trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-19:
Presidenten bør også minnes på at en i denne salen diskuterer politikk, og da hender det at man tenker helhet, og ikke bare del. Jeg skal avslutte dagens debatt, sannsynligvis – fra min side – med å komme med noen kommentarer. I det året – 366 dager nå – jeg har vært landbruksminister, har jeg reist rundt i hele landet. Det som er det mest slående med denne næringen, er hvilket omfang den har, fra Finnmark til Agder i sør. Den har et veldig stort omfang: Vi har jordbruksforetak i 420 kommuner. Vi har selskaper som Tine, som har bedrifter spredt rundt omkring i hele landet, som har 5 500 ansatte, og som skaper store regionale ringvirkninger. Vi har Natura, Synnøve Finden og andre store foretak som er helt avgjørende for sitt lokal- og nærmiljø. Vi begynte debatten i dag med å diskutere mat, og det er maten som er det primære. Det er derfor vi har et landbruk, det er derfor vi har et jordbruk. Men så er tilleggseffekten av norsk landbrukspolitikk at den skaper så stor verdiskaping rundt om i landet vårt, og jeg synes at enkelte representanter tar litt for lett på det. Jeg har fått flere spørsmål fra representanten Torgeir Dahl i dag. Jeg stilte også representanten Dahl et spørsmål tilbake, angående det at han nå vil stemme for f.eks. å fjerne eksportsubsidier på melk med én gang, som det står i forslaget her. Da må han ringe til ansatte på Tine-fabrikken i Elnesvågen og si: Jeg ønsker at din arbeidsplass skal legges ned. Det er konsekvensen av det. Han må – jeg har vært der, jeg tror det er rundt 60 personer som jobber der – møte de 60 ansatte og si: Jeg synes det er riktig, bra og klokt at din arbeidsplass forsvinner. Og når en har hatt den massive motstanden mot tollendringen som flere representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet har hatt, må en møte de enkelte menneskene og si: Jo, vi mener at det er rett at en skal legge ned norsk landbruk i Finnmark, i Troms, og kutte ut industrien som er der, og ringvirkningene det gir. Det er et ærlig og åpent standpunkt, og da bør en være ærlig og åpen på det. Angående markedsordningene: Selvfølgelig ønsker vi konkurranse i norsk matvarehandel. Det er utelukkende av det gode. Så mener vi at det er fornuftig at ikke staten gjør alt i samfunnet, og at samvirkeorganisasjonene har gjort en god jobb på vegne av fellesskapet, og vi ønsker ikke å statliggjøre det. Men selvfølgelig, det er også hele tiden dilemmaer, men sånn er det med alle løsninger. Ingen løsninger er perfekte, men vi mener at den beste løsningen er den vi har, der samvirket tar et ansvar for fellesskapet. Så vil jeg takke Bondelaget og Småbrukarlaget for at de gjennom årets diskusjon om jordbruksavtale har klart å gjøre vanskelige avveininger sammen, og gjøre gode prioriteringer som både Bondelaget, Småbrukarlaget, og også staten står sammen om. Det er den norske modellen på sitt beste – når vi går sammen, næring og stat, og finner gode løsninger.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-19:
Både representantene Hjemdal og Flåtten gjorde at jeg måtte ta ordet igjen. Det er fascinerende å høre på Kristelig Folkeparti i dag, for en kan bare gå inn i tallene fra Bondevik II-perioden og se på årsaken – hva var det som skjedde da? Jo, det beste man fikk til var prosentvis lik utvikling, mens vi – fram til i år – i denne regjeringsperioden har fått til kronemessig lik utvikling. Det er helt andre oppgjør enn det man klarte under Bondevik II – hver gang har vi hatt bedre oppgjør. En av grunnene til at det ble oppgjør da, var selvfølgelig WTO-spøkelset som hang over norsk landbruk. Man visste at man var helt avhengig av å ha en liten inngang til regjeringen, så man ikke kunne spille bort for mange kort i en eventuell WTO-løsning. Derfor følte Bondelaget seg mer eller mindre tvunget til å være med på en avtale, for de visste at alternativet var at man kunne få tunge WTO-prosesser. Det beste var – bare å se på tallene – prosentvis lik utvikling. For å ta budsjettallene: Det var minus 135 mill. kr i 2002, minus 275 mill. kr i 2003, minus 410 mill. kr i 2004 og pluss 190 mill. kr i 2005 i budsjettbevilgninger – kutt i så å si alle år, men en liten økning ett år. Det er faktum. Det var da Kristelig Folkeparti hadde statsministeren. Statsministeren gikk selv inn og ble forhandlingsleder i sluttfasen og la til noen kroner så det ble litt mindre kutt. Det må Kristelig Folkeparti være ærlige på og bare si: Sånn var det, det var det maksimale vi klarte å få til da vi hadde statsministeren og større styrke. Nå skal de gå i regjering med Fremskrittspartiet og Høyre. Hva blir resultatet av det? De står jo mye, mye svakere nå enn med de svake resultatene fra Bondevik II. Opplegget til Lars Peder Brekk i fjor var et mye bedre opplegg enn noen av de oppleggene man la fram under Bondevik II, uansett hva man sier – det er bare å se på tallene. Det var en annen politisk situasjon, og det er et faktum, uansett om en rister på hodet – man må bare sette seg inn i saken. Så til Høyre, som sier at det eneste jeg snakker om er toll. Selvfølgelig snakker jeg om det som er viktig i landbrukspolitikken, selv om det kan være litt slitsomt for representanten Flåtten at man snakker om det som er viktig. I politikk handler det noen ganger om å gjøre noen prioriteringer og tørre å stå for dem selv om det blir bråk. Den prioriteringen har vi tort å gjøre, og vi har stått for den. Vi har vært mer opptatt av å forsvare norske bønder enn danske bønder. Vi har merket oss hvordan Høyre hver eneste gang har prøvd å skåre billige politiske poeng på det, og prøvd å sette norsk landbruk opp mot utenlandsk landbruk. Vi er opptatt av at det skal være lønnsomt i å drive i norsk landbruk. Når det er lønnsomt, er det en fordel at de som produserer, får bedre betalt for produktene sine. Spesielt de store tjener på det grepet vi tok angående toll, derfor må vi ha større budsjettbevilgninger så også de små kan bli løftet. Årets jordbruksoppgjør har lagt til rette for at både store og små produsenter kan få bedre betalt.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-19:
