Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-04-04:
Jeg synes det er trist at man har en justisminister som ikke klarer å se at det å overvåke grupper som driver med kriminalitet, eller som man har mistanke om driver med kriminalitet, er noe helt annet enn det å overvåke nesten 5 millioner innbyggere i Norge ved at man lagrer all informasjon innenfor tele- og datakommunikasjon. Jeg har hørt enkelte representanter på denne talerstolen prate varmt om barna – og alle er enige om det. Men det hjelper ikke mange av barna at man har lagret et register hvor opplysningene ligger, når politiet ikke har ressurser til å etterforske og sørge for at det blir gjort noe med disse sakene. Det hjelper ikke bare med et direktiv og lagring, man må faktisk sørge for at man har penger til å gjennomføre etterforskning, noe jeg dessverre opplever at statsråden kanskje ikke i like stor grad er opptatt av. Jeg tror at hvis man hadde gitt politiet de samme ressursene som man nå skal bruke på et direktiv som handler om å lagre all denne informasjonen, kunne man kanskje ha etterforsket og fått oppklart mange flere saker enn det man gjør i dag. Ingen liker å bli utsatt for overvåkning døgnet rundt. Ingen liker følelsen av at andre følger med på alt man foretar seg. Ingen liker at staten registrerer hvem man har kontakt med til enhver tid. Ingen liker at noen fører en logg over hvor du har befunnet deg til enhver tid. Ingen ville likt at Posten på vegne av politiet skulle registrere hvert eneste brev som du sender eller mottar. Den østtyske etterretningsorganisasjonen Stasi hadde hele 91 000 ansatte som registrerte og overvåket den østtyske befolkningen. De hadde i tillegg 174 000 informanter. Allikevel hadde Stasiarkivet bare informasjon om 6 millioner innbyggere i DDR. Øst-Tyskland var dessverre ikke unikt i denne sammenheng. Sovjetunionen hadde KGB og Romania Securitate. Ny teknologi har gjort at overvåkning har blitt mye billigere og enklere å gjennomføre siden Stasis skrekkvelde. Nå vil Arbeiderpartiet og Høyre innføre EUs datalagringsdirektiv. Direktivet pålegger alle teleselskaper å lagre hvem du ringer til, hvor du ringer fra, hvor lenge du snakker, hvem du sender SMS til, hvor mottakeren befinner seg, når du er på Internett, hvor lenge og hvem du sender e-post til. I Danmark har direktivet ført til at det i snitt ble lagret 82 000 opplysninger per danske i 2010. I Romania har datalagringsdirektivet blitt erklært grunnlovsstridig. Dette er tross alt et land som har lært av historien – en historie der Ceausescu styrte med hard hånd og det hemmelige politiet Securitate overvåket store deler av befolkningen. I Tyskland har også implementeringen av direktivet blitt erklært grunnlovsstridig. Dette er tilfeldigvis også et land som har hatt svært dårlig erfaring med overvåkning, først fra Gestapo og så fra Stasi. Sist uke sa også Tsjekkias forvaltningsdomstol nei til å implementere direktivet. Det er nå helt usannsynlig at direktivet kommer til å bli innført over hele EU. Det er vanskelig å forstå hva Arbeiderpartiet og Høyre egentlig forsøker å oppnå ved å tekkes et EU som selv begynner å tvile på overvåkningsiveren. Datalagringsdirektivet snur i praksis opp ned på prinsippet om at alle er uskyldige inntil det motsatte er bevist. Nå skal hele befolkningen overvåkes som om de var potensielle terrorister. Det viser at Høyre og Arbeiderpartiet ikke lenger har noen tillit til borgerne i dette landet. Det er ekstra skremmende at Høyre faktisk går inn for dette, når vi ser hva som står i Høyres prinsipprogram om tilliten mellom samfunnet og den enkelte. Jeg siterer: «Høyre vil bygge samfunnet på tillit til enkeltmennesket.» Obligatorisk overvåkning av alle norske innbyggere representerer en massiv mistillit til landets innbyggere. Jeg vet ikke hvordan det fungerer i Høyre, men i Fremskrittspartiet er det slik at partiprogrammet