trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-10-04:
Det er godt å se statsråden i godt, gammelt driv med sitt innlegg fra talerstolen. Jeg skal faktisk i mitt innlegg senere også kunne støtte opp om en del av det som er gjort, og det er åpenbart, for de fleste av krisepakkene som er fremmet, fikk enstemmig tilslutning i Stortinget. Og det er Stortinget som bevilger penger; det er faktisk ikke regjeringen. Mitt spørsmål til statsråden dreier seg om neste års budsjett. Bakgrunnen for at jeg kan ta opp det i dag, er jo at statsråden selv er ute og forteller gjennom mediene, før han forteller Stortinget, at han har tenkt å kutte 90 mill. kr knyttet til Innovasjon Norge. Jeg tror nok ikke det er feil vei å gå, men mitt spørsmål til statsråden som jeg vil at statsråden skal bekrefte, er hvordan statsråden har tenkt at disse pengene skal spares inn. Det siste som må skje, er at det er på internrevisjonssiden og på kvalitetssikringssiden at man fjerner disse stillingene. Det har nok historien vist oss. Kan statsråden bekrefte at han vil sørge for at internrevisjonen og kvalitetssikringen skal stå høyt?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
: Statsråden har et konstitusjonelt ansvar både for det han gjør, og ikke minst for det han ikke gjør. I dag er det et stort sprik mellom de målsettingene Stortinget vedtar for samfunnsutviklingen, og den strategien de store statskontrollerte selskapene følger. Staten er Norges største selskapseier, og hver nordmann eier aksjer for rundt 125 000 kr i norske selskaper. For at disse verdiene skal brukes til beste for samfunnet, må staten sørge for at de store selskapenes strategier er i tråd med viktige samfunnsmål. Ett mål ingen bør komme utenom, er FN-målet om en global oppvarming på maks 2 grader. Ingen statseide selskaper blir målt på dette kravet i dag. Tvert imot tappes Statkraft for overskudd som kunne vært brukt til en storsatsing for fornybar energi. Statoil, derimot, får statlig velsignelse for å drive …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Etter regjeringsskiftet i 2005 har det blitt mer ro i norsk skole. Det har blitt ro rundt nasjonale prøver, bl.a. fordi ingen henges ut med tanke på resultatene. Kunnskapsløftet er innført med bred støtte i Stortinget, og privatiseringsbølgen som Høyre og statsråd Clemet var i ferd med å sette i gang, ble stoppet. Det er intet rop i Norge om mer privatisering av skolen. Debatten dreier seg heldigvis nå mer om hvordan vi skal gjøre den offentlige skolen god og enda bedre. Det er bra og står i sterk kontrast til våre borgerlig styrte naboland. Men likevel må man spørre seg om dette ville være situasjonen også etter et eventuelt flertall av Fremskrittspartiet og Høyre i 2013. Vil vi da se en økt privatisering av skolen? Er det mulig å tjene penger på private skoler hvis Høyre og Fremskrittspartiet får det som de vil? Og vil et privatiseringsfrislipp av skolen bli det som blir framtidens Norge? Jeg lurer på hva representanten Aspakers syn på dette er.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Elisabeth Aspaker omtaler regjeringspartienes bidrag til å prøve å få fram forskjellene mellom et eventuelt nytt borgerlig høyrealternativ og dagens regjering for en karikatur. Nei, det er det ikke. Det er fakta. I min hjemby, Drammen, sto vi før valget i 2005 overfor en situasjon hvor omtrent halvparten av ungdommene som skulle ta videregående utdanning, måtte gå på såkalte private, kommersielle videregående skoler fordi regjeringen Bondevik hadde åpnet opp for et frislipp av den type skoler. Da er det ikke, med respekt å melde, en karikatur å spørre om: Hva vil være utgangspunktet til en ny, eventuell blå-blå regjering? Jeg synes rett og slett det er helt merkverdig at representanter fra Høyre ikke kan svare på om den politikken som ble innført for to stortingsperioder siden, blir gjeninnført ved et eventuelt blå-blått alternativ.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2010-10-04:
Eg vil gje ros til Høgre for at dei har hatt ein grundig prosess i partiorganisasjonen om EU sitt datalagringsdirektiv. Skepsisen til dette direktivet er i tråd med Høgre sin politikk og tradisjon til forsvar for personvernet og enkeltmennesket sine rettar. Men eg ventar framleis på konklusjonen frå partiet i denne viktige saka. Datalagringsdirektivet vil representere et paradigmeskifte gjennom at trafikkdata skal lagrast utelukkande med det føremålet å kjempe mot kriminalitet. Eg meiner at det er all grunn til å vere skeptisk til ei overvakingsreform som inneber at vi alle skal bli mistenkte for å vere eller kunne bli kriminelle, inntil det motsette er bevist. Eg er spent på å høyre kva representanten Aspaker kan fortelje om det Høgre har tenkt å gjere vidare i saka om datalagringsdirektivet. Spørsmålet er om det blir viktigare for Høgre å unngå å bruke reservasjonsretten i EØS-avtalen enn å kjempe for retten til eit privatliv.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2010-10-04:
I denne debatten har ordet «fridom» vorte mykje brukt. Dei som har slått mest rundt seg med dette ordet, er Høgre og Framstegspartiet. Det har nok ein gong vorte tydeleg for meg at det dei tenkjer på når dei seier fridom, ikkje nødvendigvis er det som reelt sett gir flest menneske moglegheiter til å leve likeverdige og frie liv. Vidare talar dei om enkeltmennesket og framstiller den raud-grøne regjeringa sin politikk som ein trussel mot at enkeltmennesket kan blomstre. I ei verd der finanskrisa har medført store problem for svært mange enkeltmenneske verda over, er det verdt å framheve at den raud-grøne regjeringa målretta har bidrege til å sikre norske arbeidsplassar og til å sikre framtida for det norske velferdssamfunnet. Enkeltmenneska kan ikkje blomstre utan at livsvilkåra er gode. Eit rikt jordsmonn for den enkelte av oss kjem ikkje av seg sjølv, men krev at vi som er sette til å styre dette landet, brukar ressursane rett, stimulerer næringslivet til vidare verdiskaping, sikrar eit økonomisk fundament for alle borgarar og har eit utdanningssystem som stimulerer kunnskapstørste ungdommar. Det er viktig og rett å understreke at alt sjølvsagt ikkje er såre vel i samfunnet vårt. Men landet vårt har stått seg bra gjennom ei krise, og retninga er som ho skal. Den raud-grøne regjeringa har vist vilje, evne og styrke til å satse på eit variert sett av verkemiddel for å sørgje for eit godt samspel mellom privat og offentleg sektor – ein suksessfaktor, har det vist seg. Desse verkemidla er slike som ei regjering beståande av opposisjonspartia Høgre og Framstegspartiet ville fått allergiske reaksjonar av. Å vere fri er for meg knytt til det å vere trygg og ha same moglegheiter som andre, uavhengig av kvar du bur, kor rike foreldra dine er og om du er kvinnfolk eller kar. Senterpartiet har i regjering vore opptekne av å fremje verdiar som likeverd og like moglegheiter for alle, og vi skal halde fram med denne viktige jobben saman med regjeringspartnarane våre. Høgre og Framstegspartiet drøymer søtt om eit fleirtal saman etter neste stortingsval. For oss andre er tanken meir som eit mareritt. For sjølv om det er rett at forskjellane i norsk politikk etter alt å dømme er mindre enn i mange andre land, har Framstegspartiet aldri hatt handa på rattet før anna enn når det har påverka retninga ein del som støtteparti for ei regjering. På den landevegen nasjonen Noreg skal køyre framover, er det viktig med ei stødig hand på rattet. Ei regjering beståande av dei to nemnde partia kjem ikkje til å halde ein god kurs dersom målet er fridom for enkeltmennesket etter den definisjonen eg har gitt av fridom og likeverd.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Regjeringen er opptatt av å ha en helhetlig ruspolitikk, som er variert, og som gir et tilbud til ulike mennesker på ulike nivå og på ulikt stadium når det gjelder rus. Forebygging er selvfølgelig det aller viktigste, men det er òg viktig å ivareta dem som allerede er rusmiddelavhengige. Det er ulike organisasjoner som får tilskudd. Det er mange organisasjoner som får det. Det er mange frivillige organisasjoner som gjør en kjempejobb innen rusmiddelomsorgen, som også får tilskudd, slik at de kan drive viktige og verdige tilbud for dem som trenger det. Det er en politikk vi vil videreføre. Så har vi Stoltenberg-rapporten, som nå er sendt ut på høring, og Regjeringen vil jobbe videre med ruspolitikken når høringsfristen er ute.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Jeg er helt enig i at barna ikke kan vente til det nye barne- og ungdomssenteret står ferdig. Selv om det har vært etterlengtet lenge, så kan de ikke det. De må ivaretas i dag, og de skal også ivaretas i dag. Satsingen på psykisk helse har lenge vært et prioritert område for Regjeringen, ikke minst overfor barn. Det er klart det er bekymringsfullt når barn må vente lenger enn det de skal. Derfor har også de regionale helseforetakene fått i oppdrag å prioritere nettopp dette feltet. Dette er et felt som jeg er opptatt av at vi skal bruke både ressurser og kapasitet på. Derfor følger jeg også utviklingen veldig tett når det gjelder satsingen på psykisk helse og ventetidene der, som tross alt har gått ned og vist en gledelig utvikling sånn sett. Men det er ikke bra når noen venter for lenge.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Verdighetsgarantien er viktig for Regjeringen. Vi hørte også at statsministeren la stor vekt på verdighetsgarantien i sitt innlegg tidligere i dag og også på forskriften og lovtilknytningen i forbindelse med denne. Med den satsingen som regjeringen har lagt opp til frem mot 2015 på hele omsorgsplanen, på kapasitet, på kompetanse ikke minst, fordi det er viktig her – ikke bare kompetanse på det aller nødvendigste, men det dreier seg også om holdninger, det å kunne gi pasienter eller eldre et mer helhetlig tilbud, som verdighetsgarantien veldig godt beskriver – er jeg trygg på at vi skal klare å komme i mål. Men det betyr jo at vi må bygge stein på stein – det er ikke mulig å gjennomføre dette over natten. Det gjør vi. Når det gjelder utbygging, f.eks. tildeling av omsorgsplasser i forhold til søknad, er vi godt i rute.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Regjeringen er veldig opptatt av det arbeidet ideelle organisasjoner gjør, ikke minst knyttet til rusomsorg og også deler av psykisk helsevern. Innenfor rus spesielt er det en stor andel av institusjonene som drives av ideelle organisasjoner, og de gjør en fantastisk jobb og er på mange måter en viktig bærebjelke i hele denne omsorgen. De får også derfor statlig støtte nettopp for å kunne drive, jeg kan nevne i fleng, det som drives her i Oslo ikke minst, men også andre steder rundt om i landet. Så er det også slik at helseforetakene inngår avtaler, og med de ideelle organisasjonene kan de inngå lengre avtaler enn det man kan gjøre med kommersielle. Dette er et arbeid som jeg har forstått ble startet av Bondevik-regjeringen, men som vår regjering iverksatte. Men det skal ikke være noen tvil om at vi er opptatt av ideelle organisasjoner. Så må det alltid være slik at det er pasienten og pasientens behov som står i sentrum.
