trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Tusen takk for debatten, og tusen takk for mange gode poenger og mange gode innlegg, og for god behandling i komiteen. Det er flere som tar opp at komiteen også, som representanten Aasen sier, sender noen signaler. La meg bare si at det er selvfølgelig ting som vi følger opp. Så må jeg allikevel legge til at de viktigste signalene er jo det det store flertallet er enig om, nemlig at det trengs en strukturreform i høyere utdanning. Man er enig om noen endringer på ledelse. Man er enig om, som komitéleder Giske sa, å videreføre grunntrekkene – hovedtrekkene, var det vel han sa – i dagens finansieringssystem. Det er viktige signaler til sektoren, og det er viktig for regjeringen også å få støtte for det i vårt videre arbeid. Så tok representanten Tingelstad Wøien opp dette med basisfinansiering. Hver gang denne salen driver budsjettbehandling, påvirker det, stort sett i hvert fall, basisfinansieringen til institusjonene, for veldig ofte i budsjettbehandlingene kommer det forskjellige vedtak. La meg ta ett eksempel. Senter for nordområdelogistikk – Universitetet i Nordland og UiT, Norges arktiske universitet, får noen midler til å drive det – basisfinansiering. Det går inn i deres grunnbevilgning. Jeg har ikke hørt noen ta til orde for at man skal bygge opp hele grunnkomponenten, eller basisfinansieringen, i systemet på nytt ved at man nær sagt kartlegger og båndlegger hver eneste krone av basisfinansieringen. Det ville skape stor usikkerhet i sektoren, og det ville også, hvis man skulle innført det fra et år til et annet, sannsynligvis ført til svært radikale omfordelinger mellom institusjonene. Jeg oppfatter at komiteen er opptatt av forutsigbarhet for de høyere utdanningsinstitusjonene, og også av den handlingsfriheten som representanten Knag Fylkesnes har beskrevet godt, som en god basiskomponent utgjør. Samtidig er man opptatt av mer informasjon – opplysninger om hvilke faktorer som har drevet frem utviklingen i basis. Det mener jeg også svarer på representanten Tingelstad Wøiens spørsmål. Én ting er hvis Senterpartiet ønsker det, altså en total – noen har kalt det – dekomponering, hvor man da kartlegger og omfordeler på nytt hver eneste krone. Hvilke konsekvenser det vil få for sektoren, det er ganske ukjent, men vi må anta at det dreier seg om titalls millioner som flyttes fra institusjon A til B – f.eks. fra det ene året til et annet. Jeg oppfatter at komiteen er opptatt av mer informasjon – større åpenhet er et ord man bruker – men at man også ønsker å videreføre grunntrekkene og hovedtrekkene i dagens finansieringssystem, og også sier at på sikt skal basis utgjøre en mindre del, og mer skal være i konkurransearenaene. Bare så det er sagt, så er heller ikke konkurransearenamidlene bundet, i ordets strengeste forstand.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
En teknisk ting først: Det er ikke vedtak i denne sal som sier at man skal bruke om lag halvparten av tiden – det er en forskrift. Så det er utelukkende navnet på faget som behandles nå. Jeg mener at det er rimelig, som jeg også nevnte på talerstolen, at det som er den desidert største religionen i Norge, det som er den desidert største religionen og dermed religiøse tankesettet i verden, og også, basert på mye statistikk, den raskest voksende religionen i verden – og har påvirket norsk historie i 1 000 år – har en stor og sentral plass i faget vårt, ikke fordi man skal drive forkynnelse, ikke fordi man skal være ukritisk, men fordi kunnskap om kristendom er viktig. Så ser jeg også at mange av høringsinstansene er bekymret for at dette skal skape uro i faget. Derfor er jeg veldig glad for at Arbeiderpartiets leder, Jonas Gahr Støre, har bidratt til mindre usikkerhet og uro ved at han for bare få uker eller måneder siden sa at han ikke så for seg å fjerne K-en i KRLE hvis Arbeiderpartiet skulle komme til makten igjen i 2017.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Statsråden vil ikke foreslå samme styringsmetode i andre fag, men RLE-faget har jo også en historie for at det var et krav om hvor mye tid som skulle brukes på kristendom. Så vidt jeg husker, var det fra 2005 til 2008 mer detaljert enn det kravet vi fremsetter nå, som sier «om lag halvparten». Det gjør vi i stor tillit til den norske lærerstanden og til det som blir KRLE-lærere rundt om i hele landet, men jeg vil også si at det er en pekepinn på at man ikke skal bruke for mye tid på én del av pensum. Så synes jeg også det er verdt å gjenta at mange har vært bekymret for at dette skal skape veldig stor uro rundt faget. Derfor synes jeg det er veldig positivt når Jonas Gahr Støre så klart og tydelig i flere medier har sagt at han ikke ser for seg at man skal endre KRLE-faget tilbake til RLE hvis Arbeiderpartiet skulle ta over regjeringsmakten i 2017. Det bidrar nettopp til en type ro og stabilitet rundt dette faget som jeg mener er veldig bra.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Det er en type kvalifikasjon for å kunne bli lærer, og så handler dette om kompetansekravene i bestemte fag: norsk, matematikk og engelsk – norsk da med tegnspråk, samisk etc. Jeg oppfatter vel representantens spørsmål som relativt retorisk. Det er klart at det helt sikkert er mange gode lærere i Norge i dag som ikke nødvendigvis har studiepoeng i faget sitt. Men jeg synes det er litt merkelig at man skal presentere det at man i løpet av ti år skal få videreutdanning – at man skal få ta et år hvor man jobber mindre, har redusert arbeidstid, samles med andre kollegaer på en utdanningsinstitusjon eller enda bedre kanskje lokalt, og få nye faglige innspill, få oppdatert seg på faget sitt – at det skal presenteres som en slags trussel mot Lærer-Norge, kan jeg ikke forstå. Når det er sagt, er jeg helt enig i at det er helt nødvendig når vi foretar en så viktig og stor endring som vi gjør nå, å følge utviklingen nøye – hvis det skulle dukke opp individuelle eksempler lik dem representanten tar opp.