trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Abid Raja (Venstre), 2021-04-20:
Jeg legger ikke skjul på at John Stuart Mill er en av mine ledestjerner, og hans ideologi er noe jeg finner stor ro og stor frihet i. Det er godt å tenke at mitt partis ideologi springer ut av tenkningen til John Stuart Mill. Jeg husker at tidligere statsminister fra Arbeiderpartiet, Giskes parti, Jens Stoltenberg, fra tid til annen pleide å sitere Voltaire. Han sa: Jeg er totalt uenig i det du sier, men jeg er villig til å dø for din rett til å si det – sånn cirka, det er ikke helt presist, det er lenge siden jeg hadde ex.phil. Jeg tror det er noe som ligger nettopp i den klassiske ytringsfriheten, at når man begrenser ytringer, må det gjøres på skikkelig vis, og det er derfor vi foretar denne utredningen. Jeg har gått gjennom mange av de ulike dilemmaene som ytringsfriheten har stått i, og det er enda flere dilemmaer enn det, selvfølgelig. Ytringsfriheten er den viktigste bærebjelken i ethvert demokrati, ikke minst i Norge. Jeg vil si at det er den viktigste friheten vi har. På den hviler alt det andre. Man kan ikke ha religionsfrihet uten at man har ytringsfrihet. Det kan jeg veldig mye om, som har vokst opp i en muslimsk familie – om hva man kan få lov til å si, tro og mene, og ikke. Den klassiske ytringsfriheten er den viktigste verdien vi har, og når man foretar begrensninger i den, må det utredes på skikkelig vis. Det er vi godt i gang med. Det kommer vi til å komme tilbake til. Og jeg har sagt det mange ganger: Vår vilje kan ikke trekkes i tvil. Vår vilje og hva vi synes og mener om konverteringsterapi, kan ikke trekkes i tvil. Det har jeg sagt. Det har også representanten Ørmen Johnsen, komitélederen, klargjort på vegne av Høyre. Regjeringen vil konkludere på disse spørsmålene når vi har fått de ulike grensedragningene på plass. Vi vil komme tilbake til det på egnet vis, men det er fullt trykk på dette.
Abid Raja (Venstre), 2021-04-20:
Jeg er glad for at flertallet i komiteen slutter seg til regjeringens forslag til ny lov om kollektiv forvaltning av opphavsrett. I Norge har vi lang tradisjon for at rettigheter forvaltes gjennom kollektive forvaltningsorganisasjoner. Systemet fungerer stort sett godt. Med forslaget vil reguleringen av kollektiv rettighetsforvaltning harmoniseres i hele EØS. For Norges del innebærer det at kollektiv rettighetsforvaltning i større grad lovreguleres. Langt på vei er forslaget i samsvar med det som er praksis på området. Flere av reglene har som formål å styrke rettighetshavernes stilling, bl.a. gjelder dette regler om medbestemmelse, krav til hvor mye organisasjonene kan bruke på administrasjon og prinsippet om at vederlaget i størst mulig grad skal tilbakeføres til den enkelte rettighetshaver, dvs. individuell fordeling. Enkelte forvaltningsorganisasjoner har kun organisasjoner som medlemmer. Lovforslaget er tilpasset denne etablerte forvaltningsstrukturen i Norge ved at også medlemsorganisasjoner pålegges visse plikter. Dette er gjort for å nå formålet med direktivet, og for å sikre at rettighetshaverne langt på vei får de samme rettighetene som om de hadde vært direkte medlemmer i forvaltningsorganisasjonen. Mindretallets forslag om å innskrenke lovens virkeområde vil klart svekke rettighetshavernes rettigheter. Det vil være organisasjonsform og struktur som avgjør hvilke rettigheter den enkelte opphaver eller utøvende kunstner får. Det åpner for at man kan organisere seg bort fra de rettighetene og pliktene som ligger i direktivet. Etter regjeringens syn vil det være uheldig. Jeg vil også kommentere mindretallets forslag om å klargjøre at loven ikke endrer dagens praksis for kollektiv fordeling av vederlagsmidler. Som det framgår av proposisjonen åpner direktivet og loven for kollektiv fordeling, men det forutsetter bl.a. at individuell fordeling er vanskelig eller umulig. En presisering uten forbehold, slik mindretallet ønsker, vil kunne være i strid med Norges direktivforpliktelser. Videre registrerer jeg også at opposisjonen i innstillingen har en rekke merknader til ulike deler av loven. Flere av disse tror jeg beror på misforståelser. Det har f.eks. ikke vært meningen at gjennomføringen skal endre grunnleggende regler i åndsverkloven, som etter grundig behandling i Stortinget ble enstemmig vedtatt for bare tre år siden. Det er heller ikke vanlig lovteknikk å gjenta bestemmelser som allerede finnes i åndsverkloven i andre lover, for den saks skyld. Det er viktig at kollektiv forvaltning av opphavsrettigheter og rettighetsklarering skjer på åpen, betryggende og tillitsvekkende måte. Jeg mener den nye loven gir et hensiktsmessig rettslig rammeverk for kollektiv rettighetsforvaltning – et rammeverk som legger til rette for skapende virksomhet og utvikling av nye og innovative tjenester.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2021-04-20:
Statsråden var selv inne på en bekymringsfull trend under koronaen, med økt rapportering fra IMDi om sosial kontroll. Jeg tror det var en økning på 33 pst. i registrerte tilfeller og bekymringer fra barn og unge. Mitt spørsmål er hva regjeringen har gjort, og hvilke tiltak som er iverksatt for å møte den bekymringsfulle trenden som følge av koronaen.
