Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2004-12-15:
Helt innledningsvis vil jeg få uttrykke Fremskrittspartiets og min personlige tilfredshet med at Fremskrittspartiet, sammen med regjeringspartiene, har kommet fram til en god budsjettavtale som medfører at kommunesektorens økonomi styrkes med 3 milliarder kr for 2004–2005. Det er også absolutt verdt å nevne at Fremskrittspartiet og regjeringspartiene har blitt enige om en modell for å gjeninnføre kommunal selskapsskatt fra 2005. Norge består imidlertid av 434 kommuner, og selvsagt er det blant alle disse kommunene enkelte som sikkert har behov for økte bevilgninger utover de tre ekstra milliardene. Når det gjelder temaet kommuneøkonomi, har jeg merket meg at krisemaksimering har blitt en favorittøvelse blant enkelte, og da spesielt blant arbeiderparti- og senterpartiordførere. Vi var i høst vitne til at en rekke arbeiderparti- og senterpartiordførere var med i et ordføreropprop mot dårlig kommuneøkonomi. Det er god grunn til å tro, slik jeg ser det, at enkelte arbeiderparti- og senterpartiordførere har ropt mer ulv enn det egentlig var grunnlag for. Jeg vil si at denne framferden skader debatten om kommunesektorens vilkår. Her på Stortinget er vi vitne til at sosialistpartiene kappløper med hverandre om å være den beste i klassen om å målbære elendighetsbeskrivelser av tilstanden i norske kommuner. Spesielt Arbeiderpartiet beveger seg, også i år som tidligere år, langt ned i jammerdalens store dyp og ned i gravens mørke kroker når de konsekvent svartmaler og klager på stort sett alt. Alt er galt i det norske samfunn. Jeg må også si at Arbeiderpartiet er i besittelse av en bemerkelsesverdig ublyghet og glemsomhet når de konsekvent repeterer utslitte slagord om at Fremskrittspartiet og regjeringspartiene gir mer til dem som har aller mest fra før, skattelette til de rikeste, osv. Jeg tror flere og flere nå er mektig lei av disse banale og usanne frasene i Arbeiderpartiets retorikk. Jeg vil minne om at da Arbeiderpartiet for få år siden selv satt i regjering, skrøt daværende statsminister Stoltenberg over at Norge var kåret til verdens beste land å bo i. Det er vel egentlig ikke så veldig mye som har endret seg i feil retning siden den gang Arbeiderpartiet styrte fedrelandet. Siden den gang Arbeiderpartiet skrøt av at Norge var verdens beste land å bo i, har det derimot skjedd mye positivt. Rentenivået har falt dramatisk til glede for de aller fleste av oss. Skatter og avgifter for bedrifter og folk flest har blitt redusert med over 20 milliarder kr. Norske husholdninger har i snitt fått rundt 50 000 kr mer å rutte med pr. år, og de offentlige velferdsytelsene har også blitt styrket med flere titalls milliarder i denne stortingsperioden. Hvordan kan det da henge på greip at alt er blitt så mye verre de siste årene, slik Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet hele tiden svartmaler og framstiller det som? Nå må denne svartmalingen fra disse partiene snart stoppe! Men selvfølgelig kan mange ting gjøres enda bedre. Fremskrittspartiet ser selvsagt også at det er forbedringspotensial på flere viktige samfunnsområder. Ikke minst innen offentlig sektor kan ting gjøres bedre, og da først og fremst ved hjelp av konkurranseutsetting og valgfrihet som sentrale virkemidler. Men valgfrihet og konkurranse er jo skjellsord for sosialistpartiene, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. For disse partiene synes byråkrati, detaljstyring og politikerformynderi å være langt viktigere enn økt valgfrihet. Fremskrittspartiet mener derimot at valgfrihet bør være en grunnleggende borgerrettighet når det gjelder f.eks. å kunne velge fritt om man vil la sine barn gå på offentlig eller privat skole, om man foretrekker offentlig eller privat hjemmehjelp eller eldreomsorg, eller om man vil benytte en privat eller en kommunal barnehage eller kontantstøtte, bare for å nevne noe av hva valgfrihet innebærer. Fremskrittspartiet mener dessuten at valgfrihet også er en svært viktig korreksjonsfaktor for å øke kvaliteten på de offentlig finansierte velferdstilbudene. Samtidig er det viktig å holde kostnadsveksten i kommunal sektor i tøylene gjennom aktiv bruk av konkurranseutsetting. Fremskrittspartiet ønsker altså et fritt samfunn, der enkeltindividets valgfrihet står i sentrum. Fremskrittspartiet vil derfor kjempe mot et samfunn der politikere og byråkrater detaljstyrer den enkelte borgers hverdag, slik Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet åpenbart vil.