trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-04-24:
Vi vet at det blir flere eldre, og mange av de eldre har flere sykdommer og et mer komplisert sykdomsbilde enn før. En har avansert medisinering, og en har avansert behandling både i spesialisthelsetjenesten og i Kommune-Norge. Dette gir seg utslag i at vi får veldig mange personer med ulikt funksjonsnivå og ulike behov, ikke minst tverrfaglige behov. I spesialisthelsetjenesten har vi ofte blitt møtt med én lege per lidelse, nesten – hjertelegen, lungelegen osv. – men med en gang vi kommer over i kommunen, er det én lege som skal ivareta hele mennesket. Derfor er det viktig med geriatrisk kompetanse også i spesialisthelsetjenesten for å ivareta sammenhengen mellom de ulike sykdommene. I kommunehelsetjenesten må vi altså forholde oss til alle disse sykdommene på en gang. For Kristelig Folkeparti og for meg er det et paradoks at når vi kommer til kommunen, der vi har veldig mange avansert syke, har vi et mindre antall spesialister og et mindre antall sykepleiere enn i sykehus. Mange pasienter i norske sykehjem må dele på én lege, ofte uten geriatrisk kompetanse. En samlet komité peker på at geriatrisk kompetanse både for leger og for sykepleiere vil være viktig framover nettopp fordi denne pasientgruppen er kompleks. I tillegg må andre yrkesgrupper få geriatrisk kompetanse, for vi tror det er flere enn sykepleiere og leger som vil måtte jobbe innenfor denne tjenesten – behovet vil bli stort, derfor er denne kompetansen viktig. Kristelig Folkeparti er også opptatt av at vi framover mer og mer må se på en bemanningsnorm for sykepleiere etter pleietyngden ute i kommunene. Det er et paradoks at i intensivavdelinger har vi denne bemanningsnormen, men når det gjelder alvorlig syke ute i kommunene, er vi ikke der. Vi er heldige hvis vi i det hele tatt har nok sykepleierkompetanse til alvorlig syke, spesielt multisyke, pasienter. Derfor tenker Kristelig Folkeparti at vi framover også bør se på en bemanningsnorm i norske sykehjem – med krav om geriatrisk kompetanse. Og vi må sikre at vi utdanner nok folk med rett kompetanse for å møte framtidens behov.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-24:
Vi antar at regjeringen har det samme målet som Miljøpartiet De Grønne: å luke ut de verste problemene med dagens ruspolitikk. Noen studier viser f.eks. at lovlig tilgang til cannabis har redusert bruken hos yngre og gir mindre alkoholbruk totalt. I 2016 var det flere som døde av alkoholbruk enn av bruk av alle illegale rusmidler til sammen. Da er det litt forbløffende å se at regjeringen ikke engang ønsker å se på et bredest mulig faktagrunnlag om tiltak som kan hjelpe. Mener statsråden virkelig at det er helt unødvendig å utrede om en ruspolitikk som kun aksepterer alkoholbruk, men ikke regulert omsetning av andre lettere rusmidler, er faktabasert og fornuftig?
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
For det første tror jeg ikke det er noen overraskelse at det er uenighet om det prinsipielle ved en overflytting av ansvar fra justissektoren til helsesektoren mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti. Men jeg opplever allikevel at Kristelig Folkepartis representant trekker ruspolitikken i den sammen retningen som resten av flertallet i salen. Jeg er selvfølgelig glad for at det er en så bred tilslutning til denne reformen. Jeg er også glad for at en rekke av de forslagene som Arbeiderpartiet og SV fremmer i saken, er helt i samsvar med den opptrappingsplanen som Kristelig Folkeparti og Venstre framforhandlet med dem som utgjorde regjeringen på det tidspunktet. Dette er et arbeid som er i gang. Vi er nå midt i opptrappingsplanens periode. Regjeringen og samarbeidspartiene har fulgt opp opptrappingsplanen også når det gjelder økonomi. Men vi er selvfølgelig åpne for alle gode innspill i det arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Et av de områdene som regjeringen, i samarbeid med samarbeidspartiene, har prioritert å bruke de store pengene på, er nettopp ettervern og tidlig innsats på rusområdet. Vi har forpliktet oss til å bruke 2,4 mrd. kr. Det har vi fulgt opp i de budsjettene som vi har lagt fram etterpå. Det er mer enn det som ble brukt da vi overtok. I tillegg til 2,4 mrd. kr kommer den betydelige veksten som også har vært innenfor spesialisert behandling i de årene. Så noen av de store pengene har vi brukt på nettopp dette området, og det kommer vi til å gjøre også framover. Når det gjelder utvalgets mandat, er det, som representanten refererer til, ikke en begrensning av utvalgets arbeid. Utvalget må gjerne komme med forslag som også har en kostnadsside. Men i en tid da vi også skal sørge for en bærekraftig velferd, er det nyttig å utfordre denne typen utvalg til også å tenke på muligheten for å gjøre det innenfor de rammene som er i dag.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Jeg oppfatter ikke at de partiene som stemmer imot Senterpartiets forslag, av den grunn mener at de er for at egenandelsystemet på dette området skal være akkurat som i dag. Men jeg vil vel tro at en tenker at den typen spørsmål er noe som Stortinget vanligvis tar stilling til i budsjettbehandlingen, fordi det har en økonomisk konsekvens. Dessuten vil det også kreve vurderinger. Jeg tror de fleste vil være enig i at hvis man har en form for utfordring med rusbruk, men er i jobb, har god inntekt og går til fastlegen, vil det være urimelig at det skal bety at man ikke betaler noen egenandeler. Men så ser man at på andre områder kan egenandeler være et hinder for å ta imot hjelp. Da har vi ulike former for skjermingsordninger for å kunne avhjelpe det. Men det å kunne se på forbedringer der som senker terskelen for hjelp, mener jeg absolutt er en del av diskusjonen og vurderingen og må gjøres fortløpende. Men jeg forstår også at Stortinget ikke nå vil forplikte seg til å ta vekk egenandeler uten å se på de økonomiske konsekvensene.