Lars Sponheim (Venstre), 2003-06-19:
Jeg er glad for at Stortinget i dag gir sitt samtykke til inngåelse av avtale med EU om utvidet handel med landbruksvarer. Forhandlingene om en artikkel 19-avtale ble påbegynt allerede i 1995, og det er således en langvarig prosess som nå avsluttes ved inngåelse av denne avtalen. Forhandlingene er gjennomført i henhold til EØS-avtalens artikkel 19, der Norge og EU med to års mellomrom skal gjennomgå vilkårene for handel med landbruksvarer. Artikkel 19 forutsetter videre at forhandlingene om utvidet handel skal gjennomføres innenfor rammen av partenes respektive landbrukspolitikk. Fra norsk side har en således i forhandlingene lagt vekt på å gi begrensede konsesjoner på landbruksprodukter der vi har god markedsdekning gjennom nasjonal produksjon, og isteden gi konsesjoner til EU der vi ikke har egen produksjon eller bare delvis markedsdekning. Avtalen gir samtidig Norge forbedrede muligheter for økt eksport av norske produkter til EU. Ost representerer den viktigste merkevareeksporten av norske jordbruksvarer. I den nåværende avtalen var det ubalanse i tollnivået i vår disfavør på i overkant av 4 kr pr. kg. Nå blir det en gjensidig tollfri kvote på 4 000 tonn. Dette gir gode rammebetingelser for en offensiv satsing på EU-markedet. Dette kan bidra positivt til utvikling av norsk meieriindustri, samtidig som det blir et større mangfold i tilbudet for forbrukerne. For kjøtt blir det en gjensidig tollfri kvote på 800 tonn. Dette gir kjøttindustrien nye muligheter for eksport av spekemat, spekepølser og lammekjøtt. Norske kjøttbedrifter må ha et realistisk forhold til sin eksportsatsing, men jeg mener det bør være mulig å lykkes med eksport av spesielle kvaliteter til bestemte markeder. Jeg er ikke i tvil om at noen av våre landbruksprodukter har kvaliteter som også utenlandske ganer vil sette pris på. Enkelte norske bedrifter sonderer nå muligheten for eksport av lammekjøtt som følge av den bedrede markedsadgangen. Også for grønnsaker, frukt, bær og grønne planter innebærer avtalen nye gjensidige tollfrie importkvoter. Grøntsektoren er et område der enkelte norske produkter bør være rimelig konkurransedyktige på det europeiske markedet. Dette skyldes flere forhold. Norske produkter kommer dels på markedet etter avsluttet sesong lenger sør og kan videre ha spesielle fortrinn med hensyn til sykdomsfrihet som følge av vårt nordlige klima. Forskjellen i forhold til EU-pris er også mindre enn for husdyrprodukter. I komiteens innstilling gir mindretallet uttrykk for at avtalen vil forsterke den allerede eksisterende ubalansen i landbruksvarehandelen mellom Norge og EU. Det er her viktig å være oppmerksom på at en rekke av konsesjonene innebærer at EU gis fortrinn til det norske markedet framfor andre land, men at importen ikke kommer til erstatning for norsk produksjon. Dette gjelder f.eks. produkter som eplejuice, såfrø og potetflak til industriformål. I forhandlingene med kommisjonen var det en spesiell fokusering på krav fra våre naboland. I avtalen er det således også gitt norske konsesjoner av spesiell interesse for våre nordiske naboer. Her kan nevnes kjøttboller og jordbær. Komiteen har i sin innstilling bedt om at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget på en egnet måte når det gjelder gjennomføringen av avtalen på frukt- og grøntområdet, slik representanten Blankenborg var innom i sitt innlegg. Det pekes spesielt på bruk av auksjon i fordelingen av importkvotene. Regjeringen vil komme tilbake til dette i forbindelse med St.prp. nr. 1 for 2004, bl.a. med basis i de omfattende erfaringer vi har med auksjonssystemet på dette området fra 1995, som ble innført under daværende landbruksminister Øyangens ledelse. Jeg mener det er viktig at artikkel 19-avtalen nå omsider kommer på plass, og at intensjonene i EØS-avtalen om utvidet handel med landbruksvarer følges opp. Dette er viktig for EØS-avtalen og vårt forhold til EU. Jeg vil ikke legge skjul på at den inngåtte avtalen byr på utfordringer for norsk landbruk gjennom økt import av enkelte landbruksvarer. Samtidig gir den også landbruket og næringsmiddelindustrien mulighet for å arbeide på nye markeder og derigjennom utvikle sin kunnskap og konkurransekraft. Det er opp til landbruket og industrien å utnytte disse mulighetene.