Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-06:
Oppsummert med ett ord kan dette budsjettet kalles usosialt. Dette er faktisk klassisk Høyre-politikk, med omfordeling fra dem som har lite, til dem som har mer. Det som kanskje er det mest foruroligende, er at det vil forsterke Forskjells-Norge, et Forskjells-Norge som vi har sett utvikle seg gjennom mange år, et Forskjells-Norge som bidrar til at de som har mest, får mer, og de som har minst, faktisk har fått mindre. Statsministeren har et prisverdig engasjement for de fattige, men det hjelper ikke med målrettede tiltak for de aller fattigste så lenge man lager generelle ordninger slik at det store gross faktisk taper på det. Hvis man ser på tabellene over privat forbruk og offentlig forbruk, vil en se denne kontrasten spesielt. Til neste år skal på nytt det private forbruket økes mye mer, over dobbelt så mye som det offentlige forbruket. Det er jo dette vi ser. Det er jo dette den vanlige borger i Norge ser, at forfallet i det offentlige velferdssystemet er stort, mens det private forbruket eksploderer. Spørsmålet er om det er slik vi vil ha det. Spørsmålet er om vi vil ha budsjetter som forsterker en utvikling der de fleste av oss får det enda bedre, kan kjøpe enda flere ting, eller om vi ønsker at fellesforbruket skal bli sterkere, mer penger til det som vi synes er viktig, til eldreomsorgen, barnehagene, skolene, til det fellesskapet som vi ønsker å bygge. Dette paradokset blir jo enda mer lysende når man kan oppleve «all time high» på Oslo Børs, og så opplever vi samtidig «all time high» for gjeld i norske kommuner. For norske kommuner er den store taperen i dette budsjettet. Jeg har stor forståelse for de mange Høyre-ordførere landet rundt som høres ut som SV-ere, som lurer på hvorfor det skal være slik at deres egen regjering ikke er i stand til å gi dem penger til å oppfylle selv de mest elementære oppgaver. Det som er sannheten, er at over flere år har kommunene tapt skatteinntekter. Man får nå 1 milliard kr i ekstra, såkalte frie inntekter, men samtidig kompenserer det bare halvparten av skattetapet. I tillegg sier Regjeringen at den skal satse på skole, på psykiatri. Veldig bra, mye av dette er positivt. Men hvor blir det av disse pengene når kommunene i utgangspunktet har en gjeldsbelastning og et driftsunderskudd som gjør at disse pengene overhodet ikke kan gå til det de opprinnelig var ment anvendt for? Jeg oppfordrer landets kommuner, men ikke minst også landets innbyggere, til et kommuneopprør. Dette landet er rikt nok, denne staten er rik nok, til å bruke penger på en måte som gjør at vi styrker velferden, bygger skolene og barnehagene våre videre ut og ikke nedarmer dem, slik som vi nå opplever. Jeg håper at landets Høyre-ordførere kommer i fakkeltog til Stortinget. Jeg håper at alle landets ordførere kommer og sier fra at dette finner vi oss faktisk ikke i. For vi har råd til å bygge ut velferden. Vi trenger ikke å bygge den videre ned. Der vi kanskje ser den klassiske Høyre-kloa mest, er i spørsmålet om skatt. Vi har bruk for mer rettferdig skatt i Norge, ikke mer urettferdig skatt. Hvis man går inn i disse skattetabellene, som er interessante, bakerst, fra ca. side 100 og utover, vil en se at fordelingen gjennom Regjeringens skatt er langt mer usosial enn det man vil vedkjenne seg. De som tjener mer enn 750 000 kr, får nesten 20 000 kr i skattelettelse. De som tjener minst, får ikke skattelettelse overhodet. Det er realiteten i det totale skatteopplegget til Regjeringen. Men ikke bare det, 1 million av landets trygdede og pensjonister får ikke skattelettelse overhodet, simpelthen fordi det ønsker ikke Regjeringen å gi dem. I tillegg opplever vi at de får over 1 milliard kr i økte egenandeler. Det er altså legitimt å legge skatt på sykdom, men det er ikke legitimt å legge skatt på rikdom. Denne regjeringen driver en omvendt fordelingspolitikk, der man altså legger skatt på dem som er syke, men ikke på dem som har mye penger. Regjeringen følger dessverre ikke opp barnehageforliket. Det har vi nå skjønt gjennom ulike lekkasjer. Det er trist at vi har en regjering som ikke følger opp skriftlige avtaler i Stortinget. Barnehageavtalen forutsetter et trinn 2 når utbyggingen har kommet opp på et visst nivå. Det vet vi ikke i dag. Å ha en regjering som ikke innestår for og vedstår seg skriftlige avtaler i Stortinget, er meget bekymringsfullt når man inngår denne typen avtaler, som altså Regjeringen føler seg fri til å bryte når som helst. Jeg må også si at jeg synes det er forstemmende å legge merke til at denne regjeringen også bryter avtalen med partene i arbeidslivet, IA-avtalen; man ønsker nå innstramminger i sykelønnsordningen for arbeidsgivere. Poenget med å inngå avtaler, enten det er med partier i Stortinget eller med partene i arbeidslivet, er at avtalene skal følges. Å ha en regjering man ikke kan stole på, er meget alvorlig. Avtaler er til for å følges, når de inngås. Nå ser jeg at presidenten reiser seg, så da får jeg kanskje ikke ha ordet lenger, men oppsummert med ett ord: Fra SVs ståsted er dette et meget usosialt budsjett, det går i feil retning.