trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2012-12-04:
Senterpartiet har alltid hatt et spesielt engasjement for jordskifterettene, og vi er opptatt av å styrke disse. I Soria Moria II står det at regjeringen vil «opprettholde styrkingen av jordskifterettene og gjennomføre tiltak for økt rekruttering». Jordskiftedomstolen er en særdomstol som skal bidra til å løse problemer knyttet til eiendommer eller rettigheter til eiendommer i hele Norge. Vi er derfor avhengig av en desentralisert utbygd domstol med godt fungerende jordskifteretter. Jordskiftedomstolen bidrar også med viktige kompetansearbeidsplasser i distriktene. Sakene som bringes inn for domstolene, skal løses effektivt og med høy kvalitet. Derfor må domstolene ha medarbeidere med høy kompetanse. Jordskifterettene gjør en stor samfunnsmessig innsats. De har varierte og interessante oppgaver. Likevel har de for få søkere. Derfor er Senterpartiet tilfreds med at vi i statsbudsjettet for 2012 kunne øke lønnsbevilgningene til jordskiftedomstolen med 10 mill. kr. Dette har vært et viktig første tiltak for å tiltrekke seg velkvalifiserte søkere til ledige dommer- og lederembeter. Nå foreslår regjeringen i tillegg å endre jordskifteloven slik at utdanningsmonopolet til Universitetet for miljø- og biovitenskap oppheves. Utdanning fra UMB med en spesiell fagkrets er per i dag nødvendig for å bli jordskiftedommer. I de siste årene er det bare blitt utdannet ca. ti kandidater årlig. Rekrutteringsgrunnlaget er derfor for lite. Den foreslåtte endringen i jordskifteloven vil kunne innebære at vi kan få kandidater fra andre utdanningsinstitusjoner eller jurister med tilleggsutdannelse som jordskiftedommere. Dette vil være et viktig bidrag for å øke rekrutteringsgrunnlaget. Jordskiftedomstolen står overfor betydelige rekrutteringsutfordringer. Disse er knyttet til gjeldende lønnsnivå og til et generasjonsskifte, der ca. en tredjedel av landets 91 jordskiftedommere og jordskifterettsledere innen kort tid vil gå av med pensjon. Samtidig har det vært for få kvalifiserte søkere til ledige embeter. Jordskifterettene opplever i tillegg at yngre jordskiftedommere slutter. Senterpartiet ønsker derfor å oppheve utdanningsmonopolet så raskt som mulig, og vil fortsette arbeidet med øvrige tiltak for å bedre rekrutteringen til jordskiftedomstolen.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-12-04:
I disse sakene skal jeg ha bare et kort innlegg. Grunnen til at jeg tar ordet i saken om å oppheve konsesjonskravet for skogeiendommer, er at jeg vil gi en stemmeforklaring. Ved en inkurie har Kristelig Folkeparti kommet med både i merknader og i forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om å oppheve konsesjonskravet for skogeiendommer. Dette skal Kristelig Folkeparti stemme imot. Vi er enige om at det er nødvendig med konkrete tiltak for økt aktivitet i norsk skogbruk, men vi mener i likhet med regjeringsfraksjonen at arealgrensene for konsesjon og reglene om bo- og driveplikt skal ligge fast. Vi støtter dermed flertallets tilråding. Også i saken om oppheving av boplikt for skogeiendommer er det behov for en stemmeforklaring. Ved nok en inkurie har Kristelig Folkeparti kommet med både i merknader og i forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om så snart som mulig å oppheve boplikten for skogeiendommer. Konsesjonsloven ble endret i 2009, da vi fikk en oppjustering slik at boplikten inntrer først ved 500 dekar produktiv skog. Tidligere var dette 100 dekar. I mat- og landbruksmeldingen legger man opp til at det også blir enklere å dele eiendom. Dette er vedtak og tiltak som innebærer positive endringer for skogbruket. Kristelig Folkeparti støtter derfor regjeringsfraksjonen om ikke å bifalle å oppheve boplikten for skogeiendommer.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-12-04:
Som observatør til Vestnordisk Råd har jeg flere ganger diskutert med mine vestnordiske kolleger det vi i Norge definerer som et betydelig overfiske av makrell som følge av manglende avtaler. Det er helt klart at vi ikke har en felles forståelse for og tillit til det som blir sagt om dagens fiske, at det ikke er bærekraftig, og at det vil kunne medføre at framtidig makrellfiske vil bli redusert. Spørsmålet mitt til statsråden, en idé som kom fram på Færøyene, er om det har vært drøftet å la havforskere fra Island, Færøyene og Norge komme sammen for å utarbeide en felles strategi og anbefaling om et bærekraftig uttak, som igjen kan være grunnlag for forhandlingene framover.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-12-04:
Med eiendomsretten følger også plikter, det vet både Per Roar Bredvold og jeg. Jeg vil begynne med starten av spørsmålet, om nedsalget av skog. Hvorfor kjøpte vi Borregaard Skoger? Jo, vi ønsket å sikre nasjonalt eierskap til den eiendommen. Jeg husker ikke helt tallet, men jeg mener det var litt over 1 million dekar. Vi ønsket å sikre nasjonalt eierskap til den eiendommen, slik at den f.eks. ikke skulle komme på et utenlandsk forsikringsselskaps hender. Vi ville at denne eiendommen skulle trygges nasjonalt. Det kunne gi framtidige muligheter for kommende politikere, med tanke på hvordan man ønsket å forvalte den eiendommen. Så det var punkt 1: sikre nasjonalt eierskap. Punkt 2: Det var å styrke det lokale eierskapet – og gjennom det startet vi med det arronderingssalget vi har gjort, med mange små eiendommer rundt omkring i hele Norge, som har gjort at mange har mulighet til å kjøpe. Når det gjaldt Borregaard-skogene, var det et så stort salg at det kun var noen få aktører som hadde mulighet til å kjøpe – og mest sannsynlig hadde det vært utenlandske aktører. Vi ønsket å sikre dette nasjonalt – og nå sikrer vi lokalt.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-12-04:
Svaret er: Når det er en helårsbolig på eiendommen, og den er på 500 dekar, mener vi at det er rett at det skal være boplikt på eiendommen.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-12-04:
Formålet med skogpolitikken er jo selvfølgelig å ha en jevn og god avvirkning, som gjør at man også har en treforedlingsindustri og lønnsomhet i hele verdikjeden. Som jeg sa i mitt innlegg: Jeg mener at noe av det aller viktigste for skognæringen og treforedlingsindustrien er stabilitet i rammevilkårene. Noe av det verste som kan skje, er det som skjedde i perioden 2001–2005, da man endret skatteregelverket flere ganger. Det skaper ustabilitet, og det skaper heller ikke jevn avvirkning. Derfor er ordningen med f.eks. gjennomsnittsligning svært lur, svært klok og tilpasset skogbrukets utfordringer. Når det gjelder eiendomspolitikken, er det viktig – også for representanten fra Høyre – å merke seg at vi har liberalisert eiendomspolitikken mer mens vi har styrt og hatt makten, enn da dere hadde makten. Da kunne man – i en konsesjonsbehandling – komme med en pris på 750 000 kr. Nå er den hevet til 2,5 mill. kr.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-12-04:
Jeg vil følge opp representanten Flåttens innlegg. Det er mye jeg er enig i i innlegget. Jeg skal si noe om hva jeg mener er helt grunnleggende for norsk jordbruk. Jeg gjentar igjen, selv om representanten Flåtten ble litt overrasket over det, at jeg mener at et av de absolutt viktigste virkemidlene for norsk skogbruk er skattepolitikken. Det er punkt 1. Punkt 2: Jeg mener at samferdselspolitikken er særdeles viktig. Noe av det aller viktigste med skattepolitikken, er, som jeg sa i innlegget mitt, stabilitet. Noe av det verst tenkelige for skogbruket er mange endringer i løpet av kort tid, for skogbruket er en langsiktig næring. Det har derfor vært en stor fordel med en flertallsregjering – de bestemmelsene vi har tatt, har vi stått ved, og det har vært stabilitet over tid. I perioden 2001–2005 var det det motsatte av stabilitet. Skogeiere gjorde da valg etter at man hadde endret skattereglene, som man tapte på da man igjen endret skattereglene. Det var særdeles kostbart og lite forutsigbart for skogbruket. Jeg mener også at det er flott for norsk jordbruk at vi har litt i overkant av 26 000 eiendommer på over 500 dekar. Det er mange som er engasjert i norsk skogbruk, og det er en styrke, spesielt når en er organisert gjennom samvirket. Så har vi sett, som jeg også sa i innlegget mitt i stad, utfordringene ved at det er en del eiendommer som ikke drives godt nok, og at vi ønsker å stimulere til arronderingssalg gjennom Statskog. Det store salget som vi gjør der, er historisk. Vi gjør også liberaliseringer i eiendomspolitikken som stimulerer mer til salg, men innenfor den grunntenkningen som vi har i dag – at det er en fordel at veldig mange er på eiersiden. Så er det ett tema vi ikke har vært nok innom når det gjelder treforedlingsindustrien og en diskusjon rundt det. Når det gjelder treforedlingsindustri og norsk skogbruk, er jo den fullstendig åpen i en konkurranseutsatt økonomi. Valutakurs er blant de viktigste temaene også i forbindelse med det. Derfor er det viktig at vi tør å holde igjen i finanspolitikken når det gjelder hvor mye penger vi til enhver tid skal spytte inn i norsk økonomi, slik at det er stabilitet. For det er en stor utfordring for treforedlingsindustrien at vi har en relativt sett ganske høy valutakurs i Norge. Det skaper en konkurranseulempe. Derfor må vi tørre å holde igjen, noe som har vært en stor utfordring ikke minst for opposisjonspartiene, og med ulikt syn mellom Fremskrittspartiet og Høyre, noe som også ville skapt mer utrygghet rundt den økonomiske politikken, som har fulgt en stabil linje med denne regjeringen.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-12-04:
Det var representanten Frank Bakke-Jensen som fikk meg til å ta ordet, for da du hørte det innlegget, kunne du få inntrykk av at vi står overfor en veldig stakkarslig og liten næring. Ut fra det siste jeg har lest, er det ca. 25 000 årsverk i den verdikjeden som norsk skog og treforedling representerer, så dette er en stor og tung kjede. Den skaper mange årsverk og gir mye verdiskaping rundt omkring i hele Norge. Så selv om vi nå sliter i visse deler av treforedlingsindustrien, så er det jo veldig mange ulike elementer – som husbygging, tømmer – innenfor den verdikjeden. Men skal vi klare å få god lønnsomhet i skogbruket, få gode inntekter – som vi kan diskutere skatt med bakgrunn i – så kan vi ikke bare ha avsetning for sagtømmer, vi må også ha avsetning for sliptømmeret, massevirket. Det er jo på massevirkesiden vi ser de største utfordringene. Vi må ta tak i det og sikre at vi har avsetning for massevirket også i generasjonene framover. Så vil jeg si til Frank Bakke-Jensen: Når vi snakker om norsk skognæring, må vi snakke stolt om norsk skognæring, for det er en stor og tung næring, og det er også en stor eksportnæring, noe vi også ønsker at den skal være framover.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2012-12-04:
Stortinget har fått til behandling en proposisjon om endringer i jordskifteloven. Proposisjonen er ikke veldig omfattende, men forslaget som fremmes, er etter mitt syn av vesentlig betydning. Jordskiftedomstolene er et viktig redskap i forbindelse med areal- og eiendomsforhold i hele landet. Gjennom jordskiftedomstolene kan retts- og bruksforhold knyttet til fast eiendom avklares og ordnes slik at de blir så rasjonelle og tjenlige som mulig. Dette har stor samfunnsmessig nytteverdi. I lengre tid har imidlertid rekrutteringssituasjonen når det gjelder jordskiftedommere vært vanskelig, noe som en rekke steder har gått ut over jordskiftedomstolenes effektivitet og kapasitet. Dette er svært uheldig med tanke på de viktige oppgavene jordskiftedomstolene har. Etter gjeldende jordskiftelov § 7 femte ledd skal jordskiftedommere ha utdanning fra Universitetet for miljø- og biovitenskap. Det er med andre ord bare Universitetet for miljø- og biovitenskap, tidligere NLH, som kan utdanne jordskiftedommere. Som et element i arbeidet med å bedre