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2010-10-04:
Foreningen for human narkotikapolitikk arbeider for legalisering av narkotika, utdeling av heroin og tilrettelegging for bruk av narkotika. Støtten fra Helsedirektoratet ble videreført i år. «Det nytter»-nettverket, som består av tidligere rusmisbrukere som arbeider for rusfrihet for flere, fikk ikke videreført sin støtte. Er dette en bevisst beregning i ruspolitikken fra Regjeringens side?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Kristelig Folkeparti er veldig glad for at både statsministeren og helse- og omsorgsministeren lover at verdighetsgarantien kommer i høst. Det er også avgjørende at det følger penger med, slik at kommunene er i stand til å gi en verdig eldreomsorg. Mange eldre som kommer på sykehjem, kjenner seg ensomme og verdiløse, og mange av dem blir stadig mer redusert og trenger mer og mer hjelp. Det er også mangel på fritidsaktiviteter, og mange eldre som er i stand til det, kommer heller ikke ut av sykehjemmet – selv ikke på tur i nabolaget. Verdighetsgarantien betyr en endring av lov og forskrift for å sikre bedre helse- og omsorgstilbud til eldre over hele landet. Mitt spørsmål til statsråden er: Er hun trygg for at kommunene vil stå økonomisk rustet til å styrke eldres rettigheter, bl.a. gjennom verdighetsgarantien for eldreomsorg?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2010-10-04:
Jeg vil over til et annet område, og det gjelder en debatt vi har hatt litt tidligere i dag om ideelle institusjoner. Realiteten er at svært mange institusjoner som er ideelle, allerede er avviklet, også innenfor helseområdet. Det dreier seg både om rus og psykisk helse. Flere institusjoner som jeg har snakket med, også de siste ukene, sier at de aner ikke på det nåværende tidspunkt om de får avtale med de regionale helseforetakene neste år, heller ikke hvor lange disse avtalene blir – altså en total uforutsigbarhet per dags dato. Det er avtaleregimet med de regionale helseforetakene som tilsier at det er blitt slik, og det er de som også styrer dette arbeidet. Mitt spørsmål er om statsråden vil bidra til at regjeringen er positiv til et forlik om ideelle aktører, slik Kristelig Folkeparti har foreslått i dag gjennom vår partileder.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2010-10-04:
Kommunalministeren seier ofte at regjeringa og kommunalministeren er opptekne av lokal sjølvråderett. Det er jo ikkje alltid det gjeld. Når det gjeld monstermaster, når det gjeld lokalsjukehus, når det gjeld strandsona, verkar det ikkje alltid som – i alle fall ikkje på dei lokalpolitikarane eg har kontakt med – ein føler at ein har stor lokal sjølvråderett. I dagens Bergens Tidende kjem ein med eit eksempel på ei eldre dame som blir nekta tilgang til sitt eige øyparadis. Ho er blitt lam og får altså ikkje lov til å etablere ei flytebryggje, som er nødvendig for at ho skal kome seg til dette øyparadiset. Det er fylkesmannen som her set foten ned. Lokalpolitikarane i denne kommunen har eg snakka med i dag, og dei seier at dei er fortvila. Dei føler at dei er fråtekne kvar moglegheit til å styre strandsona, og at fylkesmannen set foten ned, uansett. Er dette ein politikk kommunalministeren er fornøgd med?
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-10-04:
Eg kjenner ikkje den enkeltsaka som det vert vist til frå representanten si side, og eg vil heller ikkje gå inn og kommentere enkeltsaker. Regjeringa ynskjer ein differensiert strandsonepolitikk, og det jobbar vi med. Det veit kommunane landet rundt at regjeringa står for. Me skal ikkje ha den same politikken i spreiddbygde kystområde som me har i Oslofjorden, der presset på strandsona er enormt. Enkelttilfelle, kor det er og korleis det er utforma, kan eg dessverre ikkje kommentere. Men det er jo viktig at fylkesmannen brukar sitt sunne skjøn og slik sett òg kan leggje til rette for at dei som har behov, får stetta det behovet som det kan høyrast ut som om vedkomande har her – utan at eg vil gå meir inn på det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-10-04:
Me arbeider for tida med å gjere oss ferdige med høyringsuttalene når det gjeld samkommunemodellen. Det har vore eit stort engasjement, og det går i begge retningar. KS har som sagt av representanten vendt tommelen ned. Det er jo sider ved samkommunemodellen som bør og skal diskuterast – både positive og mindre positive. Så må regjeringa til slutt gjere eit vedtak og kome med ei sak til representanten og til Stortinget som me skal diskutere her i neste omgang. Som eg viste til i innlegget mitt, evnar jo òg kommunane å finne fram til gode løysingar, uavhengig av vertskommunemodellar og samkommunemodellar. Både Ørland, Valdres og Alta – dei tre nemner eg, for eg har vore der i haust – er glitrande eksempel på at ein evner å byggje opp gode, lokale tilbod som gjer at folk sparar reiseveg, og som gjer at me totalt òg sparar kostnader.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-10-04:
Berre ein liten kommentar til det fyrste innspelet: Det er klart at i eit høgkostland som Noreg vil det vere naturleg at det er dei meir komplekse arbeidsoppgåvene som vert gjorde her. Det er rett at ein del av dei mindre komplekse oppgåvene er «outsourca», som det vert sagt, men me har framleis, heldigvis, ein levande og flott industri i Noreg som me skal byggje vidare på. Og så er eg, til liks med representanten, oppteken av at me skal ha eit sterkt sentrum. Eg meiner det er der dei beste løysingane finst, og eg meiner at dei beste løysingane finst i ei sentrum–venstre-løysing, der Senterpartiet er. Kristeleg Folkeparti valde høgresida, valde å gå inn saman med Venstre og Høgre i ei Høgre-dominert regjering. Me meiner at det ikkje er der dei beste løysingane finst for fordeling, for frivilligheit, for å vise både nasjonal og internasjonal solidaritet. For å lyfte alle tenkjer eg at me finn betre løysingar i sentrum–venstre. Eg meiner at dei fem åra me har vore der, viser at me har ein god sentrumsprofil i ei sentrum–venstre-regjering.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2010-10-04:
Me er heilt einige i regjeringa om at kommunesamanslåingar skal vere frivillige. Der det står på trappene no, er Inderøy og Mosvik i Trøndelag. Der er det to senterpartiordførarar som har funne ut at det tener dei og framtida for dei kommunane. Det synest eg er strålande. Me har hatt god dialog heile vegen, og det har me òg hatt med andre som tenkjer i dei banane. Eg meiner at dette er likt fordelt. Ein greier godt å tenkje gjennom dette ute. Så var det interessant å lese Kommunal Rapport for kort tid tilbake. Dei har laga eit barometer over kommunar som har best tenester. På skulesida var det Flatanger som kom høgt opp saman med nokre andre små kommunar. På helse var Ørlandet høgt oppe saman med andre små kommunar. Slik kan ein ta område etter område. Det var faktisk slik at dei mindre kommunane skåra høgst. Forklar det den som kan – ikkje så rart for meg som reiser rundt og møter desse og ser at dei evner å løyse oppgåvene sine, anten åleine eller i tett og godt samarbeid med nabokommunane. Så vel nokre å slå seg saman, og det er heilt ok.
