Michael Tetzschner (Høyre), 2019-01-30:
Om den franske makteliten som reiste tilbake til Frankrike etter å ha søkt tilflukt i England under revolusjonen, ble det sagt at de intet hadde glemt, men at de dessverre heller ikke hadde lært noe. Jeg ble minnet om dette sitatet etter å ha hørt våre fremste opposisjonspolitikeres innlegg i dag. Man har ikke glemt nederlaget i 2017, men har tydeligvis ikke lært av det. Ifølge Arbeiderpartiet med følge skulle man tro det norske folket nå på sjette året befinner seg mer eller mindre i en jammerdal. Først, nærmest ved en feiltagelse og i strid med sine egentlige interesser, ga de Stortinget en sammensetning i 2013 som først aksepterte en mindretallsregjering bestående av Høyre og Fremskrittspartiet, som de rød-grønne har brukt sterke ord om fra første dag. Slik har de nedsettende omtalt først Venstre og så Kristelig Folkeparti etter hvert som de har tilsluttet seg regjeringen. I åpenbar uvitenhet om hvor dårlig det går i Norge, gjentok det norske folket sine feil ved valget i 2017 og ga oss den sammensetning av Stortinget som har ført oss frem til en flertallsregjering bestående av fire borgerlige partier. Det er opposisjonens oppgave å være kritisk til regjeringen, men den er ikke forpliktet til å være smålig og mer opptatt av å beskrive andres synspunkter til det ugjenkjennelige, slik at man selv glemmer å få frem hvilke alternative visjoner man selv har å presentere for velgerne. Med all respekt for skolemat, fradrag for foreningskontingent og forsvar av Justis- og beredskapsdepartementets lovtolkning om fosterreduksjon, må man stille seg spørsmålet om dette virkelig er de største truslene Norge står overfor. Kanskje Arbeiderpartiet burde reflektere over hvorfor de stadig taper valg. I tider hvor demokratiene rundt oss er i motgang, hvor gamle partimønstre i våre naboland går i oppløsning, og hvor regjeringene er svekket, kan vi glede oss over at Norge går mot strømmen. Vi får nå en forutsigbar flertallsregjering som også ønsker å samarbeide med hele Stortinget om samlende løsninger. Det er en stor fordel, med tanke på å løse landets problemer, at det kan bli grunnlag for å treffe vedtak som ikke umiddelbart er populære, men som er nødvendige, og som tjener landet på sikt. Av de viktigste oppgaver en regjering og et storting kan løfte, er, i en usikker tid, å passe på Norge og identifisere det som truer oss som nasjon, demokrati og velferdssamfunn. Det er derfor betryggende at plattformen legger så stor vekt på en sikkerhets-, forsvars- og utenrikspolitikk som møter de nye truslene, og at sikkerhetsarbeidet ikke er begrenset til de tradisjonelle sektorområdene «forsvarspolitikk» og «utenrikspolitikk». Cybertrusler, fremmede makters produksjon av falske nyheter for å påvirke opinionen i åpne samfunn, terrorisme, trafficking, sikkerhetstrusler knyttet til uavklarte identiteter for destruktive krefter som misbruker asylinstituttet – alt dette krever det motsatte av naivitet. Statens viktigste oppgave er å sørge for innbyggernes trygghet og sikkerhet. Forsvars- og sikkerhetspolitikken må bygge på avspenning, avskrekking, konfliktforebygging og sikkerhet og stabilitet i våre nærområder samt arbeid for å forhindre at internasjonal terrorisme sprer seg. Plattformen er et utmerket grunnlag for dette. Regjeringen vil utvikle Forsvaret, slik at det er godt rustet for å sikre Norges interesser og vår suverenitet og til å oppfylle våre NATO-forpliktelser. Operativt forsvar, kampkraft og utholdenhet i alle forsvarsgrener blir prioritert. Henvisningen til enighet fra NATO-toppmøtet oppfatter jeg som et gjentatt løfte om å oppfylle Wales-erklæringen helt og fullt. Erklæringen har en betydning utover måltallene og er et uttrykk for at vi bidrar med det vi skal for å kunne forvente solidaritet den dagen vi trenger den fra andre. Når internasjonale institusjoner som regulerer samarbeid mellom stater og håndhever rettsregler, svekkes, blir verden et farligere sted for alle stater, men i særlig grad for de små statene. De kan ikke erstatte tapt respekt for internasjonal rett med egne maktmidler. Vår historie viser at et nært økonomisk samkvem er det sikreste for å hindre konflikt og fremme fred mellom land gjennom en troverdig alliansepolitikk. Norges økonomi er mer enn de fleste avhengig av eksport. Tollfri adgang til et forbrukermarked på 500 millioner mennesker, som EØS-avtalen gir, er avgjørende for norske arbeidsplasser og felles velferd. Under replikkordskiftet tidligere i dag ble Arbeiderpartiets gruppeleder, Jonas Gahr Støre, spurt om hva hans eventuelle regjering måtte ha gitt av innrømmelser til anti-NATO- og anti-EØS-partiene SV og Rødt og anti-EØS-partiet Senterpartiet. Jeg la merke til at det han viste til, var stortingsflertallet, men det trenger vi jo ikke en Arbeiderparti-regjering for å sikre oss.