trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erling Sande (Senterpartiet), 2008-12-04:
Riktig avfallshandtering i Noreg gjennom kjeldesortering og gjenvinning av avfall vil kunne spare samfunnet for betydelege ressursar og samtidig gje store klima- og miljøgevinstar. Avfallspolitikken i Noreg må byggje på eit prinsipp om at avfall kan gjerast om til materiale for gjenbruk i nye produkt og i energiproduksjon. Materialgjenvinninga gjev råstoff til industrien, og forbrenning av restavfall gjev energi som kan brukast i fjernvarmeanlegg. Vi kan forhåpentlegvis bruke avfall til transport i framtida. Det sentrale her vil vere å tenkje heilskapleg for å få ei effektiv og mest mogleg miljøvennleg handtering frå forbrukar leverer frå seg avfallet, fram til ferdig behandling i sluttleddet. Det vil undervegs i dette kretsløpet vere viktig å ta ut eventuelle miljøgifter gjennom destruksjon eller trygg deponering. Eit hovudproblem er at sjølv om avfallsmengda blir behandla betre no enn før, aukar den totale avfallsmengda betydeleg. Dette heng i hop med auka forbruk. Senterpartiet legg til grunn at vekst ikkje handlar om å forbruke meir, men om å forvalte betre. Dei enorme mengdene med avfall som vi som samfunn produserer, er òg ei påminning om den store forbruksveksten vår. Jorda har ikkje berekraft til å gje resten av verda sine innbyggjarar den same velferda som vi har. Det forpliktar oss til å redusere forbruket vårt. Men all den tid vi vel å halde fram med dette forbruket, må vi som eit minimum sikre ei behandling av avfallet som ikkje gjer miljøbelastninga ved forbruket vårt større enn ho treng å vere. Det er derfor viktig å setje inn tiltak for å avgrense forbruksutviklinga. Dette kan vere tiltak som innsamling med tanke på reparasjon og gjenbruk, materialgjenvinning av byggjematerialar, sal av kasserte gjenstandar og klede gjennom ideelle organisasjonar og å redusere unødig bruk av emballasje og eingongsutstyr. Senterpartiet meiner kommunane må ha renovasjonsansvaret for hushaldningsavfallet. Dette vil sikre husstandane i heile Noreg ein god service. Vi meiner at det er den mest miljøriktige og kostnadseffektive metoden for avfallshandtering. Mange kommunar er medeigarar i interkommunale renovasjonsselskap som spesialiserer seg på avfallshandtering. Vi meiner at hushaldningsavfallet er ei viktig samfunnsoppgåve på linje med andre viktige samfunnsoppgåver som f.eks. vatn og avløp, og vi meiner at kommunane skal ha moglegheit til å vere medeigarar i kommunale eller interkommunale næringsavfallsselskap. Ute i distrikta vil innsamlinga av næringsavfall kunne bli koordinert med innsamlinga av hushaldningsavfall, og det vil vere lite hensiktsmessig å køyre to parallelle løp på dette. Det vil også vere med på å halde kostnadene til levering av avfallet nede, noko som igjen vil kome næringsverksemdene og forbrukarane til gode. Avfall er altså ein ressurs som vi må vete å utnytte, og god utnytting av avfall er god berekraftig tenking.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2008-12-04:
Jeg synes statsråden begynte bra, men så ble jeg litt mer betenkt etter hvert. Poenget med forslaget er å prøve å få til en debatt om hvordan man faktisk finner løsninger i forhold til lokalbefolkningen der belastningen er størst. Jeg leser i vedlegget til saken, et brev fra departementet, at man har en forvaltning som «ivaretar hensynet til rovdyr, næringsvirksomhet og andre lokale interesser». Statsråden vet veldig godt at i de mest utsatte områdene i Nord-Trøndelag og Hedmark er ikke det tilfellet lenger. Da tar man ikke hensyn til alle. Jeg har ennå ikke hørt en eneste taler her som har kommentert at det faktisk er enkeltmennesker som sitter og betaler kostnadene ved samfunnets politikk. Vi snakker om overordnede rammer, konfliktdempende tiltak osv., men vi snakker ikke om enkeltmennesker. Vil statsråden snart gå inn i debatten på det nivået han hører hjemme?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2008-12-04:
Jeg tror nok statsråden vet at det er en ganske sterk konsentrasjon i visse områder. Vi så at det ved lisensfelling av bjørn i Hedmark i år ikke ble gitt tillatelser øst for Glomma. Til tross for at den lokale rovviltnemnda anbefalte ti fellingstillatelser, ble det gitt to, og ingen øst for Glomma. Det er antakeligvis det området i landet som har sterkest konsentrasjon. Det er også det området som har ulveetableringer, og man har også de to andre rovdyrartene i det samme området. Altså blir konsentrasjonen veldig høy. Det kan vi se når det gjelder beitedyr, som stort sett er borte. Nå har vi altså fått den rapporten fra Høgskolen i Hedmark, som viser at belastningen med én ulveflokk er 2 mill. kr i tapte inntekter for grunneiere og rettighetshavere innenfor det området. Vil statsråden gå inn og å se på den konflikten? For det er klart at det er en voldsom trigger til konflikt lokalt der vi ser at dette utvikler seg.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2008-12-04:
Man vet jo ikke helt hvor man skal begynne. Julekort? Da begynte vi sesongen tidlig i tilfelle, siden forslaget ble levert inn i juni. Men jeg vil si at det er litt av en klasebombe Senterpartiet sender ut over Distrikts-Norge, når man ikke står ved det man tidligere har sagt, og tar fighten der den skal tas. Når det gjelder rovviltforliket, er det slik som Ivar Kristiansen var inne på, at vi erkjenner at vi ikke bare kan fortsette å ha en diskusjon om ja og nei til rovvilt i Norge. Jeg erkjenner at det betyr at man er nødt til å si at man har ansvar for de fire rovviltartene. Det har jeg avfunnet meg med lenge. Men det er heller ingen hemmelighet at jeg var ganske skeptisk den gangen rovviltforliket ble inngått, og jeg gav også veldig klart uttrykk for det den gang. Dessverre vant jeg ikke fram. Det er mulig at det skyldes at vi satt sammen med Venstre bl.a. i regjering. Men vi nådde ikke fram. Hvor stor populasjon av rovvilt det til syvende og sist skal være i Norge, har jeg heller ikke noen klar oppfatning av. Men jeg har en ganske klar oppfatning av at deler av den sonepolitikken som nå foregår, gjør at man nærmer