Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-05-07:
Jeg hadde stålsatt meg litt før debatten. Jeg tenkte at når en SV-representant tar opp et slikt spørsmål, kommer det en haug med forslag til nye avgifter, regler og reguleringer. Men det gjorde det ikke. Det illustrerer kanskje at her er utfordringene store, men kartet er nokså uoversiktlig når det gjelder hva som faktisk når fram. Jeg tror at hvis man ser både på fedmeutviklingen og på diabetesutviklingen i samfunnet, er det noen utfordringer ved vårt velferdssamfunn, man kan gjerne kalle det det inaktive samfunn, som vi er på tur inn i, som gjør at det faktisk kreves ganske mye kompetanse for å beholde god helse. Det er en kjempeutfordring. Jeg synes finansministerens gjennomgang var god. Vi ser veldig fram til gjennomgangen av en generell sukkeravgift og hva man eventuelt kan gjøre. Vi har stort sett fulgt regjeringen på det avgiftsopplegget som har vært, bortsett fra når det gjelder matmomsen, tror jeg. Det er så avgjort noen begrensninger. Det er vel få områder det er så mange spørsmål i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet, som nettopp i avgiftspolitikken. Jeg tror vi ligger helt på grensen når det gjelder hva slags avgifter vi kan ha med hensyn til grensehandelen. Finansministeren påpekte at jeg bor i en grensekommune. Jeg ser hvilken trafikk den genererer over grensen, og også hvilke norske investeringer den genererer på den andre siden av grensen, for det bygges ganske mange norske shoppingsentre der som er eid av nordmenn. Så grensehandelen er definitivt en begrensning, men det er også en begrensing med tanke på hva som er effektivt. Jeg tror at prisutslagene skal være rimelig store før vi virkelig får en omlegging av folks forbruksmønster bare gjennom bruk av avgifter. Jeg erkjenner at jeg tilhører et parti som mener at den enkelte faktisk har et ganske stort ansvar når det gjelder egen helse og egen aktivitet, men det er klart at her trenger man et fokus også når det gjelder nasjonal politikk. Utfordringen er kjempestor, og vi kommer til å se i helsebudsjettene framover i hvilken grad vi har lykkes. Jeg satt og hørte på radioen da jeg kjørte innover til Stortinget i dag. Der var det bl.a. en nyhet om at tre- og fireåringer nå sendes til kiropraktor for å få behandling for stiv nakke og ryggproblemer. Det er ganske betegnende. Hvis man tror at en treåring eller en fireåring blir kurert av en kiropraktor, at man ikke heller finner en bedre kur gjennom å komme seg ut i aktivitet, er det et eller annet med den generelle holdningen der ute som er i ferd med å endre seg, og som blir en kjempeutfordring å få korrigert – rett og slett ved å få inn den kompetansen som trengs for, som sagt, å ha en sunn livsstil i det velferdssamfunnet vi lever i. Det var også en ganske morsom debatt på Nitimen, tror jeg det var, om hvordan man skulle få sprettrumpe – det var en debatt som underholdt meg nesten helt til Oslo. Poenget var at man faktisk måtte holde seg i aktivitet, for om 50 år kunne menn komme til å ha smale skuldre og bred rumpe – hvis man ikke selv tok initiativ til å holde seg i aktivitet. Dette tror jeg også gjelder med tanke på mat: Man må faktisk ha en viss kunnskap for å vite hvordan man skal leve sunt. Den utfordringen er stor.