Peter Frølich (Høyre), 2018-04-05:
Vi vet alle at politireformen ikke er noen stor favoritt hos Arbeiderpartiet. Derfor er det ikke veldig overraskende at vi igjen er samlet for å diskutere et forslag som egentlig har som intensjon å torpedere essensen av politireformen. Noen av forslagene som er lagt fram i dag, er ganske enkle å slutte seg til. Det er bl.a. foreslått at man skal styrke den gjenværende kontorstrukturen. Det er også foreslått at man ber regjeringen sikre at Stortingets føringer følges opp. Det å styrke det gjenværende politiet er nettopp det sentrale poenget med reformen. Det er en helt naturlig konsekvens at når en slår sammen en del lensmannskontorer og skal styrke fagmiljøene som skal støtte opp under dem, vil det naturligvis innebære en reell styrking. I tillegg har den reformen som vi nå er i ferd med å gjennomføre, muliggjort at vi år etter år kan styrke bevilgningene, altså pengeoverføringene, til politiet. Det er åpenbart også en styrking av den gjenværende kontorstrukturen. Så skal jeg ikke bruke mange sekundene på å si at det er en selvfølge at forslag og uttalelser om at vi ber regjeringen følge opp Stortingets intensjoner, er det ganske selvsagt at vi slutter oss til. Det har representanter i denne sal gjort i omtrent 200 år, og det gjør vi med glede også i dag. Det som derimot er helt uaktuelt å støtte, er forslag til vedtak III, som går ut på at hvert lensmannskontor skal ha en stedlig lensmann og bemanning til å kunne løse alle typer oppgaver. Det ser ut som et veldig fint ønske på papiret. I realiteten er det grovt uansvarlig. For det første har norske lensmannskontorer aldri kunnet løse alle politioppgaver på egen hånd. Det har heller aldri vært intensjonen, og det bør heller ikke være det nå. Hvis man skal følge denne intensjonen etter sin ordlyd, er det beregninger fra Politidirektoratet som sier at vi er nødt til å ansette mellom 25 og 30 politifolk per lensmannskontor i Norge. Det har en pris som jeg tror forslagsstillerne ikke fullt ut har tatt inn over seg. Det ville ha vært et gigantisk sløseri med politiressurser som burde ha vært brukt andre steder. Det innebærer også en politisk detaljstyring av politiet som ikke er politifaglig, men som en må karakterisere som markeringspolitikk. For det andre skaper dette usikkerhet i en enormt kritisk fase i politiet. Dette har en rekke politiledere også gitt uttrykk for, bl.a. i et stort innlegg i VG. Politisk vingling er faktisk direkte skadelig for politiet i den situasjonen vi nå står i. Det de trenger, er stabilitet og ikke endringer midt i en vanskelig prosess som er pågående. For det tredje vil dette forslaget skade de sterke fagmiljøene som man er i ferd med å bygge opp. Politianalysen var tindrende klar: Det vi trenger, er større fagmiljøer med kompetanse til å håndtere komplisert kriminalitet, f.eks. overgrep på nett. Senterpartiets forslag vil innebære at man må bryte opp disse fagmiljøene, splitte dem og spre dem rundt på lensmannskontorer i stedet. Til slutt har jeg lyst til å si noe om intensjonen i forliket. Det er min klare oppfatning at forslag til vedtak III i denne saken er direkte i strid med intensjonen i forliket, og at de partiene som slutter seg til det, også gjør seg skyldig i brudd på det forliket som ble inngått. Det er nemlig slik at de nye lensmannsdistriktene skal ledes av lensmenn. Det er vi klare på i forliket. Det har aldri vært intensjonen at hvert enkelt kontor skal ledes av lensmenn. Det var en grunn til at vi sa lensmannsdistrikt, ikke -kontor. Mitt budskap er tindrende klart: Vi ønsker å la politireformen fungere. Den må gjennomføres, den må implementeres ferdig, og så må den få virke noen år. Så må politikere på Stortinget og ellers ha litt is i magen og la denne prosessen fullføres. Norsk politi er ikke tjent med at vi fra Stortingets side stikker kjepper i hjulene og skaper forvirring rundt en av de største og kanskje viktigste reformene i norsk politis historie.