seg reservattilstander i deler av landet. Hvis nasjonen ønsker så sterke konsentrasjoner i visse deler av landet, så må man jo heller si det da, og ta debatten på det grunnlaget at her skal det ikke være en todelt målsetting. Her skal det ikke være beitedyr, her skal rovviltet ha prioritet når det gjelder uttak av elg og andre ville dyr, og de skal ha prioritet framfor fri ferdsel ute i naturen. Det er en debatt i seg selv som man må gå inn i en diskusjon med lokalbefolkningen om, for det har en ganske sterk påvirkning. Der Per Roar Bredvold og jeg kommer fra, begynner situasjonen å nærme seg det. Det er bare det jeg har lyst til å fokusere på, at da må vi faktisk gå inn på de premissene og forutsetningene man har i de deler av landet hvor belastningen blir så stor. Det var også derfor jeg spurte om det med konsentrasjon både av bjørn, ulv og de to andre rovviltartene innenfor det samme området. Jeg registrerer at mange her har et veldig behov for å angripe Høyre for at vi har prøvd å få denne debatten inn på et spor hvor man faktisk kan begynne å diskutere dette på de premissene som gjelder for de enkeltpersoner og enkeltsamfunn som berøres. Jeg registrerer at vegringen er stor. Det er fortsatt mange som gjerne vil holde dette på en armlengdes avstand, og jeg kommer nok til å fortsette med å prøve å få debatten ned på det planet der den hører hjemme.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2008-12-04:
Jeg synes det må gå an å trekke litt lærdom av det en har vært med på, og være villig til å gå inn og se på virkningene. Det er det jeg leser ut av forslaget her, og det skal partiet Høyre ha stor ros for. Jeg var selv ikke på Stortinget da rovviltforliket ble inngått. Om jeg er for eller mot, synes jeg i og for seg er uinteressant. Som jeg sa i sted, innser jeg at skal man komme noen vei, må man også diskutere på det grunnlaget som flertallet har, og det er at man ønsker å ta et ansvar for de fire store rovviltartene. Da må man diskutere dette på det grunnlaget – hvordan gjør vi det? Om vi skal ha flere eller færre i rovviltbestandene som målsetting har jeg egentlig ikke forutsetninger for å diskutere. Det jeg vet, er at i Åsnes, i min kommune, har vi hatt tre ulveflokker samtidig til tider. Det betyr hele den nasjonale målsettingen. I tillegg har vi bjørn, og vi har de andre rovviltartene. Det betyr at vi har i hvert fall fullt opp. Vi blir sittende med mye av belastningen alene. Det er det vi prøver å fokusere på, at man får en veldig konsentrert belastning. Det burde man kunne gå inn i en debatt om.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2008-12-04:
Jeg lot meg inspirere av Gundersens forslag og Gundersens innlegg til å ta ordet i denne debatten, som vi har vært innom før i denne salen. Gunnar Gundersens beskrivelse av situasjonen slik som den har utviklet seg, tror jeg utmerket godt kunne ha vært hentet ut av Stortingets protokoller da Senterpartiet argumenterte mot rovdyrforliket den gangen det ble inngått – da mot Høyre, mot en miljøvernminister, for øvrig, som stod bak forliket og var hovedarkitekten bak det. Det er noe med resonnementet bak og konklusjonen som jeg har lyst til å sette et stort spørsmålstegn ved. Det blir veldig merkelig når man trekker fram et resonnement der man på felt eller felt beskriver hvor galt det har gått, hvor ille det er og hvor dypt dette går inn på enkeltindivider, på næringsutøvelse og på eiendomsrett. Noe av dette skulle jeg gjerne ha diskutert ærlig og redelig med Gunnar Gundersen, men når han så i neste setning slår fast at rovdyrforliket ligger fast, at bestandsmålene ligger fast, er det god grunn til å sette spørsmålstegn ved hvor hederlig og hvor oppriktig engasjementet er. Det vil altså si at Gunnar Gundersen ikke ønsker færre rovdyr i disse områdene, han ønsker flere rovdyr. Riktignok er bestandsmålene oppnådd for jerv og gaupe, men både for ulv og på bjørn er det til dels langt igjen. Jeg vil gjerne høre Gunnar Gundersen forklare fra denne talerstolen hvordan det henger sammen at man på den ene siden fremmer dette forslaget og på den andre siden oppriktig mener at tallene på ulv og tallene på bjørn skal opp. Det handler etter mitt skjønn om at man ikke er villig til å ta konsekvensen av eget resonnement. Jeg tenker at det nærmer seg jul, og det er på tide å sende julekort hjem – hjem til Hedmark. Dette er ikke noe mindre enn Gunnar Gundersens egen nødvergeparagraf overfor egne velgere i Hedmark. Det er mange her som har omtalt respekt for enkeltindividet i brede ordelag i kveld. Det er jeg helt enig i. Jeg tror at man i denne perioden har kommet et godt stykke videre nettopp fordi Regjeringen har satset stort på konfliktdempende tiltak. Jeg opplever at det er vilje, spesielt fra miljøvernministerens side, til å komme norske bygder og den norske bygdenæringen i møte. Det setter ikke minst vi pris på. Men jeg har også lyst til å si at vi i Senterpartiet opplever at det er mye igjen. Det er ennå langt igjen til at vi kan si at vi er i mål med rovdyrforliket, og at det er en god balanse mellom rovdyr og enkeltmenneskers næringsutøvelse.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2008-12-04:
Jeg har tenkt å ta tak i den todelte målsettingen som ligger i rovdyrforliket, og som jeg selv finner svært sympatisk, nemlig at en skal balansere ut hensynet til lokalsamfunn, hensynet til enkeltmenneskers eiendomsrett og hensynet til næringsutøvelse med det ansvaret fellesskapet har for å opprettholde levedyktige bestander av norske rovdyr. Jeg tror nok det er en problemstilling som Stortinget i større grad i framtiden er nødt til å ta inn over seg, og i den grad det er en problemstilling som fortjener å evalueres, og i den grad det er noen målsettinger som fortjener å bli evaluert, bør det være nettopp disse. Antallet rovdyr står sentralt i rovdyrforliket. Antallet rovdyr skal nå opp. Jeg tror det er helt åpenbart at i mange deler av landet føler mange at nettopp antallet rovdyr presser dem ut av næringen, gjør utmarka utrygg og forringer livskvaliteten til en god del mennesker. På det grunnlaget tror jeg godt at man kunne ha fått en evaluering. Men da kan man ikke gå inn i den evalueringen med at målsettingene ligger fast. Da må man ha en åpen ende på det. Så er det et spørsmål som ingen i Stortinget for så vidt har tatt opp til debatt, heller ikke innad i Regjeringen. Det går på om det er mulig å nå denne målsettingen. Stortinget har vedtatt at ulv og lam skal gå lykkelig sammen på utmarksbeite. Det finnes empiri etter hvert som tyder på at det kan være vanskelig å få gjennomført, i hvert fall til om en god stund. Det kan hende at man på et eller annet tidspunkt er nødt til å ta konsekvensene av en slik erkjennelse, hvis tiden er inne for å komme dit, og så sette seg ned og diskutere hvilke konsekvenser det åpenbart er nødt til å få. Men de konsekvensene er det ingen som har tatt opp, og det er åpenbart heller ingen som har vært villig til å diskutere den naturlige konsekvensen av en slik erkjennelse.