rekrutteringssituasjonen har regjeringen etter initiativ fra Domstoladministrasjonen fremmet forslag til endringer i jordskifteloven § 7 femte ledd, som innebærer en oppheving av det utdanningsmonopolet som Universitetet for miljø- og biovitenskap har i dag. På den måten kan det åpnes for jordskiftefaglig utdanning også ved andre utdanningsinstitusjoner. Dette vil etter mitt syn være av stor betydning med hensyn til en så god og bred rekruttering til jordskifteutdanningen som mulig. Regjeringen har foreslått dette uavhengig av det pågående arbeidet med ny jordskiftelov, idet det vil kunne gå noe tid før en ny jordskiftelov er trådt i kraft. Det er viktig at en kommer i gang med rekrutteringsfremmende tiltak så fort som mulig. Dette er noe som krever planlegging og oppfølging over tid. Jeg er glad for at komiteen slutter seg til dette forslaget og samtidig presiserer at endringen bør gjennomføres så raskt som mulig og uavhengig av ny jordskiftelov. Jeg har merket meg komiteens forutsetning om at de utdanningsinstitusjoner som etter lovendringen tilbyr slik utdanning i framtiden, innretter utdanningen slik at studenter kan bytte mellom utdanningsinstitusjoner under utdanningsløpet. Dette er en viktig presisering som jeg vil følge opp overfor Domstoladministrasjonen, som er delegert myndighet til å fastsette fagkretsen for den jordskiftefaglige utdanningen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
I utgangspunktet hadde jeg ikke tenkt å ta ordet i denne saken, men det er klart: Når Senterpartiets Lundteigen bruker talerstolen til en veldig rolig, avbalansert innledning på sitt innlegg, for så å gå over på det mer – jeg skal ikke si – utagerende, men han løfter seg i alle fall til de store høyder, fikk jeg et visst behov for å kommentere innlegget. Det representanten Lundteigen tok til orde for, var at det var markedet som var problemet, ikke driften innenfor det norske skogbruket eller noe annet. Da finner undertegnede grunn til, slik representanten Flåtten gjorde, å bemerke at denne regjeringen nå har sittet i over syv år – over syv år. Representanten Lundteigen klaget over at tre treforedlingsbedrifter i løpet av disse siste årene har måttet legge ned virksomheten sin – ja, altså i den samme perioden som Lundteigens parti har sittet ved makten. Det disse sakene dreier seg om, er hvorvidt en skal få endrede vilkår – bedre vilkår – slik at man kan se disse tingene i sammenheng og bruke skogen mer. Det går på å oppheve konsesjonskravet, det går på boplikten, slik at man kanskje kan slå sammen noen av disse eiendommene uten at det skal være knyttet boplikt til hver enkelt eiendom. Jeg må si at jeg ser fram til å høre hva regjeringen har gjort i forbindelse med det markedsmessige som har vært mislykket for representanten Lundteigen. Det må åpenbart være en saftig kritikk Lundteigen her retter mot sine egne, fordi, som han sier i sitt innlegg, det er markedet vi må gjøre noe med – ergo kritikk til regjeringen for at den ikke har gjort noe i denne saken. Han kritiserer at tre treforedlingsbedrifter har gått under som følge av markedssvikt. Ja, i mange bransjer får en svikt i markedet med jevne mellomrom, noe som gjør at man må omstille seg, og man får endringer. Men innlegget til Lundteigen er jeg litt i tvil om: Hva var det egentlig Lundteigen var ute etter? Var det å kritisere sin egen regjering for manglende handlekraft? Slik de som sitter i salen hørte innlegget, var det akkurat det han gjorde.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Jeg tror samtlige i denne salen faktisk er enige om at det er en utfordring knyttet til treforedlingsindustrien, og at man ønsker å gjøre noe med det. Spørsmålet er bare hva man skal gjøre for å forbedre situasjonen. Representanten Holmelid sier at dette utelukkende er knyttet til lønnsomheten, at vi ikke får nok betalt for trevirket. Lønnsomheten til en bedrift dreier seg om gapet mellom det som er kostnader og inntekter. Det er det som ligger imellom der, som avgjør hvorvidt det er grunnlag for videre drift eller ikke, altså et økonomisk overskudd i bedriften. Det kan du oppnå gjennom å øke lønnsomheten din, selvfølgelig, ved å få en høyere pris i markedet. Du kan også oppnå det ved å få ned kostnadene dine. Det er faktisk mange bedrifter som må gjøre begge deler. Det viktigste for treforedlingsindustrien er nettopp rammevilkårene. Da er det viktig å skjele til den saken som skal behandles her neste uke, det som går på budsjettet. Da går det på f.eks. forskning og utvikling, manglende oppfølging fra regjeringens side innenfor næringsrettet forskning, og det går på SkatteFUNN. Det har ikke vært noen bedring i SkatteFUNN-ordningen fra denne regjeringen. Det er fortsatt en altfor lav timepris og et altfor lavt tak knyttet til SkatteFUNN. Dette er utrolig viktige ting som nettopp bedriftene selv kan bruke for å skape nye produkt og for å skape en økt pris ute i markedet. Det er jo det dette dreier seg om. Det er klart at når det blir for kostbart å frakte tømmeret ut av de enkelte eiendommene fordi det er for små enheter, så påvirker det også lønnsomheten og hvorvidt det er mulig å ta i bruk tømmeret. Det kan nok være det som er problemstillingen for svært mange – også for skogeierne som driver skogen sin og som ønsker å drive skogen – at det kostnadsmessige rett og slett blir for utfordrende fordi det koster så mye å ta ut det tømmeret man har mulighet til å ta ut. Man må se på hele denne næringskjeden, og ikke bare konsentrere seg om en del av det. Det er helheten som er viktig her.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Kystvakten skal vi nok få lov til å diskutere neste uke også, det får vi rikelig anledning til. Mitt spørsmål til statsråden går på å utfordre statsråden når det gjelder å se totaliteten – optimalt uttak av biomasse i havet, særlig knyttet til Norskehavet og det som skjer der, og da særlig når det gjelder makrell og sild. Det er rett og slett fordi redselen for at vi nå kan komme i en situasjon hvor makrellbestanden blir så stor at den faktisk til slutt kan kollapse som følge av – jeg holdt på å si – matressursene i havet; man får en forrykkelse. Kan statsråden si hva man gjør i så henseende? Setter man nå i gang et særskilt arbeid knyttet til tokt for Havforskningsinstituttet for å se på hvor mye biomasse man kan ta ut av disse bestandene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-12-04:
Det er ikke alltid man får tid til å si det man vil på bare 5 minutter, så jeg skal prøve å ta et par poeng til innenfor fiskeripolitikken. Dette gjelder avtaler som vi har med andre land – fiskeriavtalene. Vi kommer ikke unna at det går på den totale ressurssituasjonen, også hva vi har å avse i forbindelse med avtaler. Da er det viktig at vi har fokus på flere ting. En ting som ikke har vært sagt i denne debatten, som heller ikke er med i meldingen, og som jeg ber om at man får litt fokus på, er nettopp knyttet til uttak av sjøpattedyr. Det er klart at hvis bestanden av sjøpattedyr blir for stor, går det ut over bestanden av andre fiskeslag. I dag antar man at vi har ca. to millioner sel i Vesterisen – altså på den vestre halvkule. Det er klart at det er stor utfordringer når vi vet at en voksen sel spiser ca. 15 kg fisk hver dag. Da sier det seg selv at dette har store utfordringer også når det gjelder ressurssituasjonen, og hva vi kan ta videre. Når vi i Norge vet at vi i inneværende år sendte ut kun to selskuter i Vesterisen med fangster i overkant av 5 000 dyr, er det klart at det er altfor lite, og vi er nødt til å få opp det for å ha kontroll med bestanden. Jeg tror mange av oss husker det som skjedde for en del år siden, da vi fikk selinvasjon langs kysten som følge av matmangel. Heldigvis er det per i dag tilstrekkelig med mat i havet, så vi har ikke den problemstillingen, men den kan fort komme, og vi må få kontroll over situasjonen. Når det gjelder Kystvakten og det som man har uttalt der, er det fordi man ønsker å oppebære den økningen av bevilgningen som var for inneværende år. Kystvakten har også andre utfordringer, knyttet til andre fartøy som trenger oppgradering, og det å ha et større budsjett for å kunne ha enda flere seilingsdøgn. For Kystvakten er selve bærebjelken i det utøvende kontrollorganet til staten. Vi har Det indre kystoppsyn, og så har vi Kystvakten som går ut i åpent hav. Derfor er det det som er viktig; vi ønsker å opprettholde størrelsen på bevilgningen og ikke skjære den ned som følge av at arbeidet med KV «Senja» er sluttført. Jeg er glad for at statsråden var enig med meg med tanke på hvor viktig det er å ha denne kunnskapen om bestandene, fordi dette gjelder totaliteten av det som skjer i havet. Disse tingene påvirker hverandre, og da er det viktig at vi satser godt og friskt. Fiskerinæringen – villfisknæringen – eksporterer for enorme verdier, og da er det viktig at vi ivaretar de interessene som finnes der. Det er derfor det er så trist at regjeringen kommer med importvernet knyttet til ost, for det frykter jeg nettopp kan påvirke i negativ retning.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Debatten blir kanskje litt friskere nå mot slutten, men det startet egentlig ganske friskt også, synes jeg, med representanten Haugens karakteristikk av saksordførerens framlegg. Når representanten Flåtten kommer på talerstolen, sier han at det kanskje er noe «angstbitersk» å bruke ordet «svartmaling» om innledningen hans til eiendomsstruktur og eiendomsforhold i skogbruket. Jeg mener at svartmaling egentlig er en ganske passende måte å definere det på. Når saksordføreren bruker ordene «gammeldags» og «forhistorisk» om den bruksstrukturen og den eiendomsstrukturen som gjelder for norsk skogbruk, har jeg vel aldri hørt en Høyre-mann svartmale det private eierskapet så til de grader i forhold til dette. Når det er sagt, er det helt opplagt at mange små skogteiger kan være en utfordring. Men det har en løst ved at de fleste skogteigene, som er mange, små og mangfoldige, drives i en større helhet under skogeierforeninger og innenfor samvirkemodellen. Det fantastiske med både norsk landbruk og norsk skogbruk er at vi klarer å opprettholde bosetting, kvaliteten i biomangfoldet, som representanten Lundteigen var innom, osv., gjennom at vi deler landet og eiendommene på mange, men håndterer det fornuftig gjennom gode samvirkemodeller. Det er en styrke. Det er veldig bra. De fleste skogeiere i dag løser utfordringene med de mange små teigene gjennom sterke, gode skogeierforeninger og skogeiersamvirker. Men hvis man fjerner boplikten – hvis man fjerner kravet om boplikt der det er eiendommer – og hvis man i tillegg fjerner konsesjonskravene, er det ingen tvil om at man gjør en vesentlig endring. Det kommer til å skje en vesentlig endring i norske skogeierforhold. Noe vil nok bli – skal vi si – selskapseid, industrielt eid, ja, men veldig mye vil få et helt annet fokus, tror jeg, enn skogdrift. Det vil plassere seg innunder begrepet fritidseiendommer, med mindre fokus på skogdrift, osv., hvis man automatisk gjør det. Det er ikke noe i veien for at en kan omsette skog i dag innenfor de fornuftsbegreper som regjeringen legger til grunn, ved at man kan overdra en skogeiendom til en annen aktiv skogbruker nettopp for å få hensiktsmessige ordninger rundt det. Det vil vi faktisk motivere til – jeg understreker det – og ikke konservere. Når det gjelder treforedlingsindustrien, er utfordringene helt opplagte. Det Lundteigen peker på, er et marked som er blitt borte. Vi har hatt en treforedlingsindustri i Norge som historisk har basert seg på to ting, og det er papir og sagbruk.