Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-04-30:
Da vil jeg starte med å fremme forslagene fra SV i innstillingen. Historien om de lengeværende asylbarna er både lang og vond. Den har gjort oss kjent med mange barn som har blitt norske og slått rot, som ikke vet om noe annet hjemland, og som i årevis har levd med utrygge og redde foreldre. Jeg tror mange så det totalt umenneskelige i asylpraksisen da Neda på 12 år så oss i øynene og sa: Jeg liker Norge, men Norge liker ikke meg. Barn har ikke ansvar for voksnes handlinger, ikke for foreldrenes heller. De har egne rettigheter og behov, og vi har gjennom Barnekonvensjonen forpliktet oss på dem. Det er og var behov for en bedre praksis på dette området. Det har også Advokatforeningen og rettshjelpsdugnader som har vært gjennomført, vist, for når sakene har kommet til retten, har flere vunnet. Det beviser at også forvaltningen har vært for streng. Det tok vi en gjennomgang på i stortingsmeldingen Barn på flukt. Det ble en liten bedring. Den avtalen som kom på plass til slutt, var en bedring. Men historien var stygg. Det startet med at regjeringen inngikk en avtale med Venstre og Kristelig Folkeparti som de sa var en sterk liberalisering, og som viste seg å være en sterk innstramming. Tida gikk, og utsendelsestallene økte. Regjeringen hadde ensidig fokus på å få sendt flest mulig ut, og politiet varslet om at man måtte sende ut de lengeværende asylbarna hvis man skulle nå returtallene. Det visste justisministeren. Allikevel sa han i Stortinget da SV fremmet forslag om at disse sakene burde bli stilt i bero inntil man fikk dette nye regelverket på plass, slik vi har gjort alle gangene før vi har endret regelverk, at praksisen var endret, og at politiet ikke lenger hadde ordre om å sende disse lengeværende familiene ut. Det var ikke riktig, det var ikke fulgt opp, men de andre punktene var fulgt opp. Og det blir en kontrollsak her den 19. mai. Dette var bakgrunnen for, i hvert fall slik jeg har forstått det, Venstres posisjon og Kristelig Folkepartis posisjon, at de ikke stemte for forslagene om å stille disse sakene i bero. Da hadde man sluppet å sende disse familiene ut av landet. De kunne vært her og fått sakene sine behandlet etter den forskriften som nå er vedtatt, uten å måtte oppleve det traumatiske å bli sendt ut. For det er traumatisk å bli sendt ut etter at man har slått rot i Norge. Da disse utsendelsene økte, ropte SV varsko flere ganger. Vi så oss til slutt nødt til å fremme disse forslagene, fordi det ble jo ingen ende på denne saken. Det så heller ikke ut til at det var mulig for Venstre og Kristelig Folkeparti å få til denne avtalen før justisministeren var avslørt i at han ikke hadde fulgt opp det han hadde sagt i Stortinget, å beordre politiet til en annen praksis, og at den praksisen ikke var endret. Tvert imot var det økt press på utsendelse og returtall som førte til at antallet lengeværende barn som ble sendt ut, ble doblet. Jeg er glad for det som har blitt av forbedringer nå. Jeg tror jeg må takke Kristelig Folkeparti og Venstre for det – jeg tror ikke det er noen andre som har bidratt vesentlig, for å si det ærlig. Det er bra, men vi har langt igjen. Derfor fremmer også SV i forslag i dag om at når man sender ut noen barnefamilier som har vært her lenge, må de også få sett på saken sin totalt sett på nytt, fordi asylsaken kan være forandret, men spesielt barnas tilknytning til riket kan være forandret. Da kan det ikke være slik at det skal gjelde dem som har vært her i mer enn fire og et halvt år, for det er riktig som flere har sagt, at den tilknytningen kan komme mye før og kan være sterk – det kan være ødeleggende og feilaktig. Så det er behov for nye vurderinger knyttet til utsendelse av barn som har vært i Norge lenge og slått rot. SV fremmer disse forslagene i dag, og vi kommer til å gjenta dem, for jeg frykter dessverre at de blir nedstemt, sjøl om jeg vet at det er flere partier i salen som er enig i forslagene.