og når ein driv med opplæring m.a. i bruk av våpen, er det klart at det ikkje er til å unngå å nemna at det kan vera ein samanheng.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-11-16:
President, ei stemme-forklaring.
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 2000-11-16:
Eg vil rå Arbeidarpartiet sine medlemmer til å stemme nei til både forslag nr. 1, frå Framstegspartiet, og forslag nr. 2, frå Høgre.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-11-16:
Jeg fikk en visitt fra min komitekollega Marthinsen med spørsmål om ikke jeg har mottatt noen brev og henvendelser fra folk som lider av spillegalskap. Det har jeg, selv om det er i beskjedent omfang. Jeg er klar over det faktiske forhold at det er noen som lider av det. Men jeg er samtidig klar over de overdrivelser som er blitt presentert via pressen vedrørende spillegalskap. Det er alltid enkelttilfeller hvor man finner noen som lider av et eller annet. Dermed har ikke jeg sagt at ikke enkelte lider av spilleavhengighet. Men bakgrunnen for å fatte vedtak må vel være basert på forhold som er realistiske. Det er det, som jeg påpekte i stad, som savnes. Det er det som man mangler, før man kan gå til det skritt å innføre restriksjoner, som Kristelig Folkeparti her gjør. Men til tross for at representanten Marthinsen fastholder at mange lider av spillegalskap, uavhengig av alder, argumenterer han samtidig for hvilken betydning spill har for samfunnsnyttige og humanitære organisasjoner, og hva det bidrar med av inntekter. Jeg er enig med Kristelig Folkeparti i deres påpeking av disse organisasjonenes betydning. Men jeg er ute etter å få logiske, troverdige sammenhenger, ikke resultater som baserer seg på synsing, som igjen er basert på enkelttilfeller. Jeg vil gjøre representanten Marthinsen oppmerksom på at selv om vi er bekymret for de negative sidene ved spill, gleder faktisk de aller fleste nordmenn seg – nærmere to millioner av oss – over å kunne spille på et eller annet spill, enten hver uke eller en eller annen gang i sitt liv. Det kan variere. Jeg går imidlertid ut fra at Kristelig Folkeparti er enig i at man må ha mer realistisk og troverdig forskning på dette før man kan være så bastant i sine avgjørelser. Ellers bet jeg meg merke i at statsråden ikke hadde noen kommentarer rundt det å opprette et styre for Lotteritilsynet, og om eventuell betydning det ville hatt.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-11-16:
Det er en logisk sammenheng mellom det Kristelig Folkeparti sier, og det som Kristelig Folkeparti har som holdning i denne saken. Vi tar hensyn til begge parter. Men det fører oss opp i det jeg vil kalle et etisk problem eller et dilemma, for vi vil ikke lukke øynene for at det finnes problemer som vi vet er av et ikke ubetydelig omfang. Det har nettopp her i Oslo vært et nordisk seminar om dette med spilleavhengighet, hvor det er fremlagt en god del dokumentasjon. Som jeg sa i mitt innlegg, er det kanskje ikke den store vitenskapelige holdbarheten, slik at man kan si at dette er vitenskapelig dokumentert. Men det foreligger nå iallfall utsagn fra behandlingsinstitusjoner og virksomheter, ikke bare i Norge. I parentes bemerket sitter jeg selv som styremedlem i en virksomhet som nettopp har jobbet med mennesker med spilleavhengighetsproblemer, så jeg har et litt personlig inntrykk også av dette ut fra de forholdene vi har her på Østlandet. Men det er også andre som har sagt noe om dette i det seminaret som vi hadde, og det er, slik det påvises, et voksende problem. Jeg tror at med den utviklingen vi ser innenfor dette feltet, med stadig nye måter å tilnærme seg folks pengebok på, kan det bli enda mer problematisk i fremtiden. Men vi ønsker i Kristelig Folkeparti å ta, som nevnt i mitt innlegg, begge parter på alvor. Det er viktig at Frivillighets-Norge får de nødvendige midler. Samtidig skal vi ikke ensidig si at det er dem det dreier seg om å beskytte eller gi gode rammevilkår. Vi må også se den andre siden og ta hensyn til det. Det er det Kristelig Folkeparti gjør, slik jeg ser det i denne saken. At represen-tanten Stang fra Fremskrittspartiet ser dette på en annen måte, må jeg bare akseptere. Jeg tror likevel at det er en logisk sammenheng i Kristelig Folkepartis standpunkt i denne saken.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-11-16:
Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt imot.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-11-16:
Jeg har også stemt feil. Jeg skulle stemt imot.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-17:
I Odelstinget stemte SV mot loven i sin helhet, så vi burde kanskje ha lagt inn forslag om å gjøre det her, men det har vi ikke gjort. Nå er det iallfall sagt: Vi er fortsatt mot loven.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2000-02-17:
Dette er en viktig prinsipiell sak. Fra Fremskrittspartiets side er vi skeptiske til å dele landet inn i utviklede og underutviklede områder. Det er ganske oppsiktsvekkende at flertallet i Odelstinget var med på en slik ordning, for denne saken omfatter jo utdanningsstøtte til elever og studenter i særskilte områder i Norge. Jeg vet ikke om det er betegnende, men dette gjelder altså Indre Namdal, og vi vil ikke at Indre Namdal og de seks kommuner som det omfatter, skal bli betegnet på en slik måte. Derfor ser vi grunn til å ta opp forslaget igjen her i Lagtinget, og har følgende anbefaling: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: Det henstilles til Odelstinget å henlegge lovforslaget».
