Ivar Kristiansen (Høyre), 2000-12-07:
Dette er egentlig en veldig hyggelig sak, som viser at man i Norge er kommet svært langt – faktisk mye lenger enn noe annet land i hele verden – i å få på plass trafikkregler for forvaltningen av den meget langstrakte kyst vi har i Norge. Norge er jo en geografisk stormakt, det totale norske areal utgjør faktisk 30 pst. av det europeiske, hvis vi tar med land- og sjøareal. Så det er grunn til å gi departementet honnør for å ha fått fram denne saken, som åpner muligheter for å få på plass kjøreregler som vil bidra til å utvikle denne næringen. Når det er sagt, er det også viktig at departementet sørger for en konstruktiv oppfølging hva angår å få på plass godkjenningssystemer for de fylkene og kommunene som ennå ikke har fått godkjente kystsoneplaner, for det er nemlig en forutsetning for å trygge de utviklingsmulighetene man har, og som også fra departementets side er lagt som en forutsetning for å få på plass eventuelle nye oppdrettskonsesjoner og annen næringsvirksomhet som skal legges til de enkelte kommunene. Så der vil jeg be statsråden om å sørge for at de ansvarsoppgavene som fylkesmennene har på dette området, følges opp på en konstruktiv måte. Det må ikke være slik at de områdene av landet som ofte er de mest velegnede for havdyrking, skal være ekskludert for lang tid framover på grunn av at man ikke har fått dette planverket på plass. Dette gjelder først og fremst utsetting og gjenfangst av krepsdyr, bløtdyr og pigghuder til næringsformål. Og det er jo et kolossalt potensial her. SINTEF og NTNU har lansert tall for hva framtidig havdyrking kan bringe av økonomisk styrke inn i statskassen, og der er det vel bare fantasien som setter begrensninger. Men vi vet at på områder som eksempelvis hummer forestår vi i dag en produksjon i Norge på ca. 100 tonn. På USAs østkyst, som har det tilsvarende sjøareal som det vi har i Norge, forestår de i dag en produksjon på 70 000 tonn pr. år. Og vi vet at det internasjonale marked – om vi i denne sammenheng begrenser det til bare Europa – nærmest er utømmelig. Jeg må også få lov til å understreke det som kommer fram i lovutkastet om at utsetteren får en eksklusiv rett til å fange inn igjen organismer som er satt ut. Å få på plass dette regelverket for næringsvirksomheten er en grunnleggende forutsetning for at både investering, oppfølging og produksjon skal kunne gjennomføres på en økonomisk og også miljømessig forsvarlig måte. Det er mange som har tatt til orde for at vi vil kunne se framtidige arealkonflikter innenfor dette området. Jeg tror ikke faren er så veldig stor for det. Også her er det nødvendig at kystsoneplaner – godkjente sådanne – tar høyde for de eventuelle konfliktene som måtte dukke opp på dette området. Men vi har et kolossalt geografisk areal å ta av, og hittil er det svært lite som tyder på at disse arealkonfliktene vil komme til å få noen betydelig oppmerksomhet i tiden som kommer. Det er viktig at vi ser på dette som et spennende næringsutviklingsområde, hvor vi har arealer som er velegnet, og som nå må utnyttes og prøves. Og skal vi lykkes, er det viktig at også fiskeriministeren setter trykket inn på at forskningsinnsatsen på dette området må få en annen prioritet – også budsjettmessig – enn bare gode formuleringer i form av merknader og innstillinger. Helt til slutt: Man vil i innstillingen finne at også flertallet prefererer lokal tilknytning for de som skal få anledning til å sette i gang, og som skal få tildelt rettigheter. Jeg registrerer at mindretallet har tilnærmet samme formuleringer, men at de dog går litt lenger enn hva flertallet gjør på dette området. Jeg minner bare om at ESA har gitt uttrykk for at man må lande på et lov- og regelverk som tilfredsstiller de konkurranseregler som på dette området også er gjeldende for Norge.