Himanshu Gulati (Fremskrittspartiet), 2021-04-20:
Jeg vil begynne med å takke statsråden for redegjørelsen og også takke for en god debatt. Det er mange viktige momenter som er tatt opp her i dag. Som flere har vært inne på, har det siste året vært en prøvelse og har gjort mange av de utfordringene vi her diskuterer, enda mer krevende fordi mye mer enn ellers av både tiden vår og livet vårt er flyttet fra utsiden og inn i det private hjem innenfor husets fire vegger, noe som gjør at de mest sårbare ofte kan være enda mer utsatt, enten det gjelder vold i nære relasjoner eller f.eks. sosial kontroll, som også statsråden var inne på. En del av de fenomenene har man jo sett en økning i bekymringer for allerede, og jeg frykter at vi vil se en ketsjupeffekt når restriksjonene vi har, er over. Det gjelder ikke minst barn som sendes til utlandet. Vi har flere ganger her diskutert rapporten som kom i fjor, om at 415 barn ble sendt til utlandet i løpet av en toårsperiode, og jeg frykter at en del av den type aktivitet vil både gjenopptas og øke i omfang i tiden som kommer. Vi kan ikke ha det sånn at det er en forskjell i hva slags rettigheter man har, hva slags friheter man opplever i Norge, avhengig av om man er født og oppvokst i en etnisk norsk familie, en familie med sunne samfunnsverdier, eller om man har innvandrerbakgrunn. Det er dessverre tilfellet for en del miljøer, og det er mange enkeltskjebner, barn og unge, som rammes av dette. Jeg tror det var representanten fra Kristelig Folkeparti som var inne på at målet må ikke være at vi alle skal ta samme valg, men at vi alle har like muligheter og et likt utgangspunkt. Det er noe også jeg og Fremskrittspartiet støtter. Målet med likestilling er ikke at alle skal velge de samme tingene, men at man har muligheten til å ta de valgene i livet sitt og gå i den retningen som man selv ønsker. Avslutningsvis vil jeg nevne det jeg synes er en del avsporinger i debatten. Jeg er uenig i det SV tok opp – at private aktører i helsevesenet gjør at man får mindre likestilling. Tvert imot er dette aktører som skaper levebrød og arbeidsplasser til glede for tusenvis av både kvinner og menn over hele landet. Jeg er også kritisk til det Senterpartiet sa om Human Rights Service. Jeg er glad for at regjeringen viderefører den støtten. Jeg mener at en bredde i debatten, flere nyanserte stemmer, gir oss en bedre debatt. Så vil jeg til slutt si at jeg er enig i mange av de tingene som representanten Karin Andersen fra SV tok opp i sitt siste innlegg. Jeg tror at når man nå skal evaluere alle sider ved koronaen, vil også oppgjøret komme for de tingene som ble gjort feil når det gjelder den type restriksjoner.
Tage Pettersen (Høyre), 2021-04-20:
Innledningsvis vil også jeg takke statsråden for en god gjennomgang av likestillingen i bredt, både nasjonalt, internasjonalt og i et koronaperspektiv. For meg er ett av flere gode parametere på kjønnslikestillingen i Norge andelen kvinner som jobber heltid, og her ser vi en veldig god utvikling. For kvinner har deltidsandelen avtatt fra om lag 40 pst. i 2013 til 35 pst. i 2020, som vi har hørt tidligere i debatten. I resten av mitt innlegg har jeg lyst til å ta for meg området statsråden tok opp under overskriften innsats mot rasisme og diskriminering. Vi er alle enige om at alle skal ha like muligheter uavhengig av bakgrunn. Ulike former for rasisme og diskriminering er med på å skyve mennesker ut i utenforskap, og det kan ha store konsekvenser for den enkelte. Og vi vet at i dag forekommer diskriminering med utgangspunkt i etnisitet og religion i skolen, i arbeidslivet og i samfunnet for øvrig. Regjeringen har økt innsatsen mot rasisme og diskriminering betydelig de siste årene. Ett eksempel på dette er at regjeringen har etablert en tilskuddsordning mot rasisme, diskriminering og hatefulle ytringer. Dette er den første av sitt slag. Handlingsplanen mot rasisme og diskriminering på grunn av etnisitet og religion er viktig. Det samme er handlingsplanen mot diskriminering av og hat mot muslimer, som kom høsten 2020, og ikke minst handlingsplanen mot antisemittisme, som ble lagt fram på Holocaustdagen i januar i år. Alle disse handlingsplanene gir et godt grunnlag for en systematisk og bred innsats mot diskriminering, og flere departementer er involvert i arbeidet med de ulike planene. Handlingsplaner legges fram og rulleres av alle regjeringer. Handlingsplaner er rettesnoren for tiltak, og handlingsplaner er grunnlaget for mange budsjetter. Trettebergstuen må gjerne harselere med at det er mange planer, men som tidligere marineoffiser synes jeg det er trygt å ha et godt kart å navigere etter. Paradokset blir vel at Arbeiderpartiet selv i et løst forslag i dag foreslår å utarbeide enda mer kunnskapsgrunnlag. Det er ikke minoritetenes ansvar å bekjempe fordommer og diskriminering, der har vi alle et felles ansvar. Vi ser en verden i endring, og kunnskap er vårt fremste middel i kampen mot hat og mistro. Selv om befolkningen generelt blir mer tolerante overfor minoriteter, ser vi enkelte miljøer der flere uttrykker seg mer hatefullt enn tidligere, og vi må ta på alvor det minoriteter i Norge forteller oss. Det finnes holdninger som vi må bekjempe. Derfor skal vi fortsette å jobbe systematisk for å bekjempe alle former for diskriminering.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2021-04-20:
Jeg vil ta opp tråden fra representanten Øvstegård i replikkordskiftet og regjeringas arbeid med stortingsmelding om menneskerettigheter for utviklingshemmede. Ja, vi vet at regjeringa jobber med den, for den har Stortinget selv bestilt – riktignok mot stemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, men vedtak er nå vedtak. Problemet er at vi ikke vet når den kommer. Nå begynner både Arbeiderpartiet og flere med oss å lure på om den i det hele tatt kommer i denne stortingsperioden. Svaret til statsråden kan jo tyde på at det faktisk dessverre ikke er tilfellet. Blant dem som lurer, er de som kanskje venter aller mest, nemlig de utviklingshemmede selv. Norsk Forbund for Utviklingshemmede la i forrige uke ut et innlegg på sine hjemmesider, der de uttrykker skuffelse over at meldinga ikke er kommet: «Når den varslede stortingsmeldingen om grunnleggende rettigheter til mennesker med utviklingshemning ikke er kommet til nå, så viser det manglende vilje, engasjement og prioriteringer fra regjeringshold.» Jeg regner med at NFU ikke har tatt dette ut av løse luften, siden det første vedtaket under Stortingets konkrete bestilling var at organisasjonene skulle involveres og få faste kontaktpunkter inn i sektoransvarlige departementer. Statsråden på sin side sa under redegjørelsen at det er en viktig melding, nettopp fordi den legger vekt på å konkretisere det menneskerettslige grunnlaget på ulike områder, herunder selvbestemmelse, likestilling og deltakelse. Ja, det er akkurat det Stortingets bestilling går ut på. Sjelden har Stortinget vært så konkret på hva vi forventer at en stortingsmelding skal inneholde. Det var fordi det allerede er gjort et godt stykke arbeid fra det såkalte rettighetsutvalgets side, både når det gjelder å påpeke manglende rettigheter og i form av konkrete forslag til hvordan diskriminerende praksis kan opphøre. Det gjelder retten til å hevde sin mening, og der hadde vi også Riksrevisjonens relativt skarpe kritikk av vergemålspraksis. Det gjelder retten til utdanning, arbeid, tilgang til helsetjenester, retten til egen bolig, fritidsaktiviteter og livssynsutøvelse. Ett vedtak var ikke knyttet til selve meldinga, nemlig retten til et andre år på folkehøyskole. Det vedtaket har regjeringa valgt å se helt bort fra. Statsråden viste til pandemien, og det forstår vi selvsagt, men 12. juni er det altså tre år siden Stortingets vedtak. Jeg regner med at også statsråden synes det er på tide at den meldinga snart kommer. Jeg hadde som sagt tenkt å be statsråden svare konkret på: Kommer den, eller kommer den ikke før Stortinget går fra hverandre? Men nå vet jeg dessverre at svaret er nei, den kommer ikke.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-04-20:
De mange kvinnene i butikker, barnehager, barnevern, sykehus og sykehjem, skoler og transportsektoren har sørget for at samfunnet har fungert – til tross for restriksjoner i over ett år. Samtidig er det de som rammes hardest når en krise kommer. Deltid, uorganiserte arbeidsplasser, vold og utrygghet rammer kvinner mest. Det vet vi. Pandemien endrer ikke dette, den forsterker det, og det vet vi også. Likestillingsredegjørelsen var god på problembeskrivelsen, men det var ikke så mye nytt, dessverre. Det samme ble, stort sett, problematisert også i fjor. For vi er alle her bekymret for konsekvensene av krisen, også for likestillingen, og det er bra å få evaluert og vurdert data og situasjoner i etterkant. Men etter min mening hadde det vært mye bedre å kreve som likestillingsminister at de ulike departementene skulle hatt på seg likestillingsbrillene når tiltaksplaner og pakkene ble laget, og da kunne vi hatt en bedre redegjørelse her i år. Men det er tydelig at denne regjeringa ikke har lykkes i å ta de store grepene når det gjelder likestilling. De mange handlings- og opptrappingsplaner og nå også strategier mener jeg er tydelige sykdomstegn. De skal lappe på de tiltakene og strukturene som regjeringens egen politikk ikke lykkes med. For eksempel: Det å hylle det uorganiserte arbeidslivet er ikke godt for likestillingen. Det å bruke 50 mrd. kr på kontantstøtte i løpet av de siste årene er ikke godt for likestillingen. Å ha en lite forpliktende heltidsstrategi er ikke godt for likestillingen. Kommersialisering og økte barnehagepriser er heller ikke godt for likestillingen. Ministeren viser ofte til retten til ikke å bli diskriminert og til sin kamp for å kunne gifte seg med den han vil, en kamp som for han endte godt. Arbeiderpartiet har lyttet til kvinner og menn som utsettes for nettopp den sosiale negative kontrollen i egne menigheter, i menigheter som betyr noe for dem, og som de føler seg knyttet til. Arbeiderpartiet vet at det arbeidet tar tid, og derfor vil vi invitere til en kontinuerlig dialog i forbindelse med tildeling av tros- og livssynssamfunnstilskudd. Høyreregjeringa har stemt dette ned og må stille sterkere krav til likestillings- og antidiskrimineringsarbeid i tros- og livssynssamfunn. For vi har erfart at med klare krav om mer åpenhet og kontroll skjer det endringer. Det har ikke regjeringa gått inn for.
Margret Hagerup (Høyre), 2021-04-20:
Vi er i hjemmekontorets tidsalder, og sjelden har arbeidslivet i Norge hatt en større andel universelt utformede arbeidsplasser. Det burde vi se igjen i statistikkene over de med nedsatt funksjonsevne som i dag står utenfor arbeidslivet. En rullestol hindrer deg ikke i å bruke tastatur og mus og å delta i digitale møter. Det burde heller ikke hindre deg i arbeidslivet. Kampen for inkludering i arbeidslivet har pågått lenge. For 100 år siden kunne kvinner bli sagt opp fra jobben sin hvis de giftet seg. Først i 1939 slo Høyesterett fast at det å være gift ikke var saklig oppsigelsesgrunn for kvinner. De fleste har i dag akseptert tanken om likestilling mellom kjønnene. Men for andre grupper er det fortsatt et stykke igjen. Ifølge SSB er det over 100 000 med nedsatt funksjonsevne i Norge som ønsker å jobbe, men som likevel står utenfor arbeidsmarkedet. Rullestolen stoppet ikke Stifanos. «De må se meg bruke hjernen.