Per-Kristian Foss (Høyre), 2013-01-17:
I sitt innlegg sa Per Olaf Lundteigen at det nordiske samarbeidet fungerer godt fordi det er et naturlig samarbeid. Det kan så være – geografisk – og i motsetning til Lundteigen mener jeg faktisk at velferdsstaten i de nordiske land er ganske lik og tåler enhver sammenligning med den i europeiske land. Men det innebærer også at man må erkjenne at de politiske prioriteringene i de andre nordiske land kan være annerledes enn de man selv har. Lundteigen sa han var lite fornøyd med at debattemaene i Nordisk råd i liten grad dreide seg om EUs økonomiske problemer. Det er helt riktig, de løser man andre steder. Derfor er dette i liten grad et debattema som skiller eller forener i Nordisk råd. Det kan vel også tenkes at noen land har synspunkter på skogforvaltningen i Sverige, i Norge og i Finland som ikke harmonerer med Lundteigens, men en del av prisen man må betale for et samarbeid over grensene, er at ikke alle er enig med en. Jeg registrerer også at det er liten inspirasjon å hente i Lundteigens innlegg når det gjelder hva regjeringen mener om nordisk samarbeid eller om det europeiske samarbeidet. Til det nordiske samarbeid, slik det for tiden foregår: Det har skjedd en viss vitalisering av samarbeidet ved at sikkerhets-, forsvars- og utenriksspørsmål i større grad er blitt brakt inn i nordisk samarbeid. Til tross for at man ikke har et ministerrådssamarbeid på disse områdene, fører Nordisk råd allikevel stadig vekk disse temaene opp til debatt. Det gjør debatten på mange måter mer vital og mer interessant. Jeg vil si at vi fra Høyres side ser positivt på at det praktiske og pragmatiske samarbeidet på forsvarsområdet har utviklet seg veldig sterkt – og fortsatt er det et behov for å gå videre. Dette vil jeg gi den tidligere forsvarsminister all honnør for. Mitt inntrykk er at dette samarbeidet går godt fordi det springer ut fra felles behov i de ulike land, og at det skjer på en måte som mer styrker enn svekker vår NATO-tilknytning. Hvis jeg skal være litt dristig, vil jeg si at sjelden har vel alle de nordiske land stått nærmere NATO enn etter at det praktiske samarbeidet innenfor NORDEFCO har fått utvikle seg. Også på utenriksområdet skjer det en viss grad av nordifisering. Jeg ser nå at man har gått til «det dristige skritt» å opprette felles ambassader og planlegge nye slike. Jeg tror ikke det gjør noe om dette arbeidet får en større fart – det er mulig at budsjettkutt kan fremprovosere det – jeg tror de gode erfaringene kan tyde på at det er en fornuftig vei å gå. Så til grensehindre, som jeg mener fortsatt er et problem i nordisk sammenheng. I motsetning til hva det i tidligere innlegg har blitt pekt på, tror jeg det er ganske bred enighet om at det er en del grensehindre som fortsatt krever oppmerksomhet. Det ble i den samme debatten i Stortinget i fjor tatt opp forslag om enklere regler for fortolling av maskiner, noe som vil gjøre det praktisk mulig å samarbeide over grensene i Norden. Arbeidet med å finne felles regler registrerer jeg – ut fra stortingsmeldingen – tar tid. Det er overlatt til avgiftsmyndighetene. Det er iallfall min erfaring at det tar veldig lang tid. Her er den nordiske drivkraften liten. Når det gjelder harmonisering av studiestøtten, erkjenner man at det er ulik oppfatning av eksisterende avtaler. Dette er interessant, fordi det står at den norske statsråd vil ta initiativ til en avklaring. Det er jeg glad for, men jeg vil også si at det er nødvendig at det spørsmålets avklaring blir forelagt Stortinget. Jeg tror det er ganske bred oppslutning om at på studieområdet skal Norden være et felles marked. Jeg tror det styrker alle nordiske land at vi får muligheten til å bevege oss over grensene også i studietiden, og at studiestøtten legger til rette for det. Dette er et eksempel på at forslaget om en nordisk ombudsmannsordning for å fortolke hvilke juridiske rettigheter etter nordiske konvensjoner og avtaler borgere har, er meget interessant. Jeg håper at statsråden vil være en pådriver for at det ikke tar altfor lang tid før dette får sin avklaring. Jeg tror ikke man behøver å se etter en direkte kopi av eksisterende ombudsmannsordninger i f.eks. Norge, men man kan finne en ordning som tilfredsstiller borgernes behov, f.eks. noe à la en sivilombudsmannsordning på nordisk basis.