Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-18:
Hvis vi skal nå samme mål, er det å bli behandlet likt noe av det mest urettferdige som fins, fordi vi er så forskjellige. Denne viktige meldingen om spesialundervisning i skolen har i stor grad fått støtte fra en samlet komité. Det tror jeg er meget viktig på et krevende og vanskelig felt. Jeg vil konsentrere meg mest om de områdene hvor Kristelig Folkeparti har vært spesielt opptatt av at det skal være en forskjell. I forbindelse med meldingen om kvalitet i barnehagen, som ble behandlet i familie- og kulturkomiteen, gikk Kristelig Folkeparti imot å flytte språkkartleggingen fra helsestasjonene og over til barnehagene. Det gjør vi også i forbindelse med denne meldingen. Vi mener dette vil kunne bidra til at den gruppen som vi virkelig ønsker å nå, ikke fanges opp og får et tilbud om oppfølging. Det understrekes i statsbudsjettet, hvor regjeringen selv ikke regner med at mer enn 10 pst. av 2-åringene med kontantstøtte vil bruke barnehage. Vi er også kritiske til krav om kartlegging og dokumentasjon som kan fjerne pedagoger fra det som de er til stede for i barnehagen, nemlig å jobbe direkte med barn. Erfaringer fra Danmark dokumenterer at det brukes unødig mye tid på å kartlegge barn som overhodet ikke trenger noen spesiell oppfølging, i stedet for å følge opp de barna som trenger det. Språkkartlegging kan lede barnehagen i skolefaglig retning istedenfor å styrke barnehagen som arena for læring gjennom lek. Kristelig Folkeparti går også imot forslaget om å flytte opplæringslovens bestemmelser som gjelder barn under skolepliktig alder, til barnehageloven. Det er avgjørende at bestemmelsene dekker alle barn, og det vil fortsatt være behov for tiltak, som f.eks. språktiltak, også utenfor barnehagens regi. Ved å beholde det i eksisterende lovverk vil fortsatt kommunene kunne be barnehager være ansvarlige for det faglige opplegget. Vi deler dessuten KS’ bekymring for at dette vil kunne komplisere saksbehandlingen fordi en nå må forholde seg til to regelverk. For første gang i denne regjeringens historie skal jeg gi ros til regjeringen for hvordan de omtaler hjem–skole-samarbeidet. For en som gang på gang har mast om hvor avgjørende hjem–skole-samarbeidet er for få en god skole, er det som musikk å lese deler av meldingen – jeg siterer: «Forskningsbasert kunnskap om foreldrenes betydning for skoleprestasjoner gir gode argumenter for at skolen bør samarbeide nært og godt med foreldrene i grunnopplæringen. Nordahl understreker at samarbeidsforholdet hjem-skole er et vesentlig bidrag til skolens læringsmiljø(…) Videre sier Hattie at det er foreldrenes forventninger til skoleprestasjoner som har sterkest innvirkning på elevenes motivasjon og innsats; dernest følger foreldrenes interesse for skolearbeid hjemme og på skolen, leksehjelp og dialog om skolefremgang. Dette betyr mye mer enn andre faktorer i familien, slik som sosioøkonomisk status. Hattie trekker også frem at mange foreldre er fremmedgjorte for skolen fordi de ikke forstår skolens språk. Derfor må skolen og hjemmene snakke samme språk og formidle de samme forventningene; slik at elevene slipper å leve i to verdener.» (…) Tenk om dette kunne vært fulgt! Ut fra det meldingen sier, bør det en helt annen innsats til for å få på plass et solid hjem–skole-samarbeid, til beste for sårbare elever. For å skape god inkludering og et bedre læringsmiljø for elever med særlige behov må en også arbeide målrettet med hele elevgrupper. Kompetanseheving innen organisasjonsutvikling er et avgjørende bidrag knyttet til forebygging og dermed også et bidrag i retning av å redusere en stor framvekst av elever med særlige behov. I kommunene fins det i svært liten grad andre instanser eller fagpersoner enn PPT som kan hjelpe skolene i arbeidet med utvikling av læringsmiljøet. Meldingen understreker fire forventninger til PP-tjenesten, herunder «Forventning 2: PP-tjenesten arbeider forebyggende». Jeg mener at hvis PPTs arbeid i skolene kun er knyttet til elever med særskilte behov, vil de aldri komme i posisjon til å bidra til læringsmiljøutvikling generelt. Inkluderende læringsmiljøer kan ikke bygges bare med utgangspunkt i elever med særrettigheter i skolen. PPT bør også ha et ansvar for å hjelpe skolene med å forbedre læringsmiljøene generelt. I arbeidet med å utvikle læringsmiljøet trenger skoler hjelp fra fagpersoner som kjenner skolen, men som ikke er en del av den. Både skolens ledelse og lærerne i klasserommene trenger et slikt konstruktivt kritisk blikk utenfra. Jeg tar opp det forslaget som Kristelig Folkeparti har sammen med Venstre, forslag nr. 9.