trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-04-06:
Jeg tror jeg nå vil starte i omvendt rekkefølge så jeg er sikker på at jeg får besvart det Steensnæs tok opp også til slutt, fordi jeg merket i forrige replikk at det ble så mange temaer at jeg bare kom halvveis i å prøve å gi kommentarer. Det er litt overraskende hvis det har gått hr. Steensnæs hus forbi at vi allerede ganske tidlig var ute og gav full støtte til Regjeringens engasjement i forhold til den linje som nå blir signalisert fra USAs side når det gjelder Kyoto-protokollen. Vi støtter engasjementet fra Regjeringens side, samtidig som vi også synes det er veldig positivt at EU med sitt engasjement har sendt en delegasjon over til USA for å samtale med amerikanske politikere om det. Så vi er fullt ut enig i at vi her må stå sammen og øve press mot USA, slik at vi kan komme viktige skritt videre. Det bør vel heller ikke komme som noen overraskelse for hr. Steensnæs at vi fra Høyres side mener at det er viktig at vi ivaretar vårt forhold til nærområdene. Det har vi lagt vekt på fra Høyres side gjennom alle disse årene. Det betyr at vi har et spesielt ansvar her, men vi har selvfølgelig også plikter utover det. Derfor bør det ikke være overraskende for hr. Steensnæs at vi er så opptatt av å bistå nærområdene i Nordvest-Russland, slik vi gjør, og at vi også mener at Norge må være en spydspiss i det opprydningsarbeidet som atomavfallet representerer. Dette engasjementet, og at vi her kanskje kan få ryddet opp i våre nærområder, vil også bety enormt for vårt eget land.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-04-06:
Det er helt riktig oppfattet at vi fra Høyres side er svært opptatt av de norsk-amerikanske forbindelsene og båndene over Atlanteren. Lisbet Rugtvedt tok utgangspunkt i de amerikanske planene om rakettskjold. Til det vil jeg gjerne kommentere at det fra norsk side jo ikke er et spørsmål om støtte eller ikke støtte til dette. Så lenge amerikanerne selv svarer ja på om dette er teknisk og økonomisk mulig, blir dette fra vår side et spørsmål om hvordan vi håndterer et gitt faktum. Amerikanerne har bestemt seg. Riktignok har Bush-administrasjonen endret på innretningen av de opprinnelige planene om et nasjonalt rakettskjold – som også den forrige administrasjonen planla – og de har fremhevet at det også vil kunne beskytte europeiske land. Russernes forslag om å etablere et begrenset europeisk rakettskjold kan faktisk også åpne for et bredere samarbeid om beskyttelse mot såkalt upålitelige stater enn det vi først kanskje så for oss da amerikanerne la fram sine planer. Så spørsmålet om dette vil føre til nye omdreininger i opprustningen, vil derfor ikke være så relevant i forhold til Russland, men det kan være relevant i forhold til Kina.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-04-06:
Våren er også landsmøtetid for de politiske partiene. Jeg har fått med meg at Senterpartiet allerede har lagt det bak seg og har vedtatt et program for en ny stortingsperiode. Jeg har fått med meg et utkast til program, men jeg kjenner ikke resultatet. I utkastet til program står det bl.a. at Senterpartiet vil opprettholde importvernet på jordbruksvarer for å hindre at maten kjøpes ut av munnen på de fattige og for å redusere transporten mest mulig. Jeg er litt nysgjerrig på hva resultatet ble fra Senterpartiets landsmøte, ikke minst fordi Jakobsens innlegg i interpellasjonsdebatten i forrige uke kunne gi inntrykk av at dette punktet hadde overlevd landsmøtet. Jeg er med andre ord svært nysgjerrig på Senterpartiets syn på den gladmelding Regjeringen kom med i dag, om å fjerne importrestriksjoner på alle varer, unntatt våpen, fra de fattigste u-landene. Jeg merket meg at Kristelig Folkeparti kommenterte dette og kalte det en forstandig politikk. Jeg lurer bare på om Senterpartiet også deler den analysen fra Kristelig Folkeparti, eller om det er slik at dette temaet føyer seg inn i rekken av viktige saksområder som splitter sentrum.
Siri Frost Sterri (Høyre), 2001-04-06:
Jeg har allerede fra denne talerstol berømmet Regjeringen for at den ifølge oppslaget i Aftenposten i dag nå vil fjerne toll på import av u-landsvarer. Jeg synes det er all grunn til å hilse det velkommen. Jeg tror det kan være et viktig bidrag at Norge på den måten følger opp EUs beslutninger, med tanke på WTO-forhandlingene som skal starte opp igjen i november i år. I den sammenheng vil jeg gjerne også stille utenriksministeren et spørsmål. Jeg er kjent med at han vil komme tilbake med en redegjørelse om norske posisjoner og strategier foran nye WTO-runder, men jeg så i et oppslag i Fiskaren den 28. mars i år med overskriften «Otto satser alt på WTO» at fiskeriministeren nå forsøker via direkte kontakt med viktige medlemsland i WTO å løfte fiskerispørsmålet opp på dagsordenen. Kan dermed utenriksministeren bekrefte at denne regjeringen er opptatt av å posisjonere også Norges offensive interesser, snarere enn å la seg overkjøre – jeg holdt på si – av de mer defensive forsvarsinteressene vi har ved en ny WTO-runde? I så fall vil det ha Høyres støtte. Når det så gjelder svaret på oppslaget i Dagens Næringsliv knyttet til måten å organisere atomarbeidet i UD på, tar jeg til etterretning at utenriksministeren nå bekrefter at dette har han ryddet opp i. Men når han forsøker å gi inntrykk av at denne regjeringen har bevilget så mye mer til Øst-Europa-programmet enn tidligere, er det en sannhet med store modifikasjoner. Det er jo bare å leve på forskudd, idet tilsagnsrammen på fjorårets budsjett nå måtte cashes inn i friske midler på inneværende års budsjett.