trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-03-19:
Det er avgjørende for tilliten til folketrygden at det utbetales riktig ytelse under riktige vilkår til rett tid. Jeg vil gi honnør til regjeringa for dens arbeid, for det som er framlagt, og for den ånd som ligger i det foreliggende dokumentet. Innsatsen mot trygdemisbruk er trappet opp. Det er bra. Det står videre i innstillinga at «arbeidsinnvandring og muligheter for å eksportere trygdeytelser til andre land gir ekstra utfordringer med å kontrollere at riktig ytelse er gitt på riktige vilkår». Det er forsiktig sagt. Dette er et tema som blir stadig mer krevende, og jeg vil oppfordre regjeringa til å fortelle dette i klartekst, som grunnlag for en åpen debatt. Det er noe som vi alle vil tjene på. Det er egentlig grunnlag for en egen sak, for at en derigjennom kan få det ordskiftet som er nødvendig for å sikre en allmenn oppslutning om de trygdeytelser som mange er enige om. Det andre temaet som jeg vil ta opp, er balansen mellom personvernet og samfunnets behov for kontrolltiltak. Det er et veldig krevende spørsmål. Jeg er veldig glad for at innstillinga på dette området har kommet et godt stykke videre. Jeg er veldig glad for det innlegget som representanten Røe Isaksen hadde om dette, for det synes jeg på en god måte gikk inn i temaet og gjorde at innstillinga og hele dette forholdet blir bedre. Det er også et forslag fra alle partier – unntatt Fremskrittspartiet – som går på at «kun de opplysninger som er eksplisitt nevnt i lovverk eller forskrift kan hentes inn gjennom masseinnhenting». Det er en presisering, en klargjøring, at det kun gjelder det som en kan hente inn gjennom masseinnhenting, og ikke noe annet. Det er en slik presisering som er utrolig vesentlig å ha med seg for å balansere mellom kontroll og det som er personvernets viktige krav. I forlengelsen av det er prinsippet om informert samtykke. At det brukes for lite av forvaltninga som grunnlag for myndighetsutøvelse, er det mange fordeler ved. Det er også forslag som går på det samme. Det er med på å bevisstgjøre mottaker og virker dermed forebyggende. Det er svært vesentlig for at vi i det hele tatt skal få en framgang knyttet til hvordan vi har opptrådt her. Konklusjonen min er at det er en god innstilling, noe flere har vært inne på. En har kommet et skritt videre på et tema som er svært krevende, temaet om personvern og kontrolltiltak. Det er motstridende hensyn som her har funnet praktiske formuleringer, og hvor regjering og opposisjon – med unntak av Fremskrittspartiet – kommer med forslag som gjør at dette blir tydeligere i tida framover.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-03-19:
Først har jeg behov for å gi en kommentar til komiteens leder, Robert Eriksson, som i ganske sterke ordelag angriper statsråden for det intervjuet som hun har gitt i Dagens Næringsliv i dag. Jeg synes det er å skyte ganske sterkt over mål, skyte over blinken. Den endringsvilje som statsråden legger til grunn der, synes jeg tvert imot at også Fremskrittspartiet burde gi honnør for. 70-årsgrensa kom i 1917, og den gang var forventet levealder for både kvinner og menn rundt 20 år lavere enn i dag. Arbeidsbelastninga er også en helt annen for de aller fleste yrker. En av regjeringas viktigste saker er at en skal legge til rette for at den enkelte skal kunne stå lenger i jobb og utsette pensjonsalderen. Det er mange gode argumenter for det. Det er også sterke folkehelseargumenter for det. Det å ha et arbeid å gå til er ikke minst viktig for hele trivselen til mennesket. Det gjelder både før pensjonsalder og også etter pensjonsalder. De som har mulighet til å gå til en virksomhet etter pensjonsalder i forhold til sin arbeidsevne, du verden hvor frodige de menneskene er som får lov til å trappe gradvis ned på sin innsats. Arbeidsmiljøloven i dag fastslår at arbeidsgiver kan si opp en ansatt når vedkommende fyller 70 år, mens grensa for opptjening av pensjonsrettigheter nå er hevet til 75 år. Jeg er veldig stolt av at et flertall, alle unntatt Fremskrittspartiet, er med på et forslag hvor en «ber regjeringen i samarbeid med arbeidslivets parter komme tilbake til Stortinget med en vurdering av konsekvensene av en heving eller fjerning av 70-årsgrensen». Jeg tror også det er klokt at en vurderer å fjerne mulighetene for bedriftsintern aldersgrense i arbeidsmiljøloven. Det som statsråden nå har gjort, å sette i gang en departementsintern utredning med referansegruppe fra arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene og to seniororganisasjoner, synes jeg er veldig bra. Det viser at det er handlekraft hos statsråden, hun tar tak i ting, rett etter at Stortinget – ja, endog før Stortinget – har behandlet det. Det synes jeg er forbilledlig, og derfor var jeg også så klar i min poengtering av at Fremskrittspartiets fremste talsmann her er så krass. Det synes jeg det ikke – ikke – er grunnlag for. Det er etter min vurdering gode argumenter for å fjerne mulighetene for bedriftsinterne aldersgrenser i arbeidsmiljøloven, og jeg tror det er vesentlig å se grundig på det. Jeg er, som statsråden, ikke enig i at det er opp til den enkelte sjøl å bestemme når en skal gå av. Det tror jeg vil føre til mange store problemer. En må ha en aldersgrense i arbeidsmiljøloven. Hvilken aldersgrense, og kanskje for hvilke yrker en skal heve aldersgrensa, er et viktig tema å drøfte. Fortsatt er det sånn at belastninga i arbeidslivet er svært forskjellig for ulike grupper av mennesker. Mange har fortsatt arbeidsoperasjoner som er krevende fysisk og psykisk, og dermed skal en også se på en fleksibilitet i forhold til det. Men at en bør ha definerte aldersgrenser, mener nok jeg er en nødvendighet også i tida framover.