trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Representanten Sylvia Brustad poengterte at det er et viktig mål for Arbeiderpartiet å styrke kommuneøkonomien på alle mulige måter. Og gjennom budsjettsamarbeidet med regjeringspartiene hadde Arbeiderpartiet god anledning til å gjøre nettopp det, men det hele endte altså opp med en symbolpåplussing på beskjedne 0,3 pst. i de frie midler. En kan undres over om Arbeiderpartiet mener at 0,3 pst. økning betyr å styrke kommuneøkonomien, om det ikke ville være langt mer å tjene på å styrke kommuneøkonomien gjennom effektivisering av kommunene. Jeg vil utfordre representanten Sylvia Brustad til å forklare hva som er Arbeiderpartiets beste forslag når det gjelder å effektivisere norske kommuner. Anser hun konkurranseutsettelse som en aktuell strategi for å effektivisere norske kommuner? Det er ikke bare snakk om å bruke mer penger, slik Arbeiderpartiets representant gav inntrykk av. Det er mulig å skape økonomiske midler for norske kommuner på andre måter. Det gjelder omorganisering og omstrukturering, ikke minst på driftssiden. Da er det viktig å ha gode forslag også fra de andre partiene. Fremskrittspartiet har sine forslag til konkurranseutsettelse som vi påstår vil effektivisere norske kommuner ganske betydelig, men andre partier har hittil ikke – de kommer jo som regel etter oss – hengt seg på våre forslag. Derfor ber jeg representanten Sylvia Brustad forklare hva som er Arbeiderpartiets beste forslag for å effektivisere norske kommuner.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Representanten Inga Kvalbukt fra Senterpartiet startet tradisjonen tro med å snakke om distriktspolitikk, bosetting, økonomi i kommunene og lokal selvråderett. Så det er vel i en debatt som denne ikke annet å gjøre enn å ta en replikk på Senterpartiet om distriktspolitikken. Og det burde de kanskje være glad for. La meg få vise til en forskningsrapport fra Statistisk sentralbyrå nylig, som konkluderte med at Regjeringens anstrengelser for å snu flyttestrømmen inn til byene er helt nytteløs. Det er selvsagt ikke lystig å høre for Senterpartiet, for partiet marginaliseres jo i takt med flyttestrømmen fra bygdene. Enhver som flytter fra bygdene, truer partiets eksistensgrunnlag. Norge er kanskje det landet i verden som bruker mest penger på å opprettholde bosetting i distriktene. Men her får vi altså en forskningsrapport som slår fast at den tunge sentraliseringstrenden vil fortsette uansett hva politikerne måtte gjøre. Jeg skal gi representanten Inga Kvalbukt en romslig utfordring, om hun kan forklare hva hun vil gjøre for å gjøre bygdene mer attraktive for tilflytting av folk fra byene. Kanskje vi kunne få en oppskrift på det. Det som er problemet i dag, er at bygdene er hermetisert for folk fra byene. Vi har odelslover, konsesjonslover, jordvern – en masse ting som gjør at folk fra byene som ønsker å etablere seg på landet, faktisk nesten ikke har noen mulighet til å få det til. Det er et hinder, og det er en utfordring for dem som ønsker å snu flyttestrømmen i dette landet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Representanten Karin Andersen innledet med å si at kommuneøkonomien var sykmeldt og den private økonomien friskmeldt. Representanten fra SV er tradisjonen tro klar i sin overbevisning om at rettferdighet og fordeling – fordeling til kommunene for den saks skyld – bare kan skapes gjennom mer skattlegging og økt politisk og byråkratisk kontroll og styring av det meste her i samfunnet. Enkelte har betegnet SV som museumsvoktere, men jeg er litt usikker på om representanten Karin Andersen tilhører de såkalte museumsvokterne i partiet. Vi kan jo prøve å avklare det gjennom følgende spørsmål: Hvor stor mener representanten Karin Andersen at offentlig – og kommunal – sektor bør være? Finnes det noen optimale forhold når det gjelder balansen mellom offentlig og privat sektor? Skal det være slik at det offentlige i all evighet bør forbeholdes en absolutt enerett til å utføre velferdsoppgaver, som eldreomsorg og det å drive skoler, selv om disse tilbudene likevel finansieres 100 prosent av det offentlige – altså er «gratis» for dem som skal bruke dem – akkurat som i dag? Må det absolutt være offentlig ansatte som skal få lov til å stelle syke eller undervise barna i skolen? Det må være lov å spørre om dette. Det svaret som jeg får, kan jeg vel tenke meg hvordan blir, men det er jo alltid spennende å håpe på at også i SV er det en viss fremgang i synet på hvordan samfunnet skal organiseres og styres i framtiden.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Representanten Kongshaug var i sitt innlegg inne på det som jeg for det meste føler allerede har vært sagt i denne debatten. Derfor tror jeg jeg vil utfordre representanten på et område som vi kanskje ikke har vært så mye inne på i denne debatten, men som han som medlem av et av regjeringspartiene bør kunne svare på. Jeg vil få rette søkelyset mot Regjeringens innvandrings-, asyl- og flyktningpolitikk, men da på det området som går på bosetting ute i kommunene. Venstre har jo vært et svært så liberalt parti i sitt syn på norsk flyktning-, asyl- og innvandringspolitikk, og Regjeringens myke politikk har resultert i et innvandringspress mot Norge som vi stadig har vært vitne til har vært økende. Antall asylsøkere og flyktninger og ikke minst innvandring gjennom opphold på humanitært grunnlag gjennom familiegjenforening og arrangerte ekteskap er altså sterkt økende. Personlig må jeg kunne si at jeg har et svært så restriktivt syn på dette spørsmålet. Jeg kunne tenke meg å spørre representanten Kongshaug fra et av regjeringspartiene: Hvordan har Regjeringen tenkt å bosette den stadige strømmen av mennesker fra fjerne himmelstrøk? Det er jo boligmangel her i landet, og det i seg selv er faktisk et ganske stort praktisk problem. Så når det gjelder å ta asylsøkere, innvandrere og flyktninger til Norge, ser vi i dag at det er et reelt og dramatisk stort problem å finne boplass til dem. Taler ikke det i seg selv for at vi kanskje burde føre en noe mer restriktiv politikk på dette området?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Det gjelder ASVO-plasser. Jeg har fått en del henvendelser fra kommuner som mener at de har en underdekning her og har behov for å få flere av den type plasser i sin kommune. Dette er noe kommunene må søke om gjennom bl.a. fylkesarbeidskontoret, og det har for mange kommuners vedkommende vært et alvorlig problem at de til syvende og sist ikke har kunnet få midler til å opprette kanskje 5-20 av de plassene som jeg her viser til. Dette er en type plasser som er svært viktig for dem det gjelder. Her er det ofte snakk om mennesker som kanskje aldri vil kunne fungere og komme ut i ordinært arbeid. Jeg for min del ville bli glad dersom statsråden kunne love å være imøtekommende når det her fra talerstolen stilles spørsmål om det er mulig å få gjort noe med den underdekningen som fins når det gjelder denne type arbeidsplasser, ASVO-arbeidsplasser. Det tror jeg, som sagt, det er et stor behov for, og de informasjoner jeg har fra flere kommuner, tyder altså på at det i enkelte kommuner er ganske prekært. Noen har kontaktet meg over lengre tid og er fortvilte over at de ikke får statstilskudd til å opprette denne type plasser.
