trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2012-01-31:
Siden det er påpekt både i brev fra statsråden og i merknadene til saken at dette er et tema som vil bli omtalt nærmere og debattert ytterligere i forbindelse med behandlingen av landbruksmeldingen, skal jeg fatte meg i korthet. Vi i Kristelig Folkeparti er ikke like bastante i denne saken som andre representanter i denne sal. Vi ser at delingsforbudet gjør det mulig å sikre at landbrukseiendommer ikke blir svekket ved fradeling, og at dette bidrar til å unngå en reduksjon av eiendommens framtidige næringsgrunnlag og muligheten for ny næringsutvikling på bruket. Hovedårsaken til at Kristelig Folkeparti ønsker å se nærmere på delingsforbudet i jordloven § 12, er den mye omtalte leiejordproblematikken. Leiejord medfører mindre forutsigbarhet for bøndene som driver jorda, i tillegg til at bonden får svakere incitamenter til å vedlikeholde jorda. Vi har, i likhet med de andre opposisjonspartiene, merket oss regjeringens liberalisering slik den framgår av landbruksmeldingen. Dette ser vi på som et skritt i riktig – positiv – retning og som et signal om at regjeringen nå forstår at en endring i jordloven § 12 kan være fordelaktig for å legge til rette for mer hensiktsmessige bruksstørrelser, samt at det muliggjør salg av areal fra eiendommer som for eieren ikke gir grunnlag for egen drift. I tillegg vil en liberalisering øke landbrukseiendommers attraktivitet som boligeiendom. Da denne saken vil bli en del av behandlingen av landbruksmeldingen, som for tiden er til behandling i komiteen, foreslår Kristelig Folkeparti at forslaget vedlegges protokollen.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2012-01-31:
Det kan vel aldri bli diskutert for mye rundt den maritime politikken i denne salen. Vi som kommer fra kysten, vet spesielt godt at maritim næring er utrolig viktig for sysselsettingen og ikke minst for verdiskapingen i dette landet. Vi snakker faktisk om en næring som har et komplett miljø med en samlet verdiskaping på nærmere 100 mrd. kr, og rundt 100 000 mennesker jobber i denne næringen. Det sier noe om at næringens konkurransekraft er viktig, og at det er grunnleggende viktig med stabile rammevilkår. Så er det fristende å si at når vi er ute og får innspill fra denne næringen, er det veldig stor entusiasme å hente rundt den politikken som nå blir ført, både i forhold til næringens egen evne og vilje til å satse framover og til at det investeres mye i kloke hoder, ny teknologi, utstyr og innovasjon over hele linjen. Næringen er tydelig på at regjeringspartiene har en god dialog, og at det samkjøret fungerer. I 2007 la regjeringen fram «Stø kurs», som er regjeringens maritime strategi, og som er selve grunnlaget for et sett av tiltak for å støtte opp om denne næringen. Det var svært viktig for å få den forutsigbarheten som næringen trengte. Konkurransekraften til næringen er viktig. Derfor tenker jeg også at det var viktig at denne nettolønnsordningen, som innebærer at rederiene får refundert innbetaling av norske skattetrekk, trygdeavgifter og arbeidsgiveravgift, kom på plass. I 2006 foreslo regjeringen en utvidelse av nettolønnsordningen til å gjelde all konkurranseutsatt fart i NOR. I 2007 ble også sikkerhetsbemanningen på Hurtigruten inkludert i denne ordningen. Det var med på å skape ro og stabilitet rundt ordningen og har bidratt til rekruttering og opplæring av norsk mannskap. Jeg har også fått signaler i denne saken om at noen ønsker å se på taket når det gjelder dagens nettolønnsordning. Men det er så langt ikke gjort noen anslag for dynamiske virkninger knyttet til om- og innflagging til NOR-registeret som følge av en økt refusjonsordning. Så dette er på en måte et tidlig stadium for å fortsette den dialogen. Når det gjelder lovfesting av selve ordningen, er det ikke frykten rundt regjeringens forutsigbarhet som uroer næringen, men muligens er det mer frykten for Fremskrittspartiets eventuelle regjeringskamerater fra Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti. Arbeiderpartiet lever godt med den ordningen vi har fått på plass, og i dialog med næringen kan vi se mulige endringer i ordningen knyttet til budsjettarbeidet. Men regjeringen har lagt inn i budsjettet nå for 2012 en videreføring av tilskuddsordningen med en overgangsbevilgning på 1,6 mrd. kr. Det er fristende å minne om at i alternativt budsjett fra Fremskrittspartiet ligger det heller ingen økning utover det som regjeringen har lagt fram. Høyre har redusert den betraktelig, Kristelig Folkeparti enda mer, og Venstre vil ta bort denne ordningen helt. Så den verste usikkerheten for næringen må jo være å få denne gjengen inn i regjeringskontorene i 2013 – et sammensurium, hvor de fleste vil svekke eller fjerne ordningen helt.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-01-31:
Først av alt vil jeg takke statsråden for innlegget, selv jeg er helt uenig i mye av det. Statsråden prøver å skape et inntrykk av at dette er en ordning som går veldig glatt, og som – under denne regjeringen – har hatt en jevn økning. Man hadde en jevn økning over tid, men de siste årene har vi dessverre sett en nedgang i antall sjøfolk som er innbefattet i ordningen – jf. regjeringens eget budsjettforslag, som viste en nedgang. I tillegg startet statsråden – da han begynte som næringsminister – med brask og bram å reise både hit og dit, og gjorde en fenomenal jobb. Statsråden og andre varslet at nå skulle den store hjemflaggingen skje, det gjaldt både herr Fredriksen og andre. Så har det altså blitt en bråstopp. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Hva vil statsråden konkret foreta seg for at vi ikke skal få en ytterligere nedgang i antall sjøfolk som er innenfor ordningen, slik at vi kan opprettholde det sysselsettingsnivået vi har?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2012-01-31:
Jeg vil gå litt videre i det sporet som var i min forrige replikkveksling med statsråden. Fremskrittspartiets forslag, som vi har til behandling her i dag, og som dessverre blir nedstemt, er en del av flere saker knyttet til rammevilkår for skipsfartsnæringen generelt sett og den maritime clusteren, den maritime klyngen, der svært mange er avhengig av hverandre. I forbindelse med revidert budsjett 2011 skrev regjeringen at det var en nedgang i antall sysselsatte sjøfolk som kom inn under denne ordningen. Derfor reduserte man bevilgningene. I statsbudsjettet for 2012 skriver man videre at det er ytterligere nedgang i antall sysselsatte sjøfolk, og man reduserer derfor bevilgningene ytterligere. Jeg stilte i sted statsråden spørsmålet: Hva vil regjeringen gjøre for å sørge for at man får en oppgang igjen når det gjelder dette, sørge for at kompetansen forblir der, at vi har norske sjøfolk der, etc.? Da er nettopp rammevilkårene viktige. Vil statsråden foreslå noe i det henseende?