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Etter å ha lyttet til siste del av representanten Frost Sterris innlegg, føler jeg trang til å konkludere med at i internasjonal forstand, når det gjelder internasjonale spørsmål, er Høyre de reneste sosialdemokratene hvis man sammenlikner med en del andre partier. Likevel vil jeg stille et par spørsmål til representanten Frost Sterri. Nå er det riktignok slik at vi kommer tilbake til de mer globale spørsmålene i den utviklingspolitiske debatten vi skal ha. Men ser ikke representanten Frost Sterri at det er behov for, hvis vi skal få en jevnere utvikling i verden, å ha klarere kjøreregler for internasjonal kapital? Og kan det tenkes dersom u-landene skal inn på lik linje med oss andre når det gjelder handel, at vi ikke bare skal fjerne toll, men at vi kanskje må inn med visse kompensasjonsordninger for enkelte av de fattigste land for å kunne gjøre dem konkurransedyktige i internasjonal handel? Før øvrig er det stor grad av enighet mellom Arbeiderpartiet og Høyre når det gjelder det å utvikle Nordvest-Russland og gjøre Russland til en viktig partner og nabo. Når representanten Frost Sterri tar opp bevilgninger til Russland, vil jeg imidlertid understreke at det kan vel hende at vi skal slutte å klientifisere Russland og begynne å behandle landet på mer likeverdig basis. Vil det ikke være riktigere nå å få en større bredde i engasjementet overfor Russland, og ikke minst Nordvest-Russland? Jeg vil vise til at Nordisk Råd er i ferd med å foreslå en finansieringskonferanse om støtte til Nordvest-Russland, hvor også private interessenter blir trukket inn. Jeg vil spørre om Frost Sterri og Høyre vil støtte en slik konferanse.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
La meg først gi uttrykk for at det er stor enighet mellom Arbeiderpartiet og SV når det gjelder temaer som skatt på valutatransaksjoner og kjøreregler for internasjonal kapital. Men jeg har et par andre spørsmål til representanten Rugtvedt. Det første er om SV er enig i den norske utvidelsesstrategien når det gjelder støtte til de søkerlandene som i dag forsøker å kvalifisere seg for EU-medlemskap. Er SV enig i at det er viktig for Norge å bidra med økonomisk bistand, bidra til at de ikke bare kvalifiserer seg økonomisk, men at de kanskje også kvalifiserer seg på andre områder, slik som det å bygge opp en velferdsstat, likestilling, miljøpolitikk osv? Er SV enig i den utvidelsesstrategien? Så snakket representanten Rugtvedt noe om sanksjoner. Jeg har et spørsmål på mer generelt grunnlag når det gjelder sanksjoner. Er SV prinsipielt imot at sanksjoner benyttes? Vi har hatt mange former for sanksjoner opp gjennom tidene, noen har vært vellykkede og har truffet riktig, og noen har ikke truffet riktig. Sanksjonene mot Sør-Afrika var trolig de mest vellykkede vi har hatt, mens det er andre som kanskje ikke har truffet der de skulle. Er det slik at SV er imot alle typer sanksjoner? Eller mener SV at vi i større grad bør målrette sanksjoner, og se på sanksjoner i forhold til den til enhver tid eksisterende tilstand i det land som det er spørsmål om å sette i verk sanksjoner mot?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
Jeg vil følge opp noe i samme gate som det representanten Steensnæs var innom, nemlig Høyres forhold til USA. Høyre er et av de partiene som aller sterkest understreker de norsk-amerikanske bånd, som representanten Siri Frost Sterri sa. Et uttrykk for akkurat det er det vel når Høyre også er et av de få partier som har gitt positive signaler i forhold til amerikanske planer om rakettforsvar. Nå sitter en president fra Høyres søsterparti i presidentstolen i Washington. Han har en gruoppvekkende merittliste når det gjelder signering av dødsstraffer, han står for en svært konservativ innenrikspolitikk og en seg selv nok-linje i utenrikspolitikken. Jeg har derfor lyst til å spørre representanten Frost Sterri: Hvor bekvem er Høyre egentlig med sitt politiske familieforhold til republikanerne? Og vil Høyre bidra til å reise kritikk mot USA for den linjen som president Bush nå legger seg på i utenrikspolitikken? Jeg tenker da særlig på at det kan bli et kjøligere forhold mellom USA og Russland og Kina.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
La meg først snakke på vegne av Tobin. Jeg tror ikke det er riktig som representanten Foss sier, at Tobin har tatt avstand fra sitt forslag om en internasjonal skatt på valutahandel. Det han ikke har ønsket, er å være en frontfigur for Attac-bevegelsen, og det må vi akseptere. Men han står fremdeles på forslaget om at det vil være gunstig å få en avgift for å dempe svingningene som følge av handel med valuta. Det var en veldig pussig framstilling at dette var et forslag som først og fremst ville ramme u-landene. Dette er jo et forslag som først og fremst vil dempe de voldsomme svingningene som en nå får av den veldig omfattende handelen med valuta. Og det vil være til beste for land med særlig sårbare økonomier at en får en sånn valutaskatt. Nå er det sånn at hver gang Høyre snakker om bistandspolitikk eller u-land, så får en en litt flau smak i munnen, for uansett om Høyre går inn for friere handel, om Høyre går imot valutaskatt osv., så kommer en ikke forbi at Høyre er blant de partiene som er villig til å svinge øksen kraftig over bistandsbudsjettet. Derfor har Høyre veldig liten troverdighet når det gjelder å forsvare u-landenes interesser. Når det gjelder muligheten for å få vedtatt en Tobin-skatt, ser jeg selvfølgelig at det er veldig vanskelig å få alle land med på det. Hvis den skal ha en virkelig effekt, bør en ha med alle land. Men det er en god start å begynne å diskutere dette, og jeg synes det er bra at vi har fått en så bred tilslutning i Norge til dette forslaget som vi har fått. Jeg oppfatter også at det er stor interesse for dette forslaget i EU. Vi kan også se på muligheten for å starte med å innføre skatten i noen regioner og se på om det kan ha noen effekt. Men først og fremst vil det ha en effekt dersom alle land innførte den, selvsagt.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