Ruth Stenersen (Kristelig Folkeparti), 1999-12-07:
Jeg er gjennom massemedia kjent med at Sylvia Brustad har tatt initiativet til en utredning om sammenslåing av enheter i Kommune-Norge. For Nord-Norges del virker det helt meningsløst. Jeg lurer litt på hva som er hensikten med dette forslaget. Det virker meningsløst for Kristelig Folkeparti å gå på konklusjonen før man har foretatt en utredning. En sammenslåing av f.eks. Nordland, Troms og Finnmark til én region forutsetter at man har en felles identitet og en felles kultur. Nord-Norge som geografisk enhet utgjør omtrent halve Norge. Hva er det Arbeiderpartiet ønsker å oppnå med en slik sammenslåing?
Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
Arbeiderpartiet og kommuneøkonomi er en interessant studie. For det første har vi nå lært kreativ regnskapsførsel, som gjør at Høyre kan skryte av at vi har et budsjettopplegg som er 600 mill. kr bedre for kommunene enn det Regjeringen har, hvis vi legger inn alle de øremerkede tilskuddene som vi øker, på samme måten som Arbeiderpartiet alltid gjør når de nevner at de har en milliard. Vi synes det hadde vært mer ryddig at de hadde sagt at når de øker tilskuddet til barnehagene, er det for at foreldrebetalingen skal ned, ikke for at kommunene skal få bedre økonomi, og at det derfor ikke burde vært regnet på den måten. Det andre elementet som er interessant, er at komiteen står sammen om et forslag om å få foretatt en evaluering av hvor langt vi har kommet i inntektssystemet for kommunene i forhold til Rattsø-utvalgets forslag, og hvordan inntektsutviklingen har vært. Derimot er ikke Arbeiderpartiet med når det gjelder å peke på det viktigste elementet som gjør at de kommunene som trodde de skulle vinne på Rattsø, ikke vinner, nemlig tapskompensasjonsordningen. Tapskompensasjonsordningen som i dag gjør at de kommunene som vant på det gamle systemet – men ikke basert på objektive kriterier – fortsatt vinner på systemet selv om de ikke har hatt befolkningsstrukturgrunnlag til å gjøre det, er et ektefødt barn av Arbeiderpartiets mangel på vilje til å skjære gjennom når det gjaldt inntektssystemet ved behandlingen av Rattsø-utvalgets innstilling. Når vi nå får en ny evaluering, vil fremdeles det kompromisset som Arbeiderpartiet la til grunn for sine merknader om at ingen skulle tape på innføringen av Rattsø, være det bærende prinsipp for Arbeiderpartiet i fremtiden? Det er nemlig ikke slik med omfordeling at det går an å gjøre det bedre for noen uten at andre får det litt verre. Står prinsippet til Arbeiderpartiet om at ingen skal tape, fortsatt ved lag? Da er det egentlig ikke noen vits i å få en status for evalueringen.
Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
Det er alltid fristende å spørre en Kristelig Folkeparti-representant om forholdet til moral og etikk, og om forholdet mellom hva man har sagt og lovet det ene året, og hva man gjør det neste. En av de tingene som ikke har vært tatt opp i denne debatten, eller som ikke er nevnt særlig mye, er at Regjeringen bryter grovt med premissene for reformen i Rattsø II, altså den implementeringen av fjerningen av selskapsskatten som ble vedtatt og gjennomført i fjor. I den forbindelse var kompensasjonen treleddet: Oslo skulle få et eget hovedstadstilskudd, kraftkommunene skulle få mer naturressurskraft, og alle de andre kommunene skulle få økt andel av skattøren av inntektsskatten fra personlige skatteytere i kommunen. Hva skjer så ett år etterpå? Hele økningen fjernes av Regjeringen, hele den delen som var ment å skulle kompensere fjerningen av selskapsskatten, er tatt vekk i løpet av ett år. Det er de kommunene som først mistet selskapsskatten, men som ikke er kraftkommune eller hovedstad, som altså skal ta belastningen med omleggingen av skattøren. Mitt spørsmålet til Kristelig Folkeparti er: Hvordan holder dette i forhold til etikk og moral, når man det ene året bruker som et argument at det blir kompensert for og at man får mer i inntektsskatt, og man så neste år fjerner det helt og holdent? Hvilken tiltro kan kommunene ha til Kristelig Folkepartis kommunepolitikk i fremtiden når det bare tar ett år før grunnlaget for en reform fjernes så totalt som man har gjort i denne situasjonen?
Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
Høyre mener at vi skal ha arbeidsmarkedstiltak, men vi mener at nivået skal være lavere enn det Regjeringen legger opp til. Vi har altså sagt at vi mener at vi i gjennomsnitt kan ha et arbeidsmarkedstiltaksopplegg som ligger på ca. 6 000 pr. år. Vi har også sagt klart at det er langtidsledige, ungdom, innvandrere og eldre arbeidstakere som skal prioriteres. Dette gjelder altså langtidsledige, og det er en ganske vesentlig del, for langtidsledig blir man stort sett etter et halvt år. Ledighetstallene er noenlunde stabile i Norge og har foreløpig ikke slått ut i noen økning. Økningen vil nok komme bl.a. i mitt hjemdistrikt, hvor det er høykompetent arbeidskraft som i så fall blir ledig, og som nok i mindre grad kommer til å trenge slike omstillingstiltak som bl.a. arbeidsmarkedstiltakene har vært. Når det gjelder spørsmålet om hvorvidt arbeidsmarkedstiltak virker, refererte man altså i budsjettet i fjor til at man hadde 15 pst. større sannsynlighet for å få jobb hvis man hadde gått på arbeidsmarkedstiltak enn om man ikke hadde gått på det. Det synes ikke vi er en spesielt overbevisende beskrivelse av at det virker særlig godt. Vi ønsker, som sagt, å konsentrere ressursene våre om de gruppene som har vært langtidsledige. Vi mener at nivået er godt nok. Vi er helt enig i at man må ha omstilling og omskolering for grupper som har gått lenge ledig, men vi har altså ikke tro på at arbeidsmarkedstiltak gir spesielt gode resultater når de innføres i store mengder. Når det gjelder spørsmålet knyttet til dagpengeordningen, har ikke vi foreslått noen endringer i den. Men når det gjelder høy ledighet, har vi påpekt det som er vår erfaring fra hele 1990-tallet, nemlig at kombinasjonen av tiltak og høy dagpengekompensasjon, som vi tross alt har i Norge, svekker mobiliteten blant arbeidssøkere og stopper en del strukturendringer som er nødvendige for at vi skal få lavere ledighet på lang sikt. Jeg synes det viktigste for oss må være at vi sikrer at folk kanskje får det lille puffet som skal til for at de kommer varig ut i ny jobb, slik at de ikke om att og om att opplever ledighetsperioder.
Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
Vi har ganske klare bevis på at konkurranseutsetting medfører kostnadsbesparelser. Vi kan bare se til Danmark og Sverige, hvor dette ikke er et så politisk betent område som i Norge, hvor man altså ikke bare har fått gode resultater på den økonomiske siden, men man har faktisk også fått gode kvalitetsmessige resultater. Jeg tror det hadde vært en styrke for kommunene hvis man hadde brukt mer tid på å kontrollere og kvalitetssikre sine tjenester og mindre tid på å drive dem. Det viktigste vil være å sikre at eldreomsorgen er god, at den holder et anstendig nivå, og at vi klarer det til en lavest mulig pris innenfor det gitte kvalitetskravet. Det kan man finne ut av gjennom konkurranseutsetting. Noen ganger betyr det at private vil kunne drive tjenestene, andre ganger betyr det kanskje at man klarer å få til en omstilling i offentlig sektor som gjør at offentlig sektor selv kan drive dem. Jeg tror at hele den konkurranseutsettingsdiskusjonen vi har, bidrar til effektivisering, selv om det ikke nødvendigvis alltid er private tilbydere som vinner på et anbud. Så når det gjelder distriktspolitikken. Vi gir penger til etablerere, det ligger i vårt budsjett. Vi er enig i at det skal kunne gis tilskudd til kvinnelige etablerere, noe også flertallet vil, og det er en av de postene vi ikke har skåret særlig mye ned på sett i forhold til de postene vi har nullet ut. Men det er altså et valg vi må gjøre. Spørsmålet er om vi vil drysse penger ut til ulike tiltak for å bidra til at det kanskje kommer nye bedrifter og finansiere dem gjennom svekkede rammevilkår for de bedriftene som allerede eksisterer i Distrikts-Norge. Jeg minner om at forliket innebærer en halvering av avskrivningssatsene for næringsbygg i distriktene. Det betyr, hvis man tenker seg et næringsbygg, en økning på 50 år i levetid for at man skal få avskrevet hele bygget. Det er ganske mye, og det har ganske store konsekvenser også for næringslivet i distriktene. – Dette er bare ett eksempel.
Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
Det kunne i dette svaret være fristende å henvise til svarene fra Høyres talere på alle de replikkene som ble tatt i finansdebatten. Vi har i tidligere debatter systematisk gjennomgått begrunnelsen for hvert enkelt av disse kuttene, og det kjenner representanten Leif Lund veldig godt til. Vi mener at sykelønnsordningen er for god slik som den er. Det er den eneste velferdsordningen vi har som gir 100 pst. kompensasjon, og vi mener at det ikke er riktig. Når man vet at denne ordningen totalt sett koster vårt samfunn 40 milliarder kr, er det på tide å se på den. Vi er litt forbauset over at Arbeiderpartiet, som på 1990-tallet har vært litt kritisk både til uføretrygding og alle andre velferdsordninger – enslige forsørgere o.l. – totalt verner om sykelønnsordningen. Jeg tror at de moderate endringene i sykelønnsordningen som Høyre foreslår, som stort sett vil være slik at hver og en av oss som er litt syk av og til, får litt mindre tilbake, er av de ting vi kan bære. Men for grupper som er langt svakere og med dårligere økonomi, har Arbeiderpartiet i regjering sittet i front og villet kutte mer. Jeg syns det er litt forbausende at Arbeiderpartiet ikke ser at vi som ikke har det nære partnerskapet med LO, ikke nødvendigvis vil verne om LOs yndlingsverneområder like sterkt som det de gjør. Vi har ingen kutt i kommuneøkonomien, bare for å understreke det. Våre endringer innebærer en forskjell mellom rammer og skatt og en høyere kompensasjon for innsatsstyrt finansiering til sykehusene i forhold til en rammeoverføring. Vi går fra 50 til 60 pst. i kompensasjon. Når det gjelder arbeidsmarkedstiltak, mener vi at innvandrere kan prioriteres innenfor de 6 000 tiltaksplassene vi foreslår. Det er interessant å se at når Arbeiderpartiet nå har fått til et forlik som gir en økning i arbeidsmarkedstiltakene, er det ikke tiltak overfor de svakest stilte gruppene i arbeidsmarkedet, de som nå er nevnt, men det er overfor dem innenfor offshorenæringen, som tross alt har en ganske god kompetanse som basis.
Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
Representanten Kongshaug sa på slutten av sitt innlegg at han slutter seg til de merknader som Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har i innstillingen. Jeg har lyst til å stille representanten et spørsmål knyttet til ett område. Det er spørsmålet om de såkalte inkubatorene, et spørsmål som jeg har forstått har vært av stor interesse, ikke minst i Møre og Romsdal, representanten Kongshaugs hjemfylke, hvor bl.a. Arbeiderpartiets representant Laila Kaland har vært ute i media og sagt at de, når det gjelder dette kapitlet, har mer penger til Høgskolen i Ålesund – visstnok knyttet opp mot inkubatorprogrammet. Høyre har tatt inn en merknad i innstillingen fordi vi ville understreke at vi mener at slike inkubatorer bør kunne etableres både innenfor og utenfor det distriktspolitiske virkeområdet. Det er ganske avgjørende for bl.a. Høgskolen i Ålesund, men også for nesten alle andre høyskoler langs kysten, fordi de ligger utenfor det distriktspolitiske virkeområdet. Det er litt vanskelig å skjønne merknaden fra det flertallet som står bak forliket, og som jeg går ut fra at Kongshaug har meldt seg inn i, ettersom han sa at han støttet merknadene fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet. Så jeg vil gjerne høre hans syn på dette spørsmålet. Er det slik å oppfatte at man fra flertallets side nå går inn for at dette inkubatorprogrammet også skal kunne gjelde utenfor området for de distriktspolitiske virkemidlene? Eller er det slik at dette er en oppfølging av Regjeringens opplegg, hvor altså aktiviteten skal ligge innenfor?
Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
Jeg har lyst til å si at jeg er glad for at statsråden gav klart uttrykk for at han ikke støttet UDIs opplegg med å tvangsplassere flyktninger og asylsøkere ute i kommunene. Det er viktig for oss at vi nå ikke provoserer kommunene i disse spørsmålene. Det er nok kommuner som i dag sier nei til mottak av flyktninger, og her trenger vi altså å få en skikkelig runde og en dialog med kommunesektoren. Jeg har lyst til å ta opp to temaer. Det ene temaet er et spørsmål til statsråden. Det gjelder friforsøket, som statsråden også nevnte. Jeg viser til mitt innlegg, der jeg bad statsråden tenke radikalt. I det svarbrevet vi fikk knyttet til den såkalte andre fase i oppfølgingen av det forsøk som gikk på regelverksfritak, synes jeg at statsråden gav et meget passivt svar om at hvis man først hadde funnet ut at man skulle fjerne noen regler, så kunne man like gjerne gjøre det. Det synes jeg er greit for de tingene man har funnet ut at man kan fjerne. Men jeg synes at dette forsøket bør være mer radikalt. Kanskje man bør kunne finne frem til ting man i utgangspunktet ikke hadde tenkt seg kunne fjernes, og likevel gjøre forsøkene for å se om det er mulig å få til tjenester som fungerer, selv om de ikke nødvendigvis er regulert fra departementets side, eller ut fra forskrifter eller lovverk. SV har i innstillingen tatt opp to forslag knyttet til spørsmålet om strategi fremover i forhold til differensiert arbeidsgiveravgift, som vi vurderte seriøst. Alle partier har kommentert dette temaet. Vi har ikke gått inn for forslagene, men vi har merknader knyttet til det samme, og for å si det rett ut: Vi er meget lite fornøyd med måten statsråden har håndtert denne saken på i forhold til Stortinget og i forhold til de berørte kommunene. Vi trodde at denne regjeringen skulle stå både for folkestyre og for gjennomsiktighet i beslutningsprosessene. Vi har hatt alvorlige problemer med å finne frem til kriteriene for de beslutningene som er fattet. Vi er redd for at det har gjort at vi har fått en dårlig strategi også i forhold til å opprettholde systemet, for hvis man ikke har klare kriterier, er det også vanskelig å argumentere for det fremover. Hva vil statsråden gjøre for at kriteriene skal bli klare før neste runde?
Erna Solberg (Høyre), 1999-12-07:
Egentlig hadde jeg trodd at siste ord skulle vært sagt for en stund siden, men Jørgen Holte holdt et innlegg i sted om den differensierte arbeidsgiveravgiften, og jeg følte behov for å knytte noen kommentarer til det som ble sagt. Vi har nemlig gjort forsøk på å finne ut av hva flertallet egentlig mener med den merknaden det har i forhold til kommuneøkonomien, for de 14 kommunene som berøres av en økning i arbeidsgiveravgiften, står nå foran en budsjettbehandling, og fylkesmannen iallfall i Hordaland har sagt at han har ikke penger i skjønnsmiddelpotten, slik det ligger i opplegget, til å gi mer enn ca. en tredjedel i kompensasjon til kommunene i forhold til de økte utgiftene. Slik forliket er, hadde man håpet fra kommunenes side at det skulle være mer penger. Men det har vært veldig vanskelig å forholde seg til en situasjon hvor man f.eks. nå før jul må legge ned aktivitet, som man plutselig i revidert nasjonalbudsjett får penger til å ta opp igjen – det gjelder eventuelle endringer i skolestruktur, og det gjelder spørsmål knyttet til barnehager, som er spørsmål som er til diskusjon i kommuner, iallfall i mitt hjemfylke. Jeg har da forsøkt å finne ut: Hva mener flertallet? Skal det komme mer penger i revidert nasjonalbudsjett til kommunene også? Er det grunnlag for at fylkesmennene kan gi tillatelse til at en baserer seg på økt skjønn i forhold til den ene tredjedelen, eller er det det ikke? Det har vært vanskelig å få noe klart svar på om dette har vært berørt konkret i forhold til flertallets merknader. Jeg syns derfor det hadde vært fint hvis statsråden nå kunne oppklare om kommunene fra hans hånd kan forvente seg mer penger og planlegge ut fra det på et tidligere tidspunkt, eller om man må forutsette at det ikke kommer noe mer enn de pengene som fylkesmennene er orientert om vil komme som skjønnsmidler, som dermed altså vil bety ca. en tredjedels dekning av de økte utgiftene. Når man først tar ordet, er det