Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-12-06:
Først vil jeg ta for meg noen av de budsjettkapitlene som jeg er tillagt saksordføreransvar for, og som har betydning for industri- og næringsutviklingen i Norge, selv om det kanskje ikke er de aller største bidragene slik vi ser det. Patentstyret, eller Styret for det industrielle rettsvern, har som formål å gi en effektiv beskyttelse for oppfinnelser, varemerker og mønstre mot uønskede etterligninger. For en oppfinner er en slik beskyttelse et nødvendig konkurransefortrinn og en forutsetning for en overdragelse av eiendomsretten og inngåelse av lisensavtaler. Arbeidet med patentering kan være både komplisert og kostbart og medføre betydelig tidsbruk. Over halvparten av alle oppfinnelser er faktisk oppfinnelser som er gjort før. Samtidig må vi være oppmerksom på at en ikke ubetydelig andel av de midler som bevilges til forskning og utvikling, blir benyttet til prosjekter som andre allerede har løst, og som er dokumentert i patentlitteraturen. Her har Patentstyrets informasjonsavdeling en oppgave ved aktivt å gå ut med effektive informasjonstjenester for å hindre kostbart og unødvendig dobbeltarbeid og for å øke interessen for industrielle rettigheter og å søke Patentstyrets tjenester. Går vi noen år tilbake i tid, var det stor misnøye blant oppfinnere fordi staten tjente grovt på deres behov for å beskytte sine produkter. I perioden 1989–95 gikk Patentstyret med 140 mill. kr i overskudd. Det var hyggelige tall for staten, men desto mindre hyggelig for oppfinnere og andre arbeidsplasskapere. Den kostbare ordningen skremte kreative nordmenn fra å teste sine ideer. Det ble for mange for kostbart å søke patent og betale progressive årsavgifter. Driften av Patentstyret var opprinnelig forutsatt å være selvfinansierende, dvs. at gebyret for behandling og årsavgifter for vern av patent-, varemerke- og mønsterrettigheter skal balanseres mot styrets utgifter. Det var derfor nødvendig å få gjort noe på dette området. Fremskrittspartiet klarte etter hvert å samle et flertall bak forslaget om å tilpasse inntektene til driften av Patentstyret i tråd med kravet om selvfinansiering. Daværende regjering nedjusterte avgiftssatsene for patenter og varemerker. Slik situasjonen har utviklet seg, ligger patentavgiftene på et gunstig og lavere nivå enn i våre naboland. Det er jo hyggelig at vi i hvert fall på ett område har lavere avgifter. Et lite konkurransefortrinn kan ha betydning, spesielt for enkeltstående patentsøkere og mindre bedrifter. Antallet patentsøknader her i landet har lenge ligget under gjennomsnittet i land det er naturlig å sammenlikne oss med. Fordi det finnes en klar sammenheng mellom patentaktivitet og et lands industrielle utvikling, er det all grunn til å ta dette alvorlig. Bare 21 pst. av patentsøknadene i fjor kom fra norske søkere. Det har ikke skjedd noen økning, til tross for at vi har vært inne i en høykonjunktur. Det er tankevekkende at ikke våre egne har klart å skaffe seg en mer dominerende rolle på hjemmebane. Derfor er det viktig å understreke betydningen av arbeidet med å synliggjøre etatens tjenester gjennom informasjons- og veiledningsarbeid, slik at interessen for industrielle rettigheter økes. Hvis ikke et patent tegnes når ideen er god, eller hvis rettighetshaveren lar patentet gå ut ved ikke å betale årsavgiften, er det først og fremst et personlig tap, men det er også et nasjonalt tap. Derfor vil Fremskrittspartiet gå lenger enn de øvrige partier gjennom å redusere avgiftene ytterligere. Vi mener Patentstyrets utgifter og inntekter kan balanseres på et lavere nivå enn i dag ved å redusere avgiftssatsene for patenter, varemerker og mønstre. Det er en kjensgjerning at utenlandske interesser støvsuger Europa for gode ideer som mangler patentbeskyttelse. Denne negative trenden er det viktig å få snudd. Patentstyret planlegger innføring av et nytt og komplett IT-system for saksbehandling, dokumentflyt og kommunikasjon, det såkalte SANT-prosjektet. Når dette er i full drift, vil det være tids- og arbeidsbesparende for kundene, men det vil også representere en rasjonaliserings- og effektiviseringsgevinst for Patentstyret selv. Det kan gi kostnadsreduksjoner og forhåpentligvis lavere avgifter på sikt. Det er en samlet komite som gir uttrykk for at man regner med å oppnå effektiviseringsgevinster etter ferdigstillelsen av prosjektet, slik at antallet restanser og søknadsbehandlingstiden kan reduseres. Et annet kapittel som jeg er tillagt saksordføreransvar for, Statens veiledningskontor for oppfinnere, har en enstemmig komite bak seg når det gjelder bevilgninger for neste år. Veiledningskontoret har som hovedmål å stimulere og medvirke til industriell nyskaping i Norge. Gode ideer støttes frem til forretningsmessig lønnsom produksjon. Den primære målgruppe er frittstående oppfinnere, og veiledningskontoret konsentrerer midlene til færre oppfinnelser og til prosjekter som har særlig stort kommersielt utviklingspotensial gjennom utviklingstilskudd og oppfinnerstipend, eller en kombinasjon av begge deler. Oppfinnerne representerer en viktig nyskapingsressurs og et bidrag til utvikling av lønnsomme prosjekter og nye arbeidsplasser. Selv om de kun disponerer noen promiller av det som går til forskning og utvikling, har de stått bak bortimot 20 pst. av de patenter som innvilges i Norge, mens forskningsmiljøene har oppnådd en lavere