Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Energi- og miljøkomiteens medlemmer har i denne perioden gjennom reiser fått innsyn i hvordan andre nasjoner, både i Afrika og i Amerika, utøver sin vernepolitikk og kombinasjonen av bruk og vern. Det har vært nyttig. Jeg mener vi i Norge kan være stolte av den måten vi etter hvert har kombinert stadig økende vern av naturområder med en begrenset og kontrollert bruk. Nedleggelsen av Hjerkinn skytefelt gav nye muligheter for nye naturverngevinster i området. En meget omfattende og høylydt aktivitet kunne reduseres til nærmest null, og grunnlaget var lagt for det som skulle bli Norges største verneområde. Det hører også med i dette bildet at nettopp i dette området kan den lokale forvaltningen av naturområdene og naturverdiene stå som eksempel på god forvaltning for andre steder, både for statens forvaltning og for lokal forvaltning. Dette henger også sammen med de historiske kjensgjerningene, nemlig at befolkningens livsgrunnlag opp gjennom tidene har vært uløselig knyttet til en balanse mellom bruk av naturen og vern av naturen. Det samme har vært lagt til grunn for en skånsom tur- og fritidsaktivitet for lokalbefolkning og tilreisende. Det er bl.a. på dette grunnlag at vi skal forstå det usedvanlig brede og sterke engasjementet for fortsatt lokal forvaltning, og i denne sammenheng ønsket om å opprettholde den omstridte Snøheimveien på 14 km inn i verneområdet. Det er ingen grunn til å legge skjul på at vi står i et dilemma mellom lokalsamfunnet og regionens sterke ønske om å opprettholde Snøheimveien og anbefalingene fra Norsk institutt for naturforskning, NINA, om fjerning av veien. Det er ikke tvil om de vilkår som Bondevik II-regjeringen ved miljøvernminister Knut Arild Hareide la til grunn for gjenåpning av Snøheimhytta. Et av disse vilkårene var nedleggelse av veien, gjennomført i to faser fram til utgangen av 2020. Bak dette lå åpenbart hensynet til villreinen og mulighetene for at veien vil forstyrre tilbakeføringen av området til mest mulig naturtilstand. Det har bl.a. fra lokalt hold blitt reist innvendinger mot at veien og meget strengt regulert ferdsel der skulle ha noen uheldig innvirkning på villreinens videre gode utvikling og tilpasning i området. En voksende villreinstamme, selv under Forsvarets bokstavelig talt støyende aktiviteter på og omkring skytefeltet, skulle tilsi at konklusjonene ikke er så åpenbare som mange hevder. I Norge har vi fått en mer og mer kunnskapsbasert forvaltning. Jeg, og flertallet, mener at en bør foreta ytterligere kartlegging og kunnskapsinnhenting, og bruke den tiden en har før veien eventuelt skulle legges ned, til nettopp å vurdere og studere effekten av veien. Poenget må jo være villreinens ve og vel, og ikke om det er en vei eller ikke i området. Jeg er derfor tilfreds med at miljøvernministeren i sitt brev til Stortinget av 23. november 2007 varslet at han vil se nærmere på henvendelsen fra fylkesordføreren i Sør-Trøndelag, som ber om at vedtaket om nedleggelse av veien blir utsatt, og at det gjennomføres forskning som kan avklare eventuelle effekter på villreinstammen. Miljøvernministeren varslet så i brevet at han vil komme tilbake til dette prosjektet. Dette synes jeg er en klok og pragmatisk holdning til en konflikt som kan få en god løsning.