Tage Pettersen (Høyre), 2018-03-06:
Et godt samfunn er et samfunn som gir muligheter for alle. Regjeringen prioriterer derfor innsats mot barnefattigdom og satser på tidlig innsats i skolen. De økonomiske forskjellene har økt moderat i Norge de siste 40 årene. Likevel er Norge fortsatt blant landene i verden med minst forskjeller. Det vil vi alle bevare. De fleste barn i Norge vokser opp i familier med god økonomi, men rundt 100 000 barn vokser opp i familier med vedvarende lavinntekt. 53 pst. av disse er barn av innvandrere til Norge. Midt i dysterheten bør vi kunne glede oss over at disse mest sannsynlig har økt sin livskvalitet ved å flytte hit, og at muligheten til å løfte dem videre gjennom bistand er stor. La det være helt klart at det er altfor mange barn som vokser opp i fattigdom i Norge, og for Høyre vil det alltid være et mål å redusere både andelen og antallet barn som opplever en slik barndom. Det er viktig å forebygge at fattigdom går i arv, og å bedre barns livskvalitet her og nå. Det som betyr noe for dem som har minst, er at de har tilgang på gode, treffsikre og rimelige velferdstjenester. Regjeringen har sammen med Kristelig Folkeparti satset på målrettede tiltak mot barnefattigdom. Vi har innført rimeligere barnehageplass for familier med lav inntekt og en ordning med gratis kjernetid i barnehager for barn over tre år, også i familier med lav inntekt. 50 000 barn kom inn under disse ordningene i 2016. I tillegg har vi satt i gang et prøveprosjekt med gratis skolefritidsordning og sørget for at ungdommer i lavinntektsfamilier får mer i skolestipend. Regjeringen la i 2015 fram en strategi mot barnefattigdom med 64 ulike tiltak som skal bidra til at alle barn får lik mulighet til deltakelse og utvikling. For SV kan det virke som om det saliggjørende tiltaket er å bruke barnetrygden. SV la inn 1,8 mrd. kr i sitt alternative statsbudsjett. Denne store påplussingen utgjør 90 kr per måned per barn. Jeg tror ikke det utgjør den store forskjellen for de berørte familiene. Flertallet i komiteen vil avvente behandlingen av enkeltordninger til man får en helhetlig gjennomgang av NOU 2017:6 Offentlig støtte til barnefamiliene. Dermed sikrer vi at støtten til barnefamiliene behandles samlet, og ikke stykkevis og delt. Jeg er glad for at en samlet komité endte opp med å be regjeringen utrede hvorvidt barnetrygden bør holdes utenfor ved beregning av sosialhjelpen. Det er mange motforestillinger en utredning bør se på. Den overordnede bekymringen er at man ved en slik lovendring svekker det lokalpolitiske handlingsrommet, mens den andre store bekymringen er at man mister av syne den individuelle behandlingen alle har krav på. Det kan jo framstå som merkelig at én type inntekt skal utelukkes ved beregningen. Videre vil definisjonen «forsvarlig livsopphold» naturlig nok kunne avvike mellom ulike familier og ulike kommuner. Vi vet også at det er store variasjoner i kommunenes egne veiledende satser for barns livsopphold. Det interessante er jo å se hva familiene sitter igjen med når alle de faste regningene er betalt. Da er det ikke sikkert at man kommer bedre ut av det i en kommune som holder barnetrygden utenfor når de beregner sosialhjelpen, sammenlignet med andre kommuner. Resultatet kan tvert imot fort bli at kommunene da justerer sine veiledende satser tilsvarende. Spørsmålene er derfor mange, og jeg vil uttrykke tilfredshet med at en samlet komité lander på et vedtak der vi ber om en utredning som ser på hvorvidt barnetrygden bør holdes utenfor ved beregning av sosialhjelp.