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2008-12-04:
Jeg hadde ikke forventet at Høyre skulle bli utsatt for den reneste kryssild i denne saken, alt fra påstander om at Høyre sender ut lettvinte julekort, som representanten Lien sa, nå påskrevet av representanten Borten Moe, til at Kvassheim mener at vi utsetter tidligere miljøvernminister Børge Brende for det reneste frontalangrep, og til representanten Sande som mener at alt i dag ville ha vært mye, mye verre hvis Høyres politikk på dette området skulle ha blitt gjennomført. Bare for å slå det helt fast: Høyre står bak rovviltforliket. Vi står bak Bernkonvensjonen om levedyktige bestander. Men jeg tror at alle de som nå deltar med fingeren på avtrekkeren mot Høyre, gjør den fundamentale feil at man unngår å se seg tilbake. Dette forliket var svært kontroversielt da det for fem–seks år siden, ble vedtatt. Det skulle bare mangle at vi i dag ikke tar oss bryderiet med å kikke oss litt tilbake og se på om dette er blitt slik som forutsatt. Høyre gikk ikke ved siste valg fra den ene bygden til neste bygd med vignetten og pamfletten «vernepause». Vi gjorde ikke det. Og jeg tror at både Fremskrittspartiet og Senterpartiet i dag skal være glad for at vi har fremmet et forslag som gir anledning til å foreta en gjennomgang, særlig hvis man tar seg bryderiet med å lytte litt til dem som bor i de mest belastede områdene av landet, som faktisk er mest berørt av denne politikken som vi skal få til å balansere. I store deler av disse bygdene gir de uttrykk for at de føler seg politisk overkjørt. Vi ser tomme gårdsbruk, vi ser fraflytting, og vi ser problemene som har oppstått. Statsråden sier at Høyre benytter enhver anledning i håp om en eller annen politisk gevinst. Det kunne være fristende å si at det er fagfolk på området politisk gevinst som gir denne uttalelsen. Men det er ikke det som er vår motivasjon. Jeg hadde faktisk trodd at noen skulle bli relativt glad for at vi vil foreta en gjennomgang av dette forliket som nå begynner å bli noen år gammelt. Det er helt korrekt, som representanten Lien var inne på, at Høyre sender julekort. Vi sender julekort til jul, men vi sender ikke julekort hele året.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2008-12-04:
Nå vet jeg jo hvordan begrepet «streng» kan oppfattes når SV bruker det i strafferettslige forhold. Men uansett vet vi jo at når deponiforbudet trer inn 1. juli neste år, vil vi komme til å oppleve at vi har en rekke regioner som ikke er godt nok forberedt på dette. Da er mitt spørsmål: Hva betyr ordet «streng» når statsråden bruker begrepet «streng» i forhold til å gi dispensasjon? Betyr det at noen vil oppfatte det slik at det kan lønne seg å utsette det å ha anleggskapasitet på plass, eller vil dette komme til å koste dyrt for dem som ikke har kapasiteten på plass?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2008-04-08:
Jeg har den ære på vegne av representanten Leif Helge Kongshaug og meg sjøl å framsette et representantforslag om at skipstunneler likebehandles med annen infrastrukturbygging i merverdiavgiftslovgivningen.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Bare noen få merknader. Carl I. Hagen og Per-Kristian Foss betegnet innstillingen som «sterk kritikk» av statsråden. Konrad Adenauer sa at vi lever alle under samme himmel, men alle har ikke den samme horisont, og vi leser åpenbart litt ulike ting ut av innstillingen. Jeg vil bare understreke, som Øystein Djupedal pekte på, at fra vår side oppfatter vi ikke de kritiske merknader som ligger der, på noen punkter, som «sterk kritikk». Det mener vi det ikke ville vært grunnlag for. Men når det oppstår en sak som får politisk oppmerksomhet, og som det har vært krevende å løse, vil man så å si alltid kunne peke på at man kunne gått formelt til Stortingets organer med informasjon tidligere. Så sa Carl I. Hagen at han oppfattet dette som en oppreisning for Rosén. Jeg vil bare understreke at det som lå også da saken utspant seg i media, var en slags underforstått ansvarsplassering på Forsvarets sanitet fordi man ikke lyktes. Den vurderingen har jeg for min del aldri delt. Det ble i lang tid gjort forsøk på å få til ting, men man nådde ikke i mål. Og så måtte det tas nye grep. Det betyr ikke at man har pekt på Forsvarets sanitet og dens leder som en syndebukk. Saksordføreren sa også i sitt innlegg at hensikten ikke var å finne syndebukker. Så bare noen refleksjoner omkring det Carl I. Hagen sa om at Stortinget må kunne ha sin formening eller ta opp saker hvis man i statlige virksomheter bedriver en uforsvarlig personalbehandling. Ja, det er vi enige om. Men jeg tror at man skal være veldig varsom med å gå inn i enkeltsaker og foreta en vurdering av hvem som eventuelt har rett, og hvem som eventuelt tar feil. Det tror jeg er en ganske krevende vurdering. Når Carl I. Hagen sier at man ser så å si et mønster i Forsvaret - ikke bare i denne saken, men også i andre saker - hvor man ikke møter noen forståelse fra sine overordnede, men bare kritikk, vet ikke jeg riktig hvor Carl I. Hagen har sin erfaring med personellbehandling fra. Jeg tror alle som har vært i nærheten av å ha jobber hvor man har hatt det, vet at det er ganske krevende. Så til slutt bare til representanten Foss, som jeg tror blandet sammen undertegnede og saksordføreren når han sa seg uenig i min betegnelse av mediedramaturgien, og mente at media hadde god dekning for det de skrev. Det jeg pekte på, var uttalelser fra to representanter fra Fremskrittspartiet som tidlig i saken antydet at her kunne det ende med mistillitsforslag. Det var et utgangspunkt fra hoppet som jeg mener var atskillig høyere enn det nedslaget som vi har fått i saken, tilsier.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
