Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2016-03-17:
I dag behandler vi Nasjonal helse- og sykehusplan og tre Dokument 8-forslag som er relatert til innhold og problemstillinger i planen. Dokument 8-forslagene omhandler kvalitet i fødselsomsorgen, rammefinansiering av fødeavdelinger og kvinneklinikker, utvikling av folkets helsetjeneste og ny nettverksmodell for kvalitet i sykehusene – begge fra Senterpartiet – og et drømmeløft for akuttmedisin, psykiatri og regional innovasjon, fra Venstre. For første gang siden staten overtok sykehusene i 2002 har en regjering lagt fram for Stortinget en så helhetlig og konkret plan for utvikling av spesialisthelsetjenesten. Stortinget er med planen invitert til å gi de overordnede politiske rammene for utvikling av pasientens helsetjeneste. Planen vil være regjeringens operative redskap for å ruste spesialisthelsetjenesten til å møte framtidens utfordringer. Hovedmålene i planen er å skape pasientens helsetjeneste, prioritere tilbudet innen psykisk helse og rusbehandling, fornye, forenkle og forbedre helsetjenestene, bidra til nok helsepersonell med riktig kompetanse, styrke kvalitet og pasientsikkerhet og stille tydelige faglige krav til sykehusene, bedre oppgavedeling og samarbeid mellom sykehusene og ikke minst styrke de akuttmedisinske tjenestene utenfor sykehus. Komiteen er enig i at god styring og planlegging er en forutsetning for god helsetjeneste. Komiteen er enig med regjeringen i at å ruste spesialisthelsetjenesten til å møte framtidens behov i et så langstrakt land som Norge er spesielt. Det handler om å finne en god balanse mellom det som må gjøres sentralt, og det som skal gjøres lokalt. Når motstridende interesser gjør det vanskelig å bli enige om hva som er den beste løsningen, skal hensynet til pasienten veie tyngst. Et av planens hovedgrep er å foreslå betegnelser på sykehus som tydeliggjør innhold og gjør begrepsbruken mer entydig og enhetlig. Et annet grep er at sykehusene må arbeide i nettverk for å lykkes med oppgavedeling og helhetlig pasientforløp. Planen stadfester at Norge skal ha en desentralisert sykehusstruktur med en ryggrad av akuttsykehus i hele landet, og ingen sykehus skal legges ned som følge av denne planen. Disse grepene har tilslutning av flertallet i komiteen. Vi har en god offentlig helsetjeneste i Norge. Ikke alle land har et så dyktig, kompetent og dedikert helsepersonell. Komiteen er opptatt av å få nok kunnskap om behovet for helsepersonell i årene framover, og flertallet mener utvikling av en bemanningsmodell for sykehusene vil være et nyttig verktøy, nettopp for å hindre mangel på helsepersonell. Norge er også det landet som har lavest dødelighet etter hjerteinfarkt og hjerneslag, og er blant landene med høyest overlevelse etter brystkreft og livmorhalskreft. En enstemmig komité påpeker at unødig venting er vondt for pasienten og kan redusere mulighetene til å få best mulig utbytte av behandlingen. I denne uken fikk vi tall for dem som venter på behandling. Da denne regjeringen overtok, sto om lag 254 000 i kø for å få helsehjelp. Nye tall – det er det gledelige – viser at 42 000 færre står i kø. Samtidig som færre venter på helsehjelp i spesialisthelsetjenesten, blir stadig flere henvist til vurdering og behandling. Det er gledelig. Vi må likevel ruste spesialisthelsetjenesten for framtiden. Det norske samfunnet vil gjennomgå store endringer fram mot 2030. Utvikling i folketall, alderssammensetning, folkets forventning til standard og kvalitet vil få betydning for planlegging. Vi blir eldre, og fram til 2030 vil det bli over 300 000 flere eldre over 70 år enn det det er i dag. Vi flytter altså til byene, og sykdomsbildet i befolkningen endrer seg. Over halvparten av tapte leveår skyldes kreft, hjerte- og karlidelser, muskel- og skjelettlidelser og psykiske lidelser. Forbruket av helsetjenester hos dem over 70 år er dobbelt så høyt som blant 40-åringene. I høringen av planen slutter Spekter seg til den beskrivelsen og skriver bl.a.: «Planen gir et godt grunnlag for en mer helhetlig og forutsigbar utvikling av helse- og sykehussektoren i årene fremover. Planen gir en grundig og realitetsorientert beskrivelse av utfordringsbildet med store demografiske endringer, fremtidig mangel på arbeidskraft, en rivende teknologisk utvikling samtidig som befolkningens forventninger til helsetilbudet er økende.» En enstemmig komité viser til at brukermedvirkning på alle nivå er viktig for å sikre at pasientens stemme blir hørt, og komiteen viser videre til ekspertgruppen av brukere, pasienter og pårørende, som