trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Det er igjen verdt å minne om hvorfor vi fikk et pensjonsforlik. Vårt «pay as you go»-system finansieres ikke egentlig av oppsparte midler, men er rettigheter man har tjent opp, som utbetales av den generasjonen som arbeider i dag. Forholdet mellom forpliktelsene i dette systemet og hva den norske økonomien og samfunnet og velferdsstaten kunne bære i fremtiden, var i ferd med å bli forrykket. Alternativene man sto overfor, var enten å lage en ansvarlig pensjonsreform, eller å se for seg en situasjon i fremtiden hvor man måtte omprioritere drastisk i offentlige utgifter, øke skattene eller finne andre måter å tjene inn midlene på. Isteden valgte da et stort og bredt stortingsflertall – alle inkludert unntatt Fremskrittspartiet – å forhandle seg frem til et nytt pensjonssystem. I ethvert offentlig system er det noen elementer som vil være upopulære. Men det er verdt å minne om to veldig vesentlige ting. For det første vil norske pensjonister – uansett hvordan man snur og vender på det – ha en sterk kjøpekraftsvekst også i årene fremover. Med andre ord: Norske pensjonister vil få bedre råd. Det andre er at mange av de store endringene i pensjonsreformen først slår inn for kommende generasjoner. Blant annet vil – for å ta et tilfeldig valgt årstall – 1978-generasjonen, som noen i salen kanskje tilhører, f.eks. på grunn av levealdersjustering måtte stå lenger i jobb for å kunne få utbetalt det samme som man i dag kan få utbetalt, om man går av tidligere. Når det gjelder den såkalte avkortingen av garantipensjonen i Folketrygden for ektefeller, er det egentlig å snu saken litt på hodet. Begrunnelsen for denne avkortingen er jo ikke at man mener det er et selvstendig poeng at ektefeller eller samboere skal ha mindre. Man mener snarere at det er et selvstendig poeng at de som er enslige skal ha mer, enten man har mistet sin ektefelle eller aldri har giftet seg. Derfor bestemte man seg for å ha et system der den enslige skulle få litt ekstra fordi boutgifter er høyere, skatter og avgifter kan virke høyere, utgiftene til mat, husholdning – alt det vil være høyere for en som har en husholdning alene. Ikke minst gjelder jo det veldig mange enslige i Norge som er blitt alene i voksen alder, som kanskje har vært vant til å ha en trygg økonomi med to, men som nå sitter igjen alene. Kanskje bor de i et hus, der det en gang bodde to eller kanskje en familie, men hvor det nå bare bor én. Da ville det selvfølgelig vært urimelig å ha et system hvor man fikk over 100 pst. pensjon hvis man var enslig. Derfor har løsningen for å løfte de enslige nettopp vært å gi dem noe ekstra sammenliknet med hva gifte og samboende får. Jeg mener, Høyre mener og flertallet i komiteen mener – alle partier unntatt Fremskrittspartiet – at det er en rimelig ordning, at det heller ikke slår grovt urimelig ut, og at det er en ordning som dermed burde fortsette. Så flertallet i komiteen står på det som er dagens praksis og foreslår at forslaget fra Robert Eriksson og Fremskrittspartiet avvises.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Statsråden sier stadig at andelen uføretrygdede går ned. For det første må en selvfølgelig ta summen av både de som er på arbeidsavklaringspenger og de på uføretrygd. Hvis jeg ikke husker helt feil, er den andelen i år 10,7 pst. – det samme som den var i 2005. Så vet vi at det er ca. 70 000 mennesker som i dag er på arbeidsavklaringspenger. Når deres periode går ut – de såkalte konvertittene – vil de gå over på uføretrygd. Denne regjeringens arv vil være en høyere andel også på uføretrygd. Og alle er enige om at antallet har gått opp. Tar jeg feil i det?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Jeg har lyst til å spørre om en annen ting. Hvis jeg ikke husker feil igjen, har en enstemmig arbeids- og sosialkomité fattet et vedtak hvor man ber regjeringen vurdere å innføre en ordning med pasientombud i Nav. Man påla ikke regjeringen å gjøre det, men man ba regjeringen om å vurdere det. Man hadde en positiv formulering i merknads form. Så får vi høre her fra representanten Karin Andersen at det har ikke regjeringen blitt enig om. Men jeg kan ikke skjønne at det er en god nok begrunnelse for å se bort fra en merknad som alle partier i arbeids- og sosialkomiteen har stått bak, og som har en positiv formulering om nettopp behovet for et pasientombud i Nav. Så mitt spørsmål er veldig enkelt: Hvorfor har det ikke kommet noen vurderinger fra regjeringen etter åtte år på behovet for – eventuelt ordninger for – pasientombud i Nav-systemet?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Jeg skal ikke forlenge debatten unødig. Jeg skal bare korrigere meg selv, men samtidig får det sveve litt det som er riktig her. Basert på de tallene som jeg har, er andelen uføre i befolkningen nå på 9,5 pst. mot 10,3 pst. i 2005, mens andelen på uføretrygd eller arbeidsavklaringspenger eller tilsvarende ytelser før 2010 – det er en regelendring her – er i praksis så å si den samme, altså 14,7 pst. i 2005 og i 2011. Mitt poeng er bare at før man skryter på seg politiske resultater, må man ta høyde for at regelendringer og nettopp den type forskyvninger eller vedtak, som Karin Andersen snakket om – og som helt riktig var enstemmig – også får konsekvenser for hvilke ordninger folk er på. Men det får ikke noen konsekvenser for hvor stor andel eller hvor mange som faktisk står utenfor arbeidslivet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Jeg ble litt nysgjerrig på dette, for Høyres politikk med hensyn til overgangsstønaden har vært å støtte all innføring av aktivitetsplikt – dette har vi diskutert før – men så å redusere muligheten for å ha den fra tre år til ett år, men med mulighet for forlengelse dersom man har barn med spesielle behov eller man er under utdannelse. Arbeiderpartiet går lenger i sitt program. Arbeiderpartiet sier at overgangsstønaden skal erstattes med en annen egnet stønad. Det er helt riktig som statsråden sier, at den rød-grønne regjeringen i denne perioden har sagt de er for overgangsstønaden. Men Arbeiderpartiet går til valg på at overgangsstønaden skal fjernes – bort – og erstattes med en annen type stønad som oppmuntrer til aktivitet og arbeid. Har jeg misforstått noe i Arbeiderpartiets program?