Svein Flåtten (Høyre), 2013-06-20:
Et enstemmig storting gir i dag regjeringen en salgsfullmakt til å selge seg ut av Cermaq ASA, den samme fullmakten som Høyre har fremmet forslag om ved flere tidligere anledninger. Situasjonen nå er en noe annen enn før. Tidligere har vi prinsipielt ment at staten som en betydelig eier i Cermaq ASA med konkurranseflater mot mange heleide private selskaper, har en dobbeltrolle når man samtidig er forvaltnings-, konsesjons- og tilsynsmyndighet. Vår tilslutning til salgsfullmakten denne gang bygger fortsatt på det primære syn at dobbeltrollen er uheldig, og vi ser at situasjonen nå kan ligge til rette for at staten reduserer eller avslutter sitt engasjement. Men vi ser selvsagt også at et nedsalg nå kan bidra til en industriell løsning hvor norske arbeidsplasser sikres, utvikles og får en enda bedre fremtid. Slike muligheter foreligger jo også og er et av elementene allerede i det spillet om selskapet som i øyeblikket foregår gjennom budet fra Marine Harvest, et spill som opposisjonen bare har et begrenset innsyn i – og heller ikke skal ha noe mer enn det – og derfor ikke bakgrunn nok til å danne seg et kvalifisert bilde av hva som er riktig å gjøre. Som vi skriver i våre merknader, det er ikke umulig at et oppkjøp til 65 pst. kan skaffe selskapet fleksibilitet til løsninger, men vi er sterkt i tvil om det er riktig å bruke kanskje over 2 mrd. kr av skattebetalernes penger til et prosjekt som absolutt fremtrer med en betydelig risiko, særlig når man ikke vet hva en som eier, vil med et oppkjøp til 65 pst., bortsett fra å være fleksibel. Da vil det være en betydelig usikkerhet hvorvidt man kan komme seg ut igjen av selskapet om en skulle ønske, og ikke minst til hvilken pris. Dette er en konjunkturutsatt næring, markedspriser svinger, omsetningsforhold svinger, konkurransen varierer sterkt, produktkvalitet, sykdom, miljøproblematikk er en del ting vi kjenner fra dette området. Vi har ikke noe grunnlag eller informasjon gjennom proposisjonen som svekker denne typen betraktninger. Og fra det samme ståsted, altså det utenforstående ståsted, synes utviklingen som kommer nå, med nye bud på deler av selskapet, å tyde på at det kan være mulighet for at man etter et oppkjøp, eller etter et nedsalg, kan stå igjen med 65 pst. i et Cermaq uten den vesentlige delen som fôrvirksomheten er, og da har man igjen et selskap med en overveiende del av sin virksomhet i utlandet og en relativt beskjeden andel i norsk virksomhet med norske arbeidsplasser. Det gir, slik vi vurderer det i dag, uten den kunnskapen som andre har, ytterligere en risiko for at de verdier som man kjøper opp som et fullintegrert selskap, ikke lar seg realisere når salgsobjektet er et mer amputert selskap. Man har jo forpliktet seg både i proposisjonen og i de rød-grønne merknadene til å bidra til en god industriell løsning, samtidig som man får en forsvarlig pris, og ikke minst at det senere skal gjennomføres en transaksjon til aksjonærenes beste hvor statens eierandel igjen kan bli redusert. Det er et langt løp med veldig mange risikomomenter. Vi vet ikke hvordan dette skal skje, men vi er som sagt i betydelig tvil om denne svært løselige skissen kan oppfylles. Så vil jeg også understreke at god næringspolitikk og godt statlig eierskap ikke alltid er bare å maksimere verdien, slik det ofte gis uttrykk for fra statsråden, i hvert fall i avisintervjuer, men også industrielle løsninger som tar vare på og sikrer norske arbeidsplasser. Det er et stadig tilbakevendende tema i utøvelsen av statlig eierskap, og vi behøver ikke gå så veldig langt tilbake i den rød-grønne næringspolitiske historie før vi finner eksempler på at hensynet til norske arbeidsplasser har spilt en langt større rolle enn hensynet til statens verdier eller maksimeringen av dem til enhver tid. Så dette synes å være i betydelig grad situasjonsbetinget, og for dem som da ikke kjenner situasjonen, er det vanskelig å begi seg ut på dette løpet. Det er grunnen til at vi stemmer imot fullmakten til å kjøpe seg opp. Det har også med det å gjøre som representanten Aasland henger på i slutten av sitt innlegg, at han undres over opposisjonen, som begrenser mulighetene for å delta i kappløpet. Det er helt riktig, vi begrenser mulighetene for å delta i et kappløp når vi bare vet hvor det starter, men ikke hvor løypa går.