trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-10-27:
Lovens regel er at straffedommer skal fullbyrdes straks de er rettskraftige. Forvaringsdommer skal gis høy prioritet av politiet og påtalemyndigheten, slik at fullbyrdelse kan gjennomføres i samsvar med dette. Det er åpenbart at forvaringsdommer må fullbyrdes umiddelbart, da en slik dom bygger på at det foreligger en kvalifisert og reell risiko for at domfelte på ny kan begå en alvorlig forbrytelse som vil krenke andres liv, helse eller frihet, eller utsette disse rettsgodene for fare. En slik dom bygger på at bruk av forvaring er nødvendig for å verne samfunnet. Ventetid utover det strengt nødvendige vil følgelig være i åpenbar strid med de tunge samfunnshensyn som alle forvaringsdommer er forankret i. En stor del av de som dømmes til forvaring, er varetektsfengslet under etterforskningen og domstolenes behandling av straffesaken og fram til rettskraftig dom foreligger. I disse tilfellene vil fengslingen som regel vedvare helt fram til forvaringen kan iverksettes. Spørsmålet om ventetid mellom rettskraftig dom og fullbyrdelse vil følgelig ikke aktualiseres her. I de tilfellene hvor lovbryteren er på frifot, vil det bero på en konkret vurdering i den enkelte sak om påtalemyndigheten bør fremme en begjæring om varetektsfengsling for domstolene med sikte på å holde lovbryteren fengslet fram til rettskraftig dom kan fullbyrdes. I en slik vurdering vil faren for gjentakelse av alvorlige, straffbare handlinger i tiden fram til fullbyrdelse kan iverksettes og, i de mest alvorlige straffesakene, hensynet til allmennheten stå sentralt. Det jeg her har berørt, er de formelle, rettslige rammene for fullbyrdelse av forvaringsdommer og generelt hvordan slike saker skal behandles. Når det gjelder behandling av konkrete enkeltsaker, hører dette under Riksadvokaten og er således ikke gjenstand for min instruksjonsmyndighet som statsråd. Det vil derfor heller ikke være riktig av meg å kommentere enkeltsaker som refereres i media. Men på generelt grunnlag vil jeg ta det temaet som jeg nå har omtalt overfor representanten, opp med Riksadvokaten. Oppslag i pressen har imidlertid vist at det har forekommet tilfeller der det har gått for lang tid fra det øyeblikk det foreligger en rettskraftig dom på forvaring, og til Kriminalomsorgen skal iverksette denne. Vi har ingen forvaringskø, og det er tilgang på forvaringsplasser med god sikkerhet ved Ila fengsel, forvarings- og sikringsanstalt. Det synes heller ikke å være mangler ved de lover og regler som har betydning for dette saksfeltet, men det er ikke gode nok rutiner. Justisdepartementet vil derfor ta initiativ, slik jeg også sa i spontanspørretimen, til en gjennomgang av rutinene for å sikre en effektiv fullbyrdelse og at de forvaringsplassene som vi har, blir effektivt utnyttet. Utover dette vil jeg peke på at vi hvert år siden 2001 i tildelingsbrevet til Kriminalomsorgen har gitt instruks om at de som er dømt til lange dommer og volds- og voldsrelaterte dommer, selvsagt skal prioriteres i forhold til fullbyrdelse.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-10-27:
Det jeg sa i spontanspørretimen, og for så vidt gjentok, vil jeg gjenta på nytt: Vi vil bruke den saken som var gjenstand for representanten Ellingsens spørsmål til meg i spontanspørretimen, til en case, for å se på at vi nettopp skal være gode nok i rutinene. Jeg kan også opplyse at jeg sist fredag hadde et møte i Trondheim med representanter for norske advokater, for Domstolsadministrasjonen og for påtalemyndigheten, både den lavere og den høyere påtalemyndighet, for å være helt sikker på at alt det som gjelder regelverk og rutiner, skal vi faktisk gå igjennom. Det var en kjempemessig dugnad, hvor alle bidrog med et åpent sinn for å gjøre noe med det. Det er det generelle spørsmålet. Men når det gjelder det helt konkrete her, som går på forvaring og på de spesielt alvorlige tilfellene, vil jeg nettopp bruke det eksemplet som jeg her har gjort. Det vil danne bakgrunnen for samtaler jeg generelt har med Riksadvokaten. Det vil også danne bakgrunnen for andre relevante dialoger jeg vil føre. Så skal ikke jeg kommentere enkelte uttalelser om pressen. Det er ytringsfrihet her i landet, og alle står for de uttalelsene de kommer med. Men jeg har vel egentlig gitt min kommentar, uten at jeg har gått inn på enkeltsakene, ved å uttale meg slik jeg nå har gjort som statsråd.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-10-27:
Jeg deler selvfølgelig det ønsket. Jeg kan aldri utstede en garanti, for vi mennesker er feilbarlige, enten vi er statsråder eller ikke. Men vi skal selvfølgelig gjøre vårt ytterste, og vi skal i den offentlige debatt leve under det kritiske søkelys som debatten medfører, inkludert stortingsrepresentanters initiativ i salen. For å gi et eksempel: Vi valgte å be to norske dommere se på to drapssaker og sammenligne med Sverige. Nå kan man ikke sammenligne fullt ut, for det er ikke like forhold. Men vi valgte å holde opp det som et speil, for å se hva vi kunne lære av det. Ut av dette er det kommet en samarbeidssituasjon som startet i fjor høst ved Oslo-domstolene, med fullt samarbeid med advokater og påtalemyndighet for at ting skulle gå raskt. Så fortsatte vi sist fredag med en nasjonal samling nettopp med riksadvokaten og hans folk, sentrale folk i politiets påtalefunksjoner og norske forsvarsadvokater og dommere, for å være helt sikker på at vi kan håndtere tingene slik vi gjør når Norge er på det beste, nemlig at vi sitter helt avslappet sammen og kommer opp med alle de små tingene som betyr noe, og summerer dem. Jeg kommer til å jobbe videre i den ånd og med den mentalitet som jeg har omtalt overfor representanten, og som han har kommentert overfor meg.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-10-27:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Under muntlig spørretime 20. oktober 2004 sa justisministeren at farlige personer skal fengsles umiddelbart. Dette hadde sammenheng med en sak omtalt i Dagbladet i uke 43. Politiet hevder at man må påregne opptil flere ukers ventetid, selv om det er fare for gjentakelse fra gjerningsmannens side. Hva er det som er korrekt, er det, som statsråden sier, at personer som f.eks. er dømt til forvaring, umiddelbart skal fengsles, eller er det slik som politiet framstiller det, at det kan gå både uker og måneder?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-10-27:
Jeg takker for svaret. Jeg synes justisministeren her er tydelig i sitt politiske budskap. Jeg deler selvfølgelig også fullt ut den bærende intensjonen, nemlig at hensynet til allmennheten her skal stå sentralt. I det forutsetter jeg også at hensynet til ofre for denne typen gjerninger skal hensyntas. Det har jo vært en diskusjon i Norge om forholdet til gjerningsmann og offer. Jeg synes at ved å være veldig tydelig i denne typen saker og ved øvrig kriminalitet, har man et klart politisk signal om hvordan man ønsker at utviklingen skal være. Det synes jeg er veldig positivt. Samtidig er det litt utfordrende, synes jeg, å høre at politijurister sier at systemet er slik, vi må påvente at det kan gå lang tid, systemet tar ikke innover seg realitetene. Jeg registrerer at justisministeren har sagt noe annet i sitt svar, og mitt spørsmål blir da: Har vi rutiner og samhandling mellom de ulike etatene i justissektoren? Er de gode nok når vi får denne typen uttalelser? Eller er det noe holdningsmessig som ligger bak?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2004-10-27:
Jeg takker på nytt for svaret, og er veldig glad for at justisministeren er så tydelig som han er. Jeg forutsetter at vi har en felles utfordring, og at vi har den felles holdning at denne typen saker skal man være tydelig i forhold til. Jeg tror også at justisministerens tilnærming her er fornuftig i forhold til å vise og kanskje bruke en sak som et eksempel for å diskutere prosessen i systemet, og ikke minst vise hvordan man venter at dette skal følges opp av det politiske systemet. For det må være en samordning. Det skal være en forbindelse mellom det Stortinget gjør, og det som etterpå skal iverksettes på en god måte. På nytt vil jeg uttrykke en takk for svaret fra justisministeren. Jeg ser fram til at vi slipper lignende saker i framtiden, og det regner jeg med at justisministeren deler mitt ønske om.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-10-27:
«Festspillene i Elverum fyller 30 år, og er således en av landets «seniorer» blant festspill og festivaler. Festspillene har økt i popularitet og samler stadig flere tilhengere. Festspillenes basis som orkesterkurs for ungdomssymfonikerne gjør dette arrangementet særegent, bl.a. med henblikk på framtidig rekruttering. Festspillene har i lang tid forsøkt å få knutepunktstatus. Innlandet fortjener nå denne statusen for festspillene. Hva skal til for at Festspillene i Elverum skal oppnå slik status?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-10-27:
Jeg takker for svaret. Når man er engasjert i denne typen festivaler og festspill, er det åpenbart at man ser seg til siden og ser hva slags status andre arrangement får. Det skaper i seg sjøl på mange måter en forventning når man sammenligner seg sjøl med andre typer festspill og festivaler, at man har mulighet til å nå opp, nettopp for å sikre seg den forutsigbarheten som ligger i statusfunksjonen. Mitt spørsmål – og det vil jeg gjerne gjenta – gikk på: Hva er det egentlig statsråden mener skal til, og hva slags kriterier ligger til grunn for denne vurderingen om knutepunktstatus? Og er hun ikke redd for at den praksis man har til nå, faktisk innebærer at man får et ganske stort innslag av tilfeldighet i forhold til om det faktisk blir det? Har man klare nok kjøreregler i forhold til dette, slik at bl.a. Festspillene i Elverum, og for så vidt andre, vet hva man eventuelt skal bygge seg opp mot for å kunne oppfylle et slikt viktig kriterium som sikrer en så viktig finansiering?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-10-27:
Da vil jeg gjerne få lov til å invitere kulturministeren til åpningskonserten på neste festspill! Der har jeg antakelig to billetter, hun skal få en av dem. Og jeg er sikker på at hvis hun har anledning, vil hun være med meg. Det er på det rene at et sterkt mindretall i Stortinget, Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, ved behandlingen av kulturmeldingen og også ved de siste budsjettene faktisk har vært innstilt på og har syntes at det er viktig nå å gi Festspillene i Elverum en slik status. Jeg må si: Én ting er de geografiske argumenter, som jeg skjønner man bør tone ned i forhold til dette, men det er helt åpenbart at innlandet og de kulturaktiviteter som skjer nettopp i innlandet, trenger å bli styrket. Ser man på dem som har fått knutepunktstatus, synes jeg vel på mange måter at statsråden i hvert fall ikke bare bør inviteres til å delta på åpningskonserten, men kanskje også bør ha et årvåkent blikk i forhold til mulighetene for at festspillene faktisk skal kunne få knutepunktstatus. Mitt spørsmål blir i denne siste runden: På hvilket tidspunkt ser statsråden det som mulig å få en nyere og bredere vurdering i forhold til om festspillene og eventuelt andre skal kunne få knutepunktstatus?