Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2005-04-05:
Jeg skal forsøke å gjøre dette unna litt raskere enn på den annonserte tiden, men det er en del jeg har behov for å si. Det er i henhold til Grunnlovens bestemmelser at Riksrevisjonen legger fram sine antegnelser til statsregnskapet for 2003. Under Fiskeridepartementet, Helsedepartementet, Miljøverndepartementet og Samferdselsdepartementet finner vi ingen antegnelser. Stortinget kan altså konstatere at disse departementene og deres områder har full kontroll over sine regnskaper, og at de følger de bestemmelser som gjelder. Departementene og samtlige virksomheter som kommer inn under statsregnskapet, har mottatt revisjonsbrev, som det heter. Av alle disse brevene var 122 helt uten merknader. 85 brev hadde visse merknader. Det tror jeg Stortinget må konstatere med tilfredshet. Like tilfredsstillende er det naturligvis ikke at de resterende 44 brev til dels hadde betydelige merknader, hvorav ett så betydelig at regnskapet ikke kunne godkjennes. Med så mange og omfattende og til dels meget store virksomheter som vi her snakker om, vil det forekomme revisjonsmerknader fra tid til annen. Det må Stortinget forvente, og det må Stortinget akseptere. Samtidig må Stortinget forvente at de feil og mangler Riksrevisjonen finner og gir sine merknader til, blir rettet opp. Det er da også det generelle inntrykket. Feil i regnskapene for 2002 er rettet, og de dukker ikke opp igjen i regnskapet for 2003 hva gjelder de aller fleste virksomheter. Det finnes unntak fra dette, og en gjenganger er brudd på bestemmelsene om anskaffelser. Dette er en gjenganger i dobbelt forstand. Det er en gjenganger i den forstand at det går igjen fra virksomhet til virksomhet – det er en lang rekke virksomheter som bryter bestemmelsene om anskaffelser – og det er en gjenganger i den forstand at vi får det tilbake hit til Stortinget år etter år uten at det er rettet opp. Stortinget har i tilknytning til tidligere regnskap, og også i forbindelse med andre saker, debattert forholdene rundt anskaffelsesreglementet flere ganger. Det er gitt meget klare beskjeder til Regjeringen om at Stortinget ikke kan akseptere gjentatte brudd på disse bestemmelsene, og ulike fagstatsråder har like klart forsikret at dette skal komme under kontroll. Det er derfor forbausende at slike brudd fremdeles ikke bare forekommer, men forekommer relativt ofte. Det kan være at dette til dels skyldes ulike fortolkninger av regelverket. Vi har fått forståelse av at det er situasjonen. Det kan også skyldes at regelverket er svært komplisert, eller at bestemmelsene ikke systematisk er innarbeidet hos beslutningstakerne, eller en kombinasjon av alt dette. Vi er kjent med at Moderniseringsdepartementet i sitt arbeid med konkurransepolitikken vil gjennomgå regelverket for offentlige anskaffelser, og vi antar at man da vil rydde opp i disse forholdene, slik at ikke Stortinget neste år igjen har samme situasjon med gjentatte brudd på anskaffelsesreglementet. Reglene må gis en enhetlig fortolkning, og de må naturligvis være mulig å etterleve. Vi regner med at dette nå kommer på plass, og at det er siste gang vi har så mange brudd på disse bestemmelsene. Et annet forhold som også er rapportert tidligere, men som ennå ikke i tilstrekkelig grad er opphørt, gjelder tildelingsbrevene. Riksrevisjonen har sett over departementenes styring av sine underliggende etater, og tildelingsbrevene er det redskapet som skal gi klare anvisninger om hva som skal oppnås for de ressursene som stilles til disposisjon. Tildelingsbrevene skal gi klare anvisninger om hvilke resultater som skal nås, bestemme former for rapporteringer av de årlige resultatene og inneholde