Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-12-04:
Aller først: Tusen takk til representanten Ingvild Kjerkol for å ha reist denne interpellasjonen. Den er veldig viktig og også betimelig. Jeg vil også slutte meg til takken til helseministeren for en god redegjørelse. Norsk helsevesen er godt organisert og har stor kapasitet. Det er nok å minne om 22. juli og hvordan norsk helsevesen taklet den situasjonen. Vi så i ettertid at oppfølgingen i kommunene var ulik. Det er også en situasjon vi ser i forbindelse med migrasjonstilstrømningen nå, at kommunene blir ulikt belastet. Det er noen små kommuner, bl.a. med høyfjellshoteller, som har tatt imot en stor andel til akutt bosetting. Det er klart det vil belaste dem. Om det blir både på kort og på lang sikt, er tidlig å si, men noen vil få en større belastning. Vi ser også at en tar i bruk en tidligere lærerskole i Bergen, en stor bygningsmasse forholdsvis midt i en stor by. Det sier noe om at også de store byene tar sitt ansvar. Der er også kapasiteten større for integrering, og det er god tilgang på helsepersonell. Som sagt, norsk helsesektor er godt organisert og har stor kapasitet. Den er også godt rigget for å drive forsknings- og utviklingsarbeid, innovasjon og nyskaping. Jeg har selv vært opptatt av nettopp de mulighetene som dette gir, og har stilt et skriftlig spørsmål til helseministeren om i større grad å invitere private aktører. Vi ser at mange av dem som kommer, har med seg en mobiltelefon, som bl.a. kan bære med seg helseopplysninger. Istedenfor fraktes disse opplysningene i dag i en del tilfeller faktisk med post. Jeg er også kjent med at vi har et helsevesen som delvis fortsatt bruker faks. Så vi har noen logistikkmuligheter her som vi også kan overføre til vår ordinære tjeneste. Jeg så et oppslag fra NRK Østfold på nett i forrige uke, der en lokal sjef ved akuttmottaket på Råde var bekymret for at det tar for lang tid å overbringe helseopplysninger. Hun var usikker på om helseopplysningene faktisk kom fram. I den forbindelse ble også Helsedirektoratet intervjuet, fordi en ønsker seg en felles personidentifiseringsnummerering for alle instanser som er i kontakt med asylsøkere. Det er klart at det vil forenkle informasjonsflyten. I tillegg var det et ønske om elektronisk kommunikasjon, der Helsedirektoratet viser til at det nok vil ta flere år å få på plass. Dette sier noe om en helsesektor som er litt fragmentert, og som i ulik grad har tatt i bruk ny teknologi, og der en langt fra er på samme digitale plattformer. Der har vi en jobb å gjøre. I etterkant av det skriftlige spørsmålet til helseministeren har jeg blitt kontaktet av overraskende mange aktører – både private og offentlige – som sier de har noe å bidra med. Ett eksempel er en digital tolketjeneste som er autorisert. Psykisk helse har også vært nevnt her. Det viser at nettopp i forbindelse med tolking kan det være utfordringer, og alle smarte løsninger der en kan utnytte kapasiteten bedre, er veldig velkomne. Apropos den psykiske helsen: Der har vi god tradisjon for å jobbe med DPS og mobile team. Det er også en løsning som jeg tror vi i større grad skal benytte. Fylkene kan her være en medspiller – i tillegg til UDI, IMDi og andre – for å se på regional kapasitet og fordele til dem som i en periode vil få en litt større belastning enn det den lokale helsesektoren er rigget for.