Kjetil Bjørklund (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-05:
Denne saken handler om hvordan vi kan organisere samfunnet på en slik måte at risikoen for uforutsette hendelser eller kritiske situasjoner som kan skade befolkningen og vårt demokrati, er minst mulig. Dette er selvsagt en stadig mer utfordrende oppgave i et moderne samfunn som vårt. I løpet av de siste generasjonene har levemåten vår endret seg dramatisk, fra et samfunn der mange var selvberget med det de trengte for å overleve i umiddelbar nærhet til hjemmet og med bruk av forståelig lavteknologi, til en situasjon der det aller meste transporteres over lange avstander, og der svært mye foregår ved hjelp av sårbar teknologi som de aller fleste av oss ikke forstår virkemåten av hvis noe skulle gå i stykker. Jeg vil våge den påstand at det vi som bor i dette landet, har mellom ørene, den kunnskapen og erfaringen vi har med oss, og den evnen vi har til å improvisere i en vanskelig situasjon, er avgjørende for hvordan vi som enkeltmennesker rent faktisk er i stand til å håndtere en kritisk situasjon. Når strømmen går, hvordan skal vi da holde oss varme? Greier vi å fyre opp i vedovnen? Og hvordan kan vi prate med hverandre når batteriet på mobiltelefonen er flatt? Hvordan er vår rolle i forhold til dem som er rundt oss når en krise oppstår? Hva dersom en dødsulykke inntreffer? Har vi sosiale nettverk som vi kan bidra i når ulykken er ute, og oppfatter vi det som viktig å bidra til fellesskapet? Vil vi i en krisesituasjon kun bry oss om oss selv, eller vil vi agere i solidaritet? For oss som enkeltmennesker er kunnskap, erfaring og evne til improvisasjon gode egenskaper når ulykken er ute, men noe bør vi ha tenkt gjennom på forhånd. For eksempel er det greit å ha ovn og pipe til vedfyringen, et godt forhold til de menneskene vi har rundt oss, og kanskje også et ekstra oppladet mobiltelefonbatteri. Og nå nærmer vi oss etter hvert kontaktpunktene mellom enkeltmennesket og samfunnet. Vårt ansvar her i huset er å organisere samfunnet slik at risikoen for ulykker og kriser er minst mulig, og deretter å kunne håndtere situasjonen når den oppstår. Samfunnssikkerhetsmeldingen som vi behandler i dag, er en del av denne jobben, men ikke hele. Svært mange av de sakene vi steller med her i huset, handler også om hvor sårbart vi tillater at samfunnet skal bli. Veien til et mindre sårbart samfunn bør ikke bare være en teknisk debatt om lover og forskrifter, tilsynsordninger og institusjoner, men også en verdidebatt. Hvor mye er vi villige til å satse på å skape et trygt samfunn, og hvilke risikoer er vi villige til å ta? I hvilken grad er vi villige til å la individuell frihet gå på bekostning av felles trygghet? Har vi skapt et samfunn hvor jakt på penger og fortjeneste går foran hensynet til trygghet og sikkerhet? Når man diskuterer samfunnssikkerhet, er det viktig å spørre seg hva slags samfunn vi er i ferd med å utvikle, om vi gjør oss mer sårbare og utsatte for dramatiske hendelser gjennom måten vi organiserer samfunnet på. Svaret på dette er ikke et entydig ja. På den ene siden skjer det teknologiske framskritt som bidrar til økt sikkerhet, og vi får på en rekke områder kunnskaper om årsakssammenhenger som setter oss i stand til å forebygge ulykker. På den annen side lever vi i et samfunn hvor det på mange områder stilles stadig større krav til effektivitet og tempo og til at stadig færre ansatte skal løse oppgavene. Konkurransepress og jakt på profitt kan føre til reduserte sikkerhetsmarginer og vilje til å ta økt risiko. SV mener at de siste årenes iver etter å liberalisere, deregulere og privatisere på viktige områder kan ha svekket samfunnets robusthet og beredskap. Kraftsektoren er et