Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-12-14:
Ettersom dette er det fjerde og siste budsjettet vi har til behandling fra denne regjeringen, kan det være på sin plass med noen oppsummerende bemerkninger i tillegg til å snakke om 2017-budsjettet. Siden oljeprisen stupte sommeren 2014, har vi sett ekstreme forandringer i petroleumsindustrien. Aktiviteten har falt. 35 000–40 000 arbeidsplasser har forsvunnet. Offshorerederier og riggselskaper skjelver i sine sammenføyninger, og leverandørindustrien ellers sliter. I Stavanger Aftenblad kan vi lese at tre av fire rigger står uten kontrakt sommeren 2017. Mellom 10 000 og 11 000 jobber er borte som følge av mangel på oppdrag for disse riggene. Det er ikke første gang vi har sett brått prisfall og derpåfølgende aktivitetstørke. De gangene Arbeiderpartiet har sittet ved makt i tilsvarende nedturer, har vi satt i verk motsykliske tiltak for å dempe skadevirkningene. Arbeiderpartiet har i denne perioden ved flere anledninger fremmet forslag om tiltak for å fremme aktivitet og for å styrke norsk leverandørindustri. Disse har blitt stemt ned. Dagens regjering har i det store latt oljeselskapene styre og dermed sette premissene for utviklingen av industrien. Jeg vil minne om at norsk petroleumspolitikk siden starten har hatt som målsetting å skape arbeid og verdier i hele industrien og i hele landet. Inntektene fra salg av olje og beskatning av oljeproduksjon er bare en del av målsettingen. Arbeidsplassene og verdiskapingen i leverandørindustrien må også veie tungt i de veivalgene vi som politikere gjør i petroleumspolitikken. Kanskje har vi nådd bunnen nå. Markedet er i ferd med å balanseres. Prisene stiger. IEA slutter seg nå til dem som peker på behovet for store investeringer i ny produksjonskapasitet som kan kompensere for fall i produksjon fra dagens felt. Vi må nå spørre oss om vi er rustet til å håndtere en slik oppgang i aktiviteten uten at gevinstene fra effektiviseringsarbeidet går tapt. Har vi kapasitet til å ta igjen vedlikeholdsetterslep, plugging av brønner og dekommisjonering samtidig som vi får en økning i leteaktivitet og feltutbygging? Eller får vi en ny kostnadsgalopp? I Arbeiderpartiet frykter vi at vi er i ferd med å miste kapasitet og kompetanse, og foreslår derfor at det utarbeides en handlingsplan for å sikre at vedlikehold utføres, og for at vi drar nytte av ledig riggkapasitet til plugging av brønner. Det er bred enighet i Stortinget om betydningen CO 2 -håndtering har for at vi skal klare å nå de globale klimamålene. Norge og norske aktører ligger langt fremme på dette feltet. Mulighetsstudien som ble lagt fram i sommer, viser at det er tre gode kandidater for fullskala CO 2 -håndtering i Norge: Norcem i Brevik, Yaras ammoniakkfabrikk på Herøya og gjenvinningsanlegget på Klemetsrud i Oslo. Disse tre er forskjellige prosjekter, men alle har potensial som gode demonstrasjonsprosjekter innen sine bransjer. Arbeiderpartiet mener derfor at vi skal ta høyde for å realisere alle tre prosjektene. Vi mener det vil gi stordriftsfordeler, og det vil gi komplementær forståelse for CCS. Det haster med å få utviklet og ikke minst realisert CCS. Vi viser derfor til Stortingets anmodningsvedtak fra mai hvor regjeringen bes sikre realisering av minst ett CCS-anlegg innen 2020. Vi deler regjeringens bekymring for prosesser som kan lede til at kostnader kommer ut av kontroll, men viser til at det er forskjell på hvor langt de forskjellige prosjektene har kommet. Det gir også forskjell på det enkelte prosjekts risiko. I tillegg til karbonfangstprosjektene må det jobbes med transport og lagring. Vi mener at norsk sokkel har muligheter for utvikling av et europeisk sentrallager for CO 2 . Et slikt prosjekt vil både kunne skape arbeidsplasser og gi inntekter i lang tid framover. Arbeiderpartiet stiller altså med større ambisjoner enn regjeringen og dens støttepartier. Vi ønsker forsering av ett fangstprosjekt. Vi ønsker realisering av alle tre, og vi mener det må legges arbeid i en transport- og lagringsløsning for å kunne ta imot fanget CO 2 . Vi har derfor i vårt alternative statsbudsjett lagt inn en økning på 150 mill. kr på kap. 1840 CO 2 -håndtering.