trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
I likhet med forrige regjering, som Senterpartiet var medlem av, mener vi det er viktig også å ha private aktører. Private aktører har levert gode velferdstjenester til barnevernsfeltet i mange år, og jeg håper det skal fortsette. Det er viktig at vi har et mangfold, det er viktig at barn får tilbud tilpasset sitt behov. Regjeringen ønsker også å gi kommunene et større ansvar på barnevernsfeltet – å kunne velge institusjoner og plasseringer. Da er det viktig at vi har tilbud som det enkelte barn trenger. Så skal vi ikke betale mer for tjenestene enn det som er nødvendig. Derfor er jeg glad for at vi har tatt grep disse årene, både når det gjelder institusjonsplasseringer og når det gjelder å følge opp det som går på kjøp av fosterhjemsplasser. Noen av dem går ikke ut før i 2018. Det er viktig å ha god kontroll, det er viktig å ha god kvalitet og sikre seg at en får dette. Det er noen grep som regjeringen har tatt.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
I likhet med det forrige regjering gjorde, der SV satt med barne- og familieministeren, er det også viktig at vi bruker både ideelle og kommersielle. Jeg er ikke enig i at de kommersielle utkonkurrerer de ideelle. Da vi hadde anbudskonkurranse om institusjonsplassering i 2016, fikk de ideelle prioritet. De fikk også en egen skjermet anbudskonkurranse, og de fikk lov til å være med i den åpne. Så de ideelle har gode muligheter til å være med på dette. Det er ingen skam å tjene penger i dette landet. Det som er viktig, er at vi har et mangfold, at vi har de private som er med på å gi et godt tilbud, og at vi ikke betaler mer enn vi skal for tjenestene. Derfor ønsker jeg ikke å begrense utbyttet. Jeg registrerer at det gjorde heller ikke forrige regjering, med SV i spissen, da de inngikk avtalene i 2010.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Det blir i denne salen framstilt som om det er null kontroll her, men la meg få understreke at dette er et arbeid som regjeringen har tatt grep om på flere områder, på både fosterhjems- og institusjonsområdet. Jeg har også lyst til å minne om at mange av avtalene på fosterhjemsområdet ble inngått i 2012, og de kontraktene løp til 2018. Det er forskjell på partiene her i denne salen, for høyrepartiene mener at det altså ikke er noe galt i å kunne tjene penger og også tjene penger på tjenester som blir gitt i barnevernet. Men det viktigste vi som statlig eier da kan gjøre, er å forsikre oss om at vi ikke betaler for mye. Måten å gjøre det på er å bruke anbudssystemene, som også den forrige regjeringen brukte – det var ikke snakk om noe utbytteforbud da SV, Senterpartiet og Arbeiderpartiet styrte. For oss har det vært viktig når vi har inngått de nye avtalene, for anbudskonkurransene hjelper oss med å sammenligne aktørene med hensyn til både kvalitet og pris. Det er også på den måten vi klarer å sikre at vi har et best mulig tilbud til barna. Det er også sånn, som representanten Grande sa, at det er viktig at leverandørene leverer klientbudsjett med kostnadsoversikt. Det gir mulighet til å følge de reelle kostnadene som leverandørene har på hvert enkelt oppdrag. Leverandørene må også gjennom en omfattende godkjenningsordning der skatte- og avgiftsinnbetalinger, lønns- og arbeidsvilkår og kompetanse hos ansatte må dokumenteres. Som vilkår for å ha kontrakter med Bufetat må institusjonene være godkjent i henhold til gjeldende forskrifter. Vi vet at det er mange som snakker om det som handler om arbeidsforhold. Jeg er veldig glad for den muligheten, som også barnevernsbarna tar opp, at mange av de private kan ha medleverturnus, som gjør at barna får et bedre forhold til dem som jobber der, de kan jobbe lengre tid, og barna slipper også å forholde seg til så mange ansatte. Så det er mange fordeler med både ideelle og statlige og kommersielle aktører. Jeg er glad for at vi har de private aktørene, som bidrar med mange viktige oppgaver på barnevernsfeltet, og det er viktig at vi har kontroll og tilsyn med det arbeidet de utfører.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2017-06-20:
Jeg sto her og sa at kommunene skulle få en større valgfrihet når det gjaldt valg av institusjoner, og hvis representanten Andersen hadde fulgt med på barnevernsreformen, som vi debatterte for to uker siden, ville hun sett at fremdeles skal staten ha ansvaret for institusjonstilbudet og passe på at vi har tilstrekkelig godt kvalifiserte institusjonsplasser. Jeg har stått på denne talerstolen og sagt at vi har i denne perioden gjort flere grep for å styrke etatens styring og kontroll ved kjøp av tjenester. Vi har arbeidet med å bedre kontraktene ved kjøp fra private fosterhjemsaktører. Det skal gjøres gjennom såkalte firepartsavtaler, mellom Bufetat, kommunene, fosterhjemmene og den private leverandøren. De nye avtalene har gitt Bufetat og kommunene mer kontroll over innholdet, dimensjoneringen av og utgiftene til den enkelte fosterhjemsplasseringen. Det har ført til at tjenestene er bedre tilpasset barnets behov, og at prisene i større grad er i samsvar med de tiltakene som barnet faktisk får. I konkurransen på institusjonsområdet ble det i 2016 stilt strengere krav til dokumentasjon av leverandørenes rutiner, internkontroll, målsetting og måloppnåelse enn ved tidligere anskaffelser, og leverandørene må i tillegg levere klientbudsjett med kostnadsoversikt. Dette gir Bufetat en mulighet til å følge med på de reelle kostnadene leverandørene har for det enkelte oppdraget. Ved kjøp av tjenester stiller Bufetat krav til lønns- og arbeidsvilkår hos leverandørene og underleverandørene, og det kreves også vilkår som følger av gjeldende landsomfattende tariffavtaler for bransjen. Jeg ønsker, i motsetning til forslagsstillerne, ikke å legge andre føringer for dette enn det partene i arbeidslivet selv har kommet fram til. Private aktører bidrar til bedre kvalitet og lavere kostnader i barnevernet. Det avgjørende for regjeringen er at barn og unge får den hjelpen de trenger. Vi har kontroll, men vi har også sett at det er utfordringer som vi skal ta tak i, som vi har varslet, og som Stortinget har bedt oss om å følge opp. Og det blir gjort. Jeg har lyst til å avslutte med å takke for et godt samarbeid med komiteen. Vi har hatt friske, gode debatter på både barneverns-, likestillings- og familiefeltet, men det er viktige debatter som det stort sett er tverrpolitisk enighet om, og det er viktig å ha med seg også inn i den tida som kommer, for det å sikre våre foreldre og sikre våre barn trygge oppvekstvilkår er viktige områder.