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Med fare for å forskuttere noe av debatten som kommer i neste uke, ble det for fristende til å kunne la være å ta ordet nå. I en tid hvor Høyre og Fremskrittspartiet reelt sett har vært uten innflytelse i næringspolitikken, har det aldri vært brukt mer penger til forskning over offentlige budsjetter. Det har aldri tidligere noen gang vært brukt mer penger til forskning over statsbudsjettet. Aldri før har det vært brukt mer penger til samferdselssatsing i Norge. I den tiden er det skapt 340 000 nye arbeidsplasser. I år er det etablert over 20 000 nye aksjeselskaper i dette landet. Norsk næringsliv går særdeles godt. Vi har utfordringer knyttet til treforedlingsindustrien, det tror jeg vi alle kan erkjenne. Det handler først og fremst om at norsk treforedlingsindustri i for stor grad har vært ensidig fokusert på avispapir og papirproduksjon. Det markedet har falt. Det ansvaret må treforedlingsindustrien selv ta. Det å forske, det å utvikle, det å se på mulighetene for å skape inngang i nye markeder er spennende, men det tror jeg best gjøres med den retningen som denne regjeringen har valgt for næringspolitikken, altså ved å satse mer på forskning, mer på samferdsel, og ikke minst ved å underbygge langsiktigheten og stabiliteten i rammebetingelsene for norsk industri og norsk næringsliv. Så blir jeg litt forundret når representanten Bredvold sier at han er helt overbevist om at de fleste eiendommene – ja, at alle eiendommene som vil bli solgt – overdras til andre aktive skogbrukere. Da skjønner jeg ikke hvorfor det er så viktig å oppheve konsesjonsreglene slik de fungerer i dag. Det er fullt mulig gjennom dagens konsesjonsregler å underbygge andre aktive skogbrukere ved å selge eiendom, men det forutsetter noen regler, noen kjøreregler, som jeg tror de fleste i denne sal er opptatt av kvalitetene ved.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
En kort erkjennelse: Jeg blir selvfølgelig meget glad hvis opposisjonen omtaler regjeringspartienes politikk som fortreffelig, men det var ikke det jeg var ute etter på noen som helst måte. Siden det ble nevnt forskning og andre innsatsfaktorer, syntes jeg det var viktig å nevne at i denne perioden og i det statsbudsjettet vi nå behandler, er det faktisk en historisk høy satsing på forskning, og det er en historisk høy satsing på samferdsel, som er viktige instrumenter med tanke på en framtidig treforedlingsindustri. Da jeg sa at treforedlingsindustrien selv må være med og bære litt av ansvaret for den situasjonen de er i, så er det fordi at norsk treforedlingsindustri i for stor grad ensidig har vært eksponert for papirmarkedet – et papirmarked som til de grader har sviktet. Det tror jeg vi skal erkjenne, for så å fokusere på de andre mulighetene som norsk treforedlingsindustri faktisk kan ha med seg, hvor vi også ser gode eksempler, f.eks. Borregaard, som fikk noen offentlige kroner som bidrag nå nylig.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-12-04:
Det er ikke min mening å forlenge møtet – i hvert fall ikke om et tema der jeg overhodet ikke skal påberope meg noen spisskompetanse; jeg kommer fra et fylke der mesteparten av skogen omtrent bare når meg til knærne. Men man blir litt forbauset når man hører på debatten, for nå har vi altså ført en debatt som nesten med betongvegger kutter opp verdikjeden. Vi har hørt representanter argumentere for en næring totalt avkoblet fra markedet. Vi skal realitetsorienteres, sier man, fra de dype skoger, men det må jo være i en boble som overhodet ikke ser dagslys! Det er jo engang slik at et lønnsomhetsperspektiv må ta med seg næringen fra grunnen av og oppover. Vi snakker om forskjellige næringer i dag, men veldig ofte bruker vi de samme begrepene. Vi snakker om at næringen må være markedsorientert. Jeg har ikke bare hørt gode argumenter for det for denne næringen. Vi snakker om at det må være en kompetansebasert næring. Jeg har ikke bare hørt gode argumenter for det for denne næringen. Vi prater til og med om at det å være klyngeorganisert kan være vellykket for enkelte næringer, og vi prater om innovasjon, og da er det litt spesielt at man skal tviholde på at jo mer perifert og jo mindre eierskapet skal være til skog, jo bedre og sikrere blir det. Det er ikke slik vi – gjennom hele historien – kan si at vi sikkert finner gode samvirkeordninger som løser dette. Det kan se ut som at vi, akkurat for denne næringen, definitivt ikke har funnet gode samvirkeordninger som har løst dette, for da tror jeg næringen kanskje ikke hadde stått overfor de problemene man ser i dag.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-12-04:
Det gjorde nesten turen min opp hit unødvendig, men jeg skulle bare takke statsråden for de opplysende ord. Og så må jeg få si at her er mange fine festtaler fra posisjonen. Det er litt merkelig at denne «fantastiske» næringspolitikken også i den grad baserer seg på et fragmentert eierskap – at det skal ligge i bunnen. Jeg fatter ikke at dette lovverket heller bør være så fleksibelt at eierskapet bør være organisert, slik at det ser bra ut nedenfra – fra dem som skal eie. Jeg mener at et politisk fragmentert eierskap ikke kan være noen fordel.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-12-04:
Fiskeriforvaltning er et område av ytterste viktighet for Norge, og det er også et område der Norge høster stor anerkjennelse internasjonalt. Derfor er dette en god melding. Det er også en viktig melding med hensyn til hva slags klima det er mellom våre samarbeidspartnere, og hva slags klima det er for det avtaleverket som ligger her. Det har vært jobbet godt i mange år – det skal sies – i forhold til våre naboland og naturlige samtalepartnere. Derfor er det i denne salen stor enighet om de forhandlinger som føres, og i hvilken retning det skal gå. Som i de andre delene av vår viktige utenrikspolitikk står vi stort sett samlet om både retning og mål. Derfor skal jeg ikke ramse opp så mye av det som står i meldingen. Vi har i merknader stort sett gitt støtte til statsråden for det arbeidet hun gjør, og har også beskrevet utfordringer som er lik de utfordringene som statsråden beskriver i sin melding. Bestandssituasjonen er viktig i denne saken, og den må følges. Det er bare ved å være best på