Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2012-01-10:
Det er underlig å følge denne debatten litt fra sidelinjen, for det er jo i realiteten det Fremskrittspartiet gjør når vi snakker om klimaforliket. Ofte er det ikke så veldig bra å sitte på sidelinjen, men akkurat i denne debatten må jeg si at jeg på vegne av Fremskrittspartiet føler det veldig behagelig at vi faktisk er på sidelinjen i forhold til klimaforliket. Det synes jeg den debatten som føres her i dag mellom forlikspartene, illustrerer ganske godt. Én ting er litt uenighet rundt oppfatningen av hva forliket egentlig innebærer, men det viktigste – og det har jo Fremskrittspartiet fremholdt hele veien – er den mangel på realisme som lå til grunn da forliket ble utarbeidet. Det som blir mest underlig, er det temaet som er utgangspunktet for debatten. Dersom de verst tenkelige konsekvensene av menneskeskapte klimaendringer skulle materialisere seg – og deltakerne i debatten her i dag har jo ikke vært tilbakeholdne når det gjelder adjektivbruken – er det jo veldig underlig, hvis man tror på det, at man velger å henge seg opp i hvor man kutter, og at det er det som er det store diskusjonstemaet. Jeg synes egentlig statsråd Solheim illustrerer det ganske godt med sitt regnskogeksempel. Dersom poenget er å redusere utslippet av klimagasser, må det jo være om å gjøre å redusere mest mulig til minst mulig kostnad, og da vet vi at kostnaden ved å ta de kuttene innenlands er langt høyere enn det vi kan oppnå ved å gjøre det i utlandet. Dermed blir det en litt dogmatisk tilnærming når man helt har hengt seg opp i ⅔-kravet. Det blir nesten, med all respekt, litt religiøse overtoner i det, for jeg oppfatter det som irrasjonelt, klart irrasjonelt, når man tydeligvis henger seg mer opp i hvor man skal kutte, enn i omfanget av kuttene. Fremskrittspartiet har veldig vanskelig for å tro at det vil være mulig å oppnå ⅔-målsettingen, og de interne stemmene som har kommet fra regjeringspartiene i den åpne debatten, tror jeg egentlig illustrerer det veldig godt. Det blir veldig spennende å se hvordan den endelige klimameldingen blir, og hva som kommer til å matrealisere seg der. Men hvis man skal legge til grunn ⅔-målet, betyr det i realiteten at man velger bort norske arbeidsplasser, flytter dem til utlandet. Man velger bort verdiskaping. Det er irrasjonelt. Det er en irrasjonell politikk som overhodet ikke tjener land og folk, og all den tid klimautfordringen er av global karakter, tjener det heller ikke saken. Poenget må være mest mulig å redusere klimautslipp, og da handler det altså ikke om hvor man gjør det. Men jeg registrerer at det er den debatten som foregår mellom klimakameratene, mellom dem som i sin tid inngikk klimaforliket i 2008. Men det er altså en svært lite fruktbar debatt, og det blir noe litt dogmatisk over den. Fremskrittspartiet legger til grunn at ja, vi skal – ut fra et føre-var-prinsipp – være med på å møte de utfordringene som kommer, men da må det skje der vi får mest mulig igjen for de ressursene vi anvender på å kutte i klimagasser. Det har en kostnad, og all den tid ingen av oss har et evighetshorn, må de kuttene skje ut fra en kostnadsmessig vurdering. Da er det altså kost–nytte-prinsippet som bør ligge til grunn i klimapolitikken, som det bør gjøre på alle andre områder innenfor politikkens sfære.