Gunnar Skaug (Arbeiderpartiet), 2001-06-05:
I dag er det omtrent tre år siden kontroll- og konstitusjonskomiteen fikk Riksrevisjonens rapport om utbyggingen av den nye hovedflyplassen og Gardermobanen. Fire måneder senere besluttet komiteen å utsette behandlingen av dette dokumentet i påvente av rapporten fra det såkalte Mydske-utvalget, som gav en evaluering av planleggingen og gjennomføringen av Gardermoprosjektet. Riksrevisjonens kommentar til denne mottok komiteen 20. oktober 1999. Det ble så holdt åpne høringer over fem hele dager i januar og februar 2000, hvor 38 personer deltok, deriblant fire tidligere samferdselsministre. 4. april samme år vedtok Stortinget å sette ned en granskingskommisjon som fikk ett år på seg til å foreta en bred gjennomgang av utredning, planlegging, prosjektering og utbygging av ny hovedflyplass for østlandet og av Gardermobanen. Nå foreligger altså kontroll- og konstitusjonskomiteens endelige innstilling. Og jeg må si at jeg er glad for at en enstemmig komite slår fast at det ikke finnes grunnlag for å hevde at det ble benyttet illegitime metoder for å få lokalisert hovedflyplassen til Gardermoen, og likeledes at et så bredt flertall mener at det nå kan settes sluttstrek for Gardermosaken her i Stortinget. At Fremskrittspartiets Hagen og representanten Kleppe ikke vil konkludere på denne måten, men be om oppnevning av en protokollkomite for å be om en vurdering av tiltale mot tre tidligere statsråder, vil heldigvis bli avvist av et stort flertall i Stortinget. Mer er det ikke å si om den saken. Jeg er glad for at Smith-kommisjonens omfattende rapport og komiteens innstilling også har ført til at de mange og ofte tendensiøse personangrepene på dem som stod sentralt i planleggingen av hovedflyplassen og Gardermobanen, er lagt døde. Smith-kommisjonens hovedkonklusjon, etter at Stortinget våren 1990 vedtok at det skulle planlegges bare med sikte på Gardermoen som ny hovedflyplass, er at det ikke er avdekket noe eksempel på at Stortinget har truffet vedtak som i vesentlig grad bygger på misvisende eller mangelfulle opplysninger. Jeg er også glad for at et så bredt flertall i komiteen er enig med Smith-kommisjonen når den sier følgende: «Alle hovedtrekk i den administrative prosessen frem mot stortingsvedtaket om flyplass på Gardermoen, har vært styrt av de føringer og vedtak som Stortinget til enhver tid hadde gitt. Et typisk eksempel er Hobøl-alternativets skjebne i sluttfasen: Når Hobøl ikke ble utredet på samme detaljnivå som Gardermoen, var det rett og slett fordi stortingsflertallet ikke ville ha noen slik utredning.» Klarere kan det ikke sies. Det er også grunn til å merke seg den skarpe kritikk Smith-kommisjonen har reist overfor deler av norske medier i Gardermo-saken. Denne kritikken er berettiget. Sterkt tendensiøs journalistikk er avdekket, slår kommisjonen fast. Heldigvis rammer ikke denne kritikken norske medier som helhet og den funksjonen som media nødvendigvis skal ha som forum for samfunnskritikk og samfunnsdebatt. Men som sagt: Flyplassaken gir, som kommisjonen slår fast, slående eksempler på hvordan deler av massemedia kan bidra til å skape mistillit selv om det ikke finnes dekning for dette. Dette er noe å tenke på også for oss som folkevalgte. Smith-kommisjonen kan gi oss lærdom for framtidige politiske debatter. Rapporten viser at vi skal være ytterst forsiktige med å bygge beskyldninger mot enkeltpersoner på antakelser, rykter og spekulasjoner.