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2012-01-31:
Senterpartiet er opptatt av å legge til rette for satsing på den maritime næringen. Dette er en viktig næring i landet vårt, og det er et stort potensial for videre utvikling, ikke minst med den store optimismen vi nå ser i nord. Norge er en av verdens største skipsfartsnasjoner, og norske rederier kontrollerer nå verdens femte største flåte målt i antall skip. Norge har et komplett maritimt miljø, med en samlet verdiskaping på nærmere 100 mrd. kr og om lag 100 000 ansatte. Senterpartiet og den rød-grønne regjeringen er opptatt av å føre en helhetlig maritim politikk for å sikre og skape arbeidsplasser i Norge. I 2007 ble regjeringens maritime strategi, «Stø kurs», lagt fram. Regjeringen har satset på maritim næring gjennom konkrete tiltak, deriblant nettolønnsordningen for sjøfolk. I den sammenheng vil jeg nevne at i denne regjeringens første statsbudsjett ble nettolønnsordningen utvidet til å gjelde all konkurranseutsatt fart i NOR, og i statsbudsjettet for 2007 ble også Hurtigruten omfattet av ordningen. Nettolønnsordningen videreføres i statsbudsjettet for 2012, og regjeringen har gjennom budsjettiltak aktivt bidratt til forutsigbarhet for den maritime næringen. Den politikken som den rød-grønne regjeringen står for, innebærer kontinuitet og stabilitet i bevilgningene til nettolønnsordningen. Siden regjeringsskiftet i 2005, har nettolønnsordningen økt betydelig. Fra å utgjøre i overkant av 1 mrd. kr i 2005 og omfatte omtrent 9 000 sjøfolk utgjør ordningen nå 1,5 mrd. kr og 11 000 sjøfolk. Det er en økning på 50 pst. i tilskuddsbevilgninger og i overkant av 22 pst. økning i sysselsettingen. Med denne regjeringen har nettolønnsordningen som enkelttiltak vært en forutsigbar ordning uten at man har lovfestet ordningen, og den bidrar til å gi de maritime næringene framtidsrettede betingelser for sjøfolk, samtidig som den legger til rette for rekruttering til yrket. Senterpartiet er opptatt av forutsigbare og framtidsrettede betingelser for sjøfolk, og vi er opptatt av å legge til rette for videre satsing på den maritime næringen. Nettolønnsordningen er et viktig tiltak i denne sammenhengen.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2012-01-31:
I Meld. St. 9 for 2011–2012, om landbrukspolitikken, som nå er til behandling i Stortinget, tar regjeringen til orde for å endre praksis i forbindelse med deling av landbrukseiendom, slik at det blir enklere å beholde og dele fra romslige tomter og selge tilleggsjord. Senterpartiet støtter derfor flertallets innstilling i saken som vi behandler i dag, og skal ikke bidra til noen lang debatt. Jeg vil kun knytte noen korte kommentarer til det som er omtalt i den framlagte landbruksmeldingen når det gjelder deling av landbrukseiendom. Regjeringen mener det bør gjøres enklere enn i dag å kunne beholde eller dele fra romslige tomter eller bolighus som ikke ligger på tunet. Slik fradeling skal være i tråd med jordvernhensynet og med målene for landbruks- og matpolitikken. Der samfunnsgevinsten er stor nok, f.eks. der dyrket jord går som tilleggsjord til bruk i drift, bør loven legge til rette for at eieren bør ha rett til å dele fra til slike formål. Dette krever konkrete avveininger som er tilpasset de lokale forhold, og her må vi vektlegge hensynet til den aktive bonden. Derfor er det viktig at delingsbestemmelsen fortsatt gir et handlingsrom for kommunene ut fra konkrete utfordringer i området, f.eks. avhengig av om eiendommen ligger i et område med bosettingsmessige problemer, eller om den ligger i et mer bynært strøk. I praksis forutsetter dette at det foretas en konkret avveining både av den eiendommen som vurderes fradelt, og av resteiendommen. Regjeringen varsler i meldingen at departementet vil arbeide med løsninger som åpner for enklere fradeling, men som samtidig tar høyde for de utfordringer som gjør seg gjeldende i spørsmål om deling av landbrukseiendom. Delingsbestemmelsen i jordloven kan ikke ses isolert, den har nær sammenheng med kommunens muligheter til å regulere arealbruken etter plan- og bygningsloven. Den nye stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken vil få en bred behandling her i Stortinget. Jeg ser derfor fram til en helhetlig debatt om den rød-grønne regjeringens klare ambisjoner innenfor dette viktige området i tida framover. Her vil også de klare politiske skillelinjene i landbrukspolitikken komme klart fram.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2012-01-31:
Når man hører posisjonsrepresentantene, kan man jo få inntrykk av at nettolønnsordningen er noe som er hugget i marmor – den ble en gang vedtatt av de rød-grønne og må aldri endres. Sånn er det jo ikke. Det vi vet, er at alle som driver næring, blir påvirket av endrede rammefaktorer og av at verden endrer seg rundt oss. Det er jo ikke sånn at for Høyre er dette totalt uinteressant. Det er heller ikke sånn at Høyre er for uforutsigbarhet for næringslivet, der tar statsråden helt feil. Høyre har fremmet forslag om rammevilkår for sjøfolk i utenriksfart. En viktig del av det er hvordan de internasjonale skipsregistrene virker. I 2010 fikk vi i et svarbrev fra statsråden beskjed om at også regjeringen Stoltenberg så at ting endret seg, og at man jobbet med å endre ordningen. Spørsmålet mitt er: Når det gjelder nettolønnsordningen, hva jobber man nå med for å innrette den videre, og hvordan går det med fartsområdebegrensningene i NIS, som man nevnte i samme sak?