Det har blitt noen runder på talerstolen. Man må vurdere de handlingene man gjør i sin samtid, og de vurderingene som Bondelagets ledelse gjorde på den tiden, har jeg full respekt for. Faktum er også at det ikke ble prosentvis likt for de beste avtalene, og faktum er at det var et WTO-spøkelse som hang over norsk landbruk i den perioden som gjorde at det var veldig krevende. Bondevik selv la sin personlige prestisje i å få til et opplegg der han ikke kuttet fullt så mye som ellers hadde vært alternativet. Det er et faktum. Det må Kristelig Folkeparti være ærlige på, og bare se på de avtalene som var under Bondevik II-perioden, og ikke late som om det var noe mer enn det det er. Det var det man mente var riktig da, og det ble gjort. Så har vi gjort noen løft etterpå, som har vært helt nødvendige. Det er interessant å lese innstillingen. Regjeringen har bl.a. blitt beskyldt for at vi ikke ønsker å tenke nytt. Men da kan jeg komme med en liten beskyldning tilbake. For det er ganske underlig det som står i forslag nr. 3 fra Høyre og Fremskrittspartiet – jeg skal ta ett eksempel: «Stortinget ber regjeringen fremme sak for Stortinget om endring av jordlovens bestemmelser om delingsforbud.» Vi hadde en debatt om fjerning av den i forrige uke, der vi behandlet jordloven § 12 og fjernet delingsforbudet. Så kommer det et nytt forslag uken etter. Det er et eksempel som viser hvor liten respekt Høyre og Fremskrittspartiet viser for landbrukspolitikken. Dere kommer med opplagte forslag som ble behandlet i forrige uke, der vi endret delingsforbudet. Jeg kan ikke forstå hvorfor dere gjør det. Men dere gjør det fordi dere tror at dere kan skåre et billig politisk poeng på det. Ellers er det de som har skrevet denne innstillingen, som ikke har fått med seg at vi behandlet jordloven i forrige uke. Jeg tror dessverre at det kan være det siste. Og det er jo mildt sagt underlig. Jeg har merket meg at partiet Venstre ikke har deltatt i debatten. De hadde et innlegg, og så gikk de. Det er av de partiene som har hatt størst endring i sin politikk fra 2005 til nå – fra da Lars Sponheim var landbruksminister til Borghild Tendens innlegg i dag. For de var jo på helt samme linje som representanten Svein Flåtten, da vi gjorde den tollendringen. De kalte det egoisme satt i system og proteksjonisme på sitt verste at vi sto opp for norsk landbruk, for norske distrikter og for norske industriarbeidsplasser. Så er det ikke riktig som representanten Svein Flåtten har sagt, at vi ikke er opptatt av norsk næringsmiddelindustri. Da vi gjorde denne endringen, var det etter sterke innspill fra NHO Mat og Landbruk, fra Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund – LO og fra Bondelaget og Småbrukarlaget. Det var bredde her – industri, fagorganisasjon, bondelag og småbrukarlag sto sammen. Derfor responderte regjeringen på det, nettopp for å kunne gi økte inntektsmuligheter, gi forutsigbarhet og sikre arbeidsplassene, og ikke gjøre som representanten fra Møre og Romsdal som ønsker å legge ned meieriet i sitt eget distrikt.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-19:
Det er noen bærebjelker i norsk landbrukspolitikk, og de er Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV helt enige om. Det har vi vært over tid, selv om det kan være krevende for representanten Hans Olav Syversen å se det. Vi har vært enige om jordbruksavtalens form, tollvernet og samvirkets rolle. Så har det vært ulik vilje til dosering av virkemidlene, men vi har vært enige om retningen og hovedbærebjelkene. Kristelig Folkeparti er derimot uenig med Høyre og Fremskrittspartiet i alle hovedbærebjelkene – tollvern, jordbruksavtale og samvirkets rolle – og fullstendig på kollisjonskurs når det gjelder jordvern. På alle de områdene som har vært bærebjelkene i norsk landbrukspolitikk, er dagens regjeringspartier enige om hovedretningen – om bærebjelkene. Men i det som er Kristelig Folkepartis alternativ, er alle partiene utenom Kristelig Folkeparti fullstendig mot dagens bærebjelker i norsk landbrukspolitikk. Det gir en helt, helt annen virkelighet. Det som må være nesten umulig for Kristelig Folkeparti å kunne si med troverdighet, er at de selv tror at de skal kunne klare å levere bedre jordbruksoppgjør nå enn de gjorde under Bondevik II, hvis det er Fremskrittspartiet og Høyre de skal regjere sammen med. Min siste oppfordring til Kristelig Folkeparti er at de må begynne å se på sin egen politikk – begynne å ta sin egen politikk på alvor, og se hvor det er de får gjennomslag for den. Det er ikke god sentrumspolitikk å gå til Fremskrittspartiet og Høyre i våre tradisjonelle sentrumssaker. De får vi gjennomslag for sammen med Arbeiderpartiet og SV. Men jeg skjønner at de har tatt et taktisk valg. Jeg mener det er grunnleggende feil og svært skummelt for norsk landbruk at de skal være døråpneren for Fremskrittspartiet og Høyre inn i landbrukskontorene. Det skal vi forhindre gjennom å vinne valget i september.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-19:
