trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-12-02:
Det var egentlig Rolf Terje Klunglands innlegg som fikk meg til å ta ordet, og bekreftelsen kom også nå i innlegget fra representanten Storberget. Det er åpenbart nødvendig at Arbeiderpartiet setter seg sammen med gruppen sin og snakker sammen, slik at man vet hva man egentlig skal mene, for nå mener man jo i øst og vest. Det er åpenbart at det Klungland sier, er i overensstemmelse med, slik også justisministeren gav uttrykk for, regjeringspartienes og Fremskrittspartiets løsning her i Stortinget, og Klungland bør derfor stemme for den. Jeg benekter overhodet ikke de beskrivelsene som Klungland kom med fra talerstolen, for det var sitater fra uttalelser som er kommet både i aviser, i møter med enkeltmennesker og med framstående representanter for politiet og for kommunens ledelse. Jeg vil imidlertid tillate meg også å tenke litt bakover, da Arbeiderpartiets justisminister presenterte denne politireformen og fortalte alle som satt og hørte, at dette ville frigjøre midler til operativt arbeid. Hvis ikke det gjorde det, slik Arbeiderpartiet hadde lagt til rette for, ville hun spise sin hatt og gå. Nå ble det ikke nødvendig verken å spise hatten eller å gå på en slik sak, for regjeringen som justisministeren satt i, ble skiftet ut før dette ble prøvet ordentlig. Det forteller noe om at det er en relativt enkel oppgave å stå på Stortingets talerstol og hamre løs i forhold til en reform som ikke har fått den effekten som man trodde den skulle få i utgangspunktet. Men jeg synes nesten det både er uansvarlig og litt uærlig å presentere det som et resultat av nåværende regjerings manglende satsinger og nåværende regjerings mislykkethet i forhold til politiet. Jeg synes at representanten Klungland, når han nå skal ha ordet, bør besinne seg gjennom en realitetsorientering som stemmer overens med det som er virkelighetens verden. Sleng ikke bare ut påstander som skal ramme andre, men forsøk å se litt inn i egen gruppe og i egne tenkninger, slik at man ikke bare presenterer noe som skal ramme andre.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-12-02:
Takk for det. Jeg skal bruke det minuttet til å understreke at det er en noe lettvint måte representanten Klungland presenterer sine synspunkter på, for han griper ikke fatt i det som er de faktiske realiteter, men griper ut i løse lufta, slik jeg forstår det. For det første handler det, som Trond Helleland nå gav uttrykk for, om budsjettet for inneværende år. Hva med de 200 millioner kronene og bruken av dem? Hvorfor har ikke Klungland fått gjennomslag i eget parti for en annerledes bruk av de pengene? For det andre: Det hadde vært best, sa Klungland, om Arbeiderpartiet hadde fått fortsette, for da ville man kunnet få sikret midler til dette. Ja, hva skjedde under budsjettforhandlingen mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet i fjor? Var Arbeiderpartiet da voldsomt opptatt av å skaffe midler til politiet for den budsjettperioden vi nå er i? – Nei.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2004-12-02:
For ikke så veldig lenge siden vedtok flertallet i denne sal å ta vekk egenandelene på fri rettshjelp. Ved en foregående replikk til Ellingsen valgte han ikke å svare på spørsmålet fra representanten Gjul. Jeg ønsker derfor å spørre representanten Marthinsen, for oss som ikke kan forstå det: Hvorfor var det så veldig nødvendig å gjeninnføre egenandel på fri rettshjelp, og – når man får en avtale som gir mer penger på dette budsjettet – å greie å trumfe det igjennom i avtalen? Kan man forklare oss som ikke forstår det, hvordan dette henger sammen med at denne regjering sier at den vil hjelpe de fattigste i Norge? For det var jo nettopp de fattigste fjerningen av egenandelen var til hjelp for. Jeg vil gjerne ha en forklaring på dette.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2004-12-02:
Fra Arbeiderpartiets side har vi ment at det er faglig riktig at tinglysingen fortsatt skal være i domstolene og hos sorenskriveren. Vi har ment at det har vært faglig uriktig å skille tinglysing og panteboka, slik som det ble foreslått fra starten av. Men vi har altså tapt den saken, og vi ser at kjøttvekta rår der som andre steder. Men så må jeg få si: I denne saken har vi skrevet kritiske merknader. Vi har stilt oss undrende. Jeg vil også minne om at vi har vært imot reformen, men vi har ikke foreslått et vedtak om at vi ikke skal ha den servicefunksjonen som saksordfører nå sa at Arbeiderpartiet vil stemme imot. Det har vi aldri sagt. Vi sier at vi stiller oss undrende. Vi synes det er rart, men vi kommer ikke til å stemme imot, for vi vet at det er slik det blir, og derfor har vi ikke kommet med noe nytt forslag til vedtak. Vi kommer til å stemme for, selv om vi er kritiske til saken.
