Bent Høie (Høyre), 2015-03-19:
Interpellantens innlegg var et sjeldent sterkt oppgjør med egen regjerings viktigste helsereform og evnen til å gjennomføre denne. Det er sjelden en hører så kraftig oppgjør med egen politikk. Men jeg vil også takke representanten Toppe for å sette viktige spørsmål på dagsordenen. Problemstillingen som reises, er veldig sammensatt. Det handler både om sykehusenes utskrivningspraksis og om kvaliteten på tilbudet i kommunene. Samhandlingsreformens intensjon var rett behandling på rett sted til rett tid. Tre år etter at reformen ble innført, er det betimelig å spørre om vi er på rett vei, og hva vi eventuelt må gjøre for å justere kursen. Et hovedmål var mer helhetlige pasientforløp, men flere studier peker på at noen pasientgrupper har fått et mer oppstykket forløp. Vi vet at antall liggedager etter at pasienten er definert som utskrivningsklar, har gått ned etter at reformen ble innført. Det var en ønsket utvikling, men det har hele tiden vært en forutsetning at pasientene skal få et forsvarlig tilbud i kommunene. Vi vet at det er noe nedgang i liggetiden før pasienten blir meldt utskrivningsklar. Det kan innebære at tolkningen av hva som er en utskrivningsklar pasient, har endret seg noen steder. Det har også vært en økning i antall pasienter som må legges inn igjen på sykehus innen 30 dager. Økningen kan skyldes at pasientene skrives ut for tidlig og/eller at kommunene ikke er klare til å ta imot dem. Det er også studier som viser at pasienter som skrives ut til kommunene, generelt er sykere enn tidligere, og at kompleksiteten i oppgavene for helse- og omsorgstjenesten i kommunene har økt. På bakgrunn av den dokumentasjonen som jeg har nevnt, må vi spørre om definisjonen av «utskrivningsklar» har endret seg etter at kommunene fikk betalingsplikt for utskrivningsklare pasienter. Vi må også stille spørsmål om kommunene tar imot pasienter uten å ha tilstrekkelig kapasitet og kompetanse til å gi et forsvarlig tilbud. Og endelig må vi spørre om sykehus og kommuner samhandler godt nok om utskrivningsklare pasienter. Noen steder er det svært bra, men det er for store variasjoner mellom helseregionene når det gjelder antall liggedager for utskrivningsklare pasienter og antall reinnleggelser. Variasjonen kan skyldes ulikhet knyttet til geografi og kultur og organisatoriske og kompetansemessige forskjeller mellom områdene. Det er spesialisthelsetjenesten som avgjør når en pasient er utskrivningsklar. Kommunen skal, etter at sykehuset har sendt varsel om at pasienten er utskrivningsklar, straks gi beskjed om kommunen kan ta imot pasienten. Både sykehuset og de kommunale helse- og omsorgstjenestene har plikt til å yte forsvarlige tjenester til pasientene. Dersom kommunen ikke er i stand til å motta pasienten når han eller hun er ferdigbehandlet, må kommunen bruke midlene som er tildelt, til å betale for at pasienten blir liggende på sykehuset fram til kommunen selv har et forsvarlig tilbud. Dette er midler som kommunene fikk overført til rammen, fra spesialisthelsetjenesten i 2012, til sammen 560 mill. kr. Pengene skulle kommunene bruke til å bygge opp kommunale tilbud eller å betale for døgnopphold i spesialisthelsetjenesten til kommunene hadde gode tilbud selv. Det er per i dag ikke dokumentasjon og datagrunnlag for å hevde at ordningen gjør at pasienten får uforsvarlig behandling, men vi har behov for mer og bedre kunnskap, og dette tar jeg på største alvor. Helse- og omsorgsdepartementet har derfor bedt om, og fått, vurderinger av situasjonen og hvilke udekkede kunnskapsbehov de mener foreligger, både fra Helsedirektoratet og fra Statens helsetilsyn. Helsetilsynet gjennomfører i 2014 og 2015 landsomfattende tilsyn med samhandlingen om utskrivningsklare pasienter. Tre pilottilsyn er gjennomført. Helsetilsynet melder at deres hovedinntrykk er at det er mottatt få eller ingen klage- eller tilsynssaker om utskrivningsklare pasienter. Det er behov for å se nærmere på organiseringen av det kommunale helse- og omsorgstjenestetilbudet. Før samhandlingsreformen ble flere pasienter liggende på sykehus inntil de kunne skrives ut direkte til hjemmet. I dag blir mange pasienter tilbudt kommunale institusjonsopphold før de skrives ut videre, til hjemmet. Vi ser at kommuner omgjør langtidsplasser til korttidsplasser på sykehjem for å kunne gi utskrivningsklare pasienter et korttidsopphold til de er friske nok