har gitt innspill til planen om viktigheten av å bli hørt, unge som eldre. Planen foreslår ungdomsråd ved helseforetakene, noe Unge funksjonshemmede er svært positive til. Medisinsk forskning og innovasjon bringer fram nye, forbedrede og skånsomme behandlingsmetoder. Forskning og innovasjon gir flere nye legemidler og avansert medisinsk utstyr, som robotteknologi. Komiteen støtter planen som legger opp til at pasientene må være mer delaktige i klinisk forskning, og videre at det er viktig å tilrettelegge for at alle sykehus skal kunne delta i og integrere forskning i pasientbehandlingen. Spesialiseringen skyter fart, og særlig innenfor kirurgi har man sett en rivende utvikling av f.eks. åpne bukoperasjoner som er blitt erstattet av kikkhullskirurgi, robotteknologi og intervensjonsmetoder ved bruk av billeddiagnostikk. Vi vil alle bli operert med nye teknikker, noe som gir mer skånsomme tilfeller og færre komplikasjoner for oss alle. Komiteen har merket seg at regjeringen på bakgrunn av samfunnsutviklingen vil ha en ny, modulbasert modell for spesialistutdanningen. Spesialistutdanningen skal bli mer fleksibel og tilpasset morgendagens behov. Komiteen mener det er viktig med spesialister som har bred kompetanse i front i kommunene og spesialisthelsetjenesten, og vi ønsker å styrke den indremedisinske kompetansen. Planen varsler at det skal opprettes en ny legespesialitet rettet inn mot akuttmottak. Komiteens flertall av Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre mener at målet med den nye spesialiteten må være å styrke kvaliteten i tjenestene og i størst mulig grad tilfredsstille internasjonale krav til kompetanse i akuttmottak og observasjonsposter. I dag har vi 51 sykehus i Norge med akuttfunksjoner. Planen tar opp utfordringer som små sykehus kan ha, enten det gjelder rekruttering av spesialister eller det er lite pasientgrunnlag. Ved 14 mindre sykehus ble det i 2013 kartlagt akuttmedisinsk og akuttkirurgisk aktivitet, og sykehusene hadde i snitt tre øyeblikkelig hjelp-innleggelser i kirurgiske avdelinger og seks i medisinske avdelinger. Dette er utfordrende. Planen skisserte derfor to scenarioer for utvikling av akuttilbud ved mindre sykehus. Ministeren har selv sagt at scenarioene ikke er premisser eller førende for utviklingen av sykehustilbudet videre, noe komiteen også er enig i. Komiteens flertall fra Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre viser til at det i planen framgår at utviklingen i kirurgifaget gjør det nødvendig å endre organiseringen av den akuttkirurgiske beredskapen ved mindre sykehus. Det er foretatt en rekke lokale tilpasninger i akuttberedskapen i ulike helseforetak gjennom de siste ti årene. Jeg nevner bl.a. Diakonhjemmet, Lovisenberg, Helgelandssykehuset Mosjøen, Helse Førde og Vestre Viken. Diskusjonen om planen har stort sett dreid seg nettopp om de mindre sykehusene og deres funksjoner og akuttkirurgiske tilbud. Aldri har vel sykehus som Narvik, Lofoten, Volda, Stord eller Flekkefjord hatt så mange besøk og fått så mye oppmerksomhet, og aldri har engasjementet rundt sykehusene vært større. Det er positivt. Komiteen har mottatt mange høringsuttalelser i forbindelse med Stortingets behandling. Blant annet har Legeforeningen gitt gode innspill, og flere av disse er ivaretatt i innstillingen. Flere høringsuttalelser adresserer også en angst for nedleggelse og å miste funksjoner. Helsetjenesteaksjonen sier: «mange av disse lokalsykehusene har vært truet av nedleggelser og i en årrekke hatt svært usikre driftsbetingelser. Slike usikre rammebetingelser – mer enn sykehusenes størrelse – skaper rekrutteringsvansker. Når planen spår at små sykehus i fremtiden vil ha problemer med å rekruttere kvalifiserte kirurger, har planen selv lagt grunnlaget for at slike vansker vil oppstå. Hvis derimot et sykehus har en noenlunde trygg fremtid og forutsigbare driftsbetingelser, er det også mulig å rekruttere et stabilt og velkvalifisert personale». For regjeringspartiene har det nettopp derfor vært viktig å få i stand en avtale rundt planen som skaper ro og forutsigbarhet i Sykehus-Norge. Dette gjelder særlig områder rundt sykehus som har følt seg truet av nedleggelse. Partiene – med unntak av Senterpartiet, som har sin egen plan – ble invitert til samtale og dialog. Slik jeg ser det, var Arbeiderpartiet mest opptatt av å ta avstand til planen, kritisere helseministeren og fremme egne synspunkter. Det er greit nok siden synspunktene i stor grad er lik regjeringens, med unntak av at de vil beholde de regionale helseforetakene. Kristelig Folkeparti valgte