Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-10-04:
Årets trontale er en bekreftelse på at Norge er et land fullt av muligheter. Ideen om et sterkt fellesskap har stått seg godt i en tid med økende globalisering, økonomisk vanskelige tider rundt oss, og ikke minst da vårt demokrati ble angrepet på den mest grusomme måten gjennom terroren i regjeringskvartalet og på Utøya 22. juli. I en slik tid gir det mening å slå fast at det er mer som forener oss, enn det som skiller oss som nasjon, samfunn og mennesker. Samtidig videreføres demokratiet ved at vi engasjerer oss. Det har tusener på tusener av mennesker vist ved lokalvalget nå, selv om valgdeltakelsen ikke ble like høy som det vi håpet på forhånd. Som parlamentarisk leder for Arbeiderpartiet vil jeg også berømme alle partiene for deres innsats i en vanskelig tid og i en valgkamp som ble kortere og annerledes enn før. Vi har fortsatt store utfordringer i Norge, men likevel tror jeg de aller fleste kan si seg enig i at vi stort sett har det godt her i landet. Vi løser de store oppgavene i felleskap, vi tar vare på hverandre, vi bidrar til verdiskaping og fellesskap. Da FN i fjor nok en gang skulle kåre verdens beste land å bo i – og det ble Norge – uttalte generalsekretær Ban Ki-moon: «Vi har lært at mens økonomisk vekst er viktig, er det avgjørende å bruke statens inntekter til å gi alle mennesker mulighet til et lengre, sunnere og mer produktivt liv.» Det handler altså ikke bare om hvor mye hvert enkelt menneske har til disposisjon hver dag, men også om hvordan man fordeler ressursene og investerer i skole, helse og infrastruktur. Man bekjemper fattigdom ved å fordele rikdom. Det er også i dag verdt å minne om at det ikke er så lenge siden den norske modellen ble ansett som utgått på dato, men virkeligheten har vist oss det motsatte. Forholdsvis små inntektsforskjeller, ansvarlige arbeidslivsorganisasjoner og et skattenivå som gjør oss i stand til å finansiere velferdstilbud som er tilgjengelig for alle – alle disse tingene har bidratt til å skape et samfunn med høy omstillingsevne, høy produktivitet og lav arbeidsledighet. Vi har en samfunnsmodell som danner grunnlaget for å møte framtiden med optimisme. Det er ingen grunn til å eksperimentere med denne vinneroppskriften, men vi skal ta vare på, forbedre og fornye den norske modellen. Politikk er viktig. Hvilken politikk som føres, betyr åpenbart og selvsagt mye for framtiden til landet og for hverdagen til folk. Politikk handler først og fremst om valg. Det handler om hvorvidt vi skal gi flere titalls milliarder kr i skattekutt, eller om vi skal trygge og bygge framtidens velferdssamfunn. Det handler om hvorvidt vi skal styrke fellesskolen med økt fokus på kunnskap, kvalitet og mestring, eller om vi skal åpne for en massiv privatisering av våre skoler. Det handler om hvorvidt vi skal bygge videre på fellesskapsløsningene, eller satse mer på et samfunn der den enkelte i større grad må være sin egen lykkes smed. Velferdssamfunnets framtid blir én av de debattene der vi i denne salen kommer til å skille lag ideologisk og politisk fram mot 2013. En sterk velferdsstat er bærebjelken i et trygt samfunn. Velferdsdebatten må handle om hvordan vi skal sikre gode og trygge helse- og omsorgstjenester for alle. Den må handle om hvordan vi kan finne løsninger som sikrer at alle mennesker i Norge får god behandling når de trenger det. Så skal vi ikke i disse debattene glemme at utgangspunktet er at vi har et av verdens beste velferdssystemer, men vi skal være kritiske og pragmatiske. Vi skal være villige til å fornye og endre. Vi skal ikke bare forandre for å bevare, vi skal forandre for å forbedre. Så er det, som flere i salen har vært inne på, ikke mer enn tre år siden den internasjonale finanskrisen brøt løs. Det fikk store følger for en rekke land. I mange land har problemene bare eskalert, og det ser vi rundt oss, på kontinentet, hver dag. Nå er vi på tur inn i en nye internasjonal økonomisk