Anne Helen Rui (Arbeiderpartiet), 2004-12-02:
I Aftenposten i går kunne vi lese at hver husholdning har blitt 140 000 kr rikere, og sentralbanksjefen skriver i Norges Banks halvårlige rapport: «En uvanlig kombinasjon av god økonomisk vekst og et svært lavt rentenivå har styrket husholdningenes og foretakenes evne til å betjene gjeld». Men Statistisk sentralbyrå viser oss en annen side av dagens samfunnsutvikling. Antallet konkurser, tvangssalg og utleggsforretninger øker betydelig. Finansminister Foss advarte folk i august i år om ikke å låne mer enn de kan betjene. Den 5. november i år skrev Dagsavisen at 2004 ville bli et toppår for gjeldssaker i namsretten, at nordmenn synker dypere og dypere i gjeldssumpen. Inntil da hadde det blitt åpnet 1 815 gjeldsforhandlinger, og det er like mange som i hele 2003. Fortsetter dette slik, vil tallet på gjeldssaker ende på ca. 2 500, og så høyt har det ikke vært siden toppåret 1997. Halvparten av sakene er forbrukslån, og ifølge namsmannen er 70–80 pst. mislighold av kortsiktige lån uten sikkerhet, og kredittkortgjeld. Det er ikke det minste rart, syns jeg, når jeg ser hvordan f.eks. Citibank annonserer daglig for lån på 10 000–200 000 kr uten sikkerhet til det du egentlig vil ha. Med liten skrift står det «Effektiv rente på 35 600 kr over seks år er 20,64 %» Ellers ligger rentesatsene på slike lån på 13–17 pst. Det forslaget vi nå behandler, kommer fra SV, og man foreslår en rekke tiltak for å unngå at vi får en ny gjeldskrise som vi hadde etter jappetida på 1980-tallet. Det finnes mye forskning på at det å være i økonomiske vanskeligheter kan få forferdelige konsekvenser for dem som har havnet i dette uføret. Det går ut over nattesøvn, gir fysiske og psykiske plager og til slutt sykdom. Det ender ofte i oppløste familier, og det rammer barna i disse familiene ekstra sterkt. Det burde ligge mye spennende samfunnsforskning om sammenhenger, samfunnsutgifter, personlige lidelser og for tidlig død i tallmaterialet fra gjeldskrisetider. Etter min mening er det viktigste tiltaket å hindre veksten i forbrukslån som lånes ut uten sikkerhet, kredittkort med beløpsgrenser opp mot 50 000 kr, kontokreditt eller betalingsutsettelser på forbruksvarer og forbrukslån på opptil 200 000 kroner uten sikkerhet. På dette kreves det skyhøy rente over banklånsrenta. For å unngå denne typen lån ønsker hele komiteen å stramme inn reglene for markedsføring av forbrukslån, og at de reelle betingelsene kommer klart fram for kunden. Komiteen er enig i å be Regjeringen om å fremme forslag til lovendringer som pålegger utlåner frarådingsplikt i kredittkjøpsloven etter mønster av finansavtaleloven § 47. Komiteen er også enig i å be Regjeringen utrede adgang til personlig konkurs med sletting av gjeld. De tre andre forslagene som SV har foreslått, er komiteens flertall ikke enig i, og da regner jeg med at SV-representanten vil ta opp de forslagene.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-12-02:
Først må jeg få lov til å si at jeg setter pris på å få replikk. Det er ikke så ofte man får det når en stepper inn i en debatt der en ikke har deltatt i komiteen og i utarbeidelsen av innstillingen. Senterpartiets poeng i forhold til tomtefesteloven, uansett om forskriften er vedtatt eller ikke, er at forskrifter utarbeides av Regjeringen, de dikteres ikke av Stortinget. Det finnes ikke grunnlag i den innstillingen som ble vedtatt i Stortinget, for at en skulle vedta noen forskrift basert på de prinsippene Arbeiderpartiet og SV her legger opp til. Det finnes heller ikke noe grunnlag, etter Senterpartiets mening, for at Stortinget skal diktere det som åpenbart er Regjeringens oppgave, nemlig å gi forskrifter. Det tror jeg kanskje Storberget i en annen sammenheng, i en annen tid, ville satt pris på at man hadde utvist en viss ryddighet i forhold til.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-12-02:
Ja, for å si det slik: Høyre har gjort nok skade i tomtefesteloven om ikke Arbeiderpartiet skal få lov å gjøre enda mer skade!(Munterhet i salen) Det var Høyre som framla en lov som tillot innløsningsrett, noe som prinsipielt burde ha vært et stort problem for Høyre. At Høyre i det hele tatt valgte å legge fram den loven som åpnet for innløsning, var et problem. Men når Høyre har gjort det, og fått med et flertall i Stortinget på det, synes vi det iallfall er viktig at ikke Arbeiderpartiet får lov å gjøre enda mer skade i den saken. (Munterhet i salen) For øvrig må jeg få lov å minne om når det gjelder det faktum at vi støtter flertallets ramme, at bakgrunnen for det er at vi synes at inneværende års budsjett, som ble framlagt av den regjering som Trond Helleland også sogner til, var altfor dårlig. Det forliket som Regjeringen da inngikk med Arbeiderpartiet, var for dårlig. Vi mener også at den nysalderingen som i dag skal behandles, viser det.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2004-12-02:
President! Som det framgår av innstillingen, vil Senterpartiet og Kystpartiet stemme for a og b, men mot c.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-02:
Fase II i politireformen er beskrevet i budsjettproposisjonen langs tre framrykningslinjer: At man finner gode samarbeidsformer som nå, at man deler på jobber, slik man f.eks. har gjort i Sogn og Fjordane, altså at noen tar trafikk og noen tar voldskriminalitet, eller at man har en regionmodell, hvor en lensmann blir den første blant likemenn eller likekvinner i å samordne drift. Det er jo det justiskomiteen også har lagt til grunn i sin kommentar, at hvis man skal sentralisere noe, er det rent administrative oppgaver. Det er den tilpasningen som ligger i fase II i reformen. Den er beskrevet i budsjettproposisjonen. Den har komiteen klart gitt uttrykk for, og det legger jeg selvfølgelig til grunn i mitt videre arbeid i styringsdialogen med Politidirektoratet. Når jeg vektlegger et lokalt basert politi, er det fordi vi faktisk lever i en tid hvor vi opplever en sentralisering i Forsvaret. Da er det ganske viktig for hele den totale kriminalitetsbekjempelse og trygghet, og for ikke å snakke om for den sivile beredskap i vårt samfunn, at vi har et lokalt forankret politi som, sammen med andre gode krefter lokalt, som brannfolk, nødetater og frivillige organisasjoner, er der. Det er den grunnleggende tenkning som ligger i budsjettproposisjonen, som jeg opplever også er uttrykt i komiteens innstilling.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-02:
Hvis man, etter de opplysninger jeg har, ser på de samlede inntekter og utgifter i 2004 knyttet til domstolene, inkludert tinglysing, går man med et underskudd på 35 mill. kr. Tar man bort utgiftene knyttet til tinglysing, som etter min mening ikke er en del av domstolenes kjerneoppgaver – det er det ikke, det skal altså ut for seg selv – og man ser på f.eks. sivilprosessen, vil man, etter den kunnskap jeg har, kunne se at domstolene faktisk går med et underskudd på ca. 700 mill. kr. Så kan man mene at rettsgebyrene er høye. Ja, men man må jo se på de totale kostnadene. Det er derfor jeg er opptatt av arbeidet fra Advokatkonkurranseutvalget, det er derfor jeg er opptatt av å få en tvistemålsreform med gruppesøksmål, med en småsaksprosess, og andre gode tiltak som gjør at folk flest får rettstrygghet. Jeg vil argumentere sterkt for forliksrådene. Det er virkelig lavterskeljus uten taksameter, hvor man kan få løst veldig mye. Vi har en enestående meglingstradisjon i Norge – la oss bruke den. Det er det jeg legger til grunn i min tenkning når det gjelder rettssikkerhet og kostnadene ved dette.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-02:
Jeg takker representanten Thorkildsen for et særdeles konstruktivt og viktig spørsmål. Jeg har også merket meg at representanten i sine merknader kan være kvass i kritikken, men også raus i rosen. Det er jo en tilnærming som en venstremann kan leve godt med. Så tilbake til spørsmålet. Fafo-rapporten er til tung ettertanke for oss alle. La meg gi to svar på det – først i det store. Vi arbeider nå med å få en generell forvaltningsavtale mellom Justisdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet, slik at vi skal vite at psykiatrien fungerer godt. Jeg har hatt en rekke dialoger, samtaler, med statsråd Gabrielsen om dette, og jeg er sikker på at vi skal få det til. Så kan jeg ta et eksempel: Vi har i Bergen nylig etablert et prosjekt med utgangspunkt i Bergen fengsel, men i samarbeid med Helse Vest, med Bergen kommune, med det statlige, regionale barnevern og med Aetat. Man snakker om at unge kriminelle skal kunne hjelpes ut av kriminalitet når de er på vei ut av fengsel. Det å skape forpliktende forvaltningssamarbeid på denne måten er en del av den helhetlige tilnærmingen. SNU-prosjektene – det er seks av dem – er også et grep i forhold til Helse- og omsorgsdepartementet. Det er svar fra meg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-02:
Dette kan være debatten om snøen som falt i fjor, eller om framtiden. Når det gjelder debatten om snøen som falt i fjor, er det et faktum at jeg var godt kjent med det arbeidet som var gjort i Ullensvang for å tilby en helhetlig løsning på tinglysing. Jeg syntes det den gangen var viktig å belønne initiativet, og vi foreslo og fikk tilslutning til at panteboka skulle legges til Ullensvang. Arbeiderpartiet var ikke for dette. Så erkjenner vi at vi tilbyr noe som ikke vil være varige arbeidsplasser. Vi tar da konsekvensen av at vi ønsker at et lokalsamfunn som har opplevd at storsamfunnet skal gi arbeidsplasser, skal få noe som varer. Det står direkte i nysalderingsproposisjonen som er behandlet her, at vi tror at pantebokarbeidsplassene vil forsvinne etter en viss tid. Så foreslår vi som et alternativ, som vi mener vi har vurdert skikkelig og riktig, å etablere et servicesenter, for vi kan desentralisere den type funksjoner i Norge. Det har vi gjort på andre områder. Bare for å vise hvor lite oppsiktsvekkende det er: Justisdepartementet la sekretariatet for voldsoffererstatning til Vardø. Det har blitt en suksess. Vi fikk til og med søkere som opprettholdt søknaden selv om de da de søkte, trodde at sekretariatet lå i Bærum. Det er altså fullt mulig å desentralisere og flytte ut arbeidsplasser. Det er nettopp teknologien som gjør dette mulig, og det har vi gjort rede for i nysalderingsproposisjonen. Hvis man nå er opptatt av at Ullensvang herred skal ha arbeidsplasser som varer lenger enn en kort periode, er det én måte å gjøre det på, og det er å stemme for det nye romertallsvedtaket som er fremmet av Regjeringen, og som jeg med glede konstaterer har et flertall. Jeg må innrømme at jeg tar innover meg at når vi fremmer et forslag som vi med oppriktighet tror er skikkelig, men konstaterer at løsningen bare vil være midlertidig, er det to valg: Du kan skrinlegge det du gjorde, og gå bort fra det, eller du kan si at du vil finne noe som gir noe som kan vare utover det kortsiktige. Jeg har valgt den siste linjen, å gå inn for noe som jeg tror skal vare. Derfor har jeg lagt dette fram for Stortinget til nysaldering. Siden det første forslaget var et romertallsvedtak, må jeg foreslå et nytt romertallsvedtak. Jeg har også i denne sammenhengen sagt at Justisdepartementet gjennom alle de organer vi kan føre dialog med, er innstilt på å videreføre dialogen med Ullensvang herred for å være helt sikre på at vi får dette så bra som overhodet mulig. Men det som er lagt fram her, er selvfølgelig oppriktig ment. Hvorfor skulle vi ellers legge det fram? Vi legger det jo fram for at vi vil ha noe som kan vare, kontra noe som vi vet ikke vil vare veldig lenge. Så Stortinget har et reelt valg: Å gå inn for det forslaget vi har fremmet, eller ikke å gjøre det. Stemmer man for det, gir man noe. Stemmer man mot det, gir man ingenting. Det er det som er den realpolitiske virkeligheten i denne saken.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-02:
Jeg registrerer at komiteens flertall ikke støtter Dokument nr. 8-forslaget når det gjelder forslagene nr. 1, 4 og 5. Jeg kommenterer derfor ikke disse spørsmålene. Når det gjelder forslagene nr. 2 og 6, har jeg innhentet innspill fra barne- og familieministeren, da spørsmålene berører hennes ansvarsområder. Når det gjelder forslag nr. 2, om å styrke kontrollen av markedsføring av usikret kreditt, finnes det allerede et omfattende regelverk som pålegger kredittyteren opplysningsplikt i forbindelse med avtaler om kreditt og lån. Forbrukerombudet har i tillegg nylig fulgt opp annonsering hvor det forespeiles raske kreditter og kort behandlingstid, og presisert overfor bransjen at slik markedsføring vil kunne være i strid med eksisterende regelverk. Det pågår også for tiden et arbeid i EU med et nytt forbrukerkredittdirektiv, der informasjonsbestemmelser bl.a. om effektiv rente står sentralt. Lovendringer må derfor ses i sammenheng med eksisterende og kommende EU-regelverk på området for forbrukerkreditt og markedsføring. Til forslag nr. 3, om frarådingsplikt, har jeg i mitt brev til komiteen 27. mai 2004 opplyst at dette er et spørsmål departementet allerede på eget initiativ tar sikte på å vurdere i forbindelse med en revisjon av kredittkjøpsloven. Også et slikt arbeid bør ses i sammenheng med arbeidet i EU med et nytt forbrukerkredittdirektiv, hvor ett av spørsmålene er ansvarlig långivning. Utformingen av direktivet vil ha betydning for hvilke regler man kan ha i Norge om frarådingsplikt. Når det gjelder forslag nr. 6, om personlig konkurs, er det gjeldsordningsloven som regulerer gjeldssanering for privatpersoner. Loven åpner allerede i dag for at gjelden kan slettes uten gjeldsordningsperiode. Jeg vil ta initiativ til å gjennomgå loven for å se om den ytterligere kan forbedres, slik Stortinget ber om, og også vurdere om andre lovtiltak kan være nødvendige. Dersom man ønsker å innføre en økt adgang til umiddelbar gjeldssletting for privatpersoner, må veien å gå være å utrede konsekvensene av økt bruk av regelen om sletting uten gjeldsordningsperiode. Hovedforskjellen mellom gjeldsordningsloven og en «Chapter 7-konkurs« i USA er jo nettopp at det etter «Chapter 7» ikke fastsettes en gjeldsordningsperiode.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-02:
Dokument nr. 8:74 reiser spørsmålet om en lovendring som gjelder regelen om bruksverdierstatning av skog ved ekspropriasjon. Jeg vil uttrykke enighet med justiskomiteens flertall som ikke finner det hensiktsmessig at lovgiveren skal gripe inn i domstolenes oppgave ved å fastsette kapitaliseringsrenten, som har betydning ved utmåling av bruksverdierstatning av skog. Når den konkrete utmålingen skjer ved at det finnes fram til årlige nettotap framover, som neddiskonteres til tidspunktet for inngrepet, nyttes en objektivisert kapitaliseringsrente. Dette er en langtidsrentesats som bør ha en viss stabilitet over tid, uten å påvirkes av mer kortsiktige og varierende utviklingsforhold for øvrig. Rentesatsen på 5 pst. er ikke lovregulert, og er lagt til grunn av Høyesterett ut fra en vurdering av hva som er riktig nivå for en langtidsrentesats der siktemålet er å tilstå full erstatning. Samme sats blir lagt til grunn av domstolene ved utmåling av personskadeerstatning. Spørsmålet som er tatt opp, er ett av flere elementer i en sammensatt erstatningsutmåling. Hvis en part i en erstatningssak mener at de forhold som ligger under domstolenes vurderinger da rentenivået som praktiseres nå, ble etablert, er varig endret på en måte som på sikt tilsier endring, kan dette bli gjort gjeldende i saken. Det ligger da i lovens system med skjønnsmessige erstatningsregler som skal gi full erstatning, at domstolen skal være åpen for reelt å revurdere et slikt etablert nivå dersom domstolen må legge til grunn at de underliggende forutsetninger etter en tid har endret seg varig og grunnleggende. På den andre siden ligger det i systemet at det må og bør gjelde en viss terskel før et slikt etablert nivå for en langtidsrentesats blir justert.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-12-02:
Mange av løsgjengerlovens bestemmelser er modne for å oppheves. Jeg er tilfreds med at komiteen synes det er mest ryddig å se på hele loven samlet. Jeg vil om kort tid sende på høring et forslag om å oppheve loven, og der gå igjennom hvilke bestemmelser som bør oppheves helt, hvilke som bør flyttes til andre lover, samt drøfte om det bør overlates til kommunene å regulere i politivedtektene enkelte av de handlinger som i dag er straffbare etter løsgjengerloven. Jeg er enig med komiteens medlem fra Sosialistisk Venstreparti i at politiet og andre myndighetspersoner må behandle rusmisbrukere og tiggere på en skikkelig måte. Vi har alle et ansvar for å opptre respektfullt overfor dem som sliter i samfunnet vårt. Og på generelt grunnlag vil jeg si at vi bruker ikke kriminalpolitiske virkemidler for å løse sosialpolitiske utfordringer. Jeg konstaterer at det er en holdning som norsk politi også deler, selv om de gjør den jobben de skal gjøre etter lovgivningen. Jeg vil se det som behandles i dag, og det svaret jeg sendte til komiteen, i sammenheng med at jeg for godt og vel 30 år siden deltok i kampanjen for å avskaffe bestemmelsen om å sende alkoholskadde mennesker til fengselsplassering på Jæren – den gang het det Opstad, nå heter det Åna Fengsel. Det syntes jeg var svært uverdig den gangen. Jeg har ikke endret mitt grunnleggende forhold til hvordan man skal opptre i slike sammenhenger. Jeg mener at det som er sosialpolitikk, skal møtes sosialpolitisk, og jeg mener at Norge har mange virkemidler for å møte og se mennesker på en skikkelig måte. Selv om det kan være provoserende, har vi alle muligheter til å gjøre det. Som sagt: Jeg er helt enig med representanten Thorkildsen når hun sier at uansett hvem man er, skal man behandles skikkelig. Og jeg mener selv at det er to måter å vise forakt på. Den ene måten er å være veldig arrogant mot noen fordi de sliter, den andre måten er å la være å stille noen fornuftige og hverdagslige forventninger, som alle normale mennesker venter å møte i samkvem med andre. Men da er vi inne i sosialpolitikkens virkeområde. Og jeg er også glad for at man så bredt har vektlagt akkurat det i denne debatten som har vært i Stortinget i dag. Komiteens flertall tilrår at Stortinget skal be Regjeringen vurdere å legge fram forslag om innsamlingsvirksomhet, herunder obligatorisk registrering av innsamlinger av en viss størrelse. Jeg finner det riktig å uttrykke at jeg er bekymret for at en detaljert regulering på feltet kan kvele det frivillige engasjementet som preger mange aktører. Jeg er enig med komiteens medlemmer fra Høyre og Kristelig Folkeparti i at en obligatorisk registrering kan bli kostnadskrevende og tungvint for små og seriøse aktører som driver innsamling til veldedige formål. Jeg har imidlertid hørt den debatten som her har blitt ført. Og det er da slik at når Stortinget vedtar den anmodningen som komiteens flertall tilrår, vil Regjeringen vurdere om det bør innføres regler for innsamlingsvirksomheten, slik det framgår av dette forslaget, og drøfte de utfordringer som følger av det.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-12-02:
Eg vil kommentera ei sak i omgrupperingsproposisjonen, og det er den som står under «Andre saker», nemleg pantebokregisteret i Ullensvang. Fordi det var i denne stortingsperioden, hugsar eg sjølvsagt godt då fleirtalet gjorde vedtak om at pantebokarkivet skulle til Ullensvang i Hardanger. Eg hugsar veldig godt engasjementet lokalt, hjå politikarar og folk i Hardanger, for å få dette registeret. Det var ikkje veldig greitt å vera hordalandspolitikar frå Arbeidarpartiet, som valte å gå imot det ønsket som var til stades i Ullensvang. Arbeidarpartiet sa veldig klårt ifrå om at det ville vera unaturleg å skilja ut pantebokregisteret, og at det burde leggjast til Kartverket, slik som Regjeringa òg er komen til i dag. Men vi i Arbeiderpartiet fekk pepar. Det var full sal her og hordalandspolitikarar ifrå dei andre partia som fortalde Arbeidarpartiet kor dårleg handsaming av Ullensvang dette ville vera, med alle dei arbeidsplassane som skulle skapast der inne. Eg må seia at eg ikkje har noko behov for å seia: Kva sa eg? For eg synest det er forferdeleg trist for ein kommune som har gjort eit så grundig arbeid som Ullensvang gjorde, at dei ikkje kunne stola på at det som vart lovt av eit fleirtal på Stortinget, hadde realitetar i seg. No ser vi at Regjeringa etter ei totalvurdering meiner at pantebokdokumenta vil verta meir kostnadseffektive og alt som ligg i det, dersom ein legg registeret til Ringerike, til Hønefoss. Det er klart at Arbeidarpartiet er einig i det, for vi har sagt heile tida at det ville vera det beste. Men så føreslår Regjeringa at det skal lokaliserast eit servicesenter med 13–14 arbeidsplassar til Ullensvang. Mi utfordring til statsråden, som eg ser ber om ordet, er: Kan Ullensvang no få ein garanti for at dei får desse arbeidsplassane, eller er dette eit slag i lufta for så å seia neste år at dette vil verta ei byråkratisk ordning som ikkje vil fungera etter føremålet, for ein kan faktisk ringja direkte til Hønefoss og få svar på det ein ønskjer svar på? Når ein gjer dette i to steg, både utarmar engasjementet i Ullensvang og svekkjer deira moglegheit til å få statlege arbeidsplassar, vil eg at statsråden skal forsikra om at dette er ein realitet. Frå Arbeidarpartiet si side har vi skrive kritiske merknader til saka om servicesenteret, for vi meiner at dette er ei ordning som er unødvendig. Eg skulle ønskt at Regjeringa verkeleg sette seg ned og såg på kva for varige arbeidsplassar som kunne flyttast ut. Det har denne regjeringa gjort, med støtte frå Arbeidarpartiet. Så eg meiner at det går an å gjera det, og ikkje koma med noko som kanskje berre er eit lite slag i lufta, som varar eitt år eller to, og så seier ein at dette heller ikkje var godt nok. Eg vil jammen meg seia at ein i Ullensvang har stått på for å få arbeidsplassar til Ullensvang, og dei fortener å få varige arbeidsplassar. Det er det som er meininga med dette innlegget i dag.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2004-12-02:
Jeg vil takke justisministeren for at han gir meg anledning til å replisere i forhold til det han sa om mitt innlegg, og jeg har ingen problemer med det representanten Marthinsen også var inne på, med å tenke tilbake. Det hadde jeg tenkt å gjøre på den tiden jeg har nå. Før politireformen ble vedtatt, var det slik at hvis ungdommen sloss eller knuste en rute eller et eller annet i Flekkefjord eller Kvinesdal, var politiet der i løpet av et kvarter. I dag er det derimot slik at hvis de har en varetektsfange som de må frakte til Kristiansand, er det ikke politi der overhodet. Det er jo å se tilbake og sammenlikne med hvordan det er i dag. Regjeringen skryter vanligvis av at det aldri har vært bevilget så mye penger som det blir i dag. Nei, det kan godt være det er rett, men folk føler altså en utrygghet over det som skjer med politiet i dag, i forhold til hvordan de hadde det tidligere. Så vet jeg veldig godt at kriminalitetsbildet er endret, og at det er andre arbeidsoppgaver for politiet i dag. Men når det gjelder politireformen, har jeg lyst til å si at intensjonen var å frigi mer politi og få dem ut på gaten. Ja, det hadde kanskje vært viktig for Kristelig Folkeparti, og for så vidt for Venstre også, at de som vedtok reformen, og som hadde en plan for hvordan den skulle gjennomføres, hadde kunnet fortsette i regjering, men de partiene har altså valgt noen andre. Dermed har vi fått en styring, som Regjeringen må ta ansvar for, av den reformen som har gjort at vi har kommet der vi er i dag. Det er slik at det er alvorlig når folk føler usikkerhet i hverdagen fordi de ikke kan få tak i politiet. Det er slik at når det gjentatte ganger skjer innbrudd i butikkene og journalistene er der lenge før politiet, fører det til en frustrasjon ute. Det siste i Flekkefjord er at de har begynt å plukke med seg parkometrene om natten, for det er jo ingen som stopper dem likevel. Derfor vil jeg stå på det jeg sa: Vi trenger en politikk og politikere som vil styre organiseringen. Jeg husker da jeg var fagforeningsleder. Da var det slik at vi kanskje fikk beskjed om å kutte 10 pst. i budsjettet, og så måtte vi styre organisasjonen ut fra det. Det som mangler fra justisministerens og Justisdepartementets side, mener jeg, er en styring av politiet som gjør at folk igjen kan se politi i gaten, som igjen gjør at de kan føle en trygghet i hverdagen. Vi trenger ikke borgervern og andre ordninger som utfører politioppgaver.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2004-12-02:
I enkelte tilfeller må storsamfunnet gå til det vanskelige skritt å tvangsinndrive eiendom. Det kan være mer eller mindre godt begrunnet, og denne salen er litt uenig om hva som er godt begrunnet, og hva som er mindre godt begrunnet. Men når storsamfunnet av og til må gå til det skritt å foreta et så drastisk inngrep i forhold til enkeltmennesker, er det viktig at man har klart for seg hvilken emosjonell virkning det har på disse. Noen ganger kan det være helt greit for enkeltmennesker å møte en slik situasjon, og andre ganger kan det være på grensen til det tragiske. Det kan være en eiendom som har vært i familiens eie i flere slektsledd, der man har arbeidet målbevisst for å få eiendommen i en stand som gjør at den kan tjene visse funksjoner. Det er det viktig å ta hensyn til når man skal gå til det vanskelige skritt det er å tvangsinndrive. Jeg tror det er nokså stor enighet om at det i tillegg til de emosjonelle belastninger som ligger i saken, ikke skal komme materielle belastninger for familien, som må gi opp den eiendommen som de er glad i, og som de har lyst til å drive videre. Derfor er det veldig viktig at vi forholder oss til det som loven sier om full erstatning. Det er ulike synspunkter på det, men jeg synes det er viktig å minne om den stendige debatt vi har hatt i denne salen i årtier i forhold til begrepet «full erstatning». Det er og blir et viktig begrep for Høyre når det gjelder å forholde seg til enkeltmennesker som møter denne situasjonen. Når vi så ikke vil gå inn for det som kommer fra Fremskrittspartiet i denne saken, gjelder det kompliserte forhold, som bl.a. spørsmål om kapitaliseringsrente, og ikke minst at det er et lovutvalg som ser på biomangfold. I påvente av at det kommer med sin utredning, er det unaturlig å fatte et vedtak om dette. Med andre ord: Fremskrittspartiet skal ha ros for at de reiser denne viktige debatten, men mindre ros for tidspunktet den faller på.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
På vegne av stortingsrepresentantene Per Roar Bredvold, Ulf Erik Knudsen, Øyvind Korsberg, Thore A. Nistad, Henrik Rød, Lodve Solholm og meg selv vil jeg fremme et forslag om at skogeiere som utsettes for ekspropriasjon eller ulike former for vern av skogeiendom, tilkjennes erstatning på samme nivå som ved salg av skogeiendommer etter konsesjonsloven.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-05-13:
Det jeg sa i mitt innlegg, sammenfaller ganske godt med Øyvind Korsbergs beskrivelse av engasjementet og interessen knyttet opp til denne saken. Dette har vært usedvanlig sterkt, kanskje noe av det sterkeste som jeg i min tid i Stortinget har vært med på. I så måte har vi gjort akkurat den samme erfaringen. Nå vet ikke jeg hvorvidt Øyvind Korsberg var helt til stede under mitt innlegg, men jeg kan godt bare gjenta – slik at også Korsberg kan fange opp det – at på de aller fleste punkter som jeg berørte, og flere, er det foretatt ganske betydelige endringer og justeringer på viktige områder, nettopp som en konsekvens av et sterkt engasjement og av de mange innspill som er kommet. Jeg vil derfor avvise en påstand om at flertallet ikke tar innover seg realitetene i den saken, slik de er framkommet under komiteens behandling og i møter med mange av dem som på en eller annen måte er berørt. Jeg kan tilby Korsberg en kopi av mitt innlegg for å bekrefte nettopp det.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-05-13:
Jeg er i grunnen litt oppløftet av at Senterpartiet gir noen honnørord til flertallsinnstillingen. Det synes jeg er på sin plass, for jeg mener at vi har fått til en flertallsinnstilling som har en bred plattform, og som tar en rekke viktige grep for å forbedre rovviltpolitikken og skape forutsigbarhet. Det å vite hva man har å holde seg til, både næringsmessig og i lokalsamfunn, tror jeg er viktig, ikke minst når det gjelder å dempe konfliktnivået. Det er, som jeg sa i mitt innlegg, et overordnet mål. Spørsmålet om plasseringen, altså leveområdene for rovdyr, har ingen sammenheng med hvor de ulike representantene kommer fra. Det har rett og slett sammenheng med en fornuftig forvaltning ut fra hvor det er naturlig, geografisk, at rovdyrene har sitt leveområde. Det er en relativt sterk, faglig vurdering av dette som ligger i meldingen. Det er først og fremst bakgrunnen for det, i tillegg til at man prøver å skjerme de områdene som er mest utsatt for tap av sau og annet bufe på utmarksbeite.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-05-13:
Økonomi er omtalt både direkte og indirekte i innstillingen og også i meldingen fra Regjeringen. Det er en viss logikk i det som Regjeringen legger vekt på når det gjelder kostnadene ved rovviltpolitikken, nemlig at tiltakene skal medføre at tap av bufe går ned, og at det skal følge kronologisk i forhold til behovet for utbetalinger. Samtidig påpeker flertallet i komiteen at vi må være villige til å bruke de midlene som trengs for å gjennomføre en god forvaltningsmessig politikk for både ulv og andre rovdyr. La meg lese det forslaget som ligger på bordet, som representanten Gløtvold henviste til: «Stortinget legger til grunn at de tiltak, som forlikspartnerne omtaler i innstillingen til rovviltmeldingen legges inn under Miljøverndepartementet.» Dette er en presisering av noe som mange har oppfattet som uklart i innstillingen. Vi har derfor funnet behov for å presisere at forebyggende tiltak og erstatning i sin helhet skal ligge under Miljøverndepartementet, samtidig som vi poengterer at næringens livsgrunnlag ikke skal svekkes. Det gjelder også i forhold til økonomi.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-05-13:
Det har vært en lang debatt, som antakelig går mot slutten, men det har vært en god debatt, i den forstand at det har vært et høyt saklighetsnivå. Det har vært nøkterne innlegg, som har presentert de ulike synspunktene som er framkommet. Jeg føler likevel behov for å understreke noe i forhold til hva Åslaug Haga antydet i sitt innlegg, at det store flertall av kollegaene hennes på Stortinget er uopplyste i forhold til de problemstillingene de skal diskutere, at det store flertall bevisst velger å ikke lytte, og også bevisst ønsker å prioritere bort livskvalitet. Når vi snakker om forebyggende tiltak, kunne jeg vært fristet til å foreslå at vi iverksetter tiltak i Stortinget for å motvirke manglende kunnskap om kollegaene! – Ingenting av dette stemmer. At vi skulle ha et annet og mindre verdifullt syn på mennesker og livskvalitet enn det Åslaug Haga har, føler jeg et behov for å tilbakevise. Jeg er veldig glad for at hennes kollega, Inger Enger – i samme parti – møter utfordringen og debatten i Stortinget i dag på en saklig og langt mer konstruktiv måte. Så vil jeg få lov til å takke alle som har bidratt gjennom denne prosessen. Som saksordfører kan jeg love Stortinget at det skal bli godt å bli ferdig! Det har vært en jobb til å bli voksen av, og nå lengter jeg hjem til Telemark! Så jeg håper ikke at debatten drar veldig langt utover ettermiddagen og kvelden.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-05-13:
Jeg er for så vidt enig med Åslaug Haga i at det ikke er noe stort poeng å videreføre den korte, lille runden vi hadde oss imellom. Men jeg følte et veldig sterkt behov for å understreke at jeg ikke føler at jeg har noen dårligere idealer verken i mitt forhold til livskvalitet eller i andre menneskelige spørsmål enn det Åslaug Haga har. Når jeg nå allikevel ber om ordet, er det fordi jeg litt respektløst ikke fikk svart på Inger S. Engers spørsmål knyttet opp til det forslaget som ble utdelt i dag tidlig. Jeg oppfatter at Senterpartiet ikke ser nyanser i forholdet mellom det som er lagt inn i innstillingen, og det som er framlagt i dag. Jeg tror personlig at det ligger noen nyanseforskjeller her, uten å ville gå inn i en debatt om det. Dette gjenspeiler det som ligger i flertallets innstilling og tenkningen omkring dette, rett og slett fordi vi har fått signaler om at det kanskje har vært for utydelige signaler i innstillingen. Derfor følte vi et behov for å presisere dette gjennom et konkret forslag. Hvis Senterpartiet føler at dette er veldig likt, kan jeg bare oppfordre Senterpartiet til å støtte forslaget.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Jeg synes det er litt forunderlig at forliket mellom regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og SV faktisk er blitt så kraftig at man ikke tar replikk på hverandre, spesielt med tanke på den støyen som var i forkant av behandlingen av denne meldingen. Jeg er enig med representanten Rahm i at det har vært gjort et forsøk fra regjeringspartiene, SV og Arbeiderpartiet på å få til en bred politisk enighet. Dessverre blir ikke resultatet at man får en god og fornuftig rovdyrpolitikk. Jeg har aldri i min tid som politiker registrert et så sterkt engasjement fra lokalbefolkningen som når det gjelder synet på rovdyr. Det har vi erfart gjennom de befaringene vi har vært på, de høringene som komiteen har hatt, og de innspill man har fått som politiker – enten via post, mail eller telefon. Det har vært to klare budskap: Lokalbefolkningen vil ha færre rovdyr, og de vil forvalte disse rovdyrene selv. Ingenting av dette er resultatet av det forliket man har lagt opp til. Man har lagt opp til et forlik som vil øke konfliktnivået ganske kraftig. Da er spørsmålet til Kristelig Folkeparti: Hvorfor tar ikke Kristelig Folkeparti hensyn til de innspill som framkom under behandlingen av meldingen? Hvorfor lytter de ikke i sterkere grad til folk i lokalsamfunnet, eller tar hensyn til deres behov og de innspill som de har kommet med?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Representanten Brustad sa at Fremskrittspartiet valgte å stå på sidelinjen under behandlingen av denne meldingen. Vi var i hvert fall ikke mer på sidelinjen i denne saken enn at vi ble innkalt av regjeringspartiene, og spesielt av saksordfører Rahm, til forhandlinger. Vi fikk til og med et utkast med fem punkter fra Kristelig Folkeparti. Da det skjedde, var det nok til å skremme Arbeiderpartiet og SV tilbake til forhandlingsbordet. Man fikk den meldingen som man dessverre har fått. Jeg kunne også tenkt meg å stille spørsmål om lokaldemokratiet til Sylvia Brustad, men i fare for å få et slikt «god dag, mann – økseskaft»-svar som jeg fikk av Bror Yngve Rahm, skal jeg ikke gjøre det. Men jeg vil stille et spørsmål når det gjelder forslag IV, som går på økonomi. Hvor mye penger er det snakk om å gi til disse regionene? Skal det være like beløp til regionene? Og hva er kriteriene for at kommuner som har store rovviltbestander og skadeomfang i så måte, skal få erstatning?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Fremskrittspartiet vil la ulven gå dit den vil, og det er jo i praksis det ulven også gjør. Jeg er ikke så sikker på at den kommer til å lese det forslag til vedtak som er lagt fram i dag, men for ulvens del håper jeg at den gjør det. I 1998 fremmet Høyre et forslag om å endre nødvergeretten på grunn av at det var et stort konfliktnivå som gjaldt rovdyr og bufe på beite. Konfliktnivået har ikke blitt mindre etter 1998, det har økt. Men nå når Høyre sitter i regjering, ønsker de ikke å endre nødvergeretten, og jeg vil gjerne vite litt om årsaken til det. Representanten Brustad fra Arbeiderpartiet sa at politikken nå etter forliket er blitt bedre enn det som meldingen la opp til. Er representanten Onarheim enig i det? Og på hvilke punkter er den blitt bedre?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Mer makt, sies det. Vi ønsker selvfølgelig, som alle politiske partier, mer innflytelse på norsk politikk, og i denne saken prøvde vi å ta ansvar. Som jeg nevnte i replikken til Rahm, var vi altså i forhandlinger med regjeringspartiene. Det er ikke noen hemmelighet – det stod i media. Vi har også fått et utkast fra regjeringspartiene med fem punkter som vi kunne blitt enige om. Men det virket som det ikke var et ønske om og vilje til å komme til enighet med oss. Jeg har i mine replikker og i mitt innlegg kommentert det som står i innstillingen – det er det jeg har kommentert – og det står jo ganske klart i innstillingen hva vi mener om dette forliket, og hva vi mener om at enkelte områder er mer favorisert enn andre områder. Det er ikke noe å legge skjul på. Det står svart på hvitt i merknadene, og da må jeg også få lov å si det fra Stortingets talerstol.