Victor Norman (Høyre), 2002-12-13:
Etter å ha hørt innleggene til representantene Ulf Erik Knudsen fra Fremskrittspartiet og May Hansen fra SV må jeg si at jeg har stor fortrøstning til utformingen av vår moderniseringspolitikk. Den ene hevder at ingen ting skjer. Den andre hevder at effektiviseringen går så raskt at det går på helsa løs. Den ene hevder at Regjeringens moderniseringspolitikk er ensidig konkurranseutsetting og privatisering. Den andre vil ha oss til å pålegge alle statlige og kommunale virksomheter å iverksette konkurranseutsetting umiddelbart. Jeg tror vi kan si at vi har en god sentrumstilnærming til modernisering i forhold til disse innleggene. Det er blitt sagt at vi ensidig legger vekt på effektivisering i moderniseringen av offentlig sektor. Det er ikke riktig. Det er veldig viktig at vi får effektive tilbud, for effektivisering er et viktig element. Men det er vel så viktig at vi får tilbud som treffer de enkelte brukernes behov. Marianne Gullestad har pekt på at vi har et problem i samfunnet ved at vi som sitter sentralt, ikke klarer å forholde oss til den kompliserte hverdag som 4,5 millioner forskjellige individer i Norge etter hvert har. Den store utfordringen for offentlig sektor er på en eller annen måte å få til en brukerretting som tar hverdagen for de enkelte brukerne av offentlige tjenester som utgangspunkt, i stedet for å ta etater eller enkle styringsprinsipper som utgangspunkt. Det eneste virkemiddelet vi har tro på for å nå det, er systematisk delegering og desentralisering av ansvar og myndighet fra sentrale myndigheter og ut i de enkelte virksomheter. Det er de enkelte virksomhetene som møter brukerne. Det er de enkelte virksomhetene som har mulighet til å tilpasse tilbudene til enkeltbrukernes behov. Men det kan de bare gjøre hvis de enkelte virksomheter selv får hånd om deler av utformingen av tjenestetilbudet og selv får bestemme hvordan de skal organisere seg. Først når de får det, kan de organisere seg fra brukeren og innover, i stedet for å organisere tilbudene fra sentrale myndigheter og utover. Jeg synes det er veldig gledelig at Arbeiderpartiet i sine bemerkninger i så stor grad legger vekt på nettopp delegering og desentralisering som den tilnærmingsmåten vi må bruke. I forhold til delegering og desentralisering er konkurranseutsetting ett av flere interessante virkemidler. Vi har ikke noe religiøst forhold til konkurranseutsetting. Hvis andre måter for å få til lokale løsninger på, er bedre, er vi åpne for det. Men konkurranseutsetting er ett viktig virkemiddel som bør komme til anvendelse. Representanten Knudsen sa også at det skjedde veldig lite. Jeg tror kanskje representanten Knudsen bør huske på at modernisering kan skje på to måter. Den ene er at man tar for seg enkeltsektorer og lanserer store sektorreformer, av typen sykehusreformen, reformen i høyere utdannelse eller det vi nå gjør på tilsynssiden – og det er en viktig og god tilnærmingsmåte. Men en annen måte som er like viktig, er å ta for seg de enkelte funksjonene som virksomhetene skal drive med, og modernisere hver av dem. Hvis vi skal delegere og desentralisere, er det viktig at vi systematisk delegerer og desentraliserer ansvaret for personalpolitikk, ansvaret for økonomiforvaltning og økonomistyring, ansvaret for innkjøpspolitikk osv. Det er bare når vi har gjort det systematisk på alle områder, til alle statlige og kommunale etater, at vi virkelig har fått gjennomført et program for delegering og desentralisering. En veldig stor del av vår moderniseringspolitikk har bestått i nettopp å ta for oss funksjon etter funksjon. La meg bare nevne to eksempler. Det ene er delegering av ansvaret for offentlig innkjøp. Hvis man systematisk skal delegere og desentralisere, må de lokale enhetene få ansvaret også for det som har med innkjøp å gjøre. Det er interessant å merke seg at Arbeiderpartiet, som ellers sier så mye pent om delegering og desentralisering, samtidig i sitt budsjettforslag har lagt inn en stipulert innsparing knyttet til at man skal ha en ny, sentral innkjøpsavtale for staten med Microsoft. Jeg tror man skal huske på at innkjøp utgjør en stor del av virksomhetenes kostnader, og uten at virksomhetene selv må ta ansvaret for disse kostnadene, vil de ikke ha incentiver til å velge de beste og mest kostnadseffektive løsningene. Sentrale avtaler som på papiret kan se gunstige ut, vil ofte utelukkende fokusere på pris og ikke være tilpasset de lokale behovene. De sentrale avtalene har faktisk heller ikke vist seg å gi spesielt gode vilkår, men det er en annen sak. Hvis ikke vi får lokale enheter til å ta kostnadsansvaret knyttet til innkjøp og å være seg bevisst hva de faktisk har behov for, får vi ikke til en politikk for delegering og desentralisering. Vi er overbevist om at når vi har sagt opp avtalen med Microsoft og revurderer det sentrale innkjøpssamarbeidet på IT-området, vil det gi store gevinster for det offentlige. Et annet område jeg har lyst til å nevne, er personalområdet. Vi ansvarliggjør de enkelte etater når det gjelder personalutvikling. Vi har større lokal lønnsfrihet nå enn noen gang før. Vi gir de enkelte enhetene et større spekter av virkemidler, herunder sluttvederlag og bonus som alternativer til ventelønn. Dette er også en del av politikken for delegering og sentralisering.