(…) Løft blikket.» (…) Det var hans oppfordring da han fikk jobb på Scandic gjennom et prosjekt i samarbeid med Norges Handikapforbund. Han møtte en leder som så på ham som en ressurs, og ryddet egne holdninger av veien. Stifanos er ikke alene. Han er en av mange som daglig utsettes for fordommer og holdninger som resulterer i utestengelse. Ifølge en undersøkelse av Incita i Danmark vil 91 pst. av arbeidsgiverne avvise søkere som er blinde. For døve og rullestolbrukere er tallet 81 pst. og 62 pst. Det store flertallet vil altså ikke engang vurdere å ansette personer med nedsatt funksjonsevne. Det er en kjent problemstilling innen rekruttering at vi ansetter helst noen som ligner oss selv. Vi setter også for store likhetstegn mellom nedsatt funksjonsevne og nedsatt arbeidsevne. Det er to forskjellige ting som ikke nødvendigvis har noe med hverandre å gjøre. IKT-bedriften Unicus ansetter autister og framhever det som et konkurransefortrinn. Unicus ser fordelene der andre ser hindringer. I Sandefjord etablerte en gruppe døve, uten offentlig hjelp eller tilskudd, fire virksomheter, bl.a. mediebedriften Supervisuell. De har nå drevet i sju år i det åpne markedet med ansatte som åtte av ti arbeidsgivere ikke engang ville vurdert. Det største hinderet for å få flere mennesker med nedsatt funksjonsevne i jobb er dessverre ofte de som ikke har en funksjonsnedsettelse. Vi trenger mer kunnskap om dette for et mangfoldig arbeidsliv. Vi må bli flinkere til å inkludere mennesker med nedsatt funksjonsevne i diskusjonen om hvordan de kan inkluderes i arbeidslivet. De kan også utfordre oss på våre holdninger. Det er få rullestolbrukere som føler seg lenket til rullestolen. Det er for dem et verktøy for å kunne delta. Det er på tide å utfordre holdningene våre, for likestillingskampen er ikke over, og vi trenger alle i framtidens arbeidsliv. Og kanskje har hjemmekontoret åpnet opp for nye muligheter.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2021-04-20:
Norge er et av verdens mest likestilte land. Forskjellen mellom kvinner og menn reduseres år for år. Men skattelistene er en sørgelig påminnelse om hvor skoen fortsatt trykker. Det er langt igjen før kvinner i Norge eier sin del av landet. Det er mange grunner til dette. Arbeidsmarkedet i Norge er kjønnsdelt. Hele 85 pst. av norske arbeidstakere jobber i et yrke som er dominert av enten kvinner eller menn. Det kjønnsdelte arbeidsmarkedet får konsekvenser for forskjeller i bl.a. lønn. Vi vet også at kvinner har en mer begrenset mulighet til å drive gründerskap med basis i typiske kvinneyrker som f.eks. i helse- og omsorgssektoren. Fra venstresiden har det rådet en oppfatning om at det ikke er greit å levere omsorgstjenester fra private. Begrep som «velferdsprofitører» har gjort det vanskelig omdømmemessig for kvinner å etablere nye og annerledes tilbud i omsorgen. Dette er holdninger vi må gjøre noe med. Hvorfor er det greit at man som skattebetaler finansierer asfalt til kommunale veier via den lokale entreprenøren, men det er ikke greit å betale Kari for gode omsorgsløsninger? Så lenge det ikke koster noe for den enkelte bruker, er det ingen logikk i at vi ikke skal kunne kjøpe tjenester fra Kari. Det gir dessuten et mangfold av tilbud og valgfrihet for brukerne i omsorgen. Regjeringen har laget en handlingsplan for å få flere kvinner til å starte egen bedrift som også berører mulighetene for sosialt entreprenørskap. Deltidsarbeid er også en utfordring, og der rammes kvinner mest. Heldigvis går det framover, og flere har i dag nevnt at 90 000 flere kvinner jobber heltid nå i forhold til i 2013. Denne regjeringen har gitt deltidsansatte fortrinnsrett til hele stillinger når det lyses ut nye stillinger, og fra 1. januar i fjor må alle offentlige arbeidsgivere og de største private kartlegge bruken av ufrivillig deltidsarbeid med mål om å få til en heltidskultur. Det skjer veldig mye bra på likestillingsfronten i denne regjeringen. Vi skal gjøre enda mer slik at vi kvinner kan få eie vår rettmessige del av verden.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2021-04-20:
Det var Rajas siste innlegg som fikk meg til å tegne meg. Det er veldig vanskelig å forstå hva ministeren for ytringsfrihet mener relevansen av ytringsfrihetsargumentet er her, for homoterapi er ikke en diskusjon. Det er jo at man påtar seg å frigjøre mennesker fra deres homofile legning. Det er kvakksalveri. Og det har vi lover mot. Det er ikke ytringsfrihet å kurere kreftpasienter med stener liggende på brystet, eller magiske ord lest fra en gammel bok. Og det er i hvert fall ikke noen som helst slags sykdomsforebygging å begynne å gå løs på folks naturlige legning. Så jeg mener at statsråden nesten må forklare hva dette har med ytringsfrihet å gjøre, for vi snakker ikke om ytringen. Vi snakker om folk som mener at homofili kan utsettes for terapi. Statsråden var litt overraskende klar egentlig, synes jeg, så det tror jeg det er veldig viktig at han kommer opp og avklarer. Som Trettebergstuen sa, har argumentet tidligere vært at man må utrede og så se om vi skal innføre et forbud. Er det sånn å forstå nå at Abid Q. Raja på vegne av regjeringen sier at de ønsker å innføre et forbud, man må bare klarere at det er mulig i forhold til internasjonalt regelverk? Det er et helt annet standpunkt. Vi kan når som helst i løpet av de to månedene som står igjen av stortingsperioden, få vedtatt dette. Som Trettebergstuen sa, har andre land gjort det. Jeg vil tro at de også gjorde en utredning inn mot internasjonalt regelverk eller hva det nå er statsråden skal utrede, men vi fortjener i hvert fall et svar på om det er sånn at regjeringen nå har konkludert med at de vil innføre et forbud – det må bare sjekkes ut mot alle mulige internasjonale regler. Det må statsråden rett og slett kunne svare ja eller nei på. Hvis ikke var det innlegget han holdt i sted, etter mitt syn et forsøk på å forlede Stortinget.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2021-04-20:
Det er riktig at jeg har sittet noen år i regjering. En ting jeg erfarte der, er at hvis man ønsker å utrede en sak, virkelig ønsker å få fakta på bordet og få en sak gjennom, trenger det ikke å ta halvannet år. Det er halvannet år siden vi var i denne salen og diskuterte. Venstre var med oss, Høyre og Fremskrittspartiet og sa at vi ønsker et forbud. I løpet av halvannet år burde det være mulig å sende en e-post – eller telefaks, hvis det er det departementet til Raja bruker – til land som har innført et forbud og høre hva de har vurdert, få de glimrende juristene i departementet, inkludert statsråden, til å gå gjennom de rettslige spørsmålene rundt det og få fremmet et forslag. Det som har endret seg siden den gangen, er at Kristelig Folkeparti har gått inn i regjering, og Fremskrittspartiet har gått ut. Mitt spørsmål til statsråden er igjen, for han sier bare hvis og om og hva: Er det slik at regjeringen Solberg, med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, har besluttet at man ønsker å innføre et forbud mot homoterapi, så framt man bare får ferdig disse utredningene og får klarert at det er i orden med tanke på internasjonalt regelverk? Eller enda mer presist, sette grensen der den går opp mot internasjonalt lovverk – for det er riktig som Raja sier, at det kommer an på hva man forbyr, og hva man ikke forbyr. Det er ikke sikkert man skal forby at det er lov å si at homofili kan helbredes, men man skal definitivt forby at folk med en religiøs bok i hånda setter seg ned og prøver å reorientere folk seksuelt. Vi vet mer enn nok om at den type aktivitet fører til psykisk skade, det fører til selvskading, og det fører i verste fall til selvmord, særlig for folk som virkelig settes i klemma mellom sin egen gud og sin egen legning. Statsråden må rett og slett få fart på disse juristene. Det skal ikke ta halvannet år. I løpet av de halvannet årene har antagelig flere folk blitt utsatt for dette på en skadelig måte. Men igjen må vi få svaret på det viktigste spørsmålet – og det er et ja/nei-spørsmål, så lytt godt etter om det kommer et ja eller et nei: Har regjeringen besluttet at man skal innføre et forbud mot homoterapi så snart det er avklart hvordan dette grenser opp mot internasjonalt regelverk?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2021-04-20:
John Stuart Mill, som sikkert er et forbilde for statsråd Raja, og jeg vil tro for partiet Venstre, etterlot seg det han kalte for «the harm principle». Der står det at den eneste legitime grunnen til å legge begrensninger på folks frihet mot deres vilje er å hindre skade mot andre. Så jeg tror statsråd Raja er ganske trygg i sin ideologs arbeider på at en inngripen mot å utsette folk for konverteringsterapi er helt legitimt. Og igjen: Jeg la merke til at da statsråden sa at et forbud skulle innføres, gikk han fra uttrykket «regjeringen ønsker» til uttrykket «jeg ønsker». Vi har ikke fått svaret – og statsråden har ubegrenset taletid – på om regjeringen har besluttet om de ønsker å innføre et slikt forbud, selvsagt med de begrensninger som internasjonalt regelverk gir. Det må vi få et ja eller et nei på. Manglende svar vil jeg tro er et nei.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2021-04-20:
Vi har jo hatt mange runder på dette i inneværende periode, og det er et viktig arbeid fordi det sikrer grunnleggende inntekter for mange i kulturlivet. Vi har gode organisasjoner som sørger for dette. Vi har hatt et godt system i mange år. Vi har et mindretallsforslag fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, som lyder: «Stortinget ber regjeringen fremme forslag om å begrense virkeområdet til lov om kollektiv forvaltning av opphavsrett mv. for medlemsorganisasjoner i samsvar med direktivet om kollektiv rettighetsforvaltning, og å komme tilbake til Stortinget med en klargjøring av at loven ikke endrer på dagens praksis for kollektiv forvaltning av vederlagsmidler, som stipender.» Statsråden sier at dette er i strid med direktivet, men det står jo helt spesifikt i forslaget at man skal finne en løsning som er «i samsvar med direktivet» for best mulig å kunne tilrettelegge for dagens ordning. Hermed tar jeg opp forslaget.
Marianne Haukland (Høyre), 2021-04-20:
Jeg tenkte jeg skulle benytte anledningen til å ta opp noe som faktisk gjør meg veldig trist. Deler av denne debatten viser egentlig hva slags polemikk og retorikk vi kan gå inn i framover, når abortloven er dratt inn i politikken og er en del av en valgkamp og skal bli en del av et politisk spill. Norge hadde en av de beste forutsetningene for en god oppfølging av kvinner som skulle ta abort. Vi hadde en abortlov som var regulert i parlamentet, ikke av Høyesterett, sånn som det er enkelte steder. Det var en regulering av abort som gjorde det mulig for alle partiene å være enige om når abortene skulle gjennomføres. Det som gjør meg litt trist, er at dette tas opp i et spill ved at Arbeiderpartiet åpner for at man skal kunne ta abort inntil uke 18. Hvorfor de ønsker å gjøre det, forstår jeg ikke. De sier at abortnemndene er et problem, men de fleste abortene tas faktisk i løpet av de første ukene av svangerskapet. I Norge har vi lært oss å gjøre dette hurtig fordi vi har gratis helseomsorg til alle kvinner. Det er lett tilgjengelige helsesøstre, og det er lett tilgjengelig å få henvisning til abort i Norge. På grunn av at systemet er laget sånn som det er, fanges man opp tidlig, og aborter kan gjøres på et tidlig tidspunkt. Det er, sånn som jeg ser det, ikke et behov for den oppmykningen, den liberaliseringen som Arbeiderpartiet sier at det er så stort behov for, for hele liberaliseringen ligger jo i det at vi har disse tjenestene så lett tilgjengelig og kan komme til legen og få den timen og få gjort det. For å tiltrekke seg noen og virke mye mer feministisk skal man derfor kunne åpne opp for uke 18, kun for å prøve å bevise at man står på lag med kvinner. Men det gjorde abortloven fra før av. Den sto på lag med kvinner fordi den ga oss en abortlov som hele Stortinget faktisk var enige om. Nå lager man usikkerhet – der flere partier faktisk kan begynne å være imot abort i Norge. Jeg synes det er trist å lage en abortlov som ikke alle sammen fortsatt kan være enige om. Det var det jeg ville si. Jeg føler at det er trist at vi er kommet hit i Norge. Kanskje vi kommer til å ende opp som – la oss si – andre land som ikke har regulert abort i lovsystemet på samme måte som oss. De har ikke satt en grense. Grensen er før fosteret er antatt levedyktig, og det er en veldig feil grense. Så vil jeg også bare si om påstanden om at det var Kristelig Folkepartis feil at abortloven kom i spill: Det var ikke Kristelig Folkepartis feil. Det var teknologien, det var muligheten som ble gitt oss til å avslutte svangerskap på en annen måte enn det var gjort tidligere, og inngrep som krevde at man ventet over 12 uker for å utføre dem. Det var ikke regulert i loven. Kristelig Folkeparti ba om at vi skulle gjøre det, og det mener jeg var en riktig beslutning.