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Det som er spesielt med dette utvalgets arbeid, er de knappe tidsfristene. Dette er et lovutvalg som skal komme med konkrete endringer i ganske omfattende lover som er relativt kompliserte. Derfor har vi gitt dem tid nok til at det kan være forsvarlig, men likevel den knappeste tiden som vi mener er nettopp det. Det tror jeg Thorvald Stoltenberg, med sin lange tid i regjering, ville kunne bekrefte hvis han hadde gått gjennom tidsfristene for de utvalgene som han selv har vært med på å nedsette. Når det gjelder erfaringene fra Portugal, regner jeg med at komiteen hørte mye av det samme som jeg hørte der nede; de var også tydelige på at forarbeidet, det å gjøre dette grundig, er en del av suksessfaktorene. Jeg tror at når vi nå er så enige om målet, bør vi også være enige om at vi gjennomfører prosessen på en slik måte. Dessuten er det ganske mange interesser som skal høres om dette, det ser vi også av interessen for å være med i utvalget – og det er nok nødvendig.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Etter at lovutvalget er ferdig, vil dette selvfølgelig gå ut på høring, og så vil regjeringen i etterkant av det fremme en proposisjon for Stortinget. Så er framdriften også avhengig av Stortingets behandling av den, og det kan ikke jeg legge meg opp i. Men det som er min ambisjon, er at vi nå har lagt en tidsplan som gjør at denne reformen vil være ferdigbehandlet og klar for gjennomføring fra Stortingets side i løpet av denne stortingsperioden. Det er den rammen som det er lagt opp til nå. Så må en selvfølgelig se på hvilke muligheter som ligger innenfor den.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Det siste spørsmålet er et spørsmål som gjentar seg i disse rundene som vi har i Stortinget, og det har bare å gjøre med noe så enkelt som at regjeringspartiene ikke har noe behov for å pålegge regjeringen å gjennomføre en politikk som vi allerede har i regjeringsplattformen, eller er i ferd med å gjennomføre. Den typen svar vil representanten også finne at hans egne SV-statsråder ofte ga i Stortinget da SV satt i posisjon. Mange av de forslagene som foreligger i denne saken som handler om lavterskeltilbud og tilbud i kommunene, ligger inne i den framforhandlede opptrappingsplanen som allerede er under iverksettelse. Så er det en rekke andre forslag som er dekket av regjeringsplattformen, f.eks. det som representanten tar opp når det gjelder det å gjøre om sprøyterom til brukerrom. Det er et arbeid som er godt i gang, som oppfølging av regjeringsplattformen, og selvfølgelig har ikke regjeringspartiene behov for å stemme for forslag som allerede er ivaretatt av regjeringens plattform.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Det er ikke noe flertall i Norge for en legalisering av illegale rusmidler, og derfor ville det å be utvalget om å utrede det bare bidra til å forsinke utvalgets arbeid med en viktig reform, med et spørsmål som det ikke er noe politisk grunnlag for. Når det gjelder kunnskapsgrunnlaget for en legalisering av lettere illegale rusmidler, er det svært tynt. Det er ikke i dag noe grunnlag for å si at den typen rusmidler vil komme til erstatning for alkohol, det er mye som kan tyde på at det kommer i tillegg til alkohol. Så er jeg enig med representanten i at det er den samlede rusbruken i befolkningen som er den største folkehelseutfordringen, og når alkohol er det vanligste rusmiddelet, er det selvfølgelig det som representerer den største helseutfordringen. Derfor har Norge en relativt streng alkoholpolitikk, og det er fornuftig.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Først to korte kommentarer til representanten Wilkinson: For det første, som jeg også svarte i replikkrunden: Utvalget har selvfølgelig mandat til også å foreslå tiltak som koster penger, men jeg tror også det er en god øvelse for et slikt utvalg å tenke igjennom om det er mulig å sette i verk tiltak innenfor de rammene som er, uten at det legger noen ytterligere begrensninger på utvalgets arbeid. Så hadde representanten Wilkinson en henvisning til sine partifeller i Oslo, som venter på bevilgninger. Da vil jeg be representanten Wilkinson ta opp med sine partifeller at de kan begynne med å bruke de midlene de får fra staten som følge av opptrappingsplanen, til formålet. Det ville vært en god start i Oslo. Jeg er veldig enig i det som representanten Siv Henriette Jacobsen nettopp sa, og jeg er veldig glad for at vi gjennom denne debatten får tydeliggjort det betydelige politiske flertallet bak et slikt linjeskifte. Det vi må ta innover oss, er at veldig mange av dem som utvikler en alvorlig rusavhengighet, gjør det fordi de har møtt kriminalitet som barn og unge. De har møtt kriminalitet i form av vold og overgrep, ofte fra sine nærmeste. Det er vondt å tenke på at samfunnets reaksjon, når en utvikler sykdom og avhengighet som følge av det, har vært å gjøre dem til kriminelle. Det er egentlig det Stortinget tar et oppgjør med i dag.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Antallet overdosedødsfall i Norge er skremmende høyt. Det er alle i denne salen enige om, og jeg er derfor glad for at det er et stort engasjement for å få ned overdosedødsfallene i Norge. Arbeidet mot overdoser skal fortsette. Dette er et langsiktig, men også krevende, arbeid. En ny overdosestrategi må derfor ha et langsiktig perspektiv, men må evalueres underveis. Jeg vil legge opp til at den nye overdosestrategien skal vare i nye fire år, men at den etter det skal evalueres. Vi må få svar på om tiltakene har virket. En ny strategi må bygge på de gode erfaringene som allerede er gjort, der utdelingen av Nalakson nesespray er et sentralt tiltak. Det er i dag ca. 15 byer der Nalakson nesespray deles ut. I en ny overdosestrategi vil det være naturlig å vurdere en ytterligere utvidelse av denne ordningen. Som det framgår av komiteens innstilling, er det gjort en grundig behandling av hvilke utfordringer vi fortsatt står overfor. Det å basere en ny overdosestrategi på all tilgjengelig kunnskap, samtidig som vi skal trekke brukeren inn i arbeidet, er helt i tråd med hvordan jeg ser for meg at en ny overdosestrategi kan utarbeides. Eksperter på overdoseproblematikk, inkludert brukerrepresentanter, var sentrale premissleverandører for tiltakene i strategien som utløp ved årsskiftet. Overdosestrategien var basert på vitenskapelige anbefalinger og i samsvar med WHOs retningslinjer og FNs narkotikakontors anbefalinger. Dette ligger som en forutsetning også for den nye strategien. Det vil således etter min mening ikke være nødvendig med et eget ekspertutvalg utover dette. I mitt svar til Stortinget 25. januar i år orienterte jeg om at Helsedirektoratet vil få i oppdrag å utarbeide en ny nasjonal overdosestrategi. En ny strategi skal, i tillegg til å bygge videre på allerede iverksatte tiltak, inneholde nye tiltak rettet mot nye målgrupper og tiltak for å redusere overdoser som skyldes rusmidler som vi tidligere ikke har hatt i særlig omfang i Norge. Dette gjelder bl.a. smertestillende medikamenter, fentanyl mv., som vi ser en økende bruk av i mange land. I tillegg kommer andre skadereduserende tiltak. Jeg mener også at de kommende pakkeforløpene på rusfeltet, som også omtales i regjeringens politiske plattform, vil være et viktig bidrag til å redusere overdosene. Jeg kan avslutningsvis orientere om at oppdraget til Helsedirektoratet formelt ikke er oversendt, i påvente av Stortingets behandling av dette representantforslaget. Helsedirektoratet er orientert og vil starte arbeidet så snart oppdraget er sendt til direktoratet.