Når det gjelder EUs utvidelsesplaner, oppfatter jeg ikke at det først og fremst er et spørsmål om hva verken vi i SV eller vi i Norge synes. Det er først og fremst et forhold mellom kandidatlandene og EU. Det må også være et forhold mellom befolkningene i kandidatlandene og EU. Når det kommer til stykket, kan vi jo ikke være helt sikre på at det ikke kan finnes EU-motstandere også i kandidatlandene. Så jeg vil stille meg litt avventende til dette og f.eks. se den norske handlingsplanen som innebærer at Norge skal ivre veldig sterkt for utvidelse. Men når det gjelder målsettingene, er vi helt enige. Norge skal selvsagt bidra til økonomisk vekst og stabilitet i øst. Vi skal selvsagt bidra til å utvikle velferdssamfunn og å utvikle demokratiene i øst. Dette er veldig viktige oppgaver, og vi vil veldig gjerne være med på å prioritere de oppgavene. Men her er det jo også et forhold mellom Norge og landene i den tidligere østblokken, og dette må ikke nødvendigvis knyttes til EU. Når det gjelder sanksjoner, er vi selvfølgelig ikke motstandere av alle typer sanksjoner. Det vi sier, er at de brede sanksjonene, som er ment å ramme hele befolkninger, er vi nødt til å revurdere. Vi ser at de både i forhold til Irak og i forhold til Serbia ser ut til å fungere feil, ved at sanksjonene fører til økt oppslutning om regimet framfor å svekke det, og at det rammer urettferdig i forhold til sivilbefolkningen. Så det vi må få, er spissede sanksjoner. Vi må få sanksjoner som først og fremst rammer politiske eliter, vi må ha våpenembargo der hvor det er relevant, og vi må se på mulighetene for å fryse finanser der hvor det er relevant. Så det er ikke noe spørsmål om å være imot alle typer sanksjoner. Vi må utvikle et sanksjonsverktøy som er målrettet, og som er effektivt. Men i tillegg må vi stille oss det grunnleggende spørsmål: Er det mindre kontakt eller mer kontakt som hjelper når noen land oppfører seg usosialt, for å si det slik, og bryter mot internasjonal rettsorden? Av og til kan kanskje økt handel og økt kontakt være det rette.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
Når det gjelder hr. James Tobin igjen, så har jeg ikke oppfattet at han har trukket sitt forslag. Og i det forslaget står det at for å dempe skadevirkningene av omfattende valutahandel og spekulasjon med valuta, bør det innføres en avgift. Jeg kan heller ikke skjønne at det skal være så vanskelig å skjønne at ikke u-landene er spesielt sårbare overfor disse svingningene som omfattende spekulasjon med valuta fører til. Sett fra SVs side er fattige land spesielt utsatt i forhold til de skadevirkningene som dette medfører. Det er ikke veldig mange år siden vi så Asia-krisa, som var et utslag nettopp av den type spekulasjon, og i avisene kunne det se ut som et merkelig spill med papirer. Men en konkret virkning var f.eks. økt barnearbeid i Kambodsja og Laos, og økt antall gatebarn i de fattige landene i Asia. Vi så helt konkrete sosiale utslag av spekulasjonsøkonomi. Jeg vil utfordre Høyre med å spørre: Hva er alternativet til å prøve å jobbe fram tiltak for å legge begrensninger på kapitalens frie flyt som i dag har helt ubestridelige skadevirkninger? Det er ikke ubehagelig å diskutere bistand med Høyre. Tvert imot er det positivt at vi får debatt om bistand. Det som unektelig vekker et visst ubehag, er når Høyre later til å tro at en kan kompensere for kutt i bistand med å få økt handel. Det går heller ikke i hop. Jeg vil også utfordre Høyre til å tenke et par ganger over at det er ingen ting som fremmer økonomisk vekst bedre enn om en satser massivt på utdanning, om en satser massivt på demokratiutvikling og om en satser massivt på helse. Derfor er det en nøye sammenheng mellom bistandsbudsjettet og arbeidet for å få økonomisk vekst, og det kan ikke kompenseres ved at vi verken kutter ut tanker om internasjonale avgifter eller øker frihandelen.
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
SV har i denne debatten lagt stor vekt på at Norge må vise en kritisk holdning til USA, og at vi må tore å utfordre og være uenig med USA når det er på sin plass. Vi kan gjerne tolke noen av de verste krumspringene fra Bush-administrasjonen som startvansker, men jeg er redd det er en bevisst holdning fra den nye presidenten å føre en politikk som innebærer at USA i større grad er seg selv nok. Dette innebærer f.eks. nei til Kyoto-avtalen, nei til å bidra til en internasjonal straffedomstol, nei til prøvestansavtalen, undergraving av ABM-avtalen. Listen kan dessverre gjøres lengre når det gjelder mangel på internasjonal ansvarlighet fra USAs side. Så sentralt som forholdet til USA er i norsk utenrikspolitikk, og med den posisjonen USA nå har som eneste supermakt, mener SV det ville være på sin plass om Stortinget aktivt tok del i utformingen av Norges USA-strategi, på samme måte som vi nå arbeider med Europa-politikken. Hvordan stiller utenriksministeren seg til å legge USA-strategien fram for Stortinget?
Lisbet Rugtvedt (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
Jeg er også glad for at utenriksministeren var så imøtekommende når det gjaldt vårt ønske om at Stortinget må få anledning til å diskutere vår strategi overfor USA. Jeg ber derfor om at SVs forslag gjøres om til et oversendelsesforslag.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
Eg tolkar Røsjorde sitt innlegg i forhold til USA som ei støtte til SV sitt forslag om å få ein debatt om dette i form av ei eiga melding til Stortinget. Så det vil eg gjerne ha ein kommentar på. Som me nå har blitt klar over, har ikkje Framstegspartiet folk i utanrikskomiteen lenger, og då blir det gjerne litt nasjonalt når forsvarskomiteens leiar skal snakka. Men eg vil likevel utfordra han på ei internasjonal problemstilling – som han tok opp i ein replikk til Steensnæs her for ei lita stund sidan – og det gjeld altså Midtausten. Framstegspartiet har ein slags stalinistisk politikk. Dei held med dei sterkaste. Den sterkaste har rett, og den som har noko, skal få meir. Det er Framstegspartiet sin politikk i eit nøtteskal. Slik er det òg i Midtausten. Der er det altså Israel som har rett, og det er palestinarane som har feil. Det er offisiell Framstegsparti-politikk. Men nå er det faktisk slik at EUs og Røsjordes fremste partnar, USA, er kritisk til Israels framferd i Palestina og i Midtausten. Det er interessant, for det må vera komplisert for Framstegspartiet å takla at USA faktisk kritiserer Israel. Det vil eg gjerne ha ein kommentar på frå Røsjorde. Så er det jo slik at Palestina er okkupert område. Viss det var slik at det kom nokon og tok hagen frå Røsjorde, tok vekk det han hadde der, la det flatt og bygde opp noko som var eins eige, ville han ikkje då reagera? Det er jo det som nå skjer i Midtausten. Israel kjem og tek land som ikkje er deira, og bygger opp noko nytt på okkupert land. Er dette ein politikk som Røsjorde kan forsvara, eller vil han, som SV, prøva å hjelpa til med fredsbevarande styrker, nettopp for å dempa konflikten? Kva er eventuelt hans løysing på Palestina-spørsmålet?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2001-04-06:
Ikkje Hagen!