Marianne Haukland (Høyre), 2021-04-20:
Dette er en gjennomføringsproposisjon av Europaparlamentets råddirektiv 2014/26 om kollektiv forvaltning av opphavsrett og nærstående rettigheter og multiterritoriell lisensiering av rettigheter til musikkverk for bruk på nettet i det indre marked. Direktivet er EØS-relevant, og EØS-komiteen vedtok ved beslutning nr. 186/2017 av 22. september 2017 å innlemme direktivet i EØS-avtalen vedlegg XVII, Opphavsrett. Gjennom Prop. 97 S for 2017–2018 ble Stortinget bedt om å fatte vedtak om samtykke til godkjenning av EØS-komiteens beslutning. Stortinget fattet slikt vedtak 10. desember 2018, jf. Innst. 90 S for 2018–2019. Norge vil derfor være forpliktet til å gjennomføre direktivets bestemmelser. I norsk rett er kollektive forvaltningsorganisasjoner ikke særskilt regulert, derfor krever gjennomføringen av direktivet lovendring. Åndsverkloven gir opphaveren til et åndsverk enerett til å råde over verket ved å framstille eksemplar av det og ved å gjøre det tilgjengelig for allmennheten, enten ved spredning og visning av eksemplar eller ved offentlig fremføring og overføring av verket til allmennheten. Tilsvarende vern er i stor grad også gitt nærstående rettighetshavere, bl.a. utøvende kunstnere, produsenter av lydopptak og film og kringkastingsselskaper. Bruk av beskyttet materiale krever som regel avtale fra forskjellige innehavere av opphavsrett og nærstående rettigheter. Normalt kan rettighetshaveren velge mellom å forvalte sine rettigheter selv eller å gjøre det gjennom en organisasjon. I Norge utøves kollektiv forvaltning av rettigheter av organisasjoner som TONO, Kopinor, Gramo, Norwaco og BONO. Direktivet har som formål å etablere en rettslig ramme for kollektiv forvaltning av opphavsrett og nærstående rettigheter. Slik forvaltning har som regel grunnlag i fullmakt fra den enkelte rettighetshaveren og/eller forvaltningskontrakt med en organisasjon som representerer rettighetshaveren. Gjennom loven styrkes rettighetshavernes stilling i situasjoner der disse har overlatt forvaltningen av rettigheter til en kollektiv forvaltningsorganisasjon. Komiteen avholdt åpen høring om proposisjonen den 22. januar 2021. Komiteens tilslutning fremmes av en samlet komité, der bestemmelsene i denne loven får tilslutning fra alle partiene. Den eneste uenigheten ved behandlingen av denne loven har vært om Norge kunne valgt en annen tilnærming enn innlemmelse av direktivet, og her er komiteen delt. Jeg viser til de merknadene som regjeringspartiene er med på, og som har fått flertall i innstillingen. Jeg kommer tilbake til resten i et senere innlegg.
Marianne Haukland (Høyre), 2021-04-20:
Da kommer vi jo egentlig rett til stridens kjerne. Det har vært å se muligheten som opposisjonen snakker om for å kunne gjøre dette i tråd med direktivet. Det mener jeg ikke er mulig, og det mener jeg også at statsråden gjorde rede for her. Deler av opposisjonen har den oppfatning at det var en mulighet for Norge til å vedta et såkalt minimumskrav ved innlemmelse av denne loven for å holde medlemsorganisasjonene utenfor. Vi er ikke av den samme oppfatning, og henviser til at hele hensikten med proposisjonen er å sikre åpenhet og involvering for rettighetshavere av opphavsrett og nærstående rettigheter, og at det er de enkelte oppgavene som medlemsorganisasjonen utøver, som bestemmer om det skal være omfattet av loven. Forvaltning av rettigheter på vegne av medlemmer og utbetaling av vederlag medfører at man utfører oppgaver som skal være regulert av loven. Det er hensikten med direktivet og sikrer deltakerne rettigheter knyttet til gjennomføring av disse typer oppgaver, nettopp fordi det medfører plikter som skal sikre rettighetshaverne. Jeg synes det er forunderlig at dette ikke anses som viktig nok av opposisjonen, eller at det er vanskelig for opposisjonen å forstå dette, som står veldig tydelig i proposisjonen. Jeg ser ikke helt hvordan formålet med loven skal kunne bli gjennomført dersom ikke loven og de pliktene som loven skisserer, også gjelder for organisasjoner som forvalter rettigheter på vegne av andre. Jeg prøvde å forstå deler av opposisjonen, som er så sikker i sin sak. Det virker nesten som om de enkelte partiene er mer opptatt av hvordan man skal sikre at medlemsorganisasjonene får mest mulig av midlene, som kan disponeres fritt til stipender, enn av det jeg anser for også å være veldig viktig, at den enkelte rettighetshaver og eier av åndsverk skal få betalt for bruken av sine verk.
Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2021-04-20:
Saken gjelder samtykke til godkjenning av EØS-komiteens beslutning av 15. mars 2021 om endring av protokoll 10 i EØS-avtalen om forenkling av kontroll og formaliteter i forbindelse med godstransport. Saken består av to proposisjoner. Prop. 90 S ble fremmet av regjeringen 19. februar 2021, og Prop. 106 S ble fremmet 12. mars samme år, med hensikt å endre forslag til vedtak på bakgrunn av vedtak i EØS-komiteen 15. mars 2021. Behovet for to proposisjoner er knyttet til formaliteter, ikke nytt og endret innhold. Det er allikevel mest ryddig av både regjeringen og Stortinget å fatte sine vedtak etter behandlingen i EØS-komiteen og med en korrekt innstilling fra regjeringen. I sammendraget i innstillingen står det at «vedtakelse av EØS-komiteens beslutning av 15. mars 2021 gjør det nødvendig å endre forslaget til vedtak i Prop. 90 S(2020–2021) (2020–2021) Det høres nokså likt ut, men det er en vesentlig forskjell. Hensikten med begge proposisjonene er å sørge for en smidig og god godstransport i EU og mellom EU og EØS-landene. Det er innført nye tollsikkerhetskrav som krever justering av protokoll 10. Behovet for smidig godstransport ble kraftfullt illustrert da Storbritannia gikk ut av EU uten at en avtale var på plass. Resultatet var flere dagers forsinkelser og kaos. Dette illustrerer tydelig behovet for avtalefestede regler som gjør at gods kan passere uten unødig opphold. Komiteens tilrådning er at det samtykkes til EØS-komiteens beslutning av 15. mars 2021 om endring av protokoll 10 i EØS-avtalen om forenkling av kontroll og formaliteter i forbindelse med godstransport. Komiteens flertall består av Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Venstre.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-04-20:
Senterpartiet mener at det i denne proposisjonen er uklarheter om konsekvensene av å gå bort fra nasjonale definisjoner og risikoforvaltning, risikokriterier og prioriterte kontrollområder i forbindelse med tollsikkerhet. Dette har også høyere kostnader, altså økonomiske konsekvenser. Vi mener at sånne vurderinger må komme tydeligere fram før Stortinget kan samtykke til det, hvor hver part skal definere sine rammer for risikovurdering, risikokriterier og prioriterte kontrollområder. Vi viser til at Island så langt ikke har sett behov for å etablere en felles ordning med EU på dette området, og at Sveits har en egen ordning med tollsikkerhetstiltak i en egen avtale mellom Sveits og EU. Senterpartiet mener at Stortinget bør utsette denne beslutningen på grunn av disse uklarhetene, og til etter at rettsapparatet har behandlet saken om Norges tilknytning til ACER og Stortinget har behandlet EUs fjerde jernbanepakke.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-04-20:
Aller først vil jeg takke for samarbeidet i komiteen. Dette forslaget handler om rett til å kjøre lett motorsykkel dersom man har førerkort for bil. I tillegg er det fremmet et forslag fra Arbeiderpartiet i saken. Komiteens flertall viser til at en langsiktig satsing på trafikksikkerhet har redusert antall drepte i trafikken. Dette sparer menneskelige lidelser, det er i tråd med nullvisjonen, og det er god samfunnsøkonomi. Det har vært en halvering av gjennomsnittstallene for dødsulykker på motorsykkel etter innføring av opplæring og prøve, og dette har skjedd til tross for at det har vært en stor økning i antall registrerte motorsykler de siste 15 årene. Antall drepte i motorsykkelulykker er fortsatt relativt høyt og utgjør over 20 pst. av antall drepte på norske veier, til tross for en samlet beskjeden kjørelengde. Disse skadetallene har dessverre ikke hatt en god utvikling, og det er grunnen til at flertallet påpeker dette kravet til fortsatt fokus på å sikre at førerne av tung og lett MC samt moped har den særlige kompetansen som er livsviktig for å kunne bruke sånne kjøretøy. Det å kunne kjøre trygt på motorsykkel krever vesentlig forskjellige ferdigheter og annen kompetanse enn det som kreves for å kunne kjøre en personbil. Førerkompetanse er et sentralt element i trafikksikkerhetsarbeidet, og det er av avgjørende betydning for ulykkesbildet. Komiteens tilrådning er at forslaget ikke vedtas. Så vil jeg si noen ord på vegne av Senterpartiet. Jeg har lyst til å peke på at behovet for en førerprøve i dag forsterkes av at 19 pst. av kandidatene i 2020 strøyk på den praktiske førerprøven for klasse A1. Dette er personer som har gjennomført det trafikkskolene mener er tilstrekkelig opplæring for den enkelte kandidat, men som likevel ikke består en praktisk førerprøve. Det er ikke noen grunn til at opplæring i klasse B automatisk skal føre til at samme fører er skikket til å inneha førerrett for klasse A1. Nå er det kanskje noen som tror jeg er negativ til motorsykler. Det er jeg ikke, jeg har selv kjørt Kawasaki tidligere – 1 000 kubikk!
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-04-20:
Senterpartiet tar opp kampen for bedre og billigere ferge- og hurtigbåttilbud, og jeg tar opp de forslagene som Senterpartiet har fremmet i denne saken. Jeg vil presisere, etter å ha hørt på de andre talerne, at denne saken går mye lengre enn fergeforliket, som de refererte til. Senterpartiet står bak fergeforliket, men med dette forslaget ønsker vi å gå mye lengre. Til representanten Hoksrud: Nei, Senterpartiet går ikke inn for full pris på de fergestrekningene som han nevnte, vi står bak fergeforliket om halv pris på disse strekningene. I tillegg ønsker vi og fremmer forslag om makspris for pendlere. Så denne fergekampen som vi har stått i fremste rekke for å føre, vil jo føre til billigere priser for alle. Men med dette forslaget vil vi begynne med gratis båt og ferge til dem som bor lengst ute, og dem som ikke har fastlandsforbindelse. Senterpartiet har i alle år vært de som har tatt denne kampen. I den siste tida er det jo stadig flere som har sluttet seg til vårt standpunkt, og det er kjempebra, for vi trenger at flere partier engasjerer seg for å få ned prisene. Høye utgifter til ferger og hurtigbåt rammer skjevt, både sosialt og geografisk, og innbyggerne langs kysten rammes urimelig hardt. Ettersom billettene på ferge og hurtigbåt ikke differensieres etter inntekt, er dette nok et eksempel på en kostnad som rammer dem med lavest inntekt hardest. Derfor vil Senterpartiet sørge for billigere ferger og hurtigbåter. Fremskrittspartiet prøver nå å framstille partiet som kystens helter, men hvis en leser det forslaget som kommer fra Fremskrittspartiet, har de ikke foreslått å gjøre fergene gratis. De har foreslått at regjeringa skal legge fram forslag om det til neste år. Fremskrittspartiet har hatt ansvaret for alle statsbudsjett siden 2013, så hvor troverdig er det at de først nå foreslår å gjøre noe med fergeprisene? Men det er godt å se at flere støtter Senterpartiet i at billigere ferger og hurtigbåter er viktig for å sikre bosetting i hele landet. Distriktsdemografiutvalget, ledet av Victor D. Nordman, trakk bl.a. fram at gratis eller billigere ferger er et veldig viktig distriktspolitisk tiltak, og i deres rapport, som ble presentert i desember 2020, skriver utvalget at «det er sløsing med samfunnets ressurser å kreve inn fergebilletter og bompenger på strekninger og fergetilbud som vil ha ledig kapasitet selv uten brukerbetaling».