krise. Arbeidsledigheten i landene rundt oss har bitt seg fast på rundt 10 pst. Mange land har en ungdomsledighet som er enda mye høyere enn det. Stater sliter med økonomien. I mange land opplever man at folk får redusert sine lønninger og pensjoner. Den økonomiske usikkerheten sprer seg. Vi ser at finanskrisen har utviklet seg til en økonomisk krise, som igjen skaper grobunn for sosial krise og videre til en politisk krise. Det er veldig alvorlige tider i Europa. Våre samarbeidsland og handelspartnere er rammet. For tre år siden handlet det om å redde bankene. Nå handler det om å redde folks levebrød, men også om å redde land. Situasjonen der ute kan få følger i Norge, det må vi være forberedt på. Derfor er det så viktig at vi nå fører en ansvarlig økonomisk politikk for å trygge norske arbeidsplasser. Den rød-grønne regjeringen førte landet trygt gjennom finanskrisen. Man hadde en god forståelse av situasjonen, man hadde et veldig godt samarbeid med både arbeidstakere og arbeidsgivere, og man satte inn de rette tiltakene på det rette tidspunktet. Det reddet mange bedrifter og arbeidsplasser over hele landet. Dessuten beskyttet man grunnlaget for vårt velferdssamfunn, som er høy sysselsetting. Arbeid har bestandig vært Arbeiderpartiets viktigste politiske sak. Det er det også i dag. Det vil det være til neste år. Men vi har også en oppgave i å forsvare velferdssamfunnet og ikke minst finansieringen av velferdssamfunnet. Alle partier har store ambisjoner på vegne av vårt velferdssamfunn, men ikke alle partier er med på å ta ansvar for å finansiere det, slik at folk får den helsehjelpen de trenger, at de eldre får en verdig omsorg, og at våre barn skal få en skole med høy kvalitet og kunnskap. Når Fremskrittspartiet vil bruke opp mot 100 mrd. kr i skattekutt, betyr det at felleskassen vår får 100 mrd. kr mindre. Det vil ramme vår evne til å finansiere helse, omsorg og skoler. Det er mange som har snakket om Roar Flåthen i dag, og derfor vil jeg også gjøre det. Han har sagt ja til en gjennomgang av formuesskatten, men han har også presisert at LO ikke har gått inn for å fjerne den. Roar Flåthen sier også videre at: «Vi må se på både problematiske og positive sider. Skatten sikrer sosial utjevning ved at om lag 2,5 prosent av landets rikeste betaler halvparten av den. Skatten gir rundt 13 milliarder kroner til velferd.» For de partiene som her har varslet at de vil fremme Roar Flåthens forslag helt ordrett, gjør jeg også oppmerksom på at han sier at «skal det gjøres endringer må ikke det svekke statens inntekter eller føre til at de rikeste i samfunnet får en mindre skattebyrde.» Han sier også: «Det som(…) kjennetegner land som ikke har formuesskatt, er at de ofte i stedet har langt høyere eiendomsskatt. Dersom en ser på formuesskatt og eiendomsskatt i sammenheng, ligger Norge under gjennomsnittet i Europa, og lavere enn i våre naboland. En gjennomgang kan se på balansepunktet mellom formues- og eiendomsskatt.» (…) Jeg ser fram til å se Fremskrittspartiets forslag og hvorvidt de reflekterer helheten i det Roar Flåthen har sagt. Det er mange som sier at ting var bedre før, men det er ikke helt sant. Det er i hvert fall verdt å merke seg de undersøkelsene som viser at folk stoler mer på hverandre i dag enn det de gjorde for eksempel i 1981. Det er et av de flotteste resultatene i et samfunn der vi stiller opp for hverandre: tillit. I en usikker verden trenger vi å stole på hverandre. Tillit og trygghet gir også frihet. I hjertet av sosialdemokratiet ligger ideen om frihet for det enkelte mennesket – frihet til å følge sine drømmer i et samfunn som sørger for et sikkerhetsnett for deg og dine, frihet til å jobbe for det du tror på, frihet til å si din mening og ha innflytelse over det samfunnet du er en del av. Derfor vil vi i Arbeiderpartiet, sammen med våre gode samarbeidspartnere i SV og Senterpartiet, fortsette å jobbe for et samfunn med sterke fellesskap. Det er et samfunn som gir mer frihet til oss alle.