alltids andre ting man kunne tenke seg å kommentere, og etter å ha hørt innlegget fra Arbeiderpartiets representant Dag Terje Andersen må jeg si at jeg er ikke helt sikker på om jeg opplever at det er like klart hvilken vei Arbeiderpartiet vil gå i forhold til Rattsø-utvalgets innstilling og oppfølgingen av det, i forhold til det at de bl.a. ikke er med på den merknaden som Høyre og Fremskrittspartiet har i innstillingen, hvor vi klart sier at retningen er å fjerne tapskompensasjonen og å være på vei mot de målene som ble satt for bedre fordeling gjennom objektive kriterier. Jeg syns på mange måter at det hadde vært litt realt å gi statsråden noen instrukser med hensyn til hvor veien videre fra den vurderingen skal gå, og ikke bare be om en åpen vurdering, slik jeg leser det av det enstemmige forslag til vedtak. Jeg er glad for at det er folk i Arbeiderpartiet som sannsynligvis er mer enig med oss enn med sitt eget standpunkt.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Eg har stor forståing for at Leif Lund ikkje set pris på at eg snakkar om Framstegspartiet, men det er no eingong slik at det er mi oppgåve å snakke om Framstegspartiet og partiet sine framifrå eigenskapar. Leif Lund snakka om 11,6 milliardar kr og om vår reknemetode. Eg går gjerne med på at det var om lag 3 ½ milliard kr. Men poenget er: Det er ikkje Framstegspartiet som har rekna ut og funne den dynamiske verknaden av vår politikk, med lågare lønns- og priskostnader, det er faktisk Statistisk sentralbyrå som har rekna det ut. Og dersom Statistisk sentralbyrå hadde rekna ut nokre tal for Arbeidarpartiet, trur eg han ville ha brukt dei også, av di eit så viktig byrå som dette er, har eit visst truverde i det politiske miljøet. Desse tala viser derfor vår dynamiske politikk. Så til dette med distriktspolitikk. Ja, no har vi frå politisk hald, ikkje minst frå det som er det store fleirtalet i denne salen, høyrt om alt elendet ute i distrikta, om fråflytting osv., og at næringslivet ikkje får pengar. Men likevel har det same fleirtalet pøst inn millionar/milliardar i overføringar, og på kva måte – jo, dei har skattlagt verksemdene ute i distrikta, ført midlane inn til sentrale strok i Oslo, inn i regjeringskvartalet, og så har ein delt desse ut att etter at ein har brukt ein drøss med pengar i administrasjon for å ta pengane inn i skattar og avgifter og offentlege inngrep og for å gi dei ut att til dei som måtte fortene det. Det vi i Framstegspartiet seier, er: Lat verdiane få bli der dei er blitt skapte, nemleg ute i distrikta, ute i bedriftene, hos enkeltmenneska. Det vil vere ein distriktspolitikk som gjer at folk vil flytte tilbake til distrikta og bli buande der.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Ja, det er jo rett at Høgre sluttar seg til Framstegpartiet sin politikk etter kvart. Vi går føre, så kjem Høgre diltande etter – og det er bra, det – og så kjem dei andre deretter. Berre jamfør dette med stykkprisfinansieringa i helsevesenet, der Høgre var det partiet som først slutta seg til det, og så kom dei andre; til og med Senterpartiet har faktisk slutta seg til det, og statsråden har visst også hatt ønske om å auke nokre øyremerkte tilskot når det gjeld innsatsstyrt finansiering. Når det gjeld tala frå Statistisk sentralbyrå og Høgre si framstilling av 5–6 milliardar kr som noko svært, så er det sannsynlegvis ikkje meir enn 2–2 ½ pst. vi snur på. Når det gjeld den dynamiske effekten, har Statistisk sentralbyrå her også kome fram med ein del ting som viser at den totale effekten på årsbasis av vårt budsjettforslag vil vere at kommunane vil kome ut om lag 2 milliardar kr betre enn det som i dag ligg i budsjettforliket. Vi ville prøve noko nytt, men eg konstaterer at fleirtalet i denne salen ikkje enno er modne for å tenkje nytt, ikkje er villige til å tenkje nytt. Eg har ei tru på at Høgre etter kvart vil følgje opp – for vi har jo vore premissleverandøren for nye politiske tankar i dette landet dei siste ti åra. Eg tør ta den påstanden.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
I motsetnad til Senterpartiet vil Framstegspartiet ha valfridom for enkeltmennesket – at kvart enkelt menneske skal ha fridom til å velje. Men min fridom stoppar sjølvsagt der representanten Kvalbukts fridom begynner. Det innser vi. Det som er poenget her når vi snakkar om kundar, brukarar eller innbyggarar, er om vi som enkeltmenneske skal ha valfridom til å sette på dagsordenen ein del ting, eller om det er kommunepolitikarane som skal ha valfridom til å pålegge folk skattar og avgifter og gjere offentlege inngrep. I den eine kommunen overstig ein langt det som den eventuelle tenesta kostar, i motsetnad til ein annan kommune, som kanskje sikrar seg retten til å ha eit tenestetilbod som tilsvarar null-kost på ein del tenester. Er det kommunepolitikarane som skal ha valfridom til å bestemme kva slags tenestetilbod eg som pensjonist, ufør eller handikapt skal ha i dette landet etter å ha betalt skattar og avgifter, eller er det eg som skal ha valfridom til å sette krav til det offentlege om at det er deira plikt å gi meg eit tilbod? Eit likt tilbod, uavhengig av kommunal økonomi, uavhengig av kommunale politikarar sine prioriteringar, uavhengig av kvar i landet eg måtte bu, er den valfridomen Framstegspartiet ønskjer, men som vi forstår av representanten Kvalbukts syn at Senterpartiet ikkje ønskjer.