Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2008-05-20:
Jeg vil innledningsvis benytte anledningen til å takke interpellanten for å ha tatt opp et viktig og interessant spørsmål. For et lite land som Norge er det av stor betydning at det ikke er den sterkestes rett som rår, men at det er internasjonale kjøreregler som gjelder for alle - stor og liten, fattig og rik. Derfor trenger vi FN, og derfor bør FN forbli en av bærebjelkene i norsk utenrikspolitikk. FN blir imidlertid aldri sterkere enn det medlemslandene gjør det til. En tydelig indikator på FNs tilstand er FNs budsjett. Det har minket i realverdi de siste ti år. FN har dermed måttet foreta betydelige kutt i sin virksomhet, bl.a. ved å redusere stab og fryse aktiviteter. Jeg har forhåpninger til at det kommende presidentskiftet i USA vil bidra til å snu pendelen, dvs. skape et politisk klimaskifte slik at FN igjen får den oppmerksomhet og de ressurser som det fortjener. Vi ser at nykonservative er i retrett, og at et mer FN-vennlig og samarbeidsvillig USA kommer til syne. Jeg vil imidlertid advare mot å lene seg bakover og vente på at USAs neste president skal redde FN. Vi må også bidra til et politisk klimaskifte, og det må ledsages av reelle reformer av FNs organisasjon og virkemåte. Arbeidet med menneskerettigheter er et av FNs kjerneområder, men samtidig et svært krevende felt. Blant FNs medlemsland er det sterke motsetninger mellom menneskerettighetsforkjempere og de som mener at kritikk av brudd på menneskerettigheter er innblanding i indre anliggender. For mange utviklingsland står de kulturelle, økonomiske og sosiale rettighetene høyt, sammen med retten til utvikling. Mange rike land, derimot, er mer fokusert på menneskerettigheter. I tillegg kommer de verdiladede motsetningene mellom livssynsspørsmål og ytringsfrihet. Det har gjort det vanskelig å arbeide for menneskerettigheter i FN-systemet. FNs menneskerettighetskommisjon ble derfor erstattet med et menneskerettighetsråd i 2006. Hensikten var å opprette et mer handlekraftig organ. Det nye rådet ble gjort permanent, noe som gjør at det på en mer effektiv og kontinuerlig måte skal kunne overvåke menneskerettighetssituasjonen i verden. Rådet er dessuten lagt direkte inn under Generalforsamlingen. Disse grepene har imidlertid vist seg å være, som mange har nevnt, utilstrekkelige. Mange av de samme landene som tråkket på bremsepedalen i den gamle kommisjonen, sitter og gjør det samme i det nye rådet. De har et til dels rufsete rulleblad hva angår menneskerettigheter, og bruker rådet bevisst for å lede oppmerksomheten bort fra kritikkverdige forhold i egne land. Dermed kan man si at rådet har fått den motsatte funksjonen av hva det var tiltenkt. Kina kunne på denne måten forhindre at rådet vedtok en resolusjon om Tibet i forbindelse med rådets årlige sesjon i mars. Dette mener jeg er sterkt beklagelig. Dette viser at uten politisk vilje til endring er det lite man kan gjøre for å styrke FN gjennom institusjonelle reformer. I mellomtiden ser vi at FN kommer på defensiven i menneskerettighetsspørsmål. Samtidig ser vi at uavhengige menneskerettighetsorganisasjoner som Amnesty International og andre fyller en stadig viktigere rolle. I tillegg kommer motet og engasjementet til en rekke enkeltpersoner. Jeg tror ikke det er noen enkel vei ut av dette for FN-systemet. Den nylige reformen av FNs menneskerettighetsorganer har ikke gitt de ønskede resultater, og det er lite som tilsier at nye institusjonelle reformer kan gjøre noe med det. Dette synes å være blant de problemer FN-systemet ikke kan reformere seg ut av. Men vi må samtidig gi FNs menneskerettighetsråd tid til å finne sin form - til å være modig i menneskerettsspørsmål. Jeg støtter representanten Høybråtens forslag om en veldig klar strategi for Norges medlemskap i Menneskerettighetsrådet. Jeg tror at veien ut av problemet også er å bidra til å skape mer politisk oppmerksomhet omkring brudd på menneskerettigheter, både hjemme og ute. Vi bør bidra til at dette kommer enda lenger opp på den politiske dagsordenen, spesielt i land hvor overgrep mot enkeltmennesker begås. Dette vil kunne bidra til å fremme arbeidet med menneskerettigheter både i og utenfor FN-systemet.