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Status som knutepunktinstitusjon inneber ein modell for langsiktig finansiering der finansieringa er delt mellom staten og regionen. Staten dekkjer 60 pst. av det ordinære offentlege driftstilskottet, mens regionen dekkjer 40 pst. Det er ein føresetnad for statstilskottet at regionen løyver sin del. Fire festspel/festivalar har pr. i dag status som knutepunktinstitusjon. Det er Festspillene i Bergen, Festspillene i Nord-Norge, Olavsfestdagene i Trondheim og Molde International Jazz Festival. Kultur- og kyrkjedepartementet har i forslag til statsbudsjett for 2005 foreslått Førde Internasjonale Folkemusikkfestival som ny knutepunktinstitusjon, i tråd med tilrådinga i Innst. S. nr. 155 for 2003-2004 frå familie-, kultur- og administrasjonskomiteen om kulturpolitikk fram mot 2014, altså om kulturmeldinga. Festspillene i Elverum er ein viktig arena for formidling av klassisk kammermusikk og har gitt uttrykk for eit ynske om å få status som knutepunktinstitusjon. Også andre festspel og festivalar har forventningar om å få slik status, jr. Innst. S. nr. 155, som eg òg nemnde i stad. I innstillinga har eit fleirtal i komiteen gått inn for at ein i åra som kjem, gir knutepunktstatus til fleire festivalar, og dei nemner dei med namn. Festspillene i Elverum er ikkje blant dei som er nemnde. Det betyr ikkje at Festspillene i Elverum ikkje kan få slik status, men spørsmålet må bli vurdert i ein større samanheng. Departementet vil difor sjå nærare på spørsmålet og leggja opp til ei heilskapleg prioritering i tråd med Stortingets føresetnader. Dette vil skje i samråd med dei regionale bidragsytarane, kommunen og fylkeskommunen.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Når det gjeld status som knutepunktinstitusjon, må det liggja føre eit forpliktande samarbeid, altså eit regionalt vedtak om medfinansiering. Dette er ein nødvendig føresetnad. Han er ikkje heilt avgjerande, men han er nødvendig, ikkje som ved fleire festivalar som òg har støtte lokalt og regionalt. Så går det fram av kulturmeldinga at departementet ser det som ynskjeleg å prioritera ei utviding av rammene for festivalstøtteordninga under Norsk Kulturråd. Tildeling av midlar må då byggja på ei vurdering av kvalitet, på oppslutning og på lokalt ankerfeste. Det vil òg vera ei meir fleksibel utnytting av statlege midlar til festivalane. No hadde det òg vore ein fordel dersom Elverum hadde fått eit fleirtal i Stortinget i forhold til dei som vart nemnde. Det fekk dei ikkje. Eg har ikkje sjølv vore på festspel i Elverum, men eg har høyrt mykje bra om det. Det er ikkje det som skal bety noko når det gjeld kven som skal få status knutepunktinstitusjon. Vi ynskjer å sjå på dette heilskapleg og ta eitt steg om gongen i forhold til dei som vi klarer å innlemma. Det er òg eit økonomisk spørsmål.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Det naturlege tidspunktet er ved kvart budsjettframlegg. Vi skal følgja opp kulturmeldinga, og eit av punkta i kulturmeldinga er at vi ynskjer òg å utvida talet på knutepunktinstitusjonar, og då vil sjølvsagt Elverum bli vurdert. Eg trur ikkje det er mangel på invitasjon som gjer at eg ikkje har vore på Elverum enno, det er vel heller kanskje mangel på tid. Det skjer veldig mykje sommarstid. Litt ferie skal ein òg ha innimellom alle desse hyggelege aktivitetane. Eg er einig med representanten Storberget når han peikar på det geografiske tyngdepunktet, frå Bergen opp til Harstad, og så har vi ingen på det indre austlandsområdet. Kvaliteten er sjølvsagt det viktigaste, men eg trur ikkje det er kvaliteten det skortar på når det gjeld Elverum. Men geografi bør vi òg skula til, for å seia det slik, når det gjeld kven vi skal innlemma i neste omgang. Det er òg slik at når ein ser på kva som får fleirtal og mindretal i komiteen, er det kanskje endå meir tilfeldig enn det vi i departementet tek stilling til – eg vil påstå det er meir tilfeldig. Det har noko med representantane si geografiske tilknyting og ein del slike ting å gjera. Det burde eigentleg ikkje telja. Eg tek med meg oppfordringa frå representanten Storberget, og vonar at vi ikkje må venta altfor lenge med å vurdera Elverum.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Når det gjelder oppfølgingen av vedtakene i forbindelse med stortingsmeldingen Levekår og livskvalitet for lesbiske og homofile i Noreg, viser jeg til fjorårets interpellasjon fra representanten Siri Hall Arnøy. Den dreide seg om mine målsettinger og visjoner for det homopolitiske arbeidet og hva slags syn på homofile og lesbiske jeg legger til grunn for arbeidet. Interpellasjonen ble debattert i Stortinget den 13. november i fjor, og jeg gav da en omfattende redegjørelse for oppfølgingen av meldingen. I tillegg viser jeg til Regjeringens budsjettforslag for 2005. Antidiskrimineringsprosjektet startet opp 15. august 2002, og skulle avsluttes 15. august 2004. Det har hele tiden vært en forutsetning at prosjektet skulle gå over to år. I budsjettproposisjonen for 2002 står det følgende: «Det er videre satt av midler til et toårig prosjekt i regi av LLH som skal omfatte antidiskrimineringsarbeid med særlig sikte på organisasjons- og arbeidslivet.» Etter søknad datert 4. mars i år ble prosjektet forlenget ut 2004 og ble innvilget et tilskudd på 190 000 kr. Det ble uttrykkelig gitt beskjed om i tilskuddsbrevet at tilleggsbevilgningen var til sluttføring av dette prosjektet. Sluttidspunktet har også vært kommunisert muntlig til LLH ved flere anledninger, både i møte mellom LLH og embetsverket i februar i år og i møte mellom LLH og meg og øvrig politisk ledelse i departementet den 25. mai i år. I dette siste møtet var det stor samforståelse om slutt-tidspunktet, og vi drøftet evaluering av prosjektet, bl.a. at planleggingen av evalueringen skulle skje høsten 2004 i et samarbeid mellom LLH og Barne- og familiedepartementet. Selve arbeidet skal starte opp i 2005. Antidiskrimineringsprosjektet har hele tiden vært fulgt med stor interesse i departementet, gjennom rapporteringer fra LLH og i de jevnlige møtene mellom foreningen og departementet. Jeg synes det er klokt å evaluere dette prosjektet etter 2 1/2 års virke – det var også meningen. Vi vil få en samlet vurdering av hvilke saker lesbiske og homofile henvender seg til prosjektet om, og omfanget av sakene. Vi vil også få et inntrykk av i hvilken grad det offentlige hjelpeapparatet har kunnet bidra i disse sakene. Det er satt av 100 000 kr til evalueringen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