eksempel på dette. I jakten på lønnsomhet er f.eks. kraftverk som kunne sørget for produksjon av reservekraft i perioder med stor belastning, lagt ned. SV mener at stortingsmeldingen burde gått grundigere inn i problemstillingene omkring hva deregulering, AS-ifisering og privatisering har å si for beredskapen på viktige områder. Så til den egentlige saken: Det har ikke vært stor uenighet mellom de ulike partiene under komitebehandlingen av denne meldingen. Det har tvert imot vært bred enighet. SV mener at komiteene dessverre har brukt for mye tid på saken. Innstillingen burde vært avgitt i sommer, og vi kan ikke se at den ekstra behandlingstiden har ført til at noe nevneverdig nytt har kommet fram. Noen punkter er det imidlertid ikke enighet om, og jeg vil berøre et par av disse. Flertallet mener at Nasjonal sikkerhetsmyndighet skal etableres som et direktorat under Forsvaret med to rapporteringslinjer. SV deler ikke flertallets syn og vil plassere NSM som et direktorat under Justisdepartementet. Jakten på sikkerhet og trygghet må ikke få komme i konflikt med grunnleggende demokratiske prinsipper som ytringsfrihet og rettssikkerhet. Dette gjelder på alle områder, også på det området som har vært særlig i fokus det siste året, i terrorismedebatten. I tillegg til å påføre samfunnet menneskelige tap og lidelser er det et hovedproblem med terrorisme at det skaper frykt og usikkerhet som kan bidra til å lamme et samfunn og svekke demokratiet og vernet om sivile rettigheter. Dette har vært en utbredt virkning av terroranslagene mot USA 11. september 2001. Også i Norge har det etter 11. september 2001 vært reist en rekke forslag som ville være i strid med grunnleggende sivile rettigheter om de ble realisert. Dette viser at samfunnet må ha en beredskap ikke bare mot de fysiske skadene terror kan påføre oss, men også mot de skadene trusler om terror kan påføre demokratiet. Vi må holde klart for oss at et av hovedmålene for samfunnssikkerhetsarbeidet er å verne om demokrati og frihet. Grunnleggende viktig er det derfor at de institusjonene som skal ha ansvaret for nøkkelvirksomheter innen sikkerhet, skal være gjenstand for folkevalgt kontroll og styring og skal være mest mulig åpne for offentlig innsyn. SV mener det finnes flere eksempler på at innsynet og den politiske kontrollen med virksomheten innen Forsvaret ikke er god nok. Jeg skal nevne ett av disse eksemplene. Stortingets kontrollorgan for tilsyn med de hemmelige tjenestene, EOS-utvalget, rettet kritikk mot behandlingen av en personalsak hvor en person ble fratatt sikkerhetsklareringen og dermed jobben sin. Denne saken var oppe i Stortinget tidligere i år. SV mener at denne saken demonstrerer at rettssikkerheten ikke er godt nok ivaretatt i forbindelse med tilbaketrekking av sikkerhetsklarering. Forsvarsdepartementet og nåværende Forsvarets overkommando, sikkerhetsstaben, som altså skal bli det nye NSM, viste med all tydelighet gjennom sin atferd i den saken at den folkevalgte kontrollen ikke er av stor betydning. Det ble også vist gjennom byrettsdommen som gikk imot dem, at de ikke foretar tilstrekkelig kvalitetskontroll av såkalte funn som danner grunnlag for fratakelse av sikkerhetsklarering, og med andre ord ikke føler seg underlagt de samme lover og regler for etterforskningsprosedyrer og personvern som f.eks. politiet er i sin etterforskning. Dette er noe av bakgrunnen for at SV fremmer forslag om at dette direktoratet skal ligge under Justisdepartementet. Saken i år viser også at det er et behov for å forenkle tilgangen til innsyn i egen sak. SV fremmer derfor forslag om økt tilgang til innsyn i egen sak ved fratakelse av sikkerhetsklarering, forslag nr. 9, og også forslag om opprettelse av en