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Jeg er helt enig i beskrivelsen. Det å jobbe med overdosedødsfall er komplisert og sammensatt, og det må vi ta inn over oss. Det er alltid mulig å gjøre ting bedre. Jeg mener at i den foregående saken, og også med en del av de andre tiltakene som ligger i regjeringsplattformen, vil vi forsterke arbeidet med ytterligere skadereduserende tiltak. Det kunne selvfølgelig vært gjort tidligere, men det er nå det er politisk grunnlag for det. Så vet vi at en del av overdosene tas i overgangen etter behandling eller fengsel. Jeg er derfor opptatt av å få på plass den varslede ordningen med at kommunene får et ansvar for å betale for utskrivningsklare pasienter innen rusbehandling. Man vil på den måten sørge for å få bedre sammenheng i tjenesten, slik at ikke én hånd slipper taket før en ny hånd har tatt over. Der tror jeg også det er en del å hente på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Begge deler er nå en del av plattformen og også en del av Høyres program. Jeg har jobbet for å få mitt eget parti til å innta et annet standpunkt i denne saken. Det er derfor grunnlag for både å etablere brukerrom, å utvide brukerrommene til å omfatte injisering av andre stoffer enn heroin og også å bruke brukerrommene til opplæring i røyking av heroin. Så er det grunn til å være varsom med å overdrive hvilken betydning dette kan ha. Inntil nylig har vi hatt ett sprøyterom i Norge. Røyking av heroin, opplæring og å legge til rette for utstyret har vært en del av den forrige overdosestrategien gjennom SWITCH-kampanjen. Mange mindre tiltak vil forhåpentligvis alle sammen kunne bidra på dette området, men de fleste kommunene vil nok ikke velge å ha brukerrom som et tiltak på dette området, for det er betydelig ressurskrevende i forhold til resultatene.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Ja, det vil være mulig å røyke på brukerrommene når en skal lære å bruke og røyke heroin. Så er det nok ikke grunn til å tro at mange av dem som går over til å røyke heroin, vil gjøre det på brukerrommene, for brukerrommene er jo et sted som man oppsøker for å få hjelp hvis en tar overdose. Det er ikke noen særlig risiko ved røyking. Det er nok mange andre trivelige steder å sitte og røyke heroin enn på brukerrommene.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Dette er en helt sentral problemstilling, som jeg også var inne på i et tidligere svar. Vi jobber med en rekke tiltak for å sikre bedre systematikk i kommunenes oppfølging, både ved en styrking av tilbud gjennom opptrappingsplanen, ved bruk av dette med betaling for utskrivningsklare pasienter, og også ved pakkeforløpstenkningen, for å sikre bedre oppfølging i kommunene. I overdosestrategien nå har en jobbet konkret med de vel ni kommunene som har det høyeste antallet overdoser, for å få dem til å jobbe mer systematisk. Men det oppfatter jeg også at disse kommunene gjør. Det er den type tiltak vi må se på om vi kan forsterke og forbedre i den nye strategien.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Ja, og jeg har også bekreftet at det som står i II, vil være en del av den nye overdosestrategien. Så til det som representanten tar opp videre: Jeg er helt enig i at vi er nødt til å jobbe enda bedre med hvordan vi skal få sikret en trygg og god praksis, ikke minst hos fastlegene, når det gjelder bruken av smertestillende medikamenter som også er avhengighetsskapende. Vi har nå gode erfaringer med arbeidet mot antibiotikaresistens gjennom å drive med kollegaveiledning og spesialisert veiledning rettet mot fastlegen. Det er en arbeidsmetode som jeg tror kan være nyttig å bruke også for å sikre en riktigere bruk av denne typen legemidler.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
For fjerde år på rad legger regjeringen fram en stortingsmelding om kvalitet og pasientsikkerhet. En årlig sammenstilling av hovedtrekkene i flere kilder gir oss en innsikt i risikoområder som krever oppmerksomhet og oppfølging i tjenesten. De faste kildene som brukes i meldingen, er årsmeldinger og rapporter fra pasient- og brukerombudene, Statens helsetilsyn, Norsk pasientskadeerstatning, Helsedirektoratets meldeordning samt nasjonale og internasjonale kvalitetsindikatorer. Meldingen peker på noen gjennomgående utfordringer som vi må jobbe systematisk med over tid. Det dreier seg om dokumentasjon, informasjonsflyt og kommunikasjon, trygge overganger innad på samme tjenestenivå og mellom tjenestenivå samt etterlevelse av prosedyrer, retningslinjer og regelverk. Vi har hatt en gledelig økning i antall kvalitetsindikatorer. Dataene avdekker at resultatene varierer på de fleste indikatorene. Basert på kildene og Stortingets behandling av fjorårets melding har årets melding ekstra oppmerksomhet på kommunale helse- og omsorgstjenester, psykisk helsevern, legemiddelbruk og infeksjonsforebygging. Disse områdene berører sårbare pasienter og brukere og områder der det er en stor utfordring med pasientsikkerhet. Meldingen peker på utvalgte tiltak som er gjennomført eller igangsatt. Samlet sett skal tiltakene bidra til å møte disse utfordringene. Denne meldingen er i seg selv ingen handlingsplan med konkrete tiltak, men meldingen er viktig for å identifisere utfordringer som ligger til grunn for planlegging og tjenesteutvikling på alle nivå i tjenesten. Utfordringene som er avdekket i meldingen, inngår også som grunnlag for regjeringens arbeid med øvrige stortingsmeldinger, strategier og handlingsplaner, bl.a. den neste nasjonale helse- og sykehusplanen. Det er mitt mål at pasienter og pårørende