Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-04-11:
Fra Kristelig Folkepartis side har vi konsekvent og aktivt protestert mot det iranske ayatollah-regimets overgrep mot landets befolkning, mot Irans omstridte atomprogram og mot de truslene som president Ahmadinejad har kommet med overfor Israel og verdensfreden. Iran fører en destabiliserende politikk regionalt ved å støtte terrorbevegelser som Hamas og ved å hisse til kamp for utslettelse av staten Israel. Fremskrittspartiets representantforslag gir oss en anledning til å slå dette fast på nytt. Vi er enige om mange nødvendige tiltak, men dette er neppe tidspunktet for å legge ned Norges ambassade eller svekke vår diplomatiske kapasitet. Norge bør i stedet bruke våre diplomatiske kanaler aktivt for å samle informasjon og for å formidle en tydelig holdning overfor Iran, samtidig som vi markerer vårt syn aktivt i internasjonale fora som behandler menneskerettigheter, atomvåpenspredning og andre aktuelle spørsmål. Nettopp nå, våren 2011, kan bli historisk på grunn av den voldsomme bølge av folkelige protester mot autoritære regimer i det vi kan kalle Midtøsten i litt utvidet forstand. I dette mulighetens øyeblikk må Norge være godt oppdatert og aktivt bidra til å fremme demokrati og menneskerettigheter. Menneskerettssituasjonen i Iran er sterkt kritikkverdig. Regimet er ansvarlig for brutale overgrep mot folkegrupper som ønsker frihet og demokrati. Dets grove brudd på religionsfriheten rammer både kristne og andre troende som ikke følger den rette lære ifølge landets vokterråd. Vi tar også sterkt avstand fra de mange henrettelsene som foretas i landet. Kampen mot dødsstraff er viktig. Jeg er enig med dem som sier at henrettelsene av mindreårige i Iran er en uhyrlighet som burde skape bred mobilisering i verden, også i land som ikke nødvendigvis står oss nær i den alminnelige menneskerettighetsdialogen. Ifølge Human Rights Watch har behandlingen av dissidenter, som demonstranter, anholdte personer og de fengslede, blitt verre siden den nåværende president Ahmadinejad kom til makten i 2005. Folks ytringsfrihet og forsamlingsfrihet rammes. Regimet står rutinemessig bak tortur og annen mishandling av dem som sitter i varetekt eller fengsel. Ansvaret ligger på regimet, i første instans på ayatollah Ali Khamenei og president Ahmadinejad. Etter at Ahmadinejad ble president i Iran i 2005, har han opphevet suspensjonen av programmet for anriking av uran. Det internasjonale atomenergibyrået, IAEA, har fastslått at Iran bryter med de krav som er fastsatt internasjonalt. Dette er meget alvorlig. Etter Kristelig Folkepartis syn må Norge følge opp de internasjonale sanksjonene som er rettet mot Irans atomprogram, både FNs og EUs sanksjonsvedtak. Det sier sitt at FNs sikkerhetsråd siden 2006 har vedtatt sju forskjellige resolusjoner rettet mot atomprogrammet i Iran. Fire av disse resolusjonene inneholder bestemmelser om sanksjoner mot Iran. For at sanksjoner mot Iran skal være effektive, kreves det bred internasjonal enighet. Kristelig Folkeparti ser det som helt påkrevd at norske myndigheter sluttet seg til EUs forsterkede sanksjonsregime fra juni 2010. De styrkede sanksjonene og tiltakene innebærer bl.a. forbud mot handel med flere varegrupper enn tidligere samt forbud mot eksport av nøkkelutstyr og -teknologi og tilknyttede tjenesteleveranser til den iranske olje- og gassektoren. De retter seg også mot finansielle transaksjoner. Listen over personer, enheter og organer som rammes av fryspålegg, er blitt betydelig utvidet. Når det gjelder norsk næringslivs engasjement i Iran, har Statoil vært i søkelyset. Etter at Statoil besluttet å trappe ned pågående teknisk assistanse, gjorde det amerikanske utenriksdepartementet i september i fjor det klart at Statoil slipper unna sanksjoner. Jeg har også merket meg det overgrep som har skjedd mot iranere i Camp Ashraf den 8. april, i likhet med det som også skjedde i 2009 i regi av irakiske styrker, og er glad for at det markeres en klar holdning mot denne typen overgrep mot iranere, selv om ansvaret for det ligger utenfor Teheran. Vi ser i vår en sterk bølge av folkelig opprør i Nord-Afrika og Midtøsten. Det er et uttrykk for folkelig protest mot den undertrykkende politikken som føres av tilstivnede, autoritære regimer som styrer i pakt med en lang, men dårlig eneherskertradisjon. Disse protestene ser vi i en rekke arabiske land, også i Iran. Denne regionen har store ressurser, men hemmes av politiske systemer som undertrykker folk og blokkerer sosial utvikling. Her må Norges stemme være krystallklar.