Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-30:
Representanten Skei Grande viser i sin interpellasjon til finansiering av utdanningstilbud ved statlige universiteter og høyskoler, og trekker fram forholdet mellom antall studieplasser og avlagte studiepoeng. Representanten viser også til en rapport fra Forskerforbundet om det de omtaler som studieplasser på marginalen, samt konklusjonspunkter fra Handlingsromutvalget. Jeg vil presisere at Forskerforbundets rapport ikke samsvarer helt med andre rapporter, så den får stå for Forskerforbundets regning, men vi tar debatten likevel. La meg begynne med å understreke at regjeringen ser på utdanningsbølgen selvsagt som en mulighet, men samtidig som en felles utfordring for det politiske Norge og for universitetene og høyskolene. Store økninger i studentmassen krever gode forberedelser og god samordning, slik at samfunnets samlede behov blir ivaretatt, og slik at sektoren kan tilby forskningsbasert utdanning av høy kvalitet. Samtidig er dette en mulighet til å fylle samfunnets behov for kompetanse og arbeidskraft i årene som kommer – derfor som sagt en mulighet. Regjeringen ønsker å gi universitetene og høyskolene rammevilkår som gjør at de kan møte økningen i studenttallet, uten at det går på bekostning av kvaliteten i utdanningen og forskningen. Derfor har vi fra 2006 til i dag økt den årlige opptaksrammen med nesten 7 000 plasser. Fullt utbygget med flere kull innebærer det at regjeringen vil opprette over 19 000 flere studieplasser i tiårsperioden 2006–2016. Det samsvarer ganske godt med de prognosene vi har for antall flere studenter, jf. det spørsmålet som Skei Grande også stilte meg. Institusjonene vil i denne perioden motta over 2 mrd. kr til finansiering av disse studieplassene. Dette er det største økonomiske løftet for universiteter og høyskoler på mange år. Skei Grande bygger sitt spørsmål på enkelte premisser om finansiering av universiteter og høyskoler som jeg ikke deler, og som heller ikke tilsvarer de betingelsene Stortinget har satt for sektoren. Dette knytter seg særlig til endringer som følge av Kvalitetsreformen. Jeg vil benytte anledningen til å minne representanten om at Kvalitetsreformen i høyere utdanning både var en studiereform og en styringsreform. Det ble innført felles lovverk for sektoren, nettobudsjettering og nytt finansieringssystem. Målene var økt kvalitet i utdanning og forskning, men også større ansvar for den enkelte institusjon. Universiteter og høyskoler fikk med reformene økt selvstyre og handlingsrom til å innrette sin virksomhet best mulig for å nå disse målene. Det var en overgang fra finansiering per aktivitet per institusjon til rammefinansiering og resultatbasert uttelling for å øke sektorens fleksibilitet. Institusjonene står fritt til å opprette studietilbud og omstille kapasitet i tråd med studentenes og samfunnets etterspørsel. I tråd med denne styringsmodellen har vi ikke stykkprisfinansiering av studieplasser i Norge, og med unntak av aktivitetskrav for noen få, utvalgte utdanninger opererer ikke Kunnskapsdepartementet med et antall kandidater hver institusjon skal utdanne. Kunnskapsdepartementet legger heller ikke føringer på hvor stor andel av bevilgningen til hver institusjon som skal gå til hver av de tre hovedoppgavene utdanning, forskning og formidling, men lar det være opp til institusjonenes styre å vurdere hvordan man best når målene Stortinget setter for hele sektoren. Vi vet alle at innføringen av Kvalitetsreformen var krevende. Sektoren ble derfor ved innføringen tilført 1,4 mrd. kr i varig budsjettøkning. Dette var i tråd med hva sektoren selv mente reformen ville koste, og er midler som skulle gå til nye undervisningsformer og tettere oppfølging av studentene. I finansieringssystemet for universiteter og høyskoler er deler, i gjennomsnitt ca. 30 pst., av den årlige bevilgningen gjort avhengig av resultater oppnådd