Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-14:
Jeg syns det er bra at denne interpellasjonen har fått så mye oppmerksomhet i media. Det tyder på at temaet engasjerer. Ikke minst er det flott at vi har en næringsminister som så tydelig har signalisert støtte til forslaget om etiske retningslinjer mot sexkjøp etter at debatten kom opp i media. Likevel syns jeg det er viktig at diskusjonen også tas i Stortinget, av næringspolitikere, fordi handel med kvinner og barn er et verdensomspennende menneskerettighetsproblem som øker med globaliseringa. Jeg er veldig glad for at så mange har tatt kontakt med både meg og nettstedet nulltoleranse.no og fortalt at de vil innføre retningslinjer mot sexkjøp i sine bedrifter. Jeg vil gjerne rose LO og NHO for den offensive holdninga de viser i denne saken. LO har sjøl innført retningslinjer for sine ansatte sentralt og har sendt brev til alle sine forbund og bedt dem gjøre det samme. I LOs etiske regler står det følgende: «Av hensyn til respekt for vertslandets befolkning og for ikke å skade den tillit og aktelse man trenger som oppdragsutøver for LO, skal du ikke kjøpe eller motta seksuelle tjenester når du reiser i utlandet eller i eget land på vegne av jobb eller oppdrag. Denne regelen gjelder både i og utenfor arbeidstiden.» Også Transportarbeiderforbundet har innført nulltoleranseprinsippet. NHO vedtok etiske retningslinjer mot sexkjøp i 2002 og har nå en klar henstilling til sine landsforeninger på sine nettsider. «Seriøse bedrifter må ta avstand fra sexkjøp», kan vi lese. Etikkansvarlig i NHO, Erik Lundeby, sier at det er «rødt lys for alle som reiser som representanter for norske bedrifter.(…) Når ikke alle skjønner det, er det et lederansvar å si fra så alle i bedriften oppfatter det.(…) Det er viktig at alle ansatte oppfatter budskapet, sier Lundeby. – Dette handler om organisert kriminalitet og alvorlige overgrep, noe seriøse bedrifter holder seg langt unna». (…) (…) 13 pst. av norske menn har kjøpt sex. Den gode nyheten er at 87 pst. ikke har gjort det. Likevel dreier det seg om et betydelig antall menn. Vi vet også at langt de fleste – hele 80 pst. – av den andelen som har kjøpt sex, har gjort dette i utlandet, ofte på forretningsreiser. På kilden.forskningsradet.no kan vi lese om intervjuundersøkelser blant nordiske menn som viser at terskelen for å kjøpe sex fra en nordisk kvinne er langt høyere enn i forhold til kvinner fra Russland, Estland, Nigeria eller Thailand. Dette er også et av funnene i den finske forskeren Anne-Maria Marttilas intervjuundersøkelse med finske menn som kjøper sex i Estland. Dette betyr at vi må ta i bruk mange virkemidler for å få bukt med problemet, og at det ikke holder med hjemlige tiltak. Selvsagt ikke. Noen, som Trygve Hegnar, vil ha det til at forslaget om etiske retningslinjer er et uttrykk for moralisme og manglende respekt for privatlivets fred. Det forstår jeg ikke. Den analysen som FN og andre seriøse aktører har lagt til grunn, sier ingen ting om at kjøp av sex primært handler om moral, men den sier mye om menneskerettigheter, fattigdom og likestilling. Det er her vi må ha fokuset vårt, i tillegg til at vi må vise koblinga mellom sexhandel og organisert kriminalitet. Ifølge FN er menneskehandel i ferd med å passere narkotika som den nest største illegale økonomi i verden, og profitten fra denne moderne slavehandelen utgjør milliarder av kroner årlig. Prostitusjon og menneskehandel er to sider av samme sak. Det er ikke enkelt å trekke et klart skille. Vi vet f.eks. at land som ved hjelp av legalisering har skilt mellom frivillig og ufrivillig prostitusjon, ofte ender opp som transittland for menneskehandlere. Janice G. Raymond fra nettverket Coalition Against Trafficking in Women advarte under et Oslo-besøk i 2003 mot å skille kampen mot trafficking fra kampen mot prostitusjon som sådan. Raymond mente at en forutsetning for at kvinner og barn blir solgt, er at det finnes en sosial aksept og et marked for prostitusjon. Dette er logisk. Land som Nederland, Tyskland og Australia har gått i spissen for legalisering – en oppvurdering av «yrket» prostitusjon, offentlig kontroll med bordeller og skattlegging av kvinnene. Fra delstater i Australia som har legalisert prostitusjon, rapporterer Coalition Against Trafficking in Women om forretningsmenn som arrangerer møter og lunsjer i sexklubber, om dobling av antall bordeller og om en generell alminneliggjøring av prostitusjon. Jeg husker en seanse på Nordisk Råd hvor spørsmålet om kriminalisering av sexkjøp kom opp. Der deltok også representanter fra de baltiske landene og fra Russland. En mannlig russisk parlamentariker var forferdet over at kriminaliseringstanken i det hele tatt ble tenkt, og mente det var viktig å huske på at menn må ha det menn må ha. Han hadde antakelig aldri tenkt tanken at også kvinner har en seksualitet. Andre legger vekt på frykten for økt antall voldtekter i samfunnet dersom vi iverksetter effektive tiltak mot sexkjøp. Jeg syns dette er en trist debatt, og særlig menn bør bekymre seg