Bønder er ikke annerledes enn oss andre mennesker. De må også ha penger å leve av. Derfor var det viktig for Kristelig Folkeparti, da vi forhandlet med regjeringen i fjor, å få på plass en lønnsutvikling som var bra for bøndene. Dette lyktes vi ikke med. Det synes jeg er synd, for Kristelig Folkeparti ønsket å sikre bønder, som de selvstendig næringsdrivende de er, mulighet til vesentlig å redusere inntektsforskjellene som de har til andre yrkesgrupper. Det oppgjøret vi nå diskuterer, ble, da det ble lagt fram, omtalt som et historisk oppgjør. Jeg merket meg at statsråden avsluttet sitt innlegg med å si at oppgjøret er et steg i riktig retning. Da er vel i alle fall litt av det historiske tatt ned. En annen avgjørende innsatsfaktor for bøndene er at de har jord. Vi må ta vare på jorda vår på en bedre måte enn det vi har gjort den siste generasjonen. For mye god matjord har blitt bygd ned. Derfor har Kristelig Folkeparti i dag fremmet et forslag om at vi må ha et mål i forhold til hvor mye som skal bli omdisponert. Vi må etablere et jorderstatningsfond, og når jord skal selges, skal ikke inntektene skattlegges med 50 pst. når man skal investere inn i gården igjen. Jeg tenker meg det så enkelt når det gjelder landbrukspolitikk: Hvorvidt vi har en landbrukspolitikk som fungerer, oppdager vi når neste generasjon skal overta. Det er da vi opplever om vi har lagt på bordet en attraktiv landbrukspolitikk. Kristelig Folkeparti ønsker å gjøre det attraktivt for nye generasjoner å overta. Vi ønsker bl.a. å frita neste generasjon for arveavgift og se det som en familiebedrift. I dag går 46 000 mennesker på arbeid i næringsmiddelindustrien – de har enten gått, eller de skal gå. De skal skjære kyllingfileter til oss som vi kan steke i helgen, de skal lage saft som vi kan drikke når det blir varmt ute. Næringsmiddelindustrien er innovativ. De får FoU over i produksjon. Næringsmiddelindustrien i Norge er helt avhengig av norske råvarer, derfor er det avgjørende for disse 46 000 arbeidsplassene at vi har rammebetingelser som gjør at virksomheten kan opprettholdes i Norge. Selv om vi er et godt land å leve i, må vi huske at Norge er et lite land i verden, og at vi har naboer. Dette må vi også huske når vi diskuterer landbrukspolitikk i forhold til næringsmiddelindustrien.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-19:
Det er mange rød-grønne politikere som er bekymret for Kristelig Folkeparti. Jeg kan si at vi har det bra, vi er oppegående, det er en fin dag, og solen skinner. Jeg tror at den bekymringen de rød-grønne uttrykker i denne debatten, er et tydelig uttrykk for den troverdigheten Kristelig Folkeparti har i landbrukspolitikken. Derfor er man bekymret. Det var statsråd Kåre Gjønnes i Bondevik I-regjeringen som la fram en landbruksmelding som viste retningen helt til 2012, før det kom en ny landbruksmelding, som dette huset vedtok. For bare å bruke ett eksempel, tror jeg Kristelig Folkeparti har stor troverdighet når det gjelder bondeorganisasjonene: Jeg er selv utnevnt til bondevenn, både av Bondelaget i Sogn og Fjordane og Bondelaget i Østfold – gressfylket, kyrfylket, kornfylket og fjørfefylket. Det viser vel at den politikken Kristelig Folkeparti har, og står for, og som vi vil kjempe for, og jobbe for, er troverdig. Vi har mistet troverdigheten, har det blitt sagt. Jeg tror at det skal velgerne få lov til å avgjøre på valgdagen. Kristelig Folkeparti økte bistandsbudsjettet i regjeringene Bondevik I og Bondevik II hvert eneste år. Kristelig Folkeparti med regjeringsmakt fikk til avtaler med bondeorganisasjonene hvert eneste år. Vi fikk ikke noe brudd. Vi hadde ingen demonstrasjon med 2 500 bønder utenfor Stortinget – som den rød-grønne regjeringen hadde i fjor – mens de egentlig skulle vært på jordet og gjort det som virkelig var viktig, det å dyrke mat, og ikke demonstrert mot en flertallsregjering. Kristelig Folkeparti i regjeringsposisjon brukte større andel av den totale budsjettkaken på landbruk enn det som har vært gjort under den rød-grønne regjeringen. Jeg tror at dette viser at vi i Kristelig Folkeparti har brukt vår posisjon i regjering til å styrke landbruket. Vi har brukt vår posisjon i opposisjon til å bygge troverdighet overfor bøndene, og vi har vært med på å presse en rød-grønn regjering til å føre en mer aktiv landbrukspolitikk. Det tror jeg – og det vet jeg – at mange bønder og mange innen næringsmiddelindustrien har merket seg.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-19:
Jeg må si at det var en oppsiktsvekkende nedskriving landbruksministeren gjorde av bondeorganisasjonene i sin framstilling da de inngikk avtale med Bondevik I- og Bondevik II-regjeringene. Bondelagene var tvunget til å inngå en avtale, sa statsråden fra denne talerstolen. Det var en nedskriving av bondeorganisasjonene som jeg hadde håpet at den fremste talsmannen på dette området, ikke hadde gjort. Det er en høyst relevant Kristelig Folkeparti-politikk på dette området. Velgere som ønsker en ny regjering etter valget, og som ønsker en landbrukspolitikk som tar hele landet i bruk, fører en politikk som tar igjen gapet som er mellom bønder og andre sammenlignbare yrker, og som ønsker et styrket jordvern – de bør stemme Kristelig Folkeparti ved det neste valget.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-19:
Mange snakker om økt vekt på matvaresikkerhet uten å definere det skikkelig. Økt matvaresikkerhet i Norge krever økt planteproduksjon på norske arealer. Det er planteproduksjonen som er basisen. Matvaresikkerheten økes ikke dersom en importerer hvete og soya fra utlandet og foredler det gjennom dyr i Norge. Det er svekkelse av matvaresikkerheten. Representanten Sverre Myrli refererte til forbrukerne, og det er et tema som opptar meg veldig. Det er viktig at forbrukerne sikres trygg, norsk mat av høy kvalitet, ikke minst når det gjelder ukjent innhold av plantevern-, insekt- og soppmidler, hormoner og genmodifiserte planter, som vi vet det ellers finnes mye av. Heldigvis er bevisstheten om innholdet i maten økende – takk og pris. Det er veldig viktig å stimulere til et godt kosthold ved hjelp av bedre merking av innholdet, bl.a. når det gjelder salt og palmeolje. Derfor må Mattilsynet gis langt bedre redskaper til å kontrollere matvarenes innhold. Det snakkes om landbrukspolitikk og jordbrukspolitikk. Igjen trengs det en definisjon av begrepene. Jordbruk er bruk av jord. Det er bruk–av–jord-politikken vi snakker om, og jorda ligger i distriktene. Derfor blir det sjølsagt en nær sammenheng mellom bruk av jord og aktivitet i distriktene. Jordbruksavtalen virker i dag som en rasjonaliseringsavtale for videreforedling av importert fôr. Den gjør bruk av jord i Norge i dag lite lønnsom, mens bruk av importert fôr gjøres lønnsomt. Samtidig er nå gjeldsnivået snart det dobbelte av omsetninga i næringa. Dette er verken økonomisk, økologisk eller sosialt forsvarlig eller bærekraftig. Primærnæringene og distriktene føres utfor stupet om en fortsetter som nå. Skjer det, vil jordbruket miste den breie politiske støtten, og alternativ matforsyning fra utlandet vil framstå som billigere for norske forbrukere og høyresidas beslutningstakere. Jeg står helt fast på at dagens utvikling verken er økonomisk, økologisk eller sosialt bærekraftig. Når gjeldsnivået i en næring nå snart er det dobbelte av omsetninga, og lønnsomheten er så svak, burde i hvert fall dette være klart for representanter fra Høyre.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-19:
Debatten har vist at Venstre mer og mer blir et verdiradikalt parti. Det siste nå er at Venstre ønsker at jord og skau skal erverves av aksjeselskaper uten plikter. Det er et historisk brudd med Venstres tidligere linje. Landbruksarealer trenger personlig, langsiktig eierskap med rettigheter og plikter. Det er ut fra biologiske fakta. Høyres hovedtalsmann, Frank Bakke-Jensen, kommer med en skjønn bukett av ord: ikke mot tollvernet, for samvirke og for jordbruksavtale. Sitater og fakta om det motsatte fra Høyres sentrale talspersoner betyr ikke noe. Dette er ikke troverdig. Jeg vil anbefale partiet Høyre å si det som det er, og snart kalle en spade for en spade: Svakere lønnsomhet i produksjon av mat – ikke minst på store bruk, som de ønsker – vil bli en sosial katastrofe for de menneskene som bor på gård i dag.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
I førre veke var eg på bedriftsbesøk på Nortura i Sogndal. Der vart eg nok ein gong minna på kor viktig det er å føra ein landbrukspolitikk som gjer at vi har levande bygder og produserer mat over heile landet, og at vi har ein god næringsmiddelpolitikk. Den raud-grøne regjeringa har lagt om kursen i landbrukspolitikken. Frå 2005 og fram til i dag har det vore ein gjennomsnittleg inntektsauke på nesten 126 000 kr. Investeringstilskota er trappa opp, og det er gjort fleire justeringer av skatteregelverket, bl.a. gjennom auka avskrivingssatsar, no sist i revidert statsbudsjett, der vi auka første års avskrivingssats med 10 pst., til 30 pst. For første gong har inntektsgapet mellom bønder og andre vorte minska i årets oppgjer. Likevel ser vi at bøndene slit med lønnsemda. Det er difor viktig at vi fortset med å mobilisera alle gode krefter for å støtta opp om norsk landbruk. Då vert det underleg å høyra representanten Reiten og representanten Hjemdal i dag. Dersom Kristeleg Folkeparti er halvparten så oppteke av jordbruket som det som vert påstått, burde dei faktisk støtta ei raud-grøn regjering, og ikkje ei regjering der Siv Jensen kan verta finansminister. I landbruksmeldinga som vart behandla i Stortinget, slår vi fast at den norske matmodellen skal bestå. Det inneber bl.a. at det skal vera landbruk i heile landet, med ein variert drifts- og bruksstruktur. Då kan ein ikkje gjera som høgrepartia vil, å ha eit marknadsstyrt landbruk, som spesielt vil ramma busetnaden og sysselsettinga i distrikta. Høgrepartia er tydelege på at dei heller ikkje vil legge til rette for ein variert bruksstruktur. Vi raud-grøne slår ring om jordbruksavtalen med statlege overføringar og moglegheiter for prisuttak i marknaden. Høgre vil i år kutta overføringane til landbruket med 1,7 mrd. kr, mens Framstegspartiet vil kutta med 5,5 mrd. Vi raud-grøne meiner at vi skal behalda rolla som marknadsregulator innanfor samvirkemodellen. Høgre meiner marknadsregulatorrolla skal evaluerast, og at ho skal fjernast frå samvirkebedriftene. Vi raud-grøne meiner at importvernet skal ivaretakast som ein berebjelke for å beskytta matproduksjonen. Høgrepartia vil ikkje utnytta handlingsrommet i importvernet, noko som vil svekka konkurransekrafta til næringa og gje reduserte moglegheiter for å halda oppe volumproduksjonen av norske produkt. Dei tilsette og leiinga på Nortura hadde heilt rett: Næringsmiddelindustrien vil med høgrepartia verta hardt ramma. Alle som er opptekne av og glad i norsk landbruk, bør stemma raud-grønt.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
Det har i grunnen vore ein tradisjonell debatt her i dag, der vi i Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet har understreka kor viktig bonden er for Noreg for å oppretthalda matproduksjon og busetjing i heile landet, og eit kulturlandskap slik vi kjenner det i dag. Høgre forsøker å tåkeleggja at dei er imot det meste som vi raud-grøne er for. Framstegspartiet held kjend stil – marknaden skal rå, og slepp bonden fri. Kristeleg Folkeparti har mista alt sitt truverde her i dag, når dei ikkje vil innsjå at gjennomslagskrafta innan jordbrukspolitikk, og bistand for den delen, vil verta vesentleg vanskelegare viss Torgeir Trældal skulle bli landbruksminister og Siv Jensen finansminister. Eg vil òg minna representanten Reiten om at det som er vanleg, er at det er opningstilbodet til regjeringa som blir vedteke, om ikkje organisasjonane godtek tilbodet og forhandlar. Til slutt vil eg seia at det hadde tent presidenten til ære ikkje feilaktig å kommentera mat- og landbruksministeren sine merknader i det siste innlegget, for desse var absolutt innafor dagens tema, som er jordbruksoppgjeret. Eg vil rå presidenten til å teikna seg på talarlista om han ønskjer å kommentera innlegga.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2013-06-19:
Det er bred politisk enighet om at matproduksjonen skal økes. Men hvis vi skal ivareta vårt ansvar for å produsere mat, kan vi ikke fortsette å ødelegge den viktigste forutsetningen for matproduksjon, nemlig matjorda. I et samfunn i stadig utvikling blir forvalteransvaret en stadig viktigere grunnpilar, og for Kristelig Folkeparti er jordvern en viktig del at dette forvalteransvaret. Forvalteransvaret handler om å sikre framtidige generasjoner de mulighetene og rettighetene som vi har nå. Det handler om verdiskaping, og det handler om matsikkerhet. Nedbygging av matjord er en irreversibel prosess. De siste 50 årene er det blitt omdisponert over 1 million dekar matjord i Norge, og mesteparten av omdisponeringen har gått ut over den beste matjorda, dvs. dyrket mark. Utviklingen ser ut til å fortsette. De siste 20 årene har det årlig blitt bygget ned om lag 16 000 mål med matjord. Vi omdisponerer fremdeles i en takt som ligger over målet om en halvering av omdisponeringen innen 2010, fastsatt av Bondevik-regjeringen i 2004. Altså ligger vi allerede flere år på etterskudd. Derfor foreslår vi at vi nå styrker målene og halverer halveringsmålene nok en gang. På den måten kan vi komme et steg nærmere ønsket om en bærekraftig jordbrukspolitikk. Vi har sett en utvikling de siste årene, der antallet dekar matjord per innbygger har gått drastisk ned, fra 1,79 i 2008 til 1,63 i 2012. Dersom denne utviklingen fortsetter, vil vi ha et matjordsforhold på 1,35 dekar per innbygger i 2030. Dette er urovekkende lavt i en tid da matressursene seiler opp som de definitivt mest verdifulle ressursene på verdensmarkedet. Det er stadig økt beskyttelse fra land med stor produksjon, som USA, Russland og Kina. Derfor vil det være klokt å fastsette et nasjonalt matjordmål, hvor det fastsettes et minimum antall dekar fulldyrket mark per innbygger. En av hovedutfordringene i norsk landbruk er å sørge for investeringer som kan styrke driftsgrunnlaget, og Kristelig Folkeparti ser det som helt avgjørende å bedre skattereglene på dette punktet. I dag skattlegges gevinst ved salg av landbrukstomter som personinntekt med inntil 50 pst. Vi ønsker en endring, slik at gevinst ved salg av landbrukstomter skal fritas fra beskatning hvis gevinsten reinvesteres i landbruksdriften. Til slutt vil jeg også understreke at det kan være tilfeller der jordvern må vike for prekære utbyggingshensyn. I slike tilfeller mener Kristelig Folkeparti det må pålegges utbygger å gi erstatning tilsvarende nydyrking av det dobbelte av det omdisponerte arealet, slik at produktiviteten opprettholdes. På denne bakgrunn fremmer jeg Kristelig Folkepartis forslag, slik det går fram i Innst. 507 S.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2013-06-19:
Fremskrittspartiet blir ofte beskyldt for å svartmale situasjonen innenfor norsk landbruk. Det tar jeg som en erklæring om at Fremskrittspartiet har rett i sin jord- og skogbrukspolitikk. De rød-grønne har hatt makten i åtte år, og Senterpartiet har hatt statsråden. Personen som har hatt dette vervet, har blitt skiftet ut når støyen har vært som verst. Det har blitt lovet forbedringer, men disse forbedringene har uteblitt. Situasjonen har i beste fall vært den samme, mens Fremskrittspartiet hevder at den – når man ser på faktatall – har blitt verre. Faktum er at det har blitt færre bønder, og av disse igjen er det stadig færre som har bondeyrket som eneyrke. Det har blitt mer og mer vanlig at den ene av et par har jobben utenfor gården. Tidligere var det mer normalt at begge hadde jobben på gården. Det nedlegges stadig like mange gårdsbruk per dag, per uke, per måned, per år, enda antallet gårdsbruk har blitt færre. Slik sett kan man si at prosentvis er avgangen større enn tidligere. Antall dekar dyrket areal er redusert, og nydyrkingen er minimal. Grøftetilskuddet kommer sent, og det har vært visse problemer med det. Antall gårdsbruk der husene ikke blir brukt, er også dessverre økende. Det å være odelsjente eller odelsgutt har gått av moten, og rekrutteringen for å overta ligger ofte lenger ute i slekten – eller det må selges. Men med en makspris er antallet gårdssalg også svært lavt. Vi hadde en storm av klager fra bøndene i fjor. Det ble brudd i forhandlingene. Dette var veldig spesielt. I år er man svært fornøyd, men man behøver ikke å være noen god analytiker for å skjønne det presset regjeringen hadde på seg i år for å komme bøndene i møte. Det er jo snart valg. Når en næring sliter, må man se på alternative løsninger og tenke nytt. Det gjør Fremskrittspartiet. Derfor fremmer vi en rekke forslag, enten alene eller sammen med resten av opposisjonspartiene. Det må til en nytenkning, ellers vil næringen bli totalt utradert på sikt. Det hjelper ikke med stadig mer offentlige overføringer eller f.eks. ostetoll. En bonde er en selvstendig næringsdrivende, og da må vi gi muligheter for å utvikle næringen, slik at den enkelte bonde finner sine muligheter for å lykkes. Først da får vi et landbruk der rekrutteringen ikke er noe problem. Når det gjelder skognæringen – som statsråden også har ansvaret for – sliter også den. Her viser Fremskrittspartiet bl.a. til sitt forslag, som ble debattert i salen for noen dager siden. Dessverre stemte de rød-grønne – bl.a. Senterpartiet – ned alle våre forslag. Det er ikke rart at næringen sliter. Avslutningsvis vil jeg takke for lånet av denne talerstolen gjennom 16 år.
