Geir Sigbjørn Toskedal (Kristelig Folkeparti), 2016-06-15:
I dag legger vi rammene for Kommune-Norge for 2017, rammer som vi skal konkretisere i høstens statsbudsjett. Kommunene i Norge har et stort ansvar med en stor oppgaveportefølje. Kommunene skal yte likeverdige velferdstjenester i all sin kompleksitet over hele landet. Tjenestetilbudet skal omfatte alle innbyggerne, fra de minste til de eldste, i ulike livssituasjoner. Det skal være kvalitet, tempo og habilitet i saksbehandlingen med god service og rådgivning for enkeltpersoner, næringsliv og frivillig sektor. Forslag til kommuneproposisjonen for 2017 har ikke skapt store bølgehøyder i år, i motsetning til noen tidligere år. Det kan skyldes at andre saker har fått oppmerksomheten, men det kan også skyldes at årets proposisjon mer er en framskriving av årets situasjon uten de store omprioriteringene. Det legges opp til en vekst for kommunene, men noen dans på bordene blir det nok ikke. Når endret demografi- og pensjonsutgifter er sikret, er det ikke så mye handlingsrom igjen. Men det var vi klar over. Norge er i en omstillingstid, og vi må prioritere hardere framover enn det vi har vært vant til. Representanter fra den forrige regjering sier ofte at kommuneøkonomien var vesentlig bedre før, men glemmer å nevne at de hadde historisk flaks, fordi de slapp å kutte etter å ha prioritert satsingene. Nok om historie! Sannheten er at det er grunn til å forberede seg på et mer sammensatt bilde i årene framover. Lavere oljepris og mindre investeringer, høyere arbeidsledighet og større antall flyktninger enn hva vi har vært vant til, gjør at vi må tenke og prioritere noe annerledes. Det er viktig å formidle både endringene og rammene nøkternt, slik at det ikke skapes et urealistisk bilde. Våre lokalpolitikere kan da bli sittende med svarteper i kortstokken hvis de må kutte i tjenestetilbudet, mens vi på Stortinget kan prate som om alt skulle vokse. Det har heldigvis blitt mindre av dette de siste årene. Vi kommer lenger med en felles forståelse av utfordringene og fordeling av ansvaret. Kristelig Folkeparti er tilfreds med at regjeringen utsetter tilbakeføringen av selskapsskatt til kommunene. Det ville gitt en negativ fordelingseffekt, favorisert store kommuner og gitt ekstra belastning for kommuner med høy arbeidsledighet. Kanskje det er en god idé for regjeringen bare å la denne saken ligge i skuffen. Jeg nevnte utfordringer med stigende arbeidsløshet, og det er Sør- og Vestlandet som er hardest rammet. I revidert nasjonalbudsjett foreslo regjeringen en engangsbevilgning på 250 mill. kr til kommuner i den regionen som har en ledighet over landsgjennomsnittet. I avtalen mellom regjeringen og Kristelig Folkeparti og Venstre ble denne bevilgningen styrket med 150 mill. kr. Dette er midler som kan brukes til vedlikeholds- og rehabiliteringsprosjekter og er et viktig bidrag til aktivitet og omstilling i de hardest rammede områdene. Vi merker oss ellers at regjeringen i kommuneproposisjonen varsler økt handlingsrom ved behandling av plansaker. Det er vi i utgangspunktet positive til. Forenkling er bra, men ikke hvis det får negative konsekvenser som utfordrer fellesskapet, kunnskapsbaserte fakta, sårbar natur, jordvern eller miljø- og klimaregnskapet. Som et bakteppe i hele år ligger kommunereformen og regionreformen. Stortinget står foran en omfattende jobb med å oppsummere reformene. Om ett år skal vi ta stilling til et nytt kommune- og regionkart. Det er gjort mye bra politisk håndverk i mange kommuner for å legge til rette for større enheter. Gjennomgangsmelodien mange steder har vært at man gjør mer enn å slå sammen noen eksisterende enheter, man skaper noe helt nytt. Vi merker oss at Senterpartiet bruker enhver anledning til å snakke ned reformen, men de har selv driftige lokale unntak. Kristelig Folkeparti mener som før at mange kommuner absolutt bør delta i det å vurdere en reformering. Ikke minst er vi tilfreds med at vi nå har kommet et langt skritt videre for å få større folkevalgtstyrte regioner. Det er jeg overbevist om er noe av det viktigste vi kan gjøre for å få en aktiv distriktspolitikk. Regionene må få handlingsrom til å være reelle utviklingsaktører basert på egne fortrinn. Og vi har, som det framgikk av debatten her forrige onsdag, store forventninger til at staten er den som gir fra seg oppgaver og makt til kommuner og regioner, slik at det blir en reell demokratireform. Omleggingen av inntektssystemet for fylkeskommunene har vært dramatisk for noen. Det er behov for å styrke tapskompensasjonen ut over de fem første årene etter omlegging. De nye fylkene, eller regionene, må få et inntektssystem med nøkler som vurderer dette i et nytt lys. Jeg fremmer dermed det forslaget Kristelig Folkeparti er en del av.