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Nå må jeg bare først protestere litt på formuleringen i spørsmålsstillingen. For det første er det ikke noe i forslaget om om lag halvparten som tilsier at det nødvendigvis må være mer. Den siste tidsbruksundersøkelsen om faget, som var for noen år siden, viste at det var et veldig stort spenn i hvor mye tid man brukte på kristendom. Noen steder kunne det være 60–70 pst., andre steder kunne det være 30–40 pst. Så om lag halvparten gjør at det blir en veileder og en pekepinn på det, altså et krav om det, men ikke nødvendigvis mer alle steder. Så er jeg helt enig i at det har vært motstand i høringsrunden, men igjen vil jeg peke på at mange peker på at endringene i seg selv ikke er problematiske, men de er bekymret for ny uro i faget. Og der kan jo alle partier på Stortinget bidra ved å ikke male opp dette som noe mer enn det faktisk er. Innholdet i faget endrer seg ikke, kompetansemålene endrer seg ikke, fritaksreglene blir akkurat de samme som før – med andre ord er dette et RLE-fag. Det er to endringer, det er navnet og det er om lag halvparten.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Nei, det mener jeg ikke, men jeg hørte representantens innlegg, hvor han mente og sa rett ut at hvis det ble – som representanten formulerte det – mer rom for kristendom, så ble det mindre tid til etisk refleksjon. Den motsetningen klarer ikke jeg å se. Så er det sånn at nesten bestandig når jeg er i Stortinget, vil jeg ha æren for veldig mye. Men å ta æren for begrepet «den kristne kulturarven», det kan jeg altså ikke gjøre. At det er noe som jeg som statsråd skulle ha funnet opp, en tusen år lang historie i Norge med kristen kulturarv, at det ikke skulle være brukt før det dukker opp som en begrunnelse for at vi skal ha et fag med litt mer rom innen kristendom, det kan jeg dessverre ikke ta æren for. Så revolusjonerende har nok ikke min statsrådsperiode vært.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Nei, jeg kan ikke garantere det, rett og slett fordi resonnementet er at det i siste tidsbruksundersøkelsen vi hadde, var store forskjeller på hvor mye vekt man la på de kompetansemålene som handlet om kristendom, som for øvrig er ganske brede kompetansemål. Det er ikke bibelhistorie disse kompetansemålene dreier seg om, det dreier seg om den kristne kulturarven, det dreier seg om kristen virkningshistorie, det dreier seg om både skyggesider og positive sider, misjonshistorie f.eks. – en rekke ting. Det er nok en mer grunnleggende uenighet mellom representanten Knag Fylkesnes og meg som ikke bare dreier seg om at vi nå følger opp en avtale mellom de fire samarbeidspartiene. Representanten sier at man reflekterer best over etiske problemstillinger på fritt grunnlag – jeg mener at man trenger en grunnmur for å reflektere over etiske problemstillinger, og den grunnmuren behøver ikke å bestå av én religion, det gjør den i svært få samfunn, men en viktig del av vår etiske grunnmur, historisk sett, har vært kristendommen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Som jeg sa i mitt innlegg, innebærer det at man har et tilbud som er vesensforskjellig fra det som i dag er normal praksis i skolen. Men så har representanten Giske rett i at det i dag er metodefrihet i den offentlige skolen, og det er jo en av grunnene til at vi har en god diskusjon og et ønske her om et større mangfold innenfor den offentlige skolen. Men allikevel kan det være grunn til å tro at miljøer som ikke nødvendigvis er i det offentlige fra før, kan tilføre nye ideer, at de kan ha andre måter å gjøre ting på, at det er enklere for dem, f.eks. fordi det ikke er en skole som er så tett knyttet til et geografisk område som mange av de offentlige skolene er, å komme til alternative profiler, f.eks. innenfor kunst, realfag, andre typer fagområder. Det er en god innramming i loven, og det er en innramming som etter hvert også vil tydeliggjøres gjennom praksisen, altså når man godkjenner de enkelte søknadene med det skjønnet som ligger der.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Det behøver ikke kunnskapsaministeren definere her, på samme måte som det i loven heller ikke står presisert at det er montessoripedagogikk eller steinerpedagogikk som skal regnes som anerkjente pedagogiske retninger. Det er en klar innramming på profilskoler. Som jeg også sa i mitt innlegg – litt enkelt, riktignok – holder det ikke å ha profil som en glasur på toppen. Man må ha en klar profil i læreplanen, man må bruke handlingsrommet som ligger i lovverket, for å kunne flytte på timer og på den måten styrke en faglig profil. Så kan det også være andre typer ting. En representant her nevnte om man hadde egne utvekslingsprogrammer hvis man hadde språkskole. Den type ting vil også måtte vektlegges hvis det skal være vesensforskjellig fra det som er normal praksis i den offentlige skolen. Jeg mener jo at når representanten Giske skal lese innrammingen av profilskolene, må han ta i bruk alt som er skrevet, ikke bare ett avsnitt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Det er helt riktig at med Kunnskapsløftet er det metodefrihet i skolen. Det betyr, og det er også svar på representanten Giskes spørsmål, at det i utgangspunktet er stor frihet i den offentlige skolen til å ha forskjellige typer pedagogikk. Men dette er jo en lov som også svarer på det som står i den tidligere friskoleloven, hvor det har stått «anerkjente pedagogiske retninger». Det har fått et konkret innhold gjennom at det i praksis er montessoriskoler og steinerskoler som har blitt godkjent. Det er derfor vi foreslår at man også med andre pedagogiske opplegg, hvis det kommer søknader om det som godtgjør at det er alternativ pedagogikk, skal få muligheten til det. Så gjentar jeg igjen at representanten Giske må se på hele innrammingen av profilskolene, både kommunens uttalerett og fylkeskommunens uttalerett, at man må se på kravet om at det skal være vesentlig forskjellig fra det som drives i skolene, også eksemplifiseringen av hva det kan innebære i praksis.