Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-02-26:
La meg først replisere til foregående taler: Når det gjelder hvorvidt styreleder Reinås selv trakk seg eller om han fikk sparken, tror jeg at min og de fleste andres forståelse er at man forsøker å gi det et skinn av at han selv trakk seg. Jeg tror også han i realiteten bekreftet i høringen at han følte at han fikk sparken. Dette er jo en parallell til saken om en statsråd som også nylig innleverte sin avskjedsansøkning, mens alle i pressen skriver at hun fikk sparken. Det er vel det faktiske forhold. Denne saken begynte jo i realiteten først da opsjonsordningene og de utbetalinger som ville komme, ble offentlig kjent. Først var det stille, fredelig og rolig fra statsrådens side, og det kom beroligende uttalelser fra statssekretær Rikke Lind om at de var kjent med at styret skulle avvikle programmene, og at det var greit. Så begynte venstresiden i Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti i offentlighet å kreve handling, og at noe måtte gjøres fordi disse beløpene i seg selv var uakseptable. At de var store, er det ingen tvil om. Men jeg har lyst til å minne om at grunnen til at opsjonsutbetalingene ble store, var at det var et suksesselskap. Det var et selskap der aksjekursene hadde gått betydelig opp, så det var litt rart at en eier som hadde fått en milliardgevinst, så på noen, i den sammenheng, relativt små beløp. Til å begynne med skjedde altså ikke noe før den politiske støyen, presset fra venstresiden i Arbeiderpartiet og fra Sosialistisk Venstreparti, satte i gang. Det som også er interessant, er å gå inn på omstendighetene da disse opsjonene ble endret. Etter det politiske presset ble opsjonene endret slik at de ikke ble fullt så gode, de ble noe lavere. Det ble også sterkt kritisert. Det er interessant å legge merke til at dette var en frivillig endring - de som fikk opsjonene, gav frivillig avkall på en del juridiske rettigheter. Jeg synes det faktum at de ble presset til å gjøre ting, og at opsjonene allikevel ble fremstilt som for høye etter at de hadde gitt avkall på en god del juridiske rettigheter, var meget urimelig. Jeg synes at statsråden, da han kom tilbake fra ferie og satte i gang, som eier opptrådte meget uklokt. Jeg viser i realiteten til mindretallets merknader hvor det rettes meget sterk kritikk mot statsrådens oppførsel og den kommunikasjon han hadde med styreleder. Det fremgår av høringen at styrelederen oppfattet det slik, etter de orienteringer som var gitt tidligere i forbindelse med avviklingen av opsjonsordningen, og det faktum at ingen i departementet benyttet de anledningene de hadde, til å stille spørsmål, at de i realiteten hadde godkjent det som skjedde. Det vi står overfor, er altså et selskap som i realiteten, de facto, hadde fått akseptert og godkjent en del vedtak som ble fattet enstemmig av de tillitsvalgtes medlemmer i styret, men når så offentligheten får vite om det, og man begynner å få kritikk innenfra i eget parti, er det at statsråden litt i panikk setter i gang en del inngrep i selskapet, som det å få tak i advokatbetenkninger, som gjøres lynraskt. BA-HR, som skulle se på saksbehandlingsrutinene i Hydro, kom med en kritisk merknad om dette, mens altså styreleder Reinås i høringen bekrefter at det var ingen kontakt mellom selskapet BA-HR og Hydro. Jeg stilte spørsmål: «Hvordan kunne da BA-HR mene noe som helst om saksbehandlingsrutinene i Hydro?» «Nei, jeg skjønner heller ikke at et advokatfirma kan fremstille noe sånt,» svarer Reinås. Så man bestiller omtrent konklusjonene i advokatutredninger, som så brukes for å gi et skinn av at man har gjort en forsvarlig jobb. Jeg synes det er all mulig grunn til å rette den kritikken som er grundig forklart i innstillingen, mot statsråden i denne saken.