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Tusen takk til representanten Lundteigen for at han som saksordførar har behandla denne saka med tyngd og alvor. Det er eit veldig annleis forslag som har kome til Stortinget enn dei som tidlegare har handla om republikk. Tidlegare har ein fremma forslag om å avskaffe kongehuset og innføre republikk utan, i varierande grad, å definere kva det eigentleg er. Ofte når ein diskuterer kongehuset, snakkar ein om at det er veldig brei oppslutning blant folket om kongehuset i dag. Det er ikkje så rart. Kongehuset vårt gjer ein veldig god jobb og skjøttar stillinga si på ein glitrande måte. Dette forslaget er ikkje mistillit mot det kongehuset me har i dag. Men ein av grunnane til at det er så brei oppslutning ute, kan vere at ein ikkje har hatt noko alternativ. Det er ikkje førelagt noko reelt alternativ til det styresettet me har i dag. Det er det me ynskjer. Det er eit veldig lite radikalt forslag som ligg i Stortinget i dag. Det som er radikalt, er å meine at verv og posisjonar i Noreg skal arvast. Me meiner at posisjonar, verv og stillingar i det norske samfunnet best blir tildelte gjennom folkets tillit gjennom val, ikkje gjennom arv. I går fekk me ein ny diskusjon i stortingssalen om kva som er norske verdiar. Det kan ein jo diskutere mykje, men eg meiner ein gjennomgåande norsk verdi er at dei som representerer folket i maktposisjonar, utgår frå folket. Me er alle her inne avhengige av folkets tillit. Det meiner eg også bør gjelde statsoverhovudet, ikkje berre i uformelle meiningsmålingar, men gjennom val. Mange gonger trekkjer ein fram at kongehuset er samlande. Det er det. Men eg klarer ikkje å sjå at det at folket sjølv har valt eit statsoverhovudet, ikkje vil verke samlande. Det trur eg er litt feil. Denne diskusjonen er ein litt underleg diskusjon, for motargumentet mot å utgreie ei ny styringsform i Noreg er at det går så greitt. Det er veldig sjeldan den typen argumentasjon er gangbar i andre politiske saker, der ein seier at me er einige i det, me ser at prinsippet i utgangspunktet ikkje gjenspeglar nokre andre delar av det norske samfunnet og det norske demokratiet, men no er det no sånn at det går så greitt, og derfor kan me berre fortsetje å ha det sånn. Bakgrunnen for at me har gått inn for å utgreie verdas vanlegaste demokratiske styreform og sjå om den passar for Noreg, er at me er av den oppfatninga at verv og posisjonar blir best fordelte gjennom å måle folkets tillit, ikkje gjennom arv. Derfor vil eg stå på det mindretalsforslaget som er levert inn.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2013-03-19:
Jeg vil begynne med å takke saksordføreren for hans innledning. Jeg slutter meg i all hovedsak til hans vurderinger. Jeg stiller meg selv spørsmålet om det er et folkekrav i Norge å bytte ut monarkiet med republikk. Det er selvfølgelig enkelte individer som synes at dette er en god idé, men etter min erfaring er det et veldig, veldig lite mindretall. Jeg kan knapt huske at noen har stoppet meg på gaten og sagt: Nå må dere på Stortinget snart få innført republikk. Ut ifra dem jeg snakker med, mener jeg at befolkningen kan deles inn i to hovedgrupper: De som er entusiastiske monarkitilhengere, og de mer pragmatiske som ikke ser behovet for å bytte ut en ordning som fungerer helt utmerket. Jeg definerer meg selv inn i siste gruppe. På engelsk sier man: «If it isn’t broke, don’t fix it». Jeg synes det blir meningsløst å bruke penger og tid på å utrede noe som vi verken ønsker eller trenger. Vårt monarki fungerer som et positivt og samlende symbol for befolkningen. Kanskje har det en begrenset betydning i vår hverdag, men det er viktig når nasjonen er i krise, ved katastrofer, terrorhandlinger som 22. juli osv. Jeg tror også vårt monarki har en positiv virkning på markedsføringen av landet vårt. Vår kongefamilie har en betydelig reisevirksomhet og har bidratt til å sette Norge, norsk kultur og norsk næringsliv på kartet i utlandet. Slik sett har de gjort en meget positiv jobb. Sett fra et politisk ståsted kan monarkiet heller ikke sies å være et problem. Monarkens reelle politiske makt har vært borte i over 100 år, og vår konge har vel knapt kunnet hisse på seg noen politiske miljøer med sine uttalelser. Det er kanskje ikke alt ved monarkiet som avstedkommer betydelig entusiasme hos undertegnede, men ordningen fungerer i all hovedsak meget godt og er et fint nasjonalt symbol. Det er en samlende institusjon, og den er positiv i markedsføringen av vårt land. Jeg går derfor inn for at forslaget ikke bifalles.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-19:
Det er bare å slå fast at jeg ikke fikk de prinsipielle svarene jeg ba om, men akkurat det jeg forutså – som jeg også sa i mitt forrige innlegg – at man velger svært praktiske og pragmatiske svar på det som jo er et prinsipielt spørsmål. Jeg tror at en dag vil det framtidige konge- eller dronningemnet – enten det nåværende eller noen av de neste – velge å si nei, velge å abdisere. De vil velge å si nei, jeg har ikke lyst til å gjøre dette med livet mitt. Jeg har lyst til å være et vanlig menneske i det flotte, frie, demokratiske landet Norge. Det er et mulig scenario som de færreste av dem som har holdt innlegg i denne saken i dag, ser ut til å ha tenkt over. Det er nok fordi jeg har rett i min påpekning av at det i denne arverekkefølgen faktisk er et betydelig element av tvang. Men det kommer til å skje. Én dag vil konge- eller dronningemnet abdisere. Om ikke annet ville det da ha vært greit om Stortinget i det minste hadde vært inne på tanken at vi en dag skal komme til å organisere oss som et fullkomment, fritt styre, uten et arvelig statsoverhode. Representanten Kolberg sa at noe så ufarlig som å sette i gang en utredning av hvordan Norge ville sett ut som republikk, vil «destabilisere veldig mye av vår demokratiske forståelse». Jeg må innrømme at jeg ikke forstår noe av det, så jeg lurer på om representanten Kolberg kan forklare hva han mener med at en utredning om republikk vil destabilisere vår demokratiske forståelse. Jeg tror nemlig en utredning vil utvide den.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-03-19:
Jeg tror jeg benytter denne talerstolen, og ikke den nede i salen. Jeg kan ikke oppfylle alle Serigstad Valens ønsker om en debatt. Å karakterisere vår konge som jålete, tror jeg kanskje ikke helt treffer folks oppfatning av hvordan det er i Norge. Deri ligger kanskje SVs problem, at de konsentrerer seg om debatter som skal løse problemer vi ikke har. Jeg er enig med Jette Christensen på ett punkt, nemlig at dette er en underlig diskusjon. Når vi setter i gang utredninger i Norge, pleier det å være for å løse et problem. Jeg tror veldig få nordmenn oppfatter kongedømmet som et problem, og enda mindre kongehuset, slik det fungerer, som et problem. Det som fungerer, behøver ikke å repareres, og det er i og for seg et godt prinsipp å leve etter. Jeg kan også leve godt med den underlige betegnelsen ideologisk som Jette Christensen ga, nemlig at det å forsvare det eksisterende system med et kongedømme er et radikalt standpunkt, og at det å utrede republikk er en form for konservatisme. Det kan jeg leve med som en underlig betegnelse. Om det måtte være aldri så radikalt, føler jeg meg hjemme i det. Å si at en konge egner seg dårlig som et demokratisk symbol, er jeg faktisk ikke enig i, for jeg tror at den norske kongen, når han reiser rundt i verden, oppfattes som en representant for et gjennomført demokratisk og åpent land – gjennomført samlende og gjennomført demokratisk. Jeg vil bare til slutt si at Serigstad Valen bør lese sin historie bedre med hensyn til dem han fremhever som fremragende presidenter. Den fortsatt levende Helmut Kohl var kanskje ikke den mest typisk samlende som kansler i sin tid, og Kennedy var nok mest samlende etter at han ble skutt. Så historiske eksempler på politikere som kan samle, tror jeg han må lete enda bedre etter. Jeg ser selvfølgelig en fare for en Stein Ørnhøi som presidentkandidat, men jeg føler meg ganske trygg på at det valget vil det være lenge til vi får.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-03-19:
Dokument 1 er det viktigste revisjonsdokumentet Riksrevisjonen leverer fra seg. Det er også der de største ressurser settes inn, så dette er et viktig dokument. Jeg er enig med representanten Kolberg i at dette hovedsakelig viser en forvaltning som fungerer bra, også etter revisjonskontroll, men det er enkelte unntak, og det er enkelte bekymringsfulle gjengangere. Det vil altså si at samme kritikk kommer år etter år mot samme departement uten at det synes å ha noen virkning. Jeg skal trekke frem ett departement, som jeg er saksordfører for, nemlig Landbruksdepartementet. Der har Riksrevisjonen i 2007, 2008, 2009, 2010 og nå i 2011 påpekt det samme, nemlig at man ikke kan bekrefte regnskapet for Bioforsk – denne gang for 2011. Det er ikke en stor etat, Landbruksdepartementets budsjett tatt i betraktning, men det samme problemet synes altså å ha vært der i flere år. Det er en samlet komité som sier at de anser dette som svært kritikkverdig, og viser til Bioforsks noter i regnskapet gjentatte ganger. Departementet, skriver komiteen, «innser at deres styringsdialog og kontroll med instituttet ikke har tilstrekkelig effekt». Det må kunne kalles et av årets største understatements. Etter fem år har altså dialogen ikke hatt effekt, og så har man gjort det radikale tiltak å oppnevne et nytt styre, eller for å si det rett ut: avsette det gamle styret. Til det vil jeg si at det var på tide. Jeg håper at departementet ikke bare nøyer seg med å ha tillit til et nytt styre, men at de også følger opp og sørger for at deres styringsdialog og kontroll med instituttet blir bedre. Jeg håper disse synspunkter har tilflytt Landbruksdepartementet på et atskillig tidligere tidspunkt enn denne debattens avholdelse.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Jeg tar ordet for å gi uttrykk for at jeg – sammen med representanten Marit Nybakk – støtter flertallet i denne saken. Jeg viser til saksordførerens prinsipielle argumentasjon når det gjelder vårt standpunkt om at dette forslaget ikke skal bifalles av Stortinget. Det er selvfølgelig riktig som det er sagt – og det er en selvfølgelig ting å si – at Norge er et konstitusjonelt demokrati. Det er et monarki, men det er først og fremst et parlamentarisk demokrati. Representanten Serigstad Valen etterlyser reelle argumenter for at man ikke skal utrede spørsmålet om overgang til republikk. Jeg mener at det i hans argumentasjonsrekke, som jeg har respekt for, er en betydelig svikt, og det er at Serigstad Valen, og kanskje også de andre forslagsstillerne, ikke legger inn i sin demokratiske betraktning at kongedømmet har en forankring i en folkeavstemning – det er kommentert av Serigstad Valen og andre, det hørte jeg – men framfor alt at historien siden har vist en veldig bred folkelig forankring. Denne folkelige forankringen er en veldig demokratisk kraft, og det er det jeg mener at man ser bort fra. For denne demokratiske kraften, som altså representeres i en veldig oppslutning om kongen og kongedømmet, knytter seg jo til at dette har fungert demokratisk. Jeg synes at de eksemplene som representanten Serigstad Valen tok fram her, om grensegangen mot politisk aktivitet fra kongehusets side, var svake og litt søkte. For det som jo er bildet, og som skaper den folkelige oppslutningen på demokratisk grunnlag om kongehuset, kongen og kongedømmet, er nettopp at de gjennom hele historien har fulgt den plass de er gitt, ikke i henhold til Grunnloven, men i henhold til den folkelige forståelsen av hvordan kongedømmet skal være plassert. Så kan man si, hvis man ønsker det, at det ikke ville være uriktig å utrede dette. Men hvis Stortinget senere i dag skulle vedta det, ville man sette i gang en prosess som jeg er overbevist om ville være i strid med folkets oppfatning, og det synes jeg ikke Stortinget skal gjøre. For hvis det er en sak hvor vi skal lytte til hva som er folkets oppfatning, er det akkurat i dette spørsmålet. Jeg tror ikke Stortinget skal sette i gang en utredning om avvikling av kongehuset – for det er jo det det er snakk om – og om kongedømmet når vi vet at folket mener noe annet. Jeg vet jo ikke, selvfølgelig gjør jeg ikke det, men hvis vi la dette ut til folkeavstemning i dag, spår jeg at vi ville få en like sterk oppslutning om kongedømmet nå som vi fikk i 1905 – i alle fall nesten. Dessuten ville en slik diskusjon destabilisere veldig mye av vår demokratiske forståelse, og det synes jeg heller ikke at vi skal bidra til. På et slikt grunnlag vil jeg på vegne av representanten Marit Nybakk og meg selv gi tydelig uttrykk for at vi vil anbefale Arbeiderpartiets stortingsgruppe, når vi kommer til votering senere i dag, å stemme for at man ikke bifaller dette forslaget.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