Olov Grøtting (Senterpartiet), 2013-06-19:
Jordbruksoppgjøret skaper hver vår spenning. I Senterpartiet er vi veldig glad for at det ble jordbruksavtale i år, og at Norges Bondelag og Norsk Bonde- og Småbrukarlag skrev under. Den avtalen som partene ble enige om i vår, er første skrittet på veien for å tette igjen lønnsgapet mellom bønder og andre yrkesgrupper. Det var spennende å følge med i dagene etter at avtalen ble underskrevet, for å se hva slags reaksjoner som kom. Det synes som om næringen er fornøyd med at vi nå har startet denne opptrappingen. I Senterpartiet er vi kjent for å kjempe for den norske bonden. Men i realiteten er det slett ikke bare bonden det handler om. Vi kjemper også for matsikkerhet og for at det skal være mulig å kjøpe trygg, god og kortreist mat i butikken. Vi i Senterpartiet har stor respekt for norsk matproduksjon, og vi vet at den maten som produseres her, er mye renere enn det meste av den maten vi importerer. For eksempel behandles mat i utlandet med en lang rekke midler som det ikke er lov å bruke her i landet. Hvorfor ser en potet fra Frankrike nyplukket ut i februar, og hvorfor ser et eple fra Sør-Europa glattere og finere ut utpå våren enn det de norske eplene gjør, hvis de har ligget over vinteren? Begge disse produktene har også blitt lagret hele vinteren, men de er behandlet med forskjellige stoffer som ikke norske bønder kan bruke. Jeg vil heller ikke at den norske bonden skal få lov til å bruke disse midlene. Jeg vil at vi skal ha så ren mat som mulig, og jeg vil at vi skal ta vår del av det globale ansvaret ved å produsere så mye mat som mulig her i landet. Det er ikke lystelig å høre verken Høyre eller Fremskrittspartiet i dag heller. Fremskrittspartiet bekrefter bare at de ønsker å fase ut store deler av norsk landbruk og matproduksjon. De ser ikke behovet for ostetoll. De mener tydeligvis at den norske bonden skal konkurrere med bønder i land der de tjener langt, langt mindre per time. Det har noe å si for bosettingen når de ønsker å fase ut deler av landbruket. Landbruket er grunnleggende viktig for bosetting i distriktene, og viktig for arbeidsplasser, ikke bare i landbruket, men også i videreforedlingen. Høyre mener også at vi er proteksjonistiske som ønsker et tollvern som gjør det mulig å produsere mat i Norge. I tillegg til de signalene de tidligere har gitt i sitt alternative statsbudsjett, og holdningene til forhandlingsinstituttet og samvirket, er det all grunn til å rope varsko for landbruket når det gjelder valget til høsten. Denne debatten understreker at høstens stortingsvalg blir et retningsvalg. Spesielt blir det det for landbruket, for muligheten til å opprettholde et aktivt landbruk i hele landet.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
I snart fire år har jeg sittet på min plass i Stortinget og hørt Fremskrittspartiets landbrukspolitiske talsmann dømme norsk landbrukspolitikk nord og ned. Innlegget til Torgeir Trældal i dag var i så måte i kjent stil og rimelig forutsigbart. Vi har i fire år hørt dommedagsprofetier rundt emner som smør, fløte, ribbe, pinnekjøtt, egg og kylling. Av og til har man nærmest fått inntrykk av at den norske befolkningen var i ferd med å gå inn i en nasjonal hungersnød. Det toppet seg da landbruksmeldingen kom. Det er all grunn til å tro at vi også neste år vil se at butikkene går tom for viktige matvarer fordi det ikke åpnes for konkurranse, sa representanten til Nationen i desember i 2011. Han varslet at Fremskrittspartiet ville igangsette arbeidet med å lage en alternativ melding. Den har vi heller ikke sett noe til. Også i fjor på denne tiden uttalte representanten Torgeir Trældal at med dagens landbrukspolitikk ville butikkene – nok en gang – gå tom for mat. Tollvern og problemer med grensehandel har vært yndlingstemaet til representanten Trældal i perioden. Økt toll vil ramme forbrukerne, det vil bli økt grensehandel og tap av arbeidsplasser – og nå har vi jordbruksoppgjøret. Vel, vi kan vel si det sånn at det er vi som forsyner svenskene med norske arbeidsplasser. Ikke har det rammet norsk fiskerinæring heller, som opposisjonen spådde. Jeg går ganske ofte i butikken og kan med hånden på hjertet si at utvalget ikke er blitt noe dårligere – tvert om. Det er et mangfold av produkter fra norsk landbruk i norske butikker. Så mener Fremskrittspartiet at norsk landbruk må sammenligne seg med landbruket i New Zealand. Det er meningsløst å sammenligne oss med et land som produserer for eksport. Her i landet produserer vi for det innenlandske markedet. Produkter fra landbruk, skogbruk og fiske utgjorde i 2012 71 pst. av eksporten fra New Zealand. Landbruksprodukter utgjør over halvparten av denne eksporten. I tillegg kan dyr i det landet beite ute hele året, da landet har temperert regnklima med liten forskjell på sommer- og vintertemperatur. Det er helt urealistisk å sammenligne norsk landbruk med dette landet. Så ynder Fremskrittspartiet å sammenligne oss med Sverige og Danmark. Erfaringer fra dansk landbruk tyder på at frislipp av bonden langt fra er en magisk oppskrift på suksess. Et av Europas mest deregulerte jordbruk taper penger, må ha støtte, men kommer fortsatt ikke i pluss. Det taler for at vi ikke skal ha liknende politikk i Norge. Nei, om vi i det hele tatt skal ha noe landbruk i dette lille landet med så grisgrendte områder, må staten spille en stor og viktig rolle.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
Først til representanten Torgeir Trældal. Det innlegget han hadde, der han prøvde å besvare mitt innlegg, faller sånn på sin egen urimelighet at det ikke fortjener mer omtale fra min side. Det er det ene. Til representanten Frank Bakke-Jensen fra Høyre, som påstår at vi har trikset med måten vi formidler politikken vår på, vil jeg si det på den måten at ingen vel har trikset mer med politikken – eller rettere sagt: med retorikken – enn Høyre har gjort de siste årene. Det jeg vil si, er at det er retorikken som har endret seg, ikke politikken. Til Høyres og Fremskrittspartiets landbrukspolitikk: Små og mellomstore produsenter vil forsvinne. Distriktslandbruket vil blø. Det aller meste av landbruket i Nord-Norge, Vestlandet og fjell- og dalbygdene vil ikke ha noen framtid. På lang sikt vil Norge bli mer likt Sverige, preget av gjengroing og fraflytting, slik en ser i Nord- og Midt-Sverige. I tillegg til bøndene selv vil de store taperne være turister og annet næringsliv som er avhengig av landbruk som kunder i nærmiljøet. Jeg har registrert mange oppslag med representanten Torgeir Trældal. Det er helt uforståelig at man avslutter på den måten Torgeir Trældal gjorde i sitt siste innlegg. Han har formidlet at med Fremskrittspartiets landbrukspolitikk kan man forvente landbruk over hele landet, mens han i neste intervju sier at man må vente seg en liberalisering og en sentralisering av norsk landbrukspolitikk. Hovedeffektene av høyrepartienes landbrukspolitikk vil være at de fleste bøndene blir nødt til å legge ned driften, men at noen imidlertid vil satse. Men det blir ikke i de områdene jeg nevnte i sted. Det vil bli satset stort, og man vil utnytte stordriftsfordelene maksimalt. Det vil si at vi skal ha landbruk i områder som Jæren og rundt Oslofjorden og Trondheimsfjorden. Det vil bli konsekvensene med høyrepartienes landbrukspolitikk.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
