Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-03-12:
Høyre støtter, dog under en viss tvil, Regjeringens forslag om å delta i emisjonen i SAS. Det er på det rene at en emisjon er nødvendig for å hindre at SAS kommer i finansielle problemer, og for å gi kraft til gjennomføring av den nye strategien, som er omtalt som «Core SAS». Det betyr at alternativene man står overfor, er sannsynligvis en konkurssituasjon eller en situasjon hvor statens aksjeverdier går tapt i sin helhet. Skulle staten si nei, og dermed enten la seg vanne kraftig ut som eier, eller medvirke til at selskapet ikke kan drives videre, vil statens og skattebetalernes verdier gå tapt i sin helhet. Høyre vurderer derfor ikke et umiddelbart salg av aksjeposten i SAS som et aktuelt alternativ, og vi mener at det forslaget som Fremskrittspartiet både i salen og i forbindelse med debatten rundt emisjonen har kommet med, nemlig om å selge aksjene på børs, er totalt urealistisk, og dermed ikke en aktuell mulighet i den situasjonen som selskapet står oppe i. Vi tror at det er bedre å forholde seg til virkeligheten enn å delta i en debatt på totalt feilaktige premisser. Vi noterer oss at Regjeringen i et brev av 25. februar 2009 til komiteen viser til en børsmelding fra SAS i fjor høst om at selskapet vurderte ulike strukturelle løsninger. Siden de nordiske landene eier 50 pst. av selskapet og opptrer koordinert som eiere, er det liten tvil om at også den norske regjeringen åpnet for salg av SAS, men uten at dette førte fram i fjor høst. Høyre er positiv til akkurat denne delen av Regjeringens eierskapsutøvelse. Det er riktig å signalisere vilje til å vurdere et salg – eller «privatisering», for å bruke et begrep som de rød-grønne partiene er glad i. Dette står heldigvis litt i kontrast til signalene fra den forrige næringsministeren om at det var mer aktuelt for Norge å kjøpe seg opp i SAS enn å selge seg ned. Som så mange ganger før blir retorikk innhentet av realitet, og realiteten her er at et salg ville være å foretrekke framfor en nødemisjon, som vi nå er nødt til å delta i. Høyres begrunnelse for å støtte deltagelse i emisjonen er at vi ønsker å forsvare statens aksjeverdier i SAS. Det er et absolutt minimumskrav for suksess i dagens situasjon at verdien av statens aksjepost i selskapet på lang sikt er verdt mer enn dagens emisjonsinnbetaling fra staten. At dette går bra, er ikke helt opplagt. Departementets rådgivere slår fast at det er risiko knyttet til gjennomføringen av den nye strategien, og at det er usikkerhet knyttet til markedet for flyreiser. Det er også usikkerhet knyttet til den negative situasjonen i verdensøkonomien og når denne vil snu. Konklusjonen fra statens rådgivere er imidlertid at emisjonen vil kunne gi en markedsmessig avkastning. Emisjonen i SAS er uansett beheftet med en betydelig risiko – jeg synes det er greit å være tydelig på at det er en del av premissene for deltagelsen i dag. Regjeringen har i en pressemelding og i debatten begrunnet deltagelsen i emisjonen med å opprettholde grunnlaget for levedyktige arbeidsplasser i Norge og et godt rutenett i Norge og i Skandinavia. Dette er en begrunnelse som etter min mening er litt på siden av saken vi behandler i dag. SAS Norge er – så vidt jeg forstår – et selskap med relativt god lønnsomhet. Det norske luftfartsmarkedet er et relativt attraktivt luftfartsmarked. Det betyr ikke nødvendigvis at arbeidsplassene i SAS Norge og rutenettet og flytilbudet i Norge ville blitt direkte skadelidende dersom selskapet skulle måtte gå igjennom en omstillingsprosess i forbindelse med en konkursbehandling og få nye eiere til den norske virksomheten. Jeg registrerer også at denne delen av begrunnelsen i liten grad framgår av selve proposisjonen, og at det i konklusjonen under avsnitt 8.3 «Samlet vurdering» kun argumenteres med økonomisk avkastning. Høyre mener at utviklingen både i SAS og i europeisk luftfart bekrefter at det ikke lenger er åpenbart at vi skal ha et statlig eid skandinavisk flyselskap. Konkurransemessig er det ikke bra at staten oppfattes å ha et tettere bånd til en av aktørene i markedet, og at staten stiller opp med kapital til en av aktørene, som da opererer i konkurranse med andre. Jeg synes derfor det er en logisk konsekvens av dette at Stortinget gir Regjeringen en langsiktig fullmakt til salg av aksjene i SAS. En slik fullmakt vil gi Regjeringen ryggdekning for å støtte de løsninger som måtte være aktuelle i forbindelse med videre utvikling av selskapet. Det er åpenbart at Regjeringen allerede har gitt støtte – aktivt eller passivt – til at SAS jobber med løsninger som innebærer et annet eierskap i selskapet. Jeg synes det hadde vært ryddig at man også i Stortinget hadde lagt inn en fullmakt til dette, når dette åpenbart er en realistisk mulighet for staten og det fra tid til annen jobbes med slike løsninger. Avslutningsvis: Det er lett å slutte seg til den kritikken som kommer fra flere hold når det gjelder strategien som har vært ført av både SAS-konsernet og fagforeningen i SAS det siste tiåret. Regningen blir nå tatt av aksjonærene og av de ansatte, som mister jobben. Situasjonen i SAS viser at staten ikke nødvendigvis er den beste eier for bedrifter som opererer i et komplisert, konkurransepreget marked. Bildet er det samme for statens investering i Aker Holding – som tilfeldigvis ble støttet av Fremskrittspartiet – og i andre statlige bedrifter.