Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-29:
I internasjonal sammenheng har Norge lav ledighet – heldigvis. I februar var den registrerte ledigheten på 2,8 pst. Norge har også et arbeidsliv som klarer å integrere en større andel av befolkningen i yrkesaktiv alder i arbeid, enn det vi ser i de fleste andre land. Når man nå i større grad fokuserer på arbeidsgivernes problem med å skaffe arbeidskraft, er det viktig at man fokuserer på det, men det er også viktig at man ikke prøver å fremstille den lave arbeidsledigheten og den høye sysselsettingsandelen som et problem. For oss er det jo en velsignelse at vi faktisk er i en slik situasjon. Tenk, dere, om vi hadde vært i den motsatte situasjonen! Samtidig med at det etterspørres mer arbeidskraft, ser vi at mange grupper støtes ut av arbeidslivet. Det er derfor en viktig målsetting å snu denne trenden. Regjeringen legger svært stor vekt på å mobilisere de innenlandske arbeidskraftressursene. Den lave ledigheten og store etterspørselen etter arbeidskraft er et godt utgangspunkt for å hjelpe langtidsledige, ungdom, yrkeshemmede og innvandrere inn i jobb. Vi har en historisk mulighet til å få til både tiltak og ordninger som kanskje på permanent basis bringer mange av disse inn i varig arbeid. Det er derfor viktig at reglene for arbeidsinnvandring innrettes på en slik måte at de ikke går på tvers av de målsettingene vi har om å integrere større deler av de innenlandske arbeidskraftressursene i varig arbeid. Jeg ser arbeidsinnvandring som et supplement til mobilisering av innenlandske arbeidskraftressurser. Statistisk sentralbyrås demografiske framskrivninger kan tyde på et vedvarende underskudd på arbeidskraft. Regjeringens langtidsprogram drøfter derfor disse perspektivene i en større bredde. Det at vi både har et dagsaktuelt og et langsiktig behov har bidratt til at Regjeringen har sett det som en viktig oppgave å ta en grundig gjennomgang av regelverket knyttet til arbeidsinnvandring. Det har kommunal- og regionalministeren redegjort for. På en del fagområder er det på kort sikt ikke mulig å dekke behovet for arbeidskraft med innenlandsk arbeidskraft. Mange kan rekrutteres fra EØS-landene hvor vi har et fritt arbeidsmarked. Enkelte andre grupper personell er det imidlertid behov for å rekruttere utenfor EØS-området. Behovet for flere leger og sykepleiere er et godt eksempel. Her deltar Aetat aktivt i rekrutteringsarbeidet. Og vi oppretter avtaler med en rekke land for i samarbeid med dem søke å rekruttere den arbeidskraften til Norge. Hvis NHO eller andre arbeidsgiverorganisasjoner ønsker et utvidet samarbeid med Aetat for å drive denne type rekruttering, er de selvsagt velkommen til å gjøre det. Når det gjelder å åpne for arbeidsinnvandring av ufaglærte, mener jeg det kan være grunn til å ha noe større tilbakeholdenhet. Selv om enkelte bedrifter for øyeblikket kan ha problemer med å rekruttere også ufaglærte arbeidstakere, er ufaglærte klart mer sårbare for å bli arbeidsledige eller marginalisert på arbeidsmarkedet. Dessuten – og det er minst like viktig – har mange av dem som er langtidsledige i dag, lite utdannelse. Jeg mener det er viktig å bidra til at disse kommer i jobb. Et stramt arbeidsmarked er i denne sammenheng en positiv rammebetingelse. Aetats virkemidler er i stor grad rettet inn mot å tilføre denne gruppen nødvendig kompetanse. Det er også et poeng at mange av flyktningene og asylsøkerne har svake formelle kvalifikasjoner. Det er en hovedoppgave for Regjeringen å bidra til at også disse blir integrert på arbeidsmarkedet. Og man kan jo lure på, når det er så vanskelig å greie å få gjenbosatt flyktninger, når det er så vanskelig å få arbeidsgiverne til å ta inn denne type arbeidskraft, som går ledig, om det reelle behovet for ufaglært arbeidskraft er så stort som enkelte ønsker å framstille det. Regjeringen ønsker at det skal bli enklere å søke om arbeidstillatelse. Jeg synes det er flott at det er så stor enighet om dette i innstillingen. En endring på dette området er helt i tråd med Regjeringens arbeid for å lage en enklere og mer effektiv forvaltning. Kommunalministeren og jeg la for kort tid siden fram en rekke forslag som i sum innebærer en betydelig forenkling. Blant disse forslagene mener jeg særlig to er viktig. Det gjelder utvidet adgang til å søke om arbeidstillatelse for personer som oppholder seg i Norge, samt at det fastsettes en kvote for faglært arbeidskraft som kan få arbeidstillatelse ved en forenklet prosedyre. En slik kvote vil bli fastsatt ut fra arbeidsmarkedssituasjonen og etter høring. Det gjør arbeidet med å gi den enkelte tillatelse betydelig enklere. Jeg mener det er viktig at de som rekrutteres, gis mulighet til å bli fullt ut integrert på arbeidsmarkedet. De skal ha samme rettigheter som andre arbeidstakere. De bør også ha rimelig mulighet til å finne alternativt arbeid i Norge hvis de mister arbeid eller ønsker å skifte arbeidsplass. Jeg er derfor ikke tilhenger av Høyres forslag om at arbeidstillatelsen skal gis til arbeidsgiveren. En slik ordning vil etter mitt syn lett sette arbeidstakerne i et meget uheldig avhengighetsforhold til den enkelte arbeidsgiver, og vil på mange måter bety en bruk og kast-mentalitet særlig når det gjelder ufaglært arbeidskraft fra utlandet. Jeg oppfatter komiteens merknader og denne debatten i dag som et tegn på et mer nyansert bilde av innvandring. Norge har de senere årene utviklet seg i en flerkulturell retning. Dette er en krevende prosess, da det betyr at det i enkelte sammenhenger blir stilt spørsmål ved hvor fordomsfrie vi egentlig er. Jeg tolker den positive mottakelsen til Regjeringens forslag som et tegn på at det er bred politisk enighet om at vi skal fortsette å videreutvikle samfunnet vårt i en flerkulturell retning.