I denne saken er det full enighet på alle punkter i innstillingen, så jeg representerer her en samlet komité. Jeg skal bare ledsage dette med noen kommentarer. Det første komiteen har merket seg, er at det fortsatt er nødvendig å følge opp omleggingen i regelverket om tiltak for tildeling av det som kalles gruppe 2-biler. Hva snakker vi om her? Jo, vi snakker om de bilene handikappede mennesker trenger for transport av seg selv og sitt utstyr. Det kommer tydelig fram i innstillingen, men jeg vil også fra Stortingets talerstol si at dette er et av eksemplene på at tingene ikke alltid fungerer som de skal. Saken er nemlig at dette har vært håndtert i Stortinget ved flere anledninger – flere representanter fra andre partier har sagt det samme som jeg nå sier, men det virker bare delvis. Jeg forstår rett og slett ikke hvorfor det ikke blir hørt når Stortinget sier enstemmig at dette må det bli orden på. Håndteringen av disse reglene må det bli orden på, slik at vi kan få behandlet søkerne på en god og effektiv måte innen det som kalles for rimelig tid. I likhet med Riksrevisjonen understreker altså en enstemmig komité at dette nå må følges opp, som det heter i det parlamentariske språk. Det betyr, rett ut sagt, at nå må det bli orden på denne saken. Det er ikke nødvendig å komme tilbake med nye merknader om at det er årevis behandling av disse sakene. Nå har jeg sagt det igjen, og jeg håper at dette blir hørt av alle som skal høre det. Jeg vet at den konstitusjonelt ansvarlige statsråden ikke er til stede, det ser jeg, men jeg regner med at de statsrådene som er her, sørger for å bringe akkurat denne meningen og oppfatningen videre. Det andre jeg på vegne av komiteen vil framheve, er at vi også ønsker fortsatt oppfølging av hvordan det nå arbeides videre med å redusere NOx-utslippene, slik at internasjonale forpliktelser overholdes så fort som overhodet mulig. Det er selvfølgelig en ganske streng betraktning, men det er nødvendig å si det, slik det også kommer fram i innstillingen. Det tredje og siste jeg skal si, retter seg mot Forsvaret. Vi husker alle de diskusjonene vi hadde om situasjonen i Forsvaret rundt 2007 og 2008. Dette har vært gjenstand for oppfølging, og komiteen er enstemmig meget glad for at forholdene nå er i orden. Komiteen slutter seg altså til Riksrevisjonens betraktning – og mening – om at det ikke nå er nødvendig å følge dette videre opp. Det betyr at det har virket. Forsvarsminister Strøm-Erichsen er til stede her, og hun kan ta med tilbake til sitt departement, og sikkert også til Forsvaret som sådan, at komiteen uttrykker stor tilfredshet over at alt som er blitt sagt tidligere om disse tingene, er rettet opp, at det er fulgt bra opp, og at vi er glade for at det er tilfellet.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-03-19:
Jeg vil med dette ta opp Venstres forslag i innstillingen, at forslaget vedlegges protokollen, og vise til Venstres merknad i innstillingen. Om ikke forslaget fra Venstre får støtte, stemmer vi for at forslaget ikke bifalles.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-03-19:
Venstre sitter som kjent ikke i helse- og omsorgskomiteen, men jeg vil likevel komme med noen få kommentarer til denne meldingen for å forklare hvorfor vi i dag har lagt fram to løse forslag. Først vil jeg si at vi deler meldingens intensjon og beskrivelse av utfordringene. Det er åpenbart for svak lKT-struktur i helsesektoren. Løsningene er for dårlige, de samarbeider ikke, og dermed blir IKT et hinder for samhandling og god flyt av viktig pasientinformasjon. Meldingen adresserer derfor et viktig behov for nye systemer og bedre nasjonal koordinering. Venstre er glad for at vi nå ser en utvikling mot mer bruker- og pasientmedvirkning. Vi støtter også en utvikling der mye av kommunikasjonen og kontakten med helsevesenet skal skje digitalt. Det Venstre er noe skeptisk til, er målet om én journal per innbygger. Det høres tilforlatelig ut, og det vil sannsynligvis være en fordel for pasientsikkerheten, men meldingen er svært uklar når det gjelder gjennomføringen av dette. Særlig blir vi i Venstre bekymret når personvernet omtales som «pasientsikkerhet». Det tror vi blir et feilspor. Dette kan faktisk være et eksempel på det motsatte, nemlig at pasientsikkerhet og personvern står mot hverandre. Jeg er glad for at spesielt representanten Lysbakken dvelte litt ved dette. Noen ganger må vi la gode formål vike til fordel for et sterkt personvern. Kanskje er dette en slik sak. Kanskje blir det helt umulig å sikre seg mot snoking. Kanskje er dette å samle for mye sensitiv informasjon på ett sted. Venstre er på ingen måte skråsikre. Vi vil imidlertid ikke forkaste ideen før vi ser et forslag om hvordan dette kan gjennomføres i praksis. Vi støtter derfor forslag nr. 1, om at vi må få en sak til Stortinget om implementeringen. I tillegg har vi fremmet to forslag som for enkelte kanskje virker overflødige, men som for oss er viktige å presisere. Det bør gjennomføres piloter med svært begrenset informasjonsdeling før én-journal-prosjektet utvides. I meldingen foreslås det kun å starte utredning av ulike alternativer. Vi vil presisere at det er et vilkår for oss for å gå videre med dette prosjektet. I tillegg ønsker vi å få presisert hva som menes med såkalt relevant informasjon før én nasjonal journal implementeres. I meldingen brukes dette uttrykket, og det er åpenbart noe mer enn informasjonen som ligger i kjernejournalen. Men er det all informasjon om pasienten? Skal alt fra psykiatri til blindtarm til ømme skuldre inn i en felles journal? Venstre vil gjerne at dette presiseres i en sak til Stortinget, slik at det er mulig å diskutere dette nærmere. Med dette tar jeg opp Venstres forslag, som er omdelt i salen.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-19:
Eg skal ikkje gjenta Snorre Serigstad Valens glimrande, prinsipielle innlegg. Men eg må rett og slett sukka litt over Arbeidarpartiets fremste kongepolitiske talsmann, Martin Kolberg, for i ein tilsvarande debatt for eitt år sidan blei det sagt at SVs forslag var for dårleg. Ein måtte utgreia saka dersom ein skulle vurdera den. Så kjem me i dag og gjer nettopp det kongepolitisk talsperson har sagt – me går inn for å utgreia det. Og så skal ein stemma ned det som det var prinsipielt riktig å gjera for eitt år sidan. Dette synest eg er veldig rart. Når han no forsvarar arv som prinsipp, burde ein vel gjennomføra det prinsippet på andre område òg. Kva med å ha arverekkefølge i Arbeidarpartiet f.eks? Det ville jo kunne vera ei utvikling – dersom ein meiner dette er viktig. Så dette er veldig prinsipplaust, og det er beklageleg at ikkje kongepolitisk talsperson i Arbeidarpartiet, Martin Kolberg, er med på dette, nettopp for å vareta det han kritiserte oss for i fjor. Så ei stemmeforklaring: Det er diskutert med forslagsstillar Jette F. Christensen når det gjeld korleis ein skal votera her. Eg ser for meg at Venstre ikkje kan støtta oss subsidiært. Me foreslår å stemma på vårt forslag først, og så subsidiært på Venstres forslag.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-19:
Eg må stemma for Høgre heile vegen. Når eg stemmer imot, så blir det allikevel registrert som for.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-19:
Eg stemde for, men eg stemde mot.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-19:
Eg har det same problemet framleis.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-19:
Eg håper ikkje problemet fortset.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-19:
No er det i orden.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2013-03-19:
Mot stemte 50.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-03-19:
Riksrevisjonens rapport peker i korthet på at forvaltningen må beskrive klare indikatorer og sette klare mål, slik at det for det første skal være mulig for aktørene å styre det etter mål og for det andre skal være mulig for forvaltningen å måle om man har oppnådd det man ønsker. I den forrige konsesjonstildelingen, som statsråden heldigvis omtalte i sitt innlegg, var det litt av problemet. Man hadde for så vidt satt opp en rekke mål, og man laget en skjønnhetskonkurranse der man skulle gjøre seg lekker for å beskrive hvem som kunne oppfylle disse. Og så hadde man ingen sanksjonsmuligheter etterpå. I den neste konsesjonstildelingen, som er de grønne konsesjonene, stiller man klare krav, man lager klare mål, men der er litt av problemet at man setter inn et innovasjonselement. Problemet er når innovasjonen kanskje svikter i første leddet, og man får den sanksjonen at man mister konsesjonen, hvem vil da egentlig ta risikoen med å være innovativ og skape ny teknologi for næringen?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-03-19:
Det er slik at den forrige konsesjonsrunden ennå ikke er ferdig i rettsapparatet, så at det var bare idyll, kan jeg ikke være enig med statsråden i. Jeg mener ærlig talt at en del av det arbeidet ikke var godt nok da man gikk i gang. Så til om dette er en innovasjonskonsesjon eller ikke. Den selges fra de rød-grønne som om det skal være en grønn konsesjon, det er den nye vinen, den har de innovative trekkene med seg, for man stiller andre krav. Man skal lage en skjønnhetskonkurranse med tanke på å få konsesjoner, der de som kan presentere tanker om ny teknologi, skal velges. Den historien kombinert med at man samtidig nå skal være klar på mål, man skal være klar på krav til oppfyllelse, og man skal være tydelig på sanksjonsdelen, svikter faktisk litt. Jeg mener ærlig talt at den første historien hadde passet best som en forskningskonsesjon. Nå er jeg ikke så sikker på at man henter opp de gode kreftene, for det er uklart hvordan dette regimet vil være.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-03-19:
Ja! Jeg er ikke registrert.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-03-19:
Jeg får gå med folket.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Jeg viste til forrige runde og kritikken mot den som kom da. Jeg deler ikke den kritikken, for jeg mener at de kriteriene som da var satt, var kloke kriterier. Så kan man i ettertid diskutere om man burde hatt en mulighet til å trekke den tilbake når noen ikke gjør det som de har sagt at de skal gjøre. Det har jeg opplevd at mange i næringen har vært opptatt av og synes at er urimelig. Å nå gjennom med flotte søknader, i verste fall uten innhold, er blodig urettferdig for dem som kanskje hadde gode søknader, som kanskje ikke var formulert så godt. Det er bakgrunnen for at jeg blir en smule overrasket når vi nå blir kritisert for at vi nettopp setter sanksjonskrav. Det er ikke forsknings- og innovasjonskonsesjoner vi snakker om, vi har FoU-konsesjoner de som driver med forskning og innovasjon, kan søke på. De er gratis og de er tidsbegrensede. Her snakker vi om kommersiell produksjon med kommersielt utstyr.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