opplever en helse- og omsorgstjeneste som er tilgjengelig, henger sammen, involverer dem, at helsehjelpen virker sånn som den er tenkt, og at en unngår unødvendige komplikasjoner og skader underveis i forløpet. Å skape pasientens helsetjeneste handler om god kvalitet og pasientsikkerhet. Det krever tiltak på systemnivå, men også når det gjelder kultur og ledelse. En årlig melding til Stortinget om kvalitet og pasientsikkerhet kan ikke gå i dybden på enkeltområdene, men den må brukes, sammen med andre kilder, til kunnskap om kvalitet og pasientsikkerhet i planlegging, iverksetting, evaluering og korrigering av helse- og omsorgstjenesten, dette for å sikre at alle pasientene får en likeverdig tilgang til god og trygg helsehjelp. Det er det som er intensjonen med denne årlige meldingen. Det er også å gi Stortinget en oversikt over hva som er status. Det er ikke tenkt som en invitasjon til at det er her alle forslagene skal komme. De kommer i de konkrete sakene Stortinget behandler, og det er det som også er intensjonen med meldingen.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Regjeringen og Stortinget har lagt til rette for en vekst i sykehusenes pasientbehandling utover den demografiske veksten i de årene regjeringen har sittet, siden 2013. Samtidig er det heller ikke til å legge skjul på at det oppleves som krevende ute i sykehusene. Sykehusene og helseforetakene må bl.a. gå med overskudd for å finansiere egenkapitalen knyttet til nødvendige investeringer. Men vi ser også at sykehusøkonomien er sunn, i den forstand at de fleste sykehusene og helseregionene våre går med overskudd, og det er rekordhøye investeringer både i bygg og i utstyr. Dette er et grunnlag for å se på hvilke sammenhenger som har betydning for pasientsikkerheten og kvaliteten. Jeg er enig i beskrivelsen til representanten, at de faktorene som hun trekker fram, er viktige.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Jeg tror ikke vi har noe grunnlag for å si at kvaliteten i sykehusene våre går ned. Tvert imot, de undersøkelsene som vi har, som også er referert i meldingen, viser stort sett det motsatte. Vi har utfordringer med variasjonen, men den variasjonen ser en oppstår også mellom f.eks. sykehus som har relativt like økonomiske betingelser. Flere pasienter får hjelp. Sykehusventetiden har gått ned, køene har gått ned. Når vi sammenligner den norske helsetjenesten internasjonalt, har vi også hatt en positiv utvikling. Så jeg vil ikke slutte meg til en beskrivelse om at kvaliteten går ned. Men jeg er enig i at mange som jobber i sykehusene våre, opplever en veldig travel og krevende hverdag. Vi har hatt en betydelig effektivisering av sykehusene våre siden sykehusreformen i 2001, men den effektiviseringen har i all hovedsak gått til å forbedre pasientbehandlingen og investeringer i sektoren.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Sammenhengen er nok noe mer komplisert enn det representanten her gir inntrykk av. De internasjonale studiene vil jo variere med hvilke typer sykehusavdelinger man tar utgangspunkt i. Så har også sykehusene våre endret seg. Nye sykehus bygges jo f.eks. i all hovedsak med enkeltrom. Det gjør at man kan ha en høyere kapasitetsutnyttelse. Man trenger f.eks. ikke på samme måte å ta hensyn til kjønn. Man trenger ikke på samme måte å ta hensyn til infeksjon og smitte, farer som forekommer ved høy beleggsprosent. Det som jeg har valgt å stille som krav, er at man ikke skal ha korridorpasienter. For jeg er helt enig i at på sykehus som har korridorpasienter, øker risikoen både for pasienten og for helse, miljø og sikkerhet for de ansatte. Vi ser at det kravet har gitt resultater, og andelen korridorpasienter har gått ned etter at det kravet ble stilt.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Departementet skal nå gå gjennom innstillingen og se på komiteens merknader. Som representanten er klar over: Da vi gjorde en vurdering med utgangspunkt i fjorårets innstilling, var det noen temaer som komiteen ønsket å få ekstra belyst, og det fulgte vi opp i årets melding. Når det gjelder hvordan dette jobbes med, har jeg gitt helseregionene i oppdrag å arbeide mer for å sikre en åpenhetskultur. Det er satt i gang prosjekter i samarbeid med de tillitsvalgte om det. Det har bl.a. resultert i at vi i år har under gjennomføring en samlet undersøkelse av dette i sykehusene, som også blir en lik undersøkelse alle steder. Det betyr at man får et helt annet grunnlag for å sammenlikne tallene. Vi har også innført en forskrift som pålegger ledelsen å bruke resultatene, bl.a. av den type undersøkelser, og igangsette forbedringsarbeidet. Da vil muligheten til å ytre seg, å gi beskjed – en kultur for det – være en del av undersøkelsen. Så det blir det veldig spennende å se resultatene av.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Jeg vil innledningsvis gjøre det klart at hovedoppgavene i spesialisthelsetjenesten skal løses av de offentlige sykehusene. Samtidig kan bedre samarbeid mellom private og offentlige helsetjenester bidra til bedre utnyttelse av ledig kapasitet, økt valgfrihet og nye arbeids- og samarbeidsformer. Men mer bruk av private vil kreve økt oppfølging av bierverv og de prinsipielle hensynene dette berører. Jeg er enig med representanten i at medarbeidere i offentlige sykehus ikke skal misbruke sin stilling til gjennom bierverv å berike seg på det offentliges eller pasientens bekostning. Enhver arbeidsgiver, også sykehusene, må forvente at arbeidstakere etterlever den grunnleggende lojalitetsplikten som gjelder i alle arbeidsforhold. Jeg viser i den anledning til helsepersonelloven § 19 om plikt til på eget initiativ å varsle arbeidsgiveren om bierverv, engasjement, eierinteresser mv. Også lovens § 6 kan være relevant her, siden helsepersonell etter denne bestemmelsen skal «sørge for at helsehjelpen ikke påfører pasient, helseinstitusjon, trygden, eller andre unødvendig tidstap eller utgift». Det er etablert retningslinjer og rapporteringsrutiner for ansatte i spesialisthelsetjenesten. Her framkommer det at de ansatte ikke skal ta arbeid, oppdrag eller bierverv som er i strid med etablerte retningslinjer. Dette er det et lederansvar å følge opp. Den ansatte på sin side har en lojalitetsplikt gjennom det etablerte arbeidsforholdet til å sørge for at retningslinjene følges. Representanten viser til Riksrevisjonens undersøkelse av