Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-18:
Det å delta i organisasjoner er en opplæring i demokrati. Jeg husker at jeg i min ungdom trodde at det fantes en sosialistisk måte å organisere organisasjoner på og en høyresidemåte å organisere organisasjoner på og drive litt partipolitikk og alt mulig sånn. Så skjønte jeg etter hvert at det var helt feil, for alle i Norge drev jo etter Tillitsmannen av Einar Gerhardsen. Det er et litt viktig poeng når det gjelder integrering i Norge, og for folk som kommer til Norge, nemlig at hvis du har knekt koden til én norsk organisasjon og lært deg hvordan den funker, vet du hvordan alle funker – sånn i stort. Derfor er det å sørge for å trekke med folk som kommer til Norge, inn i det ordinære organisasjonslivet ekstremt viktig. Jeg tenker som så at noe av det som ministeren har mulighet til å gjøre, kan gjøres med penger, gjennom litt styring av penger og sånn. Men jeg tenker at hovedgreien vi må gjøre, er å sørge for at alle de vanlige organisasjonene som driver i Norge, skjønner at de må ta en del av ansvaret for å drive integreringsarbeidet. Det gjør ganske mange. Men det er litt vittig: Hver onsdag morgen møter jeg våre lokalpolitikere, SV-ere, i Oslo – vi har fast møte på onsdager. Når jeg kommer ut derfra etterpå, stiller Turistforeningen i Oslo og omegn med seniorbuss. La oss si det sånn: Det er ikke veldig mange mennesker der som ikke er hvite i håret, og det er ikke veldig mange mennesker der som er mørke i huden, som deltar på de seniorturene som går rundt omkring, opp i Nordmarka, for å gå på turer. Nettopp der hadde det vært viktig at de var seg sitt ansvar bevisst, og sa ok, greit, vi prøver en egen satsing for å trekke med flere av de seniorene som er godt voksne, og som har innvandret til Norge på et eller annet tidspunkt. For det handler rett og slett om å finne de fellesskapene som er helt nødvendige for å sørge for at når du kommer på eldresenteret når du er gammel, treffer du kanskje noen der som du har gått på tur med den gangen du var senior, ferdig med yrkeslivet, men likevel ikke ferdig pensjonist. Så jeg tror den store, viktige strategien er å sørge for at alle organisasjoner i Norge bidrar godt. Det er mange former for organisasjoner. Jeg ble litt i stuss da Trond Helleland sa at vi må rette pengene inn mot dem som driver med integreringsarbeid, for jeg mener jo – og det er av de tingene som både høyresiden og venstresiden, i hvert fall den anstendige delen av høyre- og venstresiden, har vært enige om – at organisasjonslivet har en egenverdi. Det er ikke sånn at de er et supplement til det offentlige, men organisasjonene har en verdi i seg selv. Derfor er de viktige. Hvis vi er enige om det, er det viktig å støtte opp om alle organisasjoner der folk velger å gå sammen og organisere seg på sin måte. Vi har en haug med organisasjoner i Norge i dag som får fritak for moms gjennom Frivillighetsregisteret. Det er ikke grenser, det kan være ølsmakerforbundet, det lokale veilaget, velforeningen – alt mulig. Alt dette handler om at vi aksepterer og anerkjenner at organisasjonslivet har en egenverdi. Så er det også en del områder der jeg tenker vi er nødt til å tenke igjennom politikken vår på nytt, for på noen områder tror jeg de frivillige er vesentlig bedre enn det offentlige til å gjøre en jobb. For eksempel: Vi vet at det er mange russiske damer som gifter seg med nordmenn. Likevel har vi ikke et integreringstilbud til dem. Antakeligvis hadde det vært viktig om vi støttet en selvhjelpsorganisering eller en selvorganisering av russiske damer, gjerne under en paraplyorganisasjon som Røde Kors eller andre organisasjoner, altså at vi støttet opp under folk som innvandrer til Norge, som på en måte er i en felles situasjon, og som egentlig trenger hjelp og bakking til å kunne ha treffpunkter. Vi kan ikke ha en egen kommunalt ansatt som kan russisk i enhver kommune i Norge. Da er det antakeligvis bedre å bakke opp alle dem som kommer som innvandrere. Et annet eksempel er alle au pair som finnes i Norge. Det er ingen tvil om at det hadde vært en styrke om vi hadde hatt kontaktpunkter og støttet opp under en organisering av au pair som er i Norge, og som ikke ville kunne norsk godt, som førstespråk, men man hadde muligheten til å ha treffpunkter. Der må vi tenke nytt når det gjelder organisering frem mot integreringsmeldingen. Så vil jeg være enig med Trond Helleland i én ting, og det er hvordan vi tenker rundt arbeidsinnvandring. Det er ingen tvil om at når det gjelder den største gruppen innvandrere til Norge, har vi i dag ingen særskilte integreringstiltak særskilt rettet mot den. Det er igjen ingen tvil om at de stedene der vi har organisasjoner som gjør en aktiv innsats lokalt for organiseringen, der fungerer også integreringen best.