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Statsråden svarar til komiteen at ein i løpet av 2017 vil utarbeide ein rettleiar for kommunane som eit ledd i oppfølginga av evalueringa frå NOVA om krisesenterlova. Spørsmålet mitt er: Kvifor har det teke to år?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Takk for svaret. Det er ei kjensgjerning, når ein les merknadene til denne saka, at ein skyv kommunane framfor seg i veldig mange spørsmål. Men eg tek det svaret. Eg har eit nytt spørsmål: Statsråden viser òg i sitt svar til komiteen til at bustadsosiale handlingsplanar er positivt, og at det er viktig for å kunne kartleggje behovet for kva som skal til for å sikre ein vellukka overgang frå institusjon til bustad. NOU-en Rom for alle anbefaler òg at alle kommunar burde ha bustadsosiale handlingsplanar. Kva vil statsråden gjere for at alle kommunar skal etablere slike bustadsosiale handlingsplanar?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Som statsråden sa i sitt innlegg, viser heldigvis evalueringa av krisesenterlova at mykje har fungert veldig bra. Men når det gjeld dei delane av evalueringa som viser at det ikkje fungerer like bra, og som ein meiner at det likevel berre er kommunane si oppgåve å løyse: Kva verdi har denne evalueringa då, viss statsråden ikkje meiner at me f.eks. her i Stortinget i dag kan stemme for dei forslaga der me aktivt seier at ein må styrkje arbeidet, f.eks. i reetableringsfasen, slik som eg eigentleg opplever at statsråden seier i sitt innlegg at ho er einig i?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Eg vil takke komiteen for arbeidet med forslaget me fremja. Vald i nære relasjonar er ikkje berre eit alvorleg samfunnsproblem, det er, som representanten Bekkevold prisverdig understreka, grov kriminalitet. Eg er glad for at komiteen tek saka på alvor. Samtidig synest eg det er litt synd at saksordføraren ikkje brukar eitt minutt eingong på å snakke om forslaga som blir fremja i saka. Me er einige om forslaget om omvend valdsalarm, men eg hadde ynskt at saksordføraren hadde vigt litt tid til det som faktisk låg i forslaget. Eg synest at det er ei noko passiv tilnærming. Komiteen skal ha for merknadsskriving – det er grundig skrive til saka – men når ein meiner der at forslaget vårt ikkje er godt nok argumentert for, og at det er mangel på dokumentasjon og ikkje godt nok gjennomarbeidd, lurer eg på kor enkelte har vore dei siste fire åra. For som saksordføraren, den tidlegare justisministeren, godt veit, er det godt dokumentert, og me kjenner til både i justiskomiteen og i familiekomiteen at det er store utfordringar for personar som f.eks. skal ut av eit krisesenter og reetablere seg i ein bustad. Me veit det er store utfordringar for dei som bur med eigen valdsalarm, og som har besøksforbod retta mot seg. Så eg saknar ei større anerkjenning av dei problema me faktisk adresserer. Sjølv om saksordføraren gjorde det i sitt innlegg, ser me ikkje det att i saka. Me veit at evalueringa av krisesenterlova viser at mykje har verka. Det er bra. Me i Arbeidarpartiet er veldig for den lova og er glade for at ho har verka på mange måtar. Men me ser òg at mange opplever at det er mangel på bustader, og at det ikkje er godt nok samordna mellom etatane. Når ein les tilsynsrapportane frå Fylkesmannen, slik eg og sikkert fleire har gjort, ser ein at det kjem ikkje fram kva for tilbod som blir gjeve f.eks. i ei oppfylgingsfase. Ifylgje Krisesentersekretariatet er det slik at Fylkesmannen spør og kommunane svarar, men det er heller ikkje lagt fram god nok dokumentasjon. Eg ser at me dessverre ikkje får fleirtal for dei forslaga me fremjar her i dag, sjølv om alle er her oppe og seier at dei er både gode og bra. Det er dessverre veldig vanleg i desse spørsmåla at me snakkar om det og synest det er viktig og alvorleg osv., men det er kanskje ikkje så lett å stemme for forslag frå Arbeidarpartiet. Me veit at Fylkesmannens tilsyn, f.eks., blir kritisert for å ikkje vere hyppige nok, men når det likevel ikkje blir fleirtal for det, vil eg understreke at eg synest det er bra at statsråden seier at ho vil arbeide for å vidareutvikle tilsynet. Heilt til slutt: Arbeidarpartiet stemte for å sende tilbake den såkalla opptrappingsplanen, ikkje fordi tiltaka var dårlege, men fordi planen ikkje svara på bestillinga frå Stortinget. Statsråden og regjeringa kunne ha jobba vidare med alle gode tiltak fram til dei hadde laga ein betre plan som var forpliktande, slik Stortinget faktisk bad om.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Det er spesielt når fleire tidlegare justisministrar deltek i debatten, og spesielt vemodig er det når nokon seier dei har sitt siste innlegg for denne gongen. Eg skulle ønskje justisministeren var her, men han har sikkert sine grunnar. Eg har berre behov for å ta opp dette med besøksforbod. Det er no i juni to år sidan Stortinget vedtok at ein skulle evaluere ordninga med besøksforbod. Det var me einige om alle saman då vi vedtok det, og det er eit viktig vedtak. Men kvifor tek det så lang tid? Eg stilte spørsmål til justisministeren i januar og fekk til svar at dei var i gang med oppdragsbeskrivinga. Det er ikkje spesielt imponerande. Det betyr at viss ein blir ferdig med dette i løpet av 2017, så har ein brukt to og eit halvt år. Grunnen til at eg tek det opp, er at i reetableringsfasen som mange er i etter å ha vore på krisesenter, må dei bere valdsalarm. Det er ein del av dei som har utsett dei for vald eller truslar om vald, som er underlagde besøksforbod, men me veit gjennom svært mange dokumentasjonar at besøksforbodet oftare blir brote enn halde. Då tenkjer eg at sjølv med det forslaget komiteen fremjar i dag, om å greie ut bruken av valdsalarm som straffeprosessuelt verkemiddel, må ein innsjå at det kjem til å ta noko tid. Så eg vil stresse evalueringa, og eg håper at statsråd Horne tek med seg tilbake til justisministeren at det hadde eg ynskt at me allereie hadde fått gjort, for der trur eg at me saman måtte ha funne fram til fleire måtar å beskytte dei på som bur heime og er redde kvar einaste dag fordi personar som eigentleg ikkje har lov til å kome på døra deira, kjem dit uansett. Eg takkar for debatten. Eg skulle ynskje at fleirtalet i Stortinget hadde stemt for forslaga våre, men eg er samtidig glad for at me saman kan fremje forslaget om omvend valdsalarm.