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Støtte må man selvfølgelig ha hvis man skal være i utdanning, i arbeidsrettede tiltak eller lignende. Det har aldri vært snakk om å kaste folk på gaten. Jeg bare lurer på hva det som står i Arbeiderpartiets program, innebærer. Det står på linje 2101: «Erstatte overgangsstønaden for eneforsørgere med aktivitetsrettede tiltak og barnehageplass etter at barnet er fylt ett år». Det høres for meg veldig fornuftig ut, men det høres også veldig likt det opplegget som Høyre foreslo for ett år siden og for to år siden. Betyr dette at man skal erstatte overgangsstønaden med noe annet, eller betyr det at man ikke skal erstatte overgangsstønaden med noe annet?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Jeg tar hintet. Jeg skal bare igjen stille spørsmålet. Mener statsråden – ikke som statsråd, da mener hun vel det statsråden mener – er det sånn å forstå, at Arbeiderpartiet vil beholde overgangsstønaden i neste periode, eller har man programfestet – som det står på linje 2101 – å erstatte overgangsstønaden for eneforsørgere etc.? Betyr det at overgangsstønaden vil bli borte? Det er et ganske enkelt spørsmål.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Beklager, president, men i denne programformuleringen står det ingenting om at man skal innføre en alternativ inntektssikring målrettet mot eneforsørgere. Det står at man skal erstatte overgangsstønaden for eneforsørgere med aktivitetsrettede tiltak og barnehageplass etter at barnet er fylt ett år. Det er pussig hvis Arbeiderpartiet mente at man skulle erstatte det bare med en ny ordning direkte for eneforsørgere, at man ikke programfestet det. Eller er det noe annet som ligger bak? Jeg spør igjen: Kan statsråden garantere at overgangsstønaden vil overleve i fire år til hvis Arbeiderpartiet kommer i regjering?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Jeg skal ikke bruke tid på å gjenta beskrivelsen av hvorfor det er viktig å gjøre noe med barnefattigdom. Jeg skal bare kort begrunne hvorfor Høyre mener at disse tiltakene er viktige, selv om de ikke er tilstrekkelige. Fattigdom har selvfølgelig dype, kompliserte og av og til strukturelle årsaker. Det betyr at den aller viktigste kampen mot fattigdom fører man f.eks. ved å ruste folk til arbeidslivet, gi folk behandling i helsevesenet hvis de har psykiske lidelser, hjelpe folk å mestre rusproblemer, sørge for at man ikke opplever sosial marginalisering og integreringspolitikk – alle de store tingene. Så har fattigdomsbekjempelsen en annen side. Det gjelder de små, enkle tiltakene, som ikke har til hensikt å fjerne fattigdommen med et pennestrøk – som ikke har de voldsomt store ambisjonene, men som har et veldig enkelt siktemål, nemlig å sikre at de som er i den situasjonen at de vokser opp i en fattig familie, får en litt enklere hverdag. Det er i den kategorien disse forslagene som de fire opposisjonspartiene presenterer, havner i. Dette er forslag som er små, og som ikke vil løse fattigdomsproblemene i Norge. Det er på mange måter den stikk motsatte innfallsvinkelen av de store vyene om at man kan fjerne fattigdom med et pennestrøk, og at det bare handler om politisk vilje. Det er snarere små, viktige skritt som kan lindre effektene av fattigdommen for noen, men som ikke vil fjerne fattigdommen i Norge. Nettopp derfor er det tiltak som er så enkle å gjennomføre, og som regjeringspartiene selvfølgelig er mer enn frie til å stjele fra. Jeg har lyst til å nevne en kombinasjon av tiltak, som jeg synes er spesielt viktige. Å få på plass integreringspolitikk, å få folk ut i jobb og å ruste folk for arbeidsmarkedet tar tid. Men det man kan gjøre med en gang, er å sikre at alle barn i Norge, uavhengig av hvilken kommune man bor i, har et minstemål av tilgang til en meningsfull fritid. I dag eksisterer det en fattigdomspott, som mange kommuner bruker på f.eks. utstyrslån. Noen kommuner har gode ordninger for at man f.eks. får dekket kontingenter. Andre kommuner har et slags kulturkort, som gjør at også barn som ikke har råd til det, kan delta på fotballkamper, teaterforestillinger og den slags. Det er etter min mening ingen grunn til at ikke alle kommuner skal ha slike ordninger. Hvorvidt man burde pålegge det og uniformere ordningen fra sentralt hold, er jeg mer usikker på. Men det er ingen grunn til at ikke alle kommuner i Norge, uavhengig av om de er røde eller blå, styrt av Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet, SV eller Kristelig Folkeparti, skal ha slike enkle ordninger, nettopp fordi de er billige, fordi de skaper mye glede hvis man gjør det på en riktig måte, og fordi det er så fryktelig enkelt å sette i gang.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
President! Jeg stemte feil.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Vi har levert inn en liste med hensyn til våre representanter om hva de skal stemme, hvis forslagene skal behandles enkeltvis, bl.a. når det gjelder forslag nr. 1, så jeg foreslår at presidenten tar det en gang til.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Da har ikke dere sett den listen som er levet inn.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Ja, både …
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Ja.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Det er mulig jeg har levert en veldig utydelig lapp, men det er stikk motsatt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Høyre skal også stemme for forslagene nr. 9 og 11.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2013-06-18:
Nei, vi skal stemme imot.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-18:
Jeg tror det er satt av fem replikker, men jeg tar gjerne min replikk nå. Statsråden prater seg egentlig litt bort fra det det dreier seg om. Ingen skal fratas noe, sier statsråden. Men hele saken dreier seg jo om disse som er blitt fratatt døvetolk, og det dreier seg om fritidsaktiviteter. Ute på Løvebakken i dag traff jeg mange døvblinde. Én etter én kunne fortelle at de hadde mistet tilbud i kommunen. La meg lese en e-mail jeg fikk i går kveld: «Jeg har i dag fått avslag på ledsager til kurs i forbindelse med jobb, fikk samtidig vite at jeg ikke lenger får ledsager hverken til kurs på Eikholt, flyreiser, feriereiser eller andre situasjoner – begrunnelsen er at dette nå er en kommunal oppgave. Kommunen er ukjent med at dette er deres ansvar. Frustrert.» Hva vil statsråden gjøre? Dette skjer hver dag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-18:
Statsråden har kanskje vært enda klarere i dag enn hun var i brevet til komiteen på at hun har gitt Nav – det står det for så vidt også – ordre om at de skal gi, ikke direkte det tilbudet man har hatt før, men at man skal gjøre det lempelig. Representanten Tove Linnea Brandvik sa i dag at det skal håndteres omtrent som om det gamle regelverket gjelder. Da er det helt ufattelig for meg at man ikke kan si til Nav at de skal la det gamle regelverket gjelde, i det minste inntil vi har fått jobbet videre og kanskje funnet andre ordninger for disse korte oppdragene, som jo ikke dreier seg om fritid.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-18:
Jeg må bare si at jeg er dypt skuffet i dag. Jeg hadde liksom håpet det var mulig å si at man i alle fall skulle gå tilbake og reversere regelverket og ta et helt annet initiativ overfor Nav. Jeg har mange mailer om dette, og det har vært mange henvendelser om alle avslagene som er gitt med den begrunnelse at kommunene skal overta, og at Nav nå har endret regelverket. Dette er realiteten – slik er det. Kommunene har ingen kompetanse. Det tar altså tre år å utdanne en døvblindetolk. Jeg har lyst til å ta historien om pleiepenger. Det er den samme regjeringen, det er den samme statsråden – ikke in persona, men den forrige arbeidsministeren. Da presiserte Nav også regelverket, sa de. Så mistet mange familier med svært syke barn pleiepenger. Vi sto i denne sal, og arbeidsministeren den gangen, sa: Ja, men nå skal vi gjennomgå det. Jeg sto og sa – akkurat det samme som nå: Hvorfor blir det kuttet før man har fått en annen og bedre ordning? Det ble gjort. Så sa man at man skulle legge dette inn til et utvalg – Kaasa-utvalget – som da skulle se på pleiepenger. De skulle snart komme tilbake til Stortinget. Det kom en omsorgsmelding til helseministeren som har vært behandlet i denne salen. Der er det lagt opp til to prosjekter – eller i hvert fall et stort pårørendeprosjekt. I første fase skal man gjøre én ting, og i andre fase – om noen år, sikkert – skal man komme tilbake til de økonomiske ordningene knyttet til omsorg og pleiepenger. Så tror statsråden og regjeringspartiene her i dag at vi skal tro på at dette løses for denne gruppen. Det er ikke troverdig. Jeg skulle så gjerne ønsket at jeg kunne trodd det. Statsråden vil ikke gjøre noe annet enn å be de døvblinde klage hvis de ikke får det de har bedt om. Vil ikke statsråden heller ta initiativ til å få Nav til å forstå? Jeg begriper ikke dette – jeg er dypt sjokkert!
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-18:
Jeg hører at en del fra regjeringspartiene snakker mye om annet enn det som ligger i dette forslaget, som Kristelig Folkeparti mener er et godt forslag. Det er mange gode tiltak her. Vi trenger å gjøre en kraftanstrengelse for å få flere med nedsatt arbeidsevne i arbeid. Det som har vært en gledelig utvikling når vi snakker med en del av arbeidsmarkedsbedriftene, er at det sies – i alle fall fra noen – at de faktisk får flere folk ut i det ordinære arbeidet nå enn tidligere. Det er veldig gledelig. Jeg, personlig, har vært på besøk hos Telenor ute på Fornebu. De har to prosjekt, Telenor Open Mind og Telenor Integration, som faktisk klarer å få mennesker som har hatt vanskeligheter med å komme i arbeidslivet, ut i jobb igjen. Men det krever en litt annen tiltaksstruktur enn det som ligger i systemet i dag, for – som representanten Røe Isaksen også var inne på – mange går fra tiltak til tiltak. Vi vet også altfor lite om effekten av mange av de tiltakene som vi bruker i dag. Egentlig tok jeg ordet for å vise til en undersøkelse som Arbeidsforskningsinstituttet kom med i 2012, som helt sikkert både departementet og statsråden kjenner til, men som jeg synes vi skal minne hverandre om. Arbeidsforskningsinstituttet påpeker at det vil være samfunnsøkonomisk lønnsomt å inkludere funksjonshemmede i arbeidslivet. Analysen viser at samfunnet vil spare milliarder ved å få flere i jobb. De skriver på sine nettsider at en økning på 5 pst. i f.eks. arbeidsdeltakelse vil gi en samfunnsøkonomisk gevinst på om lag 13 mrd. kr over en tiårsperiode. Hver enkelt nye arbeidstaker vil i tiårsperioden bidra med en samfunnsøkonomisk gevinst på nær 900 000 kr. Spennende tall, en vinn-vinn-situasjon, men da er det utrolig viktig å vite at de tiltakene vi setter i gang, virker. Jeg tror at for mange av dem som har nedsatt arbeidsevne, vil det kanskje være viktig å få et noe lengre tiltak, i stedet for å måtte gå noen måneder på hvert tiltak og så ha et opphold imellom, slik vi ser at mange har det i dag. Så har jeg lyst til å slå et slag for at det offentlige går foran med et godt eksempel. Det offentlige er nesten fraværende når det gjelder å ta inn mennesker med nedsatt funksjonsevne i arbeidslivet. Der burde vi gjort en kraftanstrengelse alle sammen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-18:
I brevet som statsråden har gitt komiteen, står det at det på enkelte områder er behov for en forsterket innsats og mer målrettede tiltak overfor personer med økt risiko for fattigdom. Det er vi nok alle enig i, så spørsmålet mitt til statsråden er: Mener statsråden at de tiltakene som regjeringen viser til at de har satt i gang, eller skal sette i gang, er offensive nok? Vil de kunne redusere fattigdommen blant barn under 18 år, som har økt de senere år?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2013-06-18:
Jeg hører hva statsråden sier. Jeg er enig i at vi skal ha målrettede tiltak. Statsråden snakker om ferie for barn. Jeg mener å huske at det koster ca. 8 mill. kr – kanskje mindre. Dersom Røde Kors hadde fått det, ville de kunne gitt 100 pst. av de barna som søkte om et ferietilbud, sommerferie denne sommeren. Dette utgjør egentlig ikke veldig mange midler i et stort statsbudsjett. Mitt spørsmål er: Synes statsråden det er tilfredsstillende at et så godt tilbud som ferie for barn bare dekker 50 pst. av antallet som søker? Er det offensivt?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Når det gjelder midlertidige ansettelser i staten, så har dette faktisk gått ned under denne regjeringen. Det er den første merknaden. Den andre er at representanten Skei Grande nok bør gå hjem og sjekke i sine historiebøker om hovedavtalen, som altså er grunnlaget for roen i norsk arbeidsliv. Den ble etablert i 1935, og det var en arbeiderpartiregjering. Senere har andre regjeringer sluttet opp om den. Det har vært en del av hovedavtalen som alle partiene i Norge har sluttet opp om, men den kom altså i 1935. Dette bør representanten sette seg bedre inn i.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det var litt uklart for meg om representanten Robert Eriksson sa at han ikke snakket om pensjonsforliket, for dette handler i stor grad om nettopp det. Det som er grunnlaget for det nye pensjonssystemet, er at alle skal ha en garantert pensjon – en garantipensjon som man har uavhengig av hvor mye man har jobbet. Og den andre delen av pensjonen er avhengig av hvor mye du har jobbet. Det er nettopp derfor systemet er lagt opp sånn, at det er den garantipensjonen du har, hvor det er en avkorting i forhold til hva ektefellen har, mens det du har tjent opp selv – der skal det ikke være avkorting. Dette er jo for å bygge opp omkring arbeidslinja i det nye pensjonssystemet. Og begrunnelsen for at minstesikringen differensieres etter sivilstand, er at to personer som bor sammen, kan dele på en rekke utgifter, som enslige må dekke alene. OECD har anslått at to personer som bor sammen, har om lag 1,7 ganger høyere kostnader enn personer som lever alene, under ellers like forutsetninger. Gifte og samboende pensjonister vil med andre ord ikke ha behov for 2 ganger inntekten til en minstepensjonist for å sikre seg den samme levestandarden. Og det er uklart for meg hvorvidt Fremskrittspartiet mener at det skal være en forskjell når det gjelder pensjonister som bor sammen, og pensjonister som er enslige. Og hvis man ikke mener at det skal være en forskjell, vil det være en stor ulempe for dem som er enslige pensjonister. For de har høyere bokostnader, de har høyere utgifter, og jeg synes ikke det er urimelig at pensjonssystemet nettopp tar sikte på å utjevne forskjeller. I dag ytes folketrygdens grunnpensjon uavhengig av om det er tjent opp pensjonspoeng, mens tilleggspensjonen beregnes ut i fra den enkeltes opptjening. Og grunnpensjonen til gifte og samboende pensjonister er nå på 85 pst. av grunnbeløpet, mens tilsvarende for enslige utgjør 100 pst. Grunnpensjon sammen med særtillegg eller pensjonstillegg utgjør den økonomiske grunnsikringen i dagens pensjonssystem. I folketrygdens nye pensjonssystem er grunnsikringen videreført i form av garantipensjon. Garantipensjon avkortes mot opptjent inntektspensjon; ytes kun til personer med lav eller ingen egen pensjonsopptjening. Så dersom vaskekona har jobbet hele sitt liv, kan ikke jeg se at hun automatisk vil falle inn under den gruppen som representanten Robert Eriksson nå gjør rede for. For garantipensjon skal fortsatt differensieres etter sivilstand. Det vil si at enslige, og også nye i folketrygden, vil få en høyere minstesikring enn det gifte og samboende vil få. Videreføringen av et noe bedre sikkerhetsnett for enslige er en del av det brede pensjonsforliket. Jeg synes det er rimelig at staten tar hensyn til den enkeltes behov, og reelle forskjeller i kostnadsnivå mellom enslige og gifte pensjonister når størrelsen på minstenivået i folketrygdens alderspensjon fastsettes. Det er ikke tvil om at to personer som lever sammen, kan dele på en rekke utgifter, som enslige er alene om.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Svaret er ganske enkelt: Garantipensjon får du helt uavhengig av hvor mye du har tjent. Og i den garantipensjonen synes jeg ikke det er urimelig at staten ser på hvem som har mest behov for penger – og det er jo de enslige fordi de har høyere kostnader. Og det er det som er grunnlaget for dette pensjonsforliket, å sikre en bedre fordeling.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Jeg har svart på dette. Garantipensjon får man helt uavhengig av hvor mye man har tjent. Og derfor er den lagt opp slik at det vil være avhengig av hvilke utgifter du har enten som enslig eller som samboer. Når det gjelder den andre delen av pensjonssystemet som er basert på det du har tjent opp, som vil omfatte en del andre grupper, synes jeg ikke det er urimelig at det er avhengig av hvor mye du har jobbet. Men det er fortsatt uklart for meg hva Fremskrittspartiet mener. Skal man ha andre systemer for dem som er enslige i forhold til dem som er gift? De som har laget pensjonsforliket, mener at det er rimelig å gi de som er enslige, mer.