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-04-06:
Når det gjelder dette med selvbildet, nevnte jeg konkret det faktum at vår utenriksminister synes å være bekymret for at Norge er i ferd med å bli parkert på sidelinjen i europeisk politikk, noe som jeg mener gir en situasjonsbeskrivelse som ikke er korrekt. Jeg vil også nevne det faktum at når utenriksministeren nærmest forskutterer problemer og et negativt forhandlingsresultat når vi skal gå til kompensasjonsforhandlinger i forbindelse med EU-utvidelsen, så synes jeg også det er et veldig defensivt og unødig negativt utgangspunkt. Så var Blankenborg opptatt av det jeg nevnte om EU-saken og en mulig EU-søknad. Jeg går ut fra at representanten Blankenborg har forståelse for at partiene på Stortinget tar det på alvor når landets utenriksminister i klartekst har gitt uttrykk for at det kan være aktuelt å sende en søknad allerede i år 2002-2003. Jeg registrerte at Blankenborg ble utfordret av SV tidligere i dag, og jeg registrerer at heller ikke Blankenborg så noen grunn til å dementere eller svekke det bildet som ble skapt i kjølvannet av den redegjørelsen som ble holdt i Stortinget den 20. mars. For å ta det siste til slutt, det som gjaldt EU-utvidelsen: Senterpartiets holdning her er helt krystallklar. Vi legger til grunn at når det gjelder land som gjennom demokratisk prosess gir uttrykk for at de ønsker medlemskap i EU, så ønsker vi i Senterpartiet å bidra til at de skal få en så god avtale med EU som mulig. Det er Senterpartiets holdning til dette spørsmålet. Jeg går ut fra at heller ikke Blankenborg mener at det er en særlig oppsiktsvekkende holdning.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-04-06:
I den interpellasjonsdebatt som Siri Frost Sterri nå refererte til, gav jeg på vegne av Senterpartiet uttrykk for en positiv holdning til å utvide den MUL-import som vi har i dag, til flere land og til flere vareslag. Det som samtidig ble understreket fra min side, og som vel lå bak den første delen av representanten Siri Frost Sterris replikk, var at det på bakgrunn av de siste ukers, for ikke å si siste måneders, utvikling synes å være slik at mange partier i Stortinget fortsatt mener at matvarer må betraktes som andre varer, og at en ikke ser at dette med matvarer i forhold til sykdom og andre ting står i en helt spesiell situasjon. Jeg synes det er positivt at Norge utvider rammen for MUL-import, slik det er varslet i dag, og som Senterpartiet vil komme til å støtte, men det ligger også i dette en klar antydning om at vi må ha sikkerhetsklausuler, slik vi i dag har i EØS-avtalen og i veterinæravtalen. Jeg registrerte også det som stod om saken i Aftenposten i dag, hvor utviklingsminister Sydnes gav klart uttrykk for at her ville det bli bygd inn sikkerhetsventiler, særlig knyttet til utvikling som kunne føre til dramatiske endringer i markedssituasjonen. Innenfor disse rammer vil Senterpartiet selvsagt støtte at de minst utviklede land fortsatt skal gis adgang og få økt adgang til det norske markedet.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2001-04-06:
Jeg refererte i mitt innlegg til utenriksministerens uttalelser etter redegjørelsen den 20. mars, hvor han sa at det kan bli aktuelt å sende søknad om medlemskap allerede i 2002–2003. I Aftenposten, som også utenriksministeren nå refererte til, står det, som også utenriksministeren sa, at Regjeringen «bør vurdere en medlemskapssøknad når utvidelsen er kommet vel i gang neste år eller i 2003». Nå sier Jagland at denne vurderingen vil måtte ta flere år, men – ærlig talt – det virker ikke særlig sannsynlig. Dette begrunner jeg bl.a. med hva som skjedde forrige gang et slikt spørsmål ble aktualisert. I valgkampen i 1989 bedyret Arbeiderpartiet og regjeringen at dette var et uinteressant og helt uaktuelt spørsmål. Allerede den 4. april 1992 varslet daværende statsminister Gro Harlem Brundtland at Arbeiderpartiet ville gå for søknad, og allerede i november samme år ble Stortinget bedt om å slutte seg til en slik søknad, og en slik søknad ble sendt. Nå er det prinsipielt viktige ikke om en søknad kan bli sendt i 2002, i 2003 eller i 2004. Det interessante er hvorvidt dette er aktuelt i neste stortingsperiode, med andre ord at det er det stortinget som skal velges i høst, som skal komme til å avgjøre denne saken. Etter Arbeiderpartiets landsmøte uttalte utenriksministeren til Dagens Næringsliv at det ikke kan utelukkes verken en søknad eller en folkeavstemning i neste stortingsperiode. Mitt spørsmål til utenriksministeren er følgende: Står utenriksministeren ved denne uttalelsen?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-04-06:
SV har ved ulike anledninger tatt til orde for en avgift på handel med og investeringer i u-landene. De har kalt dette en Tobin-skatt, med utgangspunkt i forslagsstilleren, nobelprisvinneren James Tobin. Det er vårt syn at en slik skatt bare vil bidra til å svekke de på forhånd svakeste i den internasjonale handelen. De rike landene vil alltid få tak i penger uavhengig av avgifter. Det er de små og fattige land som er avhengige av å få investeringer utenfra. Nå har det også det interessante ved seg at James Tobin selv har tatt avstand fra forslaget. Han uttalte nylig: «Jeg ønsker ikke at de skal bruke mitt navn, og navnet Tobin-skatt, for å forbinde meg med sitt program. Jeg er ikke medlem av Attac, og jeg støtter ikke Attac.» Jeg har to spørsmål til representanten. For det første: Hva har hun av kommentar til James Tobins utredning? Han har for øvrig utdypet sine synspunkter i en lengre artikkel i amerikanske aviser, bl.a. New York Times. Det er mitt første spørsmål. Det andre spørsmålet er: Hvilke tegn ser hun til at en slik tanke om en internasjonal avgift som bremser valutahandel, får global tilslutning?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2001-04-06:
Jeg registrerer at representanten Rugtvedt mener at når Tobin overhodet ikke vil ha sitt navn knyttet til Attac, har det ingenting å gjøre med Tobin-skatten. Han ber i tillegg om at man rett og slett ikke knytter hans navn til denne avgiften. Hvis det ikke her skulle ligge noe synspunkt på avgiften, tror jeg vi befinner oss i hver vår verden. Jeg skjønner at representanten Rugtvedt også synes det er ubehagelig å diskutere forholdet til u-landene med representanter som er for et noe lavere nivå på norsk u-hjelp. Men da har man ikke mange å diskutere med i verden, da kan man i grunnen holde diskusjonen innad i Norden, og knapt nok det. Men jeg velger å overse det som et uttrykk for noe helt annet. Men det jeg ville ta opp, gjaldt resonnementet om at det var pussig at en internasjonal valutaskatt skulle ramme u-landene. Jeg kan ikke skjønne at det skulle være så vanskelig å begripe. De rike land har kapital nok. De rike land har kapital både til samhandel og til investeringer innenfor eget område. De land som i de senere årene har tiltrukket seg mest kapital fra andre områder, fra andre land og fra andre regioner, er nettopp utviklingsøkonomiene. En avgift på slike investeringer, som jo forutsetter valutatransaksjoner, vil selvfølgelig ramme de landene som har dårlig kapital innenfor egne grenser. Det skulle ikke være noe veldig avansert resonnement. Men jeg registrer at SV har to varianter av dette. Enten skal avgiften være så liten at den egentlig ikke fører til store endringer, slik at den bare fører til visse inntekter, hvis man skulle forutsette det. Den andre muligheten er at avgiften blir så høy at den faktisk fører til mindre valutastrømmer over grensene. Det nye nå i representanten Rugtvedts svar var at hun også gikk inn for at dette skulle kunne utprøves regionalt. Jeg utfordrer representanten til å gi en liten vurdering av hvordan det vil arte seg for de regioner som skulle prøve det ut i forhold til samhandelen med andre, og om hun har hørt noen rykter om at det er regioner som planlegger noe slikt. Meg bekjent er det ingen som går på slike selvmordstanker.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Jeg må svare nei på det siste spørsmålet her, jeg gjør ikke det. Når jeg sier at vi har en plikt til å engasjere oss globalt og gjøre noe for dem som er vanskeligere stilt enn oss selv, er nettopp det en viktig dimensjon av norsk utenrikspolitikk. Men man må ikke bli så global at man ikke befinner seg noe sted. Hvis man skal få gjort noe, også med fattigdomsproblemet, må man forholde seg til dem som også kan øve innflytelse på verdens gang – altså ikke på VG, men på den globale gang. For eksempel når det gjelder Kyoto-spørsmålet: Kan noen her svare på hvordan Norge skulle kunne påvirke f.eks. USA der uten å kunne være i nær kontakt med EU? Når det gjelder det som har vært et punkt i debatten, tollfrihet for de fattigste landene, var det faktisk EU som gikk foran her. Så har vi kommet etter og gjort det samme som EU, og det kan være håp om at andre land utenfor EU-kretsen og utenfor Norge følger etter. Det er ikke slik at man kan ha en klode og se bort fra 500 millioner mennesker i Europa. Hvis man vil påvirke denne kloden, må man forsøke å arbeide sammen med dem som fins på denne kloden, og spesielt i vårt nærområde. Hvis vi ikke skulle være i stand til å arbeide sammen med våre naboer i vårt nærområde, hvem skulle vi da være i stand til å samarbeide med? Jeg må si at jeg undrer meg svært over at de som nå ser at man har de samme målene som EU fremmer på område etter område, forsøker å se bort fra det fordi man ikke liker det. Man skulle jo nå glede seg over at Europa faktisk er enig med oss i en lang rekke spørsmål.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Ja, jeg kan bekrefte at vi er opptatt av også de offensive interessene i WTO-forhandlingene. Derfor vil vi posisjonere oss slik på alle områder at vi nettopp i neste omgang, når fiskerispørsmålene kommer opp, kan posisjonere dem på en offensiv måte. Dette er ikke enkelt, for det er klart at vi har andre interesser når det gjelder landbruk, og vi forsøker å ivareta de interessene også. Med henblikk på den debatten som jeg forsøkte å dra opp her, er det interessant å merke seg at også her har vi støtte fra EU. Våre nærmeste allierte når det gjelder landbruksspørsmål i WTO-forhandlingene, er faktisk EU, men kanskje heller ikke det ønsker man å forholde seg til på en realistisk måte. Men vi tror at vi klarer å kombinere disse – hva skal jeg si – mer defensive og beskyttende interessene som vi har når det gjelder vårt landbruk, med de offensive interessene som gjelder våre fiskerier.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Nå forsøker Røsjorde å gjøre denne debatten til en debatt om den nye forsvarsplanen. Det er ikke så underlig når han leder forsvarskomiteen og ikke er med i utenrikskomiteen. Nå blir det jo en debatt om dette her i Stortinget på bakgrunn av en innstilling som kommer, og da får vi god mulighet til å gå gjennom det. Men når man sier at vi har tatt NATOs generalsekretær til inntekt for rasering av norsk forsvar, kommer vi ned på et nivå som jeg synes vi ikke bør være på verken når det gjelder gjennomgangen av utenrikspolitikken, eller når det gjelder gjennomgangen av forsvarspolitikken. Det er et faktum at Robertson er fornøyd med det som gjøres, og det som er lagt fram av Regjeringen, er faktisk gjort i nært samarbeid med NATO. Og det er ikke slik at NATO mener at vi nå liksom legger nordflanken åpen for andre. Vi har fortsatt som målsetting å bidra til og sikre stabilitet i dette området gjennom det forsvaret som vi har. Så jeg merker meg at det er forskjell mellom utenriksministeren og Fremskrittspartiet, men det er jo også stor forskjell mellom Fremskrittspartiet og NATOs generalsekretær. Det er vi bare nødt til å konstatere. Når det gjelder Kongo, så tror jeg ikke det er noen som mener at vi skal sende massive, store militære styrker dit eller andre steder, for det er helt riktig som Røsjorde sier, vi har ikke mer å gå på. Men det er fullt mulig å gjøre noe i tillegg til det vi har gjort, med observatører og andre typer funksjoner, uten at det går på bekostning av det norske forsvar. Tvert imot er det slik at det faktisk bidrar til å opprettholde kompetanse og styrke vårt forsvar hvis vi kan