helseforetakenes håndtering av bierverv. I mitt svar av 15. november 2017 til Riksrevisjonen viser jeg til at departementet vil følge opp de konkrete manglene og svakhetene som undersøkelsen peker på. Undersøkelsen viser at det er variasjon i hvordan helseforetakene har etterlevd kravene om rapportering. Jeg har derfor presisert viktigheten av at helseforetakene samarbeider om nødvendig forbedringsarbeid, og at de lærer av hverandre. Jeg har også fulgt opp Riksrevisjonens undersøkelse i foretaksmøtet med de regionale helseforetakene i januar i år. Her viste jeg til at ansatte og ledere i helseforetakene i for liten grad rapporterer om bierverv, og at systemene som er etablert for å rapportere og følge opp bierverv, brukes i for liten grad. De regionale helseforetakene ble bedt om å følge opp Riksrevisjonens hovedfunn og anbefalinger. Departementet har dessuten etablert en dialog med helseregionene for å avklare om det er behov for tydeliggjøring av helsepersonelloven og tilhørende bestemmelser.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Det har jeg redegjort for i mitt innlegg. Riksrevisjonens rapport er fulgt opp, både i konkrete oppdrag til helseregionene og der jeg har bedt om å få tilbakemelding fra regionene om mulige forbedringer i eksisterende retningslinjer. Jeg er helt enig i at det slik dette har fungert i regionene til nå, ikke har vært tilfredsstillende, i tråd med det som Riksrevisjonen har avdekket, og jeg forventer en betydelig forbedring på dette området nå.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Dette må følges opp av dem som jobber i den offentlige helsetjenesten, og deres ledere. De har en plikt til å melde fra om bierverv. Lederne har også et ansvar for å ha den oversikten, og på den måten vil en kunne vurdere dette i hvert enkelt tilfelle. Det er der dette svikter i dag. Regelverket er veldig tydelig, og det forventer jeg blir fulgt opp.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Jeg mener det er ansvaret til lederen på sykehuset i Vestfold og andre ledere i helseforetak å sørge for at de retningslinjene og reglene som er på dette området, blir fulgt. Det gjør de ikke i tilstrekkelig grad i dag, og det forventer jeg at både han og de andre lederne tar et ansvar for. Bierverv vil det være i helsetjenesten. Det er ikke mulig å drive vår helsetjeneste i dag uten bierverv. De fleste har bierverv som er knyttet til viktige offentlige oppgaver, som utdannelse, som det å delta i arbeid f.eks. i primærhelsetjenesten og på andre områder. Så er det også en del som har bierverv inn mot privat virksomhet. Det mener jeg også i utgangspunktet ikke er noe negativt, så lenge en er tydelig på rapporteringen og rollene. Veldig mange leger har arbeidskapasitet utover det som de jobber i det offentlige. At de da bidrar f.eks. til å redusere ventetiden ved å jobbe hos private aktører som har avtale med det offentlige, mener jeg ikke er noe negativt, men positivt.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
For det første forventer jeg at legene rapporterer den type bierverv til sin ledelse, at de da gjør en vurdering av om det er en rollekonflikt. Hvis det ikke er det, og de jobber utover det som de jobber for det offentlige, og bidrar til å behandle flere pasienter, mener jeg at det ikke er negativt. Så håper jeg at mest mulig av den kapasiteten som er hos private, er tilgjengelig for de pasientene som står i den offentlige helsekøen, og som finansieres av det offentlige, sånn at det blir et likt tilbud til alle, uavhengig av tykkelsen på lommeboka. Det er også årsaken til at vi bl.a. har innført reformen fritt behandlingsvalg.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Jeg gjør veldig mye for å redusere forskjellene innen helse. Den største forskjellen når det gjelder helse i Norge i dag, er forventet levealder for mennesker med utfordringer innen rus og psykisk helse i forhold til befolkningen ellers. Det er den største sosiale ulikheten i Norge. Mennesker med utfordringer innen rus og psykisk helse i en kombinasjon har en forventet levealder som er 20 år kortere enn befolkningen ellers. Derfor er dette en veldig tydelig prioritering fra vår regjering, både innenfor psykisk helse og rus. Så er det slik at vi også jobber for å sikre lik tilgang til helsetjenester og økt valgfrihet for pasientene uavhengig av tykkelsen på lommeboka. Det er årsaken til at vi bl.a. har innført fritt behandlingsvalg – sånn at den kapasiteten som er hos private, blir tilgjengelig for alle, og ikke bare for dem som har råd til å betale for det, som ville vært konsekvensen av SVs og Arbeiderpartiets politikk på dette området.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Retten til å utøve tro og livssyn skal vare livet ut, også når mennesker er avhengig av helse- og omsorgstjenester. Dessuten vet vi også at tro og livssyn er viktig for helsen vår, og i «Ti folkehelseråd fra folk til folk», som var omtalt i den forrige folkehelsemeldingen, var dette ett av punktene. Hverdagen i norske omsorgsboliger, sykehjem og sykehus preges av et kulturelt, religiøst og livssynsmessig mangfold, som i befolkningen ellers. Åndelige og eksistensielle behov er grunnleggende for alle mennesker. For noen handler trostilhørighet om religion. For andre handler det om livssyn uten religion. For de fleste handler det om hva som gir livet mening, både i hverdagen og ikke minst når livet kanskje er ekstra sårbart. Å forholde seg til brukernes tros- og livssynstilhørighet og deres behov for samtaler om eksistensielle spørsmål hører med til kravene om faglig forsvarlighet i helse- og omsorgstjenesten. Den enkeltes mulighet til å ivareta sin tros- og livssynsutøvelse er en del av forsvarlighetsvurderingen. Dette er derfor en del av Fylkesmannens tilsynsvurdering. Jeg er, i likhet med forslagsstillerne, opptatt av at de ansatte skal kunne ivareta brukernes behov for tros- og livssynsutøvelse. Da er kompetanse og kunnskap viktig. Regjeringen har styrket satsingen på grunn-, videre- og etterutdanning av ansatte i omsorgstjenesten med om lag 165 mill. kr i perioden, til en samlet bevilgning på om lag 350 mill. kr i 2018. Dette er midler som kommunene kan benytte til bl.a. kompetanseutvikling av ansatte på dette området. Som forslagsstillerne påpeker, framgår det i forskriften om felles rammeplan for helse- og sosialfagutdanninger at de som har fullført en helse- og sosialfagutdanning, skal ha kunnskap om religion og livssyn, slik at de er rustet til å sikre likeverdige tjenester for alle grupper i samfunnet. Jeg forutsetter at retningslinjene som skal legges for utdanningene, også vil ivareta behovet for å gi kandidatene nødvendig kunnskap om religion, tro og livssyn. Jeg vil også gjøre oppmerksom på at Kulturdepartementet nå arbeider med en stortingsmelding om tros- og livssynspolitikk, der tilrettelegging for religionsutøvelse i offentlige institusjoner, inkludert i helse- og omsorgstjenesten, vil være et tema. Ansatte i helse- og omsorgstjenesten skal gi omsorg til hele mennesket. Kulturelle og åndelige behov skal bli ivaretatt i samsvar med den enkeltes ønsker, bakgrunn og tilhørighet. Dette er et tema vi også vil løfte fram i den nye kvalitetsreformen for eldre, Leve hele livet, som min kollega skal legge fram for Stortinget om kort tid.