Representanten Flåtten glemte visst å si en viktig ting, og det er at den rapporten han viste til, er blitt knust og trampet på opptil flere ganger etter at den kom. Den begynner vel også å få litt mugg på seg, ettersom den er noen år. Jeg er ikke overrasket over at Høyre prøver å skjule sin politikk. Jeg har lyst til å minne om at Høyre vektlegger at bonden er selvstendig næringsdrivende, de har understreket det. De vil legge til rette for best mulig lønnsomhet for aktive bønder. Høyre omtaler aktive bønder som bønder som driver intensivt. Høyre er altså opptatt av at stordriftsfordeler skal utnyttes for at produksjonen skal bli så effektiv som mulig. En sånn politikk gagner i hvert fall ikke det området jeg og representanten Frank Bakke-Jensen er fra.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2013-06-19:
Som statsråden understreket i sitt innlegg, er det internasjonale bakteppet fortsatt slik at vi har en voldsom befolkningsvekst, klimaendringer, press på naturressurser og en råvareprisstigning som har gjort matsikkerhet til et fortsatt høyaktuelt og stadig viktig tema nasjonalt og internasjonalt. Stortingsmeldingen, Velkommen til bords, som vi nylig har behandlet her i Stortinget, legger den norske modellen til grunn. Importvern – eller tollvern, om vi skal kalle det det – budsjettoverføringer, markedsordninger og målpriser er viktige redskaper for å nå målet om økt norsk matproduksjon, og det er en erkjennelse av behovet for å ta i bruk politiske virkemidler for å nå det målet. På 1980- og 1990-tallet og tidlig på 2000-tallet rådet oppfatningen om at liberalisering av handel skulle redde verden fra sult og nød. Vi har sett resultatet: Det er enda større forskjeller, enda flere som sulter. Skal vi stoppe denne matkrisen, som en jobber med i FAO, må den internasjonale politikken redefineres. Bill Clinton innrømmet at det var én ting han hadde feilvurdert i sin tid som president, nemlig det å se på matvarer som en ordinær handelsvare. Mat er ikke det samme som spiker. Også Clinton mener at vi må gå tilbake til en politikk basert på et maksimum av selvforsyning, fordi det er fullstendig galt å tro at en kan få utvikling f.eks. i utviklingsland uten å øke deres egen evne til å brødfø seg selv. Hva er da svaret fra Fremskrittspartiet, og hva er svaret fra Høyre? Jeg synes det er skremmende at vi nå fortsatt har en debatt om norsk landbrukspolitikk som handler om 1980-tallets løsninger. Spesielt Fremskrittspartiet, som kaller det markedsbaserte systemer, tror at frihandel, eller bortfall av tollvernet – det gjør jo også Høyre – og radbrekking av overføringer skal være bra for både verdens befolkning og for Norge. Vi oppfatter at Høyre og Fremskrittspartiet i sin retorikk sier ja til norsk landbruk, men de mener nei. Jeg er svært glad for at partene inngikk avtale i årets jordbruksoppgjør – selvsagt er jeg det. Jeg vil karakterisere avtalen som solid og understreke betydningen av at begge faglagene har inngått avtalen. Det er en styrke at en har felles forståelse med næringen, både med hensyn til utfordringer og hvilken vei vi i framtiden skal gå for å løse disse utfordringene. Årets jordbruksavtale understreker det som er så bra med den norske modellen, at en næring som er avhengig av en rekke virkemidler, selv deltar i utformingen og gjennomføringen av politikken. Så skillelinjene i politikken nå før valget er klare. Stortinget har hatt gjentatte debatter om overgang fra kronetoll til prosenttoll på enkelte landbruksvarer, et av premissene for at det skulle være mulig å gi økte inntektsmuligheter i årets oppgjør. Jeg registrerer at Høyre heller har sprunget EUs enn landbrukets ærend, men de straffereaksjonene de har fryktet, er avvist av EU. Vi har utallige sitater(presidenten klubber) på at Høyre ville reversert … (presidenten klubber)
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2013-06-19:
Representanten Frank Bakke-Jensen kom inn på prisutjevningsordningen for melk. La meg si det slik at i mine øyne, er det noe av gullbeholdningen i virkemiddelsystemet vi har i norsk landbrukspolitikk. Prisutjevningsordningen skal bidra til at alle melkeprodusenter får samme pris for det produktet de leverer, uavhengig av geografisk lokalisering og anvendelse av melken. Det er også en viktig ordning for sikre at prisen på melk kan realiseres – at man greier å ta ut i markedet det som er mulig. Så er det som sagt en viktig ordning for å sikre like konkurransevilkår. Det er det representanten Frank Bakke-Jensen var opptatt av. Slik jeg har forstått det, innebærer de særordningene som er nedfelt i prisutjevningsordningen, at i årene 2004–2011 har Synnøve Finden og Q-meieriene økt sine markedsandeler med over 8 pst., sammenliknet med tidligere. Dette viser jo at konkurransen virker, og at virkemidlene virker. Det at man har økt tilskuddene til de meieriene fra 60 mill.–70 mill. kr til 115 mill.–120 mill. kr i årene 2007–2011, er også et eksempel på at man bruker midlene for å sikre nødvendig konkurranse. Det påløper kostnader i dette systemet, og de betales av både bønder og forbrukere. Så vil jeg tilbake til tollsatsene. Vi har mange sitater som statsråden nevnte, om hvordan Høyre stiller seg til dette. Representanten Bakke-Jensen sa at Høyre ikke har noe imot tollvern, tvert imot. Det var prosessen og forholdet til handelspartnerne som var utgangspunktet. Ja, det var forholdet til handelspartnerne. Man velger altså heller å stå med lua i hånda framfor å utfordre EU innen de eksisterende handelssystemene vi har, innenfor WTO-avtalens rammer. Det er overraskende. La meg si det slik: Lederen av utenriks- og forsvarskomiteen har vært klinkende klar på at tollendringene skal reverseres. Representanten Flåtten har også vært klinkende klar i denne salen på at tolløkningene skal reverseres. Jeg må spørre: Er det slik at Høyre vil reversere tollendringene? Er det slik at Høyre vil ødelegge mulighetene for økte inntekter til landbruksnæringen? Er det slik at Høyre vil ivareta EUs interesser framfor norsk næringslivs interesser med sin landbrukspolitikk?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2013-06-19:
Debatten har vist at det er veldig klare skillelinjer mellom det blå-blå alternativet og det rød-grønne, og i den sammenhengen tror jeg vi alle må tåle å bli utfordret på vår egen politikk. Det betyr også at Kristelig Folkeparti må tåle å bli utfordret på sine veivalg når de sier at de ønsker et regjeringssamarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet. Så har jeg til slutt lyst til å komme med en liten kommentar til representanten Trældal, som avsluttet sitt innlegg med å si at det aldri kan bli verre enn nå, tror jeg var ordbruken. Det som er klart, er at årets jordbruksoppgjør koster hver forbruker 125 kr i året. I innstillingen påstår Fremskrittspartiet at årets lønnsvekst for folk flest i stor grad er spist opp av økte målpriser for mat. Lønnsveksten for 2014 er 19 000 kr. Etter 30 pst. skatt vil det gå 100 år før ett års lønnsvekst er spist opp. Det har nok vært verre før!