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Nå skal ikke jeg tolke hva representanten Asheim egentlig mente, men jeg tror det var ett argument for at man også burde tillate yrkesfaglige friskoler, ikke det eneste argumentet for det. Så er det helt åpenbart – representanten nevner jo selv den gjennomgangen vi nå skal ha av de yrkesfaglige studieprogrammene, særlig de som har vist seg å ha dårlig tilknytning til arbeidslivet – at noe av poenget nettopp er å få frem hva som er arbeidslivets behov, og hvordan utdanningstilbudet vårt svarer på det. Jeg ser ingen motsetning her mellom at man både kan opprette yrkesfaglige friskoler – som det er en søknad om, som jeg for øvrig ikke tar stilling til, det er mulig det kan bli en sak som havner på mitt bord – å ha den muligheten i loven og samtidig styrke yrkesfagene i den vanlige, offentlige skolen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Konsultasjonsordningen fungerer begge veier. Det betyr at det også er en vurdering av hva som er relevant å konsultere om. Da skal det være saker i lovproposisjonen eller i saken som direkte involverer samiske interesser. Så har jeg hatt et møte med Sametinget, for jeg synes det er helt naturlig at når Sametinget mener at konsultasjonsordningen ikke er oppfylt, og at kommunikasjonen med departementet kunne vært bedre, er det mitt ansvar å sørge for at den blir bedre. Vi hadde et møte med Sametinget som var veldig bra, veldig nyttig og veldig konstruktivt, hvor jeg også sa at det er en del ting jeg ser at departementet kunne vært bedre på. Det kommer vi til å jobbe med å forbedre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Svaret på det er nei, det er ikke et godt nok grunnlag. Her gjelder det igjen: Man må se på hele lovteksten som er foreslått, og alle innrammingene som er. Og det kanskje aller viktigste elementet her er at det også er en skjønnsvurdering. Med andre ord: Det fins ikke et skjema man kan krysse ut, og idet man har oppfylt alle kravene i det skjemaet, får man automatisk godkjenning. Grunnen er at dette ikke er en rettighetslov, det er en lov som beholder det prinsippet som lå i forrige privatskolelov, nemlig en skjønnsmessig vurdering. Så er det avgjørende kriteriet også her at det skal være vesentlig forskjellig fra det som er praksis i eksempler man finner i den offentlige skolen. I tillegg kommer, som ved alle andre lover av denne typen, innsnevringer etter hvert som man får søknader på bordet. Vi hadde den samme diskusjonen i forbindelse med dispensasjonsmuligheten som regjeringen la fram, og som Stortinget vedtok, hvor Giske også var redd for at det skulle bli frislepp. Det har det ikke blitt, nettopp av samme grunn.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Ambisjonen vår er akkurat den samme, ambisjonen vår er det som står i regjeringserklæringen, og det handler om å balansere det opp mot rekruttering. Hvis man hadde gitt den forrige regjeringen et par år, hvis man hadde startet i f.eks. 2007 med et karakterkrav 4 i matematikk, kan det hende vi nå hadde fått gjort den opptrappingen vi ønsker, trukket erfaringer og sett hvordan man skal innføre et forkurs – og man hadde i dag oppnådd ambisjonen vår, nemlig karakteren 4 i norsk, matematikk og engelsk. At ikke det ble gjort tidligere, må forrige regjering svare for. Men det er helt åpenbart at vi nå har skjerpet karakterkravene i matematikk. Vi skal trekke noen erfaringer av det, bl.a. for å se hvordan vi skal bygge opp en forkursordning, som Arbeiderpartiet også er for. Etter det skal vi se hvordan vi skal gå videre, ta neste steg.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Det er et veldig godt spørsmål, og det er noen begrunnelser for at vi startet med matematikk. Jeg trenger sannsynligvis ikke begrunne hvorfor matematikk også er viktig. Det er sannsynligvis representanten Giske enig i. Én begrunnelse er at man avslutter matematikk etter to år, i hvert fall for studentene som her er aktuelle, siden programfag ikke er aktuelt. Men andre ord har man da god tid til å forberede seg på et forkurs. Matematikk er etter vår vurdering også lettere å lage et forkurs i. Norsk har 393 timer fordelt over tre år, det er dobbelt så stort som fellesfaget i matematikk. Vår vurdering er at det er langt vanskeligere å få gjennomført et forkurs i norsk enn det er i matematikk. Men siden vi er opptatt av å komme i gang – vi har ikke åtte år der vi kan la være å handle, vi er opptatt av å komme i gang, vi er opptatt av å skjerpe opptakskravene – så starter vi med matematikk nå. Det er bra at representanten Giskes parti, som var i mindretall og imot opptakskravene da de ble foreslått av tidligere statsråd Clemet, nå er en ivrig pådriver for strengere krav.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Man må ta forkurset for å få opptak til studiet, det er den modellen vi kommer til å legge opp til. Jeg må også si at representanten Giske har vært veldig ivrig etter å stille spørsmål om denne saken, og det har vært veldig bra, for da så vi bl.a. at det ikke var helt presist, som representanten Giske sa, at det stod eksplisitt at det skulle være karakterkrav 2 for å komme inn. Men det sto ikke eksplisitt at man ikke kunne komme inn på forkurs med lavere karakter enn 3. Da fikk vi en sjanse til å tette det. Det er et viktig og godt bidrag fra representanten Giske til regjeringens politikk. Vi er utålmodige, vi starter dette fra 2016. Ideelt sett burde sånne ordninger settes i verk sånn at elever som starter på videregående, fra første stund vet hva man har å forholde seg til. Vi setter her forventningen om å komme i gang ved at vi får gjennomført det, og ved at vi starter med et høyere opptakskrav. Derfor starter vi i 2016, og begrunnelsen for å starte med matematikk har jeg allerede gitt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Dette begynner å minne meg om en annen sak vi hadde, hvor det også var enighet, i hvert fall mellom våre to partier, men hvor det likevel var veldig mange spørsmål. Det er i og for seg gode spørsmål representanten stiller. Jeg ber om forståelse for at ikke alle detaljer om forkurset er klare. Det som er viktig, og grunnen til at man burde ha et forkurs og ikke simpelthen si til elevene at de skal ta privatisteksamen, er at forkursets hensikt er at man skal komme opp på karakternivå 4, altså nivå tilsvarende karakteren 4 eller høyere. Vi vurderer også om man kan kombinere det med løsninger for dem som ønsker å ta privatisteksamen. Det går an å gjøre, nettopp fordi man avslutter etter to år på videregående skole. Jeg ble litt usikker på hvorfor representanten Giske mente at dette var uklart, for som jeg oppfatter det, er nettopp forkursideen kjernen i Arbeiderpartiets politikk, som egentlig ønsker et opptakskrav om karakteren 3, men et forkurs som jeg antar skal ha nivået 4.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2015-06-11:
Nå var det et bredt flertall på Stortinget som sa ja, og så vidt jeg registrerte, var det ingen da budsjettbehandlingen var, som protesterte mot privatistavgiftene. Men for å forklare resonnementet for representanten Giske: Det er nettopp fordi vi ønsker et klart og enhetlig karakterkrav å forholde seg til. Med andre ord: Hvis man har et forkurs som er innbakt i utdanningen, kommer man inn på lærerutdanningen med karakteren 3. Vi ønsker at det skal være et klart, enhetlig, forståelig krav. Det betyr at man kommer inn med karakteren 4 – hvis ikke kommer forkurset. Da må det forkurset ligge foran, ikke i, utdanningen. Så vil jeg når denne ordningen kommer, komme til Stortinget og gjerne svare på alle detaljer og alle spørsmål om hvordan dette fungerer, men jeg ber om forståelse for at når dette kommer i 2016, har vi kommet et godt stykke lenger på vei, selvfølgelig, enn man har gjort i forbindelse med et Dokument 8-forslag. Men alle detaljer er ikke spikret ennå, og da vil det være feil av meg å spekulere mer enn jeg allerede har gjort.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Det er alltid morsomst å diskutere med Høyre-representanter når de føler seg litt tråkket på tærne. I sitt første innlegg i dag sa representanten Kristin Vinje på den ene side at hun syntes det var rart at opposisjonen kritiserte regjeringa for at regjeringa begynner i feil ende, som vi mener at man gjør – kvalitetskriteriene burde vært fastlagt først. Og så kritiserte hun opposisjonen for at vi ville satse på alt og alle i våre innlegg. Det å satse på studenter og studiekvalitet og forskningsrelevans for studentene er ikke «alt og alle». Det handler om kjernen i oppdraget for høyere utdanning. Når Høyre-representantene Tveiten Benestad og Vinje først snakket om studenter, var det tydeligvis fordi vi hadde provosert dem litt. Jeg tolker fremdeles det representantene for regjeringspartiene sier sånn at vel, vi nevner kanskje ikke studiekvalitet og studentenes rolle, men det vi gjør, er godt nok. Det er vi uenig i. Det at regjeringa først trakk den varslede stortingsmeldinga om kvalitet da de kom inn i regjeringskontorene, og så varslet en stortingsmelding om kvalitet i høyere utdanning i 2017, er ikke godt nok. Det representanten Vinje sa om studentsamskipnader, var feil. Det hun sa om studentboliger, var i beste fall misvisende. Det har vært en veldig positiv trend når det gjelder studentboliger, de siste ti årene fra 2005, da antall nye studentboliger økte til 300 boliger i året, til 2013, da man var oppe i 1 400–1 500 i året, til at det nå har økt videre. Det er positivt. Vi er ikke fornøyd før vi når målet om 3 000 nye studentboliger i året. Likevel er det sånn at det som mangler i langtidsplanen for høyere utdanning og forskning, det som mangler i strukturreformen, er en ordentlig omtale av studiekvalitet, av koblingen mellom forskning og utdanning og av oppfølging av studentene og studentenes rolle. Foreløpig er det i andre divisjon i høyere utdanningspolitikken fra regjeringa. Helt til slutt: Representanten Vinje kalte meg høy og mørk. Jeg vil ha meg frabedt det. Jeg vil i framtida bli kalt høy og rød!
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Sist gang Høyre innførte en privatskolelov, ble det søkt om mange tusen nye privatskoleplasser over hele Norge. Situasjonen i mitt fylke, Troms, var egentlig ganske symptomatisk. Der ble det søkt om 1 200 private skoleplasser. Samtlige ville starte i fylkets og Nord-Norges største by, Tromsø – ingen i distriktene. Til opplysning er det rundt 6 000 elever på videregående skole i Troms. En slik endring ville endret skoletilbudet i Troms drastisk, med størst konsekvenser for distriktsskolene. På samme måte ville den privatskoleloven, hvis den hadde fått lov til å virke lenger enn høsten 2005, endret Skole-Norge betydelig. Forskjellen på loven fra Kristin Clemet og den loven vi behandler i dag, er relativt liten. Når Høyre og Fremskrittspartiet, men også Venstre og Kristelig Folkeparti, kaller dette «kun moderate endringer», tenker jeg at da må utgangspunktet de kom fra, vært ganske så ekstremt. Regjeringen har foreslått, med nye grunnlag som profilskoler og yrkesfagskoler, egentlig å gi private aktører et ganske vidt rom til å starte nye skoler. Kunnskapsministeren var bekymret for at ordet «frislipp» var misbrukt her i dag. Vel, et ord som har blitt mer misbrukt enn det, er ordet «vesentlige», for når det sies at profilskolene innebærer «vesentlige endringer», er det vanskelig å få øye på dem. Kriteriene for å være profilskoler skiller seg såpass lite fra en offentlig skole at det er snakk om kun små justeringer en privat aktør eventuelt må gjøre. To timer i uka i timefordeling f.eks. er ikke en vesentlig endring, det er en ganske liten endring. Og konklusjonen er at terskelen senkes betydelig. På samme måte som for ti år siden kan denne loven ha potensial til å endre skolestrukturen i en kommune eller et fylke ganske drastisk. Hvorvidt det er bra for en kommune eller et fylke, er den kommunen og det fylket best egnet til å avgjøre selv. Da bør de få bestemme selv. Arbeiderpartiet vil gi kommuner og fylker den avgjørende retten til å bestemme om skoler etter de nye godkjenningsgrunnlagene faktisk skal godkjennes. Jeg ser at tilliten til at lokalpolitikerne vet best i lokalpolitikken og i skolepolitikken, er særdeles lav hos Venstre, Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Høyre. Derfor vil disse partiene nekte de lokale folkevalgte den avgjørende stemmen i spørsmålet om hvorvidt det skal opprettes flere privatskoler i deres lokalsamfunn. Jeg hadde egentlig forventet noe annet fra Venstre og Kristelig Folkeparti, men jeg hører gjerne deres forklaring på hvorfor de velger å ikke stole på vurderingsevnen til lokale skolepolitikere.