er en arbeidsinstruks som stortingsgruppen har å rette seg etter. Jeg har lagt merke til at bl.a. Høyres Erna Solberg har påstått at datalagringsdirektivet ikke er overvåkning, fordi ingen vil ha tilgang til dataene uten rettens kjennelse. Dette er det samme som å si at kameraovervåkning ikke er kameraovervåkning før noen setter seg ned og ser igjennom videotapene. Jeg har faktisk større tiltro til Datatilsynet enn til Høyre når det gjelder definisjonen av hva som er overvåkning, og Datatilsynet har slått klart og tydelig fast at datalagringsdirektivet er overvåkning. La meg også si noen ord om politimetoder. Jeg tror nemlig at Arne Johannessen fra Politiets Fellesforbund har litt rett, selv om han er fra Arbeiderpartiet. Overvåkning av alt og alle kan nemlig gjøre det lettere å oppklare kriminalitet. Dersom man lar hensynet til politiet gå foran alt av personvern, ytringsfrihet og andre hensyn, ja da ender man opp med en politistat. Når Norge innfører datalagringsdirektivet, tar landet et stort skritt i retning av en politistat og et overvåkningssamfunn. Fremskrittspartiet vil ikke at Norge skal bli en politistat, men vi mener at politiet må ha de verktøyene som skal til overfor folk som faktisk er mistenkt. Vi fremmer derfor to konkrete forslag om dette i innstillingen – et forslag om å styrke overvåkningskapasiteten hos Politiets sikkerhetstjeneste og Oslopolitiet overfor kriminelle miljøer, og et forslag om å senke terskelen for overvåkning av mulige terrorister. Saksbehandlingen av denne saken i komiteen har vært fullstendig uansvarlig. Avtalen mellom Høyre og Arbeiderpartiet ble offentliggjort kort tid før saken skulle avgis, og komiteen fikk ikke tid til å sette seg inn i hva avtalen faktisk innebar før saken skulle avgis. Kl. 05.33 om morgenen kom svaret fra Justisdepartementet, ca. kl. 09.30 kom svaret fra Samferdselsdepartementet, og ca. kl. 11.00 ble saken avgitt. Komitéflertallet vedtok dessuten at departementets svar på komiteens spørsmål ikke skulle legges ved innstillingen – stikk i strid med det som er vanlig praksis. Hva er det egentlig Høyre og Arbeiderpartiet var så redde for i disse svarene? Jo, la meg lese en oppklarende setning fra Samferdselsdepartementets svar: «Oppsummeringsmessig vil forslagene i avtalen mellom Arbeiderpartiet og Høyre medføre svært høye kostnader og være meget utfordrende å gjennomføre.» Det er skremmende at man i en sak om den enkelte borgers rettigheter og personvern ikke forholder seg til de vanlige demokratiske spillereglene på Stortinget. Retningen denne saken har tatt, gir meg en vond følelse. Så har jeg lyst til å komme litt inn på kildevernet. Jeg registrerer at det står tolv setninger i avtalen mellom Høyre og Arbeiderpartiet om kildevernet og viktigheten av å bevare kildevernet. Jeg tror alle må være klar over at det å være varsler i Norge har vært vanskelig til nå, men med den nye avtalen vil sannsynligheten være stor for at man vil få enda færre som varsler om ulovligheter, av frykt for hvilke konsekvenser det kan få, spesielt når det gjelder varsling om forhold i statlige bedrifter. Jeg registrerer også at det er mye ord og lite konkret handling når det gjelder hvordan man skal ivareta både pressens og varsleres vern mot at opplysninger skal komme på avveier, og at man også skal kunne bruke dette mot både presse og varslere. Jeg tror dessverre – for alle dem som har ønsket en mer åpenhet i samfunnet vårt, og at varslerne skal tas på alvor og få mulighet til å komme fram med varslingssaker – at med innføring av datalagringsdirektivet er det det stikk motsatte vi vil oppleve. Jeg er veldig glad for at pressen er veldig tydelig på at dette er et dårlig direktiv. Det er et angrep på kildevernet til pressen. Videre vil jeg ta opp de forslagene som Fremskrittspartiet har fremmet alene i saken og de sammen med Kristelig Folkeparti, SV og Senterpartiet.