Mímir Kristjánsson (Rødt), 2022-01-11:
Einar Gerhardsen sa i sin tid at den største bragden til den norske arbeiderbevegelsen var at ingen arbeidsfolk lenger trengte å stå med lua i hånden, men at de kunne rette ryggen og se sjefen inn i øynene. Slik er det i store deler av det norske arbeidslivet, men i én bransje er det andre tilstander som gjelder. I én bransje blir arbeidsfolk systematisk snytt for lønn, i én bransje opplever arbeidsfolk gjentatte ganger å bli fortalt at de plutselig ikke får betalt neste uke likevel, og i én bransje kan man bli byttet ut så fort man stiller kritiske spørsmål. Jeg snakker om bemanningsbransjen – en bransje som er løftet fram for å gi bedriftene fleksibilitet på bekostning av fleksibilitet i livet til dem som jobber der. Den fleksibiliteten som bedriftene får, går ut over tryggheten og fleksibiliteten til de menneskene som skal gjøre disse jobbene. Bemanningsbransjens selvbilde er stort. Den ser på seg selv som en inngangsbillett til arbeidslivet. Men den fortellingen tåler ikke et møte med virkeligheten. Situasjonen for de ansatte i norske bemanningsselskaper er jo ikke at de får fast jobb, men at de blir avspist med lavere stillingsbrøker enn det de faktisk jobber, og at de har dårligere sikkerhet for inntekt og jobb enn dem som jobber i arbeidslivet for øvrig. Hvis man snakker med organisasjonsarbeiderne som organiserer østeuropeiske arbeidsfolk her i byen og andre steder i Norge, er det en ganske trist historie de forteller. De forteller om bemanningsselskaper som systematisk snyter sine ansatte for overtidsgodtgjørelse. De forteller om at 20 ansatte i et større bemanningsselskap i disse dager kjemper for å få utbetalt i underkant av 1 mill. kr for overtidsarbeid. De forteller at det er helt vanlig på kort varsel å måtte avspasere uten lønn, og avspasering skjer ikke etter avtale mellom ledere og ansatte, som i det ordinære arbeidslivet – nei, avspaseringen skjer når bemanningsselskapet ikke har oppdrag til de ansatte og dermed tvinger dem til å være uvirksom og ikke få lønn. Det er helt vanlig – forteller de – at man har en mye lavere stillingsbrøk i de ansettelsesavtalene man har i bemanningsbyrået, enn det man faktisk jobber, fordi byråene sikrer seg mot å måtte betale for mye mellom oppdrag. Alt dette er stikk i strid med loven, som skal sikre forutsigbarhet og likebehandling. Felles for de bedriftene jeg har nevnt nå, i anonymisert form, er at de er medlemmer av NHO Service og Handel, og dermed er en del av den seriøse bemanningsbransjen. Så når representanten Stokkebø og Høyre snakker om at de satte inn en sklitakling på de useriøse aktørene i bemanningsbransjen, vil jeg påstå at de verken har truffet mann eller ball, men tvert imot at bemanningsbransjen har fintet dem på baken og beveget seg enkelt videre for å sette ballen i åpent mål. Man skulle tro at alle stortingspartier ville distansere seg fra en slik bransje, men dessverre er det – selv om det kommer mange gode signaler fra regjeringen – bare Rødt og SV som vil forby bemanningsbransjen slik den er i dag. Mange regler er blitt strammet inn for bemanningsbransjen, men til tross for alle disse lovarbeidene ser vi at bemanningsbransjen viser en enorm kreativitet og innovasjonskraft når det kommer til å lure seg unna offentlige påbud og regler. Det er akkurat derfor vi tror at vi er nødt til å gjøre noe mer grunnleggende med problemet og skaffe oss en annen måte å drive arbeidsformidling på her i landet. Bemanningsbransjen er ikke bare et problem for dem som jobber der, den er et problem for samfunnet vårt også. Hvis vi som samfunn ikke lenger er i stand til å utdanne fagfolk, som murere og malere, hvis ingen lenger søker seg til disse yrkene, hvis vi i Norge ikke lenger er i stand til å bygge våre egne hus, men er helt avhengige av hele veien å hente inn pendlerarbeidskraft fra andre land på siste avgang med Wizz Air, hvis det er virkeligheten i den norske økonomien, er Norge et veldig sårbart land den dagen det oppstår problemer, som vi ser nå, under pandemien. Det er flere sektorer som mangler arbeidskraft nå, og det er mange som lurer på hva alternativet til bemanningsbransjen skal være. Jeg tør minne om at det før år 2000 ikke var privat arbeidsformidling i Norge. Før år 2000 løste man disse problemene på andre måter, og det var mulig å bygge hus og skip og drive andre typer virksomhet i Norge før år 2000. Det bygget vi står i nå, ble bygget helt uten bemanningsbransjen. Alternativet til bemanningsbransjen er tre ting: Det første er en offentlig arbeidsformidling, det andre er utleie mellom produksjonsbedrifter, og det tredje, som jeg vil avslutte med, og som jeg tør å minne denne salen og norske bedrifter om, er at det ikke er ulovlig å ansette folk i Norge. Norske bedrifter som skal ha arbeid gjort, må basere seg på å ansette folk selv og ikke leie dem inn fra private bemanningsfirma.