bidra med noe i forskjellige deler av verden. Vanskeligere er ikke det spørsmålet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Det Jakobsen nå gjorde, var i grunnen å vise at mitt regnestykke er riktig, for han sa 1989 og så 4. april 1992. Det er faktisk tre år. Det er ikke slik at når man begynner en vurdering av dette spørsmål, kan man legge en søknad på bordet dagen etter. Det tar flere år før en eventuell søknad kan sendes. Det er derfor man faktisk er nødt til å begynne å vurdere det før det kan bli aktuelt, for ellers kan Norge komme fullstendig i bakleksa. Det er det som er ansvarlig utenrikspolitikk. Når medlemskapsavtalene foreligger, vil det være klokt av oss alle – i første omgang de politiske partiene – å sette seg ned og tenke: Hva skal vi da gjøre? Da regner jeg med at man i alle partiene vil legge opp til debatter og rådslag, som vil kunne ta ganske lang tid, før man eventuelt holder et nytt landsmøte, og så må det eventuelt manifestere seg i en stortingsmelding og debatter her i salen. Det er en lang prosess som vi da står foran, så det er overhodet ikke aktuelt å sende en søknad i 2002 eller 2003. Det er da vi eventuelt starter en vurdering av hva vi skal gjøre. Det er det jeg konsekvent har sagt, og så har noen ønsket å utlegge det slik at man på det tidspunkt vil legge ut en søknad til EU. Det er ikke redelig å drive på den måten. Dette stemmer ikke overens med noen fakta, verken i forhistorien eller det som kan bli en fremtidig historie når det gjelder Norges forhold til EU. Jeg er helt enig i det Jakobsen sa, at det prinsipielt viktige er om det overhodet kan bli aktuelt å fremme en søknad i neste stortingsperiode. Til det har Arbeiderpartiet sagt: Ja, vi kan ikke helt utelukke det. Men jeg har lagt til: Det er lite sannsynlig. Men uansett kan ikke dette skje før helt i slutten av neste stortingsperiode, og uansett er det til sjuende og sist det norske folk som avgjør dette i en folkeavstemning.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-06:
Jeg stiller meg veldig åpen til å diskutere det med Stortinget. Det kan gjøres på mange forskjellige måter. Jeg har allerede nå redegjort for visse elementer med hensyn til hvordan vi tenker, og det kan gis nye redegjørelser. Ikke noe ville være bedre enn om man her i salen kunne få en diskusjon om vår strategi i forhold til USA. Jeg synes det er litt merkelig, men interessant og positivt, at SV ønsker en klar strategi i forhold til USA, mens man ikke ønsker noen strategi i forhold til Europa. Det må være helt dødt – fullstendig. Ved siden av USA er Europa den viktigste aktør i verdenspolitikken. Det må man for Guds skyld ikke snakke om – unnskyld uttrykket. Det må man ikke snakke om, men USA må man snakke om. Det som er i ferd med å danne seg, er en verden som består av mange forskjellige tunge aktører. Det er USA, EU, Japan og India. Det er noen tunge aktører som vi må forholde oss til, og som vi må være i stand til å spille på lag med, men også si fra til. Jeg synes det er svært naturlig at vi her i salen diskuterer vårt forhold til USA – vår strategi. Men jeg synes det er like naturlig og nødvendig at vi hele tiden har en løpende debatt om hvordan vi forholder oss til Europa. Derfor har jeg og Arbeiderpartiet sagt at vi må ha handlefrihet også i forhold til Europa.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
På vegne av representanten John I. Alvheim og meg selv vil jeg fremme forslag om lov om endringer i lov av 8. april 1981 nr. 7 om barn og foreldre § 3 og § 6, slik at saker om farskap skal avgjøres ved DNA-test, og om endringer i lov av 13. august 1915 nr. 6 om rettergangen i tvistemål § 412, slik at saker om farskap skal avgjøres etter reglene i barnelova. Jeg vil også på vegne av representanten Per Roar Bredvold og meg selv fremme forslag om lov om endringer i lov om pengespill av 28. august 1992 nr. 103 § 10, slik at etter at det er foretatt fondsavsettelser, skal selskapets overskudd fordeles med en halvdel til idrettsformål og en halvdel til kulturformål.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-05-29:
Statsråd Brustad sa i sitt innlegg, og nå i replikkvekslingen understreket hun, at loven er verdinøytral. Det er jeg enig i. Jeg har beskrevet den som en prosesslov, og det har departementet også gjort. Jeg må presisere at den sier ikke noe om når man eventuelt skal sammenslå, og på hvilken måte, men er glad for de gode økonomiske ordninger med inndelingstilskuddet, som jo skal vare i ti år. I 1991 var det en tvangssammenslåing. Stortinget klarte da i 1995 å ha to tanker i hodet samtidig. De sa både at politikken skal være at vi ikke skal tvangssammenslå, og at det selvfølgelig er Stortinget – det sa nemlig flertallet i juni – som skal ha den endelige avgjørelse, det er naturlig. Er det da så urimelig å håpe på, når statsråden peker så tydelig på inndelingstilskuddet som vi jo fikk fram i forbindelse med en kommunesammenslåing i Vestfold, at den urett som ble begått mot Arendal, Fredrikstad, Hamar og Larvik – det er tidligere fremmet forslag om at de i hvert fall skal få en viss kompensasjon, og det ligger fortsatt innenfor tiårsgrensen, som et inndelingstilskudd skal vare – i hvert fall kunne godtgjøres med kompensasjon for tre år i tillegg, og ikke kun for de to årene som de fikk den gangen? Jeg kunne tenke meg å spørre statsråd Brustad om det er mulig å se med forventning fram mot en positiv holdning fra Regjeringens side i dette spørsmålet.