en presisering av de overordnede målene som skal styre virksomheten. Alle de virksomheter som Riksrevisjonen har kontrollert, har mottatt tildelingsbrev – så det følges opp i stor grad – men det er kun et lite antall av disse brevene som fyller kravene som stilles. Det er viktig at tildelingsbrevene også inneholder vurderinger av forholdet mellom tildelte ressurser og mål som pålegges den enkelte virksomhet. Klare politiske prioriteringer er helt nødvendig for at forvaltningen skal ha mulighet til å følge opp Stortingets ulike forutsetninger. Dette er også et forhold som vi regner med at Regjeringen vil få på plass, at tildelingsbrevene inneholder det de skal inneholde. Så må jeg få lov til å peke på et par konkrete forhold – først Forbrukerombudet, en virksomhet under Barne- og familiedepartementet, hvor regnskapet for 2002 ikke ble godkjent. Vi kan registrere at flere av de forholdene som ble påpekt, er blitt rettet opp i regnskapet for 2003, men at det fremdeles gjenstår en del forhold. Grunnen til at jeg tar opp akkurat dette forholdet, og et par andre, er at det som ikke er kommet på plass, er rutinene for oppfølging og kontroll av ileggelse av tvangsgebyr og forelegg. Slike saker kan naturligvis ikke ha noe særlig slingringsmonn. Komiteen ser svært alvorlig på dette og forventer at statsråden ganske umiddelbart får dette under kontroll. Et annet konkret forhold jeg vil peke på, dreier seg om trygdeetatens regnskap – en virksomhet som vi alle vet ligger under Sosialdepartementet. Det er flere anmerkninger til dette regnskapet, hvorav en igjen peker på svakhetene når det gjelder utbetaling av alders- og uførepensjon. Dette er også noe som Stortinget ikke på noen måte kan akseptere fortsetter. Når det gjelder et slikt område som utbetaling av pensjon til folk, må saksbehandlingen og rutinene her være så gode at feil blir unntak. Riksrevisjonen finner at det har skjedd en forbedring fra 2002 til 2003 på dette området, men mener altså at det gjenstår ganske betydelige svakheter. Forsvarets regnskap for 2003 er ikke godkjent av Riksrevisjonen og er derfor underlagt en særskilt gjennomgang i komiteen. Det er bl.a. gjennomført to høringer for å få et så fullstendig bilde av situasjonen som mulig. Disse høringene bekreftet de funn og de merknader som Riksrevisjonen har rapportert til Stortinget. La meg aller først få presisere at den saken vi nå behandler, dreier seg om regnskapet for 2003 og de anmerkninger Riksrevisjonen har til dette regnskapet. Når både regnskapet for 2002 og budsjettoverskridelsen i 2004 har dukket opp i den forutgående debatten i ulike medier, skyldes dette at komiteflertallet har pekt på at det var merknader til budsjettet i 2002 som ikke var rettet opp i 2003. Midt under komiteens arbeid dukket så denne overskridelsen på drøyt 900 mill. kr opp i 2004-budsjettet. Kontroll- og konstitusjonskomiteen bryr seg ikke umiddelbart om overskridelser, det er ikke det vi hopper på med størst entusiasme. Men grunnen til at dette pirret vår nysgjerrighet, var at forsvarsledelsen i desember mente at det var kontroll over regnskapet, mens den i januar meddelte et betydelig overforbruk. Kontrollkomiteen mente det svekket inntrykket av at det nå var god styring med økonomien og regnskapet i Forsvaret. Derfor så vi også litt på det i arbeidet med regnskapet for 2003. Nå er det riktig som flere av regjeringspartienes representanter har uttalt, at det har skjedd tidligere at Riksrevisjonen ikke har godkjent regnskaper for enkelte virksomheter, men så langt jeg kjenner til, har det ikke i nyere tid skjedd at et regnskap for en så omfattende virksomhet som det her er snakk om, er underkjent. Det dreier seg om et departements