Først til hele handlingsplanen: Det pågår en rekke arbeider i svært mange departementer når det gjelder å følge opp handlingsplanen. Jeg viser igjen til debatten vi hadde i Stortinget den 13. november i fjor. Mitt inntrykk etter den debatten var at Stortinget var fornøyd med det arbeidet som pågikk, og som fortsatt pågår, i de ulike departementene. Vi har også fått 26 spørsmål fra Stortinget om denne handlingsplanen, som vi er i ferd med å svare på i departementet. Det vil bli utfyllende svar, fordi det pågår svært mye. LLH skal fortsatt få like stor driftsstøtte som de har hatt de siste årene. Organisasjonen har en driftsstøtte på 2 mill. kr, og innenfor den rammen er organisasjonen godt ivaretatt – langt bedre enn mange andre organisasjoner av samme størrelse – nettopp for at de skal kunne fange opp og drive et godt arbeid. Når det så gjelder selve prosjektet, skulle det avsluttes i høst. Det er blitt videreført ut året, og det er helt i tråd med handlingsplanen som er vedtatt av Stortinget, nemlig at dette prosjektet skulle vare i to år. Evalueringen vil vise hva vi eventuelt skal videreføre, og om vi skal gjøre noe på andre måter enn i dag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-10-27:
I budsjettet for 2005 er det ikke videreført midler til antidiskrimineringsprosjektet, fordi det skal evalueres. Vi vil så komme tilbake og se hva som skal videreføres. Men på ett område jobber departementet med et lovforslag – til et felles likestilling- og diskrimineringsombud. I forbindelse med det vurderes det om det nye ombudet også skal håndheve arbeidsmiljølovens regler om diskriminering i arbeidslivet, altså på det området der LLHs prosjekter avdekket at det er flest saker knyttet til diskriminering. Så har jeg lyst til å si at dette prosjektet skulle kartlegge og har kartlagt hvor diskriminering foregår. Det har synliggjort diskriminering ikke minst i arbeidslivet. Prosjektet som sådant har ikke behandlet enkeltsaker, men de har vist enkeltmennesker veien videre, og man har helt sikkert laget et system for hvordan man skal hjelpe enkeltmennesker videre. Prosjektet har som sagt ikke behandlet enkeltsakene. Det skal det offentlige gjøre. I den grad man har avdekket mangler i det offentlige apparatet til å håndtere dette, blir evalueringen svært viktig for å se hvor og hvordan vi skal videreføre dette arbeidet. Og det bør gjøres av myndighetene.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-10-27:
Jeg har følgende spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Overdosering og feilbruk av legemidler har blitt en viktig dødsårsak og trussel mot helse og livskvalitet. I indremedisinske sykehusavdelinger dør om lag 1 000 personer hvert år av overdosering eller feilbruk av medisiner. Til sammenligning må det nevnes at 280 mennesker ble drept i trafikken i fjor. Vil statsråden sette i gang undersøkelser og kartlegging for å redusere dette enorme tallet, og har denne høye dødsfrekvensen sammenheng med den storstilte reformiveren og rasjonaliseringen på sykehussektoren?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-10-27:
Jeg er ikke fornøyd med svaret. Det er greit nok at tallet kanskje er redusert noe, men 389 døde på grunn av feildosering av medikamenter er mye. Til sammenligning dør 280 i trafikken. Det er jo alvorlig. Det blir ikke igangsatt en undersøkelse om hvorfor dette skjer, etter det statsråden sier. Det har jeg har heller ikke fått svar på. Kanskje er legene overarbeidet. Vi har jo leger som er på vakt 24 timer i døgnet. Hva blir gjort fra Helsedepartementets side for å kartlegge dette? Hva blir gjort for å løse problemet? Det har jeg ikke fått svar på, men kanskje statsråden kan gi et svar?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-10-27:
Jeg har nettopp deltatt i et TV-program der selen fikk mer oppmerksomhet enn dette problemet. Selen er jo et dyr, og det er utrolig at dyr får mer oppmerksomhet enn mennesker. Jeg synes det er på tide at det blir rettet søkelys mot dette også i stortingssalen. Jeg takker jo statsråden for svaret, men jeg føler meg ikke beroliget.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-27:
Representanten Bastesen stiller et spørsmål som har utgangspunkt i Helse- og omsorgsdepartementets budsjettproposisjon for 2005. Her refereres det til en studie fra en indremedisinsk avdeling ved Universitetssykehuset i Akershus, gjennomført i perioden 1993–1995. I studien fant de at forekomsten var 9,1 legemiddelrelaterte dødsfall pr. 1 000 innleggelser. Studien konkluderte med at 50 pst. av disse dødsfallene hadde sammenheng med uheldig legemiddelbruk, overdoser og feilbruk. Det er viktig å merke seg at studien ikke skiller mellom feilbruk i sykehuset og feilbruk som ligger utenfor sykehusets kontroll. Ifølge Statens helsetilsyn var det i 2003 registrert 389 tilfeller av uønskede hendelser knyttet til legemiddelhåndtering ved sykehus. Av disse gjaldt 56 hendelser betydelig skade og 11 henvendelser unaturlig dødsfall. Uansett tallets størrelse, ett dødsfall er et dødsfall for mye. Dersom uheldig legemiddelbruk skjer på sykehuset, er dette et alvorlig avvik fra de normer og retningslinjer som ligger til grunn for sykehusenes systemer. La meg derfor redegjøre for hvilke krav som er stilt til sykehusene når det gjelder avvikshåndtering. Sykehusene skal fange opp avvik og rapportere om hendelser som medfører betydelig personskade i forbindelse med behandling. Dette gjelder også administrasjon av medikamenter. Dette kravet er nedfelt i spesialisthelsetjenesteloven § 3-3, Meldeplikt til Helsetilsynet i fylket. Jeg siterer: «Helseinstitusjon som omfattes av denne loven, skal snarest mulig gi skriftlig melding til Helsetilsynet i fylket om betydelig personskade som voldes på pasient som følge av ytelse av helsetjeneste eller ved at en pasient skader en annen. Det skal også meldes fra om hendelser som kunne ha ført til betydelig personskade.» Jeg kan forsikre at kvalitetssikring og fokusering på god virksomhetsstyring er prioritert etter foretaksreformen. Innføring av nye rutiner og retting av avvik skal skje kontinuerlig, og det må regnes med forbedringer også for