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Etter å ha hatt det privilegium å kunne innta denne talerstolen i 16 år har jeg lyst til å avslutte med nettopp å understreke betydningen av den saken vi behandler her i dag. Jeg ser på tidligere kollegaer fra justiskomiteen, fra Justis- og beredskapsdepartementet og også andre departement. I løpet av disse 16 årene har vi erfart at det går an å løfte innsatsen på dette feltet tverrpolitisk – heldigvis. Dette er en kriminalitet som rammer så mange. Vi har omfangsundersøkelser som viser at det er 6 000 unger som rapporterer i løpet av ei uke i Norge, enten som vitner eller direkte utsatt. Mye av volden er veldig grov. En stor andel av drapene skjer i disse nære relasjonene. Vi vet også at det er en tilleggskrenkelse i det tillitsbruddet som ligger i denne typen kriminalitet, som gjør det ekstra vondt å bære. I motsetning til folk som blir rammet av kriminalitet utenfor huset, har disse ingen trygg havn å søke. Jeg er veldig glad for at man i løpet av disse årene – presidenten har også vært med på disse debattene – har klart ikke bare å skjerpe straffenivået og ha en nærmest lammende enighet om hvor forferdelig dette er, men at man også på mange områder har klart å skape nye samfunnsmessige redskaper. Barnehusene er et godt eksempel på det. Barnehus er egentlig ganske reetablerende. Man skaper andre typer tiltak som senker bevisterskelen for den seksåringen som står der, eller for den kvinnen som gjennom år har vært utsatt for dette. For disse er jo dette dagliglivets terror. Det tar aldri slutt, og man frykter grov kriminalitet i den andre enden. Jeg er overbevist om at vi vil lykkes i årene som kommer, med å skape de tiltakene som faktisk får kvinner og barn reetablert, enten det er gjennom jobb eller nytt hus, bare vi evner å senke bevisterskelen på de områdene. Når det gjelder det å komme seg ut, skal terskelen være lav, og tvilen skal komme ungene og kvinnene særlig til gode. Jeg ser fram til å følge Stortinget fra utsiden med forsterket innsats. Det trengs. Lykke til!
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-20:
Senterpartiet kjem til å støtta alle mindretalsforslaga i innstillinga. Vi var òg med på å senda planen tilbake. Vi meiner dei forslaga som har kome no, er viktige for den biten som gjeld rehabilitering, oppfølging osv. Planen som kom frå regjeringa, fekk kritikk frå organisasjonar som jobbar med barn, bl.a. Barneombodet, som meinte at det var ei problemskildring, UNICEF, som meinte at planen ikkje svarte på det Stortinget bad om, og Redd Barna, som meinte at tiltaka ikkje var tilstrekkelege. For meg og Senterpartiet handlar dette òg om å kunna skapa helsefremjande samfunn, og viss det er ein ting eg saknar i denne typen debattar, så er det vektlegging av alkohol og rus. Vi veit jo at veldig mykje av valdsbruken kan relaterast til alkoholbruk. Tal frå USA viser at mellom ein femtedel og halvparten av all partnarvald er knytt til alkohol. Vi har òg undersøkingar frå Noreg med funn i same retning. Blant kvinner som har vore utsette for fysisk maktbruk frå ein partnar, svarer éin av fire at partnaren hadde brukt alkohol. Anna forsking viser at problemdrikking i tenåra heng saman med auka risiko for å utøva partnarvald i ung vaksen alder. Vi veit at vald som vert utøvd i alkoholrus, som regel er grovare enn den som skjer andre plassar. SIRUS’ forsking viser at mellom 50 000 og 150 000 norske barn lever saman med vaksne som har risikofylte drikkevanar, og at ungdom med foreldre som ofte er rusa, er mykje meir utsette for vald i heimen enn andre unge. Til opptrappingsplanen: Eg la merke til at Stortinget leverte over 30 nye forslag, og ikkje eitt av dei omhandla rus, medan det går veldig mykje på oppfølgjande tiltak. Det er vel og bra, men eg kunne ønskja at vi òg hadde kjempestor merksemd på førebygging – ja, på ruspolitikk. Eg meiner at i denne regjeringsperioden har vi vore mindre tydelege på det. Vi har ikkje noko forslag om det her i dag, eg berre ytrar det frå talarstolen og ønskjer at vi i oppfølginga av planar på dette området tenkjer på rusførebygging som ein del av førebygginga av valdsbruk og vald i nære relasjonar.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-20:
Senterpartiet meiner at offentlege, skattefinansierte pengar som går til barnevern, skal gå til barnevernstenester og ikkje til utbytte i private, kommersielle selskap. Vi vil byggja opp under ideelle aktørar, som i mange år har gitt verdifulle bidrag til barnevernssektoren. Det statlege barnevernet har auka sine innkjøp frå private leverandørar med mellom 40 og 50 pst. dei siste åra. Om lag 70 pst. av dei statlege kjøpa i 2015 skjedde frå kommersielle selskap, og det var ein stor auke frå året før. 65 pst. av dei ønskjer å redusera denne bruken. I mars 2016 kom rapporten frå Vista Analyse om bruken av private aktørar i barnevernet i Noreg. I rapporten si oppsummering vert det slått fast at private aktørar speler mange viktige roller i barnevernet. Dei har i stor grad fått utforma desse rollene sjølve. Statlege myndigheiter har i liten grad regulert dei juridiske og marknadsmessige forholda, og dette set dei kommunale barnevernstenestene i ein vanskeleg situasjon, ifølgje rapporten. Desse har eit omfattande juridisk ansvar, bl.a. for