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2012-01-31:
Takk til saksordføreren for det jeg vil si var en litt nyansert framstilling, en god redegjørelse for saken og den betydningen dette har. Som saksordføreren sier, ligger nå stortingsmeldingen om landbruks- og matpolitikken til behandling i komiteen, der det legges opp til å endre praksis i forbindelse med deling av landbrukseiendommer, slik at det blir enklere å beholde og dele fra romslige tomter og selge tilleggsjord til eventuelle naboer. Vi i Arbeiderpartiet og hele regjeringsfraksjonen foreslår derfor at forslaget vedlegges protokollen, slik at vi får disse problemstillingene drøftet, som saksordføreren også sier, i en større bredde når vi skal behandle meldingen. Jeg har sympati for opposisjonens merknad der de skriver at «det er viktig at endringene både ivaretar behovet for mer hensiktsmessige bruksstørrelser og muliggjør salg av areal fra eiendommer som for eieren ikke gir grunnlag for egen drift, samtidig som eiendommens attraktivitet som boligeiendom øker». Ved nærmere ettertanke synes jeg dette er en ganske god merknad, men vi ønsker som sagt å komme nærmere tilbake til dette når vi skal behandle meldingen. Jeg har merket meg at opposisjonen også er begeistret for de grepene regjeringen nå tar i meldingen. Det må jeg si er trivelig å høre. Men jeg mener at vi ikke må glemme formålet med delingsforbudet i jordlova, som er å ivareta ressursgrunnlaget på det enkelte bruk. Det må også etter mitt skjønn være en balanse i de vurderingene som gjøres, som både ivaretar eiendoms- og bruksstrukturen – ja, selve ressursgrunnlaget – og ikke minst, særlig i grisgrendte strøk, ivaretar bosettingshensynet. Det siste kan i svært mange tilfeller være avgjørende for å lykkes med bosettingsmålsettingen i mange strøk av landet. Men dette må ikke gå på bekostning av – som vi skal ha – et aktivt landbruk over hele landet. Det betinger at det må satses på ulike brukstyper og -størrelser. Dyrka jord må produsere mat.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-01-31:
Det blir i denne saken om å oppheve delingsforbudet i jordloven snakket om at man svekker landbrukseiendommer ved at man opphever delingsforbudet. Jeg ser på det heller som å styrke landbrukseiendommer ved at noen selger noe areal til en annen gård. Jorda er der, den drives, den vil bli drevet mer rasjonelt, og man vil få mer utbytte av den jorda. Er det ikke en mer riktig tanke å si at man styrker landbruket istedenfor å svekke landbruket ved å oppheve denne loven?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-01-31:
Statsråden er veldig opptatt av at man skal ha et aktivt landbruk over hele landet. Da er spørsmålet mitt: Vil ikke dette gå litt på bekostning av det å myke opp et delingsforbud, eventuelt fjerne det?
Borghild Tenden (Venstre), 2012-01-31:
Vi har diskutert delingsforbudet i jordloven en rekke ganger i Stortinget de siste årene. Noe av det siste Lars Sponheim gjorde som landbruksminister, var nettopp å foreslå å oppheve delingsforbudet i jordloven, for han og den forrige regjeringen innså at det var en helt unødvendig regulering av bondens inntektsmuligheter og frihet til å disponere egen grunn. Dessverre trakk den nye regjeringen tilbake dette forslaget. Etter den tid er det med jevne mellomrom fremmet tilsvarende forslag som det forslaget fra Fremskrittspartiets som vi har til behandling i dag, bl.a. har Venstre fremmet eget representantforslag om dette to ganger, og vi har gjentatt forslaget ved behandlingen av jordbruksoppgjøret de siste årene. Nå er mye allerede sagt, og vi har som nevnt hatt denne debatten mange ganger, så jeg skal nøye meg med noen korte merknader: Bygdene trenger ikke bare folk som lever av eiendommene sine, de trenger noen som lever for eiendommene sine og tar med seg andre spennende tanker og næringer i tillegg. Skal vi lykkes med dette, trengs det et mangfold av tilgjengelige eiendommer som mennesker har lyst til å leve av og for på en ny måte. Det er dette det dypest sett handler om. Det er nettopp dette som på sett og vis er bygdas fortrinn: Det er plass, det er muligheter til å lage attraktive eiendommer hvor vi kan bo, leve og utøve næringsvirksomhet til en pris som de fleste har råd til. Formålet med jordloven burde jo nettopp være å legge forholdene til rette slik at arealene blir brukt på en best mulig måte for samfunnet og for den som eier arealene. Dagens forbud mot deling er et sterkt signal til norske borgere om at bygdas arealer er for bønder som tenker tradisjonelt. Opphever man dette, sender man sterke verdisignaler om at vi ønsker annerledes mennesker som ønsker å bo på en annerledes måte. Slik Venstre ser det, er det det som er verdisettet bak vår tilnærming til problemstillingen som vi nå diskuterer. Rent teknisk er det ikke så store forandringer. Kommunene vil fortsatt ha makt til å regulere mye gjennom planlovgivning. Men det er et grunnleggende verdisett som ligger i det å oppheve dagens forbud mot deling. Så til konklusjonen: Jeg registrerer at alle partier, med unntak av Fremskrittspartiet, viser til at det er varslet en liberalisering av praksis på området, og at dette er et av momentene i den kommende behandlingen av landbruksmeldingen. Det er i og for seg utmerket, selv om det er et aldri så lite paradoks med tanke på at regjeringen – spesielt under landbruksministerens forgjenger – tidligere har vært opptatt av å stramme inn praktiseringen av delingsforbudet. Venstre er imidlertid krystallklar på at delingsforbudet bør oppheves, uavhengig av hva regjeringen har varslet at den muligens vil komme til å gjøre. For Venstre handler oppheving av delingsforbudet om mer enn landbrukspolitikk. Det handler om hvilke bygder vi skal ha i fremtiden, og hvilke mennesker vi vil stimulere til å bosette seg på disse stedene. Dagens delingsforbud i jordloven er direkte ekskluderende. Venstre stemmer derfor for forslaget fra Fremskrittspartiet.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-01-31:
Det representanten Bredvold her påpeker, er jeg for så vidt enig i. Det som er intensjonen med de endringene som foreslås i landbruks- og matmeldingen, er å styrke både landbruket, matproduksjonen og – ikke minst – eiendomsretten. En mulighet for enklere fradeling av tomter skal, når vi jobber videre med denne saken, bidra til at vi sikrer både en aktiv matproduksjon og muligheten for å bo og leve i distriktene.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-01-31:
Jeg synes det er vanskelig for meg å stille forventninger til komiteens arbeid. Jeg tror på sett og vis at komiteen må behandle dette ut fra de forutsetninger som er lagt i meldingen, og de politiske holdninger som de ulike representantene har i komiteen. Men jeg er opptatt av å gjøre det som vi har skrevet og signalisert i landbruks- og matmeldingen. Jeg er opptatt av å gjøre det enklere å fradele jordbrukseiendom. Jeg er opptatt av på det viset å redusere leiearealet. Jeg er opptatt av at det skal bidra til å slippe nye krefter inn. Jeg er opptatt av at det skal bidra til at vi har mulighet til å få tomter rundt omkring i bygdene som kanskje er litt større enn en vanlig boligtomt, og som gjør at man kan berike bygdas liv med flere som bor der. Så intensjonen med det arbeidet er veldig klar. Vi vil gjennomføre en normal høringsrunde, en normal arbeidsprosess, på det, og vi tar selvsagt med oss de signaler som komiteen og Stortinget kommer med i forbindelse med behandlingen av meldingen.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-01-31:
Nei, jeg synes ikke det er noen motsetning her. Hvis jeg forstår representanten rett, mener han at det kan være en motsetning mellom forslaget og det å ha et aktiv landbruk over hele landet. Gjennom å endre på delingsbestemmelsene ønsker vi å gjøre det mulig for gårdbrukere, produsenter, å få overta en eiendom som de leier i dag, gjøre det enklere å overta for å eie, og på det viset skape tilhørighet til egen eiendom, som er viktig for norsk landbruk. Gjennom å gjennomføre forslaget om å gjøre det enklere å fradele vil vi skape muligheter i hele landet også til bosetting, som styrker bygdas liv. Så jeg ser ingen motsetning mellom et aktivt landbruk i hele landet og det å forenkle, modernisere, delingspolitikken.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-01-31:
Delingsforbudet er hjemlet i jordlova § 12 om generelt forbud, som skal vurderes ut fra punkt en, samfunnsinteressene, som skal tillegges stor vekt, og punkt to, om deling er forsvarlig ut fra hensynet til avkastning. Formålet er og var å sikre og samle ressursene. I sin ideologi var det strukturrasjonalisering. Spørsmålet er: Er det hensiktsmessig i dag? Formålet med forslaget er da, som det ble sagt, å skape mer robuste og ressurssterke enheter gjennom å endre dette. Det var historiske erfaringer som førte til at vi fikk loven. Tidligere var det ikke noe lovverk, og dermed fikk man en oppdeling som førte til samfunnsøkonomiske tap. Spørsmålet nå er om et forslag som egentlig går tilbake til den historiske linjen at vi ikke skal ha noe lovverk, er hensiktsmessig i forhold til det Fremskrittspartiet sier skal være formålet. Svaret er sjølsagt nei. Vi har historisk og internasjonal erfaring som tilsier at et uregulert marked ikke fungerer slik som det her blir sagt. Fra Senterpartiets side henger eiendomsrett og eiendomsplikt nøye sammen, for hvis du ikke har plikter, er det de kapitalsterke, enten de er norske eller kinesiske, som kommer til å overta. For oss i Senterpartiet er det et klart behov for endring av innholdet i jordlova § 12. Landbrukseiendommer er både bosted og næring eller, i mange tilfeller, bare bosted, så vi må ha to tanker i hodet samtidig. Vi må tenke på en landbrukseiendom både som bolig og som bolig og næring. Utfordringen i dag er å sikre et lovverk som i større grad gjør det mulig å få til romslige tomter som gir attraktive boliger for en rekke ungdommer som er interessert i det, samtidig som vi legger til rette for bedre næringsmessig utøvelse gjennom tilleggsarealer som jord, skog og utmark, fordi det å få eiendomsforhold som samsvarer med bruksforhold, gjør en bedre forvaltning av disse arealene mulig. Det som da er sentralt, er de arronderingsmessige hensynene, ha teiger i mer geografisk samlede enheter. Men jeg vil advare mot at statsmakten blir for aktiv for å sikre en politisk styrt eiendomsrettspolitikk, fordi her er det snakk om privatrettslige forhold og skiftende tider. Tidene skifter, eiendomsrettsforholdene varer lenge, og derfor skal en være tilbakeholden med å gå for aktivt fram. Men det er viktig å tenke på premissene for debatten, slik at vi kan oppnå disse to målene: sikre flere attraktive boligenheter samtidig som vi forsiktig legger til rette for mer aktiv næringsutøvelse for landbrukseiendommene.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-15:
Jeg vil på vegne av Kari Kjønaas Kjos, Jon Jæger Gåsvatn og meg selv fremsette et forslag om å utvide ordningen med hjertepumpe som varig behandling, ikke bare som bro til transplantasjon, og i tillegg et forslag om å sikre helsepersonell faglig oppdatering på legemiddelfeltet.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-02-15:
Spørsmålet var i utgangspunktet om utstyr, og ikke hele regla om at alt er veldig bra. Mye er veldig bra i norsk helsevesen – det erkjenner også Fremskrittspartiet. Men når vi som helsepolitikere snakker om at det er gledelig med forventet økt levetid, pleier vi å snakke om pasientene, om befolkningen, og ikke om utstyret. Det er, meg bekjent, en forventet levetid på medisinskteknisk utstyr på 10,2 år, mens gjennomsnittlig levealder på utstyret i Helse Sør-Øst nå er på 10,6 år – altså lenger enn det som er forventet levetid. En strålemaskin i Oslo er nå 19 år gammel – like gammel som min sønn og betraktelig eldre enn bilen til både statsministeren og undertegnede. Det som bekymrer meg aller mest, er at forskningen også lider under dette. Spørsmålet vil da bli: Vil statsministeren være med på en investeringsplan for å bedre forholdene?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-02-15:
På vegne av Borghild Tenden og meg sjøl vil jeg framsette et forslag om klimatiltak i Norge. Det er det mest omfattende representantforslaget jeg i min tid har vært med på å fremme, og består av 45 tiltak.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-02-15:
For to dager siden la Statistisk sentralbyrå fram beregninga av klimagassutslippene som har vært i Norge i 2010. Det viser at vi har sluppet ut 53,9 mill. tonn CO2-ekvivalenter i 2010. Det er 4,7 pst. høyere enn året før. Statsministeren har ofte skrytt av at vi i Norge klarer å koble fri den økonomiske veksten i forhold til veksten i CO2. Det er rett fra 1990 til 2010, men i 2010 har veksten i klimautslippene vært enda større enn veksten i produksjon. Utslippene fra industrien har økt med hele 6 pst. Det er ikke godt nok. Norge trenger virkelig en klimapolitikk. Vi trenger å få ned utslippene. Vi trenger en melding der vi felles kan bli enige om hvilke tiltak vi skal gjøre for å få tak på hele klimautfordringa. I valgkampen lovte miljøministeren meg i en debatt i Dagsnytt 18 at den klimameldinga skulle komme senest i februar. Nå snakker man om juni 2012. I statsbudsjettet står det at den skal komme i 2012. Så spørsmålet mitt til statsministeren er egentlig ganske enkelt: Kan statsministeren nå love meg at den meldinga kommer i juni 2012?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-02-15:
Litt av problemet er at tallene virker mot statsministerens argumenter. Vi viser i dag at vi ikke klarer målene når det gjelder bilutslipp, vi viser også at 2010 er et skritt i feil retning når det gjelder forholdet mellom produksjon og utslipp. I dagens Aftenposten viser man til en undersøkelse hvor det sies at klimatrusselen er mindre og mindre viktig for ungdom. Jeg tror jeg vet hvorfor. Det er fordi norske politikere er høy i retorikk, men små i virkemidler. Det er mye snakk om hvor viktig dette er, men ungdom i dag får veldig få svar. Vi forteller ungdom at dette er veldig viktig, men at vi bare kan kjøpe oss unna det – vi kan nok slippe unna, så det er ikke så viktig. Spørsmålet mitt til statsministeren er: Deler ikke statsministeren min store bekymring: Skal vi klare denne store omstillinga, må vi ha ungdom på vår side, vi må ha norske borgere på vår side? De må skjønne at det er viktig, og de må skjønne at det er mulig.
Siri A. Meling (Høyre), 2012-02-15:
På vegne av representantene Peter Skovholt Gitmark, Lars Myraune, Nikolai Astrup, Bjørn Lødemel og meg selv vil jeg fremsette et representantforslag om en tiltaksplan for å redusere konsesjonsbehandlingstiden for kraftutbygginger og overføringsnett.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2012-02-15:
På vegner av stortingsrepresentantane Morten Ørsal Johansen, Åge Starheim og meg sjølv har eg gleda av å setje fram eit representantforslag om incentiv for å få fortgang i arbeidet med ein meir effektiv og robust kommunestruktur.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-02-15:
La meg først få lov til å si at jeg synes det er veldig hyggelig at statsministeren kommer til Stortinget, det er lenge siden vi har sett ham. Det å utfordre posisjonen er nettopp en viktig del av demokratiet. I den senere tid har det vært mange relativt oppsiktsvekkende oppslag i media som avslører noe vi egentlig allerede vet, nemlig at det er et dramatisk og betydelig etterslep på utdatert utstyr ved landets sykehus. Det er så gammelt og utdatert at det fra flere hold blir uttrykt at det er fare for pasientsikkerheten. Jeg vet at veldig mange bruker eBay, bl.a. for å lete etter deler til veteranbiler som har gått ut av produksjon, men det blir jo ganske absurd når man ser norske leger sitte på eBay for å finne reservedeler og utstyr som skal brukes i behandlingen av norske pasienter. Når vi er kommet dit, forteller det i hvert fall Fremskrittspartiet at det nå er på tide å fatte vedtak om en investeringsplan med øremerkede midler for å sikre at alle landets sykehus kan fornye utstyrsparken sin til forsvarlig pasientbehandling. Bare ved Helse Sør-Øst anslås etterslepet til over 3 mrd. kr. Oslo universitetssykehus alene har et etterslep på nærmere 2 mrd. kr for å få moderne utstyr til forsvarlig pasientbehandling. Mitt spørsmål til statsministeren er veldig enkelt: Vil han støtte Fremskrittspartiets forslag om en finansieringsplan med øremerkede midler til å erstatte utstyret ved landets sykehus?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2012-02-15:
Ja, vi har fått med oss rapportene om at veksten når det gjelder tilsetting ved landets sykehus, først og fremst skyldes vekst i administrasjon og byråkrati, ikke nødvendigvis vekst i pasientbehandling. Det er også en utfordring som statsministeren bør ta fatt i. Men han svarer jo det han normalt pleier å gjøre, nemlig at de årlige budsjettene til sykehusene får avgjøre hvilke prioriteringer sykehusene tar. Problemet er at sykehusene og helseministeren sier rett ut at hvorvidt det blir investeringer til nytt utstyr, avhenger av om sykehusene klarer å gå med et lite overskudd som frigjør midler til det formålet. Det er en uholdbar situasjon over tid. Sykehusene er nødt til å kunne ha en forsvarlig plan som gjør det mulig å erstatte utrangert, utdatert, gammelt helsefarlig utstyr med nytt og moderne utstyr. Vi er nå i en situasjon hvor man bl.a. ved Radiumhospitalet har vært avhengig av private givere for å kunne modernisere utstyrsparken. Jeg antar at det ikke er slik statsministeren ønsker at det skal være.