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-06-09:
Jeg har i grunnen ikke så meget å bemerke til utenriksministerens innlegg. Det var en grei redegjørelse. Det samme kom fra hr. Steensnæs. Det er bare én ting jeg hefter meg ved, og det er ganske viktig: Det ble sagt at utviklingen går i riktig retning. Vel, den går vel i så riktig retning som vi kunne håpe at den skulle gå – ut fra vår situasjon. Men vi er faktisk kommet i den situasjon at et land som Sverige vil ha politisk kontroll over og ansvarlig ledelse av denne styrken, denne forsvarspolitikken og disse operasjonene, når de skal starte og slutte, osv. Hvis dette skulle eskalere til å bli alvorligere ting, kan vi bli trukket inn, gjennom NATOs artikkel 5, mens svenskene rolig kan trekke seg ut, for de har ingen forpliktelse til solidaritet. Det annet som er skjedd, er at det er oppstått en forsvarspolitisk splittelse i Europa, som før ikke eksisterte. Man har nå fått en ring av dem som skal beslutte, man har fått disse seks som skal få en litt mer fordelaktig ordning, vi har en del andre som nesten ikke har noe de skulle ha sagt, og vi har dem som ikke har noen tilknytning i det hele tatt. Vi har altså fått en slags sirkler omkring EU. Samtidig har vi hørt utenriksminister Fischer snakke om utsiktene til et føderalt Europa. Jeg har iakttatt at Europaparlamentet kjemper med nebb og klør for å ødelegge Den vesteuropeiske unions forsamling for med tiden å kunne overta styringen av forsvarspolitikken. Det må vi bare se i øynene. Vi hadde her i Oslo et ganske interessant møte i Vest-Unionen. Det kom der en felleserklæring fra seks land, Ungarn, Polen, Tsjekkia, Tyrkiet, Island og Norge, hvor vi uttrykte våre ønsker. Jeg tror det vil være svært klokt av Regjeringen å opprettholde en god kontakt med disse landene og med andre land som på en måte blir satt utenfor dette samarbeidet, et samarbeid som på mange måter ser ut til å ta sikte på en føderasjon. Vi bør ha en konstruktiv holdning. Det bringer meg til et tredje moment, som jeg synes er ganske vesentlig: Det som nå har skjedd, er at forsvarspolitkkens demokratiske legitimasjon i Europa er sterkt svekket. Til Den vesteuropeiske unions forsamling ble de forskjellige «størrelser» i Europas regjeringer innkalt for å redegjøre for forsvars- og utenrikspolitiske spørsmål, og de måtte svare på spørsmål fra forsamlingens representanter. Nå er situasjonen den at man egentlig tar sikte på å ufarliggjøre denne forsamlingen – til en diskusjonsklubb, ser det ut til. Iallfall ønsker tydelig Europaparlamentet dette. Men Europaparlamentet selv har ingen styring med dette, for i henhold til traktatene har de ingen rettigheter til å styre denne politikken, de har en minimal innflytelse. Nå er dette flyttet over på regjeringsplan, og stormaktene er de som styrer. Vi skulle kanskje hatt en lengre debatt om dette – utenriksministeren var jo inne på at man måtte se helheten. Jeg er ikke helt sikker på om utviklingen går i riktig retning. Det kommer litt an på øynene som ser.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-09:
Det er heilt rett som representanten Sandberg seier, at Arbeidarpartiet framhevar full barnehagedekning, lågare foreldrebetaling og auka tilgjenge. Det kan både vera at barnehagen er for dyr og at folk ikkje har råd. Men den er ikkje for dyr i den forstand at me meiner at me har ein standard på barnehagane som gjer den for dyr. Det kan godt vera at det er litt å henta på effektivisering i barnehagesektoren òg. Men no sa nettopp statsministeren denne veka i Bergen at me skal ha fleire offentleg tilsette. Og mange av dei vil m.a. koma i barnehagesektoren. Så dersom representanten Sandberg meiner at dei bør få det litt