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Det er en helt nødvendig fornyelse av inndelingsloven – kommune- og fylkesgrenseloven, kan vi vel også kalle den – vi nå skal vedta. Dagens lov fra 1956 er mangelfull, og den etterlater tvil om framgangsmåten i konkrete saker. Den loven vi nå skal vedta, er en lov som klargjør framgangsmåten og prosessen når det gjelder fastsetting av kommunegrenser og endringer i kommune- og fylkesinndeling. Grensedragning mellom kommuner, for ikke å si kommunesammenslåinger, er ofte kontroversielle og svært følelsesladede. Derfor er det viktig å være veldig tydelig når det gjelder hvem som skal opptre som aktører, hva som er prosedyre for korrekt saksbehandling, hvem som kan treffe vedtak i ulike type saker, konsekvensene av endringene som foreslås, og gjennomføring. Denne loven vil ikke påvirke antallet kommuner eller fylker. Hensikten med loven er å skape større forutsigbarhet for dem som måtte bli involvert i denne type prosesser, og en mer effektiv saksgang. Lokaldemokratiet blir styrket ved at en lovfester at kommunestyret bør innhente innbyggernes synspunkter på et aktuelt inndelingsspørsmål, og at kommunestyret selv avgjør hvilken metode som skal brukes. Men det gis ikke pålegg om lokale folkeavstemninger. Et forhold til som det er viktig å understreke, er at det skal gis statlig kompensasjon for bortfall av rammetilskudd ved f.eks. kommunesammenslåinger. Til slutt til spørsmålet om tvangssammenslåing av kommuner. Loven gir Stortinget adgang til dette, men Arbeiderpartiet mener at det er viktigere å stimulere til frivillige kommunesammenslåinger enn å bruke tvang. Vårt motiv for at det på sikt kan bli færre og større kommuner er at de ved det blir mer robuste, og dermed kan ta på seg flere oppgaver – dette igjen for å ivareta den rollen vi mener kommunene skal ha, nemlig som det mest sentrale leddet i velferdssystemet vårt.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-05-29:
Det er helt riktig – saksordføreren er medlem av Lagtinget, derfor skal jeg si noen ord. Kommunalkomiteen og Stortinget har i denne perioden behandlet husleieloven flere ganger, og alle partiene har klarert sine synspunkter både i forhold til husleieloven og tvisteløsninger. Komiteen er selvfølgelig klar over at situasjonen på leiemarkedet er svært vanskelig både i antall boliger og rent prismessig. Flertallet, som består av Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet og Senterpartiet, viser til at forhold knyttet til utleieboliger og boligpolitiske virkemidler, også blir behandlet av det nedsatte Boligutvalget, som ennå ikke har avgitt sin innstilling. Når det har skjedd, vil Stortinget få seg forelagt en egen stortingsmelding om de boligpolitiske utfordringene. I en særmerknad fra SV blir det hevdet at det er Regjeringens og flertallets politikk at husleien i mange utleieboliger bør økes kraftig. Debatten i Stortinget tidligere i dag om SVs forslag om å sikre varige rimelige husleier i sosiale utleieboliger, viser med all tydelighet at vi er uenige om virkemiddelbruken, ikke om målene. Arbeiderpartiet har et program for sosial boligpolitikk som skal gi resultater hvis kommuner og andre benytter seg av de virkemidlene vi har lagt fram, og som Stortinget har sluttet seg til. Men man kan alltid diskutere dimensjoneringen av de ulike virkemidlene. SV sier videre at de ikke er imot den dereguleringen som har funnet sted, men at tidspunktet var feil, og at man burde vente til det var tilstrekkelig med boliger til de som må ha tilbud gjennom et skjermet leiemarked. Når vil det bli? Se hva som skjer f.eks. i Oslo. Her selges boliger som kommunen eier, til markedspris. Som sagt er vi imot at kommunen selger sine boliger. Vi mener rett og slett at de bør få en mer anstendig boligpolitikk. Vår regjering har, som sagt, lagt til rette for virkemidler som kommunene bør benytte seg av. Fordi også Arbeiderpartiet er bekymret over utviklingen på boligmarkedet, har vi økt både rammene til Husbanken, tilskuddet til bygging av utleieboliger og kommunenes tilgang på etableringslån med 50 pst. Med innstillingen følger et omfattende brev fra statsråd Brustad, der de forskjellige forslagene fra SVs Andersen og Halvorsen får bred omtale. Her er spørsmålet om klargjøring av gjengs leie omtalt. Påstanden fra Andersen og Halvorsen om at utleierens adgang til å kreve gjengs leie etter den nye loven er en utilsiktet uheldig konsekvens av den nye loven, blir tilbakevist. Bestemmelsen er bevisst utformet som den er, for å gi leierne bedre leieprisvern enn etter den gamle loven. Leierens botrygghet er viktig. Vi tror at i de fleste tilfellene vil leieren få tilbud om fortsatt leie, uten at dette lovfestes. Vi er helt avhengige av det private utleiemarkedet. Men vi vil heller ikke gjøre lovverket slik at folk vegrer seg for å leie ut fordi det er skapt et inntrykk av at de aldri vil klare å få avviklet leieforholdet. Flertallet går inn for at saken vedlegges protokollen. Vi får så se om det er aktuelt å se på denne delen av husleieloven når Boligutvalget er ferdig med sitt arbeid, og stortingsmeldingen legges fram.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-05-29:
Det er gledelig at stortingsflertallet nå bringer oss et betydelig steg videre i den ryddeprosessen som startet med Christiansen-utvalget tidlig på 1990-tallet. Stortingsflertallet gikk nok litt i baklås i 1995, men likevel har den etterfølgende lovprosessen klargjort behovet og bildet med tanke på initiativrett og beslutningsmyndighet i de ulike inndelingssakene. Noen av oss har vært litt opptatt av Stortingets overordnede ansvar. Departementet har til slutt påpekt det selvfølgelige i at Stortinget uavhengig av lovtekst også kan ha en initiativrett, om det skulle bli aktuelt. Et enstemmig storting vedtar i dag en lovtekst med klar definisjon av hvilke inndelingssaker som skal til beslutning i regjering og i storting. Nå sier også flertallet at loven kan komme til anvendelse – en selvfølgelighet på mange måter, som mindretallet søker å forhindre med et ekstra forslag. Høyre har riktignok tidligere, som sagt i 1995, støttet et slikt forslag, nettopp for å understreke vårt engasjement for frivillighet når det gjelder strukturutviklinga i kommunesektoren. Og denne holdninga har Høyre fortsatt. Det har vel også Høyre dokumentert ved å være pådriver for ytterligere smøring i forhold til de frivillige prosessene gjennom å foreslå også regionaltilskuddet innlemmet i det gjeldende inndelingstilskuddet. Likevel er det slik at helt fastlåste situasjoner kan kreve Stortingets medvirkning, noe lovteksten nå tar høyde for – en lovtekst som alle støtter. Men noen finner det hensiktsmessig å bedyre at § 4 ikke skal komme til