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Regjeringen vil øke bevilgningene til sykehusene, slik at de kan bruke penger på det de mener er best og viktigst for pasientene, og for ytterligere å heve kvaliteten i norske sykehus. Det vil være en kombinasjon av investeringer i utstyr, investeringer i bygg og investeringer i mennesker: personell, leger, sykepleiere og annet helsepersonell. Utgangspunktet er at det er mangler i norsk sykehusvesen. Det er grunnen til at vi har økt bevilgningene med rundt 10 mrd. kr og vil fortsette å øke bevilgningene. Grunnen er også at det blir stadig flere som jobber i norske sykehus – 120 000 mennesker jobber i norske sykehus, flere enn noen gang – og at vi behandler flere pasienter enn noen gang tidligere. Likevel er det mangler. Derfor vil vi fortsette opptrappingen. Men jeg tror det er lurt at vi gir sykehusene noe frihet til å bestemme hvordan vi får mest helse igjen for de ekstra kronene de får i år, og også kommer til å få neste år. Det viktigste regjeringen gjør, er å være opptatt av kvaliteten i helsevesenet, og det gjør vi ved å måle mer kvalitet. Da ser vi at det er mangler, at det er skader. Men vi ser også, når vi sammenligner med andre land, at vi nå har et av verdens aller beste helsevesen. Der vi har sammenlignbare tall, f.eks. for kreft, ligger Norge absolutt på topp når det gjelder overlevelse. Det er 30 000 mennesker som får kreft hvert eneste år i Norge. Det er mange som har vonde opplevelser knyttet til det, men det er heldigvis stadig flere som overlever. For de krefttypene vi kan sammenligne – f.eks. brystkreft, livmorhalskreft og en del andre kreftformer – er Norge enten verdens beste eller blant dem som har klart høyest overlevelse. Det viktigste målet på helse er jo om vi lykkes i å behandle flere pasienter og i å gi dem god kvalitet. Der er vi ikke gode nok i Norge, men vi er blant verdens aller beste.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Jeg tror det er viktig at en regjering som har ansvar for helsevesenet, ser at det er mangler og svakheter, og er utålmodig og prøver å gjøre noe med det, og at regjeringen vokter seg vel for å skjønnmale situasjonen i helsevesenet. Jeg passer på ikke å gjøre det, og derfor peker jeg på manglene. Men jeg tror også det er viktig at opposisjonen passer seg for ikke å svartmale. Når man hører på Siv Jensens innlegg, får man inntrykk av at det er veldig triste forhold i norsk sykehusvesen. Sannheten er at vi knapt finner et eneste land i verden som har bedre resultater når det gjelder helse, behandling og overlevelse av alvorlige sykdommer. Det skyldes at vi har satt inn mer penger, mer ressurser i helsevesenet. Vi har ikke brukt penger på administrasjon. Vi behandlet 1,3 millioner flere mennesker ved norske sykehus i 2010 enn vi gjorde i 2005 – så behandlinger og utredninger er økt med 1,3 millioner på de årene. Det er en imponerende økning, og det bidrar til at vi får bedre resultater i helsevesenet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Jeg har en plan. Det er å fortsette å styrke sykehusene, gi dem mer penger og tilføre dem mer ressurser, men ikke minst også omorganisere dem slik at vi får enda mer helse igjen for de store midlene vi bruker på norske sykehus. Det betyr at det også skal bli penger til investeringer i både utstyr og bygg. Siden staten overtok sykehusene, har man investert for 65 mrd. kr. Det er mye penger. Det finnes helt sikkert eksempler på utstyr som er gammelt. Derfor øker vi bevilgningene, slik at vi også kan gjøre noe med det. Når det gjelder kreftbehandling, som ble nevnt som eksempel, er det slik at det er det området hvor vi har sett den beste framgangen. Fortsatt er det mangler, men vi må jo glede oss over at sannsynligheten for å overleve en kreftdiagnose i Norge er den høyeste i verden – eller blant de aller høyeste i verden – for de målbare kreftformene vi kan sammenligne.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Som vi har vært inne på, finnes det mange eksempler på varierende kvalitet på utstyr på norske sykehus. Det finnes eksempler på utstyr som er topp moderne og veldig bra, og så er det mye utstyr som helt sikkert er sånn passe bra, og så er det eksempler på utstyr som er for dårlig. Det er altså grunnen til at vi øker investeringene i sykehus, bevilger mer penger, og at det investeres milliardbeløp hvert eneste år, og mer enn noen gang før. Men det viktigste målet på om vi lykkes i sykehusene, er kvaliteten på behandlingen. Da er målet om vi greier å gjøre folk friske ved norske sykehus. Det greier vi altså i større grad enn før, vi greier det i større grad enn andre land, og det er 1,3 millioner flere behandlinger og utredninger ved norske sykehus nå enn i 2005. Dermed har jeg ikke sagt at alt er bra, men jeg har sagt at det er framgang fordi vi satser mer på sykehus. Vi skal fortsette denne satsingen, og så ønsker vi å oppnå enda bedre resultater enn vi klarer i dag.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
For det første er det slik at det å få et bedre og mer enhetlig IKT-system i sykehusene – og her er regjeringen helt enig med opposisjonen på Stortinget – er viktig og avgjørende for å få bedre kvalitet på helsetjenestene. Derfor er det arbeidet igangsatt. Det er egne programmer, egne oppfølgingsprosjekter, for å få et mer helhetlig IKT-system i norsk helsevesen. Det har pågått en stund – et stort og omfattende arbeid må gjøres. Når det gjelder Oslo universitetssykehus, er det også arbeid der. Problemet var at det man hadde satt i gang, viste seg ikke å fungere, og så har man begynt på et nytt prosjekt. Helse Sør-Øst vil fortsette omorganiseringen av Oslo universitetssykehus, men hele tiden på en måte som gjør at man sikrer pasientsikkerheten. Kommer det fram eksempler og tilsynsrapporter som viser at nå går man for fort fram, vil man selvfølgelig ta hensyn til det i gjennomføringen. Men at vi skal gjennomføre den omorganiseringen, er jeg sikker på, fordi det bidrar til å fremme helse og bedre kvalitet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