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Den typen historie mener jeg absolutt ikke er greit. En har, etter min oppfatning, en grunnleggende rettighet som pasient og som bruker til å få utøve sin religion eller sitt livssyn, også når en har behov for assistanse. Det betyr at de som er hjelpepersonell eller helsepersonell, må bidra til det, selv om de ikke nødvendigvis deler det livssynet eller den religionen. Mye av dette handler også om å tilrettelegge og åpne opp for at andre skal kunne komme inn i helsetjenesten og bidra til dette. Det handler også om kvalitet. Å ha en åpen holdning, ut mot samfunnet, til at ulike trossamfunn og livssynssamfunn kan komme inn i helsetjenesten og bidra med denne typen samtaler, råd og veiledning og tilbud til pasienter og brukere, mener jeg også er viktig i denne sammenhengen.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-24:
Jeg opplever at dette er mer systematisk ivaretatt i spesialisthelsetjenesten, gjennom at en har egne, dedikerte ansatte som jobber med dette. Det blir – som på veldig mange andre områder – med en gang mer krevende når vi nærmer oss de kommunale helse- og omsorgstjenestene, for der er det ikke på samme måte et nasjonalt system. Vi er helt avhengig av å jobbe på en annen måte med kommunene på dette området. Jeg mener at mye av den tenkningen som ligger bak reformen Leve hele livet, som skal legges fram, handler nettopp om å ivareta hele perspektivet på det enkelte mennesket. Hvis livssyn og tro er grunnleggende viktig, vil det være noe som kommer opp i den sammenhengen. Så jeg tror det er en veldig viktig reform som snart skal legges fram, som også kan bidra til et bedre og mer systematisk arbeid i disse spørsmålene i kommunene.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Det er sjelden man er vitne til et fysisk linjeskifte i norsk politikk, men det er vi vitne til her i dag. Dersom Stortinget hadde vært en båt, ville vi ha kjent at det krenget ganske hardt når vi skifter kurs. Vi er vitne til et linjeskifte fra straff til behandling for mennesker som er avhengige av narkotika. Det er en dyp anerkjennelse som ligger til grunn for dette – en anerkjennelse av at man blir ikke mindre avhengig eller får bedre helse av å bli straffet for sin avhengighet. Det som kanskje overrasker meg mest, er hvor lite kontroversielt dette er, etter så mange år med en helt annen linje i narkotikapolitikken, og at den norske offentlighet også klarer å skille mellom avkriminalisering og legalisering. Det hadde jeg faktisk ikke forventet. Jeg hadde trodd det skulle bli mer bråk om det. Når det gjelder det man har gjort i Portugal, kan ikke vi direkte etterape det i Norge. Vi har andre forhold, vi har andre utfordringer, vi har andre løsninger. Men det er noe som har imponert meg dypt med det som har skjedd der, og det er at man har et prinsipp om at alle skal ha tilgang på behandling når de er motivert for det. Så er spørsmålet: Hvordan kan man få tilgang på det? Står behandlingen i kø? Det kommer an på hvordan man definerer det. Det kan f.eks. være så enkelt som at man skal ha tilgang til terapisamtaler, tilgang på noen å snakke med som en start på behandlingen. Det som også imponerte med Portugal, var holdningen til at man skal gjøre mennesker i stand til å leve sitt liv, med sine venner, med sin familie, og gjerne i jobb, slik at ikke narkotikaavhengigheten blir det som definerer alt det du er i livet ditt. Så håper vi at dette skjer fort nok, slik at de menneskene som er avhengige av dette linjeskiftet, får det i tide.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Er ensomhet et politisk spørsmål? I 2015 var statsråd Høie veldig klar på dette. Han sa at det var et av vår tids voksende folkehelseproblemer, at det å lide av ensomhet kunne sammenlignes med det å røyke i konsekvens. Vi vet at rundt 8 pst. av befolkningen har såpass store problemer med ensomhet at det får konsekvenser for helsen – helsen blir lidende. Det er helt klart at ensomhet er et politisk problem. Men hva er politikkens ansvar her? Det kan vi kanskje stille oss litt undrende til og diskutere med innestemme, tenker denne representanten. Vi bør se på frivilligheten, vi bør se på folkehelsearbeidet, men ikke minst må vi se på hvordan vi organiserer offentlige tilbud slik som eldreboliger, bo- og servicesentre osv., slik at problemet med ensomhet blir en del av det grunnleggende ansvaret vi tar når vi organiserer samfunnet vårt. Så synes jeg det er veldig positivt at saksordføreren er så positiv til forslaget fra Arbeiderpartiet, men jeg synes det er litt trist at ikke flertallet i komiteen drar denne positiviteten helt i land ved å stemme for forslaget om å ta dette inn i folkehelsearbeidet. For det kan jo hende at man må gå fra å snakke om dette som et folkehelseproblem til faktisk å gjøre noe med det, slik at det blir en systematisk innarbeiding i kommunenes arbeid med folkehelse, som nettopp forslaget tar opp. Så her går man inn for noe som man ikke tør å dra helt i mål, og hvis man skal tolke det positivt, er det kanskje bare en utsettelse av å få det inn i folkehelsearbeidet, men man burde ha kommet til den konklusjonen allerede i dag. Vanskeligere er det ikke. Ensomhet er et politisk problem og bør systematisk innarbeides i alle kommuners arbeid med grunnleggende folkehelse. Så vi får håpe at dette bare er en utsettelse, til denne salen kommer til den erkjennelsen.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Ja takk.
