Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-12-08:
For knapt et år siden behandlet Stortinget Regjeringens oljemelding. Ved behandlingen av denne ble Stortinget invitert til å gjøre et politisk veivalg. Man kunne velge mellom to scenarier for utviklingen på norsk sokkel: forvitringsbanen eller den langsiktige utviklingsbanen. Valget skulle etter mitt skjønn være enkelt, og det var et stort flertall som fra denne talerstol selvfølgelig ville ha den langsiktige utviklingsbanen. Under behandlingen av meldingen fikk Stortinget klinkende klare signaler om hva som skulle til for å oppnå en slik utvikling. En samstemt oljebransje hadde følgende ønsker: Nye prospektive arealer var det viktigste.Gi oss et nytt skattesystem som gir incentiver, spesielt rettet mot nisje- og haleproduksjon.Sørg for at staten, som den desidert største aktør på norsk sokkel, også bidrar med midler til forskning og utvikling, spesielt rettet mot reservoarutnyttelse. Men hva gjorde så Stortinget for å imøtekomme disse ønsker? Ingen verdens ting! Representanter fra regjeringspartiene og Arbeiderpartiet snakket varmt fra denne talerstolen om den langsiktige utviklingsbanen, uten å ta de nødvendige grep for å oppnå dette resultat. Fremskrittspartiet fremmet de nødvendige forslag, men ble stående helt alene også denne gang. Tilgang på prospektive arealer var det viktigste ønsket fra oljebransjen, og spesielt nordområdene med Lofoten/Barentshavet var selvfølgelig det mest interessante. Men her kunne man jo ikke drive oljevirksomhet, i alle fall ikke før man hadde foretatt en ny konsekvensutredning. Til tross for at man allerede har 174 forskjellige konsekvensutredninger og har brukt over 0,5 milliarder kr i området, må man altså konsekvensutrede på nytt og på nytt. Dette skyldes på ingen måte at man trenger et bedre beslutningsgrunnlag. Dette skyldes ene og alene beslutningsvegring og manglende politisk handlekraft, både fra Regjeringen og Arbeiderpartiet. Dette har man også kunnet få med seg i flere av landets aviser de siste dager. Jeg kan imidlertid glede Stortinget med at Fremskrittspartiet også i dag fremmer de nødvendige forslag, slik at Stortinget i dag har muligheten til å vise handlekraft og gi vår viktigste næring de signaler næringen trenger for å finne norsk sokkel verd å satse på i framtiden. Ser man på prognosene for oljebransjen i Norge, ser det ganske bra ut med hensyn til investeringer for 2004 og 2005. Også statens netto kontantstrøm vil holde seg høy de neste par årene, men deretter ser det langt fra lyst ut for denne bransjen. Oljebransjen er svært kapitalkrevende, og det tar mange år før pengene kaster noe av seg. Det er derfor svært viktig at man på dette området fører en langsiktig og forutsigbar politikk. Som jeg sa tidligere, var det et ønske fra alle parter å få utnyttet mer av oljeressursene. Til tross for dette foreslår Regjeringen i sitt budsjettforslag for neste år å bruke 0,8 promille av statens netto kontantstrøm til forskning på dette området. Jeg synes det er utrolig at den norske stat, som nettopp tjener mest på en bedre ressursutnyttelse, ikke kan stille opp med mer penger til denne viktige forskningen. Jeg og Fremskrittspartiet har gjennom flere år foreslått å ta denne forskningen ut av den ordinære budsjettbehandlingen og heller opprette et petroleumsforskningsfond på 10 milliarder kr, der avkastningen skal brukes til forskning. Forslaget har bred støtte i oljemiljøet, men Stortinget har foreløpig ikke gitt sin tilslutning. Ved fjorårets budsjettbehandling gikk Stortingets flertall med på å be Regjeringen utrede ulike former for statlig medfinansiering av petroleumsforskning, herunder et petroleumsrettet forskningsfond. Nå, et år etterpå, har ingenting skjedd, og dette er nok et eksempel på Regjeringens totale mangel på handlekraft. Siden vi nå er inne på dette med mangel på handlekraft, passer det bra å se litt på siste vinters krise på strømmarkedet. Gjennom de siste åtte–ti år har vi sett en utvikling der forbruket av elektrisitet har økt fem–seks ganger mer enn økningen i produksjonen. NVE, Statnett og selvfølgelig Fremskrittspartiet har gjennom en årrekke advart mot det som kom til å skje dersom man ikke fikk en bedre balanse mellom tilbud og etterspørsel. Flere regjeringer og stortingsflertall har like lenge ignorert alle disse advarsler. Skal man ha et velfungerende marked, må man ha best mulig balanse mellom tilbud og etterspørsel. Hovedproblemet i det norske strømmarkedet er at man politisk griper aktivt inn på tilbudssiden i dette markedet og hindrer den nødvendige produksjonsøkningen. Det aller meste av vannkraftutbygginger er i hele denne perioden enten blitt kraftig redusert eller avslått i sin helhet. Mikro-, mini- og småkraftverk blir stoppet av et omfattende byråkrati og vanskelige konsesjonsregler. Regjeringen får støtte fra flertallet i denne sal til å stoppe bruk av våre enorme gassressurser både som energikilde direkte, som råstoff i industrien og sist, men ikke minst, til kraftproduksjon. Jeg synes det er utrolig at Norge som en av verdens største energistormakter har klart å rote det til for seg på denne måten. Vi har en energiproduksjon på nærmere 3 000 TWh. Vi bruker bare 7–8 pst. av dette selv, og resten eksporterer vi ut av landet. Så skal vi være nødt til å importere store mengder kraft fra kull- og kjernekraftverk i andre land, takket være en totalt feilslått energipolitikk. Norsk energipolitikk, eller rettere sagt mangel på energipolitikk, har gjennom altfor mange år vært ført på de såkalte miljøvernernes premisser. Det politiske flertall har, selv om de åpenbart må se at det bærer galt av sted, ikke tort å ta et oppgjør med miljøvernorganisasjonene. I stedet har disse organisasjoner vært og er fortsatt premissleverandører for denne åpenbart feilslåtte energi- og miljøpolitikken. Det norske folk fikk føle denne politikken på kroppen sist vinter. Skyhøye strømpriser tvang mange til å gå den tunge veien til sosialkontoret, og det var overhengende fare for utkobling og rasjonering. Så langt denne vinteren har det gått atskillig bedre. Det skyldes ikke tiltak verken fra regjering eller storting. Det skyldes en mild og nedbørrik høst, og vi har rett og slett vært heldige. Regjeringen og flertallet i denne sal har, på tross av situasjonen sist vinter, dessverre ikke foretatt seg noe som helst. Regjeringen skal visstnok komme til Stortinget med en egen sak om forsyningssikkerhet i vinter, altså et år etter at krisen var et faktum. Dette er nok et eksempel på denne regjeringens handlekraft. Så til budsjettet. Regjeringspartiene har inngått et budsjettforlik med Arbeiderpartiet for en tid tilbake, og det viste seg at i dette forliket var de også sammenbundet innenfor de forskjellige budsjettrammer. Fremskrittspartiet vil ikke legge fram alternative fordelinger innenfor de to rammer vi behandler her i dag, men vil vise til vårt primærforslag, som er synliggjort i innstillingen. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen, samt de forslag vi har sammen med andre partier, som ikke allerede er tatt opp.