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Til siste taler kan jeg bare si at dagens lov ivaretar menneskerettighetene og Norges internasjonale forpliktelser om at foreldre skal kunne velge skole for sine barn. Den ivaretar de forpliktelsene fullt ut. Det er ingen egen begrunnelse for å gjøre denne lovendringa. Men så har det blitt stilt flere spørsmål, som vi ennå ikke har fått svar på, uklarheter som det hadde vært greit om regjeringspartiene og Venstre og Kristelig Folkeparti klargjorde før vi skal vedta denne loven i dag – eller i kveld eller i natt. Jeg spurte bl.a. om Venstres og Kristelig Folkepartis begrunnelse for ikke å stole på lokale myndigheter, at de skal ha den avgjørende stemmen i slike skolesaker. Når det blir sagt at det skjer innstramming på dette feltet, at det går fra negative til særlig negative konsekvenser, vil jeg bare vise til Kunnskapsdepartementets egne merknader til paragrafene i lovforslaget, der de sier at denne såkalte innstramminga, det at det kommer en ny tekst i lovforslaget, «samsvarer med dagens praksis», som det står, altså ingen realitetsendring. Vi har foreslått at lokale myndigheter skal ha den avgjørende stemmen. Venstre og Kristelig Folkeparti vil ikke være med på det. Det er greit. Men så stilte representanten Giske kunnskapsministeren spørsmål om bl.a. det pedagogiske grunnlaget, pedagogiske metoder – pedagogikk – utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet. Det er det ennå ikke blitt gitt et svar på. Når saksordføreren, Tyvand, tar ordet og snakker om pedagogikk som går utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet: Kan en kommune, kan et fylke, starte en skole med pedagogikk som går utover handlingsrommet i Kunnskapsløftet, eller er det stengt for det? Dersom svaret er nei på det, vil jeg si at mange av oss får rett i påstanden om at nyskaping skal være forbeholdt private aktører. Så reagerer jeg på begrunnelsen representanten Tyvand gir, der han sier at han personlig mener at kommuner ikke skal ha den muligheten, for han sier at nei, de offentlige skolene skal ikke bli så spissede, for de skal være for alle. Da må jo konklusjonen på det være at de nye privatskolene også etter nytt godkjenningsgrunnlag ikke skal være det samme. Uansett: I dag skal vi vedta denne loven. Det ville vært en fordel om de uklarhetene og de spørsmålene som er om bl.a. pedagogisk metode, ble besvart i dag.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
I kompromisset fra 2007 som vi bygger på, er det sånn at opprettelsen av kristne skoler handler om foreldreretten og derfor ikke omfattes av vetoretten, slik vi ser det. Men fremdeles har verken statsråden, fraksjonslederne for de ulike flertallspartiene eller andre bidratt til å avklare hva definisjonen er på grunnlaget for profilskolene. De profilskolene som saksordføreren fra Kristelig Folkeparti, Anders Tyvand, nå er med på å innføre i den nye privatskoleloven, har han ikke vært med på å definere og gitt klarhet i til oss, eller omverdenen. Det tar vi med oss videre når vi skal til avstemningen senere i dag, men det er altså sånn som representanten Giske sier, at da blir det opp til forskriften, statsrådens arbeid og regjeringas skjønn å innføre det grunnlaget.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Utdanning over hele landet har vært et tema i debatten, og lokale utdanningssentre har vokst fram ut fra lokale behov og representerer i dag et stort mangfold når det gjelder antall, organisering, innhold og størrelse. Alle har bred lokal støtte og samarbeider tett med lokalt næringsliv, kommuner og fylkeskommuner. Her gjøres et imponerende arbeid for å gi Norges befolkning en reell mulighet til å ta utdanning uavhengig av bosted, livssituasjon og økonomi. I hele landet er det nå et stort behov for omstilling og kompetanseheving. Vi trenger tiltak som bringer studiene dit folk bor, og som er fleksible, og her har utdanningssentrene en viktig rolle. De tilbyr etterspurt utdanning, som f.eks. sykepleiere og lærere. De sikrer offentlig og privat næringsliv kompetent arbeidskraft samtidig som de bidrar til å høyne befolkningens utdanningsnivå. I tillegg er en satsing på lokale utdanningssentre et utmerket distriktspolitisk virkemiddel og har stor betydning for fortsatt vekst og utvikling. Dette er en kostnadseffektiv modell, og bak hvert eneste produserte studiepoeng finnes det et individ som opplever utvikling, noe som er viktig nok i seg selv. Til et dagsaktuelt tema: Mange kommuner klarer ikke å satse på etterutdanning av lærere. Gunn Marit Helgesen sa i en debatt før påske at pengene som myndighetene har bevilget til etter- og videreutdanning av lærere, går stort sett med til reise og opphold på UH-konferansene rundt omkring i landet. I Finnmark og Sogn og Fjordane kan slike kostnader være på 60 000 kr per lærer, noe som begrenser mulighetene for å benytte seg av tilbudet, dramatisk. KS-lederen viser til at nettverkene av utdanningssentre er spesielt utviklet for å løse denne type utfordringer. De vil fjerne kostnadene, de har spesialtilpassede lokaler og teknologiske løsninger samt personell med lang erfaring fra å tilrettelegge for undervisning og skape et godt læringsmiljø. Og studentvurderinger viser at studentene jevnt over er meget godt fornøyd med den faglige kvaliteten. KS påpeker også at en aktiv bruk av utdanningssentrene vil gi en rekke andre fordeler, ved at f.eks. lærere som av en eller annen grunn ikke har ønske om eller mulighet til hyppig reisevirksomhet, likevel kan benytte seg av tilbudet, og man får fleksibilitet i forhold til sammensetning av elevgrupper og samarbeid. Sentrenes rolle i den norske utdanningsflora er uklar både når det gjelder organisering og økonomi. Det er nå viktig – på nasjonalt initiativ – å anerkjenne utdanningssentrenes rolle, klargjøre ansvarsforholdene og gi forutsigbare rammebetingelser, slik at vi kan benytte oss av det potensialet som ligger i studiesentrene. Det burde denne meldingen ha tatt hensyn til. Det gjør den dessverre ikke. Derfor fremmer mindretallet et forslag om dette, som det er fullt mulig for flere i dag å stemme for.
