Britt Hildeng (Arbeiderpartiet), 2007-12-12:
Alle barn som vokser opp i Norge, har krav på trygghet, frihet til utfoldelse og skolegang. Barnevernet er det sikkerhetsnett barn har når familien på eget grunnlag ikke evner å innfri de rettigheter barn som bor i Norge, skal ha. Historisk sett var Norge tidlig ute med å stadfeste fellesskapets ansvar for å sikre barns rettigheter, bl.a. gjennom de castbergske barnelovene. FNs barnekonvensjon og inkorporeringen av den i norsk lovgivning er en videreføring og et svar på barns omsorgsutfordringer i en globalisert verden. Slik stadfestes fellesskapets ansvar for alle barn som bor og oppholder seg i Norge, hvilket innebærer at også barnevernet har fått nye oppgaver og nye problemer som skal løses. Det er problemer som følger av tvangsgifte og kjønnslemlestelse, av menneskehandel, av papirløse beboere og av mindreårige asylsøkere. Vi er glad for at budsjettet, og statsråden i sine uttalelser, legger vekt på de barnefaglige vurderingene i arbeidet med disse spørsmålene, med den naturlige konsekvens at barnevernet overtar omsorgsansvaret for mindreårige asylsøkere. Vi er glad for at statsråden har vært helt klar på at barn og barns beste også skal sikres i møte med papirløse asylsøkere eller innvandrere. For et samfunn er det avgjørende at vi kan gi barn og unge nødvendig trygghet og utviklingsmuligheter. I så måte er det et sunnhetstegn når vi til tider kan ha sterke diskusjoner om utviklingen av og disposisjoner i barnevernet. Det betyr at folk bryr seg. Samfunnskritikken er en potensiell styrke som vi skal ta med oss. Like viktig er det imidlertid å ta med seg den positive utviklingen som er i barnevernet – ca. 40 000 barn får hjelp, og ca. 700 mill. kr mer til barnevernet. Det statlige barnevernet har kommet langt i å realisere målsettingen i barnevernsreformen og i å få sin organisasjon og økonomi på plass, og det arbeides målbevisst for å styrke barnevernets kompetanse og rekruttering. Men skal det statlige barnevernet fungere, må også barnevernets førstelinjetjeneste i kommunene fungere. Det er viktig med en fleksibel sammenhengende kjede mellom første- og annenlinjetjenesten, med tilgang til individuelt tilpassede virkemidler. Det statlige barnevernet kan bare virke optimalt dersom også det kommunale barnevernet fungerer. Det er derfor ganske skremmende at Høyre i sitt alternative budsjett kutter overføringer til barnevernet i kommunene med 70 mill. kr. I dag har vi en sterk økning av barnevernsklienter i alderen 11–13 år. Det kan tyde på at førstelinjetjenesten kommer for sent inn i bildet. Skal en kunne avverge problemer i barns oppvekstvilkår, og at de utvikler seg til alvorlige barnevernssaker, er det viktig med tiltak på et tidlig tidspunkt. Sterke skott mellom ulike sektorer, mellom barnevernet, helsetjenesten, barnehagen, skolen, PP-tjenesten osv., alle med hvert sitt virkemiddelapparat og hver sine budsjetter, kan gjøre det vanskelig å få til en sammenhengende tiltakskjede. Vi kan se at ofte blir barn kasteballer mellom ulike sektorer og forvaltningsnivåer og får således ikke den hjelp de har behov for, når de har behov for det. Jeg er derfor glad for at departementet klart sier fra at vi ønsker å arbeide for å bedre samhandlingen mellom de ulike sektorer og forvaltningsnivåer.