anvendelse. Senterpartiet har også en frykt for departementets initiativrett. Høyre har ingen skrekk for utredninger. Vi har selvfølgelig respekt for beslutninger, og der skal vi påakte at vår medvirkning skal være ansvarlig, slik vår oppførsel i også mindre inndelingssaker i nyere tid har vist. Det vises til fra saksordføreren og flertallet at dette er en prosesslov, altså at departementet kan la være å fremme saker som får en viss karakter som departementet finner uhensiktsmessig. Dette kan jo variere alt etter hvilket parti som sitter i regjering, men det må da heller ikke være tvil om at hvis Stortinget har den overordnede myndighet, kan også Stortinget etterspørre saker som eventuelt ikke når fram til Stortinget. Det er ikke noen annen praktisk konsekvens i første omgang av denne lovbehandlinga enn at om det skulle være lokaldemokratisk motstand i en utredet prosess, vil det nå være iallfall et minstekrav til begrunnelse for denne motstanden. I motsatt fall, hvis mindretallsforslaget blir vedtatt, vil vetoretten være absolutt – også en vetorett uten medfølgende begrunnelse.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-05-29:
Jeg har behov for å kvittere ut noen av de merknadene som gjennom debatten er knyttet til Høyres holdninger i denne saka, og da spesielt det som har blitt sagt fra Senterpartiet om dette med «overskuelig framtid». Høyre kan godt leve med at «overskuelig framtid» er seks år, i alle fall når det dreier seg om et verbalforslag knyttet til lovanvendelse av en lovtekst som hele salen er enige om innholdet av. Såpass betenkningstid på å reformulere seg synes vi skal holde. Jeg tør påstå at Jan Petersen i dette tilfellet ikke er overkjørt. Med all sannsynlighet vil Høyres leder være på plass i det nye stortinget og vil påakte at hans grunnholdning om frivillighet i strukturspørsmål vil bli fulgt som hovedregel også i kommende periode. Men når det er sagt, har vi forskjellig ønske i Senterpartiet og Høyre om behovet for en endring i kommunestrukturen basert på frivillighet, visst har vi det. Jeg kan referere til en ikke så gammel prosess i mitt eget fylke under Senterpartiets statsrådtid, der det var anskueliggjort et betydelig innsparingspotensial som kunne komme innbyggerne til gode ved en frivillig kommunesammenslåing. Men hva var svaret til statsråden den gang? Jo, all innsparingseffekt skulle øyeblikkelig inndras til staten. Hva slags motivasjonsfaktor for en naturlig utvikling ligger det i en slik tilbakemelding fra et departement? Jeg bare lar spørsmålet henge i lufta. Det er klart at skal vi få en nødvendig utvikling, må vi også dyrke – la oss kalle det – de gulrøtter som vi har snakket om. Så er det et kompetansebehov i norske småkommuner. Det er ikke så lett å sette fingeren på hvor inkompetansen sitter, men det er et kompetansebehov. Og det er et innsparingspotensial som kan komme innbyggerne til gode. Det skylder denne salen å påakte, og prøve på en smidig måte å bidra til at dette kan tas ut. Så til slutt om interkommunalt samarbeid, som også vi i vårt landsmøteprogram snakker veldig engasjert om. Men det finnes en begrensning. Når vi ser alle de arter av interkommunalt samarbeid og selskapsdannelser vi har i dag, er det et klart symptom på at som hovedregel er norske kommuner for små i dag. Dette er symptomet, og det må vi ta innover oss. Hva slags direkte demokrati er det hvis dette skal være hovedbudskapet, at man skal gjøre synkrone og likelydende vedtak i alle kommuner for å komme noen vei, alternativt kjøre gjennom en selskapsdannelse. Når dette får et visst volum, er det ikke særlig bedre enn et flertallsdemokrati i en litt større kommune.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-05-29:
Forslaget til ny inndelingslov, som vi behandler her i dag, betyr at vi får en langt klarere lov enn den gjeldende inndelingsloven. Den nye loven beskriver på en tydeligere måte prosessen, initiativrett, utredninger, saksforberedelser og avgjørelsesmyndighet i saker vedrørende kommunegrensejustering, kommunedeling eller kommunesammenslåing. Denne lovreformen er både positiv og viktig. Fremskrittspartiet slutter seg derfor i all hovedsak til det foreliggende forslaget til ny inndelingslov. For Fremskrittspartiets del er det imidlertid viktig å understreke at enhver sammenslåing av kommuner bør baseres på frivillighet gjennom en bindende folkeavstemning i de berørte kommunene. Fremskrittspartiet er derfor sammen med Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV med på forslaget som slår fast at prinsippet om frivillig kommunesammenslutning, som Stortinget vedtok 1. juni 1995, fortsatt skal gjelde, og at fremtidige endringer i kommunestrukturen ikke skal omfatte kommuner hvor kommunestyret eller innbyggerne ved folkeavstemning har gått imot kommunesammenslutning. Kommunesammenslutning er på en måte først og fremst en lokal sak, men det er selvsagt også en sak av stor nasjonal interesse. Det er derfor riktig at departementet tillegges initiativrett og saksutredningsmyndighet når det gjelder kommunesammenslåing. Dette er komiteen enig om. Fremskrittspartiet er slett ikke noen motstander av at kommunestrukturen i Norge endres slik at vi får færre og større kommuner gjennom kommunesammenslåing. Selv om dette kanskje egentlig ikke er en del av debatten, vil jeg kort få nevne at etter mitt syn er antallet kommuner i dag – 435 – for høyt. Dessuten er flere kommuner i Norge altfor små målt etter folketallet. Når nær 250 kommuner har under 5 000 innbyggere, og rundt 320 kommuner har under 10 000 innbyggere, taler det sitt klare språk. Men selv om denne debatten primært ikke skal dreie seg om kommunesammenslåing, tar jeg dette med for å anskueliggjøre potensialet for denne nye inndelingsloven. For øvrig støtter Fremskrittspartiet som nevnt i all hovedsak selve lovforslaget, etter å ha signalisert sine primære synspunkter i merknadene i innstillingen, der Fremskrittspartiet altså klart slår fast at kommunesammenslåinger skal være basert på demokratisk forankrede prinsipper gjennom bindende folkeavstemninger i de berørte kommunene.