Jeg er glad for at det er en enstemmig komite som er så klar når det gjelder å be departementet sørge for en bedre sporbarhet i beslutninger, avgjørelser og disposisjoner som foretas i departementet. Grunnen til at jeg bad om ordet, er at jeg i en annen sammenheng har sendt et brev til forsvarsministeren om de korrupsjonssakene som har vært i media og departementet gjennom lang tid. Blant annet har jeg bedt om å få en oversikt over de kontakter, møter, telefoner og mailer som har vært mellom departementet og Økokrim i enkelte av disse sakene, særlig de sakene mot kontreadmiral Reksten, kontredmiral Karlsvik og flaggkommandør Grønningsæter som Økokrim nå har henlagt. Jeg har fått et langt svar, men jeg har ikke fått noen konkrete opplysninger om hvilke møter, telefoner og mailer som har vært. Og det er den sporbarheten, å få vite hvilken kontakt som har vært mellom departementet og Økokrim i meget ømfintlige og vanskelige saker, som jeg har bedt om. Det har jeg ikke fått, og jeg tillater meg å be statsråden om hun nå, etter denne debatten, vil sørge for at jeg får den kronologiske oversikten, med datoer, navn og hva som var budskapet i alle kontakter mellom departementets folk og Økokrim, eventuelt også fra Dalseide II-utvalget til Økokrim.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
Jeg er glad for at statsråden gav litt tilslutning til vår tanke om at det ikke skulle stå på penger når det gjaldt nødvendig utstyr for våre operasjoner og soldater og offiserer i oppdrag i utlandet, men hun mente at det kunne være problemer med leveringstid på utstyr. Derfor vil jeg gjerne få en klar bekreftelse fra henne på at dersom det er behov for materiell av ulik art - at fagmilitære helt klart sier at dette vil vi gjerne ha - og hvis det da kan fremskaffes, skal det ikke stå på penger. Har jeg da oppfattet statsråden riktig?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
Jeg takker for det veldig positive og fornuftige svaret til statsråden, som helt klart betyr at det gjelder der hvor det ikke er leveringstider. I en del sammenhenger har jeg oppfattet statsråden dit hen at hun kanskje synes at forsvarsindustrien i mange land er for aktiv når det gjelder å få solgt sine varer og sitt utstyr, og at det faktisk er et ganske stort salgspress og leveringsdyktighet på veldig mange områder - så sterkt press at man går til metoder, eller tidligere gikk til metoder, som statsråden helt korrekt bekjemper, og som jeg deler hennes synspunkter på å bekjempe. Jeg vil bare si tusen takk for et godt svar når det gjelder min foregående replikk. Det tar jeg imot med stor glede.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
Jeg vil gjerne stille statsråden et spørsmål om forholdet til generalmajor Leif Sverre Rosén. I høringen kom det frem at Forsvaret mente han var fornøyd med den avtalen som ble undertegnet mellom 2. og 6. juli. På spørsmål fra meg om han var fornøyd, svarer han følgende: «Nei, det er klart. Altså, vi er mennesker. Og jeg skal leve videre i et lokalsamfunn, jeg skal gå med rak rygg. Med et slikt papir, hvor det står at jeg har fått sparken, hvordan tror dere det er å takle det? Du føler at du må gå og se ned i bakken når du går i butikken.» Det er altså slik generalmajoren, som har tjent Forsvaret gjennom et langt liv og gjort sitt beste for å si fra om mangelfull sanitet i Forsvaret, følte det å få den avtalen. Synes statsråden det er på sin plass med en aldri så liten unnskyldning for behandlingen av generalmajoren?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
Jeg vil tilbake til min foregående replikk og mitt spørsmål. Statsråden viser til at her er det to parter som har inngått en avtale som hun vil ta til etterretning, eller orientering, som om det var to fremmede parter. Hun har nettopp henvist tidligere til den integrerte strategiske felles ledelse. Som forsvarsminister har hun instruksjonsmyndighet og ansvar for hva som foregår i Forsvaret. Statsråden er lederen for den ene parten. Og når den andre parten, Rosén, uttaler seg slik han har gjort i høringen, at han føler seg sparket, og at han må gå med bøyd hode i butikken som følge av det bildet som Forsvaret tegnet av ham i det offentlige rom, og man så er kjent med den komiteinnstilling som her foreligger, synes ikke statsråden det er på sin plass med en beklagelse overfor Rosén, slik at han igjen kan gå i butikken med løftet hode, som han fortjener?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
Statsråden fastholdt i svarreplikken nylig at hun forholder seg til to parter, to parter som hun ikke har noe med, ikke har noe ansvar for. Når den ene parten er Forsvaret og Forsvarsdepartementet, stiller jeg meg meget undrende til det. Hun er i realiteten selv øverste ansvarlige i begge sammenhenger, og hun er den ene parten. Så fastholder hun at Rosén var fornøyd med avtalen, på tross av at jeg siterte fra hans svar under høringen. Jeg kan også sitere fra et annet svar han gav, når det gjaldt om han angret litt på dette: «Det er mulig at det er kritikkverdig, men en slik situasjon må oppleves. Det må oppleves. Og selv om jeg har hatt veldig god støtte fra mange hold, må jeg si at det er ikke - i ettertid kunne man selvsagt tenkt mer fornuftig. Men jeg er ikke mer enn et menneske, og jeg følte også, for å si det slik, at jeg hadde lite støtte, altså jeg fikk ikke noe råd, jeg gikk fra kontor til kontor, fra personaldirektøren til forsvarssjefen, og så fikk jeg også samtidig vite at man måtte være klar over at om jeg ikke gikk av da, eller søkte avskjed i nåde, var det noen som ville ta i bruk sterkere virkemidler.» Det er