barns rettstryggheit, når dei vel å setja ut sine oppgåver til private aktørar. Dei må sjølve utforma verkemiddel for å vareta dette ansvaret, og dei må sjølve finna ut korleis dei skal manøvrera i ein marknad sterkt prega av leverandørmakt. Senterpartiet meiner at dagens praksis med korte kontraktsperiodar for barnevernet sine omsorgstiltak utfordrar barns rett til stabile rammar rundt oppvekst. Det er eit myndigheitsansvar å sikra gode rammevilkår for private ideelle tiltak og institusjonar, og at kontraktane vert utforma slik at dei også tar omsyn til verdifulle mindre aktørar. Nærmare 90 pst. av kommersielle barnevernstenester vert i dag levert av fire store konsern som har gjort barnevern til ei lukrativ næring. Senterpartiet har programfesta at barnevernstenester i all hovudsak skal drivast av det offentlege og private ideelle verksemder og vil arbeida for rammevilkår som sikrar dette. Vi vil avslutta bruken av konkurranseutsetjing og anbod i barnevernssektoren. Private ideelle verksemder er eit viktig supplement og må sikrast langsiktige avtalar med det offentlege. Ut frå dette vil vi i dag støtta SV sine forslag. Offentlege tilskot til barnevernsinstitusjonar må følgja tilsvarande reglar som i friskolelova § 6-3, der det står at skulen ikkje kan gi utbytte eller på annan måte overføra overskot til eigarane eller deira nærståande, og at skulen ikkje kan pådra seg kostnader i form av leigeutgifter for eigedom eller lokale som høyrer til skulens eigarar eller deira nærståande eller på annan måte pådra seg kostnadar som kan innebera at offentlege tilskot eller eigedelar frå elevane ikkje kjem elevane til gode. Vi ser ingen argument for at det same prinsippet ikkje skal gjelda for barnevernet, og er einig òg i dei andre forslaga som er fremja i saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-20:
Statsråden skriv i brev til komiteen at «Regjeringen mener at det i utgangspunktet ikke er grunn til å skille velferdstjenester fra andre typer tjenester. Innrettingen av markedene for ulike tiltak og tjenester må imidlertid ta hensyn til særtrekk og kjennetegn ved det enkelte området.» Og vidare: «Et eksempel er at det for barna i barnevernet kan være vanskelig å si ifra» Det står òg at i barnevernsreforma har ein omtalt særtrekka på barnevernsområdet. Er statsråden komfortabel med å skildra barnevernsområdet som ein marknad?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-20:
Riksarkivaren gjennomfører no ei storstilt omorganisering av Arkivverket som burde bekymra eit samla storting. Dei åtte statsarkiva i regionane vert svekte, dei tilsette skal effektiviserast ved at dei vert fråtatt ansvar og fjernleia frå andre plassar i landet. Omorganiseringa skulle gi betre og meir effektive tenester for brukarane, men det motsette har skjedd. Nedprioriteringa av den historiske og arkivfaglege kompetansen i statsarkiva har ført til klart dårlegare vilkår og tilgang for publikum. Dette gjeld både vanlege brukarar og dei som driv med profesjonell historieskriving. Både historikarar, rettshistorikarar, tilsette og andre har uttrykt bekymring over denne utviklinga. Statsarkivarane som før leia kvart sitt statsarkiv, er fråtatt sitt leiaransvar. Dei er fråtatt alt budsjett- og personalansvar, saksbehandlingstida har auka, misnøya stig og mange tilsette er no slitne. Tilsette i statsarkiva får knapt lov til å motta direkte telefonar eller opne eigen post, og dette trass i at kulturminister Linda C. Hofstad Helleland i Stortinget i april i fjor forsikra om at statsarkivarane framleis skulle leia kvart sitt statsarkiv. I sitt budsjettinnspel til departementet føreslår no Riksarkivaren at Arkivverket skal spara kostnader til å leiga magasin. Ho vil flytta ut 15 000 hyllemeter arkiv som utgjer bestanden ved eitt av Arkivverkets mindre arbeidsstader, som det står i innspelet. Riksarkivets leiar føreslår altså i fullt alvor å radera ut eitt eller to av statsarkiva og ha statsarkiv utan arkiv, f.eks. i Kristiansand. Korleis er det mogleg at ein kulturminister kan la dette skje? Noreg som samfunn må ha råd til å oppbevara nasjonens kollektive minne. Arkivmateriale er unikt, statsarkiva må framleis kunna ha lokal rettleiingsfunksjon overfor publikum og offentleg myndigheit. Dei må framleis kunna hjelpa til på svært mange felt innanfor forvaltinga. Ulike instansar skal forstå lokalhistorisk materiale, f.eks. ved kjøp og sal av eigedom, ved tvistar eller ved hjelp til tolking av gotisk skrift. Stortinget bør difor gripa inn. Statsarkiva i regionane må ikkje sentraliserast, som alt anna under denne regjeringa. Arkivverket er ikkje Riksarkivarens private selskap, det er eigd av staten og skal tena samfunnets behov. Omorganisering av Arkivverket er ikkje berre ei intern sak. Dette handlar om arkivpolitikk. Ei svekking av det regionale nivået, som no skjer, er ei sterk svekking av arkivpolitikken i Noreg og ei sakte pulverisering av opparbeidd arkivfagleg kompetanse og lokale publikumstenester i statsarkiva. Difor bør vi engasjera oss. Eg tek opp dei innleverte forslaga frå Senterpartiet og kan koma tilbake til dei endringane som er gjorde frå det opphavlege forslaget.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-20:
Det er viktig – når statsråden informerer frå talarstolen, bør det statsråden informerer om, vera klart, og det må vera riktig. Eg reagerer veldig på ein statsråd som karakteriserer forslaget vårt som at helsearkivet på Tynset ikkje kan gjennomførast. Representanten frå Arbeiderpartiet har tatt opp og referert frå svar på skriftleg spørsmål frå underteikna, der statsråden sjølv seier at materiale som har historisk bevaringsverdi, ikkje kan destruerast. I brevet frå statsråden til komiteen i sjølve saka står det òg: «Jeg kan forsikre om at Arkivverket ikke vil destruere eldre bevaringsverdig arkivmateriale.» Når forslaget vårt går ut på at vi ber om at digitaliseringsarbeidet vert gjennomført slik at historisk bevaringsverdig materiale ikkje vert destruert sjølv om det er digitalisert, er det, slik eg vurderer det, heilt korrekt og i tråd med det statsråden sjølv har informert oss om. Men utgangspunktet for forslaget er jo ikkje Tynset. Utgangspunktet for forslaget er at Riksarkivaren har føreslått at mindre statsarkiv i Noreg skal mista arkiva sine, og det vert grunngitt med at no skal alt destruerast. Men det er jo ikkje slik det fungerer, for det skal framleis vera slik at historisk bevaringsverdig materiale må lagrast i eit arkiv. Så til vårt forslag, nr. 3, om å «sikre tilstrekkelig lokal magasinkapasitet ved det enkelte statsarkiv og at ingen av statsarkivene mister sine magasin». Det er eit ganske nøkternt forslag. Eg kan ikkje forstå at ikkje eit samla storting kan slutta seg til dette. Vi ber om at ingen statsarkiv mister magasina sine, og om at dei skal ha tilstrekkeleg lokal magasinkapasitet. Eg hadde ikkje trudd at vi skulle vera i ein sånn situasjon at vi måtte føreslå det – det burde vore sjølvsagt. Så til forslag nr. 2, frå oss. Vi føreslår ikkje at ein skal gripa inn i omstillingsprosessen, vi brukar ikkje det ordet. Forslaget vårt og ordlyden er heilt i tråd med det som stod i arkivmeldinga, og det som står i arkivlova – at vi skal ha reelle statsarkiv, at vi skal ha statsarkivar som geografisk leiar, som statsråden sjølv har lovt Stortinget, og at det skal vera regional kompetanse og publikumstenester. Det er det vi har vorte lova før – vi føreslår det på nytt igjen. Det burde vera heilt uproblematisk for Stortinget å slutta seg til det. Vi kjem òg til å støtta Arbeidarpartiets forslag i saka.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-20:
Det er ganske utruleg å oppleva at ein statsråd først karakteriserer forslaget vårt som ein trugsel mot helsearkivet på Tynset og i neste innlegg seier at det er ei vidareføring av dagens praksis. Det høyrer ingen plass heime, og eg synest det er ei ganske slett haldning til det vi diskuterer her i dag. Grunnen til at vi fremja forslaget i innstillinga, var at det kom spørsmål frå Riksarkivaren i samband med at dei ville slette arkiv og ha ei auka destruering. Difor fremja vi forslaget i innstillinga. Vi skulle sjølvsagt den gongen òg hatt med uttrykket «historisk bevaringsverdig materiale». Vi har aldri tenkt at vi skal ta vare på alt – sjølvsagt skal nyare materiale digitaliserast og destruerast. Den nye ordlyden er heilt presis, og han er heilt nødvendig på grunn av det som no skjer i Arkivverket.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2017-06-20:
Når eg høyrer replikkane frå Arbeidarpartiet, hadde eg trudd og forventa at dei kunne støtta forslaga våre i salen i dag. Elles reagerer eg i denne saka òg noko på statsrådens svar i innstillinga, der ho føreslår å endra meirverdikompensasjonsordninga med sikte på å gi full kompensasjon for frivillige organisasjonar. Det vert avvist ved å visa til at ei rammestyrt ordning vil gi staten full kontroll over utgiftene i ordninga. Det er jo slik viss det er målet, men frivilligheita får usikkerheita, og da fortset ein med å skattleggja dugnadsarbeid for frivilligheita i Noreg. Meirverdiavgiftskompensasjon for både bygging og investering i idrettsanlegg og for varer og tenester vil framleis vera avhengig av rammene, og ein risikerer å få avkorting dersom dei årlege løyvingane ikkje er store nok. Så til forslaget om å sikra full kompensasjon for alle utgifter i samband med nybygg, vedlikehald og rehabilitering av organisasjonseigde bygg og anlegg. Det forslaget vert òg avvist. Det vert vist til at vi manglar ei fullstendig oversikt over kor mange bygg og anlegg som er eigd av frivillige organisasjonar. Det vert argumentert med at det difor er vanskeleg å sjå konsekvensane av forslaget, og det vil òg kunne gå ut over aktivitetsformål, står det i svaret frå statsråden. Det står òg at ordninga vil koma berre dei store organisasjonane til gode, og det vil da kunne auka forskjellen mellom store og små organisasjonar. Det er ganske oppsiktsvekkjande at statsråden bruker alle desse argumenta. Å gi kompensasjon til organisasjonseigde kulturbygg, nybygg og rehabilitering vil sjølvsagt ikkje berre koma dei store til gode. Det er mange små organisasjonseigde kulturbygg og lagshus som vil ha stor nytte av at dette kjem på plass. Det ville sjølvsagt ikkje gå ut over aktivitetsformål. Det er tvert imot motsett. Dette ville gjera at frivillige lag kunne bruka sine ressursar og sin dugnadsinnsats til å skapa aktivitet i huset sitt. At det manglar ei oversikt over kor mange kulturbygg og anlegg ein har, ja, det kan vera eit problem, men det er eit luksusproblem. Ein kan starta ei kartlegging viss det er det som skal til. Men elles kan ein i alle fall utvida ordninga vi har i dag, slik at vi får ei likestilling mellom idrettsanlegg og dei mange viktige kulturhusa vi har rundt omkring i Noreg.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Jeg tar ordet for å understreke at Arbeiderpartiet ønsker at de pengene som brukes fra det offentlige, skal komme barnevernsbarna til gode. Det er ulike innfallsvinkler i denne debatten til hvordan dette kan løses. Jeg tror vi alle sammen erkjenner det samme problemet – at for mye av pengene forsvinner i utbytte, og at vi har en sektor som framstår som svært attraktiv ikke bare i Norge, men i en rekke land, nærmest som investeringsobjekt for store internasjonale konserner. Da er det en stor utfordring for oss som politikere å se på hva vi kan gjøre for i større grad å sikre at de pengene som bevilges, kommer barna til gode. Sosialistisk Venstreparti foreslår et utbytteforbud. Det tror vi er både vanskelig gjennomførbart og uheldig, for det er viktig at det er en sektor som det er interesse for å søke i, og hvor vi har et stort mangfold. Samtidig understreker Arbeiderpartiet – jeg har gjort det ved en rekke anledninger – også sammen med Kristelig Folkeparti at hvis man har muligheten, og der man har muligheten, skal man prioritere ideelle aktører som i større grad ivaretar lønns- og arbeidsvilkår og ikke minst kvaliteten for ungene. I svar på utfordringen fra Sosialistisk Venstreparti svarer bare Solveig Horne og regjeringa at det er vondt og vanskelig å få til en begrensning. Ok, men