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Jeg mener at den arbeidsdelingen som er mellom stat og kommune byr på noen utfordringer, men at den i hovedsak er god. Det skyldes at sosialhjelpsdelen er nært tilknyttet kommunens øvrige tilbud – om bolig, om barnevern, om helsetjenester. Og det er veldig viktig. Hvis man endrer på dette, vil det bli nye koordineringsproblemer. Derfor vil jeg advare mot å endre på den modellen. Når det gjelder Nav-reformens resultater, vet vi at andelen uføre går ned, andelen på helserelaterte ytelser går ned, andelen på sosialhjelp går ned, bl.a. fordi vi har hatt et kvalifiseringsprogram. Jeg mener at vi ser gode tegn til forbedringer, men det er også store forbedringer vi kan gjøre i tiden som kommer.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Vi ønsker å gjennomføre en stor IKT-modernisering som gjør at folk kan få informasjon om hvor saken deres står, og hvor lenge det er til de kan få svar. Det er gjennomført allerede på pensjonsområdet, og veldig mange er inne på Navs sider og får god informasjon om sin pensjon. Jeg mener det er helt naturlig at vi gjør dette på statlig nivå nå. Sosialhjelpen er utformet på en helt annen måte, basert på den enkeltes behov, mindre regelstyrt og mer tilpasset den enkelte. Jeg mener det er hensiktsmessig å ha gode IKT-løsninger på det som er den statlige delen av Navs forvaltning.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Jeg vil ikke avvise for all framtid at det også kan gjøres. Men hovedsvaret er at den statlige delen av ytelsene er langt mer regelstyrt enn det det er på det sosiale hjelpeområdet. Der skal det tilpasses mye mer de individuelle behovene, slik at det er mye viktigere å få det på plass når det gjelder de statlige ytelsene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Hvis vi ser på andelen både på det som er arbeidsavklaringspenger og uføretrygd, såkalte helserelaterte ytelser, så har andelen gått noe ned fra 2005 til 2012. Det har også andelen uføre gjort. Så er det riktig at det er en del igjen som er på arbeidsavklaringspenger, og de vil bli avklart i løpet av kort tid. Men det er slik at andelen helserelaterte ytelser har gått ned i perioden.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det er rett og slett fordi vi mener at det ikke er hensiktsmessig bruk av ressurser nå. Vi mener at vi vil legge til rette for en klageadgang, at en kan bytte Nav-kontor hvis en ikke er fornøyd med den behandlingen en får. Det å ansette enda flere nå og gjennomgå søknadene på nytt mener vi ikke er en hensiktsmessig bruk av ressursene nå. Men jeg sier ikke nå at vi avviser dette for all framtid.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Svaret på det er jo at situasjonen heller ikke var god før 2012, og at det var langt flere oppdrag som da ble avslått. Nå er det 10 pst. som avslås, og det er mange av dem som burde hatt tolk. Da synes jeg det er riktig at det viktigste prioriteres først. Det er mange døvblinde som har blitt mye mer aktive. Det er bra, for de døvblinde skal være i fysisk aktivitet. Når det gjelder enkelte oppdrag, f.eks. hvis man skal på en sykkeltur i 30 dager, vil det være noen som får innvilget en slik søknad. Da er det to tolker som er sammen med deg hele døgnet. For mange har dette vært et tilbud man har fått, men det er ikke alle som har søkt om den type oppdrag, som har fått det, fordi det har vært andre tolkeoppdrag som har vært mer presserende. Så det kan være grunnlag også for å endre loven, men vi har sett behov for nå å prioritere det som er det viktigste, nemlig hjelp i hverdagen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det jeg mener med det, er at hvis kommunene ikke lenger skal ha ansvar, kun staten, krever det en lovendring. For i dag er det en arbeidsfordeling mellom stat og kommune. Så kan det være grunner til å endre loven på dette området. Men det som har vært viktig, er at også med eksisterende retningslinjer, også med eksisterende lov, skal det gis støtte til fritidsaktiviteter. Dette skal også gis i tiden som kommer.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Da vil jeg oppfordre søkeren til å klage, for oppdrag knyttet til jobb skal dekkes over folketrygden.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Den endelige fordelingen vil vi komme tilbake til. Men slik situasjonen har vært for de døvblinde når det gjelder stønadsbudsjettet, var det i 2009 28,5 mill. kr, og i 2012 var det 43,2 mill kr. Så det har vært en styrking. Men fremdeles får en del avslag på sine søknader om tolk. Når det gjelder de øvrige døve, har de hatt en noe mindre økning, fra 73,5 mill. kr til 97 mill. kr. Så det er klart at en del av den økningen også vil komme de døvblinde til gode. Det står også i protokollen fra det siste møtet som vi hadde med organisasjonene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
En del av de korte oppdragene handler også om fritid. Og det handler om folk som bor langt unna sentrale strøk, for det har vært mye dyrere for dem å få døvetolk enn for andre. Så det er feil det representanten sier. Det vi har sagt til Nav, er at vi mener at denne prosessen har vært uheldig, for de har ikke endret loven, men de har sendt ut noen retningslinjer, og de har gjort det helt uavhengig av å snakke med organisasjonene. Det mener jeg er feil. Derfor skal det ikke være slik at de som har hatt et tilbud tidligere, skal fratas det med en begrunnelse i retningslinjer. Det betyr ikke at alle får de tolkeoppdragene som de har søkt om, for slik har det vært lenge, at dette har vært en presset ressurs, og at ikke alle har fått det de har behov for. Men jeg mener at når det gjelder tolkeoppdrag, er det riktig at vi prioriterer det viktigste først, og det er bl.a. tolkeoppdrag ved helsehjelp og andre typer tilbud. Jeg mener også at fritidsaktiviteter er viktig.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det som er forskjellen på Høyres politikk og Arbeiderpartiets politikk, er at vi fjerner ikke støtten til dem som har barn som er to og tre år før vi har et alternativ. Det er viktig at de som har små barn og er aleneforsørgere, har en inntektssikring. Så har vi krav om aktivitetsplikt i dagens overgangsstønad. Hvis vi skal gjøre om på den ordningen, er det helt uaktuelt å gjøre som Høyre sier, og ta vekk den økonomiske støtten til dem som har toåringer og treåringer.