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2013-06-19:
Det har i debatten vært mye prat om mat. Det er mange som er glad i mat, så jeg tenkte det var på tide at en brukerrepresentant tok ordet i debatten. Som vanlig når vi diskuterer landbrukspolitikk, blir det en del distriktspolitikk. Det er klart – landbrukspolitikk er også distriktspolitikk. Men landbrukspolitikk er noe mye mer enn det. Det aller viktigste med landbrukspolitikken er at det skal produseres mat, mye mat – og jeg vil legge til: Det er et poeng at det også produseres mat der det bor folk, i folkerike områder av landet vårt. Landbruket er en svært viktig næring i Akershus. Akershus er et stort landbruksfylke. I min oppvekst sa vi at min hjemkommune, Nes på Romerike, var landets største kornkommune. Så vidt jeg vet, er det ingenting som har endret på det. I Akershus har vi de siste tiårene hatt kraftig vekst i folketallet, og det kommer til å fortsette. Mange flere vil bo i vår del av landet. Da bør vi også produsere mer mat i de områdene – mer mat i nærheten av der folk bor. Korn er hovedproduksjonen i Akershus og dermed grunnsteinen i vår matproduksjon. Men kornproduksjonen har høyere kostnader på innsatsfaktorer enn fôrproduksjonen har. Det gir noen utfordringer. Derfor er jeg svært glad for signalene som nå kommer i jordbruksoppgjøret, om satsingen på korn. Men vi må passe oss slik at Akershus ikke bare blir et kornfylke – det skal være det også, og det kommer fortsatt til å være hjørnesteinen. Men jeg vil ha flere husdyr, flere beitedyr, tilbake til Akershus. Mange av arealene i området passer nemlig svært godt til gras og beite. Mange steder er våronna ennå ikke gjort – på grunn av flommen som var i vår. Vi skriver i dag 19. juni, og vi kan vel slå fast at det nå er sen onn. Jeg har riktig nok vært med og sådd 14. juni, men når vi nærmer oss sankthans, må vi kunne slå fast at det begynner å bli for sent. Med klimaendringene vil vi få mer regn og mer vann. Derfor må det grøftes mer. Jeg er glad for det landbruksministeren i stad så klart sa om satsingen på grøfting. Jeg vil helt til slutt si at et annet viktig poeng, som mange gårdbrukere tar opp med oss, er at det er viktig å ha sterke og aktive produsentmiljøer, at det er flere(presidenten klubber) produsenter som sammen kan utvikle næringen.(Presidenten klubber igjen.) (presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.)
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-19:
Landbrukspolitikk er komplisert, kanskje er den også komplisert for ministeren. Vi i Høyre er opptatt av å sørge for en balanse mellom nødvendig styring og kontroll av styringssystemene og det å gi markedet muligheter til å få nok innovasjonsevne, nok evne til å produktutvikle, og nok evne til å se på nye distribusjonsmåter. Samtidig er Høyre klokkeklar og erkjenner at med de naturgitte forutsetninger vi har for landbruket i dette landet, er det nødvendig med et landbruksoppgjør – et jordbruksoppgjør – over statsbudsjettet. Det erkjenner vi, og så får vi diskutere hvor store de rammene bør være, og hvor store frihetsgrader vi bør gi landbruket totalt sett. Samtidig er vi tydelige på at vi er kritiske til den rolleblandingen vi ser når samvirkebedrifter også får markedsregulatorrollen. Den er krevende, og vi ser at den kan være sterkt konkurransevridende. Vi er også opptatt av at vi må tilrettelegge for en politikk som gir muligheter for mangfold, innovasjon og kreativitet – til glede for både produsentene, distributørene og ikke minst forbrukerne. Det må være forbrukerne som hele tiden er fokusområdet vårt. Jeg er nødt til å referere fra et brev datert 18. juni 2013 til Landbruks- og matdepartementet ved politisk ledelse. Jeg er kjent med at landbruksministeren har sett brevet, så det er ikke ukjent. Det er også sendt kopi til en del politiske ledere. Brevet er underskrevet av fire produsentlag innenfor kjøtt- og fjørfebransjen sammen med Kjøtt- og fjørfebransjens Landsforbund. Overskriften er ganske urovekkende og tydelig: «Urimelig og urettferdig markedsregulering i eggsektoren». Bakgrunnen er en endring i forskrift om Omsetningsrådets myndighet fra 1. mars, hvor Nortura nå får markedsreguleringsrollen når det gjelder egg. Jeg vil bare veldig kort sitere: «De private aktørene må alltid tilpasse seg markedet for å sikre seg avsetning. Nortura kan velge å bruke felles finansiert regulering for å tilpasse sin produksjon og kvalitetsportefølje til markedet.» Helt til slutt utfordrer de Landbruks- og matdepartementet på om man ikke bør ta en gjennomgang for å sikre en «en konkurransenøytral markedsregulering for egg der både privat- og samvirkeleverende bønder har samme nytte av systemet».
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-19:
Er en suksessfull landbrukspolitikk kun en funksjon av størrelsen på overføringene til landbruket gjennom jordbruksoppgjøret? Landbruksministeren hevder dette i sitt siste innlegg. Jeg finner det ganske oppsiktsvekkende. Jeg har nok en gang behov for å vise til brevet av 18. juni til Landbruks- og matdepartementet ved politisk ledelse fra fire eggprodusentlag og KLF. De skriver ganske tydelig: «Dagens lovgivning for markedsregulering av egg er ikke til å leve med for produsenter og bedrifter som ikke er en del av landbrukssamvirke.» Det er ganske sterke påstander. Da har jeg lyst til å stille landbruksministeren to helt klare spørsmål, og om jeg har et berettiget eller uberettiget håp om at det skal svares på, får vi se. Men det er da altså slik: Ser ikke landbruksministeren at det er positivt med en sunn konkurranse i matmarkedet – er det positivt at vi har alternative leverandører i matmarkedet? Spørsmål 2: Ser ikke landbruksministeren noen utfordringer i at sterke enkeltaktører i landbruket også er satt til å ivareta markedsregulatorrollen? Det var to enkle spørsmål som jeg håper ministeren ønsker å svare på.