kunnskap at vi i Norge kan sitte i førersetet når det kommer til forvaltning av våre egne ressurser. Så til representanten Hansen. Det har kommet kritiske utsagn med hensyn til aktiviteten til Kystvakten og antall seilingsdøgn. Det har kommet kritiske bemerkninger med hensyn til antallet kystvaktskip som ligger til kai med feil, og som har behov for utbedringer. Det må være legitimt å sette spørsmålstegn ved nedgangen i bevilgninger til Kystvakten. Det er slik i høykostlandet Norge at vi skal ikke leve lenge før likelydende bevilgninger fra ett år til et annet faktisk betyr en nedgang i aktivitet, og det er det vi har etterspurt i merknadene. Når posisjonen tillater seg å si at de er fornøyd med de fenomenale bevilgningene, og vi registrerer at det er nedgang, må det være lov for oss å stille spørsmål ved det. Vi mener at suksessen til statsråden når det gjelder Kystvakten, må måles i antall døgn – måles i aktivitet. Vi er vel ikke helt sikre på at en reell nedgang i penger vil skape flere seilingsdøgn for Kystvakten.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-12-04:
Ja, da skal statsråden få ønsket sitt oppfylt. Det er jo slik at Kystvakten, på lik linje med Marinen, har en del utfordringer både når det gjelder økte kostnader og økt aktivitet, men også når det gjelder å rekruttere kompetent mannskap, i konkurranse med en betalingsdyktig maritim næring som er internasjonalt rettet, og som tjener gode penger på olje. Den todelte økonomien snakker vi om stort sett på alle felt her i Norge, og problematikken er den samme her. Så mitt rundelige spørsmål til statsråden kan jo være – så kan det være at hun får svart som hun vil: Ser statsråden at det kan være utfordrende for Kystvakten å fullføre oppdraget med de budsjettene hun har levert nå?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-12-04:
Norge har økt sine sjøarealer betydelig de siste årene, og rolleavklaringene med hensyn til hvem som skal markere norsk suverenitet og norsk tilstedeværelse i fredstid, er det ganske klare – det er ikke den norske marinen, men den norske kystvakten. Derfor er jeg ikke umiddelbart beroliget over at vi har en økning på 200 døgn seilingstid i løpet av to–tre år. Det kan meget vel vise seg at vi trenger en mye større økning. For det første er det de økte arealene, som jeg nevnte innledningsvis, men det er også slik at vi har økt aktivitet på mange felt i havområdene våre. Vi har økt leteboring, vi har økte fiskerier, vi har bestander som flytter seg, så vi får antakelig større behov for å markere tilstedeværelse. Da kan det meget vel vise seg at den økningen som er skissert for Kystvakten her ikke vil være tilstrekkelig. Så til bestandsforvaltningen. Vi har en helt ny situasjon. Vi har de siste årene hatt rekordstore bestander av de aller fleste fiskeslag. Det gjør at vi på mange måter snakker om et helt nytt økosystem. Vi snakker i alle fall om et økosystem med mange, mange flere ukjente enn det vi snakket om tidligere. Da trenger det heller ikke å være riktig å slå seg til ro med at vi fortsetter kunnskapsinnhentingen på det nivået vi har gjort. Det kan meget vel være sånn at vi burde eskalere den kunnskapsinnhentingen, sånn at vi er i forkant med tanke på hva som vil skje i havet. Det er sånn at det er et helt nytt bilde vi ser for oss nå, og kanskje skal vi ikke bare slå oss for brystet og si hvor flinke vi har vært – kanskje skulle vi være litt mer nysgjerrige og finne ut hva det at vi har vært så flinke til å forvalte bestanden, fører til.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Høyre og Fremskrittspartiet har gjennom merknader og denne debatten prøvd å framstille det som – og langt på vei insinuert – at det er foretatt et betydelig kutt i Kystvakten. Det stemmer ikke. Gjennom flere år har vi økt bevilgningen til Kystvakten betydelig, både til økt drift og for å kunne gjennomføre betydelig modernisering av strukturen. Moderniseringen har forbedret Kystvaktens kapasitet og yteevne, og dette muliggjør en økt tilstedeværelse og styrket ivaretakelse av Kystvaktens primæroppgaver, spesielt i nordområdene – altså økt aktivitet. Regjeringens budsjettforslag understreker det. Som jeg sa i hovedinnlegget mitt: Budsjettforslaget for 2013 legger til rette for en videre økning, både samlet og i nordområdene, av et allerede godt aktivitetsnivå for Kystvakten. Kystvakten tilføres i tillegg et Reine-klasse-fartøy, noe som styrker aktivitetsnivået ved den indre Kystvakten med inntil 160 patruljedøgn årlig.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Jeg skal i respekt for både replikanten og Stortinget prøve å svare på spørsmålet. Det er kanskje litt i overkant freidig å be om én spesiell replikk, men jeg har et sterkt ønske om å få vise til hva som faktisk skjer. Det er slik at bevilgningene til Kystvakten har økt betydelig de siste årene, og de videreføres på et høyt nivå. La det ikke være noen tvil om at Kystvakten er særdeles viktig med hensyn til det bidraget, og ulovlig fiske er kraftig redusert de siste årene. Så er det slik at det ene er summene i kroner og øre som kommer fram, viktigere er aktiviteten – patruljedøgn. De har jeg selvfølgelig fått sendt over fra forsvarsministeren, som er ansvarlig for dette. Det viser en vekst i antall patruljedøgn – jeg starter med året i fjor, som var på 3 600, planen for 2012 er på 3 754, og planen for 2013 er på 3 889. Det var nesten NSB-nivå på presisjonsnivået.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Jeg merket meg i innlegget til representanten Nesvik viktige poengteringer knyttet til kunnskapsinnhenting – det hele tiden å være i front på kunnskap. Derfor ser jeg også fram til debatten om forskningsdelen av mitt budsjett. Jeg er klar over at det er en annen komité, men jeg håper at kanskje flere tar del i den debatten. Det er et av de områdene jeg prioriterer særdeles høyt, det er grunnmuren for hele den forvaltningen som det også ble vist til at er på et internasjonalt toppnivå. Det må den fortsette med. Så er det slik at når man skal drive flerbestandsforvaltning, krever det selvfølgelig enda mer kunnskap om de forskjellige artene, men ikke minst om de forskjellige artenes forhold til hverandre – det er helt korrekt som representanten sier. Så har vi noen ledd mellom her som skal gi oss råd, ICES bl.a. Vi har forvaltningsplaner som vi ikke kan endre fra et år til neste. Men det jeg kan bekrefte, er at kunnskapsinnhentingen på makrell vil bli videreført på et høyt nivå.