Trond Helleland (Høyre), 2010-10-04:
Statsråden tok oss med på en reise i Norge, med de fantastiske mulighetene vi har. Jeg er enig med statsråden i beskrivelsene. Hun brukte også en del tid på Samhandlingsreformen, som er en spennende reform som nå skal iverksettes. I den sammenheng har jeg lyst til å utfordre statsråden på følgende: Det er jo sagt at for å kunne ivareta de oppgavene som ligger i Samhandlingsreformen, trenger en kompetanse, en trenger større enheter, en trenger samarbeid over kommunegrensene. Regjeringen har møtt dette med å si at den vil lovfeste en samkommune, en samkommune som skal ivareta de behovene som den enkelte kommune ikke klarer å ivareta. Så er problemet at den 24. juni sa et enstemmig hovedstyre i KS – tidligere Kommunenes Sentralforbund – nei til regjeringens forslag om samkommune. Da blir spørsmålet mitt til statsråden: Vil regjeringen fremme et forslag om samkommune så lenge kommunene selv går imot denne reformen og mener at den er udemokratisk?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
På samme måten som denne regjeringen har økt velferdsnivået i de fire årene som er gått – gjennom et klart valg hvor vi velger velferd framfor skattelette. Vi har ikke økt skattene. Vi har sagt at vi skal holde dem på 2004-nivå slik vi lovet før forrige valg. Men innenfor det økonomiske handlingsrommet vi da har, har vi valgt å styrke velferden gjennom en kraftig vekst i kommunesektorens økonomi, en kraftig vekst i antall sysselsatte i kommunesektoren, som også har gjort det mulig å løse flere oppgaver i helse og omsorg og innenfor skolen, for å nevne noen eksempler. Ja, som følge av det har vi også løst oppgaver knyttet til full barnehagedekning. Vi har styrket timetallet i skolen. Vi har ansatt flere innenfor helse- og omsorgstjenester. Gjennom denne typen valg – hvor vi velger å styrke velferden framfor å gi skattelette – bygger vi også velferdssamfunnet. Men Fremskrittspartiet vil gjøre det motsatte valget sammen med Høyre. De vil gjøre et valg hvor de heller velger å bruke bl.a. formuesskatten til å gi skattelette til noen av landets absolutt rikeste, i stedet for å bruke disse pengene til å gi et bedre velferdstilbud. Derfor er det spørsmål om valg, og vi velger ulikt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Jeg opplever at mange av dem som representerer regjeringspartiene i denne debatten, har understreket de grunnleggende verdiforskjellene som er mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene siden og regjeringspartiene på den andre siden, nettopp på grunn av at det tidligere har vært etterlyst fra blant andre Høyres side at vi skulle framstå i en diskusjon om hva de prinsipielle forskjellene er. Ja, det forklarte jeg i dag. Hvis representanten Gundersen er opptatt av f.eks. et bedre samferdselstilbud, går jeg ut fra at han er svært tilfreds med at denne regjeringen ikke bare klarte å overoppfylle den transportplanen som var i forrige periode, men at den faktisk har lagt fram en transportplan for denne tiårsperioden med et nivå som er 100 mrd. kr høyere enn det som var nivået på den forrige planen, og at vi faktisk gjennomfører det. Vi har gjennomført en styrking av forskningen på 5 mrd. kr i løpet av den forrige perioden. Dette viser en klar prioritering av mange av de oppgavene som også Gundersen er opptatt av. Men vår understreking i dag har først og fremst vært uenighet om de viktigste veivalgene i dette samfunnet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Denne regjeringen har som et viktig siktemål å bidra til å gjøre det lettere for dem som har økonomiske utfordringer. Jeg tror Kristelig Folkeparti og denne regjeringen er veldig enige om at det er en sentral målsetting i et velferdssamfunn, og også at det er viktig å prioritere det. Derfor har denne regjeringen i løpet av de årene vi har sittet i posisjon, fra 2006 til 2010, styrket bevilgningene til tiltak for dem som er økonomisk vanskeligstilte, med 3,9 mrd. kr utover det som lå i Bondevik-regjeringens budsjett. Det jeg tror er kanskje noe av det aller viktigste, er likevel at vi har gjennomført reformer for nettopp å nå fram til dem som har det aller vanskeligst. Systemet med kvalifiseringsprogram som gjør at du tar et særskilt tak for å hjelpe fram dem som har problemer, er en reform som denne regjeringen har gjennomført, og som jeg mener er et av de viktigste tiltakene de senere år for å sørge for at noen kan komme seg ut av fattigdomsproblemene og inn i et arbeid. Hvis jeg får lov til helt til slutt bare å si at det aller viktigste tror jeg vi er enige om, og det er å sørge for at folk har arbeid. Det har vært det viktigste siktemålet også for denne regjeringen.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Jeg tror ikke at det er en stor forskjell om du snakker med en som ønsker å påvirke deg innenfor Stortinget eller utenfor Stortinget, på telefon eller ansikt til ansikt. Jeg tror derfor at tanken om et lobbyregister har man – skal vi si – en litt overdrevet tiltro til. Jeg vil imidlertid få understreke i forhold til det representanten Skei Grande sa, at jeg sa ikke at Arbeiderpartiet og arbeiderbevegelsen har monopol på å bygge velferdssamfunnet. Men det er vel ingen tvil om at de har vært en veldig sentral aktør for å få det til, og som jeg sa, ofte i et samarbeid med sentrum. Venstre har vært ett av de partiene. Noen av de viktige veivalgene som sentrum i norsk politikk står overfor, ikke minst Kristelig Folkeparti og Venstre, er jo om de har tiltro til at det å bygge dette velferdssamfunnet videre skjer best i et samspill med Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV, eller om det skjer i et samspill med Høyre og Fremskrittspartiet. Det er jo det grunnleggende spørsmålet om hvordan vi skal utvikle dette samfunnet videre, og der inviterer jeg veldig gjerne både Venstre og Kristelig Folkeparti til et konstruktivt samarbeid, både i dette stortinget og for framtiden.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-10-04:
Høyre har gått inn i denne debatten med utgangspunkt i hva vi vil, og hva vi vil fokusere på. Vi vil skape vekst, bedre kvaliteten på utdanning, forskning og samferdsel for å styrke Norges muligheter til å møte utfordringene vi vet kommer etter 2020. Regjeringspartiene har også snakket om Høyre, men de klarer ikke særlig annet enn å svartmale og lage skremselsbilder. Til og med utenlandske statsledere har blitt trukket inn i debatten av enkelte representanter. Da vil jeg minne om at vi i Høyre tross alt ikke holder de rød-grønne ansvarlig for deres partifellers resultater i Spania eller Hellas, og det er i nåtid. Vi har hørt at regjeringspartiene, som er ansvarlige for økende helsekøer og kvalitetssvikt på svært mange av tjenestene som folk virkelig trenger, er de eneste som tenker på enkeltmennesket. Det er påstander som jeg synes er ganske utrolige. Nå var det litt tvil om tittelen på statsråden da han tiltrådte. Det begynte med samordningsminister, men nå er det statsråd ved Statsministerens kontor. Det kan være greit å bruke samordningsminister, for det må jo ha vært litt av en jobb å samordne og indoktrinere et så livsfjernt budskap som det vi har hørt fra de rød-grønne i dag.