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-04-20:
I morgen kunne jeg godt ha tenkt meg å ta en tur til Røst. Ferga går kvart på fem om morgenen fra Bodø, men koronaen har utsatt den turen min. Røst er et veldig viktig fiskerisamfunn. Tørrfisk fra Røst er en av nasjonalrettene i Italia. Naboøya Værøy er også veldig stor på fisk. Dersom en av dem som bor på Værøy, trenger å ta en liten personbil ut av kommunen, ta den statlige ferga – som samferdselsministre fra Fremskrittspartiet har styrt i mange år – til Bodø med bilen sin, og de ikke har råd til å betale 3 600 kr for AutoPASS-rabatt, koster ferga da 996 kr. Spørsmålet mitt er: Hva vil ferga fra Røst til Bodø koste med en bil?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-04-20:
Jeg skjønner at ministeren ikke kunne ta på krona hva det koster å reise fra Røst til Bodø med en liten personbil, men det koster altså 1 228 kr én vei. Har man ikke råd til AutoPASS, må man doble den summen når man skal tilbake med bilen. Det vil si at det er 2 456 kr tur/retur, altså nesten 2 500 kr. Det er utrolig mye penger for alle, men spesielt for dem som har dårlig råd og ikke kan få denne rabatten. Gjennom snart åtte år har denne høyreregjeringa, med Fremskrittspartiet på laget, sentralisert, lagt ned tjenester og ført en politikk som har gitt et distriktsopprør. Hva er grunnen til at ministeren ikke kan se for seg å betale etterskuddsvis på ferger, når det gjøres for bompenger på bil hele tida?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-04-20:
Det er ikke bare enkelt å ta opp tråden etter en halv time med avstemning i Stortinget. Men jeg har bedt om ordet for å presisere en del detaljer i denne saken. Aller først har jeg lyst til å opplyse om at Senterpartiet vil stemme subsidiært for forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet og SV, og subsidiært for forslag nr. 7, fra SV. Og det er jo sånn at vedtaket i denne saken er at representantforslaget vedlegges protokollen. Så har jeg lyst til å presisere litt videre omkring det ministeren sa om at tilbudet er viktig, det er ikke bare prisen som gjelder. Det er Senterpartiet helt enig i. Forslag nr. 1, som er fremmet fra Senterpartiet og Fremskrittspartiet, er veldig tydelig på at vi vil ha en plan for hvordan ferge- og hurtigbåttilbudet langs kysten kan sikres og forbedres. Det hjelper ikke med billig eller gratis ferge hvis fergen ikke går. Så vi må bare få kvittert ut at den saken er helt klinkende klar: Vi ønsker å ha gode og forbedrede tilbud. Så tok representanten Bøkestad Andreassen opp hvordan mange av forslagene våre helt konkret er. Forslag nr. 4 gjelder gratis ferge og hurtigbåt for samfunn uten veiforbindelse til fastlandet og fergesamband med under 100 000 passasjerer årlig. Vi vil ha en makspris for pendlere som er avhengige av ferge- og hurtigbåttilbud. Vi vil også ha AutoPASS for ferge, med et depositumsbeløp, lik ordningen med AutoPASS for bompenger. Det går for bil, og det må gå an også for bil på ferge. Til slutt har jeg lyst til å si litt om hvor viktig verdiskaping i distriktene er. Mange av de samfunnene som er avhengig av båt og ferge, er også samfunn med veldig høy verdiskaping. Det kan være lite folk på en del av disse stedene langs kysten, men det er ofte samfunn som er kjempeviktige for de store eksportinntektene vi har fra fiske og havbruk.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2021-04-20:
Høyre og Fremskrittspartiet har vært ansvarlig for statsbudsjettene i snart åtte år. De har sultefôret fylkeskommunene. Senterpartiet har lagt inn mer penger i budsjettene til fylkeskommunene alle de årene. Så til representanten Søttar: Fremskrittspartiet har hatt samferdselsministeren gjennom mange år. Jeg har lyst til å spørre representanten Søttar om hun vet hva det koster med en personbil fra Røst. Representanten var jo ikke til stede da vi snakket om dette tidligere i dag. Det koster altså 1 228 kr hver vei hvis man ikke har råd til å kjøpe AutoPASS for ferge. Det gir tur-retur en kostnad på nesten 2 500 kr – og det er på den vakta Fremskrittspartiet har hatt.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2021-04-20:
I 2009 inngikk Norge og EU en tollsikkerhetsavtale for å sikre god vareflyt mellom Norge og EU. Avtalen ble tatt inn i EØS-avtalen protokoll 10 og sikrer at Norge ikke anses som et tredjeland under EUs tollsikkerhetsregime. Gjennom avtalen innlemmes Norge i EUs tollsikkerhetsområde, og varer som sendes mellom Norge og EU, er derfor unntatt fra kravet om forhåndsvarsling. Dette er en forenkling for næringslivet, som ellers ville fått økte kostnader. For å oppfylle forpliktelsene i avtalen har Norge etablert tilsvarende regler for forhåndsvarsling og risikovurdering som EU for varer som sendes til og fra tredjeland. I 2016 innførte EU nye tollsikkerhetsregler for å styrke kontrollen knyttet til inn- og utførsel av varer som kan utgjøre en trussel mot helse, miljø og sikkerhet. Dette gir et behov for å endre de norske tollsikkerhetsreglene tilsvarende. Endringene innebærer enkelte skjerpede rapporteringskrav for næringsaktører ved vareførsel til og fra tredjeland. Likevel vil deltakelse i tollsikkerhetsavtalen fortsatt innebære forenklinger for norsk næringsliv totalt sett. I tillegg vil tolletaten få tilgang til mer detaljert informasjon på et tidligere tidspunkt enn i dag, slik at kvaliteten på tolletatens kontroll og trusselvurderinger vil øke. Erfaringene er at endringene er en forutsetning for fortsatt norsk deltakelse i tollsikkerhetsområdet. På vegne av regjeringen ber jeg om at Stortinget samtykker i å godkjenne EØS-komiteens beslutning av 15. mars 2021 om endringer i EØS-avtalen protokoll 10.
Kirsti Leirtrø (Arbeiderpartiet), 2021-04-20:
En langsiktig satsing på trafikksikkerhet har redusert antall drepte i trafikken. I 2020 var vi for første gang under 100 drepte. For Arbeiderpartiet ligger nullvisjonen fast. Vi har ingen å miste. Arbeiderpartiet deler allikevel mange av forslagsstillernes vurderinger og tenker da spesielt på innsatsen som mange steder legges ned for å redusere biltrafikken. Skal en lykkes med dette arbeidet, må et bredt spekter av virkemidler tas i bruk. I det perspektivet hadde det vært interessant å se nærmere på om økt bruk av moped, scooter og motorsykkel i tillegg til økt bruk av kollektivtransport, sykkel og gange kan bidra til å redusere biltrafikken. Allikevel skal en være klar over at dødsrisikoen ved kjøring med lett motorsykkel i 2020 var 20 ganger høyere enn for kjøring med bil. Statsråden er tydelig i sine uttalelser om at det foreslåtte representantforslaget sannsynligvis vil gi flere drepte og hardt skadde på veiene våre. Så klare uttalelser fra ansvarlig statsråd kan ikke Arbeiderpartiet se bort fra. Trygg Trafikk skriver også at en liberalisering av regelverket for førerrett for lett motorsykkel derfor ikke kan anbefales fra et trafikksikkerhetsperspektiv. Arbeiderpartiet mener at det ikke må foretas endringer som medfører flere drepte og skadde i trafikken. Vi foreslår derfor i stedet at Stortinget ber regjeringen utrede om det bør bli enklere å få førerkort for lett motorsykkel når en har førerkort for bil. En slik utredning må svare på spørsmål knyttet til trafikksikkerhet, klimagassutslipp og andre vesentlige forhold. Nå skriver komitémedlemmene fra Høyre og Venstre at en slik vurdering ble gjort for to år siden. Arbeiderpartiet mener det var en utredning som gjaldt forenklet tilgang til førerkort i klasse A1 for innehavere av førerkort i klasse B, og vi mener at vi nå må ha en bredere utredning enn det som ble gjort i den interne utredningen i 2018. Dermed tar jeg opp Arbeiderpartiets forslag, forslag nr. 1, i saken.