Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2018-01-18:
Jeg skal forsøke å omtale disse tre innstillingene i tur og orden, så godt det går. Tilstrømmingen i det omfanget som Norge opplevde i 2015, setter samfunnet på prøve, ikke minst når det gjelder velferdsmodellens bærekraft. Det er nødvendig å regulere innvandringen til Norge. Konflikter, forfølgelse og usikkerhet for framtiden er medvirkende årsaker til at mennesker reiser til Europa, men også mulighet for arbeid og utsikter til et bedre liv kan ligge bak en slik reise. Når UDI og UNE behandler asylsaker, skal vurderingene baseres på faktainformasjon fra Landinfo. De fleste rapportene fra Landinfo – samt deres retningslinjer for kilde- og informasjonsanalyse – som følge av gjennomgangen, er offentlig tilgjengelige, slik at alle kan se hvordan de arbeider. Det er nyttig og bra. UDI og UNE opplyser om at de vurderer situasjonen i Afghanistan fortløpende og følger utviklingen nøye, og at UDI senest i uke 44 i 2017 gjorde en ny vurdering av om det var forsvarlig å sende tilbake personer som har fått avslag på sin asylsøknad. UDI mente det ikke var grunnlag for å endre praksis. Statsråden informerer i sitt svar til kommunal- og forvaltningskomiteen i brev 23. november 2017 om at det ikke  er grunnlag for å si at norsk praksis er vesentlig strengere enn andre europeiske lands praksis, og at ingen andre land mener at den generelle sikkerhetssituasjonen i Afghanistan, herunder Kabul, tilsier at alle derfra har beskyttelsesbehov. I 2016 tok EU initiativ til en politisk rammeavtale som skulle legge grunnlaget for returer til Afghanistan. Bakgrunnen for dette var de store ankomstene av afghanske asylsøkere til Europa i 2015, kombinert med medlemslandenes store utfordringer med returer til det samme landet, altså Afghanistan. En slik avtale ble signert 2. oktober 2016. Tyskland, Sverige og Finland forhandlet om en avtale med Afghanistan parallelt med EU og signerte avtaler de påfølgende dagene. Mens det tidligere har vært lagt til grunn at den generelle forvaltningskontrollen utgjør et effektivt og tilstrekkelig tilsyn med tvangsreturer utført etter en returbeslutning, har det nå blitt klart at Norge skal ha et nasjonalt system for tvangsreturmonitorering. Jeg ser at det har vært ulike oppfatninger om det. Vi mener at det er bra og nødvendig å få dette på plass. Arbeiderpartiet støtter ikke forslaget om et ekspertutvalg som skal gjennomføre en vurdering av regelverk og praksis ved returer til Afghanistan. Denne debatten har vi hatt jevnlig siden høsten 2017, senest i forbindelse med daværende innvandrings- og integreringsministers og utenriksministerens redegjørelse om sikkerhetssituasjonen i Afghanistan 8. november 2017. Selv om selve retursituasjonen kan variere mellom ulike land, er det grunnleggende samme regelverk og prosedyre for retur til alle land, og det vil være uheldig å ha et eget utvalg som skal vurdere praksis og regelverk for Afghanistan spesielt. Så viser vi til at det er enighet om hovedlinjene for å oppnå en effektiv returpolitikk. Det gjelder bl.a. asylforliket i 2015. Her ble alle partiene, med unntak av SV og Miljøpartiet De Grønne, enige om å prioritere rask retur av personer som har fått avslag på sin søknad. Videre: I den neste innstillingen peker en enstemmig komité på at den begrensede oppholdstillatelsen som gis enslige mindreårige mellom 16 og 18 år, gis til dem som ikke har annet grunnlag for oppholdet enn at de mangler forsvarlig omsorg ved retur. En enstemmig komité bemerker videre at ingen har krav på internasjonal beskyttelse dersom tilstrekkelig beskyttelse er mulig i et område i det landet utlendingen flyktet fra. Dette gjelder både voksne og mindreårige asylsøkere. Komiteen peker videre på at vilkåret for å kunne henvise noen til internflukt er at søkeren kan få «effektiv beskyttelse» i dette området. Det betyr at området må være trygt og tilgjengelig for utlendingen. Så er det slik at Arbeiderpartiet, som del av komiteens flertall, viser til de forslagene om sårbarhetskriterier som ble vedtatt i Stortinget den 14. november 2017. Jeg gjentar ikke ordlyden i vedtakene, da den tør være kjent og tilgjengelig, men vil understreke ganske tydelig at det er regjeringens ansvar å påse at returer av asylsøkere med avslag skjer på en måte som er i tråd med Norges internasjonale forpliktelser. I den siste innstillingen viser også en samlet komité til de vedtakene som ble gjort den 14. november 2017, som gjaldt de fire forslagene fra Arbeiderpartiet om enslige mindreårige asylsøkere fra Afghanistan. Utlendingsforskriften § 17-1a legger – som det står – til grunn at i saker som omhandler barn, skal det bl.a. framkomme i vedtaket hvilke vurderinger som har vært foretatt av barnets situasjon, herunder hvordan hensynet til barnets beste er vurdert. NOAS har som kjent gjort en gjennomgang av en rekke vedtak knyttet til barn der det framkommer at det ikke er gjort en vurdering av barnets beste – eller at det i hvert fall ikke framkommer i vedtakene. Arbeiderpartiet mener det er viktig at det sikres at vurderingene knyttet til barnets beste og deres situasjon framkommer i vedtakene. Derfor står Arbeiderpartiet – sammen med et flertall i komiteen – bak dette forslaget til vedtak: «Stortinget ber regjeringen sikre at det gjøres en grundig, helhetlig og individuell vurdering av barnets beste i hver enkelt asylsak, og at disse vurderingene synliggjøres og begrunnes i vedtak, slik Barnekonvensjonen krever.» Som sagt, vi viser til de vedtakene som ble gjort den 14. november i Stortinget. Utover det framkommer Arbeiderpartiets stemmegiving i innstillingene.