Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-11:
I Ombudsmannsnemndas redegjørelse går det fram at mer enn to av tre i tjenesten har det synet at tjenesten har blitt bedre enn forventet. For kvinner er det, i større grad enn for menn, sånn at tjenesten har blitt bedre enn forventet. Det er veldig gledelig. Likevel er det, som saksordføreren sa, en rekke kvinner som er utsatt for en uønsket atferd av seksuell karakter. Dette er noe som krenker deres integritet i tjenesten. Derfor ser en samlet komité med bekymring på denne høye andelen og forventer at disse problemene tas på alvor og følges opp. Det er et stort og vanskelig tema som enhver leder må ha et våkent blikk på – helt fra øverste til laveste trinn i organisasjonen. Det står også i komiteens innstilling at det bør være verneplikt her til lands. Det innebærer, sånn som det er i dag, at det er et valg blant alle som er tjenestedyktige. De har altså en rett til å verne landet, men innholdet i det er, slik det i dag praktiseres, at det er noe drøyt å si at det er en verneplikt. En verneplikt er en plikt som hver borger har. Når Forsvaret er organisert slik at en ikke har behov for alle menn som er tjenestedyktig i disse aldersgrensene, er det litt sterkt å si at vi fortsatt har verneplikt. I realiteten har vi vel i dag en vernerett for de kvinner og menn som ønsker å gå inn og bruke et år eller en annen tidsramme på dette. Det som er sentralt i dette spørsmålet, er det som også står i innstillinga, at i systemet vi har, er – på tvers av sosiale og kulturelle skillelinjer – den rekrutteringsmodellen som vi har, overlegen. Det vil jeg på Senterpartiets vegne understreke. Det er en overlegen rekrutteringsmodell for forsvaret av landet når en velger blant alle lag av folket, som dermed får et forhold til det å forsvare sitt land om det er påkrevet. Ellers er det en liten ting jeg vil kommentere. Det handler om ledelse i Forsvaret. Forsvarssjefen har utarbeidet et dokument som heter Forsvarssjefens grunnsyn på ledelse. Dette er et underkommunisert dokument, som etter mitt syn har en stor kvalitet i seg. Det baserer seg på oppdragsbasert ledelse. Det baserer seg på at en har en felles virkelighetsforståelse mellom folk i førstelinja og i ledelsen i organisasjonen. Det er en organisasjonsmodell som skaper tillit, som skaper fellesskap, og som har en kontinuerlig læring – og gjennom det en stadig forbedring. Det er en organisasjonsmodell, en organisasjonskultur, som med fordel langt flere i offentlig virksomhet kan lese om og tilpasse til sine forhold. Det gjør også at behovet for å ytre seg offentlig om sitt arbeid i Forsvaret, blir mindre. Når en har en slik modell hvor det er et nært samspill – en felles virkelighetsforståelse – mellom førstelinja og ledelsen, har en en kontinuerlig prosess som gjør at forhold som kan forbedres, tas opp internt. Det som Ombudsmannsnemnda har uttalt seg om, er spørsmålet om hvilken adgang en har til å regulere eller sanksjonere ansattes ytringer. Jeg vil til slutt presisere at det har vært en god diskusjon i komiteen om dette, og det står i innstillinga: «Etter komiteens syn bør debatt og ytringer derfor i stor grad fremmes og hilses velkommen. Dette gjelder også ytringer og debatt om forhold som kan oppleves som vanskelig, som Forsvarets struktur, styrkeelementer og f.eks. internasjonale operasjoner Norge deltar i.» Dette er noe ledelsen av Forsvaret og Forsvarsdepartementet bør merke seg, for dette er komiteens mening – for dermed også å forbedre hele organisasjonen, slik at en gjør en bedre jobb knyttet til de oppgavene en er satt til å tjene.