Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 1999-04-13:
Som statsråd for menneskerettigheter er dette en stor dag for meg. Vi har ventet lenge på denne loven – altfor lenge. Som mange vet, er det ti år siden arbeidet med menneskerettighets loven startet. Imidlertid var den vel verd å vente på. Jeg er enig med saksordføreren i at dette er en historisk dag. Det er også gledelig at et samlet storting slutter opp om inkorporeringen av menneskerettighetskonvensjonene i norsk lov. I desember i fjor feiret verdenssamfunnet 50-årsjubileet til FNs verdenserklæring om menneskerettighetene, og akkurat nå pågår det viktige møter i FNs menneskerettighetskommisjon i Genève, der Norge er medlem. Det er i tråd med det aktive norske engasjementet for styrking av menneskerettighetene globalt, et engasjement som har preget norsk utenrikspolitikk i hele etterkrigs tiden. Som statsråd for menneskerettigheter og utvikling er jeg svært opptatt av å styrke dette internasjonale arbeidet. Norge arbeider derfor kontinuerlig nå for demokratioppbygging og styrking av menneskerettighetene innen multi laterale fora som Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa, Europarådet og ikke minst i FN. Også i utviklingspolitikken og i bistandsarbeidet får menneskerettigheter nå en stadig mer fremtredende plass. Norge fremstår som et foregangsland når det gjelder beskyttelse av menneskerettigheter, noe som har bidratt til en høy norsk profil på dette området internasjonalt. Gjennom vedtakelse av denne loven vil Norge ikke bare være blant det flertall av Europarådets medlemsland som har gått til det skritt å inkorporere Den europeiske menneskerettighetskonvensjon i sin nasjonale lovgivning. Vi vil også være blant det eksklusive mindretall av stater som har inkorporert begge de to FN-konvensjonene fra 1966. Dette har en viktig symbolverdi. Som menneskerettighetsminister har jeg imidlertid også fokusert sterkt på betydningen av at menneskerettighetene overholdes her hjemme, formelt og i praksis. Dette reflekteres bl.a. i redegjørelsen om menneskerettighetene for Stortinget fra i fjor, der jeg understreket at vi må feie for egen dør, og i den første norske årsrapporten som omfatter menneskerettighetene hjemme og ute. Dette er også bakgrunnen for at jeg personlig har vært svært engasjert i prosessen som ledet fram til dette lovforslaget fra Regjeringen. Loven, som følger opp Regjeringens prinsippvedtak om at sentrale menneskerettighetskonvensjoner skal innarbeides i norsk lov, vil bidra til å styrke menneskerettighetenes stilling i norsk rett. Jeg er spesielt glad for at loven har fått en bestemmelse som slår fast at hvis det oppstår motstrid mellom norsk rett og en av de inkorporerte menneskerettighetsbestemmelsene, vil menneskerettighetsregelen slå gjennom. Denne helt sentrale forrangsregelen sikrer at selve kjernen i menneskerettighetsvernet, nemlig mindretallets beskyttelse mot flertallets avgjørelser, er ivaretatt. Det har ved flere anledninger vært stilt spørsmål om hvilke konvensjoner som burde innarbeides. Regjeringen har foreslått de tre som anses som grunnstammen i den globale og regionale menneskerettighetsbeskyttelsen. Vedtakelsen av dette forslaget innebærer imidlertid ikke at vi fryser situasjonen. Arbeidet med å styrke menneskerettighetene er en kontinuerlig prosess, og det naturlige neste trinn er nå å vurdere innarbeidelse av øvrige menneskerettighetskonvensjoner. Dette vil bli gjenstand for grundig utredning. I Voksenåserklæringen har Regjeringen sagt at arbeidet med barnekonvensjonen skal prioriteres. Dette har vi også varslet om i lovproposisjonen. Arbeidet er allerede påbegynt, og Regjeringen vil følge opp vedtaket som vil bli gjort her i Stortinget i dag om ytterligere innarbeidelse av andre menneskerettighetskonvensjoner. Til spørsmålet om kvinnekonvensjonen vil jeg selvsagt understreke at kvinnenes rettigheter står helt sentralt i Regjering ens arbeid, og dersom man ønsker ytterligere kommen tarer til konkrete spørsmål, får jeg komme tilbake til det senere. La meg komme inn på et annet viktig forhold: Justiskomiteen har bedt Regjeringen om å utarbeide en «overordna handlingsplan for informasjon, undervisning og utdanning for å verne og fremje menneskerettane i Noreg. » Dette vil også bli fulgt opp av Regjeringen. Dersom det er akseptabelt for Stortinget, vil vedtaket om en handlingsplan i dag følges opp ved at tiltak for informasjon, undervisning og utdanning på menneskerettighetsområdet får en helt sentral plass i den handlingsplan for menneskerettigheter som Regjeringen har bebudet skal legges fram for Stortinget som en stortingsmelding. Slik har vi til hensikt på sett og vis å slå disse to handlingsplanene sammen og presentere Stortinget for ett samlet dokument, én samlet handlingsplan for menneskerettigheter, som vil komme til høsten. Det er et paradoks at det historiske vedtak Stortinget i dag gjør, nesten forbigås i taushet av norske medier og av norsk opinion og av en nesten tom norsk stortingssal. Det har nok ikke bare med toppmøtet på Gardermoen mellom sentrale aktører i forhold til Kosovo-konflikten å gjøre. Menneskerettighetsloven hadde fortjent bedre. Menneske rettighetene hadde fortjent bedre. Loven er faktisk en gladmelding til den enkelte i Norge om at deres menneske rettigheter har forrang, ja faktisk førsteprioritet, i norsk lov.