Kristin Vinje (Høyre), 2015-06-11:
Martin Henriksen gjør seg høy og mørk over mangel på satsing på studentene, og det må jeg svare på. Strukturmeldingen er jo nettopp et svar for å styrke tilbudet til landets studenter. Det handler om å gjøre institusjonene bedre i stand til å gi en god utdanning. I tillegg har regjeringen varslet en egen stortingsmelding om studiekvalitet. Siden Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen tiltrådte, har vi fått et kraftig løft for forskning og høyere utdanning i alle de budsjettene som er lagt frem. Jeg vil trekke frem at det også spesielt gjelder studentene. For eksempel har vi endret studentsamskipnadsloven, slik at studentene igjen får full medbestemmelse i styring av skipnadene – en rett de ble frarøvet av den rød-grønne regjeringen. Siden den blå regjeringen tiltrådte, har studiestøtten økt kraftig i begge budsjettene – utover forventet prisvekst. Det er veldig mange år siden det sist skjedde, og takten i studentboligbyggingen er giret opp. Det legges opp til å bygge mer enn dobbelt så mange studentboliger enn det som skjedde under den rød-grønne regjeringen. Så jeg føler sterkt behov for å si også til landets studenter at de må merke at det har vært et regjeringsskifte, for det satses på studiekvalitet, det satses på høyere utdanning, og det satses på forskning.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2015-06-11:
I årene framover vil det være viktig å satse på miljøer hvor Norge har særlige strategiske og konkurransemessige fortrinn. I den sammenheng er det viktig å ha best mulig profesjonsutdanninger, ikke minst innen lærer- og ingeniørfag. Behovet for helsearbeidere er også stort, og det fordrer økt satsing. Fremskrittspartiet vil her vise til at flertallspartiene har styrket profesjonsutdanningene gjennom budsjettforlikene i Stortinget de to siste årene, og at dette er en satsing som bør fortsette. Fremskrittspartiet vil peke på at profesjonsutdanninger er viktig, både for å opprettholde et velfungerende velferdstilbud i hele landet og for å sikre framtidig verdiskaping. Det er særlig viktig å koble utdanning og forskning tettere sammen i disse fagene, da tradisjonen for dette i mange tilfeller er mindre og kortere enn for mange andre fag. Effektive og gode profesjonsstudier er viktig. En endring i strukturen til større og mer slagkraftige enheter vil føre til større kunnskapsmiljøer, som kan bedrive bedre forskning. Konsentrasjon om forskning er viktig også for profesjonsstudiene. En historie jeg leste for noen år siden i bladet Bedre Skole, understreker poenget med forskningsbasert undervisning. En høyskolelektor fortalte der at i sin tid som pedagogikkstudent hadde han presset lærerne på pedagogikkstudiet om det forskningsbaserte underlaget for undervisningen deres. Svaret han fikk, var: Sume seier det, og sume seier det, det er uråd å seia noko visst. Vi har flere studier som viser at vi også i dag har undervisningsprogrammer innenfor lærerutdanning som ikke forholder seg til empirisk forskning. Det gir neppe en god profesjonsutdanning. Fremskrittspartiet mener det må forventes at utdanning bygger på et forskningsbasert kunnskapsgrunnlag, og mener at de tiltakene som er i gang gjennom strukturreformen, vil bidra til dette. Fremskrittspartiet vil understreke at profesjonsutdanningene bør gis særlig prioritet i utdanningspolitikken de neste årene. Det må være enkelt å velge en profesjonsutdanning og å kombinere jobb med en slik utdanning, også i distriktene. Det må sikres både robuste utdannings- og forskningsmiljøer og nærhet til de ulike arbeidsplassene der praksisutdanningene skal foregå. Profesjonsutdanningenes egenart må gis tydelig legitimitet, og dette må gjenspeiles i organiseringen og ledelsen av institusjonene. Mer praksisnær forskning bør være et særlig mål. Dette ivaretar denne meldingen på en god måte, mener Fremskrittspartiet.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2015-06-11:
Saka om struktur i høgare utdanning viser igjen regjeringa sin iver etter å sentralisere og få evig større einingar. Sektor etter sektor vert radbrekt, gode institusjonar vert lagde ned eller slått saman, og regionar vert tappa for arbeidsplassar og kompetanse. Det siste året har kunnskapsministeren drive ein kontinuerleg kamp for å slå saman høgskular. Høgskulen i Sogn og Fjordane er ikkje noko unntak. Vedtak frå styret er neglisjerte, og seinast i eit innlegg i Sogn avis 2. juni er ministeren klar på at Høgskulen i Sogn og Fjordane må slåast saman med ein annan institusjon. I eit tidlegare lesarinnlegg i same avis avslørte kunnskapsministeren store manglar i kunnskapen sin om den nemnde høgskulen. Eg skal difor gi nokre fakta. Høgskulen hadde i 2015 ein auke på 28 pst. i søkjartalet frå 2014. Ein hadde i perioden 2008–2015 ein auke i søkjartalet på 125 pst. Ein har hatt ein auke på 37 pst. frå 2014 til 2015 når det gjeld eksternt finansiert verksemd, og ein auke på 70 pst. frå 2013 til 2014 når det gjeld publisering. Studentane ved Høgskulen i Sogn og Fjordane er blant dei aller beste i landet når det gjeld å fullføre studiet på normert tid. Statsråden veit frå Kunnskapsdepartementets tilstandsrapportar for høgare utdanning at Høgskulen i Sogn og Fjordane har den beste gjennomføringa på bachelornivå av alle statlege høgskular, universitet og vitskaplege høgskular. Men det kom ikkje eit ord om dette, verken i tidlegare lesarinnlegg eller i det som stod 2. juni, berre gjentaking av behovet for