legemiddelbruk i sykehus. Et nytt styringsverktøy tas nå i bruk som vil gi en oversikt over hvor mange innleggelser som knytter seg til f. eks. pasienter over en viss alder. Det vil også være et utgangspunkt for en dialog med førstelinjetjenesten om gode løsninger. Feil bruk av legemidler har alltid vært en trussel mot helse og livskvalitet. Trolig er det òg fokusering på kvalitet i helsetjenesten og melding av feil og skader som er en viktig årsak til at man ser problemets omfang bedre i dag. Slik kan sykehusreformen ha gitt et bedre grunnlag for vurdering av hvor tiltak bør settes inn. Riktig legemiddelbruk vil også være et sentralt tema i stortingsmeldingen om legemiddelpolitikken som Regjeringen skal legge fram våren 2005. I meldingen vil jeg fokusere på problemets omfang og se nærmere på hvordan det offentlige kan legge til rette for en bedre oppfølging av pasientene, både i og utenfor institusjon.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-27:
: Jeg skal forsøke – så langt jeg evner og hukommelsen tilsier det. La meg først gjøre det helt klart: Det er ikke 389 mennesker som har dødd på indremedisinske avdelinger. Jeg sa det hadde vært 389 tilfeller av uønskede hendelser. I 2003 var det elleve uforklarlige dødsfall på de indremedisinske avdelingene til sammen, altså verken 1 000 eller 389. Veldig mange av disse skyldes overdoser. Det skilles ikke på årsakene til feilmedisinering. Men det som er helt klinkende klart, er at alle slike avvik meldes i et system som Helsetilsynet reviderer, og de går inn og ser på kvalitetssikringsrutinene for å minimalisere dette. Som jeg sa: Ethvert uforklarlig dødsfall er ett uforklarlig dødsfall for mye. Tallene fremkom altså i undersøkelsen som ble gjort på Akershus Universitetssykehus fra 1993 til 1995. Indikasjonen som vi nå har fra Helsetilsynets rapport etter sykehusreformen, går altså i stikk motsatt retning av det man kan lese mellom linjene hos Bastesen, nemlig at dette skulle ha økt. Tvert imot synes det som om det har gått rette veien.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-27:
Det er jo selvfølgelig ikke hyggelig å skulle bidra til å øke uroligheten hos representanten Bastesen, men å styre medias fokusering og avveining mellom sel og helse er i hvert fall utenfor mitt kompetanseområde. Jeg kan tidvis dele den frustrasjonen som representanten tydeligvis har hatt. Frustrasjon har jeg også hatt i mine 26 år som politiker. Det er ikke alltid media har et proporsjonalt forhold til viktigheten av en sak, objektivt sett, og overskriftene. Men la meg si at jeg føler at media i veldig stor grad følger helsevesenet. Det tror jeg er veldig viktig. At vi ikke bare har helsetilsyn og det formelle, men at også pressen er opptatt av enkeltindividene, tror jeg er et viktig bidrag til oppmerksomhet. Når det gjelder sel, tror jeg undertegnede og Bastesen har et relativt likeverdig forhold til den, som for tiden de to eneste i denne salen, så vidt jeg husker, som har fartstid fra fiskeriene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-27:
Representanten Gløtvold tar opp forekomsten av svingdørspasienter ved sykehusene. Med svingdørspasienter forstår jeg pasienter som skrives ut og legges inn gjentatte ganger, og med korte mellomrom. Årsaken til at dette skjer, er sammensatt. Andelen pasienter med kroniske sykdommer er økende. Dette henger sammen med at også andelen eldre pasienter er økende. Disse pasientgruppene står for mange av sykehusoppholdene og mange av liggedagene. Mens gruppen 75 år eller eldre utgjør 11 pst. av befolkningen, har de 25 pst. av alle opphold og faktisk 1/3 av alle liggedagene i våre sykehus. Mange har behov for gjentatte tjenester, dels planlagt, dels som følge av akutte forverringer. Rent statistisk kan disse fremstå som svingdørspasienter, uten at de oppfølgingsmessig har fått noe dårlig tilbud. Pasienter behandles dels hjemme, dels i sykehus. Også pasienter i livets sluttfase vil kunne ha mange innleggelser, fordi det er ønskelig at de er hjemme i perioder. Dette er en ønsket utvikling, som fører til at antallet reinnleggelser øker. Dette betyr ikke at tjenesten fungerer dårlig. Jeg må samtidig erkjenne at jeg også mottar signaler om at sammenhengen i tjenestene og kommunikasjonen mellom nivåene ikke alltid er god nok. Dette gir grunn til bekymring og til handling. Utskrivning fra sykehus kan til tider være for dårlig forberedt, og ordninger som Stortinget har forutsatt gjennom lovgivning, følges ikke alltid godt nok opp. Jeg tenker særlig på bestemmelsen om individuell plan, som er et så viktig verktøy, brukt riktig, at jeg har bedt samtlige helseforetak rapportere om hva de vil gjøre for å ivareta de intensjonene som Stortinget her har hatt, med særlig fokusering på psykisk helse. Innenfor psykisk helsevern har vi i den siste tiden sett eksempler på både at pasienter har blitt skrevet ut etter for kort tid, og at mottakerapparatet ikke har vært der eller ikke har fungert som det skal. Dette har jeg tatt tak i, og jeg forventer at de regionale helseforetakene her følger opp. Reinnleggelser er ikke et problem ensidig knyttet til sykehusene og akuttpostene. De må ses i sammenheng med både de distriktspsykiatriske sentrene og de tilbud som gis i pasientens nærområde, ikke minst botilbud i kommunal sammenheng. Gode tjenester kan forebygge unødvendige innleggelser dersom vi ser både kommunale tjenester, samarbeid mellom nivåene og bruk av ambulante team i sammenheng. Helse Nord har lavere antall akuttplasser enn landsgjennomsnittet, og utbyggingen av DPS-er er ikke ferdigstilt. Dette betyr at ikke alle DPS-er i tilstrekkelig grad har kapasitet eller kompetanse til å ta imot alle pasienter som skrives ut fra akuttpostene ved sykehusene. Helse Nord har, bl.a. for å sikre smidige og enkle overførings- og utskrivningsrutiner for pasienter som er innlagt i sykehus, i sitt styringsdokument for 2004 pålagt alle sine sykehus å gå igjennom rutiner og prosedyrer ved utskrivning. Jeg vil fremheve viktigheten av å utvikle og stimulere gode systemer for samhandling mellom tjenestenes ulike nivåer. Det tror jeg vil være et bidrag til å komme en del av svingdørsproblematikken til livs.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-27:
Først til det som går på distriktspsykiatriske sentre. Når opptrappingsplanen for psykiatri er ferdig gjennomført slik Stortinget har bestemt, i 2008, skal det være etablert 75 slike sentre. I tillegg skal vi ha ambulante team i tilknytning til dem. Så vidt jeg husker i farten, er det et eller annet sted mellom 60 og 65 av disse som nå for alle praktiske mål er ferdige. De fleste av dem er iverksatt, og i de finansieringsplanene vi har lagt og tilsagnene vi har gitt, ligger de resterende. Det er helt åpenbart at det vil hjelpe for den kategorien. Når det gjelder den andre biten, som knyttes til en stadig eldre befolkning, er det helt åpenbart at den eldre andelen av befolkningen vil stige de neste 20–30–40 årene. Det vil også bety at de vil legge beslag på et mye større antall senger i sykehusene. Det er en av de viktigste faktorene i langtidssykehusplanleggingen. Akutt medisin for øvrig må forventes å være på det samme nivået. Den store variabelen er antallet eldre. Den medisinske teknologiske utviklingen gjør at vi nå indremedisinsk behandler langt flere av dem som er 80 år og eldre, enn vi gjorde tidligere. Det har også betydning for reinnleggelsesproblematikken.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-27:
Det er ingen tvil om at fremtiden vil fordre flere liggedøgn totalt. Det føler jeg meg ganske overbevist om, gitt den utviklingen vi har. Samtidig tror jeg vi må erkjenne at selv om det tidvis kan være ønskelig politisk å fokusere veldig på økonomi, at det er årsaken til all vederstyggelighet i helsevesenet, er det et faktum at vi har hatt historiske økninger i sykehusbevilgningene de siste fem–seks årene som langt overgår veksten i budsjettet totalt sett, og som nå tar en historisk stor andel av BNP. Det er ingen tvil om at det har vært en av de viktigste årsakene til at vi har fått ned ventetiden. Vi er nå nede i en situasjon der ventelistene i mange sammenhenger i realiteten er planleggingslister. Jeg tror den langtidsplanleggingen vi har inne, og den koordineringen og kapasiteten vi har, er betryggende. For det er veldig kjente størrelser hvor mange av oss som blir eldre, og hvor gamle vi blir.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-10-27:
Jeg ønsker å stille helse- og omsorgsministeren følgende spørsmål: «Det rapporteres om urovekkende økning i antall svingdørspasienter ved våre sykehus. Blant annet pasientombudet i Nordland kommer med klare meldinger om at situasjonen er uakseptabel, og at mange rammes fordi sykehusene ikke gjør jobben sin. Spesielt synes denne situasjonen å ramme pasienter innen psykiatri og geriatri. Hva vil statsråden gjøre for å få slutt på denne utviklingen?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret, og har først følgende kommentar når det gjelder psykiatri: Jeg tror det er veldig viktig at disse distriktspsykiatriske sentrene nå blir utbygd. Etter det jeg kjenner til, er det slik at sentre som har vært planlagt av den forrige sykehuseieren, ikke er realisert, og ikke tatt i bruk. Det bør helseministeren bidra til blir gjort. Så til botilbud i kommunene. Det er viktig, men det er samtidig viktig med en omsorgsnærhet som både de distriktspsykiatriske sentrene og en god kommunal økonomi og bemanning kan bidra til at en får i orden. Så til det som kanskje er hovedårsaken til mange av svingdørspasientene, og som statsråden selv var inne på: en stadig eldre befolkning. I 2020 vil det være 40 pst. flere i dette landet som er 70 år eller eldre. Det betyr vel at de med kroniske sykdommer og sammensatte lidelser bare vil øke. Da er mitt spørsmål til helseministeren: Er det riktig å bygge ned sykehuskapasiteten og fjerne senger når vi ser at behovet er økende, at liggetiden kanskje er for knapp i dag, og at det er ufullstendig utredning, behandling og oppfølging?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-10-27:
Jeg synes at det statsråden sier, er viktig, og jeg merker meg spesielt at han erkjenner at det blir behov for et større antall senger i sykehusene, bl.a. på grunn av veksten i antallet eldre. Da må det være feil signal som nå sendes ut, når f.eks. Helse Sør har fått beskjed om å kutte en tredjedel av sin bygningsmasse – det betyr vel også et kutt i antallet senger. Det kan ikke være å møte behovene som er skissert for 2020, og som egentlig vil komme langt tidligere i enkelte regioner. Når pasientombudet i Nordland sier at sykehusene ikke gjør jobben sin, er det helse- og omsorgsministerens ansvar å se på hva som er årsaken. Stresser vi liggetid og økonomi for mye nå i forhold til det store målet, at pasienten skal settes først? Det har alle vært enige om, selv om vi er uenige om helsereform og andre ting. Hvis det er slik at pasienten kommer i andre rekke i forhold til økonomi, effektivitet og rasjonalisering, må vi ta skjeen i en annen hånd og påse at vi har økonomi, kapasitet og ressurser nok til å behandle folk tilstrekkelig før de sendes ut. Blant annet har jo begrepet «ferdigbehandlet pasient» blitt endret til «utskrivningsklar pasient», og man har ikke vært innom hvilke problemer det gir, f.eks. for kommunehelsetjenesten.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-27:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Statens vegvesen sa tidlegare i år opp avtalen med Alarmsentralen 110 om overvaking av tunnelane i Sogn og Fjordane og flytta den til Lærdal. Statsråden hevda at dette ikkje ville gå ut over tryggleiken, då det var ein døgnbemanna vaktsentral i Lærdal som tok over overvakinga. Ni månader seinare har no Vegvesenet gjort vedtak om å leggje ned den same døgnbemanninga og flytte all overvaking/styring på nattetid til Bergen frå 1. april 2005. Korleis vurderer statsråden no tryggleiken i tunnelane i Sogn og Fjordane?»