For å være sylskarpt formell vil jeg understreke at jeg er inhabil i det som foregår i rettsapparatet og vil selvfølgelig ikke kommentere det. Men når det blir sagt fra representanten Bakke-Jensen at her skal man i søknader presentere tanker om ny teknologi, er det ikke nok å presentere tanker om ny teknologi. Her må man presentere en teknologi, og man må dokumentere at den teknologien – eventuelt biologiske ting, hva vet jeg – faktisk vil nå de målene vi har satt. Her er det ekspertgruppen, faggruppen, som skal komme inn og gå igjennom og se om det er realistisk at det som blir presentert – hvor det ikke nok med gode tanker, det må dokumenteres – faktisk holder mål. Hvis ikke har man en dårlig søknad.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Jeg skal være veldig kort. Jeg kan ikke fri meg fra opplevelsen av at særlig representanten Gåsvatn slår inn noen kollåpne dører. Her er det vel ingen som har sagt, ikke ett eneste sted i denne meldinga, at man i et eneste stort grep, uten å ha med seg erfaringer fra hverdagen, skal knipse til en IKT-satsing. Dette er jo en satsing som har gått over tid, som man har prøvd ut, bl.a. i det helseforetaket jeg sorterer under, Helse Nord, der man har gått løpet, man har prøvd og feilet. Statsråden var veldig tydelig på at vi skal lære også av det som er gjort i andre land. Så det går altså an å få til en refleksjon om det som har skjedd på grasrota, som det heter, på golvet, der den enkelte pasient befinner seg, og ta noen overordnede grep som gjør at de faktisk har systemer som kommuniserer over det ganske land og på tvers av det som måtte være av skillelinjer og grenser. Jeg vil bare understreke: Vi skal diskutere det vi er uenig om, men vi trenger ikke å stå på denne talerstolen og slå inn åpne dører. Det var bare den lille bønnen jeg hadde helt til slutt.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2013-03-19:
Jeg opplever at regjeringspartiene tegner et litt rosenrødt bilde av IKT-situasjonen i helsevesenet. Nå er det vel kjent i det norske helse- og IKT-miljøet at Helse Sør-Øst, sammen med den anerkjente non-profit-organisasjonen «Healthcare Information and Management Systems Society» – HIMSS – har foretatt en omfattende evaluering av IKT-situasjonen i regionen. Konklusjonen er at regionen ligger på nivå 2 og 3 på en skala der 7 er toppkarakter. Denne rapporten skulle vært publisert i starten av 2012, men den er fremdeles unntatt offentlighet. Så mitt spørsmål er om statsråden kjenner til denne rapporten, og hvorfor denne rapporten ikke er nevnt i stortingsmeldingen.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2013-03-19:
Når vi hører på representanten Thomas Breen, ser det ut til at vi kanskje kan få temperatur i denne debatten også. Det har faktisk vært standardisering i norsk helsevesen tidligere. Jeg satt selv i arbeidsgrupper under KITH – altså Kompetansesenteret for IT i helsevesenet – og jobbet mot EDIFACT Board og standardiserte meldinger på begynnelsen av 1990-tallet. Det er ikke noe nytt. Hele DIPS-konseptet kjenner jeg fra den meget spede begynnelsen og vet at det er et system som er utviklet nedenfra og opp, hvor det er brukernes behov som har vært i fokus. Derfor har det blitt en suksess og har klart å konkurrere ut en del større internasjonale systemer. Så man må ha med seg litt av virkeligheten. Men jeg skjønner at regjeringspartiene ikke vil høre på opposisjonen, og da kan man kanskje høre på dem som er ute i feltet. Lederen for Senter for eHelse i Helse Sør-Øst, som er en ikke helt ubetydelig aktør i denne sammenheng, Hans Nielsen Hauge, uttalte følgende da han holdt et foredrag i 2011 – jeg skal ta konklusjonene hans: «– Brukernes forventninger er styrt av hva de opplever i hverdagen – De siste 10 årene har Norge sakket akterut i forhold til dem vi vil sammenligne oss med, og i enda større grad i forhold til utviklingen i samfunnet for øvrig. – Brukernes forventninger til kultur, holdninger og teknologi er i dag et økende problem som på sikt kan undergrave befolkningens tillit til helsevesenet. – I forhold til politikerne trengs en realitetsorientering – I forhold til brukerne vil endring av kultur og holdninger kunne bedre tilliten. Dette er alles ansvar. – Det er imidlertid ny satsing på teknologi som er veien til høyere effektivitet og bedre kvalitet.» Så sier han til slutt: «Det kan ta 5–8 år å bringe Norge på nivå med de beste – om vi starter i dag og får politikerne med oss.» Det er nettopp det som ligger i det forslaget som opposisjonen nå fremmer. Her er vi nødt til å stå skulder ved skulder og prøve å få på plass en strategi som gjør at vi kan komme framover å nå den visjonen som alle sammen har. Det nytter ikke å bli slått i hodet med internasjonale konsern og forskjeller i norsk helsevesen, sånn som jeg hører fra posisjonens side her. Her er det noe alle aktører kunne være med på og være delaktig i, og få på plass de virkemidlene som skal til for at vi skal få en pasient som har én journal. Så til slutt til Venstres forslag: Jeg har hørt på argumentasjonen. Vi velger i dag å stemme imot disse forslagene fordi vi mener vi må ha punkt 1 på plass først.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2013-03-19:
Som jeg var inne på i mitt innlegg, mener Høyre at meldingen ikke i tilstrekkelig grad adresserer utfordringer som er knyttet til finansieringen. Kostnadene påløper ikke bare under utvikling, men også ved implementering og drift. Kommunene er bekymret. Det har de gitt sterkt uttrykk for. En fragmentert kommunestruktur er også en utfordring, fordi det settes av for lite økonomiske ressurser til å forberede og skape gode forhold for implementering av IKT. Jeg kunne tenke meg å høre hva statsråden tenker om kommunenes bekymring, og hvordan dialogen med kommunene er på dette området.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-03-19:
Nødvendige helseopplysninger skal følge pasienten gjennom hele pasientforløpet. IKT-systemer som brukes av helsepersonell i dag, støtter i for liten grad opp under dette. En av grunnene er at helse- og omsorgssektoren består av mange selvstendige virksomheter som selv har ansvar for prioriteringer, anskaffelser og drift av egne systemer. Dette resulterer i mange enkeltstående og forskjellige løsninger. Derfor er det bra at vi nå skal få et IKT-system som snakker sammen, og som må snakke sammen både horisontalt og vertikalt. Det vil lette arbeidet for alle våre ansatte innen helse- og omsorgssektoren, men det vil også lette arbeidet for alle som en eller annen gang er pasienter. Vi er opptatt av at pasientenes personvern ivaretas. Tilliten til taushetsplikten som alt helsepersonell er underlagt, er avgjørende for at pasienter skal kunne oppgi fortrolige opplysninger til sine behandlere. Pasient og behandler er avhengig av et elektronisk journalsystem som verken svikter pasient eller behandler. Derfor er vi opptatt av at det lages systemer for å redusere risiko for at opplysninger skal komme på avveier, gjennom logging av bruk av pasientjournal, innsyn for pasienten og bruk av eID for helsepersonells innlogging. Vi mener også det er viktig at man i utformingen av universelle elektroniske journaler som både skal benyttes i første- og andrelinjetjenesten, må ta hensyn til konsekvensene av Samhandlingsreformen, dvs. at det vil være mye helsepersonell som skal ha tilgang til den enkelte pasients journal. Videre mener vi det er viktig at alle helseforetak har elektroniske sikkerhetskontroller som tar stikkprøver av loggføring av pasientjournaler, slik alle sykehus har i dag. For oss er det viktig at vi går videre med dette. Det er viktig at vi får til dette i Samhandlingsreformens ånd, og det er viktig at vi får til dette for pasientens sikkerhet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-03-19:
Bare en kort merknad fra Kristelig Folkeparti. Vi støtter de lovendringsforslagene som regjeringen har lagt opp til. Vi støtter intensjonen om å hindre barns tilgang til tobakksvarer, gjøre flere arenaer røykfrie og styrke vernet mot passiv røyking. Siden røykeloven ble innført, har andelen dagligrøykere nesten blitt halvert. Vi ser at lov virker, lov påvirker folks adferd. Det er viktig når vi vet at røyking er den viktigste risikofaktoren for både tidlig død og tap av friske leveår – også i Norge, slik som Verdens helseorganisasjon forteller oss. Derfor er de endringene som regjeringen legger opp til i dag, endringer som vi støtter, og som vi mener vil hjelpe oss i den kampen vi står overfor for å gi flere leveår til flere mennesker i Norge.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-03-19:
Kristelig Folkeparti støtter forslagsstillerne i at det bør legges fram en ny legemiddelmelding. Det er åtte år siden forrige gang. Da tok vi viktige grep. Representanten Thomas Breen kan spørre våre kolleger som satt i denne salen før 2004–2005, hvor krevende det da var nesten ukentlig å få de henvendelsene som komiteen nå får innimellom, om ulike legemidler til bruk på ulike sykdommer. Så det blir tatt viktige grep, men jeg – og vi – mener likevel det er behov for at vi som folkevalgte har en bevissthet rundt legemiddelpolitikken. Jeg synes Kjersti Toppe tar opp viktige momenter i forhold til den prioriteringsdebatten som representanten trekker opp i sitt innlegg. Vi mener at vi må ha en legemiddelpolitikk til beste for alle som trenger legemidler, og til beste for helsepersonell, men vi må også bruke de forsknings- og utviklingsarenaene vi har i landet, til beste for innbyggerne våre. Når vi leser svaret fra statsråden, sies det jo der at man allerede jobber med en del av de sakene som dette forslaget tar opp, så spørsmålet er da bare hvordan vi skal få diskutert det – om det skal komme sånn eller sånn. Jeg opplever nå at det fra regjeringspartienes side har vært signalisert at man ønsker en bredde i diskusjonen. Da er det, slik Stortinget er skrudd sammen, vanlig at man tar en debatt gjennom en melding, og jeg håper at regjeringen på et visst tidspunkt ser at det er lurt at vi får tatt disse viktige prioriteringsdebattene i en helhetlig politikkgjennomgang på dette viktige feltet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-03-19:
Ja, Kristelig Folkepartis representantforslag om folkehelse må gjerne være et oppvarmingsforslag for en bredere debatt som vi får gjennom regjeringens folkehelsemelding. Og jeg er glad for at statsråden sier at vi skal vise mot og også optimisme i tankerekkene framover. Jeg er enig i representanten Kjersti Toppes innspill om at til tross for at kommunene har fått betydelig styrket økonomi og det er gitt mer penger til svømmehaller, klarer vi ikke å rehabilitere, og vi klarer heller ikke å holde flere svømmehaller åpne. Når vi vet at svømming er viktig for våre nye landsmenn, det er viktig fordi det er en idrett hvor vi møter uten nummer på brystet – vi går dit som familier – er mitt spørsmål: Hvordan skal vi klare å få tatt svømmehallene i bruk uten å lage en rehabiliteringsplan for det?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-03-19:
Statsråden har i oppspillet til folkehelsemeldingen sagt at han også vil se på nye grep av organisatorisk art, uten at det er blitt sagt noe mer om det. Når jeg nå hører statsrådens svar, er mitt spørsmål: Vil statsråden tenke på nye grep innenfor den sektoren vi nå snakker om? Man snakker om samspillet mellom kommune, frivillighet og skole. Kan man se – og tro – at det kommer slike grep der, slik at vi får opp svømmeferdigheten, og slik at også de som kan svømme, kan bruke svømmeferdighetene sine til å få økt fysisk aktivitet?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Det er helt åpenbare utfordringer med å gjennomføre moderne IKT-løsninger i norsk helsevesen. Vi har 17 000 forskjellige aktører – fra det lokale fastlegekontoret på hjørnet til det store sykehuset. Vi var tidlig ute med elektroniske løsninger. Men mye av det var papir og skjerm – ikke systemer som kommuniserte. Jeg er kjent med – og jeg tror det er godt kjent i denne sal – at Helse Sør-Øst har hatt utfordringer på IKT-siden. Jeg ser nå at de har lagt en ambisiøs og realistisk plan for å oppgradere sitt system til å bli mer moderne. Jeg ser at OUS nå velger et administrativt system i tråd med løsninger ellers i landet. Det får en førende rolle som vårt ledende sykehus på dette området. Derfor er jeg trygg på at vi går i riktig retning, også her. Hvorfor denne rapporten, som ennå ikke er ferdig og publisert, ikke er nevnt i stortingsmeldingen, tror jeg egentlig taler for seg: Denne stortingsmeldingen handler om hva vi er i ferd med å etablere, både innenfor kjernejournal, e-helse og når det gjelder én pasient – én journal. Derfor var den ikke relevant å nevne her. Men det som skal være offentlig, kommer til å bli offentlig og tilgjengelig for alle som ønsker å vite noe.