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det betyr i hvert fall ikke at vi vil ta bort det økonomiske grunnlaget for aleneforsørgere, slik Høyre foreslår. Vi vil arbeide for en endring av overgangsstønaden. Vi vil jobbe enda mer for arbeidsrettede tiltak. Mange aleneforeldre får en bedre situasjon når de kommer over i jobb. Det å styrke arbeidslinjen, er viktig, men det å ta vekk inntektssikringen først, slik Høyre foreslår, er ikke vår politikk.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det som er viktig for Arbeiderpartiet, er at det skal være en økonomisk støtte til de aleneforsørgere som er i aktivitet. Det er vår politikk, det bidrar til flere i arbeid. Så vil vi se på endringer av overgangsstønaden for å bidra til en enda mer arbeidsrettet ordning. Men det å frata aleneforsørgere inntektssikring, det ønsker vi ikke.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det jeg kan garantere, er at aleneforsørgere skal ha støtte på samme nivå. Vi vil ikke ta fra aleneforsørgere støtte. Hva ordningen heter, vil vi komme tilbake til, men at vi ønsker en ordning som bidrar til at aleneforsørgere får midler slik at de ikke kommer uforholdsmessig dårlig ut, det er det vi står for. Det er ikke det samme Høyre har foreslått i denne saken. De har foreslått å fjerne overgangsstønaden for dem som har barn over ett år.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Stortingsrepresentantene Robert Eriksson, Anders Anundsen og Harald T. Nesvik har fremmet forslag om at fratredelsesplikten for ansatte som har passert særaldersgrensen, skal opphøre i statlige selskaper og virksomheter der staten er eneeier eller majoritetseier. Videre bes regjeringen om å legge fram en særskilt gjennomgang av særaldersgrensene i offentlig og privat sektor, slik pensjonsreformen forutsetter. I lov om aldersgrenser for offentlige tjenestemenn er den alminnelige aldersgrensen 70 år. Nådd aldersgrense innebærer både en plikt til å fratre stillingen og en rett til pensjon. Aldersgrensen kan likevel settes lavere enn 70 år dersom stillingen medfører uvanlig fysisk eller psykisk belastning, slik at den enkelte normalt ikke makter å skjøtte arbeidet forsvarlig til fylte 70 år. Alternativt er det et krav at stillingen stiller spesielle krav til fysiske og psykiske egenskaper som normalt blir sterkere svekket før fylte 70 år, enn det en forsvarlig utførelse av tjenesten tilsier. Lavere aldersgrense enn 70 år kalles ofte særaldersgrense. Hovedbegrunnelsen for denne særaldersgrensen er altså å skjerme arbeidsgiver og samfunn fra konsekvensen av at noen står i sin stilling uforsvarlig lenge. De fleste særaldersgrenser i offentlig sektor ble fastsatt for en god del år siden. I mange tilfeller er innholdet i de aktuelle stillingene annerledes enn den gangen hvor aldersgrensen ble fastsatt. Manuelle oppgaver kan ha blitt automatisert. Videre har levealderen i befolkningen økt over tid, og mye tyder på at helsetilstanden i eldre aldersgrupper jevnlig har blitt bedre. I mange tilfeller kan det i hvert fall være mulig og forsvarlig å stå lenger i arbeid enn det som er lagt til grunn da dagens særaldersgrenser ble fastsatt. Et sentralt spørsmål ved pensjonsreformen er å få folk til å stå lenger i arbeid. Å videreføre et system med lavere særaldersgrense for en stor yrkesgruppe støtter ikke opp om dette målet. Jeg er derfor enig med forslagsstiller i at det bør foretas en gjennomgang av særaldersgrensen i offentlig og privat sektor, og tar sikte på å starte et slikt arbeid. Gjennomgangen bør også omfatte den såkalte 85-årsregelen, som innebærer at man kan ta ut alderspensjon inntil tre år før aldersgrensen, dersom summen av alder og tjenestetid er minst 85 år. Det jeg er skeptisk til, er å fjerne plikten til å fratre for dem med særaldersgrense uten å se dette i sammenheng med øvrige deler av regelverket, som bl.a. retten til pensjon. Jeg mener videre at det ikke er hensiktsmessig å begrense eventuelle justeringer i særaldersgrensen til statlige selskaper og virksomheter staten er eneeier og medeier i. Det må også tas hensyn til at særaldersgrensene innebærer både rettigheter og plikter for dem som er omfattet. Endringer i regelverket for personer med særaldersgrenser bør derfor håndteres i samråd med partene i arbeidslivet, ikke gjennom et enkeltvedtak i Stortinget. Ved en slik gjennomgang må det også tas stilling til behov for eventuelle overgangsordninger.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Nei, jeg synes ikke det, for disse spørsmålene mener jeg må være grunnlag for drøftinger med organisasjonene. Hele pensjonsforliket kom i stand gjennom at Stortinget sluttet seg til det, og at arbeidslivets parter var med på det. Jeg mener også at når det gjelder særaldersgrensene, er det viktig å drøfte det med organisasjonene. Nettopp derfor kan ikke jeg si at på det og det tidspunktet vil dette være gjort, nettopp fordi det må organisasjonene være med på. Det er ulike aldersgrenser for ulike yrkesgrupper, så det må håndteres på den måten, og jeg vil advare veldig sterkt mot å gjøre det til et resultat av en behandling av et stortingsforslag om dette spørsmålet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Noen av tiltakene kan redusere antall barn under fattigdomsgrensen, men ikke alle. Jeg har vært så heldig å ha vært barne- og likestillingsminister og har tatt over departementet etter representanten. De tiltakene som vi offensivt gjennomførte etter at Bondevik-regjeringen gikk av, reduserer ikke nødvendigvis antall barn under fattigdomsgrensen. Det handler om å gi tilbud om ferie og fritidsaktiviteter. EUs fattigdomsgrense og OECDs fattigdomsgrense går utelukkende på inntekten. Det at vi har redusert barnehageprisene, reduserer ikke nødvendigvis det antall personer som er definert til å være under EUs fattigdomsgrense. Mange av tiltakene bidrar til at barnefamilier får det bedre – får billigere barnehager og flere fritidsaktiviteter. Men det som virkelig gjør noe med fattigdomsgrensen, er en mor ute i jobb. Da er mer kontantstøtte et veldig dårlig forslag.