hva gjør vi da tross alt med det handlingsrommet vi har? Her har vi over lang tid etterlyst muligheten for at man i anbudsrunden kan legge vekt på lønns-, arbeids- og pensjonsvilkår, at kvalitet vektlegges mer enn pris, og at virksomhetenes investering i kompetanse for ansatte og faste stillinger vektlegges når anbud skal avgjøres. Jeg kunne tenke meg å høre hva statsråden ønsker å gjøre for å forsikre seg om at man i anbudsprosesser stiller mange strenge krav som sikrer at pengene brukes på kvalitet. Det vil i seg selv hindre utbytte, for bruker man midlene på å investere i de ansatte og i tilbudet til barn og unge, blir det mindre igjen til utbytte. Det mener Arbeiderpartiet er en viktig vei å gå, men der ser vi at regjeringen virker fullstendig handlingslammet. Jeg kunne tenke meg å spørre hvilke beskjeder Solveig Horne har sendt til Bufetat for å sikre at kvaliteten vektlegges i større grad.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Bare helt kort: Jeg hører hva statsråden sier, men det er ikke noe nytt i dette. Det er gjeldende praksis, og har vært det i mange år, at man skal drive innenfor regelverk, og at det skal kunne dokumenteres hvordan virksomheten håndterer både lønns- og arbeidsvilkår og det ansvaret som en er gitt. Det var ikke det spørsmålet og utfordringen min gikk ut på. Det handlet om: Hva har statsråden gjort siden 2016 for å forsikre seg om at det sterkere vektlegges kvalitetskrav i anbudene? Hvordan kan man sørge for at man i større grad konkurrerer på kvalitet framfor på pris? Det har ikke statsråden noen som helst svar på. Jeg kan ikke forstå at Fremskrittspartiet og statsråden kan sitte stille og se på at så mye penger som skulle ha gått til barna, av skattebetalernes penger, går til utbytte til utlandet. Det er for meg en gåte. Det er helt åpenbart, som Kirsti Bergstø er inne på, at skal man få til en forandring på dette, og en vektlegging av kvalitet framfor pris, da trenger vi et regjeringsskifte til høsten.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Jeg tok ordet fordi jeg registrerer at kulturministeren ikke har bedt om ordet for å svare på det som Stortinget trenger et svar på. Det er en ganske alvorlig sak når statsråden hevder at forslag nr. 4, fra Senterpartiet, vil stoppe planene på Tynset. Det kan jeg forstå ut fra det opprinnelige forslaget til Senterpartiet, som var grunnlaget for denne saken. Det er vel det signalet Senterpartiet selv har tatt gjennom at de har fremmet et justert forslag, som vi mener ivaretar framdriften på Tynset, men også behovet for at det som handler om historisk bevaringsverdig materiale, skal ivaretas. Inntil Stortinget kan ta beslutning i den saken, trenger vi at statsråden svarer på om de påstandene hun kommer med, at hvis man vedtar forslag nr. 4, vil det stoppe planene på Tynset, medfører riktighet eller ikke. Om nødvendig får vi ta en pause eller avvente til votering, sånn at statsråden får avklart med sine folk, for det må vi ha en avklaring på før Arbeiderpartiet kan ta stilling til om vi skal stemme for Senterpartiets forslag eller ikke.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Momskompensasjonsordningen for frivillige organisasjoner er en svært populær ordning. Gjennombruddet kom under den rød-grønne regjeringen fra 2010. Ikke bare ble ordningen utvidet, den ble også trappet opp, slik at organisasjonene fikk igjen mer av momsutgiftene. Så ble det regjeringsskifte, og så ble det bråstopp. Jeg siterer fra Frivillighet Norges rapport om erfaringer med momskompensasjonsordningen for frivillige organisasjoner: «Frem til 2014 har størrelsen på momskompensasjonsbeløpet i statsbudsjettet økt betydelig fra år til år. Dette har bidratt til at avkortningen har blitt vesentlig mindre i samme periode.» Jeg viser til budsjettinnstillingen fra familie- og kulturkomiteen for budsjettåret 2017, der vi sendte spørsmål til regjeringen om utviklingen av momskompensasjonsordningen de senere årene. Der bekrefter departementet at den prosentvise avkortingen har økt de siste årene. I 2014 var den på 17,1 pst., i 2015 på 21,7 pst., i 2016 lå det an til at den økte til 23,7 pst., og nå vet vi at estimatet som frivilligheten selv har for 2017, er 27 pst. Siden Høyre og Fremskrittspartiet kom inn i regjeringskontorene, har altså den prosentvise avkortingen i momskompensasjonsordningen økt dramatisk år for år, og prognosene tyder på at det bare vil fortsette framover. Jeg er glad for at komiteen har samlet seg om et felles forslag til vedtak i denne saken, der vi både snakker om å styrke momskompensasjonsordningen og om å utvikle den, slik at vi sikrer at midlene kommer frivillighetsbaserte organisasjoner til gode. Det vil bli et viktig arbeid framover, men til syvende og sist handler det om evnen og viljen til å prioritere frivilligheten. Den viktigste ordningen for frivilligheten er momskompensasjonsordningen. Der har dagens regjering sviktet, og skal man få på plass en opptrapping av den ordningen, trenger vi et regjeringsskifte til høsten. Det er i alle fall tydelig.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Jeg merker meg hva kulturministeren sier om betydningen momskompensasjonsordningen har. Da er det merkelig at man nærmest bevisst har trappet ned ordningen ved at den prosentvise avkortingen øker år for år, trolig fra 17,1 pst. i 2014 til 27 pst. i 2018 – altså en forskjell på 10 prosentpoeng. Så fortetter den nedgangen: Hvis regjeringen får det som den vil, vil det bare være halvparten organisasjonene får igjen i momsutgifter innen åtte år. Når statsråden selv understreker hvor viktig denne ordningen er i form av frie midler og at man sikrer at organisasjonene kan konsentrere seg om aktivitet framfor søknadsskriving, hvorfor har da statsråden systematisk bidratt til at den prosentvise avkortingen øker år for år?