Are Næss (Kristelig Folkeparti), 1998-12-14:
To forhold er overordnet viktig for dagens debatt: Det første er at sentrumsregjeringen har lagt fram og fått tverrpolitisk tilslutning til den trolig største satsing på helse noensinne i norsk politikk i form av opptrappingsplanen for psykisk helse, den nasjonale kreftplanen og planen for fornyelse av utstyr i sykehus. Det andre er at helse og omsorg prioriteres i en stram budsjettsituasjon av alle partier. Som tidligere er det stor grad av enighet når det gjelder de overordnede mål for vår helse- og sosialpolitikk. Idealene om nærhet, likhet og kvalitet står fast. Når det gjelder det budsjett vi i dag behandler, har Kristelig Folkeparti og Senterpartiet i komiteen med utgangspunkt i avtalen mellom regjeringspartiene, Fremskrittspartiet og Høyre om subsidiær støtte til regjeringspartienes justerte forslag til statsbudsjett blitt enige med Fremskrittspartiet og Høyre om en felles flertallsinnstilling. Dette samarbeidet i komiteen har vært positivt og konstruktivt. Om noen av disse omdisponeringene er det enstemmighet i komiteen, idet også Arbeiderpartiet og SV støtter disse forslagene. Jeg ser det slik at når rammene er fastlagt, er det stor grad av enighet om de disponeringer og prioriteringer som Regjeringen har gjort. Få områder av politikken griper så sterkt inn i folks liv og hverdag som helse- og sosialpolitikken. Den griper inn i grunnleggende behov for helsemessig og sosial trygghet. Jeg er glad for at minstepensjonistene nå har fått et hardt tiltrengt økonomisk løft, og for at årets pensjonistoppgjør er betegnet som det beste i folketrygdens historie. Handlingsplanen for eldreomsorg er også et viktig satsingsområde. Blant annet for å gi kommunene bedre tid til planlegging og gjennomføring av tiltak innenfor handlingsplanen har Regjeringen foreslått å utvide planperioden med to år. Det er viktig å presisere at driftsmidlene ikke skal reduseres. Jeg vil knytte noen korte bemerkninger til de tre satsingsområdene: kreftomsorg, psykiske lidelser og sykehusutstyr. En utvidet satsing i kampen mot kreftsykdommene må inkludere forebygging, bedret diagnostikk og behandling, også lindrende behandling. Forebygging skal jeg komme tilbake til senere. Når det gjelder tidlig diagnostikk, har vi som felles mål å utvide mammografiscreeningen til et landsdekkende tilbud. En samlet komite har ønsket å trappe opp fremdriften i dette, og foreslår i samråd med departementet 8 mill. kr ekstra til mammografiscreening, slik at ikke bare to, men fire fylker til kan starte opp med mammografiscreening. Når det gjelder behandling, er det i årets budsjett foreslått om lag 135 mill. kr i tiltak mot kreft, spesielt for å styrke strålebehandlingen. Totalrammen for kreftplanen er 2 milliarder kr over en femårsperiode. Det er viktig å huske at det i kreftbehandling ikke bare er maskiner, men også mennesker. Derfor er dette en opptrappingsplan som krever rekruttering og utdanning, og som derfor ikke kan gjennomføres over natten. Det samme gjelder i enda høyere grad for psykiske lidelser. Her er de menneskelige ressursene enda mer sentrale. Derfor er også handlingsplanen for psykisk helse en opptrappingsplan, som over åtte år innebærer en satsing i investeringer på 6,3 milliarder kr og en gradvis økning av driftsutgiftene til 4,6 milliarder kr over nivået i 1998. I årets budsjettforslag er det avsatt 400 mill. kr mer til psykisk helsevern enn vedtatt budsjett for 1998. Personellsituasjonen kan også her bli en kritisk faktor. Derfor krever denne planen en relativt lang tidsramme, som også må brukes aktivt til å styrke positive holdninger og høyne statusen for arbeid innenfor denne sektoren av helsevesenet. Med planen for utstyrsinvesteringer ved norske sykehus griper Regjeringen fatt i nok en flaskehals, og jeg er glad for at årets bevilgning er økt med 130 millioner, til totalt 295 mill. kr. Medisinsk teknologi har en rivende utvikling som den økonomiske utvikling dessverre ikke makter å følge. Dette stiller stadig strengere krav til vår prioritering. Da er det viktig at ikke krav og muligheter innen diagnostikk og behandling får oss til å glemme forebyggende arbeid. Dette kan være vanskelig å prioritere fordi resultatene ikke kommer umiddelbart, og fordi man vil føle et helt forståelig ønske om å gjøre mest mulig hurtigst mulig for de mennesker som i dag er i en ulykkelig sykdomssituasjon. Men vi må huske at det er bedre å forebygge enn å behandle. Det er bedre for den enkelte og bedre for samfunnet, det er bedre med hensyn til livslengde og livskvalitet, og det er også økonomisk en investering. Jeg er glad for at denne regjering tilkjennegir en økt satsing på å forebygge sykdom. Det er nødvendig med opplysning for å oppnå sunnere holdninger og livsstil. Den økte støtten til Statens ernæringsråd, Tobakkskaderådet og rusforebyggende arbeid vil kunne spare oss for mye sykdom og lidelse i fremtiden, og da vil vi også høste de økonomiske gevinstene. Så godt som hver time i døgnet dør det et menneske av tobakksskader i Norge, og alkoholen er vår største enkeltårsak til helse- og sosiale problemer. Her er det mye å vinne på forebyggende arbeid. Hva skal så bli det neste store satsingsområdet? Det har vært en gledelig stor oppslutning om den prioritering som er foretatt til nå, både med handlingsplaner og i forbindelse med årets budsjett. I år ser vi også at den store og svært uensartede gruppen pasienter med rygglidelser har fått et løft i form av forslaget om et nasjonalt kompetansenettverk, der samtlige regionsykehus skal inngå, med tilbud til alle sentralsykehus og mindre sykehus om deltakelse. Her ber komiteen samtidig Regjeringen vurdere om ett eller to av regionsykehusene skal tillegges et særlig ansvar for behandling av de mest kompliserte ryggsykdommene. Jeg ser fram til en reorganisering, en restrukturering, på dette området som kan gi bedre resultat for de mange pasienter dette gjelder. Jeg er glad for at departementet vil vurdere tiltak for å øke tilgangen på leger i landet. Økt utdannelseskapasitet ved de medisinske fakulteter er vesentlig i denne sammenheng. Det er også en velkjent sammenheng mellom utdannelsessted og hvor man senere slår seg ned og utøver sitt yrke, en sammenheng som er kalt «lakseeffekten». Derfor er det viktig at et økt medisineropptak har en god distriktspolitisk profil. I den forbindelse vil jeg spesielt trekke frem den såkalte vestlandsmodellen ved Universitetet i Bergen, hvor studentundervisningen også knyttes til sykehus som hittil ikke har hatt universitetsfunksjoner, en modell som for øvrig statsråd Jon Lilletun fremhevet i debatten om sitt budsjett i forrige uke. Til slutt vil jeg gjøre oppmerksom på at flertallsmerknaden under kap. 670 post 72, som også komitelederen viste til i sitt innlegg, for Kristelig Folkepartis vedkommende er noe misvisende i forhold til tidligere års merknader under samme post. Kristelig Folkeparti vil for sin del derfor be departementet se bort fra denne merknaden.