Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2001-06-12:
Den akuttmedisinske beredskapen er noe av det aller viktigste ved hele vårt medisinske tilbud. En helsepolitikk som ikke tar denne delen på alvor, mangler selve nøkkelen til et forsvarlig og trygt behandlingstilbud. Vi må kunne nå pasientene og de akutte situasjonene ute på en rask og forsvarlig måte, slik at stabilisering og behandling kan skje øyeblikkelig og uten unødig opphold. Det er i slike tilfeller liten hjelp i de milliarder vi har investert i store og sentrale sykehus, dersom pasienten ikke kan komme fram i tide og i en slik situasjon og tilstand at liv og helse kan reddes og repareres. Denne meldingen er derfor av meget stor betydning for en samlet og helhetlig behandlingskjede og en total medisinsk beredskap. Men like viktig er det, og, ikke minst blir det, å følge dette opp med ressurser – ressurser til bl.a. forsvarlig og faglig bemanning, ambulansemateriell og akuttberedskap ved våre lokale så vel som sentrale sykehus. Når tiden teller så mye som den gjør ved slike akutte medisinske situasjoner, må vi også innrømme og ta konsekvensene av dette ved at vi prioriterer ressurser for å få tids- og avstandsfaktorene eliminert til et forsvarlig nivå. Når det gjelder den medisinske nødmeldetjenesten, må den sikre direkte kontakt mellom befolkning og helsepersonell, mellom helsepersonell utenfor og innenfor sykehus og mellom sykehus i nødsituasjoner. En slik varslings- og kommunikasjonskjede skal bl.a. gi effektiv varsling, og informasjon og veiledning til pasienten eller den som har varslet, inntil profesjonell hjelp når fram. Vi i Senterpartiet er svært betenkt over en overgang til eventuelt bare ett tresifret nødnummer i Norge. Etter vår mening kan dette føre til større sårbarhet og blokkering når det gjelder rask kontakt med hjelpeapparatet. Det er imidlertid viktig at de ulike nødtjenestene samarbeider og har et godt og sikkert nettverkssamarbeid. Etter vår mening er det viktig at brukerne også har sikker og kontinuerlig tilgjengelighet til lokal legevakttelefon eller legevaktsentral, slik at en kan nå systemet med ambulanse og AMK-sentraltjeneste også gjennom en slik telefonhenvendelse. Dette vil sikre en høyere beredskap og tilgjengelighet enn det vil være ved bare å benytte ett tresifret nødnummer. Det er samtidig viktig å minne om at dette systemet må sikres gjennom en godt utbygd mobiltelefontjeneste og et godt utbygd radiosamband som kan benyttes av akuttjenesten. Videre er det etter vår mening viktig at kommunikasjon og samband blir koordinert og tilrettelagt med de frivillige organisasjonenes sambandstjeneste, bl.a. gjennom felles øvelser. Vi mener også at det offentlige må se nærmere på behovet for støtte til disse organisasjonene når det gjelder konkrete investeringsbehov for tilstrekkelig sambandsutstyr. Dessverre er det bare Kristelig Folkeparti og SV som støtter dette. Derimot er det gledelig at en samlet komite peker på at veiløse bosettinger, om det er på fastlandet eller gjelder øysamfunn, må sikres beredskap i større grad enn i dag. Dette må få betydning for videre vurdering av responstid/utrykningstid, telekommunikasjonsdekning og hvilket ambulanseutstyr som er nødvendig og aktuelt for slike områder. Det vil kunne bety en utvidelse av luftambulansevirksomheten. I områder med store avstander og lange reisetider er det viktig med en god samordning mellom legevakt og ambulansetjeneste for å kunne oppfylle kravene om responstid innenfor akseptable og forutsigbare rammer. Staten må utrede kostnadene ved dette, og vi i Senterpartiet mener at det må gis spesiell økonomisk støtte til denne beredskapen i slike områder. For å sikre faglig forsvarlig ambulansebemanning i en del av disse områdene må det til et samarbeid mellom kommunehelsetjenesten og ambulanse-/spesialisthelsetjenesten. Det bør etter vår mening utarbeides retningslinjer for et slikt samarbeid når det gjelder både faglige og økonomiske forhold. På sikt mener vi at den faglige målsettingen for bemanning innen ambulansetjenesten bør være at én av personene har kompetanse som anestesisykepleier. Skal den akuttmedisinske beredskapen kunne styrkes også personellmessig, må det tas hensyn til dette også i utdanningssystemet. Senterpartiet mener det er behov for en styrking av både utdannings- og forskningsvirksomheten innen akuttmedisinen. Derfor støtter vi opprettelsen av et kompetansesenter for prehospital akuttmedisin, og vi ønsker også å henlede oppmerksomheten mot det arbeidet som har vært utført i Bergen når det gjelder legevaktmedisin knyttet til Seksjon for allmennmedisin og Nasjonalt senter for helsetjenestens kommunikasjonsberedskap. Det er viktig at kompetansehevende tiltak innen akuttmedisinen blir systematisert og knyttet til faglig forsvarlige standarder. Lokalsykehusenes rolle og plass i det akuttmedisinske bildet er svært viktig. Vi mener lokalsykehusene, spesielt der det er lange avstander til sentral- og regionsykehuset, må ha en god og forsvarlig akuttmedisinsk beredskap. Gode og velfungerende lokalsykehus er en meget viktig del av vårt samlede behandlingstilbud, og vi mener lokalsykehusene må ha høy prioritet også i det framtidige sykehusvesenet, noe som er nærmere omtalt i innstillingen. Jeg har igjen å si litt om fødselsomsorgen, men det kan jeg i hvert fall ikke ta nå. Jeg vil bare gi honnør til saksordfører for hva som er sagt om det, i forhold til det som også er sagt fra andre i debatten.