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Ja, ein må ikkje misforstå det slik at dette er ein replikk internt i SV! Eg kan opplyse for representanten Andersen at den underliggande utgiftsveksten i offentleg sektor er 2,5 pst., og at veksten i BNP er 0,7 pst. Det er altså sånn sett ei firedobling av veksten i offentleg sektor i forhold til privat. Så då må jo SV vere nøgd, då har dei oppnådd målet, for det er dette dei vil ha. Representanten Andersen sa at representanten Inga Kvalbukt hadde sove i timen, og det har tydelegvis representanten Andersen til dei gradar også gjort. Det var derfor eg tok replikk, og eg vil stille følgjande spørsmål: Korleis kan det vere mogleg at det er den private lommeboka som skal telje når Framstegspartiets politikk er at det er staten og det offentlege som skal ha det økonomiske ansvaret for basistenestene innan helse, omsorg og utdanning, og det skal vere eit likt tilbod, same kor ein bur i landet, og uavhengig av kommunaløkonomi og kommunale prioriteringar? Korleis kan ein då få det til at det er den private lommeboka som tel? Det er jo faktisk slik at det er i dagens helsesystem, som SV har sverma for – berre det hadde vore litt meir pengar – at det fungerer slik at det er lommeboka som tel, at representanten Karin Andersen og eg, som er godt betalte stortingspolitikarar, har råd til å kjøpe oss ut av køane, ved å gå til private helseklinikkar og reise til utlandet. Det er i dagens system, altså SV-systemet, at det fungerer slik at det er lommeboka som tel, ikkje i det systemet som Framstegspartiet snakkar om, der vi seier: Dette er staten og det offentlege sitt ansvar – ikkje den private lommeboka.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 1999-12-07:
Eg blei litt overraska då senterpartirepresentanten Inga Kvalbukt i ein svarreplikk til Torbjørn Andersen i stad sa at når det gjeld flyttestraumen, klarer vi ikkje å snu den, ikkje å stanse den, men kanskje å bremse den. Betyr det at Regjeringa har forandra politikken, at vi no får ein ny politikk? For eg hadde eit inntrykk av at Voksenåserklæringa innebar at ein skulle snu flyttestraumen. Eg trur det er å tru på julenissen, men likevel forundrar det meg litt at representanten Kvalbukt sa det. I og med at representanten tilhøyrer statsråden sitt eige parti, kunne det vere interessant å få ei oppklaring av det. Så sa statsråden at årsaka til at kommunane har dårleg økonomi, bl.a. var finansieringa av eldrereforma, at den var årsaka til at ein kanskje hadde tronge kår. Det synet deler eg, fordi Stortinget i denne finansieringa legg inn ein så stor eigendel spesielt på sjukeheimsplassar at kommunane faktisk vel – ikkje i tråd med behovet, men faktisk i tråd med eigendelen og moglegheita for å finansiere den – å bygge omsorgsbustader i langt større grad enn behovet tilseier, og at det blir bygt for få sjukeheimsplassar. Dette har komiteen peika på i merknads form, og den ber også om at statsråden undersøkjer saka og eventuelt kjem tilbake til Stortinget på ein eigna måte og gir oss ei tilbakemelding på om det er slik. Eg vil gjerne få stadfesta at statsråden vil kome tilbake med det.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Det ble mye snakk om Fremskrittspartiets fortreffelige kommunepolitikk og mye snakk om økonomi. Det som er realitetene, er at Fremskrittspartiet i dette budsjettet kutter brutto med 11,6 milliarder kr til kommunene. Det ligger i Fremskrittspartiets budsjett. De har en måte å forklare dette på slik at nettotallet blir 4 milliarder kr, ikke 3 milliarder kr som Lodve Solholm forsøker å si hele tiden. Tallet er nærmere 4 milliarder enn 3 milliarder kr. De legger inn i prosent høyere skattøre, og det utgjør 4 milliarder kr. Det blir en skjevfordeling i Norge, dette vil de rike kommunene tjene på, og de fattige vil komme dårligere ut. Det er én måte å regne på. Så legger Fremskrittspartiet inn 2,8 milliarder kr i innsatsstyrt finansiering, og så kommer de over på dette med den dynamiske effekten i kommunene. De regner ut at dette opplegget skal gi lavere pris- og kostnadsvekst. Hvis vi kutter prisen med et halvt prosentpoeng, utgjør det 100-200 mill. kr, og hvis vi kutter renten med 1 pst., utgjør det ca. 450 mill. kr. Vi mangler tross alt 3,3 milliarder for å komme opp i 4 milliarder, selv om vi har kuttet litt på prisnivået og litt på rentene. Det som han ikke nevner med et eneste ord i innlegget sitt, er distriktspolitikken. De vil kutte 1,3 milliarder kr til SND, kutte for å avvikle det statlige virkemiddelapparatet, kutte 6 milliarder i jordbruksoverføringer, fjerne fraktutjevningen, kutte når det gjelder skipsbyggingen – altså alt dette som Lodve Solholm kaller dynamiske effekter, har jeg store problemer med. Jeg vil derfor gjerne høre fra representanten Lodve Solholm om Fremskrittspartiet i det hele tatt har en distriktspolitikk.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Jeg føler at jeg må holde nesten samme type innlegg overfor Høyre som jeg holdt overfor Fremskrittspartiet. Erna Solberg sa at hele Høyres profil i kommuneøkonomien ligger i finansinnstillingen. Det er nok riktig, for det står svært lite her. Og Høyre holder seg innenfor den vedtatte rammen. Høyre foreslår i finansinnstillingen å kutte med 7,1 milliarder kr. Da er det litt interessant for oss andre å se hvor de kutter. Blant annet kutter de i sykelønnsordningen, som først og fremst går ut over arbeidsfolk, hvor de har en besparelse på over 3 milliarder kr, som vil ramme Distrikts-Norge og Kommune-Norge. De fjerner arbeidsmarkedstiltak, som forrige replikant var inne på. Erna Solberg var i sitt innlegg opptatt av at vi skal lykkes med integrering av innvandrere. Det er også vi i Arbeiderpartiet. Men da er det litt rart at Høyre er imot midler til arbeidsmarkedstiltak. For det er bevist at for å få våre nye landsmenn ut i arbeid – og det er en større arbeidsledighet blant innvandrere – er det viktig for kommunene å få tilskudd til arbeidsmarkedstiltak. Men dette er Høyre imot. Jeg er litt opptatt av om Erna Solberg kan si litt om hvorfor Høyre ønsker å kutte 1 500 tiltaksplasser i A-etaten og kutte i sykelønnsordningen, fjerne botilskuddet, fjerne ventelønnen for dem som har det i statlige bedrifter. Det kunne være litt interessant å høre hvor de 7,1 milliarder kr som finansinnstillingen viser til, er.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 1999-12-07:
Både statsråd Enoksen og statsråd Dåvøy har tidligere i Stortinget gitt positive signaler om at det er ønskelig med en politisk styring av boligmarkedet. Med sosial boligbygging mener vi i Arbeiderpartiet at det må være mulig for folk med vanlige inntekter og for unge og vanskeligstilte å kunne skaffe seg bolig. Det blir vanskelig med de tomteprisene vi har i dag, spesielt i Oslo. I en merknad fra Arbeiderpartiet og SV vises det til at Statsbygg har lagt ut deler av området på det gamle Rikshospitalet, kalt Pilestredet Park, for salg til høystbydende. Prisene forventes å bli høye. Jeg vil spørre statsråd Enoksen om han vil ta initiativ til at Statsbygg kan selge en av tomtene til en allmennyttig organisasjon som kan oppføre utleieboliger, finansiert av Husbanken, med en klausul om at unge og vanskeligstilte kan få disse. Og så et annet tema: Enoksen har sagt her i dag at fraflyttingen fra Distrikts-Norge har «bremset» opp. Jeg er derfor litt overrasket over at han brukte så sterke ord som han gjorde i «Politisk kvarter» den 2. desember, kl. 08.05 om morgenen, for da sa han at denne regjeringen gikk til valg på den skulle foreta en gigantisk distriktspolitisk snuoperasjon, at den skulle snu flyttestrømmen, og at dette var ambisiøse målsettinger. Når jeg hører innleggene fra statsråden og Senterpartiets representant i kommunalkomiteen, virker det på meg som om de ikke har fått til så veldig mye. De har faktisk klart å bremse det litt.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-12-07:
Ganske ofte står Fremskrittspartiet og Høyre på samme side i politikken, slik å forstå at vi stemmer, ikke så sjelden, for samme forslag. Vi har de samme beste ønsker for julen og det nye år med tanke på konkurranseutsetting i kommunal tjenesteproduksjon. Men Fremskrittspartiet er ekstra fascinerende mange ganger, ikke slik at de kan stille stormen, men de definerer ofte en ny verden i morgen, slik som vi hørte i forrige replikk. Og jeg vil fortsette litt på samme temaet. Denne pris- og konsumeffekten av Fremskrittspartiets budsjettforslag skal altså snu dette kuttet på 3,6 milliarder kr, som det står i innstillinga, til pluss 2 milliarder kr, altså 5–6 milliarder kr på årsbasis. Dette er jo fascinerende i og for seg. Men jeg lurer på hvor stort lønns- og prisfallet blir mot slutten av år 2000 etter disse beregningene fra Statistisk sentralbyrå, som er sannhetsvitne her, nettopp ut fra at vi aldri får noen særlig førstedagseffekt – vi får ikke noen effekt 1. januar av dette forslaget. Så det må jo bli betydelige, synlige tall på lønnstabellen og på priskurven mot slutten av året hvis effekten skal være 5–6 milliarder kr. Har Statistisk sentralbyrå noen detaljer som viser også dette?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-12-07:
I en fellesmerknad fra Fremskrittspartiet og Høyre blir det pekt på det faktum at uføretallene fortsatt øker, og at arbeidsledigheten blant yrkeshemmede ikke viser særlig positiv utvikling på tross av innsatsen gjennom arbeidslinja og på tross av arbeidsmarkedstiltak for øvrig. Det blir pekt på mulighetene for en omorganisering, der man også kan tenke seg å bringe inn andre operatører i forhold til disse spesielle gruppene. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Skjønt privat arbeidsformidling nå kommer til å bli tillatt, har statsråden prinsipielle motforestillinger med hensyn til å sette bort slike oppgaver og bringe inn andre aktører i dette arbeidet?
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-07:
Fremskrittspartiet innfører kundebegrepet overfor innbyggerne i kommunene. Vi skal ikke lenger være brukere av tjenester, vi skal være kunder og kjøpe tjenester. Det vanlige er jo at kundene får velge hva de skal kjøpe, og Fremskrittspartiet sier også flere ganger at valgfrihet og tilbudsmangfold er viktig. Men jeg syns det blir en brist i slutningsrekken hos Fremskrittspartiet når de i neste åndedrag sier at det ikke er tilfredsstillende at det prioriteres ulikt i de ulike kommunene. De ønsker altså å legge til rette for ulike valg, men ikke ulike prioriteringer. Fremskrittspartiet sier også i innstillingen til budsjettet at «det lokale selvstyre må styrkes». Men da vi for kort tid siden debatterte de kommunale tekniske tjenestene, sa Fremskrittspartiets Torbjørn Andersen at Fremskrittspartiet «ønsker å eliminere mulighetene til at politikere legger opp til forskjellige løsninger rundt om i landet». Hvor er sammenhengen? En slik holdning er etter mitt syn ikke forenlig med styrking av lokalt selvstyre, som Fremskrittspartiet sier de ønsker. Valgfrihet er Fremskrittspartiets slagord, men samtidig legger de ikke skjul på at de ikke respekterer at kommuner velger ulike løsninger.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-07:
Det er riktig som representanten Eriksen sier, at sjøl om Arbeiderpartiet og regjeringspartiene samarbeider om budsjettet og har mange felles merknader i denne budsjettinnstillingen, er det mye som skiller. Takk og pris for det – det er jo når vi diskuterer og tar utgangspunkt i litt forskjellige syn, at vi ofte får de beste løsningene. Men når Eriksen ber meg peke på konkrete ting som har ført til en bedre distriktspolitikk, må jeg si at så enkelt er det ikke. Den distriktspolitikken som gir de beste effektene, er det vi kaller den brede distriktspolitikken, altså det som skjer innen alle sektorer. På samme måte som vi sier at alle veier fører til Rom, fører alle politiske vedtak til eller fra distriktene. Vi kan gjøre det så komplisert at det blir umulig å bo i Utkant-Norge. I den sammenheng vil jeg peke på en av de gode tingene Regjeringa har satt i gang med. Det er prosjektet de kaller «Et enklere Norge», for å forenkle regelverket slik at det kan bli lettere å tilpasse seg ulike forhold. Jeg har etter hvert erfart at psykologi er veldig viktig i politikken. Hvis vi stadig vekk får høre at vi som bor i utkantene, bare er dritt, vi betyr ingenting, vi er en klamp om foten, ja, da får vi ikke så veldig god tro på det vi selv står for. Det viktigste denne regjeringa gjør, syns jeg, er at den er helt klar på at den har en målsetting om å snu flyttestrømmen. Og det skal ikke bare gå én vei, det skal pulsere, folk skal røre på seg og flytte begge veier, og det må legges til rette for større grad av tilbakeflytting. Senterpartiet har grepet fatt i et prosjekt som går både på kvinner og ungdom, og som skal legge til rette for at de skal kunne flytte tilbake. Det er for så vidt en konkret ting. Mitt ønske er at denne regjeringa må få fortsette å sende ut disse signalene og sin aktive politikk til distriktene.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-07:
Det kan vel ikke være en mer takknemlig oppgave enn å svare på et spørsmål om distriktspolitikk fra Fremskrittspartiet. Da er det virkelig artig å debattere. Den forskningsrapporten fra Statistisk sentralbyrå som representanten Torbjørn Andersen viste til, underbygger jo nettopp behovet for denne regjeringas politikk, denne regjeringas snuoperasjon i distriktspolitikken. For det denne rapporten sa, var at hvis vi ikke setter inn nye tiltak, vil flyttestrømmen fortsette i samme grad. Og selv om vi ikke kan stanse eller snu flyttestrømmen, ser jeg det som et viktig mål å bremse den og også få til litt større flytting den andre vegen. Som jeg også sa i mitt forrige svar, syns jeg det er viktig å ha sirkulasjon. Vi har best og friskest vann der det sirkulerer. Slik er det også i samfunnet. Det blir friskest hvis vi har sirkulasjon. Folk skal flytte på seg, men det blir feil når noen områder tømmes. Det svekker landets evne til framtidig verdiskaping, da ressursene tross alt er spredt utover hele landet. Det jeg også syns er viktig, og som jeg pekte på i mitt innlegg, er å legge til rette for større grad av aktivitetsspredning. Vi snakker om at vi er redde for å sette inn for mye penger i nye, store virksomheter fordi det kan ødelegge økonomien, føre til inflasjon, svekke krona og svekke vår handelsbalanse. Men det er ikke bare av betydning hvor mye penger vi setter inn i samfunnet. Det er like viktig hvor vi setter inn pengene. Og det jeg tror er veldig viktig nå, er at vi ser på hvordan vi kan bruke økonomiske virkemidler og f.eks. starte opp nye, store anleggsprosjekter i de delene av landet der anleggsarbeidere er permittert og der maskinene står. Med det vil vi snu flyttestrømmen. Vi vil bremse tilstrømminga, vi vil snu flyttestrømmen, og vi får en sunnere og bedre økonomi.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-07:
For å ta det siste først. Senterpartiet er også med på flertallsuttalelsen her i budsjettinnstillingen, der det heter at for de 14 kommunene som kommer under de høyeste avgiftssatsene, vil det være viktig at Regjeringen i revidert nasjonalbudsjett kommer «med forslag om ulike kompensasjonstiltak som kan bedre infrastruktur, styrke kompetansen i det lokale næringsliv og fremme regional utvikling som ledd i en omstilling til høyere avgift». Jeg sa i denne sammenheng i mitt innlegg at også kommuneøkonomien må følges opp. Nå tar vi en ting av gangen, og så ser vi hvor langt vi kommer. Foreløpig har vi fått godkjenning for at en del av den differensierte arbeidsgiveravgiften kan tolkes som transportstøtte. Så får vi håpe det går videre. Men vi veit at vi får flere og flere og flere slike problemer i forhold til EU. Det var grunnen til at Senterpartiet var fremst i kampen mot EU-medlemskap. I dag må vi forholde oss til mange forordninger fra EU på grunn av at vi er EØS-medlemmer, men det kunne vært mye mer verre hvis vi hadde vært EU-medlemmer. Det kunne også vært mye verre hvis vi ikke hadde hatt denne regjeringen som er så klar og aktiv i forhold til disse spørsmålene. Når det gjelder det andre spørsmålet, er ikke Norge et revolusjonært samfunn. Ting tar tid. Det gjaldt kommuneøkonomien. Ja, kommunene har for dårlig økonomi. Grunnen til det er at kommunene de senere årene har fått seg pålagt mange store nye reformer og oppgaver innen helse- og eldreomsorg som egentlig representerer en form for øremerking. Det må gjennomføres før man kan gjennomføre mye annet. Samtidig har Senterpartiet nå jobbet for at § 8 i kraftskatteloven ikke skal settes i verk. Det vil gi bedre økonomi til en god del kommuner. Det ville vært verre for kommunene om vi førte en økonomi som ville gi et høyt rentenivå, enn at vi har kjørt den trygge økonomiske politikken vi tross alt har gjort. Som jeg sa i et tidligere svar, må vi se alle politiske tiltak i sammenheng.
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-07:
Senterpartiet er slett ikke så uenig med SV i alle saker. Vi står sammen når det gjelder synet på menneskeverd, rettferd, velferd og fordeling. Men vi skiller litt lag når det gjelder å ha tro på hvordan kommunepolitikere, lokalpolitikere, kan greie å styre i sine egne forhold. SV er ofte en sterk talsmann for øremerking, for minstestandarder. Her skal vi sikres likhet. Men hvordan kan vi både sikres likhet og sikres økonomisk albuerom i kommunene? Senterpartiet mener det er viktig å slå fast at der vi har ulikheter, trengs det ulike løsninger for å oppnå likeverdighet og rettferdighet. Rettferdighet er ikke synonymt med absolutt lik tildeling. Vi lever under ulike forhold, ergo har vi ulike behov. Vi har nettopp bak oss et valg der det var vanskelig å få folk til å stille til valg. Det er ikke lenger så attraktivt å være lokalpolitiker. Jeg tror at det i stor grad skyldes det lille handlingsrommet vi etter hvert har gitt lokalpolitikerne, der vi sitter her og skal overstyre alt. Jeg skulle gjerne ha fått en liten utredning fra SV om hvorledes de vil greie å ivareta respekten for ulike løsninger lokalt, om hvorledes de vil gi lokalpolitikerne handlefrihet når de likevel vil ha øremerking og minstestandarder på felt etter felt etter felt.