Kjellaug Nakkim (Høyre), 1998-11-30:
Det sentrale for Høyre i høst har vært å bidra til at budsjettet for neste år får en innretning som kan medvirke til at renten går ned. Regjeringen har vært opptatt av at det må føres en stram finanspolitikk, samtidig som de ønsket å legge fram et budsjett med sentrumsprofil – hva nå det er. Å øke skatter og avgifter er det enkleste og letteste når det skal føres en stram finanspolitikk. Da slipper man å prioritere. Det eneste Regjeringen prioriterte, var kontantstøtten, men dessverre på bekostning av den vanlige manns og kvinnes økonomi og ved å pålegge næringslivet flere byrder. Heldigvis er dette nå blitt ryddet av veien i forbindelse med budsjettforliket og med kontantstøtten i behold. Det landet nå trenger, er et stabilt styre og at næringslivet får stabile og gode rammebetingelser. Det viser seg nå at den urolige internasjonale situasjonen får negative konsekvenser for lønnsomheten i de konkurranseutsatte eksportnæringene, langt mer enn hva man trodde for bare et par måneder siden. Riktignok har den lave kronekursen kompensert noe, men ordretilgangen viser seg å være vanskelig. I 1997 økte sysselsettingen relativt sterkt i den konkurranseutsatte sektoren, bl.a. i industrien. Denne utviklingen har flatet ut og viser nå en nedgang. Sysselsetting kommer nå i økende grad fra distribusjon, tjenesteytende næringer og offentlig sektor. Det landet trenger, er verdiskaping, omstilling og fornyelse. Regjeringen mangler strategi på dette området, å ha en overordnet strategi for målrettet satsing på kompetanse og teknologioverføringer til de mange eksisterende bedrifter. «Jeg våger den påstand at mangel på langsiktig tenkning, prioritering og investering i industriell kompetanseutvikling er et av hovedproblemene,» sier administrerende direktør Eva R. Karal ved Teknologisk institutt i en ganske tankevekkende kronikk i Aftenposten i dag. Høyresiden var ikke alene om motstand mot Regjeringens politikk. Også fagbevegelsen var imot de skatte- og avgiftsøkningene som ville komme på toppen av rentehoppet – dette måtte tas igjen i lønnsforhandlingene og ville dermed svekke bedriftenes konkurranseevne. Vi har et særnorsk pris- og kostnadsnivå. Ikke minst den eksplosive grensehandelen viser det. Å redusere matmomsen vil ikke bidra til å redusere grensehandelen. Det vi må gjøre, er å få en tilnærmet harmonisering av avgiftene på de mest attraktive varene. Denne gangen har vi i det minste bare prisjustert en lokkevare som tobakk og sigaretter, og vi har fått en liten nedsettelse av alkoholavgiftene. Et lite steg i riktig retning, men det monner så lite. Vi skulle nok ha gått ytterligere et steg videre. Uten de foreslåtte prisjusteringer er sigarettene f.eks. 15-20 kr billigere pr. pakke i Sverige. En boks cola koster 3,50 kr i Sverige mot 14-15 kr i Norge. Det er blitt de nye smuglervarene, og det er blitt smuglet mer og mer i større og større omfang. Dette tilsier at man nå må gjøre noe med emballasjeavgiftene, og ikke minst må grunnavgiften fjernes. Ribbe, norsk sådan, kan kjøpes for 24,50 kr. Tilbudspris i Norge er 49,50 kr. Verkstedprisene er det halve. Selv norske møbler er rimeligere i Sverige. Grensehandelens omfang vil stige ytterligere i 1998 og fremover i 1999, slik den har steget i hele 1990-årene. Her går mange arbeidsplasser tapt. Jeg tror at Asia-krisen er blitt undervurdert. Når vi nå også går en begynnende konjunkturnedgang i møte, står bedriftene overfor store utfordringer. Østfold ligger i sysselsettingssammenheng ofte i forkant av utviklingen ellers i landet. Østfold har mange konkurranseutsatte industribedrifter. Nå står vi overfor å miste 550 industriarbeidsplasser, og man regner med minst 750 permitterte eller nedlagte industriarbeidsplasser innen nyttår. Finansministeren sa at det ikke er riktig at arbeidsledigheten er økende, vi har derimot den laveste arbeidsledigheten på lang tid. Ja, det er nok riktig akkurat nå. Men jeg må be finansministeren og også statsministeren heve blikket noe og se noe lenger fram, og ta signalene og handle i tide. Det er viktig at vi ikke har særnorske skatter og avgifter som bidrar til at norske bedrifter ønsker å investere i utlandet, og at de utenlandske eierne av bedrifter i Norge finner det mer hensiktsmessig å legge produksjonen til utlandet, slik som PLM nå gjør. Når sentrale bedrifter som PLM Moss Glassverk med 220 arbeidsplasser og Norsk Finpapir med 180 arbeidsplasser legges ned, får det store konsekvenser også for de små bedriftene. Da er det viktig at Norge kan gjøre de samme grepene som Danmark nå er i ferd med å gjøre, og legge forholdene til rette slik at bedrifter vil flagge inn i landet istedenfor å flagge ut.