til å kunne følges opp hjemme. Disse endringene fører til et mer oppstykket pasientforløp. Dette er uheldig for alle pasientene, ikke minst for eldre og skrøpelige mennesker. Kommunene har de siste årene satset på utbygging av hjemmetjenester. Med en styrket hjemmetjeneste kan flere overføres direkte fra sykehus til hjemmet. Det er fra flere hold reist spørsmål om kommunene har tilstrekkelig kompetanse til å ivareta behovene til pasienter som skrives ut fra sykehuset til kommunale tjenester. Ofte er dette pasienter med komplekse og sammensatte lidelser og med stor risiko for komplikasjoner. For å finne gode tiltak trenger vi også mer kunnskap om tilbudet og kvaliteten i den kommunale helse- og omsorgstjenesten. For å bedre kvaliteten i helse- og omsorgssektoren vil regjeringen sette i gang et systematisk kvalitetsutviklingsarbeid for sykehjem og hjemmetjenesten. Vi kommer tilbake til hvordan dette skal innrettes. Kompetanse er en hovedutfordring i de kommunale tilbudene. Regjeringen har også varslet at det skal utvikles en handlingsplan for rekruttering, kompetanse og fagutvikling i omsorgstjenestene, som kalles Kompetanseløft 2020. Planen skal bidra til en faglig sterk omsorgstjeneste med tilstrekkelig og kompetent bemanning. Personer med sammensatte behov skal ha tjenester med tilstrekkelig kvalitet som er godt koordinert både innad i de kommunale helse- og omsorgstjenestene og mellom tjenestenivåene. I løpet av våren legger regjeringen fram stortingsmeldingen om framtidens primærhelsetjeneste. Kommunens tilbud til dem som er sykest, er tema i meldingen. Samhandlingsreformen har vært rettet mot samarbeid mellom sykehus og de kommunale tjenestene, og reformen har også ført til ønskede endringer. Men det er helt klart at vi ikke er i mål. Nå må vi i økende grad se på den interne samhandlingen i kommunene, sånn at kommunene kan ivareta pasientene med sammensatte behov på en bedre måte. Interpellanten spør først og fremst om tjenestetilbudet i sykehjem, men det kommunale tilbudet handler også om tilbudet til personer som følges opp i egne hjem eller i omsorgsbolig. I den kommende stortingsmeldingen om primærhelsetjenesten drøfter vi også hva som skal gjøres for at denne gruppen pasienter skal få tryggere tjenester av god kvalitet. For at kommunene skal klare å gi gode tilbud og samarbeide godt med sykehusene ved utskrivning av pasienter med sammensatte behov, må også samhandlingen innad i kommunene fungere. Gode kommunale tilbud forutsetter god ledelse, riktig kompetanse, koordinering og samarbeid innad i kommunen og ikke minst også brukermedvirkning. De tilgjengelige ressursene må utnyttes bedre for at de som trenger det, skal få et bedre tilbud. Det krever at vi må jobbe annerledes og på nye måter. Det handler om riktig kompetanse, om god organisering og selvfølgelig om brukermedvirkning. Men for å komme dit må vi også ha god ledelse som evner å bygge en kultur som motiverer medarbeiderne, og som hele tiden er innrettet på å yte det beste for pasientene. Jeg vil løfte fram et godt eksempel. Det er prosjektet med læringsnettverk for gode pasientforløp i kommunene, som er et samarbeid mellom KS, departementet og Kunnskapssenteret. Per i dag er det 50 kommuner som er med i nettverket, og de støtter hverandre i å utvikle gode pasientforløp i kommunen. Målet er å bli bedre til å planlegge og strukturere oppfølgingen av pasienter etter at de er skrevet ut fra sykehus. Jeg vil forsikre interpellanten om at regjeringen arbeider målrettet for å sikre trygghet, kvalitet og verdighet for mennesker som mottar helse- og omsorgstjenester. Vi er godt på vei, men det gjenstår mye arbeid. Meldingene som regjeringen skal legge fram for Stortinget i 2015, utgjør nettopp en helhetlig politikk på helsefeltet og vil peke ut retningen for framtidens helse- og omsorgspolitikk. Vi har startet arbeidet med å rette opp de feilene som ble gjort, og vi har startet arbeidet med å bygge opp kompetanse og kvalitet i de kommunale pleie- og omsorgstjenestene, som må på plass nettopp for at kommunene skal være i stand til å løse de nye oppgavene som de har fått som følge av Samhandlingsreformen. Vår hovedkritikk mot reformen den gang de rød-grønne partiene valgte å kjøre den gjennom i Stortinget, uten å samhandle med opposisjonen, var nettopp at kommunene ikke var godt nok forberedt på konsekvensene av reformen. Det ser vi dessverre resultatene av i dag.