May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2006-06-08:
Interpellanten setter en svært viktig sak på dagsordenen. Han fokuserer på situasjonen til fangers barn. Barn opplever det ofte svært vanskelig at en far eller mor settes i fengsel. Redd Barna har laget en rapport som heter «De skjulte straffede». I løpet av et år opplever omtrent 4 000 barn at mor eller far er i fengsel. Dette er ofte en usynlig gruppe barn. Barn som har mor eller far i fengsel, opplever dette ofte som en krise. Men fangers barn er ingen ensartet gruppe. Omstendighetene rundt fengslingen, barnets alder, utviklingsnivå og tilknytningen til den fengslede kan variere mye. Opplevelsen for det enkelte barn kan være veldig forskjellig. Det er viktig med råd og informasjon til barnet, barnas omsorgspersoner og fagpersoner rundt barnet. Mangel på kunnskap om fangers barn i hjelpeapparatet har ofte ført til at pårørende syns det er vanskelig å ta opp disse problemstillingene. Dette arbeidet må styrkes. Det var også statsråden inne på. Det er viktig med åpenhet overfor barnet, og ikke minst ofte og regelmessig kontakt under fengslingen. Fengselets besøksforhold har stor betydning for hvordan barn og voksne opplever besøket. Mange har vært inne på at dette varierer mye fra fengsel til fengsel, og fengslene er ofte dårlig tilrettelagt for barn. Fengslene kan legge til rette for at besøk av barn skal gjennomføres på en skånsom måte. De skal det. I dette ligger det bl.a. at besøk av barn skal kunne gjennomføres i barnevennlige besøksrom eller i besøksleiligheter, som flere har vært inne på. Ennå er det langt igjen til at alle fengsler har tilfredsstillende besøksforhold for barn. Dette er det viktig å fokusere på, noe som mange har gjort her i dag. Erfaringer tyder på at kontakt i soningstiden for de aller fleste er nødvendig for å beholde forholdet mellom barnet og den av foreldrene som sitter i fengsel. Selv kort tid kan være lenge for et lite barn, og kontakt jevnlig er viktig. Besøket kan for barnet være en viktig bekreftelse på at barnet ikke er sviktet, men fortsatt elsket av sin forelder. Barnet vil da lettere kunne forstå mer av situasjonen og få et mer realistisk bilde av hvordan mor og far har det. Både FNs barnekonvensjon og norsk lov gir barnet en selvstendig rett til kontakt med sine foreldre så sant det er til barnets beste. Lovverket åpner for at innsatte med barn skal få hyppigere besøk og utvidet besøkstid, utvidet telefontid eller permisjonskvote. For barn er det ofte en stor spenning og påkjenning knyttet til fengselsbesøk. Derfor er det ekstra viktig at det er tilpasset deres behov. Rettigheten barnet har, bør gjenspeiles i tilretteleggingen av tilbudet. Statsråden ber i slutten av sitt innlegg om innspill. Det er jeg veldig glad for. Jeg vil komme med tre utfordringer. Interpellanten har vært inne på to av dem, men jeg vil forsterke dem. Det som jeg mener er ganske bekymringsfullt, er at det i dag ikke er noen som har ansvar for at barn får uttale seg i disse sakene, som i stor grad angår dem. Det er viktig at barnets mening blir tatt hensyn til, for det er barnets beste det gjelder. Og hva barnet vil, er viktig å få fram. Jeg lurer på om statsråden har noen tanker om hvordan barnets rett til å bli hørt kan praktiseres i disse sakene. Det er riktig, som interpellanten var inne på, at barn ned til 7 år skal høres. De kan også høres når de er enda yngre, hvis barnet er modent nok til det. Barn har stor evne til å tilgi og til å glemme egne behov, og barn med foreldre i fengsel lever ofte med stor uforutsigbarhet. Det er viktig med åpenhet, og at hjelpeapparat, skoler og barnehager har kompetanse til å hjelpe barnet og familien. Jeg mener at det bør vurderes en meldeplikt til det lokale hjelpeapparatet, på lik linje med det som helsevesenet har, slik at disse barna kan ivaretas. Den tredje problemstillingen har flere vært inne på, og det er fattigdomsproblematikken. Den av foreldrene som er igjen hjemme, blir i realiteten enslig forsørger, og hvis man er gift, får man ikke de samme rettighetene økonomisk som enslige forsørgere. Jeg har snakket med flere pårørende som har barn, som faktisk har gått til det skritt å skille seg, fordi man da kommer bedre ut økonomisk. Jeg lurer på om statsråden kan svare på disse tre problemstillingene.