Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2012-11-27:
Helt siden høsten 2008 – i hele fire år – har debatten om finansinnstillingen hatt som bakteppe den store kontrasten mellom den usikkerheten vi opplever i internasjonal økonomi, og den tryggheten og stabiliteten de fleste av oss opplever i norsk økonomi. Mange land i Europa er i en dramatisk økonomisk situasjon. Årsakene er sammensatte, men én ting er også klart: Mange land har nok levd langt over evne gjennom lang tid. For Senterpartiet står den rød-grønne politikken for de trygge og langsiktige veivalgene. Vi får ikke til alt. Vi har mye igjen å kjempe for. Men vi prioriterer virkemidler som sikrer arbeid og sysselsetting, utjevning av økonomiske og geografisk forskjeller og stabilitet for næringslivet. Vi ønsker å sikre velferd og trygge tjenester med basis i en god offentlig økonomi. Det er selvsagt fristende å gi skattelette, men mindre inntekter gir nødvendigvis også mindre til å dekke utgiftene. Konsekvensen av det kan bli færre offentlige velferdsgoder og større forskjeller. Det er slik noen av problemene i Sør-Europa har oppstått. Derfor har vi et stort ansvar for ikke bare å gjøre de prioriteringene som er populære, men også våge å ta valgene som først blir populære på lang sikt. Å bruke mer penger er ikke bestandig uklokt, det er hvordan man bruker pengene, som avgjør. I disse krevende tidene er det mange av oss som er takknemlige for at det norske folket har sagt nei til EU-medlemskap. Vi kan fortsatt styre vår egen økonomiske politikk. Men ingen må tro at vi likevel er forskånet for å merke krisen i framtiden. Vi kan også oppleve at flere næringer opplever markedssvikt, f.eks. i fiskeeksporten. Også annen eksportindustri kan være truet over tid som følge av krise, usikkerhet og ustabilitet i vårt viktigste eksportmarked Europa. Er vårt budsjettsvar da mer usikkerhet og ustabilitet i den økonomiske politikken? Eller er det å fortsette å forsterke den retningen og de veivalgene vi har gjort de siste årene? Tollvernet er en av grunnpilarene i norsk landbruks- og matpolitikk og er avgjørende for at vi skal opprettholde og øke matproduksjonen i hele landet. Det var, og er, derfor helt nødvendig å modernisere tollfastsettelsen på mange landbruksprodukter som sto i fare for å bli utkonkurrert av billigere varer fra utlandet. Uten et effektivt og sterkt tollvern vil selvsagt norsk matproduksjon og store deler av norsk matindustri være sjanseløs i konkurranse med varer produsert i land med helt andre kostnader og ikke minst helt andre naturmessige forutsetninger for å drive matproduksjon. Den tverrpolitiske enigheten om å opprettholde landbruket burde medføre at det også bør være enighet om betydningen av et sterkt tollvern. Handelspolitikken er viktig. Vi må legge bort naiviteten i handelspolitikken. Internasjonal handelspolitikk er beinhard realisme. Det betyr selvsagt at også vi i Norge skal utnytte det handlingsrommet som ligger i de ulike avtalene vi har. Det gjør regjeringen. Det er Senterpartiet opptatt av. Det gjør også alle andre land. Det er nesten ingen land eller politikere som åpent skaper usikkerhet om sitt eget lands matproduksjon. Internasjonalt er nasjonal matproduksjon fortsatt grunnleggende for sikkerhet og stabilitet. I den siste tiden har vi fått framlagt de ulike partiers alternative budsjetter. Vi får da et godt innblikk i alternativene i norsk politikk og vi får fram skillelinjene mellom de rød-grønne partiene og opposisjonen. Jeg har allerede nevnt tollsaken. Jeg kunne i samme åndedrag nevne andre deler av landbruks- og matpolitikken. Alternativene er svært åpenbare mellom rød-grønn stabilitet og langsiktig vekst, kontra den blå-blå høyresidens alternative budsjettforslag. Det er forslag til systemendringer, kutt i overføringer og dermed reduserte inntekter og investeringer i primærproduksjon og matindustri. I denne sal er formuesskatten nevnt mange ganger i dag – også her har regjeringen gjort et valg av retning. Vi setter ikke i gang vilkårlige tiltak, men vi fører en ansvarlig, helhetlig og langsiktig politikk. Regjeringen har gjort betydelige grep for å gjøre formuesskatten mer omfordelende og mer rettferdig. Andelen som betaler formuesskatt, er fra 2005 til 2013 redusert fra 34 til 16 pst. av skattyterne. 590 000 skattytere har fått redusert formuesskatt, og 115 000 får økt formuesskatt. Det betyr at mange små næringsdrivende slipper eller får en lav formuesskatt gjennom de endringer regjeringen har gjort. Det hevdes bl.a. med bakgrunn i innkrevingen av skatt på formue at Norge har en tyngre samlet skattlegging av næringslivet enn land våre bedrifter konkurrerer med. Det er ikke et riktig bilde. Samlet skatt på selskapsoverskudd og utbytte i Norge er på vel 48 pst. Dette er på linje med eller noe lavere enn sammenlignbare land. Norsk skattepolitikk er med den rød-grønne regjeringen stabil og trygg og gir gode, langsiktige rammebetingelser for næringslivet.