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Det er hyggelig å høre at Høyre leser fra partiprogrammet vårt, og jeg har skjønt av landsmøtet at man også skal begynne å dra opp plastkort når det er nødvendig. På baksiden av de plastkortene med gode sitater kan man jo også ha gode forslag som Høyre har fremmet tidligere da de var i opposisjon, men som de ikke fremmer når de er i regjering. Jeg tenker på nødvergeretten. Når det gjelder ulv øst for Glomma, er det det beste av to onder, for den ulvesonen man nå har, er helt håpløs. Ulv øst for Glomma er det beste. Men vi fikk aldri lov å komme så langt at vi fikk sluttført noen forhandlinger med regjeringspartiene, og det synes jeg er trist, for vi hadde fått en bedre politikk enn det som er tilfellet i dag. Det er helt riktig at vi i partiprogrammet har sagt at vi skal ha en bestand av de fire store rovdyrene i Norge, også ulv, men vi har ikke som målsetting at det skal være ynglende ulv i Norge, for ulv i Norge vil man uansett ha så lenge det er så stor produksjon av ulv i Sverige, og den øker. Da er det helt naturlig at innvandringen av ulv vil komme østfra, og vi vil ha ulv i Norge, også i de områdene som regjeringspartiene tror man kan holde ulvefrie, dessverre.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Jeg tror det er en fordel at man holder denne rovdyrdebatten i hovedsak til Norge, at man ikke gjør som SV, går til land i Afrika og begynner å diskutere nivået. Det er klart at det vil være ulemper med ulv. Men jeg tror det blir ganske håpløst hvis man skal begynne å vedta hvor mange ynglende ulv man skal ha i Norge, og hvor den ulven skal få lov å bevege seg. Vårt utgangspunkt er at man gjerne må ha ynglende ulv i Norge så lenge det ikke medfører store problemer. Man har hatt ulv i Norge ganske lenge, noe som ikke har medført problemer for befolkningen og for sauenæringen, først og fremst. Det som er vårt utgangspunkt, er at vi tar hensyn til den del av befolkningen som bor ute i distriktet. Det gjør ikke SV med den politikken de nå fører, og det er den store forskjellen på SV og Fremskrittspartiet i denne saken. Vi tar hensyn til lokaldemokratiet, og det forsvarer vi i denne salen. Vi står ganske alene, dessverre.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Jeg skal ikke blande meg opp i statsrådens svar på replikken til Sylvia Brustad, men jeg vil bare minne om at man i dag vedtar et forslag om penger i en pott. Da antar jeg at Regjeringen følger det opp og ikke bare har merket seg det. Statsråden var inne på at stortingsflertallet har bidratt til ro omkring meldingen. Jeg tror det er mer korrekt, slik vi vurderer det, å si at man har gjort et forsøk på tie i hjel rovviltproblematikken. Det er flere av representantene som har sagt at forliket er blitt bedre enn meldingen. Rahm har sagt det, Brustad har sagt det, og Onarheim har sagt det. Er statsråden enig i det, og er statsråden enig i at ulvesonen er blitt bedre enn det som var foreslått i meldingen? Da vil jeg bare vise til et eksempel, at Engerdal er holdt utenfor ulvesonen, merkelig nok. Samtidig vil jeg be om en forklaring på hvordan statsråden ser på dette med grensegrupper av ulv. Hva er kriteriene for akkurat det? Så må jeg få lov å ta opp forslagene nr. 1–9.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Jeg skal være ganske kort. Jeg har hatt ordet en del ganger tidligere, så jeg har vel sagt det meste. Men jeg har bare lyst til å kommentere noe. Det er en del representanter, og Bjørn Hernæs var den siste, som påstår at Fremskrittspartiet ikke har noen distriktspolitikk og landbrukspolitikk, og at Distrikts-Norge hadde vært avfolket hvis vår politikk hadde gått igjennom. Jeg er ikke så opptatt av hva representanter i denne salen, eller for så vidt Høyre-representanter rundt omkring i Norge, mener om den saken, jeg er mer opptatt av hva befolkningen mener. Og jeg må jo bare minne Høyre om at ved siste valg gjorde vi det rimelig bra. Vi har fått veldig mange ordførere, og de kommer fra Distrikts-Norge. Jeg vil også nevne for representanten Hernæs at vi har jo framsatt det forslaget han selv satte fram i 1998, og det blir jo litt interessant å se om han stemmer imot det forslaget som han den gangen var for. Når det gjelder nødvergeretten, har jo konfliktnivået økt ganske kraftig. Men vi i Fremskrittspartiet er vant til å få skylden for mye, og jeg synes representanten Langeland egentlig sa det ganske bra, at hadde det vært opp til Fremskrittspartiet, hadde det ikke vært tiger i Afrika. Det er jo ikke tiger i Afrika – men vi tar gjerne på oss skylden for at det ikke er tiger i Afrika, hvis det kan tilfredsstille representanten Langeland. Så det påtar vi oss gjerne. Når Knut Werner Hansen sa at Fremskrittspartiet red ensomme inn i solnedgangen, så er det sikkert en film han har sett, som har inspirert ham. Men om vi er ensomme i denne sal, med unntak av støtte fra Senterpartiet, har vi iallfall støtte i befolkningen ute i Distrikts-Norge, og det betyr så mye, mye mer. Men jeg har en utfordring til statsråden, for han svarte ikke på min replikk når det gjaldt grensegrupper av ulv. Han svarte heller ikke da Senterpartiet tok det opp. Da har jeg behov for å få vite om det er slik som flertallet har uttalt i innstillingen, for der står det: «Når det gjelder grensegrupper av ulv, mener flertallet at de må forvaltes i samarbeid med Sverige, og kan ikke legges inn i et norsk mål.» Hva er en grenseflokk? Hvor ofte skal den flokken være i Norge? Hvor ofte skal den være i Sverige? Hvor stor er den? Hva er det som tilsier at det er en grenseflokk? Det tror jeg det er ganske viktig å få avklart, for her kan det være et ganske stort antall ulv. Og jeg vil gjerne vite hvor ofte de skal være i Norge for å bli omtalt som en grenseflokk? Det vil jeg anbefale statsråden å svare på, og det regner jeg med at statsråden gjør.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-05-13:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet, men når Sylvia Brustad kommer med den oppsiktvekkende forklaringen at hvis ikke Arbeiderpartiet og SV hadde tatt ansvar og skaffet flertall for et kompromiss, hadde Regjeringens politikk blitt vedtatt, må jeg si at det hører mer hjemme i Rorbua i Tromsø under «Du skal høre mye ..», for det er jo ikke tilfellet. Hadde det ikke blitt noe flertall for Regjeringens opplegg, hadde dagens politikk blitt videreført. Jeg kan jo bare vise til det som skjedde første gangen vi behandlet operasaken, i forrige periode. Da ble det ikke flertall for noe som helst. Det ble da ikke fattet noe vedtak om å bygge opera, og så ble det en omkamp på det. Så må jeg bare si at jeg også reagerte på Olav Gunnar Ballos trusler overfor landbruket. Jeg synes man kunne hatt en debatt på et helt annet saklighetsnivå enn rett og slett å komme med trusler for å prøve å argumentere for sitt syn.