Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-13:
Jeg er svært tilfreds med at hele justiskomiteen, med noen unntak, har sluttet seg fullt ut til forslaget om å begrense retten til dokumentinnsyn og bevisførsel. Det er jeg først og fremst glad for fordi det er ikke noen enkel materie å gå inn i, og fordi det er to utrolig viktige hensyn som står mot hverandre. Da er det bra at man har en veldig bred politisk enighet om hvor grensen skal gå. For vi kan i iveren etter å gjøre etterforskningen og politiet og det politiære så sterkt komme til å måtte krenke det som for mange er en soleklar rett: å få se hva slags dokumenter som hviler i saken, og også sjøl få lov til å tolke – hva er det som taler for meg, og hva er det som taler mot meg? Derfor er ikke dette noen lett sak, men jeg tror den er nødvendig. Jeg mener at vi har funnet en bra balanse, og at den grensedragningen vi har foretatt, er gunstig. Politiet og påtalemyndigheten har i løpet av de siste årene fått tilgang til etterforskningsmetoder som innebærer at vi metodemessig er godt rustet til å bekjempe alvorlig kriminalitet. Dette er en nødvendig, men ikke tilstrekkelig, forutsetning for å kunne avdekke og strafforfølge organisert og annen alvorlig kriminalitet. En annen avgjørende forutsetning er at politiet og påtalemyndigheten er i stand til å beskytte sensitiv informasjon som ikke skal brukes ved avgjørelsen av skyld- og straffspørsmålet. Høyesteretts tolkning av regelen om dokumentinnsyn den senere tid har ført til at muligheten til å beskytte sensitiv informasjon er svekket. Formålet med forslaget er å gi politiet og påtalemyndigheten bedre mulighet til å verne nettopp denne informasjonen. Etter gjeldende rett varierer retten til dokumentinnsyn på de ulike trinn i straffesaken. Utgangspunktet på alle stadier er at det kan kreves innsyn i «sakens dokumenter». Når et dokument er å anse som et saksdokument, vil den mistenkte og forsvareren ha rett til innsyn, med mindre opplysningene kan unntas innsyn etter særlige bestemmelser. Unntaket fra innsynsretten varierer på sakens ulike stadier. På etterforskningsstadiet åpner straffeprosessloven for vide unntak fra innsynsretten, ut fra hensynet til nettopp etterforskningen, tredjeperson, rikets sikkerhet og forholdet til fremmed stat. Etter at tiltale er tatt ut, er muligheten for å nekte innsyn snevrere. Innsyn kan nektes av hensyn til rikets sikkerhet, forholdet til fremmed stat eller der det er begjært anonym vitneførsel. Når saken er avsluttet, kan innsyn nektes av hensyn til rikets sikkerhet, forholdet til fremmed stat eller når det er grunn til å tro at utskrift vil bli benyttet på urettmessig vis. Foruten de nevnte unntakene gir straffeprosessloven § 242a en generell unntaksregel på alle trinn i saken. Det er blitt redegjort tidligere for tilblivelsen av den. Bestemmelsen åpner for at tingretten kan nekte innsyn når tre vilkår er oppfylt: Det må være tale om opplysninger påtalemyndigheten ikke vil gjøre gjeldende som bevis i saken, det må være «strengt nødvendig» å nekte innsyn, og en nekting må ikke føre med seg «vesentlige betenkeligheter av hensyn til den siktedes forsvar». Er vilkårene oppfylt, kan innsyn nektes for å verne politiets kilder og informanter, politiets metodebruk og samarbeidet med utenlandske myndigheter. Innsynsnekt av hensyn til politiets metodebruk og hensynet til samarbeidet med utenlandske myndigheter kan bare besluttes når handlingen har en strafferamme på fengsel i fem år eller mer. Jeg er glad for at komiteen støtter forslaget om å endre straffeprosessloven § 242a og § 292a, om adgangen til å nekte innsyn og avskjære bevis av hensyn til informanters liv og helse mv., slik at det klart går fram at bestemmelsene kan brukes for å unnta opplysninger som har dannet grunnlag for bruk av ekstraordinære tvangsmidler – såkalte inngangsopplysninger. Inngangsopplysninger kan, foruten informantopplysninger, bestå av informasjon politiet har fått overført fra andre land – som flere har vært inne på i dag – eller skaffet seg ved bruk av politimetoder. Uten en adgang til å verne slik informasjon vil ikke de tilgjengelige tvangsmidlene være tilstrekkelig effektive virkemidler i kampen mot den alvorlige kriminaliteten vi her snakker om. Jeg er videre tilfreds med at komiteen støtter forslaget om at dokumentene i en innsynssak etter disse paragrafene ikke skal inngå i dokumentene i straffesaken – «sakens dokumenter» – og at den mistenkte/siktede dermed ikke skal kunne få innsyn. Til slutt – tiden renner ut – vil jeg si at jeg nå er parat til så raskt som mulig å få nedsatt dette metodeutvalget slik at vi får igangsatt det nødvendige arbeidet. Det vil særlig være nyttig etter at Odelstinget nå gjør slik endring.