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Det jeg oppfatter at spørsmålet gjelder – bare for å være helt sikker på det – er om forskerne skal bestemme. Det vil jeg på det sterkeste advare imot. Jeg mener at forskerne skal gi oss kunnskap, de skal bidra til at det blir forsket på de rette tingene, og kunnskapen blir satt inn i et råd. Men å si at politikerne ikke skal være politikere – det å overflødiggjøre det politiske nivå – vil jeg advare veldig sterkt imot. Én ting er selvfølgelig å ha med seg den kunnskapen om bestandene, som havforskerne er veldig gode på. Det er et utstrakt samarbeid mellom Island, Norge og Færøyene. Vi håper å få med flere på det med hensyn til å drive tokt sammen, det å ha felles parametre å måle etter. Men når kvotene skal fastsettes, og man skal drive forhandlinger mellom land, tror jeg fortsatt på at politikerne er de beste til det, for det er faktisk flere hensyn som må tas enn kun de biologiske.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-12-04:
Som saksordfører legger jeg fram innstillingen fra næringskomiteen om samtykke til godkjenning av EØS-komiteens avgivelse om innlemming i EØS-avtalens forordning om materialer og gjenstander av resirkulert plast. Forordningen gir Europakommisjonen fullmakt til å godkjenne søknader om å ta i bruk prosesser for resirkulering av plastmateriale som er ment for å komme i kontakt med næringsmiddel, og som vil ha direkte innvirkning på norske bedrifter. Det er Europakommisjonen som skal være vedtaksorganet for søknadene fra de norske bedriftene, fordi man har kommet fram til at de er best utrustet til å foreta den saksbehandlingen. Norsk påvirkningsmulighet blir ivaretatt gjennom deltakelse i arbeidsgruppen under Europakommisjonen, som diskuterer vedtakene før de blir endelig behandlet. Direktivet legger nå til rette for fri bevegelse av slike varer på det indre markedet. Tilrådingen er fremmet av en samlet komité, og jeg viser til at utenriks- og forsvarskomiteen også slutter seg til denne innstillingen.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2012-01-10:
På vegne av representantene Jan-Henrik Fredriksen, Ingebjørg Godskesen, Arne Sortevik og meg selv har jeg gleden av å fremsette forslag om måling av kunde- og brukertilfredshet innenfor vei-, bane-, båt- og flytransport i Norge.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-01-10:
Vatn og avløp er i dag hovudsakleg kommunalt eigd, og det er i svært dårleg forfatning mange plassar i Noreg. Røyranlegget er meir enn 100 år enkelte plassar. Éin ting er at vatnet renn ut og blandar seg med avløp, ein annan ting er at ein kan risikere at avløp – det ein kalla kloakk før – kan blande seg med drikkevatnet og påføre innbyggjarane store problem og sjukdom. Så seier statsråden at det viktigaste er å sikre individets rettar. Det er då eg fell litt av, for eg kan ikkje skjøne at det er noko i denne loven som sikrar retten og sikkerheita og tryggleiken for vatn. Eg har til lyst å be statsråden forklare: Kva er det i denne loven som sikrar og tryggjer kvaliteten på drikkevatn, slik at ein ikkje blir sjuk?
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-01-10:
Som fleire har vore inne på, er det ingen tvil om at vatn og avløp er eit naturleg monopol. Som fleire også har vore inne på, er dette i dag hovudsakleg kommunalt ått. Eg har ikkje sett nokon planar og kjenner heller ikkje til om det er nokre av våre 429 kommunar som har planar om privatisering. Derimot er det partlag. Ein organiserer hyttefelt som private partlag for å byggje ut vatn og avløp. Det kan vere at kommunen rett og slett ikkje har økonomi til dette sjølv, og at kommunestyret synest at det er ei hensiktsmessig løysing. No er det altså slik at sjølv om kommunestyret meiner at det er ei hensiktsmessig løysing, har ein ikkje lov til det dersom det er meir enn 20 hytter, dvs. 20 einingar. Det kan vere uheldig og kan medføre ei innskrenking for mange kommunar – utan at eg har full oversikt over det, sjølvsagt. Heikki Holmås svingar seg opp her og seier at dette er eit liberalistisk standpunkt. Vel, dette er berre dagens rettstilstand, som opposisjonen går inn for å behalde. Kvifor representanten Heikki Holmås då finn ut etter seks år i regjering at dagens rettstilstand er liberalistisk, veit ikkje eg, men det burde han kanskje finne ut sjølv. Dette er i alle fall etter vår oppfatning ikkje noko liberalistisk standpunkt. Dette er eit fornuftig standpunkt, og vi har tillit til at kommunane kan handtere dette, som dei har gjort, og som eg er heilt overbevist om at dei kjem til å gjere framover, utan at Stortinget treng å detaljstyre kommunestyra. Det som burde ha vore temaet her, er korleis vi kan betre standarden på røyranlegget, korleis vi kan sikre innbyggjarane reint og godt vatn. Som andre har vore inne på: Enkelte plassar har vi problem med å halde oppe den kvaliteten som andre land har, og også EØS-krav. Representanten Hilde Magnusson viste til Giardia-skandalen i Bergen. I Bergen skapte det store problem for mange. Representanten Ingalill Olsen viste til eit uheldig tilfelle i Måsøy kommune, der ein fekk redusert kvaliteten på vasstilførselen. Likskapen mellom desse to tilfella er at det ikkje har vore nokon private løysingar som har vore ute og øydelagt her. Her er det kommunale løysingar som har svikta. Det ein burde ha debattert i denne saka, er korleis vi kan sikre innbyggjarane betre vatn. Det ser eg ikkje er løyst med denne loven.