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Jeg sa ikke at bevilgningen har gått ned, jeg sa at avkortingen har økt år for år. Det er det som er viktig for organisasjonene – om de får igjen de momsutgiftene de har, som jo er formålet med ordningen. Under den rød-grønne regjeringen ble ordningen fylt på kraftig år for år, noe som sikret at avkortingen gikk ned, og at organisasjonene fikk mer og mer igjen for de momsutgiftene de har. Men så ble det bråstopp under denne regjeringen. Der har regjeringen sviktet frivilligheten. Regjeringen sier selv at ordningen er særdeles viktig, og frivilligheten sier at det er den viktigste kampsaken deres. Hvorfor er da statsråden så uvillig til å bidra til at avkortingen fortsatt går ned sånn at organisasjonene kan ha bedre forutsigbarhet, og at man kan sørge for å konsentrere seg om aktivitet framfor søknadsskriving?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Aller først til den enstemmige komiteens forslag, som innebærer at man skal styrke momskompensasjonsordningen til frivillige organisasjoner gjennom en opptrappingsplan, og utvikle ordningen som sikrer at midlene kommer organisasjoner som er basert på frivillighet, til gode. For det første er den forpliktende i form av at vi skal ha en opptrapping. Vi skal snu den negative trenden som har kommet under Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen, og vi må få i gang en opptrapping som sørger for at frivilligheten får igjen mer av det den betaler i moms. Så er det et annet element i det, nemlig del 2, utvikling av ordningen som sikrer at midlene kommer organisasjoner som er basert på frivillighet, til gode. Dersom den gjennomgangen blir foretatt, vil det i seg selv bidra til at det blir enklere å komme opp mot 100 pst., for i dag er det organisasjoner som får tilskudd fra ordningen som ikke nødvendigvis er basert på frivillig aktivitet. Får man foretatt en sånn gjennomgang, vil man raskere komme opp mot 100 pst. Men det ligger en forpliktelse i det vedtaket som i dag blir fattet. Som jeg var inne på i et tidligere innlegg, er det viljen til faktisk å prioritere feltet som avgjør dette spørsmålet. Nå er dette kulturkomiteens siste debatt med kulturministeren, og historien som skrives av Høyre i Kulturdepartementet, er historien om brutte løfter og reduserte ambisjoner. Det gjelder for så vidt hele kulturfeltet, men vi ser det svært tydelig på frivillighetsfeltet som vi i dag diskuterer. Det var ikke måte på hvor høy og mørk Høyre gjorde seg før forrige stortingsvalg når det gjaldt momskompensasjon, forenkling for frivilligheten og styrking av midlene. Men resultatet etter fire år er frustrasjon i frivilligheten både over manglende framdrift i spørsmålet om forenkling, over manglende vilje fra regjeringen til å satse på barne- og ungdomsfrivilligheten og over stadig økende avkorting i momskompensasjonsordningen. Det synes jeg er trist, men jeg ser fram til et regjeringsskifte til høsten, så vi igjen kan få i gang en opptrappingsplan for frivilligheten og sikre at frivilligheten kan gjøre den jobben den ønsker å gjøre, være fri og ha bred aktivitet over hele landet, til beste for folket, framfor å skrive søknader.
Lasse Nordmelan Juliussen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Representantforslaget som her behandles, dreier seg om en omorganisering og omstilling i Arkivverket. Det har på ulike måter vært tema i Stortinget ved flere anledninger de siste årene, både i representantforslag, i spørsmål og i budsjettproposisjoner. Det vitner om et stort engasjement for sektoren som helhet. Selv om vi opplever et tverrpolitisk engasjement for arkivsektoren, kommer det litt ulikt til uttrykk i denne saken. I representantforslaget foreslås det å endre omstillingen av Arkivverket, bl.a. Det er ikke et forslag som komiteen har ønsket å gå inn på. Komiteens flertall viser til et tidligere anmodningsvedtak om en revidering av arkivloven og mener at det på en tilstrekkelig måte svarer opp representantforslaget. Utover det regner jeg med at flertallet selv redegjør for sitt syn. For Arbeiderpartiets del – aller først: Det er levert inn noen alternative, løse forslag her i dag fra forslagsstillerne. Arbeiderpartiet vil signalisere støtte til forslag nr. 4, fra Senterpartiet, om digitalisering. Det er i tråd med det vi selv skriver i våre merknader. Den nye formuleringen er også i tråd med det statsråden tidligere har sagt – å bevare historisk bevaringsverdige originaler selv om de er digitalisert. Jeg oppfatter det som en understreking av noe vi alle er enige om. Når det gjelder omorganiseringen for øvrig, deler vi i Arbeiderpartiet flere av forslagsstillernes bekymringer. Ikke dermed sagt at vi bør beholde ting slik det alltid har vært – arkivtjenester må endre seg i tråd med teknologiutvikling og endrede rammebetingelser. Det har også vært en målsetting med omorganiseringen. Den nye organisasjonsstrukturen kan bl.a. også gi mulighet for mer enhetlig tilsyn og myndighetsutøvelse fra Arkivverket. Det som er viktig for oss, er at det ikke er Stortingets oppgave å gripe inn i interne omorganiseringsprosesser som er gjennomført etter enighet med fagforeninger og arbeidstakerrepresentanter. Prosessen har medført mye usikkerhet, men når den nå er landet, mener vi det vil være uheldig å bidra til å skape ny usikkerhet for de ansatte. Det har vært en forutsetning fra Stortinget at statsarkivene skal bestå som egne enheter gjennom omorganiseringen. Det forutsetter Arbeiderpartiet fortsatt. Vi er opptatt av at statsarkivene har en viktig rolle å fylle i sine regioner, og at det betinger god lokal forankring og en viss stedlig ledelse. Vi er også opptatt av at den lokale magasinkapasiteten ved det enkelte statsarkiv er viktig. Når vi ikke støtter de øvrige forslagene, er det fordi vi anser dem som ivaretatt i vårt eget forslag. Det engasjementet som er vist for arkiv generelt i Stortinget de siste årene, knyttet til både Arkivverket og privatarkiver samt i problemstillinger som trekkes opp i representantforslaget og i våre merknader, viser, mener vi, at det er behov for en overordnet diskusjon om arkivenes rolle og funksjon i det norske samfunnet, herunder private arkiver. Vi mener at det bør gjennomføres en bred arkivutredning. Jeg tar dermed opp mindretallets, Arbeiderpartiets, forslag i innstillingen.