For det første mener jeg det er veldig viktig at vi diskuterer hva vi kan gjøre for å trygge norsk økonomi. For det andre er det jo slik at det farligste vi gjør i landet vårt, er å tro at oljen alltid vil redde oss. Oljeinntektene er en fordel å ha i norsk økonomi, men de er ingen garanti for at det går bra. Vi hadde oljeinntekter på 1990-tallet – likevel fikk vi finanskrise, bankkrise, gjeldskrise og høy arbeidsløshet. Det var tilløp til noe av det samme på begynnelsen av 2000-tallet. Da hadde vi oljepenger, men også en kraftig nedbygging av norsk industri og voksende arbeidsløshet. Så det ene som det er viktig å ha med seg, er at oljepengene gir oss muligheter, men de må forvaltes på en god måte dersom vi skal unngå å få problemer – arbeidsløshet og redusert verdiskaping – i privat sektor. Det andre er at regjeringen har mange tiltak som vi gjennomfører – og vil gjennomføre – for å trygge private, konkurranseutsatte norske bedrifter. Punkt nr. 1 er å holde orden på de grunnleggende tingene i norsk økonomi, som ansvarlig oljepengebruk og rente- og kronekurs. Punkt nr. 2 er satsing på samferdsel. Samferdselsinvesteringene er vi i ferd med å øke med opp mot 10 mrd. kr per år – langt høyere enn det man har gjort tidligere – og det begynner å gi resultater. Punkt nr. 3 er satsing på innovasjon og forskning – og her er det økt med flere milliarder kroner siden 2005. Punkt nr. 4 er forenkling: Mange regjeringer har snakket om forenkling, denne regjeringen har gjennomført betydelige forenklingstiltak for næringslivet, bl.a. fjerning av revisjonsplikten og lavere krav til aksjeselskaper. Punkt nr. 5 er det jeg vil kalle mer målrettede tiltak mot særskilte næringer – verftspakken, som kom for et par år siden, og det som nå har kommet med GIEK, med en ny statlig og tryggere eksportfinansieringsordning, eller det man gjør f.eks. med å tilrettelegge for utvikling av norsk olje- og gassvirksomhet. Dette er eksempler på næringsrettede tiltak som er viktige for norske bedrifter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Denne regjeringen fører en bedriftsvennlig politikk. Vi har økt forskningen, og vi har laget et mer forutsigbart og ryddig skattesystem. Siden vi overtok, er det skapt over 207 000 nye arbeidsplasser i private bedrifter i Norge – i de fire årene den forrige regjeringen satt, ble det skapt 26 000. Så vi snakker om en kvanteforskjell når det gjelder hvor mye vekst det har vært i privat næringsvirksomhet. Det har vært en vesentlig større vekst i private bedrifter i Norge, i privat næringsliv i Norge, under denne regjeringen sammenlignet med den forrige. Så sier jeg ikke at vi ikke kan gjøre ting bedre. Vi skal hele tiden anstrenge oss for å gjøre ting enda bedre og trappe opp innsatsen, men å høre fra representanten Solberg at denne regjeringen er bedriftsfiendtlig, når vi altså har sju–åtte ganger sterkere vekst i privat sysselsetting nå enn under den forrige regjeringen, er – med respekt å melde – litt underlig.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Først til diskusjonen om antall sysselsatte. Det er riktig at da finanskrisen slo inn over verdensøkonomien, også norsk økonomi, var det en nedgang i antall sysselsatte i private bedrifter. Nå ser vi igjen en vekst. Det er altså ikke noen tvil om at det er mange flere som satser på privat næringsvirksomhet, som starter, er gründere, og som lykkes i å skape private, lønnsomme bedrifter i Norge – under denne regjeringen som under den forrige. Jeg sier ikke at det bare skyldes at vi har slik en utmerket regjering, jeg sier bare at det er pussig å høre representanter for den forrige regjeringen si at vi fører en bedriftsfiendtlig politikk – når vi har en vekst i privat sysselsetting som er ca. syv ganger så sterk som det den var under den forrige. Det er mitt eneste poeng når det gjelder tall. Når det gjelder skatt, er det riktig at vi har gjort omlegginger i skattesystemet. Det totale skattetrykket er videreført, men vi har gjort omlegginger som har gjort skattesystemet mer rettferdig. Det er nettopp i den perioden vi har hatt en formidabel vekst. Det er mange land i Europa som ikke har formuesskatt, men de har altså to–tre ganger så høy arbeidsløshet som vi. Så det er ikke slik at fjerner man formuesskatten, blir det lavere arbeidsløshet og mer verdiskaping. Norge er bevis på at det går helt an å ha høy verdiskaping og formuesskatt.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Det viktigste målet på om vi lykkes i den økonomiske politikken, er om vi lykkes i å ha folk i jobb, ha lav ledighet. Vi har den høyeste sysselsettingen noensinne, og vi har den laveste ledigheten i Europa. Vi har også god vekst, både i totaløkonomien og i fastlandsøkonomien. Jeg er i alle mine taler og foredrag opptatt av å understreke at det betyr ikke at himmelen er skyfri. Det at det har gått bra de senere årene, er ikke noen garanti for at det går bra de neste årene. Det er riktig at oljen har vært viktig, men det er to ting å si om det. Det ene er at oljen – som representanten selv understreker – ikke er noen garanti for at det går bra i framtiden. Det andre er at oljen kommer jo ikke helt av seg selv. For et par år siden sto jeg i denne salen og ble kritisert for at denne regjeringen ikke la til rette for olje- og gassvirksomhet. Nå har vi gjort det, og så er det nærmest slik at vi ikke skal regne med at vi også lykkes innenfor olje- og gassnæringen, som er en viktig næring, og som er avhengig av gode politiske rammevilkår. Om vi skal legge fram en egen industrimelding, har ikke regjeringen drøftet. I tilfelle er det ikke en industrimelding, det er i tilfelle en næringsmelding, for framtidens næringsvirksomhet er mye mer enn bare industri, det er reiseliv og mye annet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
For det første har vi trappet opp innsatsen når det gjelder forskning. Det er 30 pst. mer – høyere, større – forskningsbevilgninger nå enn i 2005, og det er også mye som er brukt på næringsforskning. For det andre: Når vi snakker om offentlig finansiert forskning, snakker vi ofte om forskning som tar mange år, som gir resultater langt fram tid. Det er bra, for vi må tenke langt fram i tid. Men det er jo ikke slik at det man måtte mene om forskningsbevilgninger de siste årene, kan forklare de problemene industrien står oppe i i dag. Det handler om ting nær vår tid, om f.eks. finanskrisen. Det er klart at finanskrisen rammer også norsk industri, det er klart at når vi selger halvparten av det vi lager her i landet, til andre land og det går dårlig i de landene, rammer det også norske bedrifter. Det som er viktig, er at vi når noen bedrifter må nedlegges, f.eks. fordi de taper markeder ute fordi det går dårlig der, får nye bedrifter til erstatning. Det har vi fått til, siden ledigheten fortsatt er lav.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