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Dialogen er veldig god, og jeg kjenner igjen det bildet representanten tegner. Det er utfordringer ute i kommunene. Men det skjer også veldig mye bra. Jeg vil jo si at hovedgrepet her er at kommunene er litt ulikt utrustet. Da må de kunne velge sine løsninger. Det gjør vi i hovedsak gjennom at vi overfører frie midler til kommunene som de kan prioritere. Aldri er det overført mer i frie midler som de kan prioritere fra. Jeg tror Samhandlingsreformen, avtalene mellom kommunene og sykehusene, legger en god plattform for å treffe gode vedtak. Så er det riktig at det kommer til å kreves penger. Noen påpeker at ny IKT ikke først og fremst vil spare penger, men at det vil gi bedre behandling og bedre forløp. Det kan være riktig. Uten å polemisere mot det, vil jeg si at jeg tror regjeringen og Høyre har ulikt syn på hvordan man skal regne penger i denne sektoren. De forslagene som Høyre har lagt inn for å gi økte penger til sykehusene, mener vi er mangelfullt satt opp i Høyres budsjetter – det medfører faktisk kutt i budsjettene. Det er i alle fall det Finansdepartementet oppgir når de gir en vurdering av Høyres forslag, og hvordan de skal stå i budsjettene. Men her kommer det til å kreves mer penger, både til sykehusene, som statens eiendom, og til kommunene og måten de disponerer sine midler på.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Innledningsvis vil jeg si at jeg faktisk ikke er i tvil om hva representanten Høie mener om disse spørsmålene, og at han også er for en restriktiv politikk på tobakk. Han har sett det virke gjennom den saken han i sin tid var saksordfører for. Når det gjelder dette med festivaler, var vel vårt poeng at vi lyttet til høringsuttalelser, vi lyttet til dem som fremmet noen av de dilemmaene festivalene ville komme i, og kom til at denne beslutningen var riktig. Nå tror ikke jeg at konkurranse mellom ulike tilbydere kommer til å føre til at det blir mer sigarettrøyking fordi den konkurransen slår ut på pris. Jeg tror ikke det er det som er det mest sentrale. Det viktige for oss var å lytte til det vi oppfattet som uro for konsekvenser ved at folk ville gå ut og inn av festivaler, og at det kunne komme kontrabande og andre type ulovlige tobakksprodukter inn. Hvorvidt dette over tid er den riktige beslutningen, det får vi se. Jeg er opptatt av at det skal redusere røykingen der. Jeg vil tippe at om noen år er røykfrie festivaler norm og standard, og at vi må strebe etter å komme dit.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Det kan jeg klart avkrefte. Informasjon betyr mye. Kunnskap betyr mye. Men vi har egentlig i sterke debatter i går kveld, hvor representanten ikke var her på slutten, og i dag sett at Fremskrittspartiet er ganske visjonære og ambisiøse på reparasjonssektoren, har vidtgående forslag, mye penger, mange behandlingsplasser, stort engasjement – men de har svært beskjedne visjoner på forebyggingssiden. Det var vi innom på russiden i går – nå er det på tobakk. Jeg mener at en av grunnene til at vi har lyktes på tobakk, er kombinasjonen av at folk har kunnskap om egne valg, og at et samfunn tar ansvar for alles helse ved å legge til rette for at de valgene er enkle å ta. Det var på mange måter meget kontroversielt da vi innførte røykeforbud på serveringssteder. I dag tar alle det for gitt. Jeg vil gjette at om fem år er det utenkelig at du står og røyker ved siden av noen på en festival. Men det handler om at vi har vilje til å legge til rette for at de beslutningene blir tatt, slik at vi også kan få hjelp til det. Det handler for meg om et solidarisk samfunn der vi ikke er atomer som svever rundt hverandre, men hvor vi også hjelper hverandre og legger til rette for at vi kan ta gode valg.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Det er feil at jeg har snudd trill rundt. Jeg støtter de vurderingene som Helsedirektoratet og helsedirektøren har lagt til grunn her, hvor de samvittighetsfullt har fulgt opp prioriteringsvalg etter de retningslinjer som et bredt flertall i Norge står bak. Det jeg har gjort, er å ta initiativet til å initiere en forskningsstudie rundt dette legemidlet mot føflekkreft. Det tror jeg er viktig, for vi trenger å vite nærmere hvordan disse legemidlene virker. Så vil jeg bare slutte meg til det som andre talere fra regjeringspartiene har sagt her, at det å prioritere handler om å se viktige mål i en sammenheng. Dette er en veldig kostnadskrevende del av helsesektoren, og vi må vurdere de midlene vi setter inn her, i forhold til effekter vi får til på andre områder. Et godt prioriteringssystem er et forsvar for de svakeste og deres interesser – de som ikke kommer foran tv-kameraene, de som ikke blir sett av viktige pressgrupper. Derfor tror jeg det har tjent Norge vel at vi har hatt et sterkt prioriteringssystem, og jeg håper vi fortsatt kan – selv om det kan være lite grann tvil om det – ha et bredt flertall rundt disse kriteriene, og at vi også kan stille opp rundt dem som har ansvaret for å ta de vanskelige beslutningene.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Grunnen til det er at det er en dårlig praksis, mener jeg, at regjeringen og Stortinget skal gjøre seg til dommere og vurderere av enkeltlegemidler når vi har kompetente fagmyndigheter til å gjøre den vurderingen ut fra de kriteriene vi har vedtatt politisk. Så er situasjonen for det legemiddelet ganske spesiell, som representanten sier. Det er altså ikke tatt inn i retningslinjene, men rundt 500 pasienter får legemiddelet forskrevet gjennom individuell refusjon. Det reiser en del prinsipielle spørsmål om hvordan vi finansierer legemidler, og innenfor hvilken ramme det skjer. Det får vi vurdere å komme litt grundigere tilbake til. Det viktige nå er at Helsedirektoratet har presisert dette og informert om dette, og at de som har behov, kan søke om individuell refusjon. Jeg tror det er veien å gå for at ansvarlige leger skal vite hvilke muligheter de har, og at vi da kan imøtekomme de hensyn som måtte være knyttet til sosiale ulikheter i helsesektoren. Men jeg er skeptisk til at vi nå her i Stortinget, på eget grunnlag og politisk gjennomtenkt, skal begynne å vedta enkeltmedisiner inn på slike lister.