denne personalpolitikken jeg stiller spørsmål om. Den er statsråden den øverste ansvarlige for. Hun er også øverste ansvarlige for det presset som admiral Reksten har omtalt offentlig, og som Arne Morten Grønningsæter har omtalt, da de ble presset til å søke permisjon, og for dette med Karlsvik, som har vært forfulgt i to og et halvt år, vunnet i to rettssaker og omsider fått et for ham meget gunstig forlik, et totalt nederlag for statsråden og departementets reelle ledelse. Vi vet også om andre saker. Vi hadde en på TV 2-nyhetene i går, om to av medarbeiderne til Karlsvik, som i to år har ventet på å få svar fra Forsvaret på hva deres stilling er. Det er en frustrasjon som vi har massevis av signaler om vokser i Forsvaret, særlig i Sjøforsvaret. Da synes jeg det er skremmende at statsråden i realiteten gir uttrykk for at hun intet har lært av alle disse sakene, men fortsetter å vise til at visstnok var Leif Sverre Rosén fornøyd, og hun snakker om to parter som om dette er to parter hun ikke har noe med. Den ene er altså Forsvaret, Forsvarsdepartementet, som nå har en integrert strategisk ledelse hvor statsråden er øverste ansvarlige. Og hvis noen skal få orden på det å ha en forsvarlig behandling av medarbeidere, er det statsrådens ansvar. Jeg synes det er leit at hun åpenbart ikke tar det ansvaret.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Representanten Hagen har oppfattet meg riktig på at det ikke skal stå på penger når det er materiell som forsvarssjefen mener er nødvendig for å gjennomføre en operasjon. Det står ikke på penger. Men veldig ofte er vi nok i den situasjonen at det er svært lange leveringstider på det materiellet vi skal ha, for det er ikke bare vi som er ute etter materiellet. Det materiellet er mange nasjoner ute etter.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Jeg må si at jeg er glad for forsvarsindustrien og for at forsvarsindustrien kan levere. Jeg oppfatter ikke salgspress. Når det virkelig er utstyr vi trenger, er jeg tvert imot veldig tilfreds med og glad for at de kan levere. Men jeg må erkjenne at jeg mange ganger står i en situasjon hvor det er lange leveringstider på materiell som vi mer enn gjerne skulle hatt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Jeg vil gjerne kommentere noe av det som representanten Dåvøy gav uttrykk for, fordi det er et tema og et område som er viktig for oss, nemlig at vi ikke skal drive rovdrift på personellet vårt, og den erkjennelse at noe personell har det vært mangel på. Samtidig har jeg lyst til å si, som jeg også sa i innlegget mitt, at vi har hatt en økning i Hæren på 40 pst. i løpet av de siste to årene. Det er faste stillinger i Hæren. I tillegg vil vi gjennom den nye langtidsplanen også fylle opp på de områdene - samband, sanitet, ledelsesstøtte og logistikk - hvor det er mangler, særlig gjelder det personellet som utsettes for størst belastning. I tillegg vil jeg si at for fremtiden vil vi også forsøke, så godt som vi kan i hvert fall, å fordele oppdragene på flere forsvarsgrener, for det er ingen tvil om at Hæren har tatt en stor andel av de oppdragene som har vært, naturlig nok. Til spørsmålet om vi har for store ambisjoner, vil jeg nok si at dette også dreier seg om å stille opp i solidaritet med våre allierte, spesielt i Afghanistan, hvor det er et stort press, ikke bare på Norge, men også på andre land. Det er en balanse mellom hva vi kan klare, og hva det er ønsket at vi skal bidra med. Ellers er jeg enig i at én til fem-forholdet er et veldig godt mål. Og som sagt jobber vi aktivt for å fylle opp med nøkkelpersonell. Så til representanten Foss’ synspunkt på forslag nr. 2, fra Carl I. Hagen, som jeg faktisk synes er ganske interessant. Integrert strategisk ledelse i Forsvarsdepartementet ble innført den 1. august 2003 under den forrige regjeringen. Det ble da besluttet at forsvarssjefen skulle inn i Forsvarsdepartementet. Det betyr bl.a. at forsvarssjefen har tilgang til absolutt hele departementet, til alle departementets funksjoner. Han bruker juridisk avdeling, han bruker operativ avdeling, han kan bruke økonomiavdelingen - absolutt hele departementet. Det var naturlig å ha to informasjonsavdelinger inntil vi flyttet inn i et felles ledelsesbygg. Nå har vi altså to informasjonsavdelinger som sitter vegg i vegg. Dette har ingenting å gjøre med å kneble de militære synspunkter. For de synspunktene er det ikke informasjonsavdelingen, men fremdeles forsvarssjefen som skal komme med - selvsagt ivaretatt gjennom en egen talspersonfunksjon.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Når det gjelder det som har vært sagt tidligere i denne saken, har jeg lyst til å forholde meg til den avtalen som ble inngått mellom Forsvaret og generalmajor Rosén. Jeg oppfatter tross alt at det var en avtale mellom to parter, og forholder meg til det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Dette er også en sak som kan være lettere å vurdere i ettertid. Jeg vil understreke at vi hele tiden har hatt lege til stede i Meymaneh. I kortere perioder, i noen enkeltuker, har det ikke vært den nødvendige spesialistlegetjeneste. Det blir en vurdering når man skal informere om noe som oppfattes som en mangel - skal man komme til Stortinget hver gang det er en situasjon? Det som er viktig for meg, er forsvarssjefens vurdering av om den totale operasjonen vi driver, er forsvarlig eller ikke. Forsvarssjefen har jo også gjentatte ganger sagt at dette med tilstrekkelig personell selvfølgelig er en av faktorene. Så vil jeg igjen vise til at vi har tatt mange initiativ når det gjelder det å få sanitetsstøtte, ikke minst den avtalen vi har inngått med Tyskland, som har gjort at vi har kunnet låne tyske leger dersom det har vært behov for det.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Jeg må igjen vise til den avtalen som ble inngått med Rosén, som var en permisjonsavtale. Det hadde også på forhånd vært en diskusjon mellom Rosén og forsvarssjefen om et ønske fra Roséns side om å ta ut en permisjon. Det hadde det vært ca. et halvt år tidligere. Det er de forholdene i denne saken som jeg mener jeg kan ta stilling til. Den avtalen anså jeg som en avtale som var inngått mellom to parter, som jeg da fikk opplyst at Rosén var svært tilfreds med, og som også gav ham en mulighet til den faglige oppdatering som han hadde spurt etter.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