konsolidering og samanslåing, utan eit einaste argument. I eit tidlegare innlegg i Sogn avis valde kunnskapsministeren å trekkje fram fullføringsgraden på masternivå og påsto at masterstudentane i liten grad fullførte på normert tid. Det stemte heller ikkje. Det måtte kunnskapsministeren då gå tilbake på i det siste innlegget sitt og seie at han dessverre kanskje ikkje hadde inne den kunnskapen som han burde ha – når han driv eit kontinuerleg press for å få lagt ned og slått saman ein institusjon som er inne i ei strålande utvikling, som leverer varene, og som er så viktig for den regionale utviklinga i eit fylke som treng ein høgskule som kan gå i front, ikkje minst når det gjeld den nære kontakten høgskulen har med næringsliv og bedrifter i regionen sin. Kva vil skje med den styrken høgskulen har – om sentralisering og samanslåing held fram i like stort tempo som det regjeringa legg opp til? Viss ein slår saman Høgskulen i Sogn og Fjordane med andre og større institusjonar, fryktar eg at dei kan misse sjølvråderetten sin over studiar og emne. Misser dei den, misser dei òg moglegheita til å tilpasse seg behova i regionen. «If it ain’t broke, don’t fix it» er det noko som heiter. Det er på tide at kunnskapsministeren tek det inn over seg. Eg håpar i dag at Arbeidarpartiet, SV, Venstre og Høgre klart gir beskjed om at dei høgskulane som har ei god utvikling, som er inne i ein god vekst, som har gode søkjartal og strålande resultat, skal få fortsetje som sjølvstendige einingar og utvikle seg – til beste for elevane, studentane og den regionen som dei tener.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Ja, nå er vi i gang, og det er mange spennende prosesser på gang i flere regioner knyttet til framtidens universitets- og høgskolestruktur. En av de aller mest spennende prosessene skjer i en region med nesten 700 000 mennesker – i Buskerud, Telemark og Vestfold. Høgskolen i Buskerud og Vestfold og Høgskolen i Telemark har nylig fattet et fusjonsvedtak, og hvis alt går etter planen, blir den nye høgskolens navn «Høgskolen i Sørøst-Norge». Navnet sier noe om det nasjonale nedslagsfeltet til institusjonen, med et studenttall på ca. 16 500 studenter. Det er heller ingen hemmelighet at Høgskolen i Sørøst-Norge ønsker å bli et universitet, slik som høgskolene i Agder, Stavanger, Bodø, Tromsø og Finnmark har blitt de siste årene, eller som de åtte høgskolene som etter fusjonsprosessene som blir beskrevet i meldingen, får universitetsstatus – uten at dette vil kreve noen form for akkreditering. Mulighetene til å endre institusjonskategori har bidratt til fornying og utvikling av universitets- og høgskolesektoren. Det mener jeg at også prosessen som har vært gjennomført i Buskerud, Telemark og Vestfold til nå, beviser. Men det er viktig at disse prosessene pågår ryddig og rettferdig, og fra et regionståsted kan det virke noe urettferdig at det nå blir andre kjøreregler og strengere krav til akkreditering, særlig når man tar et blikk på fusjonene som allerede er blitt gjennomført, og de som gjennomføres akkurat nå. Høgskolen i Buskerud, Telemark og Vestfold vil bli en kraftfull utdanningsinstitusjon, en institusjon som kan hevde seg i toppen på både teknologi- og lærerutdanning, og som leverer forskning på høyt nivå. Jeg taler altså ikke for min syke mor – jeg taler for min ambisiøse, høyst oppegående og vitale kusine. Men fusjonsprosesser er krevende, og det er en fare for at det må gjøres en del unødvendig dobbeltarbeid ved å gjennomføre både en fusjonsprosess og en akkrediteringsprosess. Jeg er derfor glad for at en samlet komité sier at man er positive til at flere av de fusjonerte institusjonene ønsker å skifte institusjonskategori, og at man i den sammenheng også understreker at NOKUT og departementet legger til rette for effektive og smidige søknadsprosesser og vurderinger. Jeg tolker det som et positivt signal for ambisjonene til høgskolene i Buskerud, Vestfold og Telemark.
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
RLE-faget er foreslått endret uten at man helt skjønner hvorfor. For på høring i komiteen var det ganske tydelig massiv motstand og advarsler fra lærere, elever, foreldre, interesseorganisasjoner og ikke minst et samlet fagmiljø. Likevel foreslår altså statsråden at RLE-faget skal skifte navn, og man vil gjennom vedtak i denne sal tydeligere styre hvor mye tid lærerne skal bruke på undervisning i deler av faget, det som vi i utgangspunktet er enige om at det er læreplanmålene som skal definere. Hvis man i tillegg tar fagets historie i betraktning, med uenighet, splittelse og fritak, ser man hvor ukloke disse forslagene er. Det jeg lurer på, er: Hva mener statsråden er det kloke i dette forslaget – så klokt at det trumfer både erfaringene fra historien og elevenes, lærernes, foreldrenes og fagmiljøenes advarsler for framtiden?
Christian Tynning Bjørnø (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Denne saken og RLE-faget er for viktig til at jeg gidder å henge meg opp i teknikaliteter. Jeg ble på ingen måte klokere av statsrådens svar, og derfor må jeg bore litt mer. Statsråden foreslår – om det er her eller der – tydeligere å styre hvor mye tid lærerne skal bruke på undervisning i deler av RLE-faget. Mener statsråden med dette at han ikke stoler på lærernes faglige og pedagogiske vurderinger knyttet til hvor mye tid han eller hun skal bruke for at elevene skal nå sine læreplanmål? Og vil statsråden foreslå samme styringsmetode i andre fag?