ikke å bli med siden de har en annen oppfatning av Stortingets rolle med hensyn til hva som skal avgjøres av foretakene kontra Stortinget i spørsmål om beslutning av sykehusfunksjoner på enkelte sykehus. Med avtalen mellom Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre vil vi at planen skal bidra til å fjerne usikkerhet for framtiden til de mindre sykehusene nettopp ved å anerkjenne deres verdi og tydeliggjøre krav og innhold i disse. Vi er opptatt av å styrke samarbeidet og oppgavedelingen mellom små og store sykehus, herunder tildelingen av enkeltområder fra større sykehus samt hospitering og rotasjonsordninger. Det er viktig at små sykehus sikres økonomi til en slik utvikling. Disse partiene slutter seg til forslaget om definisjon av de fire ulike typer sykehus som er foreslått i planen: regionsykehus, stort akuttsykehus, akuttsykehus og sykehus uten akuttfunksjoner. De fire regionsykehusene vil ha det største tilbudet av regionfunksjoner og nasjonale behandlingstjenester i en helseregion, men dette utelukker ikke at store akuttsykehus og universitetssykehus kan ha regionfunksjoner. Arbeiderpartiet støtter også planens intensjon om inndeling av sykehus i disse kategoriene. Partiene bak avtalen mener at akuttsykehus skal ha akuttfunksjon i indremedisin, anestesilege i døgnvakt, planlagt kirurgi, beredskap for kirurgisk vurdering og stabilisering og håndtering av akutte hendelser. Vi mener også at akuttsykehus skal ha traumeberedskap og generelt akuttkirurgisk tilbud hvis bosettingsmønster, avstand mellom sykehus, bil-, båt- og luftambulansetjenester og værforhold gjør det nødvendig. Flere av sykehusene vil måtte ha full akuttkirurgisk tilbud på grunn av lange avstander. Det er viktig å påpeke at endringer i sykehustilbud ikke må svekke det samlede fødetilbudet. Sykehus som i dag har akuttkirurgisk tilbud, vil fortsatt ha dette når hensynet til pasientens behov gjør det nødvendig, og kvalitet og pasientsikkerhet er ivaretatt. Avtalen setter også kompetansekrav til barneavdeling og krav til geriatrisk kompetanse på store akuttsykehus, noe andre partier også støtter. Sykehusplanen foreslår å styrke de akuttmedisinske tjenester utenfor sykehus, og komiteen mener det er viktig å sikre de prehospitale tjenestenes dimensjonering og kvalitet. En eventuelt endret oppgavedeling mellom sykehus må føre til en samtidig gjennomgang av kapasiteten i ambulansetjenesten. Komiteen vil understreke at ambulansetjenesten har en avgjørende rolle i akuttberedskapen. Luftambulansen er viktig for beredskap, effektiv behandling og transport ved akutt sykdom og skade. Medlemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti, Venstre og Senterpartiet fremmer et konkret forslag om at regjeringen må komme tilbake til Stortinget med en egen sak om basestrukturen for luftambulansen i Norge. Nasjonal helse- og sykehusplan skisserer hvordan Stortingets behandling skal følges opp, og det er slik at alle foretak skal lage utviklingsplaner, og disse skal kvalitetssikres. Flertallet i komiteen, med unntak av Senterpartiet, mener også at vesentlige endringer i oppgavefordeling nettopp skal skje mellom sykehus og avklares i lokale prosesser og i utviklingsplaner. Flertallet bak avtalen er opptatt av at helseforetakene skal ha tett dialog med kommunene og andre aktuelle aktører i arbeidet med utviklingsplaner. Vi ber også om at regjeringen holder Stortinget orientert om vesentlige endringer som er løftet fram til foretaksmøtet. Flertallet i avtalen ønsker også en ny styringsmodell for spesialisthelsetjenesten der de regionale helseforetakene ikke inngår. Styringsmodellen skal endres etter at Nasjonal helse- og sykehusplan er vedtatt og virker. Vi ser fram til Kvinnsland-utvalgets utredning om alternative styringsmodeller for sykehusene. Til slutt vil jeg ta opp ledelse og kvalitet i ledelse. Komiteen mener det må stilles høyere krav til ledere og nye krav til ledere i framtidens helsetjeneste. Det må bli større oppmerksomhet på kvalitet, pasientsikkerhet og helhetlige pasientforløp på tvers av profesjoner, avdelinger og institusjoner. Flere innspill i høringsrunden viser til viktigheten av god kommunikasjon og nærhet til leder. Kompleksiteten i sykehus er stor, og det er viktig med god samhandling på tvers av enheter for å få til god pasientflyt. Komiteen støtter prinsippet om stedlig ledelse. I Nasjonal helse- og sykehusplan legger Stortinget føringer for store og viktige beslutninger og utviklingen av Sykehus-Norge. Det sikrer at sykehuset rustes for framtiden og gir en sterkere demokratisk styring av sykehusene.