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det er i hvert fall mye mer offensivt enn det barne- og likestillingsdepartementet som Laila Dåvøy representerte, for det ga jo ingen type støtte til tiltak i den størrelsesordenen vi nå har fått. Det betyr at vi er mye mer offensive nå enn før. Røde Kors har fått mer penger. Det har vi også gått inn for i statsbudsjettet for inneværende år på Navs område. De gir mer støtte til ferie- og fritidsaktiviteter. Det er viktig. Jeg er meget stolt over at denne regjeringen har hatt en langt mer offensiv holdning enn den forrige regjeringen på dette punktet.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det jeg kan garantere, er at vi bruker mer penger på ferietilbud enn før, og at Røde Kors har fått økte midler til sitt prosjekt Ferie for alle. De ble senest økt i 2013. Jeg er stolt av å kunne øke disse midlene. Men svaret mitt – på dette området som på alle andre områder – er at når det gjelder statsbudsjettet for 2014, kommer jeg til å si hva som kommer, når det blir presentert.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Det vi støtter, er at ungdom skal få flere tilbud om opplæring i ordinært arbeidsliv, for vi ser at det virker. Når det gjelder den konkrete saken om Kiwi, er jeg helt sikker på at Nav har det for øye at vi skal få flere ungdommer ut i arbeid, og at de i større grad enn i dag ønsker å benytte seg av ordinært arbeidsliv. Men det er viktig at vi sikrer oss at tilbudet om utplassering i ordinært arbeidsliv bidrar til reell kvalifisering, og at dette ikke – som vi har sett i mange land – blir utnyttet av arbeidsplassen. Jeg har ikke noe grunnlag for å si at dette på noen som helst måte gjøres i Norge i dag, men det er viktig at vi stiller krav til dem som tar imot ungdommer på utplassering.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Jeg er kjent med at kompetansen bør styrkes i en del kommuner. Derfor har fylkesmennene satt i gang opplæringstiltak på dette området for de ansatte ved Nav-kontoret. Arbeids- og velferdsdirektoratet gir tilskudd til forsøk med interkommunalt samarbeid, som kan være en god løsning for mange kommuner. Den landsdekkende økonomirådgivningstelefonen ble etablert i 2009. Tjenesten er et lavterskeltilbud, som har som formål å gjøre økonomisk rådgivning lettere tilgjengelig og bidra til at personer med betalingsproblemer kommer raskere i gang med å finne en løsning. Dette tilbudet blir styrket når vi får bedre opplæring. Mange kommuner har et veldig godt tilbud, men ikke alle tilbud er gode nok.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Vi er nå i innspurten av en fireårsperiode og helt på tampen skal vi behandle flere forslag om endringer i Nav. Noen av forslagene er omtalt eller behandlet i tidligere saker, og flere av forslagene er store og krevende. Det er litt oppsiktsvekkende, mener jeg, å få så mange, store omorganiseringsforslag på bordet nå rett før Stortinget skal avslutte sin møtesesjon. Men det er likevel viktig å være opptatt av Nav, både når det gjelder organisering og innhold. Nav er kjernen i vår velferdsstat. Det er den organisasjonen vi har et forhold til nær sagt fra fødsel til død, gjennom de fleste livsfaser. Nav-reformen var stor og omfattende. Det har ikke vært smertefritt. De ansatte fikk en krevende oppgave av det politiske flertall på Stortinget. I tillegg kom finanskrisen. Nye oppgaver var ikke koblet til et datasystem som kunne håndtere dette. At ansatte gjorde en formidabel innsats i denne tida, er hevet over enhver tvil, og jeg tror jeg vil si det sånn at de har båret reformen på sine skuldre, i storm og stille. Nav begynner å finne sin form – ikke ufeilbarlig, verken systemet eller ansatte, men det går bedre. Resultatforbedringen er merkbar på flere områder og brukertilfredsheten øker. IKT-moderniseringen er i godt gjenge, og det er nå planlagt innfasing av nye systemer i tida framover. Men alt er ikke på plass. Det er rom for forbedringer, spesielt når det gjelder å få folk over i arbeid. Her er det nødvendig med sterkere og tettere oppfølging. Framfor alt er det behov for en trygg økonomisk styring av Norge. Arbeiderpartiet velger verdiskaping framfor skattekutt, omfordeling og sosial utjevning framfor å gi mer til dem som har mest. Arbeiderpartiet ser viktigheten av gode og forutsigbare lønns- og arbeidsforhold for ansatte, gjennom et sterkt trepartssamarbeid, framfor å bruke lønn som konkurransevirkemiddel. Regjeringen øker aktivitetsplikten for å motta overgangsstønad framfor å kutte i denne. Regjeringen satser på en arbeidslinje for alle, og ikke økt kontantstøttenivå for noen. Dette henger i stor grad sammen med kvaliteten på Nav-brukernes liv. Nav er på vei til å bli en lærende organisasjon, og den skal bli det. Det er tatt viktige grep for å bedre effektiviteten og kvaliteten på saksbehandling og oppfølging i Nav, og jeg vil si at komiteen i hele perioden har vært opptatt av og vært en pådriver for å holde oppe nettopp kvalitet for det mangfold av brukere som Nav har. Flere forslag ligger på bordet i denne saken. Regjeringsfraksjonen i komiteen er klar på at dette, helt på slutten av en stortingsperiode, ikke er tidspunktet for å iverksette store omorganiseringer. Jeg viser til flertallets merknader i innstillingen knyttet til de forskjellige forslagene og flertallets innstilling i saken.