Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 1999-06-16:
Da St.prp. nr. 52 ble fremlagt i mars, var det for mange en lenge etterlengtet tilråding fra regjeringen Bondevik til et framtidig industrikraftregime. Allerede i 1995 ble det lagt press på daværende energiminister Jens Stoltenberg om behovet for framtidig sikring av industrikraft. Jens Stoltenberg forsikret Stortinget i sin energipolitiske redegjørelse den gangen om at «Regjeringen legger stor vekt på at kraftkrevende industri og treforedling har behov for langsiktige og stabile rammer for sin virksomhet, og derfor vil vi legge opp til at det sikres også i framtiden for denne industri». Det sa Stoltenberg i 1995. Statsråd Faremo understreket høsten 1996 at kraft fremdeles skal være et konkurransefortrinn for norsk kraftintensiv virksomhet, og i februar 1997 ble statsråd Frøiland fortalt at det hastet å få avklart et nytt regime. Terje Sandkjær fra Senterpartiet interpellerte den gang om behovet for langsiktige kontrakter generelt og for sørlandsbedriftenes behov spesielt. Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre gjorde seg sterkt bemerket i den interpellasjonsdebatten. Terje Sandkjær fra Senterpartiet, Jon Lilletun fra Kristelig Folkeparti og Ansgar Gabrielsen fra Høyre var enstemmige i sin tale, og snakket varmt for sørlandsbedriftene, kraftkrevende industri og treforedlingens behov for kraft. «Eg ynskjer noko meir tempo og noko meir vilje til å erkjenne at Agder er i ein spesiell situasjon som må rettast opp», sa Jon Lilletun den gang – men så ble det stille, helt stille. Det skulle altså gå to år før regjeringen Bondevik kom på banen i denne saken som opposisjonen mente hastet så svært i 1997. Det har faktisk ikke vært noe press fra de partiene som mente det hastet, etter at de selv inntok regjeringskontorene. Det er synd å si at framlegget er mottatt med ovasjoner. Med de sterke understrekningene fra departementets side om begrensningene som EØS-avtalen legger, fikk Stortinget seg forelagt en sak som gav lite rom for endringer fra Stortingets side. Regimet er å betrakte som en overgangsordning til vanlige kommersielle vilkår ved utløpet av kontraktsperioden, og tiden da kraft var et konkurransefortrinn for norsk kraftintensiv industri, vil definitivt være over. Saksordføreren har redegjort for våre standpunkter i forbindelse med leieavtalene til Elkem. Jeg registrerer at senterpartistatsråden i år har skiftet mening om leieavtalene. Eller kanskje har hun ikke det? Kanskje var opplegget i fjor sommer at denne saken skulle fikses i Stortinget. Høyre og Fremskrittspartiet ønsker å delprivatisere og børsnotere Statkraft, og fremmer forslag i innstillingen om dette. Arbeiderpartiet ønsker fortsatt at kraftverk i hovedsak skal eies og drives i offentlig virksomhet. Senterpartiet snakker til stadighet om viktigheten av nasjonalt eierskap og nasjonal kontroll over ressursene. Det er det de sier, men egentlig ikke hva de gjør. Statkraft som industripolitisk styringsverktøy svekkes ved statsrådens forslag om leieavtaler for Sauda. Jeg er glad for at sørlandsbedriftene gjennom denne innstillingen får tilbud om kraftkontrakter. Jeg registrerer at det bare er Arbeiderpartiet og SV som innlemmer Hunsfos i regimet, noe som det så langt har vært arbeidet tverrpolitisk for lenge. Jeg er glad for at Fremskrittspartiet har signalisert subsidiær støtte til Hunsfos. Det gir flertall. Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre var i 1997 sterkt opptatt av at Hunsfos skulle få kraftkontrakter. Jeg registrerer at det var det de sa, men ikke hva de gjorde.