Kent Gudmundsen (Høyre), 2015-06-11:
Dagens aktører i universitets- og høgskolesektoren konkurrerer ikke bare regionalt og nasjonalt om framtidens studenter. De konkurrerer i høyeste grad også internasjonalt, og det i økende grad. Denne utviklingen har ikke blitt aktuell i det siste. Det er kunnskap vi har hatt en del år, men bildet forsterkes av en stadig billigere mulighet for å reise hele verden over og av at teknologiens utvikling og økte muligheter for samhandling på tvers av landegrenser blir stadig bedre. Naturlig nok har vi derfor allerede hatt noen strukturelle endringer i universitets- og høgskolesektoren. Og dagens verdensbilde, sammen med framtidige prognoser, bidrar til å styrke behovet ytterligere. Når vi i dag behandler denne stortingsmeldingen og legger klare ambisjoner for sektoren, bidrar vi nå til å bygge videre og styrke kunnskapssamfunnet og dermed Norges omstillingsevne. Det var interessant nå nettopp å høre på representanten Tynning Bjørnø, men desto mer blir jeg overrasket over Arbeiderpartiets mening om at denne prosessen er å begynne i feil ende, spesielt når vi ser på de gode prosessene som er startet opp rundt omkring i landet, og som nå pågår for fullt i min egen landsdel. Når vi ser på side 7 i innstillingen, sier Arbeiderpartiet bl.a.: «Disse medlemmer vil ha en sterkere profilutvikling og arbeidsdeling i sektoren, både hva gjelder fag og hvilke oppgaver som prioriteres. Selv etter de annonserte sammenslåinger vil det fortsatt være fagmiljøer som er små og sårbare.» Da er det vanskelig å få innsikt i hva Arbeiderpartiet egentlig mener i denne saken, for de blir litt «størske» og sprikende, nærmest som om man ikke ønsker å gå inn i litt krevende debatter. Alle endringer skaper debatt, og utgangspunktet for disse endringene er jo ikke annerledes nå enn da den rød-grønne regjeringen styrte Kunnskapsdepartementet. Jeg vil anta at også da var fokuset på kvalitet, samhandling og mer robuste fagmiljø, men kanskje jeg tar feil. Det enkleste er vel egentlig at Arbeiderpartiet oppklarer dette tydeligere selv. Alle institusjoner jeg har vært i kontakt med, har ambisjoner om å utløse større synergier, få styrket fagmiljøene og møte framtiden på en mer offensiv måte. Nylig besøkte jeg Finnmarksfakultetet, tidligere Høgskolen i Finnmark, i det som nå er UiT, Norges arktiske universitet. Bare på et par år etter at fusjonen var et faktum, ser vi nå et styrket fagmiljø, økt kvalitet, flere muligheter og ikke minst et mer attraktivt studietilbud. Fra 562 førstevalgsøkere i 2013 har tilbudet ved Finnmarksfakultetet 1 018 søkere i år. Det er nærmere en dobling og et klart signal fra omverdenen om at en fusjon og en slik samhandling kan bidra til positiv utvikling i en spennende region med vekst og muligheter, som Finnmark. Jeg gleder meg på deres vegne og håper vi kan få se mer av slikt.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2015-06-11:
Mange av dagens arbeidsplasser vil forsvinne, og nye vil komme til. For å opprettholde den økonomiske aktiviteten må det skapes nye virksomheter, og aktiviteten vil være avhengig av nyskaping i form av innovasjon og entreprenørskap. Kunnskap om hvordan dette skal gjøres, er en forutsetning for å lykkes. I dette bildet spiller landets høyere utdanningsinstitusjoner en svært viktig rolle. Formålet med strukturreformen er ifølge regjeringen å sikre utdanning og forskning av høy kvalitet i hele landet, robuste fagmiljøer, regional utvikling, verdensledende fagmiljøer og effektiv ressursbruk. Komiteens flertall har understreket at det er viktig også å sikre et desentralisert utdanningstilbud. Det er klokt fordi det er mye kunnskap å finne i hele landet, f.eks. i min egen hjemby, Bodø. Nasjonale kartlegginger viser at miljøet ved økonomiutdanningen ved Universitetet i Nordland er blant landets beste. Det var også den første økonomiutdanningen i landet som underviste i entreprenørskap. Og siden oppstarten av doktorgradsprogrammet i 2000 har mer enn 50 tatt sin doktorgrad ved Handelshøgskolen i Bodø. Miljøet i Bodø har også i stor grad etablert seg internasjonalt, og deres ambisjon er å styrke både sin nasjonale og sin internasjonale posisjon gjennom bl.a. å få et senter for fremragende forskning. For å lykkes må de demonstrere og vise at de har kunnskap, potensial, ambisjoner samt tilstrekkelig med ressurser i form av kapital, egen forskningstid og stipendiater. Og deres fremste utfordring er finansieringen. De rammes av at universiteter og høgskoler historisk sett har hatt ulike rammebetingelser, og det finner vi igjen i forskjellig basisfinansiering. Mitt anliggende her i dag er å takke komiteen for klokskapen den utviser når den ber regjeringen adressere problemstillingen og komme tilbake til Stortinget på egnet måte for å drøfte hvordan vi skal finansiere dette på en mer transparent måte i framtiden. Vi er et lite land med store ambisjoner. Vi ønsker å hevde oss i verdenstoppen i veldig mange disipliner, ikke minst innenfor forskning og utdanning. Komiteen har pekt på at det vil være vanskelig å si hva som vil styre og forme universitets- og høgskolesektoren i framtiden. Ikke minst vil det være vanskelig å vite hvor viktige nyvinninger finner sted. Vi har en stor ambisjon her i landet om å dra større nytte av våre enorme marine ressurser, hvor vi har et havareal som er seks ganger større enn landarealet. I Nordland har vi 27 pst. av landets kyst, og vi har tunge marine kompetansemiljøer. Da må vi ha et system som legger til rette for at det skal være mulig også for sånne miljøer å realisere de ambisjonene som ligger der. Jeg imøteser statsrådens oppfølging av stortingsflertallets ønske om en gjennomgang av finansieringssystemet for høyere utdanning.