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Arbeiderpartiet har i hele sin historie kjempet mot fattigdom og for frihet for grupper og personer. Regjeringen har iverksatt flere tiltak for å bedre situasjonen for familier, barn og unge som sliter økonomisk. Når jeg hører på debatten her i dag, hører jeg at den har to lag. Det ene er at høyresiden, opposisjonen, prøver å unngå alt som dreier seg om de grunnleggende strukturer i et samfunn, og det andre er at en snakker om enkelttiltak som om de skal redde verden. Den viktigste grunnleggende strukturen i samfunnet i dag er at vi har skapt et samfunn som har arbeid til nesten alle. 340 000 nye arbeidsplasser er det viktigste tiltaket for å hindre at barn og voksne opplever fattigdom. Thor Erik Forsberg, representanten fra Arbeiderpartiet, viste til tilsynsrapporten og undersøkelsen i Nav om hvorvidt de faktisk følger opp sitt ansvar for å ivareta barns behov, noe som under denne regjeringen kom inn i formålsparagrafen. De fant mye som de skulle forbedre. Nettopp fordi vi hadde fått det i lovs form, kunne Helsetilsynet foreta disse kontrollene på Nav-kontorene: Blir barn fulgt opp? Det er grunnleggende å få disse bestemmelsene inn i lovverket. Det har altså denne regjeringen gjort. Der vi vil ha makspris på barnehageplass, vil høyresiden ikke love noe. Der vi sier at vi vil ha en forutsigbar kommuneøkonomi, er det svært usikkert hva slags kommuneøkonomi som kommer fra den blå-blå regjeringen. Det eneste det ligger an til, er at de som har mer, skal få mer. 100 mrd. kr i skattekutt til dem med høye inntekter er ikke godt for barna – heller ikke for fattige familier, som ikke har en inntekt å få skattekutt på. Vi vil ha mer kultur. Sannsynligvis blir det mindre kultur med en blå regjering. Vi vil ha flere tiltak for å gjøre integreringen bedre. Høyresiden vil ha færre. Vi vil at alle barn – rike og fattige – skal bli kjent med hverandre i en felles skole. Høyresiden vil fjerne valgfriheten for de fattigste. De vil aldri ha råd til å kjøpe privat utdanning eller private helsetjenester. Kristelig Folkeparti har erfaring med å sitte i regjering. Forrige gang, da Laila Dåvøy var barne- og familieminister, økte andelen fattige fra 2 pst. til 4,94 pst. Hvorvidt det var Kristelig Folkeparti-politikk eller press fra Høyre, vites ikke, men godt for fattige barn og voksne var det definitivt ikke. Derfor er det underlig at Kristelig Folkeparti nå velger å garantere for en borgerlig regjering som faktisk fjerner de grunnleggende strukturene for å hindre fattigdom.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
President! Min stemme ble ikke registrert.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2013-06-18:
Bak mange av de forslagene som ligger på bordet i dag, ligger det en antakelse om at hvis de som er syke, bare trener mer, øver mer og får ny kompetanse, vil man få flere i arbeid. Men er det sikkert at man treffer på problemstillingen? Ta f.eks. situasjonen for dem som har psykiske lidelser. Det er dokumentert stor vilje til å jobbe, men mange blir ikke ansatt. De får ikke sjansen. Det finnes dessverre veldig lite statistikk om arbeidsdiskriminering, og det håper jeg man kan legge merke til når man nå skal utarbeide en stortingsmelding – at på dette området mangler man det statistiske grunnlaget for å ta beslutninger. Jeg vil gi et bilde på hva vi snakker om av diskriminering på et generelt grunnlag – som dekning for påstanden om diskriminering. Eksemplene er stort sett tatt fra WHO-rapporten «Mental health and development». En europeisk undersøkelse viser at bare 50 pst. av dem som har psykiske utfordringer, får hjelp. Har man diabetes, er sjansen for å få hjelp 92 pst. I en undersøkelse gjort i 63 land, er det bare fire land som ikke har restriksjoner på stemmeretten til dem med psykiske tilstander. I Norge og USA kan man nektes forsikring om man har et alvorlig psykisk helseproblem. Det er litt mer alvorlig i USA, hvor helsesystemet er basert på forsikringer. Med slike understrømmer er det ingen grunn til å tro at diskriminering ikke gjelder i arbeidslivet her hjemme. De få tallene vi har, viser at psykisk lidelse er den usynlige diagnosen som fører til diskriminering når den blir kjent. Da sier det seg selv at en handlingsplan for arbeid og psykisk helse er viktig, og det at man lykkes med inkluderende arbeidslivsavtalen, er viktig. Vi gjør de psykisk syke en bjørnetjeneste dersom vi ikke har mer fokusering på den jevne arbeidsgivers ansvar for den psykisk syke. Bevisbyrden må snus. Det er bra at det tas opp særtiltak, men det er viktig at det ikke bare er særtiltak. Hele arbeidslivet må være inkluderende. Noe av det som mangler, er kunnskap om psykiske lidelser. I Arbeiderpartiets partiprogram står det at man ønsker et kunnskapsløft på dette området, og det håper jeg at tas med i arbeidet som skal gjøres med stortingsmeldingen. Til slutt: Å ikke-diskriminere krever jevnbyrdighet; at psykisk syke blir tatt på alvor som jevnbyrdige samfunnsborgere, og at flertallet tar et oppgjør med bruken av ordet «utenforskap», om oss som er annerledes. Vi er – og skal være – en del av samfunnet, om vi kan arbeide eller ikke.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-18:
President! Jeg stemte feil!
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2013-06-20:
På vegne av representantene Bent Høie, Sylvi Graham, Ingjerd Schou og meg selv vil jeg fremme forslag om bedre tilgjengelighet og reduserte helsekøer ved å øke antallet avtalespesialister.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2013-06-20:
Det er min påstand at et perfekt eksempel på forebyggende folkehelsearbeid er at et foster får god omsorg før det blir født. Det handler med andre ord om å sikre en god svangerskapsomsorg, inkludert jordmortjeneste i kommunene og følgetjeneste til fødeavdelingene, men selvfølgelig også omsorg for kvinnen, at hun har et egenansvar. For fire år siden behandlet vi fødselsmeldingen her i Stortinget. Den kom etter at fagrådet for fødselsomsorg og Statens helsetilsyn kom med krass kritikk av den tjenesten. Det har nå gått fire år siden Stortinget behandlet den meldingen, og bl.a. for å styrke det forebyggende helsearbeidet skulle det utarbeides faglige retningslinjer for svangerskapsomsorgen. Disse retningslinjene foreligger fremdeles ikke, og mitt spørsmål er: Når kan vi forvente at regjeringen følger opp Stortingets vedtak?