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Som statsråden var inne på, oppleves ensomhet som et problem som er mest påtrengende blant eldre og unge. Siden statsråden er folkehelseminister og eldreminister, kan man kanskje forvente at hovedfokuset for statsrådens oppmerksomhet blir de eldre. Men når unge råkes like mye av ensomhet som de eldre, hva slags konkrete tiltak ser statsråden da for seg at man i folkehelsesammenheng kan gjøre for å begrense ensomhet blant de unge?
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det kom nylig fram at det er 101 000 fattige barn her i Norge, og at dette er et økende problem. En konsekvens av barnefattigdom er at man føler stigende grad av utenforskap, at man blir ekskludert fra fritidsaktiviteter på grunn av kostnader, osv. Ser statsråden for seg at tiltak for å inkludere barn og unge i aktivitet i fritiden kan være konkrete tiltak for å redusere ensomhet og barnefattigdom?
Siv Henriette Jacobsen (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Denne debatten er ganske symptomatisk for ganske mange av de debatter vi har på dette feltet. Når posisjonen og regjeringen ikke ønsker å gå for ganske glimrende forslag som de egentlig er for, peker de på den enkeltes ansvar. De peker på kommunens ansvar, og de sier at det kan jo ikke handle om penger. Men akkurat dette forslaget handler heller ikke om penger. Så jeg håper at min tolkning av regjeringens holdning i mitt første innlegg står ved lag, og at dette kun er en utsettelse til vi får et endelig lovforslag på bordet.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Det er en god dag for mange – for familier og for dem som sliter direkte med rus og selvfølgelig også med tanke på den store belastningen som er på mange av deres nærmeste. For oss i Arbeiderpartiet er dette en viktig milepæl. Helt fra Stoltenberg-utvalget, og også tidligere enn det, har det vært et brennende engasjement for å gjøre endringer og signalisere fra denne sal en holdningsendring og en verdighet for disse pasientene, og jeg støtter meg tungt på det som statsråden sa i sitt siste innlegg. Vi har hatt en god debatt. Jeg tar ordet til en stemmeforklaring på vegne av Arbeiderpartiets stemmer. Vi går ut av det forslaget som står i I i innstillingen, og støtter i stedet forslag nr. 24, fremmet som et løst forslag av Senterpartiets Kjersti Toppe. Til forslagene som er fremmet i salen, fra Per Espen Stoknes på vegne av Miljøpartiet De Grønne, har vi stor sympati for flere av punktene i forslagene nr. 20, 21, 22 og 23, men slik de er lukket inne, kan vi ikke stemme for dem i dag.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Til beste for pasientene har Arbeiderpartiet et pragmatisk forhold til bruk av ulike aktører i vår felles helsetjeneste, også private. Men det er viktig å være klar over at i dette samspillet kan det oppstå uklarhet om roller og mulige interessemotsetninger. Det kan være ulike varianter av mulige rollemotsetninger vi bør være klar over. For det første kan private behandlere henvise pasienter til det offentlige helsetilbudet for videre behandling – og omvendt. Det kan også oppstå uklarhet og misforståelser om roller når enkelte private institusjoner har en offentlig avtale på samme tid som de selger tilsvarende tjenester til pasienter som betaler selv. Selv om vi har gode regler på dette området, dukker det dessverre opp eksempler på det motsatte, også kommunisert gjennom Riksrevisjonens kontroll med statlige selskaper, som saksordføreren viste til. Det er derfor vi har fremmet et representantforslag som inneholder flere elementer. Et av elementene handler om hvilken rett pasientene har til å få forståelig informasjon om hvilke alternative offentlig finansierte ordninger som fins, dersom det er ventetid, f.eks. på et sykehus som det er mest nærliggende å henvise til. Det er vanskelig å leve med det forhold vi har eksempler på, der det er lang ventetid på sykehuset som er i nærheten, og pasienten da velger private tilbud i nærområdet og betaler for dette selv, som en følge av svak informasjon, mens man gjennom fritt sykehusvalg og de pasientrettighetene man har, kunne reist til et annet sted i landet og fått det utført etter kortere ventetid, uten å måtte betale selv. Jeg mener at norsk helsepersonell selvfølgelig har en høy etisk standard. Jeg har ingen grunn til å tro noe annet. Men jeg vil også påpeke at vi bør ha klare regler på dette feltet. Det kan også gi ansatte vern mot mistanke om rolleblanding, som også er viktig sett ut ifra et arbeidsgiverperspektiv. Så registrerer jeg at spesielt regjeringspartiene mener at det meste skal være som i dag, selv etter prestisjereformen fritt behandlingsvalg, som gir nye muligheter for potensiell rolleblanding. Helse Sør-Øst har prisverdig fokusert særskilt på dette med mulig rolleblanding i forbindelse med at fritt behandlingsvalg fases inn. Jeg må bare be regjeringen om å være spesielt oppmerksom på dette, selv om jeg opplever at man nærmest bagatelliserer problemstillingen. Med det vil jeg også ta opp forslagene i innstillingen fra Arbeiderpartiet og SV.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Riksrevisjonens kontroll av statlige selskaper viser betydelige svakheter ved de gjeldende retningslinjene og hvordan dette systemet fungerer i dag. Det er bare én av seks som oppgir bierverv. For eksempel i Helse Sør-Øst har man prisverdig nok på eget initiativ hatt et særskilt blikk på mulighetene for at omfanget av rolleblanding kan økes etter innføringen av fritt behandlingsvalg. Ifølge Riksrevisjonen er det fire av ti ledere på høyt nivå, altså direktør eller klinikksjef, som har meldepliktige bierverv, men det er bare 22 pst. av dem som har rapportert det. Dette skjer på statsrådens vakt. Når han sier at han skal vurdere å se på hvordan retningslinjene skal tydeliggjøres, ber jeg statsråden om å utdype sin økte innsats for å komme dette til livs.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
