Jan Tore Sanner (Høyre), 2008-03-14:
Arveavgiften skaper debatt, og den vekker sterke følelser. Arveavgiften betyr lite for staten, men den betyr mye for dem som rammes. Jeg er glad for at vi har fått denne anledningen til å drøfte arveavgiften, både begrunnelsen for den, hvordan den eventuelt skal innrettes og hvordan den eventuelt gradvis kan avvikles. Selv om Regjeringen nå er i tenkeboksen med hensyn til hvordan den vil fremme sine forslag til høsten, er det viktig at Stortinget benytter muligheten til å diskutere også denne avgiften før Regjeringen legger frem sine forslag. Høyre ser det som grunnleggende positivt at familier som har bygget opp noe gjennom et langt liv, ønsker å overlate verdier til neste generasjon. Dette er en grunnleggende verdi også i konservativ tenkning, nemlig at det er verdifullt at familier overlater noe som er i minst like god stand som det de selv overtok. Jeg registrerer allikevel at andre ser det annerledes. Saksordfører Torgeir Micaelsen argumenterte primært når det gjelder spørsmål om arv, med at her var det økonomiske verdier som kunne realiseres. De som arver, må ikke stakkarsliggjøres, sa Micaelsen. Nei, det er jeg selvsagt enig i. Men det som er utfordringen, er at man har en arveavgift som kan bidra til å svekke grunnleggende verdier i vårt samfunn, nemlig det at en familie eller en enkeltperson bygger opp noe gjennom et langt liv og overlater det til neste generasjon. Arveavgiften er kanskje den mest urettferdige avgiften, og den rammer også svært tilfeldig. Jeg vil i dette innlegget konsentrere meg om forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre om å gi betinget arveavgiftsfritak ved arv av familiehytte eller barndomshjem. Grunnen til at dette forslaget er blitt særlig aktuelt, er at vi de senere år har hatt en ganske eksplosiv økning i bolig- og eiendomsprisene. I løpet av ganske kort tid har en hytte eller et hus som kostet 1,5 mill. kr, doblet seg i verdi. Med andre ord: Et hus som kostet 1,5 mill. kr, vil i dag kunne verdsettes til 3 mill. kr. Hvis en lærerfamilie arver dette barndomshjemmet, må den som andre familier betale over 400 000 kr i arveavgift. For mange vil det bety at det hjemmet man har bodd i, eller den hytta som har vært samlingspunktet for familien, selges ut av familien, rett og slett fordi man ikke har råd til å betale arveavgiften til staten. Jeg aksepterer at Arbeiderpartiet og SV ser det annerledes, men for oss dreier dette seg primært om familieverdier, om grunnleggende verdier i vårt samfunn, og ikke primært om økonomiske verdier. Representanten Sponheim refererte også i et tidligere replikkordskifte til den ganske dramatiske økningen som har vært i prisene på hytter ved sjøen og i fjellet. Jeg mener at det er en grunnleggende og positiv verdi i vårt samfunn at det ikke bare er de aller rikeste som har råd til å ha en hytte i Kragerø eller andre steder langs kysten eller oppe i fjellheimen på de populære stedene. Men det vil være helt utenkelig for en lærerfamilie eller for en sykepleierfamilie, til og med for en stortingsrepresentant, å kunne kjøpe en hytte på de mest populære stedene langs kysten vår i dag. Med den arveavgiften som vi fortsatt lever med, er det min spådom at vi i løpet av ganske få generasjoner vil oppleve at det bare er de aller, aller rikeste som har råd til å beholde hytta ved sjøen eller på de mest populære stedene i fjellheimen. Det bør være et paradoks også for sosialdemokrater, som også har vært opptatt av at vanlige folk skal kunne ha mulighet til å kjøpe seg en hytte og beholde et samlingssted som har vært i familien gjennom generasjoner. Men gjennom den symbolpolitikk og retorikk som nå føres i marken, vil resultatet veldig fort bli at det bare er de aller, aller rikeste som har råd til å beholde hyttene på disse stedene. Det mener jeg bør være et paradoks også for sosialdemokrater. Jeg registrerer at det primært er fordelingspolitiske argumenter som føres i marken. Men hvis man skraper litt under symbolpolitikken og retorikken, vil man se at arveavgiften ikke er noe problem for de aller rikeste. De aller rikeste vil enten ha råd til å betale arveavgiften, eller så organiserer de sin virksomhet på en slik måte at de omgår avgiften. Det betyr at det er helt vanlige folk som betaler arveavgiften, og det er de som rammes av den, og ikke de aller rikeste. Så den fordelingsmessige begrunnelsen tror jeg rett og slett ikke holder, for det er ingen fordelingspolitiske argumenter som tilsier at de aller rikeste skal ha mulighet til å omorganisere sin virksomhet slik at de slipper å betale arveavgift, mens folk med helt vanlige lønninger må betale mange hundre tusen kroner hvis de arver sitt barndomshjem eller familiehytta. Det er også grunnen til at det var en sosialdemokratisk regjering i Sverige som avviklet arveavgiften, nettopp fordi at man hadde problemer med å se de fordelingsmessige argumentene for avgiften i dag. Helt til slutt: Det gleder meg å registrere at de borgerlige partiene trekker i samme retning når det gjelder arveavgiften. Det er litt ulike nyanser i forslagene, men alle de fire borgerlige partiene trekker i samme retning, nemlig at man ønsker lavere arveavgift. Derimot registrerer jeg at de rød-grønne partiene spriker i alle retninger når det gjelder arveavgiften. Per Olaf Lundteigen har i Stortinget gitt klart uttrykk for følgende - og jeg vil tro at han i denne sammenheng ikke taler bare på vegne av seg selv, men også på vegne av Senterpartiet: «Når det gjelder arveavgift og bolig som arvelater har bebodd, og bedrifter som arvinger overtar, er dette et svært viktig tema for Senterpartiet. Vi er nødt til å følge med i tida i forhold til det som kreves. Senterpartiet er ikke fremmed for å tenke i retning av betinget arveavgiftsfritak når arvinger overtar hus eller eiendom for å drive videre. Det er en fritakstenkning med betingelser som ligger Senterpartiets hjerte nær.» Det Lundteigen her gir uttrykk for, er helt identisk med de forslag som Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti har fremmet i Stortinget i dag, mens Heikki Holmås fra Sosialistisk Venstreparti har argumentert sterkt for arveavgiften, ja han gir et ideologisk forsvar for arveavgiften og peker på at den kanskje bør økes i neste års statsbudsjett. Så mens Senterpartiet peker i retning av Høyre, Kristelig Folkeparti, Venstre og Fremskrittspartiet når det gjelder arveavgiften, ser vi at særlig Sosialistisk Venstreparti gir et ideologisk forsvar for denne avgiften, og snarere argumenterer for at den skal økes. Også på dette området er det rot i den rød-grønne leiren.