Svein Harberg (Høyre), 2010-10-04:
Som andreårs stortingsrepresentant var det med spenning jeg gjorde meg klar for trontalen i år. Jeg må innrømme at hele settingen med den høytidelige åpningen gjorde meg noe ukonsentrert i fjor, men i år var jeg forberedt – rett og slett skarpskodd, for å huske spesielt de sakene som gjelder min komité – KUF-komiteen. Plutselig var det hele over. Ingenting nytt! Det skal komme en ungdomsskolemelding. Det er jo bra. Ungdomsskolen er viktig, og må ses på som et av de viktigste leddene i skoleløpet. Vi gleder oss selvsagt til den saken, og lover stort engasjement! Den andre konkrete lovnaden i trontalen er økt antall studieplasser. Ja, i dag er det for få plasser, de er underfinansiert, sektoren har langt flere studenter enn de har finansiering for, og ikke minst har regjeringen selv lagt fram tall som viser at det kommer en betydelig vekst i ungdomskullene framover. Jeg skal med åpent sinn vente på budsjettet i morgen og håpe at den lovede økningen er noe mer enn en liten flikking på etterslepet, men jeg er redd jeg blir skuffet der også. I motsatt fall hadde nok budsjettlekkasjen også på dette punktet vært et faktum. «Det blir avgjørende å sikre høy kvalitet på studietilbudet», står det i trontalen. Regjeringen skal «fortsette å satse på utdanning». Dersom disse vage formuleringene betyr en fortsettelse av det som er nå, er det jo ingen mulighet for å følge opp fest- eller nyttårstalene! Hvor ble det av statsministerens «Kunnskap trumfer»? Og hvor ble det av tidenes «satsing på kunnskap»? Etter å ha hørt debatten her i dag mener jeg å ha funnet noe av forklaringen. Gang etter gang har regjeringspartiene brukt sin energi på å angripe de borgerlige partiene når det gjelder regjeringssamarbeid. I nærmest panikkartet gåsegang har den ene etter den andre malt et framtidsscenario i et forsøk på å skremme velgerne. Jeg forstår at meningsmålingene for tiden kan virke demotiverende, men at man så totalt skulle miste evnen til å ta ansvar for det året som ligger foran oss, og til å ha visjoner for landet i 2010 og 2011, hadde jeg ikke trodd. Når en i tillegg bruker energien på å grave seg ned i hvordan Høyre vil tilrettelegge for noen få prosent av befolkningen som kunne ønske å gå på en privat skole etter eget valg, ja da blir det vel ikke mye energi igjen til å utvikle visjoner og mål for alle dem som vi vet vi har et ansvar for. Det var forresten spennende å høre Torgeir Micaelsen fortelle om den store elevmassen, jeg tror han sa at det var nesten halvparten, som «måtte gå» på privat videregående skole i Drammen. Nei, de måtte ikke gå der, de valgte å gå der. Det er jo oppsiktsvekkende og spennende. Ja, president og statsminister, kunnskap trumfer. Da må vi ha en komplett kortstokk, som inneholder trumfkortene. Høyre ville i inneværende år bruke over en milliard mer på kunnskap for å sikre kvaliteten i utdanningen. Jeg håper regjeringen vil mer enn i fjor og fyller kortstokken!
Hilde Magnusson (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Norge er et flerkulturelt samfunn, og innvandrerne er også en viktig del av den norske modellen. Innvandrerne i Norge utgjør nå litt over 11 pst. av befolkningen og er viktige bidragsytere i det norske velferdssamfunnet. Vi ser det i arbeidslivet, ved ulike utdanningsinstitusjoner og i kulturlivet. Norge skal fortsette å føre en konsekvent og rettferdig asylpolitikk, og vi ser at antall asylsøkere har gått betydelig ned. Så blir spørsmålet: Hvordan går det så med integreringen av dem som får bli? Vi har mye kunnskap og statistikk som viser at Norge på mange områder lykkes i å integrere innvandrere. For noen tar det litt lengre tid å komme seg i arbeid, men statistikken viser at disse sjansene øker med antall år man bor i Norge. Både arbeid og utdanning er viktige instrumenter for å unngå at innvandrere må leve av sosiale ytelser. Og jeg vil påpeke at antall innvandrere som lever på sosialhjelp, har gått ned. For å kunne stadfeste hva som gjør vårt integreringsarbeid vellykket, må vi se på tallene for arbeidsdeltakelse, utdanning og levekår. Selv om vi lykkes på flere områder, er det likevel utfordringer, ved bl.a. at ledighetsnivået fortsatt er for høyt blant noen grupper innvandrere. Særlig er det viktig for Arbeiderpartiet å fokusere på innvandrerkvinnene. Kvinner fra Somalia, Irak, Pakistan og Afghanistan har under 40 pst. arbeidsdeltakelse og har større levekårsutfordringer enn både majoritetsbefolkningen og andre innvandrergrupper. Mange av arbeidsinnvandrerne som kom til Norge på 1970-tallet, er kommet i en alder der de trenger pleie og omsorg. Det norske samfunnet må legge til rette for at de også får en trygg og god alderdom i Norge. I dag er det kommet tall som viser at gratis kjernetid i barnehage er en svært vellykket måte å integrere barn på, og som gir dem norskkunnskaper til skolestart. Det er derfor veldig gledelig at regjeringen i budsjettet for 2011 utvider ordningen i form av et nytt gratis kjernetidsprosjekt i Årstad bydel i Bergen, og at de også viderefører områdesatsingen i denne bydelen, en områdesatsing som vi har hatt suksess med i Groruddalen her i Oslo. Skolen er den beste integreringsarenaen, og Arbeiderpartiet har store ambisjoner på vegne av fellesskolen og alle elevene som går der. I fellesskolen møtes barn og unge fra ulike samfunnslag. Sosialt fellesskap og fokusering på samarbeid i skolen gir færre sosiale konflikter i det norske samfunnet. Dagens lærerkrefter må settes i stand til å håndtere et større antall elever med tospråklig kompetanse og å fortsette den gode utviklingen som i dag gjør at mange innvandrerelever tar høyere utdanning og får gode karakterer. Vi er ikke tjent med Fremskrittspartiets skremselspropaganda mot innvandrere og partiets kutt i tiltak som virker for en bedre integrering, som f.eks. norskundervisning og gratis kjernetid i barnehagen.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-10-04:
Trontalen er regjeringens fremste festtale. Denne regjeringen er glad i festtaler. Ute i hverdagen – langt fra festtalene – utspiller virkeligheten seg, under denne regjeringen ofte svært så uavhengig og svært så upåvirket av regjeringens festtaler. Vi som bor på Vestlandet, blir ofte minnet om at Vestlandet ligger for langt fra Oslo, under denne regjeringen litt for ofte. Saken om nye kraftlinjer i Hardanger har igjen fremvist at den politiske avstanden mellom statlig byråkrati og politisk ledelse på den ene siden og en av landets mest verdiskapende regioner på den andre siden er stor – foruroligende stor. Når avstand resulterer i politisk overkjøring, fører det selvsagt til reaksjoner. De sterke reaksjonene mot bygging av monstermaster i det nasjonale Hardanger-landskapet har tvunget flere av regjeringens fremste på langtur til Hardanger. Mandag for en uke siden var det statsministerens tur. Han ga lite håp om ny kurs i kraftlinjesaken. Tvert imot forsterkes håndteringen av saken når regionens største avis samme dag som besøket har et «skryteinnlegg» fra Statnett. De stadige gjentakelsene fra regjeringshold om at det skal startes bygging av kraftmaster i oktober, virker mer provoserende enn beroligende. Utspillene om hele fire utredninger beroliger heller ikke så mye, når de to viktigste områdene ikke er inkludert, nemlig utredning om kraftbehov og dekking av eventuelt kraftbehov gjennom regional og lokal produksjon. Jeg minner om statsministerens invitasjon til rådslagning fremsatt i en nyttårstale – også det en festtale. I saken om monstermastene ser vi lite til rådslagning – mest til overkjøring. I saken om monstermastene ser vi også lite til regjeringens miljøpolitikk. Men innbyggerne merker den jo. Bygging på egen eiendom eller oppstart av minikraftverk får nei, nei og atter nei fra Miljøverndepartementet, mens monstermaster og nå også monstertog fort får grønt lys. I samme spor ligger regjeringens håndtering av U-864-ubåten med kvikksølv utenfor havet i Fedje i Hordaland. Regjeringens løfter om fjerning er erstattet av ny usikkerhet om utredning, også av tildekningsalternativet, som fagfolk fraråder på det sterkeste. Min oppfordring til regjeringen om både monstermast og monsterlast er å lytte til folket. La i det minste Stortinget avgjøre monstermast-saken og sørg for at lasten med kvikksølv ikke blir liggende tildekket på havbunnen utenfor Vestlandet.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Flere representanter som tilhører den rød-grønne siden, har i dag i sine innlegg fokusert på familie- og likestillingspolitikken som føres her i landet. Jeg skal ikke gjenta argumentene, men vil bare si at jeg er helt enig i det som er sagt. For noen dager siden fikk vi tilsendt en karakterbok om den rød-grønne regjeringens næringspolitikk. NHO og næringslivet ga karakterer på det de definerer som de viktigste næringspolitiske områdene. Jeg skal ikke gå inn i en diskusjon om NHOs prioriteringer i denne salen og heller ikke karaktersettingen. Mitt hovedpoeng med å ta opp karakterboken i denne debatten er at jeg synes det er interessant at viktige politikkområder som likestilling og familiepolitikk ikke blir definert som viktige nok i et næringsutviklingsperspektiv. Hvorfor NHO og næringslivet utelater disse politikkområdene, må de nesten svare på selv, men jeg må få lov til å si at det overrasker meg, nettopp fordi den norske familiepolitikken har bidratt til at vi har verdens høyeste yrkesdeltakelse blant kvinner. Det har ført til en mye høyere verdiskaping enn det vi ellers ville hatt. Og bare av den grunn er likestilling også svært god og viktig næringspolitikk. I Norge har vi et arbeidsliv preget av stor produktivitet og gode arbeidstakerrettigheter. Samtidig kan næringslivet bli enda mer familievennlig. Av den grunn ønsker regjeringen å utfordre partene i arbeidslivet slik at det kan bli enklere å kombinere jobb med familie. Vi må erkjenne at vi fremdeles har en vei å gå. Det beste resultatet får vi ved at alle parter prioriterer dette området like mye. Nå er ikke bildet sort-hvitt. Mange bedrifter tar dette på alvor. I en artikkel i DN fra 19. juli i år leser vi om smelteverket Eramet Norway Kvinesdal som sponset samlivskurs for sine ansatte. Sykefraværet var stort og noe måtte gjøres. De oppdaget at mye av fraværet var relatert til samlivsproblemer. «Privatliv og arbeidsliv henger nøye sammen. Hvis man ikke har det bra hjemme, har man det heller ikke bra på jobb og omvendt», sa personalsjefen på smelteverket. Vi har vel alle våre erfaringer som kan bekrefte et slikt budskap. Det hører med til historien at smelteverket i etterkant hadde en nedgang på 3 pst. i sykefraværet. I Aftenposten 23. september i år leser vi om Microsoft Norge som har satt likestilling høyt på agendaen, fordi det gir god uttelling for bedriften, de ansatte og ikke minst de ansattes familier. Ingressen i Aftenpostens artikkel var at man i USA ville blitt sjokkert fordi de synes at den norske foreldrepermisjonsordningen har gått altfor langt. Derfor er det litt trist å registrere at høyresiden i norsk politikk er i ferd med å mene det samme. Det som har vært kjempet fram som en rettighet, skal nå erstattes med frivillighet. Det er høyresidens løsning på framtidig likestillingspolitikk. Til slutt vil jeg oppfordre oss selv, næringslivet, NHO og andre til å sette likestilling og familiepolitikk på dagsordenen når dagens og morgendagens næringspolitikk skal formes.