fritt, slik at ein kan ha færre folk og litt mindre fagfolk, så vil han ikkje få Arbeidarpartiet si støtte. Men som ein har høyrt i denne salen og i andre samanhengar, er det jo slik at Arbeidarpartiet ynskjer å fornya offentleg sektor. I den samanhengen må ein gå gjennom regelverka. Det kan godt vera at det er ein del regelverk for barnehagane som er kompliserte og som tek tid og ressursar vekk frå ungane, som me skal sjå på. Men eg har nok ei kjensle av at representanten Sandberg ynskjer at eg skal svara noko anna enn det. Når det gjeld skatteinntekta for ei- og toinntektsfamiliar, tykkjer eg påstanden til Sandberg høyrest ganske spesiell ut. Det er jo slik at når ein er familieforsørgjar og ektefellen ikkje jobbar, så har ein ekstra skattefrådrag. Og dersom det då skulle føra til at ein betaler meir skatt, må det tyda på at den eine jobbar veldig mykje, og at den andre jobbar veldig lite. Det er jo noko av det me vil vekk frå. Me ynskjer at mor og far skal arbeida forholdsvis like mykje, og ha like mykje ansvar for ungane. Det får ein ikkje til dersom ein lagar eit system som favoriserer eiinntektsfamiliane, slik at den eine er heime og den andre skal vera i jobb. Og så langt viser det seg at den som er heime, som oftast er mor. Det er dårleg likestillingspolitikk.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-09:
Eg takkar for skryt. Kvifor vil me ikkje ha ei plikt til å utarbeida samarbeidsavtalar for å sikra mangfaldet? No har det vore ei utvikling i retning av at kommunane ser seg meir og meir tente med å samarbeida med private barnehagar. Den utviklinga trur me vil forsterkast. Og når dei får eit hjelpemiddel i ein sentral mal, trur me òg det vil verta meir likt rundt om i landet, noko som eg trur er bra. Å få ein slik mal ynskjer òg dei private barnehageorganisasjonane. Men når me snakkar om eit enklare Noreg, må me prøva ikkje å laga for mange nye reglar. For oss i Arbeidarpartiet er det nokså unaturleg å lovfesta dette. Men me synest det er bra at det vert samarbeidd tett mellom kommunale og private barnehagar. Det vert det sagt veldig mykje om i innstillinga. Ja, me vil ha 80 pst. offentleg finansiering av barnehagane og 20 pst. foreldrefinansiering. Sentrum og SV lovar meir frie pengar til kommunane. Me seier det på ein annan måte. Me ynskjer å påverka kommunane til å bruka ein større del av sine pengar til barnehagar, fordi det er så veldig viktig for ungane sine oppvekstvilkår. Ikkje minst er det viktig i forhold til dei vanskelegstilte ungane, som der får eit tilbod som for mange kan retta opp problem dei har i utgangspunktet. Me har dette som eit mål, og mål skapar jo forventningar. Men me kan ikkje la vera å ha mål fordi om me ikkje tør skapa forventningar. Me har òg sett i gang eit prosjekt for å få meir frie midlar til kommunane. No har me over hundre øyremerkte tilskot, og målet vårt er å halvera det på fire–fem år, det vil seia at kommunane får meir frie midlar. I tillegg har kommunesektoren vore tilført mykje meir midlar i det siste. Og eg skulle gjerne ha sett at me fekk ei oversikt over samanhengen mellom inntekter til kommunane og korleis dei prioriterer barnehagane, for eg er nokså sikker på at det ikkje bare handlar om evne til prioritering, men òg om vilje.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-09:
Det er hyggeleg når me i denne salen av og til kan gje litt ros til kvarandre. Eg har opplevd samarbeidet med Høgre som veldig konstruktivt og veldig målretta. Me har evna å verta samde sjølv om me veit at i neste sving vert me kanskje usamde igjen. Det er noko av det representanten Helleland peiker på. Me har programfesta dette med gratis kjernetid. Arbeidarpartiet har hatt det i sine program nokre år – eg kan ikkje hugsa akkurat kor lenge – så det er ikkje noko me slengjer på. No passa det sånn i denne samanhengen at det kom til slutt, men det er ikkje ein påsleng. Men det er ikkje det som er målet no, no er målet å få full barnehagedekking og lågare prisar, slik at full barnehagedekking er reelt og ikkje bare teknisk fordi prisane er så høge at folk ikkje søkjer om barnehageplassar. Og eg trur at jo fleire som kjem inn i barnehage, jo tydelegare vil det verta for foreldra at barnehage er eit godt tilbod, og jo viktigare vil det vera å sikra alle – iallfall alle dei som ynskjer det, og som av ulike grunnar kanskje ikkje ser seg råd til å be om det dersom det kostar noko – tilgang til noko barnehagetid. Fire timar har vore nemnt, men me får koma tilbake til kor mange timar det skal vera, om tilbodet skal vera kvar dag, eller om det skal vera nokre dagar i veka. Eg trur nok det er nokre år til me er der. Men me meiner det kan vera eit veldig godt tilbod, og det er jo ikkje slik at ein ikkje finn eksempel rundt i verda på både ganske billege og til dels gratis plassar og ei barnehagedekking som er både 90 og 95 pst. Eg trur ikkje det gjer noko om me i Noreg kjem dit at fleire ungar får tilbod om barnehage. Det som er interessant, er jo at når folk får barnehageplass, er dei veldig godt nøgde. Eg treffer mange bestefedrar – ikkje heilt tilfeldig, aldersmessig – og dei synest barnehage er veldig bra. Det ville dei aldri ha sagt for 30 år sidan.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-09:
Eg la merke til at representanten Helleland no sa at Høgre ser gjerne at det kjem ei eiga sak om kommunal utbyggingsplikt. Eg vil bare minna om at komiteens fleirtal, alle med unntak av Framstegspartiet, ber Regjeringa snarast råd leggja fram ei sak om plikt for kommunane til å tilby barnehageplassar til alle som ynskjer det. Dette skal skje i forståing med kommunane. Når eg høyrer at Høgre – det var kanskje ikkje så mykje i innlegget til Helleland no – legg mykje vekt på private barnehagar, vert eg veldig i stuss om kva Høgre meiner om dei kommersielle barnehagane. Det får ikkje eg heilt tak i. Det hadde vore interessant for Stortinget – iallfall for meg – å få veta kva Høgre meiner om dei kommersielle barnehagane. Synest dei det er noko problem dersom dei tek ut noko særleg utbytte, eller er det heilt greitt? Så til stykkprisfinansieringa, som vi jo skal ha debatt om ein gong seinare, dersom Høgre fremjar eit slikt system – og det høyrest det ut som om dei har planar om å gjera. Ser Høgre nokon fare for at det då kan utvikla seg store forskjellar mellom dei ulike barnehagane, og at eit slikt system kan leggja til rette for at sterkt offentleg subsidierte barnehagar kan utvikla seg til luksusbarnehagar for dei rike, altså at me støttar alle, uavhengig av kor mykje dei prisar seg opp og lar foreldra betala? Tykkjer Høgre det vil vera noko problem? Eg veit at eit svar kan vera at folk ikkje er villige til å betala meir, men betalingsviljen er ganske stor på mange felt hjå dei som har mykje pengar, og ungane våre er viktige. Synest Høgre det ville ha vore heilt all right om staten løyvde 40 000–50 000 kr pr. plass til luksusprega private barnehagar?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-09:
Når det gjeld desse samarbeidsavtalane, trur me i Arbeidarpartiet at det er mogleg å få til det frivillig. Me trur det er nok å utarbeida malar, og det er det dei private barnehagane ber om. Men dersom det skulle visa seg å verta eit problem, får me koma tilbake til det. Det er alltid mogleg å koma tilbake, men me trur det er eit altfor stort steg å ta å seia at me må lovfesta det. Me trur rett og slett det er unødvendig. Når det gjeld dette at me her går inn for øyremerking og er lunkne til rammeoverføringar, er det for så vidt i tråd med KS sitt syn. Dei har sagt at dei kan leva godt med øyremerkte tilskot på denne sektoren, og i det ligg det ein del erkjenning. Me kjem ikkje til å ha mindre ambisjonar i høve til å auka kommunane sitt sjølvstyre, men på denne sektoren har me sagt at me skal fyrst sjå til at alt er på plass, og så skal me overføra det til kommunane. Det står me i hop med eit breitt fleirtal om. Så må eg seia at eg er glad for at det er stor semje mellom partia om denne meldinga, og at sentrum òg er med på ei opptrapping til 50 pst. statsstøtte. Men eg har ei kjensle av ein slags Ole Brumm-politikk frå sentrum, for i tillegg peikar ein på at kommuneøkonomien må styrkjast dersom kommunane skal ha reelle høve til utbygging i den takt det er naudsynt. Då må eg spørja igjen, for eg fekk ikkje svar av representanten Molvær Grimstad: Er det slik at sentrum meiner at dei kommunane som har gjort minst, skal få meir frie midlar? Er det det ein meiner med målretta tiltak og samtidig auka frie midlar? Skal ein no påskjøna dei som har gjort minst? Korleis vil ein forsvara dette overfor relativt fattige kommunar som har prioritert barnehagar høgt, og som kanskje heller ikkje har høg foreldrebetaling? Eg veit me gjorde det i eldreomsorga, men me sa alle at dette skulle vera eit unnatak. Det kan ikkje vera slik i tilhøvet mellom stat og kommune at staten påskjønar dei som gjer minst, eller meiner Senterpartiet noko anna?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-09:
Eg prøver meg igjen. Eg merka meg at representanten Valle sa at SV vil styrkja kommunane sin økonomi. Då har eg veldig stor interesse av å vita om det er snakk om ei generell styrking av kommunene sin økonomi, eller om det er ei målretta styrking av økonomien til dei kommunane som ikkje har bygd ut særleg mange barnehageplassar, men der mykje utbygging står att.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-09:
På slutten av ein debatt har det lett for å verta fokusert på det me er usamde om. Eg har lyst til å slutta debatten med å seia at me er samde om veldig mykje. Det er breie fleirtal bak det meste, og der me er usamde, er det ganske klart, og det må vera greitt for statsråden – om ho no vert ferdig med debatten med Molvær Grimstad nede på plassen sin – å jobba vidare ut frå at Stortinget har sagt klart kva ein meiner om dei ulike sidene. Arbeidarpartiet har sagt at me har ambisjonar om 80 pst. offentleg finansiering. Ein kan bestemma for staten, men ein kan ikkje i like sterk grad bestemma for kommunane, men me har framleis ambisjonar om 30 pst. kommunal støtte. Det som kanskje er litt spesielt med denne saka, er at statsråden kjem til å få det litt travelt med å gå tilbake til Stortinget og fortelja korleis ting går. Det treng ikkje vera i form av forslag til vedtak, men Stortinget og komiteen er veldig interesserte i barnehagar, derfor vil me gjerne følgja med i heile prosessen og få god informasjon. Det vart gjort eit poeng i løpet av debatten her av at me ynskte så mykje tilbake til Stortinget. Ja, me vil følgja med, og departementet har ei veldig sentral rolle i å samla inn informasjon om korleis utviklinga vert i barnehagane. Det har i sånne debattar også lett for å verta mykje om system og reglar for ting. Men dette handlar fyrst og fremst om at dei framtidige generasjonane skal få ein best mogleg oppvekst, at ungane kan vera trygge i gode barnehagar, og at foreldra kan vera trygge for at ungane deira har det godt. Og det er me nok samde om, sjølv om me ser ulike verkemiddel, men svært mange av oss veit veldig godt at barnehage er eit godt tilbod for barn.