Selvsagt er det mitt ansvar at vi har tilstrekkelig legedekning. Selvsagt er det mitt ansvar. Samtidig har utgangspunktet vært at dette var ett av flere forhold. Vi var aldri uten leger, vi var aldri under det nivået som var da vi overtok dette PRT fra britene. Vi har tvert imot hatt en bedre medisinsk beredskap. På mange områder hadde vi tatt grep for å gjøre situasjonen bedre. Vi hadde tatt mange initiativ, vi hadde fokus på dette hele tiden. Så tror man hele tiden at man skal lykkes med å få til den nødvendige stabile legedekning. I ettertid ser vi at det ikke gikk. Jeg skulle ønske, som jeg sa, at jeg hadde tatt initiativ overfor helseministeren tidligere. Når det gjelder informasjon til Stortinget, har det aldri vært min mening å holde tilbake informasjon. Hvis dette hadde vært en situasjon som ville stoppet oss fra totalt sett å kunne operere, ville jeg selvsagt ha informert Stortinget om det.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-04-08:
Det er for så vidt full enighet i hovedsak i komiteen om innstillingen, så det er ikke nødvendig å ha noe langt innlegg. Jeg vil likevel tillate meg noen få merknader, og så vil min kollega Laila Dåvøy ta opp en side ved denne saken som angår veteranene. Et hovedmål med omstillingene i Forsvaret de senere årene har vært å få et forsvar med bedre operativ evne. Forsvaret skal være forandringsdyktig og innsatsbasert med vekt på nasjonale og internasjonale operasjoner. Forsvarets kapasitet skal i prinsippet kunne anvendes både hjemme og ute. Riksrevisjonen har i sin undersøkelse vurdert om Forsvaret oppfyller Stortingets vedtak og forutsetninger knyttet til deltakelse i operasjoner i utlandet, og om Forsvarsdepartementet og Forsvaret gjennom styringsmessige forhold legger til rette for at disse forutsetningene blir oppfylt. Undersøkelsen viser at det er mangler både når det gjelder materiell og personell som skal kunne brukes i operasjoner i utlandet. Dette er det også i hovedsak enighet om mellom departementet, Forsvaret og ulike nivåer i Forsvaret. I FLO, Forsvarets logistikkorganisasjon, er det mangel på merkantilt og teknisk personell, noe som også får betydning for FLOs evne til å understøtte operasjoner i utlandet. Jeg regner med at departementet tar fatt i dette. Riksrevisjonen påpeker også at det er forbedringsområder knyttet til kravsetting og rapportering. Dette vil forhåpentligvis bedre seg når det er blitt utarbeidet et nytt overordnet dokument som stiller operative krav til Forsvarets enheter i forbindelse med den nye langtidsmeldingen. Kristelig Folkeparti ser det som positivt at Norge, til tross for de mangler som rapporten avdekker, har hatt evne til å levere sine bidrag til internasjonale operasjoner. Norske soldater gjør og har gjennom årtier gjort en stor innsats i internasjonale operasjoner. Deres sikkerhet og trygghet må alltid ha førsteprioritet.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-04-08:
Jeg refererte i mitt innlegg til den kritikken som komiteen kommer med i innstillingen, og jeg føler grunn til å ta opp igjen ett av disse punktene som jeg ikke synes statsråden har gitt tilfredsstillende respons på. Det går på dette med hvorfor man ikke har gitt informasjon til Stortinget på et tidligere tidspunkt. Da sier hun noe i retning av at sikkerhetssituasjonen i Afghanistan ble vurdert som tilfredsstillende, men dersom forsvarssjefen hadde gitt beskjed om at det var behov for å gjøre mer, hadde hun selvfølgelig gitt orientering til Stortinget. Men det var jo kjent, det var kunnskap om det i departementet, både på grunn av Forsvarets sanitets gjentatte rop om at her trengtes det mer innsats, her trengtes det mer personell, og på grunn av vanskeligheten med å rekruttere. Og forverringen av sikkerhetssituasjonen var jo velkjent. Så her virker det som om statsråden prøver å si at man var i god tro. Men innrømmer ikke statsråden at det er hun som egentlig har ansvaret for dette, og at hun burde ha informert om det når kunnskapen var til stede i departementet?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2008-04-08:
Jeg vil gå tilbake til det som var mitt spørsmål, og som gikk på orienteringen - og manglende sådan - til Stortinget om legesituasjonen. Jeg vil bare gi statsråden anledning til å fullføre sitt svar, for jeg synes ikke at statsråden svarte på mitt spørsmål om hennes ansvar i denne situasjonen. Det kunne virke som om framstillingen gikk ut på at hun var i god tro, at alt var såre vel, men at man i departementet allikevel visste at det ikke var tilfellet. Ser statsråden at det er hennes ansvar, og at hun burde ha gitt Stortinget en aktiv informasjon om dette på et tidligere tidspunkt?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2008-04-08:
Formålet med revisjonen har vært å få vurdert om Forsvaret oppfyller Stortingets vedtak og forutsetninger knyttet til deltakelse i operasjoner i utlandet, og i hvilken grad Forsvarsdepartementet og Forsvaret gjennom sin styring legger til rette for at disse forutsetningene blir oppfylt. Vi har merket oss at Riksrevisjonens undersøkelse avdekker vesentlige mangler knyttet til tilgjengelighet på materiell både innen forsvarsgrenene og felleskapasiteter. Innen Forsvarets logistikkorganisasjon er det mangel på teknisk og merkantilt personell, noe som har følger for FLOs evne til å understøtte operasjoner i utlandet. Det er vår oppfatning at Forsvarsdepartementet tar Riksrevisjonens merknader på alvor, og at departementet og Forsvaret selv har vært klar over de mangler og svakheter som er avdekket, og har iverksatt tiltak med sikte på å rette opp disse. Komiteen legger til grunn at Forsvarsdepartementet har fokus på dette i kommende langtidsperiode, og ber om å bli orientert om virkningen av de tiltakene som iverksettes, på egnet måte. Tross den kritikk som har vært, har i alle fall vi i Senterpartiet merket