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-10-04:
Man skal lytte når Martin Kolberg snakker om urimelige påstander. Mange tendensiøse påstander er fremmet – til forveksling like – fra representanter fra posisjonspartiene. De fortjener en kommentar. Flere i debatten har hevdet at Høyre privatiserer velferden og overlater den til markedskreftene. Tja, når det offentlige har ansvar for kontroll og finansiering av en tjeneste, er den da overlatt til markedets frie spill? Svaret må åpenbart være nei. Fører bruk av private tjenesteleverandører til økt behov for kontroll av kvalitet og innhold? Vel, burde ikke kvaliteten og innholdet hos de offentlige tjenesteleverandørene utsettes for den samme kontroll som hos de private tjenesteleverandørene? Eller er det greit å ikke vite noe om kvaliteten all den tid borgerne ikke kan velge noe annet likevel? Høyre ønsker valgfrihet for alle. Arbeiderpartiet og SV vil forbeholde valgfrihet for dem som har råd til å betale for det. Det er i realiteten etter mitt skjønn dypt usosialt og urettferdig. Vi må slippe alle gode krefter til for å kunne tilby god kvalitet i tilstrekkelig omfang i offentlige tjenester. La oss ikke falle i den fellen at vi tror at offentlige virksomheter har monopol på gode ideer. Det betyr ikke at de har dårlige ideer. Tvert imot, offentlig sektor bidrar med masse. Det skal vi være glad for. Samtidig betyr det ikke at de bidrar med alt, og at de ikke kan bli bedre. Det er åpenbart ikke slik at offentlig virksomhet har monopol på gode ideer – noe Stoltenberg I-regjeringen var enig med oss i, Stoltenberg II-regjeringen dessverre ikke. Statsministeren er også bekymret for at markedet skal styre de offentlige tjenestene, og det ville selvsagt være ille hvis det ble en sammenheng mellom tilbud og etterspørsel i det offentlige tjenestetilbudet. Tilstanden i helsevesenet og rusomsorgen viser at statsministeren foretrekker at betydelig etterspørsel møtes med et begrenset tilbud. Utenriksministeren og representantene Pedersen og Solhjell har merket seg at jeg mener målet med velferdsstaten må være å hjelpe flest mulig mennesker til å stå på egne ben og leve av egen kraft. Det har åpenbart oppstått noen misforståelser om hva dette innebærer. La meg derfor oppklare: Det handler om å sette mennesker i stand til å leve av egen inntekt fremfor offentlig stønad. Det handler om å skape muligheter – ikke bare for noen, men for alle – ved å bidra til at de som kan være i aktivitet og jobb, kommer i aktivitet og jobb. 800 000 mennesker står utenfor arbeidslivet i Norge – mange av dem ufrivillig. Det er uakseptabelt at mennesker som vil og kan bidra, ikke får mulighet til å gjøre nettopp det, og det er merkverdig at regjeringen gjemmer seg bak lave ledighetstall når én av fire nordmenn i arbeidsfør alder står utenfor arbeidslivet. Å leve av egen kraft handler derfor ikke om å svekke de universelle velferdsordningene. Tvert om. Høyre ønsker å fornye, forbedre og forsterke de offentlige velferdstjenestene. Vi vil bevare velferdssamfunnet, men vi forstår at viktige verdier bevares best gjennom forandring i takt med tidens utvikling og borgernes behov.
Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Stortinget har nettopp opna igjen. Eg skjønnar at det har vore ein lang sommar, og at det for nokon kan vere nokre oppstartsproblem. Men når me er så mange ulike representantar som skal arbeide saman, er det viktig at me forstår kvarandre, at me snakkar same språk, og at orda betyr det same. Derfor skal eg òg snakke litt om fridom og kva det eigentleg betyr, ettersom fleire representantar som har hatt ordet i dag, må ha ei heilt anna ordbok enn det eg har. Ei av våre fremste oppgåver som nasjonalforsamling er å sikre innbyggjarane våre like stor grad av fridom. Eg meiner derimot at det ligg føre ein feil i den norske politiske diskursen når ein tillèt seg å omtale fridom utan å leggje tryggleik til grunn i denne salen i dag. Det er umogleg å byggje eit samfunn som har som mål å sikre menneskets rett til å utfalde seg utan å byggje det på ordningar som gjer at alle kan satse utan å gå med garantert tap. Det er tryggleiken som den norske sosialdemokratiske modellen har bygd i form av full barnehagedekning, eldreomsorg, ein offentleg skule, likestillingssatsing og ikkje minst trepartssamarbeidet i arbeidslivet, som sikrar at fleire kan utfalde seg, og at fleire kan delta. Målet for det neste året er at me skal fortsetje å gjere denne modellen betre og sterkare. Når representanten Solberg seier at ho òg vil satse på meir velferd, blir eg litt i stuss – ikkje berre fordi ho ikkje har så veldig mykje om dette i partiprogrammet sitt, men fordi ho seier at det å gje pengar til velferdsløysingar ikkje vil gje betre velferd. Då lurer eg på: Kva er det då som vil gje betre velferd og meir fridom gjennom tryggleik? Er det Høgres løysing med å gje mindre pengar til velferd? Er det deira løysing med å kutte i inntektene til felleskassa, slik at me får mindre fridom, dårlegare tenester og færre får moglegheiter? Eg trur at svaret er eit rungande nei. Det eg derimot ikkje forstår, er korleis Høgre kan tru at dei kan få ei velferdspolitisk utteljing på eit politisk program som gjennomgåande foreslår å hindre fellesskapsinntekter og å kutte i vår felles fridom. Eg registrerer at det i denne trontaledebatten er moderne å ikkje svare på konkrete spørsmål. Men får ein ikkje svar fyrste gongen, får ein spørje ein gong til. Derfor tek eg opp igjen representanten Pedersens spørsmål til representanten Erna Solberg: Finst det eit einaste land der det er små forskjellar i folks levestandard, som har høg velferd og som samtidig har gjennomført like enorme kutt i inntekter til sin felles fridomsplattform, som det Høgre foreslår saman med Framstegspartiet? Kanskje er det nokre Høgre-representantar etter meg på talarlista som kan svare på det, slik at me får det klart kva deira politiske prosjekt eigentleg er. Velferd og fridom er det i alle fall ikkje.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2010-10-04:
Regjeringen har som ambisjon å øke verdiskapingen i hele landet. Noe av grunnlaget i det arbeidet er å utarbeide en ny stortingsmelding om landbruks- og matpolitikken. Jeg håper vi skal få til en melding som kan samle et bredt flertall i Stortinget, og stake ut en bærekraftig kurs for landbruket. Jeg registrerer at mange i næringen er svært bekymret for hva som vil skje hvis høyrepartiene, med sin kuttpolitikk, skulle komme i posisjon til å forvalte landbrukspolitikken. Det er svært viktig at det unngås. Jeg minner om at Høyre og Fremskrittspartiet kutter henholdsvis 2 mrd. kr og 6 mrd. kr til jordbruket. Det ville bli en dramatisk nedtur for en næring som er bærebjelken og hovedleverandør av råvarer til næringsmiddelindustrien. Arbeidet med meldingen blir møtt med stor interesse og entusiasme over hele landet. Innspillene strømmer på. Jeg ser fram til at vi får meldingen oversendt til Stortinget i vårsesjonen og til den behandlingen som da venter. Mineral- og bergverksnæringen er en annen næring som går spennende tider i møte. Her har Arbeiderpartiet som industriparti tatt tak. Vi har fått på plass en ny minerallov. Nå arbeider vi med å få til en samordnet politikk, eller strategi, for denne næringen, og vi forsterker innsatsen med å kartlegge de mineralske ressursene først og fremst i Nord-Norge. Det gjør vi gjennom en fireårsplan med en ramme på 100 mill. kr, der den første bevilgningen nå kommer i årets budsjett. I våre naboland representerer mineralnæringen stor verdiskaping. Arbeidsplassene blir der ressursen ligger. Utviklingen både i Sverige og Finland er gode eksempel i så måte, senest dokumentert i et stort oppslag i Aftenposten av 1. oktober. Arbeiderpartiet vil at mineralnæringen skal bli en enda viktigere distriktsnæring enn det den allerede er. Vi snakker om viktig verdiskaping og sysselsetting for framtiden. Det er en naturlig sammenheng mellom bergverksnæringen og den kraftforedlende industrien. Her er vi i Norge verdensledende både teknologisk og kompetansemessig. Vi må legge til rette for at denne industrien blir videreutviklet i Norge. Derfor er det også så trivelig å nevne at til tross for at Midt-Norge ikke har de beste rammevilkår for kraftforedlende industri, investerer Elkem nå en kvart milliard kroner i et nytt energigjenvinningsanlegg på Elkem Thamshavn. De gjenvinner en tredjedel av den energien de forbruker, og sørger for at Elkem Thamshavn forsterker sin posisjon som verdens mest energieffektive silisiumverk. Det er godt for Elkem, det er godt for norsk industri, og det er godt for det globale miljøet.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2010-10-04:
Debatten om hvor verdiskapingen i Norge er størst, kommer opp med jevne mellomrom. Denne høsten er det fra flere hold blitt hevdet at det er større verdiskaping i Oslo enn i resten av landet. Her er det lagt vekt på hvor verdiskapingen er bokført, uten å ta hensyn til hvor den faktiske produksjonen foregår. Fra Senterpartiets side vil vi advare mot denne skjeve framstillingen, som ikke gir et riktig bilde, men derimot skaper kunstige skillelinjer mellom by og distrikt. Vi er helt klart avhengige av et godt samarbeid mellom by og distrikt for å produsere og omsette varer. Jeg vil også framheve at svært mye av vår verdiskaping er basert på naturressurser. Produksjonen skjer over hele landet, mens flere av hovedkontorene ligger i Oslo. Derfor skatter godt betalt ledelse og stab til Oslo, selv om det er andre deler av landet som har produksjonen og naturgrunnlaget. La meg i denne sammenhengen trekke fram sjømatnæringen. Den er en av Norges viktigste eksportnæringer, og verdiskapingen foregår langs hele kysten, mens selskap som f.eks. Aker Seafoods har sitt hovedkontor i Oslo. Dermed kommer verdiskapingen i dette selskapet inn i statistikken over verdiskaping i Oslo, mens de virkelige verdiene skapes langs kysten i nord og i vest. Et annet eksempel er kraftselskapet E-CO Energi, tidligere Oslo Energi, der produksjonen av strøm foregår i vest, mens skatteinntektene bokføres i Oslo. Jeg vil også rette fokus mot en annen næring som er viktig over hele landet, nemlig reiselivet. Fjord Norge og NordNorsk Reiseliv er eksempler på gode samarbeidsløsninger for å fremme markedsføring av ulike regioner i landet. Samarbeidsmodellene i vest og i nord vekker også interesse i andre deler av landet, og jeg synes det er svært positivt at aktører innenfor Fjell-Norge nå tar til orde for å se på et samarbeid innenfor reiseliv i fjellregionen i vest. Senterpartiet er opptatt av at landbruk og reiseliv skal gå hånd i hånd, gjennom et bevisst fokus på gode opplevelser der landbruket kan tilby kvalitetsmat og et kulturlandskap i aktiv drift. Senterpartiet er opptatt av å legge til rette for et tettere samarbeid mellom landbruk og reiseliv for å fremme en slik utvikling. Næringslivet er under stadig utvikling, og vi som leverandører av rammebetingelser må ha et våkent blikk for å legge forholdene til rette for videre utvikling og forenkling, særlig for småbedriftene. Gjennom et redusert skjemavelde vil vi kunne spare kostnader for staten og for den enkelte aktør. Her må vi være villig til å se på revisjonsplikt, fondsordninger, krav til aksjekapital og andre tiltak. Senterpartiet er opptatt av å legge til rette for vekst og utvikling i næringslivet i hele landet, og vi er særlig opptatt av småbedriftenes vilkår. Dette er et område vi vil vie mye oppmerksomhet i tiden framover.