I statsrådens innlegg og det han gjentar i svaret her også, er det fortsatt ganske uklart. Man skal forbedre eller klargjøre retningslinjene. Jeg kan prøve meg på en litt annen spørsmålsstilling for kanskje å få et svar: Hvordan vurderer statsråden mulighetene for å følge opp dette godt overfor de FBV-aktørene som da får tilgang til vår felles helsetjeneste, hvor pasientene får behandlingen sin der?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Geriatrisk kompetanse blir viktig i sykehusene våre i tiden som kommer. Nasjonal helse- og sykehusplan var klar på at dette var et område som måtte styrkes. I statsrådens innlegg snakket hun mye om samhandlingen mellom sykehusene og kommunene som man er nødt til å lykkes med i årene som kommer. Målbildet i Samhandlingsreformen er jo nettopp at de gode pasientforløpene må være på plass, spesielt for denne gruppen multisyke eldre. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilke nye grep ser statsråden for seg vil være nødvendig for å nå målbildet i Samhandlingsreformen, og hvordan vil hun videreutvikle virkemidlene som i dag finnes, for at kommunene og sykehusene skal kunne samarbeide bedre om disse pasientene?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-04-24:
Jeg blir litt undrende når svaret er at man må bedre samhandlingen mellom helseministeren og eldreministeren. Det er jo en oppdeling som regjeringen har sørget for. Jeg tror det er veldig viktig at man fra regjeringens side klarer å komme opp med et fornyet eierskap til Samhandlingsreformen, nye verktøy og nye virkemidler, for målbildet har ikke endret seg siden reformen ble vedtatt. Det eneste som har endret seg, er at det haster mer med å lykkes, som følge av den demografiske utviklingen vi har. Så jeg tillater meg å gjenta spørsmålet: Hvilke grep ser statsråden for seg kan bedre samhandlingen mellom sykehusene og kommunene og sikre de sammenhengende behandlingsforløpene for vår aldrende befolkning?
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2018-04-24:
I Norge har vi gjort for lite for mange av våre rusavhengige. Både den politiske viljen og forståelsen for at vi må gi bedre tilbud for behandling, og ikke minst oppfølging etter behandling, er stor. Det er bred enighet om å styrke rusomsorgen, og at vi også ser rusomsorgen i sammenheng med psykisk helsevern. Rusomsorg handler om å legge til grunn behovene til den rusavhengige, deres familier – og også samfunnets behov. Hva ligger bak de vedtakene vi gjør? Hva er målsettingen? Hva ønsker vi å oppnå, og hva er motivet bak våre politiske handlinger? Målsettingen for rusomsorg og rusbehandling bør handle om det samme som målsettingen når det gjelder andre sykdommer, slik vi f.eks. tenker om kreftomsorg og kreftbehandling: å ta vare på, å behandle og å følge opp. 7 500 personer i Norge er i dag avhengige av heroin – 7 500 enkeltskjebner vi alle ønsker å hjelpe. Jeg tror vi kan lære noe av det Portugal har gjort, men jeg tror også vi bør se bort fra ganske mye av det Portugal har gjort. Portugal har tross alt større utfordringer i dag – selv etter 20 år med sin reform – enn Norge har. Jeg må si at jeg er veldig spent på resultatet og anbefalingene som det nedsatte utvalget vil komme tilbake til om ca. halvannet år. Jeg registrerer at sakens ordfører, fra Arbeiderpartiet, sier at rusavhengige ikke slutter å ruse seg selv om man risikerer å bli straffet. Det er jeg helt enig i. Men det er samtidig helt irrelevant i denne sammenheng fordi ønsket om å gi folk en ny sjanse etter behandling isolert sett kan oppfylles uten noen som helst reform. For Fremskrittspartiet er det viktig å understreke at rusomsorg og rusbehandling handler om å gi all mulig hjelp – den best mulige behandlingen – men også oppfølging når man skal tilbake til samfunnet, med aktivitet, skolering og arbeid: det å sørge for nye, gode og positive nettverk, det å sørge for at et gammelt og dårlig liv erstattes med et nytt og bedre liv med helt andre muligheter. Det er det rusbehandling i praksis må handle om. Det kan vi gjøre ved å bygge videre på det vi er gode til, og ved å endre det vi ikke er like gode til. Vi må stille krav til kommunene når det gjelder oppfølgingen. Kanskje kunne vi også sett på nye muligheter innenfor forebygging for å forhindre at flere blir avhengige av rusmidler. Regjeringen har blitt enig om å gjennomføre en rusreform som skal sikre et bedre tilbud til rusavhengige. Det ligger i bunn for vår vilje til å sitte i regjering og være med på å forbedre norsk ruspolitikk. For Fremskrittspartiet er det viktig å si at vi har sagt nei – vi sier nei, og vi kommer til å si nei – til alle former for legalisering av narkotika. Samtidig sier vi ja til å gjøre norsk rusomsorg bedre. Det er det som ligger til grunn for vår stemmegivning i dag.