Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-20:
SV støtter flertallsinnstillinga, og mener at dette ikke er en mindre grenseregulering. Måten man kan vurdere det på, må ha stor sammenheng med hvor store kommuner vi snakker om, hvor stort areal det er, hvor stor folkemengden er og hva slags virkning dette vil få for helheten, først og fremst for den kommunen som mister areal og befolkning. Sett i forhold til det oppfatter vi dette som en stor grenseregulering, og vi mener derfor at det er Stortinget som bør avgjøre den. Det vil alltid finnes grenseproblemer, uansett hvor man trekker grensene. Noen steder vil grensene kunne være helt naturlige, slik at det ikke oppstår noen konflikter, men de aller fleste steder vil det gjøre det. Noen vil alltid bo nær en grense og føle at de har en del av tjenestetilbudet sitt i én kommune og kanskje arbeidsmarkedet sitt i en annen kommune, slik at man vil ha interesse av å få flyttet grensen. Et av problemene som da reiser seg, er hvordan man skal få avgjort denne grenseinndelingen, hvem som skal bestemme, og hvem som skal høres. Det blir lagt stor vekt på folkemeningen, og den har man forsøkt å måle. Men da kan man spørre seg om hvem det er man skal spørre. Skal man bare spørre dem som skal flyttes på eller som ønsker å bli flyttet på? Eller vil det kanskje også være riktig å spørre noen av den resterende del av befolkningen, som da faktisk på mange måter kan lide et tap? Det kan være stor grunn til å legge mest vekt hva de som reiser et slikt krav om grenseregulering, måtte mene. Men de konsekvensene som det får for restkommunen og restbefolkningen, må det også tas hensyn til. Kommune- og fylkesinndelingen dreier seg ikke bare om tjenestetilbud – det er tilhørighet selvfølgelig, og historie – men det er også en arena for demokrati, for fordeling av plikter og goder, og det er en arena for utvikling av fellesskap og solidaritet på lokalplanet. Det kan få ganske store fordelingspolitiske konsekvenser at en stor del av kommunen forsvinner. Derfor kan det være riktig også å spørre andre deler av befolkningen enn akkurat dem det gjelder. SV vil legge en slik fortolkning til grunn når vi tolker det Stortinget har sagt om hvem det er som skal høres ved lokale folkeavstemninger i slike saker. Vi mener det er den kommune eller den fylkeskommune som mister areal eller befolkning, som bør avgjøre hvem det er som skal høres i de lokale, rådgivende folkeavstemningene. Og da kan det være slik når det dreier seg om såpass store arealer og en så stor del av befolkningen som det gjør i denne saken, at flere enn akkurat de som bor på det omsøkte areal, burde bli hørt. Når det dreier seg om Sande kommune, er det ikke særlig tvil om at den grensereguleringa som er foreslått, vil få konsekvenser for befolkningen på Kvamsøy og Sandsøy, slik forrige taler var inne på. SV har heller ingenting imot at man kan bruke interkommunale tiltak, f.eks. interkommunale skoler. Tvert imot syns vi det kan være en god løsning. Men vi syns det er nødvendig at hele befolkningen kan bli hørt og få en mulighet til å uttale seg om saken. Vi er også, som sagt, redd for at en regulering som denne, som synes å være spesiell, blir en slags bit for bit-regulering, der man spiser små biter av en kommune, som blir veldig liten og lite robust – det er svært uhensiktsmessig. Hvis det er slik at så store biter av en kommune vil forsvinne, mener vi at det vil være riktig å foreta en helhetsvurdering, se på hele området og se om det kan finnes andre løsninger som ikke gjør at én kommune blir veldig liten og sitter igjen med et svært lite areal og en svært liten befolkning og gjennom det blir påført ekstra problemer. Vi ønsker at saken sendes tilbake til Regjeringa. Vi vil gå imot den omreguleringen som er foreslått nå. SVs mening er at saken må tilbake til Stortinget for avgjørelse hvis Regjeringa skulle ønske en grenseregulering som er av tilsvarende størrelse. Da mener vi at størrelsen på saken tilsier at Stortinget bør ta den avgjørelsen.