oss at Forsvaret i den perioden undersøkelsen omfatter, har hatt evne til å levere de bidrag Norge har forpliktet seg til når det gjelder internasjonale operasjoner. Jeg vil understreke at det er imponerende, men samtidig kan det bety at presset på spesielt befalet i Forsvaret i dag, er stort, kanskje er det for stort, og at det er nødvendig å styrke bemanningen i Forsvaret framover, eller at en eventuelt må se på om det er mulig å opprettholde det nivået vi har på bidrag til internasjonale operasjoner framover. Disse forholdene henger i hop, og det er viktig å ha en kontinuerlig vurdering av den situasjonen. Vi må passe oss så vi ikke mister den gode kompetansen mange i Forsvaret sitter med i dag, i et presset arbeidsmarked hvor Forsvaret sjelden kan være konkurransedyktig på lønn. Når det gjelder Fremskrittspartiets innvendinger mot en sammenslåing av presse- og informasjonsavdelingen, vil jeg påpeke at dette er en prosess som har vært planlagt lenge. Det vil styrke samordningen av informasjonsarbeidet i Forsvaret. Jeg synes det er underlig at man kan påstå at dette tiltaket innebærer en svekkelse av de militærfaglige forutsetningene for de militære utenlandsoperasjonene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2008-04-08:
Et hovedmål med omstillingen i Forsvaret de senere årene har vært å få et forsvar med bedre operativ evne. Forsvaret har i omstillingsperioden utviklet seg fra et mobiliseringsforsvar til et innsatsforsvar, med vekt på kvalitet og fleksibilitet. Forsvarets kapasitet skal i prinsippet kunne anvendes både hjemme og ute. Riksrevisjonen har i sin undersøkelse vurdert om Forsvaret oppfyller Stortingets vedtak og forutsetninger knyttet til deltakelse i operasjoner i utlandet, og om Forsvarsdepartementet og Forsvaret gjennom styringsmessige forhold legger til rette for at disse forutsetningene blir oppfylt. I saksframstillingen har Kristelig Folkeparti merket seg at: «Forsvaret leverer styrkebidrag med høy kvalitet, men at det er betydelige utfordringer med hensyn til volum, utholdenhet og krav til å nå økt operativ evne». Videre står det: «Departementet påpeker imidlertid at trenden de senere årene har vært at Forsvaret pålegges å delta i stadig flere operasjoner og beredskapsstyrker.» Og enda et sitat: «Forsvarsdepartementet har i intervju bekreftet at enhver utsettelse av materiellanskaffelser vil påvirke operativ evne, og departementet har videre pekt på risikoen for betydelig belastning på berørt personell.» Riksrevisjonen påpeker at det er alvorlig at Forsvaret har personellmangel og slitasje, særlig i Hæren og innen fellesskapskapasiteter, og stiller spørsmål ved om Forsvaret har kapasiteter som ivaretar både nasjonale og internasjonale oppgaver, slik Stortinget har forutsatt. For oss som har jobbet med veteransaker, er det deres fortellinger som trer fram. Har storting og regjering så store ambisjoner om å delta i internasjonale operasjoner at det drives rovdrift på våre soldater? Det er et spørsmål som kan stilles. Hæren mener forholdet én til fem er det som ivaretar både den enkeltes mentale helse og familielivet på en tilfredsstillende måte, dvs. et halvt år ute og to og et halvt års tjeneste i Norge. Der er vi ikke i dag. I tillegg kjenner vi til utfordringene med å skaffe nok høyt kvalifisert sanitetspersonell til Afghanistan, som flere har vært inne på, f.eks. kirurger og anestesileger. Kristelig Folkeparti merker seg at Forsvaret til tross for de mangler som rapporten avdekker, har evnet å levere sine bidrag til internasjonale operasjoner. Soldatenes sikkerhet og trygghet må alltid ha førsteprioritet, derfor må meldingene i rapporten vurderes også i forbindelse med langtidsplanen, som nå er til behandling. Norske soldater gjør og har gjennom årtier gjort en stor innsats i internasjonale operasjoner som vi alle er stolte av.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-04-08:
Når jeg ikke har tatt ordet tidligere i denne saken, er det fordi Høyre er en del av komiteens flertall, og jeg har heller ikke mye å legge til saksordførerens innlegg. Derimot fremmer Fremskrittspartiet et forslag, forslag nr. 2, som jeg ikke ser har noe med denne saken som behandles av kontrollkomiteen, å gjøre i det hele tatt, temamessig. Etter min oppfatning hører den hjemme i fagkomiteen, altså i forsvarskomiteen. Men når forslaget er tatt inn i innstillingen, og det er fremmet i salen, vil jeg gjerne gi uttrykk for at dette synspunktet på den planlagte sammenslåingen av presse- og informasjonsavdelingen til statsråd og forsvarssjef er et synspunkt som Høyre tidligere har gitt uttrykk for offentlig. Vi deler altså dette synspunktet med Fremskrittspartiet, og mener at denne saken har en prinsipiell side, ikke minst når det gjelder forsvarssjefens faglige uavhengighet i slike spørsmål. Derfor deler vi det synspunkt at saken burde vært behandlet i Stortinget. Det betyr at vi vil stemme for det vi er for, selv om saken i og for seg kanskje skulle vært tatt opp i en annen sammenheng. Jeg råder altså Høyres stortingsgruppe til å stemme for forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet, og ber om at presidenten noterer det.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-04-08:
La meg innledningsvis beklage at jeg forvekslet Ola T. Lånke, som er saksordfører, og representanten Hansen. Jeg stiller meg helt og fullt bak alt som hr. Lånke har sagt i denne sak …
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-04-08:
På den annen side var det så hyggelig å se på presidenten! Derfor til representanten Hansen: Enten man nå har horisont eller himmel som referanseramme, vil jeg nok si at den kritikk som er rettet i denne innstillingen, oppfatter jeg som sterk, både i formuleringen og med hensyn til det faktum at en samlet komite står bak. Hva ville vært sterkere? Et mistillitsforslag ville vært sterkere. Men det ville vært nedstemt, og statsråden ville gått i forsvarsposisjon - det uttrykket kan misforstås, men statsråden ville forsvart alle sine handlinger. Her ser vi at statsråden nå har sagt: Ja, jeg skulle gjort det annerledes. For det første: Taushetserklæringen, som hun sa, kunne med fordel vært gjort annerledes. For det andre sa hun at hun hadde ønsket at hun hadde tatt initiativ til å forsterke sanitetssituasjonen langt tidligere. For det tredje sa hun at hun burde nok informert Stortinget på et tidligere tidspunkt. Hun forsøker å forklare hvorfor hun ikke gjorde det, men hun tar til etterretning at Stortinget hadde ønsket mer informasjon og på et tidligere tidspunkt, og legger det til grunn. Her oppnår vi altså ved saksordfører, bare for å gjenta det, en klok innstilling og gode formuleringer, og så opplever vi at statsråden endrer sin praksis, og det synes jeg er viktigere for en kontrollkomite enn å få forslaget nedstemt.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2008-04-08:
Hagens innlegg skal jeg ikke kommentere, men jeg ønsker å kommentere Per-Kristian Foss’ innlegg, for det skal ikke stå som en oppsummering av denne debatten. At Per-Kristian Foss ønsker å se det slik han gjør, at dette er en sterk kritikk av statsråden, forstår jeg godt, det er opposisjonens rolle. Men samtidig ligger det i dette, og det tror jeg Per-Kristian Foss er den fremste til å forstå, at vi som posisjon jo aldri ville ha vært med på denne kritikken hvis det ble oppfattet som en sterk kritikk. For det er ikke grunnlag i saken for sterk kritikk, men det er grunnlag for forbedring av den medisinske beredskapen i Afghanistan, og det har vi bidratt til gjennom denne saken. Det betyr at vi nå har fått på plass avtaler som gjør at våre soldater i Afghanistan til enhver tid har en bra kirurgisk beredskap, noe de en kort periode ikke hadde. Det som også framkommer av saken, er at det har hele tiden vært medisinsk beredskap, slik at når det gjelder saken som sådan, hvis en ser det ut fra det utgangspunktet som var da saken eksploderte i media, har en kommet fram til en fornuftig, balansert konklusjon. Saksordføreren, Lånke, har gjort en forbilledlig jobb i så måte med å balansere de ulike hensyn som ligger i dette. At det i en fratredelsesavtale med Rosén er brukt en uheldig formulering, som både statsråden og vi, en samlet komite, ser burde vært annerledes, ja det er en svært liten og begrenset sak når en tenker på hvor stor og omfattende denne saken var i utgangspunktet, og hvor stor oppmerksomhet den fikk på det tidspunktet den eksploderte. Vi er veldig glade for at denne saken har avstedkommet at vi nå har en bedre medisinsk beredskap for våre soldater i Afghanistan, og jeg tror at både forsvarsledelsen og forsvarsministeren, og også Stortinget, ikke minst forsvarskomiteen, vil jeg tro, som sikkert har fulgt denne saken med interesse, nå til enhver tid vil være mer aktsom og aktpågivende med hensyn til at medisinsk beredskap og sanitetsberedskap er meget viktige komponenter når man velger å sende soldater til utlandet.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2008-04-08:
De aller fleste reagerer med avsky når det er snakk om kjønnslemlestelse. Vi ser på det som det det i virkeligheten er - en kriminell handling og en mishandling av barn. Et bevis på det er at hele helse- og omsorgskomiteen deler forslagsstillernes dype bekymring for at jenter i Norge blir utsatt for kjønnslemlestelse. Vi vet at kjønnslemlestelse av jenter er forbudt og straffbart i Norge, og at å praktisere det strider mot grunnleggende menneskerettigheter, FNs kvinnekonvensjon og FNs barnekonvensjon, slik det framkommer av denne innstillingen. Regjeringen har nylig lagt fram en ny og omfattende handlingsplan mot kjønnslemlestelse. I handlingsplanen som er framlagt, har det vært arbeidet fra sju ulike departement som er berørt av dette - helsetjenesten, barnevernet, skolen, barnehagene, politiet og de berørte gruppene - alle viktige aktører for å forhindre kjønnslemlestelse. Det slås fast at et bedre offentlig samarbeid, mer kompetanse og effektiv håndheving av lovverket er avgjørende viktig. Det tror jeg vi kan slutte oss til. Flertallet viser i innstillingen til Regjeringens initiativ for å trekke andre viktige aktører inn i dette arbeidet. Det er satt av penger til frivillige organisasjoners forebyggende og holdningsendrende arbeid i miljøer hvor det er aktuelt. Regjeringen har også styrket innsatsen mot kjønnslemlestelse med 18 mill. kr i perioden. Hele komiteen framhever spesielt det handlingsplanen foreslår for å styrke den internasjonale innsatsen for å forebygge kjønnslemlestelse. Det er svært viktig fordi tall fra WHO viser at så mange som 3 millioner jentebarn blir utsatt for kjønnslemlestelse hvert år, og det er grufulle tall. Gjennom denne handlingsplanen skal arbeidet med kjønnslemlestelse forankres enda tydeligere hos nasjonale, regionale og kommunale myndigheter. Komiteen mener at Norge på denne måten er med på å skape nulltoleranse for denne alvorlige forbrytelsen mot barn. Det framgår av saken at det er en rekke forslag fra mindretallet i komiteen. Det vil de sjølsagt redegjøre for sjøl. Forslagene er etter min oppfatning framsatt med de beste intensjonene og er uttrykk for et opprinnelig engasjement for saken. Jeg opplever ikke at det er noen reell diskusjon og uenighet i komiteen om intensjonene for å forebygge og forhindre kjønnslemlestelse. Det er likevel slik at et flertall, som består av regjeringspartiene og Høyre, mener at forslagsstillernes intensjoner er ivaretatt i handlingsplanen mot kjønnslemlestelse, og det er grunnen til at vi ikke støtter de forslagene.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2008-04-08:
Skal man ha flere underlivsundersøkelser, vil jo det bli rimelig stigmatiserende for dem det gjelder. Vi har et lovverk i dag. Det fungerer ikke, det er kun av teoretisk art. Vi vet at kjønnslemlestelse aldri har vært rettslig prøvd. Samtidig vet vi at dette er blitt utført på norske jenter bosatt i Norge. Hvordan mener statsråden at man skal avdekke kjønnslemlestelse og få dette inn for rettssystemet når statsråden ikke ønsker en obligatorisk helsesjekk av jentebarn i fireårsalderen? Vi vet at lovverk og opplysninger har vi hatt i lang tid. Det samme gjelder helsestasjoner og helsesøstre. Hvordan skal man avdekke dette hvis man ikke gjør en undersøkelse?