for det mannssynet som kommer for en dag. At menn skal være viljeløse skapninger uten selvkontroll, tror jeg ikke noe på. Jeg har større tro på mannen enn som så. Jeg syns også det er på sin plass å spørre alle dem som mener at prostitusjon er naturlig eller nødvendig, om de syns det er greit at datteren deres, kona, kjæresten eller søsteren skal ta ansvar for å tilfredsstille alle disse viljeløse mennenes behov og samfunnets behov for å forhindre voldtekter. Det vil de selvsagt ikke. Det er alltid noen andres døtre, søstre eller koner som skal gjøre den jobben. Et forsvinnende lite antall, om noen, prostituerte ville ha valgt dette «yrket» dersom de hadde hatt gode valgalternativer. Men jeg er likevel ikke enig med dem som gir en entydig offerbeskrivelse av kvinner og menn som prostituerer seg. Her er mange sterke og tøffe individer. Noen opplever faktisk at prostitusjonen har vært en måte å få større makt over egen kropp – eller eget liv – på. Det er et tankekors, og det sier mye om de vilkårene mange kvinner tilbys i verden i dag. I 2002 innførte Norge forbud mot å kjøpe sex for statsansatte på reise. Virkeområdet for de etiske retningslinjene er for statstjenestemenn som er på tjenestereise eller oppdrag så vel i Norge som i utlandet. Sjøl om fokus i saken er rettet mot statstjenestemenn på tjenestereise eller oppdrag, er retningslinjene laget så generelle at de også gjelder på fritida når man er på oppdrag for statens regning. Følgende retningslinjer er vedtatt: «Kjøp eller aksept av seksuelle tjenester innebærer som oftest utnyttelse av mennesker i en vanskelig situasjon, og kvinner og barn vil være spesielt utsatt. En slik opptreden vil også lett kunne få negative virkninger for den ansattes troverdighet, og skade virksomhetens eller Norges omdømme.En ansatt skal ikke, uansett tidspunkt, oppføre seg på en måte som kan krenke menneskeverd eller som er egnet til å bringe virksomheten eller Norge i miskreditt.Enhver tjenestemann som er på tjenestereise eller annet oppdag for statens regning så vel i Norge som i utlandet skal derfor avstå fra kjøp mv. av seksuelle tjenester. Dette gjelder også i tjenestemannens fritid på slike oppdrag.» Mange organisasjoner, ikke minst bistandsorganisasjoner, og noen kommuner har slike retningslinjer. I tillegg har en del bedrifter slike regler. Mange har imidlertid nøyd seg med generelle regler som ikke nevner prostitusjon eksplisitt, og mange har regler som de ansatte ikke er klar over – fordi de ikke blir snakket om. For kort tid siden ble eierskapsmeldinga debattert her i salen. Der ble det slått fast at flertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet, støttet Regjeringas forslag om at selskapene i utforminga av etiske retningslinjer for virksomhetene bl.a. skal vurdere de hensyn som ligger til grunn for Pensjonsfondets etiske retningslinjer. I den forbindelse kan jeg nevne at finansminister Kristin Halvorsen har satt i gang et arbeid for å klargjøre disse retningslinjene, og hun har uttalt at hun ønsker at forhold knyttet til prostitusjon skal tas inn i regelverket. Eierskapsmeldinga slår fast at oppmerksomhet omkring etiske retningslinjer er et ledd i den aktive eierskapspolitikken som Regjeringa fører. En samlet næringskomite forventer at samtlige selskaper som staten har eierandeler i, trakter etter høye etiske standarder i all sin virksomhet. Videre forventer komiteen at alle selskap med statlige eierposter praktiserer nulltoleranse mot korrupsjon, og har gode systemer på plass for å kontrollere dette. I den forbindelse vil jeg vise til professor ved INSEAD Business School, Ethan B. Kapstein, som sier i Morgenbladet i januar i år at det er de samme menneskene som driver med menneskehandel som bidrar til en stadig mer kriminalisert verdensøkonomi, ofte i samarbeid med korrupte tjenestemenn over hele verden. Når de ikke tar et oppgjør med slaveriet, undergraver verdens nasjoner grunnlaget for et internasjonalt system basert på økonomisk samhandling og håndhevelse av avtaler og lov og rett. Kapstein sier også i Dagbladet Magasinet at «i absolutte tall er det flere slaver i verden nå enn det ble handlet med slaver over Atlanterhavet på 17- og 1800-tallet». På bakgrunn av dette vil jeg altså henstille til næringsministeren om å bruke sin innflytelse til å presse fram etiske regelverk i samtlige bedrifter hvor staten har eierandeler, og at han vil oppfordre alle privateide bedrifter i Norge til å gjøre det samme. I tillegg vil jeg be ham reise debatten internasjonalt og i møter med norske arbeidsgivere og arbeidstakere, slik at dette kan bli et aktivt og synlig regelverk og dermed bidra til å bevisstgjøre og oppdra norske menn og kvinner til å si nei til kjøp av sex. Jeg tror at mange ansatte vil sette pris på om nulltoleranseregler ble innført. Jeg tror at en del opplever et sosialt press for å oppføre seg som en «mann», og et klart regelverk vil kunne hjelpe dem til å sette grenser – både for seg sjøl, for kolleger og for forretningsforbindelser, ikke minst i land hvor dette er mer akseptert.