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-27:
Statsråden viste til kva Vegvesenet meiner om samhandling og beredskap, at det nye vedtaket ikkje vil gå ut over samhandling, og at lokalkunnskap er vareteken. Det er berre så synd at dei lokale rednings- og beredskapsetatane ser det på ein heilt annan måte, bl.a. fordi Vegvesenet no for andre gongen berre gjer eit vedtak utan å orientere sine samarbeidspartnarar. Statsråden viste til i sitt svar på mitt skriftlege spørsmål i vinter om den same saka at samhandling og samarbeid no skulle bli betre, og dermed skulle tryggleiken òg vere vareteken, fordi ein skulle få eit tettare samarbeid. Som sagt reagerer dei lokale rednings- og beredskapsetatane på at dei ikkje er høyrde; korkje brannvesen eller AMK-sentral er spurde om forholdet. Då må eg spørje statsråden om ho meiner at vedtak av denne typen, utan samråd eller utan å spørje kva lokale aktørar meiner, er eit døme på godt samarbeid lokalt.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-27:
Det set eg pris på at statsråden seier. Vi har rikeleg med tunnelar i Sogn og Fjordane, og vi har òg verdas lengste, som er Lærdalstunnelen. Før ein bygde Lærdalstunnelen, samla ein relevante fagmyndigheiter, både sentrale og lokale, og laga ein beredskapsplan med både teknisk utrusting, tryggleik og dagleg beredskap der døgnbemanning på vaktsentralen i Lærdal stod sentralt. No har altså Vegvesenet gjort vedtak om delvis nedlegging av vaktsentralen, denne sentralen som er avgjerande og ein viktig del av beredskapsplanane lokalt, utan at den relevante myndigheita, lokal fagmyndigheit, er høyrd. AMK-sentralen har òg vore oppteken av lokal fagkunnskap, ikkje berre knytt til å få stengt ein tunnel, for det kan dei gjere frå ein sentral i Bergen. Poenget er at i Sogn og Fjordane er vi ramma av mykje ras, og det er mykje uvêr, spesielt på vinterstid, og det å ha ein lokal fagkunnskap om korleis uvêret rammar, er viktig når ein skal sende ut redningsstyrkar på vegen for å nå fram til staden der det har oppstått. Problemet er at dei lokale etatane meiner dette er ein fare for tryggleiken. Då er mitt spørsmål: Meiner statsråden at dei lokale etatane si uro for tryggleiken i tunnelane er ugrunna?
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
Jeg vil først understreke at oppsigelsen av den økonomiske avtalen mellom Statens vegvesen og Alarmsentralen i Florø ikke har medført noen endring i Alarmsentralens funksjon med hensyn til overvåking av tunnelene. Det vil heller ikke skje noen endring av dette i tilknytning til nedlegging av døgnbemanningen ved Vegvesenets vaktsentral i Lærdal. Det er Statens vegvesen som har ansvaret for overvåking og varsling. Tunnelene på vegnettet blir døgnkontinuerlig overvåket og styrt fra fem regionale vegtrafikksentraler i Norge. I Region vest ligger vegtrafikksentralen i Bergen. Det betyr at tunnelene i Sogn og Fjordane blir overvåket fra vegtrafikksentralen i Bergen, i tillegg til vaktsentralen i Lærdal. Statens vegvesen har opplyst at nattestengingen av vaktsentralen i Lærdal ikke vil medføre noen endring i beredskapsnivå, varslingsrutiner eller samhandling mellom Statens vegvesen, Alarmsentralen og de lokale redningsetatene. Vegtrafikksentralen i Bergen vil opptre på samme måte som vaktsentralen i Lærdal, og lokalkunnskapen vil bli ivaretatt gjennom opplæring og nært samarbeid mellom sentralene. I prinsippet kan hele landet i dag overvåkes fra et hvilket som helst sted som har kommunikasjonslinjer, tilstrekkelig kompetanse på trafikkteknikk og elektro- og IT-kompetanse. I og med at det ikke er Statens vegvesen som skal rykke ut til tunnelene ved ulike hendelser, har det ingen betydning for sikkerheten om overvåkingen nå blir flyttet til Bergen. For å ivareta hensynet til sikkerhet og beredskap er det et mål å ha en bemanning på minimum to personer om natten på alle vegtrafikksentralene. Sikkerheten ivaretas bedre om det er to personer på vakt på samme sted, enn om det er én person på to forskjellige steder. På bakgrunn av den redegjørelsen jeg har fått, vurderer jeg det slik at beredskapen og sikkerheten i tunnelene i Sogn og Fjordane og alle tunnelene i Region vest blir godt ivaretatt.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
Hvis det er tilfellet, er det ikke et eksempel på godt samarbeid. Jeg ønsker, og det ligger i hele vår politikk, at vi skal ha åpne runder på den typen spørsmål. Det betyr at vi skal igjennom en del runder hvor vi kanskje finner mer fornuftige måter å løse oppgavene våre på. Ut fra dette har jeg stor tillit til at Statens vegvesen har gjort riktige vurderinger i organiseringen. Så jeg vil understreke at jeg er opptatt av at kommunikasjonen skal være god mellom de berørte parter. Og hvis det er slik at det ikke har vært god dialog, vil jeg beklage det.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
Jeg mener at det er svært viktig å ta med seg lokalkunnskap, og det er helt riktig at den kunnskapen opparbeides gjerne også lokalt. Det som det har vært lagt vekt på fra Statens vegvesens side, er nettopp, slik jeg er blitt orientert, at man legger opp til at lokalkunnskapen også skal ligge hos vegtrafikksentralen i Bergen, som har ansvaret for nattovervåkningen. Jeg vil minne om at dagdriften fortsatt er på plass der den har vært, og det er også hensikten at den skal være det. Vegvesenet har, som sagt, vurdert det dit hen at det er bedre å ha to på vakt samtidig på ett sted som kan ha kontrollen og oversikten over disse tunnelene, enn å ha én på vakt alene på to forskjellige steder.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
Spørsmålet om etablering av sivil lufthavn på Rygge flystasjon har betydelig interesse både som basis for nye reisetilbud og med hensyn til samfunnsmessige virkninger. Prosjektet har også betydelige økonomiske virkninger for de ansvarlige for utbyggingen. Betingelsene for eventuell konsesjon er derfor en vesentlig del av selve konsesjonsbehandlingen. Jeg regner med at beslutning i saken kan bli tatt innen relativt kort tid.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
Vi har ikke behandlet denne saken ferdig – den er ikke behandlet ferdig fra Regjeringens side. Jeg må få lov til å bruke den tiden som er nødvendig for å kunne ta en beslutning om dette. Hadde jeg kunnet gi et svar i dag, hadde saken vært ferdigbehandlet. Det er den altså ikke.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
Det skal jeg gjøre.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