uavhengig ankeinstans i tvilstilfeller, forslag nr. 10. Disse forslagene er ikke å slå inn åpne dører. Fratakelse av sikkerhetsklarering er ikke omtalt i sikkerhetsloven, det er derimot spørsmålet om regelen for tildeling av sikkerhetsklarering. Men det er altså noe annet. Jeg vil be om tilslutning til disse forslagene. Det vil styrke rettssikkerheten. De siste dagenes debatt har antydet klart at Nasjonal sikkerhetsmyndighet for lengst er etablert som organisasjon, og at folkene som skal jobbe der, er på plass. Jeg vil utfordre statsråden på akkurat dette. Er NSM allerede etablert som direktorat og Stortingets vedtak dermed forskuttert? Når skjedde i så fall dette, og på hvilken måte er de som skal jobbe der, rekruttert? Mener statsråden at dette har foregått på en ryddig måte, selv om et flertall i forsvarskomiteen er åpne for at arbeidet med NSM kunne fortsette? Det er antageligvis en viss forskjell i synet her i salen på hva «jobbe videre» egentlig betyr. Jeg oppfatter det ikke som en forskuttering av vedtaket. Norge har enorme ressurser i de havområdene som vi har suverenitet over. Disse områdene er sju ganger vårt fastlandsareal og kan fø 30 pst. av Europas befolkning. Det pålegger oss et stort ansvar. At vi forvalter disse ressursene på en skikkelig bærekraftig måte, er en forutsetning for vår legitimitet som forvaltere. Det gir oss legitim rett til å ha ansvaret for ressursene. Dette betinger at vi har kontroll med ressursene, uttaket av dem og også andre faktorer som kan spille inn. Kontroll med skipstrafikken er noe av dette. Om noen år vil 300 000-tonnere seile langs denne kysten med oljelast fra russiske nordområder. Et forlis vil kunne få enorme konsekvenser for ressursene våre i disse områdene og for vår legitimitet. Det er gledelig at det nå er flertall for en utredning av en miljøovervåkingsenhet for nordområdene. Det er også gledelig at det ser ut til å bli realisert et internasjonalt påbud om at store deler av verdens handelsflåte skal utstyres med systemer for automatisk identifisering, og også en norsk tilpasning til dette systemet. Forsvaret og Kystverket spiller en betydelig rolle når det gjelder maritim overvåking og trafikkontroll. Kystverket driver trafikksentraler for farvann med behov for kontroll. Et utstrakt samarbeid mellom Kystverket og Forsvaret er svært viktig for å videreutvikle dette systemet. Det er også et stort framsteg at det nå ser ut til å være enighet om en krisestyringskommando for nordområdene på Reitan ved Bodø og styrket kontroll av sjøtrafikken i nordområdene. Behandlingen i komiteen har styrket fokuset på den omfattende mengden av masseødeleggelsesvåpen som finnes, og presisert det ansvaret Norge har for å bidra internasjonalt til at spredningen av slike våpen reduseres og fjernes. Komiteen ber i sin behandling om at Regjeringen styrker dette arbeidet når det gjelder masseødeleggelsesvåpen, og den ber også Regjeringen innta en klar pådriverrolle i arbeidet med å styrke de internasjonale konvensjonene mot kjemiske og biologiske våpen. Dette er gledelig. SV har i behandlingen av meldingen også forsøkt å få gjennomslag for et forslag om at Regjeringen bes om å arbeide internasjonalt for et snarlig forbud mot atomvåpen. Det har ikke lyktes, og det er litt skuffende. Det burde logisk sett være slik at det flertallet på Stortinget som vil ha et internasjonalt forbud mot klasebomber og landminer fordi disse er inhumane, også jobbet for avskaffelsen av atomvåpen. Over 90 pst. av befolkningen er imot atomvåpen, og i denne saken er flertallet i denne salen ikke i takt med befolkningen. Jeg vil ta opp SVs forslag og vil påpeke at i forslag nr. 9 står det «sikkerhetserklæring» der det egentlig skal stå «sikkerhetsklarering».