innenfor utdanning og forskning. Utdanningsincentivene sikrer at institusjonene har oppmerksomhet på gjennomstrømming og kvalitet i de studietilbudene som gis. Finansiering av studieplasser er dermed lagt opp slik at det er incentiv til å øke antall studiepoeng og dermed gjennomstrømming. Institusjonene får økonomisk uttelling for at studentene står på eksamen, og dermed avlegger studiepoeng. Dette er et kraftig incentiv for god kvalitet i de studietilbudene som tilbys studentene. Utdanningsincentivdelen i finansieringssystemet har en åpen ramme. Dette bidrar til omstilling og fleksibilitet. Universitetene og høyskolene kan utvikle studietilbud og tilby studieplasser innenfor egen økonomisk ramme uten at Stortinget har bevilget midler til nye plasser. De får da tilsvarende 40 pst. av kategorisatsen når studentene avlegger studiepoeng. Dette har i perioden 2003–2011 gitt institusjonene over 850 mill. kr i uttelling i utdanningsincentivet, noe som altså er kommet i tillegg til fullfinansiering av Kvalitetsreformen. Den største delen av denne uttellingen kom i begynnelsen av perioden etter at reformen ble innført, parallelt med en reduksjon i antall studenter i sektoren, men der hver student i gjennomsnitt avla flere studiepoeng. Kvalitetsreformen viste altså at det var mulig å øke gjennomstrømmingen betydelig. Ett eksempel, som representanten Skei Grande burde kjenne godt, er Universitetet i Oslo, der antallet studenter ble redusert kraftig i årene etter 2002. Universitetet har i dag flere tusen, om lag 4 500, færre studenter enn ved innføringen. Kvalitetsreformen og innføringen av ny gradsstruktur medførte en opprydding i studentmassen, og innførte klarere krav til progresjon. Parallelt med dette har de altså hatt en vekst i bevilgning som følge av en økning i avlagte studiepoeng per student. Dette er svært positivt, og viser at institusjonen tok Kvalitetsreformen på alvor. Andre institusjoner reduserte ikke antall studenter, slik som Universitetet i Oslo gjorde. Noen institusjoner vurderte det slik at de hadde kapasitet til å øke antall studenter, og har fått uttelling i incentivene for det. Dette har, i tråd med styringsreformen i Kvalitetsreformen, vært vurderinger styrene har tatt i tråd med den myndighet de har. Jeg vil også minne om at vi nå i en periode der det opprettes studieplasser for å møte nettopp ungdomsbølgen eller utdanningsbølgen, understreker overfor institusjonene at disse benyttes til å øke aktiviteten i tråd med Stortingets forventninger. Det innebærer at Kunnskapsdepartementet i en periode der regjeringen tilfører nye studieplasser, vil følge opp at institusjonene benytter disse til å gi flere studenter et tilbud om å ta høyere utdanning. Derfor er det særdeles viktig for oss med det samspillet vi har mellom Kunnskapsdepartementet og de enkelte universitetene og høyskolene. Det er meget viktig for regjeringen å sikre kvalitet i høyere utdanning. Vi arbeider sammen med institusjonene våre for nettopp å sikre høy kvalitet i en periode med stor vekst i antall studenter. Derfor oppretter vi 19 000 nye studieplasser, derfor satser vi over 2 mrd. kr, og derfor viderefører vi et finansieringssystem med incentiv for at institusjonene bidrar til at studentene gjennomfører. Da blir det mulighet for alle dem som er kunnskapshungrige – som representanten Skei Grande nevnte, og jeg er helt enig med henne i det – til å få studiemuligheter ved ikke bare våre største universiteter, men også ved våre øvrige universiteter og høyskoler. Her har vi faktisk lagt til rette for at det skal være en god oppfølging og en god finansiering av flere studenter, men vi er hele tiden avhengig av et godt samarbeid med våre utdanningsinstitusjoner. Jeg har ikke lagt skjul på at jeg er veldig glad for det samarbeidet og den positive viljen som særlig de største universitetene har vist til å følge opp de forslagene og de tilbudene vi har kommet med.