I 2003 ble 8,3 pst. av trafikken registrert som gjenstående i riksvegferjesambandet E39 Mortavika–Arsvågen. Den store trafikken i forbindelse med høytider, ferier og i helgene er hovedårsaken til at så mange biler blir stående igjen på ferjeterminalene. Trafikantene opplever også ventetid i forbindelse med verkstedopphold for ferjene i sambandet. I Nasjonal transportplan 2006-2015 er det lagt opp til en ny langsiktig standard for riksvegferjedriften. For stamvegsamband som E39 Mortavika–Arsvågen er det langsiktige målet at antall gjenstående biler ikke skal overstige 2 pst. målt over et år. Dette målet må imidlertid ses i sammenheng med de tilgjengelige ressursene innenfor riksvegferjedriften. Statens vegvesen arbeider for å effektivisere riksvegferjedriften, bl.a. gjennom økt konkurranseutsetting. Gevinsten av dette arbeidet vil kunne nyttes til tilbudsforbedringer. Regjeringen har vedtatt å konkurranseutsette riksvegferjesambandene E39 Mortavika–Arsvågen og E39 Halhjem–Sandvikvåg med krav om nye gassferjer fra 1. januar 2007. Dette er i tråd med Regjeringens målsetting om mer bruk av naturgass innenlands. Vegdirektoratet, som løyvemyndighet, har det administrative ansvaret for konkurranseutsetting i denne sektoren. Det er i denne sammenheng bl.a. satt krav til at antall gjenstående biler skal være i samsvar med det nye NTP-målet. Denne uken ble resultatet fra konkurranseutsettingen i dette sambandet kjent. De nye gassferjene som skal bygges, vil bli større enn de eksisterende ferjene på E39 Mortavika–Arsvågen. Det vil bli halvtimesavganger i de mest trafikkintensive periodene. Videre vil reisetiden for trafikantene forkortes. Dette vil være et resultat av at ferjeterminalene blir utbedret, og at de nye ferjene vil holde vesentlig høyere hastighet enn dagens ferjer. Det vil også bli flere avganger enn i dag. Til sammen vil dette bidra til en effektiv trafikkavvikling som sikrer god framkommelighet for brukerne.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
Nå registrerer jeg at jeg blir tolket slik at jeg bagatelliserer dette. Når det er over 8 pst. som sitter igjen i snitt, er det et svært høyt tall, det har jeg lyst til å understreke. Det er derfor vi har vært opptatt av at vi må sette inn nye løsninger på denne strekningen, og det er derfor vi har kjørt denne konkurranserunden nå. Vegdirektoratet kommer til å gå igjennom dette og se om det er mulig med andre løsninger underveis. For jeg er helt enig med representanten i at oversittingen er for høy, og det tar jeg i aller høyeste grad på alvor.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-10-27:
Nå er jeg litt usikker på hva spørsmålet gjaldt. Men bare la meg oppsummere: Vi har gjennom den runden som har vært på gassferjer nå, sørget for at det legges inn fem nye ferjer, som er langt over det nivået som man pleier å ha når det gjelder innfasing av nye ferjer. Det er fordi det er helt riktig, som representanten her sier, at det er behov for en del utskiftninger i den norske ferjeflåten, og det er viktig at vi har et godt riksvegferjesamband. Dette er en del av infrastrukturen både for folk som bor der, og for folk som jobber der. Statens vegvesen har oversikt over hvilke samband som det er størst behov for å gjøre noe i forhold til. Når vi da har valgt å prioritere dette sambandet høyt og vi har kjørt den runden som er kjørt nå, er det fordi det er et av de aller viktigste sambandene vi står overfor.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-10-27:
Jeg har et spørsmål til samferdselsministeren: «Søknadsbehandlingen om konsesjon for etablering av en sivil lufthavn på Rygge flystasjon trekker i langdrag. Rygge Sivile Lufthavn har arbeidet med saken i fem år og venter sammen med Forsvaret, som er konsesjonssøker, på at behandlingen skal bli klar. Vil konsesjon bli gitt, og hvis svaret er ja, når kan konsesjonsbetingelsene foreligge?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-10-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Den fristen som Østfolds representanter og de som er interessert i denne sivile lufthavnen, hadde regnet med, var innen utgangen av oktober. Men når man sier «kan» og «relativt kort tid», skjønner jeg at det vil ta en del lengre tid, slik at vi igjen må vente på den endelige avgjørelsen. Vi vet at statsråden la frem et regjeringsnotat 18. juni med en anbefaling om å etablere en sivil lufthavn. Det angår 350 000 mennesker, alle kommuner er for denne utbyggingen, og næringslivet er også positiv. Selv om statsråden nå ikke kan gi et endelig svar på om konsesjon vil bli gitt, må man være kommet veldig langt i denne behandlingen siden man kan gi svar «innen relativt kort tid». Er det sannsynlig at Regjeringen vil stanse disse flyplassplanene? Det må det kunne være mulig å gi et signal om i dag.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-10-27:
Jeg takker statsråden for tilleggssvaret. Mange føler nå at det blir bedrevet filibustertaktikk – ikke spesielt fra departementets side, men jeg minner om at de som står bak denne sivile lufthavnen, nå har jobbet seriøst i fem år. Så jeg vil i hvert fall komme med en anmodning til statsråden om at hun nå forsøker å skjære igjennom «innen relativt kort tid».
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2004-10-27:
Eg vil gjerne få stilla eit spørsmål til samferdsleministeren: «Ferjesituasjonen i Boknafjordsambandet på E39 mellom Mortavika og Arsvågen er svært viktig, ikkje minst for næringstrafikk. Når det no står att stadig fleire bilar, fører dette m.a. til tap for næringslivet. Problemet med oversitjing har auka sterkt dei siste åra. Kva tiltak vil statsråden setja i gang for å betra situasjonen på dette viktige sambandet på kyststamvegen?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2004-10-27:
Eg takkar statsråden for svaret. Eg er samd i dei langsiktige måla, og det er bra at me får gassferjer, som vonleg vil oppfylla måla, men det tek altfor lang tid. Problemet er svært no, og eg reagerer på at statsråden på ein måte seier at det ikkje er så farleg, for det er berre i helgene, og det er berre ferie- og fritidstrafikk. Det er altså oppimot 10 pst. no som står att, det er 100 000 bilar som står att på kaia. Det er ingen andre samband i Noreg som er i nærleiken av så stor oversitjing. Eg reagerer som sagt på at statsråden bagatelliserer det. Eg ser òg at det er gjort frå Vegdirektoratet i eit svar til fylkeskommunen. Dette er utan samanlikning det viktigaste vegsambandet me har på Vestlandet, på Kyststamvegen. Der er den høgaste oversitjinga. I ekstremtilfelle må folk venta tre–fire timar, og det står kilometer med køar. Det kan løysast kortsiktig med 2,5 mill. kr i året. Det må no vera mogleg.