Lasse Nordmelan Juliussen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Representanten Bekkevold stilte et viktig spørsmål i sitt innlegg, og statsråden var innom noe av det nå. I et svar på skriftlig spørsmål fra representanten Kjersti Toppe i mars skriver statsråden bl.a. om planene om destruering av papiroriginaler etter digitalisering: «Arkivverket vil imidlertid ta vare på originaler av materiale av historisk verdi.» Jeg opplever at det er det samme som det som står i våre merknader og i det reviderte forslaget til Senterpartiet i dag, at digitalisering skal skje på en sånn måte at historisk bevaringsverdig materiale ikke blir destruert. Arbeiderpartiet er selvsagt ikke interessert i å være med på noe som setter spørsmålstegn ved etablering av helsearkivet på Tynset, men jeg vil da bare spørre om statsråden deler den oppfatningen at Senterpartiets nye forslag nr. 4 er i tråd med det statsråden tidligere har sagt?
Lasse Nordmelan Juliussen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Takk for svaret. I det nye forslag nr. 4, som jeg har framfor meg, står det: «Stortinget ber regjeringen sørge for at digitaliseringsarbeidet i Arkivverket gjennomføres slik at historisk bevaringsverdig materiale ikke blir destruert selv om det er digitalisert.» Jeg oppfatter at det er det samme som statsråden nå har gitt uttrykk for. Men et annet spørsmål: Vi er kjent med at Arkivverket selv i sin budsjettsøknad for 2018 kommer med signaler i retning av et mulig ønske om å redusere bygningsmasse og flytte arkivmateriale. Da er spørsmålet om statsråden ser det som aktuelt i det hele tatt å avvikle magasinkapasiteten ved noen av de eksisterende statsarkivene?
Lasse Nordmelan Juliussen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
For å fortsette litt på det som handler om digitalisering: Det er selvsagt viktig at en har gode faglige begrunnelser for den måten en jobber med digitalisering på. Jeg vet at Arkivverket, ut fra det som Riksrevisjonen nå sier, har tatt bedre tak i problematikken rundt digitalisering i det senere. Men som jeg refererte til i replikkvekslingen i stad, i Dokument nr. 15:853 for 2016–2017, skriftlig spørsmål fra Kjersti Toppe til kulturministeren, svarer kulturministeren: «Stortinget er kjent med at Arkivverket har hatt planer om destruering av papiroriginaler etter digitalisering. I Meld. St. 7(2012-2013) Arkiv ble planene omtalt som «digitalisering for kassasjon». Jeg vil i den forbindelse vise til at det i helsearkivforskriften er fastsatt at hoveddelen av pasientarkiv skal destrueres etter digitalisering i Norsk helsearkiv. (2012-2013) Arkivverket vil imidlertid ta vare på originaler av materiale av historisk verdi.» Jeg oppfatter at det egentlig er akkurat det samme som står i Senterpartiets nye forslag nr. 4, og jeg mener at det nye forslag nr. 4 skiller seg fra det som lå i representantforslaget. Det var også grunnen til at Arbeiderpartiet i komiteen valgte ikke å gå inn i representantforslaget, men at vi har sett at det kan være aktuelt å støtte forslag nr. 4 nå – jeg mener at det er to forskjellige ting. Det hadde vært fint om statsråden eventuelt kunne sett litt nøyere på de to forslagene og gitt en vurdering av nettopp det, for jeg mener at det nye forslag nr. 4 er helt i tråd med det som statsråden selv har sagt og svart Stortinget tidligere, og at det bare er en understrekning av noe vi er enige om. Når det gjelder vårt forslag om en bred utredning, mener vi at det er på sin plass. Vi mener også at det er mulig å se dette som parallelle prosesser, uten at det ene stopper det andre, for da vi var enige om å be om en revidering av arkivloven, var det også med noen forutsetninger, som vist til tidligere, og forsikringer gitt fra statsråden om at statsarkivarer bl.a. skal ha stedlig ledelse, ha ansvar for hvert sitt statsarkiv. Så kan vi jo se i den prosessen som er gjennomført, at det er mulig å stille spørsmål ved realiteten i om det er sånn nå. Derfor synes vi det er på sin plass å løfte opp noen bekymringer. Dette er vår mulighet nå til å komme med og løfte opp noe som vi mener er viktig å ha med, både i den videre jobbingen med arkivlov og med arkivsektoren generelt i Norge. Det er derfor vi ber om en slik utredning. Vi mener at det skal være mulig å kunne få til – og ha to tanker i hodet samtidig – både å revidere arkivloven og å ta en større nasjonal diskusjon om arkivsektorens plass i samfunnet.
Lasse Nordmelan Juliussen (Arbeiderpartiet), 2017-06-20:
Takk for den siste oppklaringen fra statsråden. Representanten Bekkevold var også inne på det i sitt innlegg; det var også vår opprinnelige tanke rundt dette og det opprinnelige forslaget om digitalisering, fra Senterpartiet. Jeg mener at det, i en slik bred utredning som vi har foreslått, også vil være et tema som kan tas opp, diskuteres, drøftes og vurderes på en god måte – også knyttet til hva slags materiale som skal tas vare på, og hva som kan kasseres. Jeg opplever at statsråden for så vidt bekrefter at det siste forslaget fra Senterpartiet er slik som dagens situasjon er, at det er gjeldende rett, og at det slik sett er trygt å være med på det. Men som også representanten Bekkevold understreket, er det et tema som kanskje kan og bør tas med inn i en slik bred utredning som Arbeiderpartiet har bedt om og foreslått. Så for å avfeie enhver usikkerhet knyttet til pasientarkivet på Tynset, anser vi at situasjonen i dag er at bevaringsverdig materiale skal tas vare på, men da stemmer vi ikke for det forslaget her i dag, og mener at det er noe som ivaretas av vårt forslag, nr. 1, og noe som bør vurderes videre utredet i den sammenhengen.