totale virksomhet. Det er snakk om et budsjett på i nærheten av 30 milliarder kr, og det vil være uklokt, etter min mening, å forsøke å nedtone alvoret i denne situasjonen. Dette er ikke en situasjon hvor revisjonen har haket seg fast i bagateller, eller hvor overivrige tjenestemenn har funnet små feil her og der som de har klart å summere opp til en situasjon hvor de ikke har godkjent regnskapet. Forhold som var påpekt i regnskapet for 2002, var ikke fulgt opp i tilstrekkelig grad i 2003. Det var uklare rutiner når de la ned kasser rundt omkring i Forsvaret, man fant at det var mangelfull opplæring med hensyn til å klare økonomioppgavene, og koordineringen mellom Forsvarets lønnsadministrasjon og Forsvarets regnskapsadministrasjon var ufullstendig. Det kunne ikke framlegges dokumentasjon eller oversikt over de avskrivninger som var foretatt i avdelingene, det forelå et sted mellom 7 500 og 10 000 purringer på ubetalte regninger, det forelå 2 000 varsler om inkasso, og det var åpnet 600 inkassosaker mot Forsvaret. Videre var det feil i lønnsutbetalinger og en del slike ting, noe som ytterligere forsterket bildet av manglende styring med økonomien. Forsvarsledelsen har sagt at den bare har gjort det som Stortinget har pålagt den å gjøre når det gjelder endringene og utviklingen i Forsvaret. Det er riktig, og Stortinget har ikke hatt noe å anmerke til hvordan utviklingen i Forsvaret har skjedd. Men det må ikke festne seg et inntrykk av at de problemer med økonomistyringen man nå står overfor, skyldes at Forsvaret er pålagt oppgaver som Forsvaret selv ikke så seg i stand til å klare, for det er feil. Når det gjelder Forsvaret, har man i denne salen fattet akkurat de vedtakene som Regjeringen og forsvarsledelsen har bedt om. Men at man omorganiserer en virksomhet i så betydelig grad – det vi står overfor her, er en enorm omorganisering, antakelig større enn noen annen vi har hatt i moderne tid – forsvarer naturligvis ikke at man ikke har styring med økonomien. Statsråden har da også bekreftet at slik ser hun på det. Det er lagt fram en del forslag til vedtak i denne saken, og i det ene, II, ber vi Riksrevisjonen komme – i forkant, kan man nesten si – med sin revisjon av regnskapet for 2004 for Forsvarsdepartementet, slik at man kan få brakt klarhet i om det nå er blitt orden i økonomisystemet. IV er slik i sin utforming at Stortinget ber Regjeringen sørge for at man får en overordnet styring av økonomien i Forsvaret. Når Stortinget formulerer seg på den måten, betyr dette i siste instans at statsministeren forventes å ta ansvar for at man faktisk får dette på plass. Det er viktig at vi ikke får noen sammenblanding her. Omorganiseringen og utviklingen av Forsvaret til et moderne forsvar står på egne ben. Det vi snakker om her, er altså budsjettstyringen, økonomistyringen, regnskapet – og det er det kritikken dreier seg om og retter seg mot. Da skal jeg avslutte med å sitere – svært fritt – den nye forsvarssjefen, som i et intervju i forbindelse med tiltredelsen ble spurt om hva som vil skje dersom Forsvaret ikke får styring over sin økonomi i svært nær framtid. Da svarte han omtrent slik: Det vil svekke Forsvarets renommé i folket på en måte som vi definitivt ikke kan leve med. – Jeg er absolutt enig i det. Ikke noe moderne demokrati kan tillate seg en utvikling hvor befolkningens tillit til eget forsvar er svekket. Hos oss er nærheten og tilliten mellom folk og forsvar meget god, og slik skal det fortsette å være. Ingen bør derfor forsøke å bagatellisere den situasjonen vi står overfor, men bidra til at alle forhold kommer på plass så raskt som mulig, slik at vi kan få arbeidsro til det viktige arbeidet som Forsvaret nå står framfor.