andel, skal vi tro statistikken. Dette som en liten pekepinn på hva man kan få igjen i utvikling og produktfornyelse. Den saken som har vakt størst oppmerksomhet utenfor dette hus i tilknytning til næringskomiteens budsjettbehandling, er spørsmålet om statlig eierskap. Et flertall i komiteen, bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, vil ikke gi Regjeringen en generell fullmakt til nedsalg når det gjelder statlige eierandeler under Nærings- og handelsdepartementets ansvarsområde. Flertallet mener det er viktig at Stortinget på et mer prinsipielt grunnlag får drøfte problemstillinger knyttet til utøvelsen og omfanget av statlig eierskap før det gis nye tilsagn om endringer i statens eierposisjoner. Når det er sagt: Regjeringens ønske om å redusere det direkte statlige eierskapet i norsk næringsliv er fullt ut i tråd med Fremskrittspartiets program. Vi vil likevel understreke at veien for å nå dette mål på en tilfredsstillende måte for Norge, forutsetter langt mer omfattende tiltak enn det Regjeringen legger opp til. Det store problemet er den totale ubalansen som foreligger mellom en kapitalsterk stat og et svakt privat eierskap. Salg av statens aksjer vil bety lite for å styrke det private eierskapet i Norge hvis et nedsalg av statens eierandeler i det alt vesentlige går til utlandet, slik tilfellet var med Telenor og Statoil. Det er grunn til å tro at slik vil situasjonen forbli så lenge en dominerende andel av sparingen skjer på statens hånd. Derfor er vår vurdering at et omfattende salg av statens eierandeler må være betinget av at det skjer en vesentlig styrking bl.a. av den privatkontrollerte sparingen som skal skje her hjemme. Siktemålet må være å bygge opp eier- og forvaltermiljøer i Norge som kan konkurrere om kjøp av statens eierandeler. Striden om Kværner er et konkret eksempel på de problemer som skapes som følge av at Norge mangler private eier- og kapitalmidler. Det russiske selskapet Yukos kunne overta en betydelig aksjepost i Kværner til en svært lav pris fordi norske eiere mangler kapitalstyrke nok til å satse på en så usikker investering. Yukos" investering skyldtes behovet for å få tilgang på norsk kompetanse innen olje- og gassutvinning og offshore. En slik kompetanse kunne de nå få på billigsalg fordi Norge mangler private eiere som er i stand til å konkurrere. Derimot ville sterke private eiermiljøer i Norge kunne gitt Yukos konkurranse. Prisen på selskapet ville blitt høyere, noe som igjen ville vært til fordel for Kværners private aksjonærer. Styrkingen av flere eier- og forvaltermiljøer og virkemidler for å oppnå dette bør etter Fremskrittspartiets oppfatning stå sentralt når Stortinget skal behandle den bebudede eierskapsmeldingen neste år. Her bør det bl.a. drøftes hvordan Folketrygdfondet kan gis adgang til å plassere midler i aksjefond. Det bør utredes og drøftes hvorledes og konsekvensene av at deler av Petroleumsfondet også kan plasseres i norske aksjefond. Videre kan man se på hvordan en del av statens nåværende aksjeportefølje, som i dag forvaltes på en etter vårt syn uprofesjonell, tilfeldig og planløs måte av departementer, kan overføres til Folketrygdfondet og en langt mer profesjonell og upolitisk forvaltning. Etter vår mening bør også Folketrygdfondet, i alle fall tilleggspensjonsordningen, fondsbaseres og betydelige midler overføres fra Petroleumsfondet til et utvidet og omorganisert folketrygdfond, som eventuelt kan deles opp i flere uavhengige fond. Et viktig poeng i denne forbindelse: Fondsbaserte løsninger er et virkemiddel som først og fremst vil styrke de institusjonelle eiere som forvalter andres penger og private personlige eiere som investerer egne penger. Derfor er det viktig at våre myndigheter også fører en eierskapspolitikk som legger grunnlaget for å styrke det aktive, private eierskap i norsk næringsliv, slik at disse kan fungere som industrielle eiere. Det er en kjensgjerning at norske private eiere og investorer ligger i teten i Europa når det gjelder å ha strenge skattevilkår for næringsinvesteringer, noe som etter vår mening krever omfattende endringer i skattepolitikken som sikrer internasjonalt konkurransedyktige rammevilkår for private eiere og investorer. Dette mener vi det må tas hensyn til i den skattereformen som skal gjennomføres for nærings- og kapitalbeskatningen. Vi er også opptatt av å realisere en annen mulighet, nemlig å gi en del av folkets aksjer, som nå forvaltes av statsforvaltningen, til de reelle eiere: det norske folk. Dette vil i seg selv skape grunnlag for nye forvaltningsmiljøer og mange nye aksjeeiere. Det kan ikke være fornuftig at en uten grunn, plan eller formål selger ut statens aksjer i viktige selskaper, i det vesentlige av det som anses å være attraktivt, til utenlandske bedrifter, for å fremskaffe enda flere penger som ikke kan brukes til å bedre forholdene for den norske befolkning. Det må ikke bli slik at Norge i stor grad forblir en råvareleverandør med svekket evne og mulighet til å bygge opp ny kunnskapsindustri i Norge. For å lykkes kreves kapitalstyrke, bred kompetanse og ikke minst en langsiktig plan som har til formål å ivareta nasjonale interesser. Når Stortinget får oversendt eierskapsmeldingen til neste år, kan alle mulige virkemidler for en nasjonal eierskapsstrategi ses i sammenheng. Jeg vil til slutt ta opp Fremskrittspartiets forslag, forslagene nr. 5–15, som er referert i innstillingen.