For det første er jeg enig i at det er et viktig spørsmål. Det handler om prinsipper, og det handler om noen vanskelige dilemmaer og avveininger. Da er jeg alltid opptatt av å lytte og forsøke å finne løsninger. På den ene siden handler det om å respektere at ulike leger kan ha ulike private syn og vurderinger f.eks. når det gjelder abort og prevensjon. På den annen side handler det om å sikre alle pasienter et godt tilbud og at det ikke skal bli vilkårlig forskjellsbehandling av ulike mennesker avhengig av hvilken fastlege de har. Det har kommet en del spørsmål om hvordan regelverket er å forstå. Derfor har Helsedepartementet funnet det riktig å tydeliggjøre det Helsedepartementet vurderer som gjeldende rett, nemlig at fastleger ikke har hatt adgang til siden fastlegereformen ble innført i 2001, for ca. ti år siden, å reservere seg mot å henvise – vi snakker om å henvise en pasient til et sykehus for f.eks. å få utført et abortinngrep eller utskrive p-piller/prevensjon. Der er vurderingen at det ikke har vært en slik adgang tidligere. Det er heller ikke en slik adgang i dag, og det er tydeliggjort i den forskriften. Her har man et dilemma mellom pasientenes behov og legens private syn. Det har kommet eksempler på, bl.a. på mindre steder, at det har vært et problem at fastleger har nektet å skrive ut p-piller til unge jenter. Vår vurdering er at dette er en stadfesting av gjeldende rett, ikke noen endring i gjeldende rett i forhold til fastlegenes ansvar, og en tydeliggjøring av det ansvaret de har for å la pasientenes behov gå først og være det som avgjør dette vanskelige dilemmaet.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Jeg ønsker mangfold. Jeg respekterer at dette er et dilemma. Noen ganger i livet og i politikken må man velge mellom ulike hensyn, og vi har vært opptatt av at pasientenes behov og pasientenes rettigheter må veie tyngst når vi veier det opp mot legenes private synspunkter og holdninger til bruk av p-piller. Vi vurderer det ikke slik at dette er noe nytt. Vår faglige vurdering er at dette har vært regelverket, men det har ikke vært praktisert i henhold til regelverket alle steder. Når vi da får spørsmål og det oppstår uklarhet om hva som er riktig tolkning av regelverket, må nesten regjeringen tydeliggjøre det, og det er det som nå har skjedd. Vår vurdering er at det heller ikke tidligere var mulig for en fastlege, f.eks. på et lite sted hvor det bare er én fastlege, å si til en ung jente som ønsker p-piller: Nei, jeg vil ikke skrive ut p-piller til deg. Det er simpelthen viktig at det er pasientenes rettigheter som kommer først.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
La meg bare igjen understreke: Jeg forstår at dette er et dilemma. Jeg forstår at dette kan være et vanskelig valg, og jeg aksepterer selvsagt også at noen leger er så sterke motstandere av prevensjon at de ikke vil skrive ut p-piller. Det aksepterer jeg at de mener – det er deres standpunkt og deres holdning. Politikernes dilemma er om vi skal akseptere at når man, f.eks. på et sted hvor det er én fastlege som man har et tillitsfullt forhold til, kommer og ber om prevensjon, så sier legen: Det får du ikke av meg. Da kan det oppstå et problem for den pasienten. Da er jo situasjonen den at fastlegeforskriften, som har vært der i mange år, ikke gir leger hjemmel, adgang, til å reservere seg mot f.eks. å utskrive p-piller. Vår vurdering er at vi ikke nå innfører et nytt regelverk, men at vi bare tolker og presiserer hva som har vært fastlegeforskriften tilbake til 2002 – det var vel da den kom. Dette har vært et dilemma hele tiden, og det har heller ikke tidligere vært adgang i henhold til fastlegeforskriften å reservere seg mot prevensjon.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2012-02-15:
Den meldingen er varslet i juni 2012, og vi har ikke planer om å varsle noe annet tidspunkt. Men jeg garanterer aldri, og derfor garanterer jeg heller ikke det tidspunktet. Det er det som er varslet Stortinget i eget dokument over saker som skal fremmes for Stortinget. Men så til selve saken: I Norge og heldigvis også i en god del andre land skjer det en fantastisk teknologisk utvikling som gjør at mens man før opplevde at hvis det var 2 pst. vekst i nasjonalproduktet, var det gjerne minst 2 pst. utslipp av klimagasser. Den sammenhengen har vi greid å bryte. Fra 1990 har verdiskapingen i Norge vokst med, tror jeg, 60–70 pst. Vi produserer omtrent 60–70 pst. mer varer og tjenester enn det vi gjorde i 1990, mens utslippene har vært ganske stabile. Det har gått litt ned noen år og litt opp andre år, men det ligger i overkant av 50 mill. tonn, hvor det har ligget stort sett i alle år siden 1990. Mens vi har hatt en kraftig vekst i produksjonen, har vi hatt en stabil utvikling i utslippene. Dermed er sammenhengen mellom utslipp og vekst brutt. Det vi nå må gjøre, er å bryte den enda mer ned, slik at vi kan ha vekst, men likevel reduksjon i utslippene. Det er målet med klimaforliket, og det er målet med de tiltakene vi iverksetter. Jeg er trygg på at vi også kommer dit, for vi har kommet langt på vei allerede. Så er det viktig å få med seg at det ikke er slik at vi venter på klimameldingen for å iverksette klimatiltak. Klimaforliket var et forlik om både mål og virkemidler. Jernbaneinvesteringene har økt med rundt 70 pst. Grønne sertifikater, som kommer til å fremme kraftig produksjon av fornybar energi, kom 1. januar i år. Avgiftene på biler er lagt om, slik at vi har fått en kraftig reduksjon i utslippene fra nye biler, og vi har vedtatt nye byggeforskrifter som gjør at energibruken i nye bygg er blitt kraftig redusert, og grunnavgiften på fyringsolje har økt. Så samlet sett er det iverksatt mange tiltak.