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2012-01-10:
Endringen vi i dag gjør i lov om kommunale vass- og avløpsanlegg, er bl.a. at alle nye vann- og avløpsanlegg skal være eid av kommunen. Innbyggerne i kommunen må få tilstrekkelig og rent drikkevann og ha et godt avløpsnett som sikrer god hygiene. For å få kvalitet, sikkerhet og langsiktighet i vann- og avløpssektoren mener Arbeiderpartiet at disse anleggene må være kommunalt eid. Arbeiderpartiet mener at basisinfrastruktur – som vann- og avløpsanlegg – i en kommune skal være et offentlig anliggende, både når det gjelder ansvar og hvem som skal eie anleggene. I 2004 hadde vi i Bergen en stor sak med Giardia-bakterien. Flere hundre av Bergens innbyggere ble syke av bakterien, som var kommet i drikkevannet. Drikkevannet kunne ikke brukes på flere måneder. Denne episoden viste hvor sårbare vi er når drikkevannet ikke kan brukes og er direkte farlig for mennesker. Vedlikehold av og god kontroll med anleggene er helt avgjørende for en god nok standard på anleggene og for å unngå det som skjedde i Bergen, i fremtiden. Drikkevannskilden til kommunens innbyggere kan være sårbar. Det så vi under stormene i vinter. Eierskapet til vann- og avløpsnettet må ses i lys av sikkerhet og beredskap. Det at vi trolig går inn i en periode med våtere klima og mer ekstremnedbør, gjør nettopp sikkerheten for og vedlikeholdet av vann- og avløpsanlegg viktig. Stort behov for fornyelse av ledningsnettet taler for offentlig eierskap for å få framdrift i vedlikeholdet, som har et stort etterslep. Kommunalt eide vann- og avløpsanlegg er sikret finansiering gjennom vann- og avløpsgebyrer fra abonnentene. Gebyrinntektene skal i sin helhet gå til å dekke kommunenes kostnader på området. En kommune skal ikke kunne organisere seg bort fra selvkostprinsippet. Dette innebærer at loven også gjelder for kommunale aksjeselskaper, som er eid av en kommune, i tillegg til selskaper opprettet i medhold av lov om interkommunale selskaper. I Norge er det vanlig at utbyggingsoppgavene i stor grad konkurranseutsettes til private aktører, mens det er kommunene selv som står for drift og forvaltning av anleggene. Det er noen få eksempler på at drift av kommunale anlegg er satt bort til private, men dette er ikke vanlig i Norge. Lovendringen i dag vil derfor mer være en lovfesting av gjeldende praksis. Vann- og avløpslovgivningen vil også bli behandlet i den ventede stortingsmeldingen som skal se på tilpasninger til klimaendringene. Lovforslaget er begrunnet i samfunnssikkerhetshensyn og hensynet til fremtidig sikkerhet i vannforsyningen og i avløpshåndteringen. Arbeiderpartiet mener forslaget faller inn under unntaksbestemmelsen i EØS-avtalen artikkel 33, da hensynet til offentlig sikkerhet og folkehelsen omfattes av unntaksbestemmelsen.
Trond Helleland (Høyre), 2012-01-10:
Her skal vi altså lovfeste noe som i dag på mange måter er de facto rettstilstand, nemlig at kommunene har ansvaret – et naturlig ansvar – for vann- og avløpssektoren. Når Høyre allikevel velger å gå imot, er det fordi vi tidligere har etterlyst en bredere sektorlov, som også saksordføreren, Hagesæter, var inne på, og som vi fremmer forslag om. Vi opplever at det som regjeringspartiene her foreslår, på en måte er å slå inn åpne dører, si at vi skal lovfeste kommunenes eneansvar for vannverk, uten å si noe mer om ansvarsforhold, om trygghet – om de tingene som en sektorlov bør omtale. Det blir litt som med den stortingsmeldingen som har vært varslet et års tid fra regjeringen, om forholdet mellom stat og kommune. Her er det åpenbart så stor indre uenighet i regjeringen at det aldri er blitt lagt fram noen melding. Isteden la statsråden fram en melding rett før jul om lovfesting av samkommune. Dette er litt det samme. Her skal en på en måte vise handlekraft uten at en egentlig går inn i substansen. Høyre mener at det at en kommune har ansvaret for vannforsyningen i dag, tas alvorlig. Det er ingen norske kommuner i dag som har privatisert sine vannverk. Men det er enkelte kommuner som har hyttefelt på fjellet, der de kanskje vil gå inn som deleiere, og der de vil overlate til et andelslag å styre dette vannverket. Det avgjørende for oss er at det er forskrifter, at det er regler for sikkerhet knyttet til vannverket, til vannforsyning osv. Det er det avgjørende. Høyre mener at dette forslaget ikke har noe spesielt fortrinn, fordi rettstilstanden faktisk er slik at det er kommunene som i dag driver vann- og avløpsarbeidet. Så har det vært en del debatt rundt dette lovforslaget. Det er en del som mener at det legges altfor stor vekt på at private aktører skal drive vedlikehold, skal drive arbeidet med – jeg holdt på å si – den praktiske tilretteleggingen for vannverkene. Det synes Høyre er positivt. Det er klart det er positivt at det er private aktører inne her. Det er kommunen som allikevel har ansvaret. Så vi ser ikke noe poeng i å lovfeste dette. Vi mener at dagens rettstilstand viser at kommunene er seg sitt ansvar bevisst. Da blir dette en liten lakmustest også på hvor stor tillit vi har til norske kommuner. Vi har veldig stor tillit til norske kommuner. Vi har tillit til at de ivaretar dette arbeidet overfor sine innbyggere på en god måte uten at Stortinget trenger å lovfeste det. Dette er også en forsmak på hva vi har i vente, antakelig, i den stortingsmeldingen som lenge er varslet, men som aldri kommer, om forholdet mellom stat og kommune. Skal vi overlate til kommunene faktisk å ta ansvaret for å produsere tjenester for sine innbyggere uten at staten alltid må gå inn med lovfesting? Høyre mener det siste, nemlig at kommunene tar ansvar, de bør få ansvar, og de bør i større grad kunne avgjøre selv hva som er viktig å definere som en kjerneoppgave som kommunen skal drive med.
Trond Helleland (Høyre), 2012-01-10:
Denne saken var oppe som følge av det Dokument nr. 8-forslaget som ble fremmet i 2007. Så gikk det et år før det ble behandlet i Stortinget, og da uttalte flertallspartiene, dvs. regjeringspartiene, at det var viktig nå å få lovfestet det kommunale eierskapet «i denne stortingsperioden», altså dvs. den forrige, fordi det var et ganske omfattende arbeid som kom til å ligge til grunn for en helhetlig vann- og avløpslov. Nå har det gått tre år siden en fikk foretatt denne enkle lovfestingen av det kommunale eierskapet. Spørsmålet til statsråden blir da: Hvordan går det med den helhetlige vann- og avløpsloven som mer fundamentalt skal ta hånd om kvalitet og hvordan kriseberedskap osv. er knyttet til vann og avløp? Det er jo den saken som egentlig er den viktige her, og som et bredt flertall, jeg tror alle på Stortinget, etterlyser. Når kommer den?