trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-16:
Som representanten Gaundal seier, er det samansette grunnar til at folk blir bustadlause. Dette gjer at det krevst både ulike hjelpetiltak og ei heilskapleg tilnærming til problema. Etter at eg hadde invitert byråd Erling Lae i Oslo kommune, hadde vi i går møte om fleire emne, m.a. situasjonen for bustadlause i hovudstaden. Han orienterte då om dei planane kommunen har for å møta problema for dei bustadlause. Mellom anna vil byrådet i Oslo fremja «sosialt boligprogram» for bystyret i nær framtid. Eg vil understreka at Regjeringa sin politikk rettar søkjelyset like sterkt mot bustadlause i alle kommunar. Ein bustadpolitikk der bustadpolitiske verkemiddel blir sette i samanheng med sosialpolitiske verkemiddel, er generelt sett viktig om levekåra for dei svakaste i samfunnet skal kunne betrast. Eg minner om at Regjeringa våren 1998 la fram ei stortingsmelding om bustadetablering for unge og vanskelegstilte, St. meld. nr. 49 for 1997-98. Her er det peikt på at kommunane må laga lokale handlingsplanar som grunnlag for ein heilskapleg politikk for dei som har problem på bustadmarknaden, ikkje minst dei bustadlause. I meldinga blir det òg varsla at kommunane må nytta Husbanken sin kunnskap og stimuleringstilskot når det gjeld å utvikla desse planane. Husbanken kan på grunnlag av desse planane meir effektivt gje tilskot og rimelege lån slik at ein kan få fleire butilbod for vanskelegstilte. Stortingsmeldinga blir handsama av Stortinget i februar 1999. Kommunal- og regionaldepartementet har i tillegg gått gjennom situasjonen for vanskelegstilte på bustadmarknaden i Oslo med kommunen for å kartleggja problema. Det synest framleis å vera behov for å styrkja hjelpeapparatet i ein del kommunar, slik at dei kan handtera problemet med bustadlause på ein god måte generelt og i høve til den einskilde. Vi har dette året sett i verk ein handlingsplan for sosialtenesta si 1.-lineteneste, der eit hovudmål er å heva kvaliteten og kompetansen i sosialtenesta sitt arbeid med klientar med samansette behov. Dette gjeld ikkje minst personar som misbrukar rusmiddel og har psykiske lidingar. Eg vil òg visa til at vi nyleg har lagt fram ei stortingsmelding om rehabilitering, som har fått overskrifta «Ansvar og meistring Mot ein heilskapleg rehabiliteringspolitikk», St. meld. nr. 21 for 1998-99. Her legg Regjeringa m.a. stor vekt på at det skal lagast heilskaplege individuelle planar for personar som treng det. Utarbeiding av slike individuelle planar vil generelt sett òg kunna vera eit viktig tiltak for å førebyggja at den einskilde blir bustadlaus. Personar utan bustad vil ofte vera blant dei aller dårlegast stilte i Noreg. Det er difor særleg viktig å setja søkjelyset på situasjonen deira. Regjeringa vil ta opp nettopp levekåra for dei bustadlause i meldinga om utjamning i levekår som etter planen skal leggjast fram for Stortinget i vårsesjonen. Vi tar der sikte på ein brei gjennomgang av aktuelle tiltak som kan medverka til å førebyggja og minska bustadløyseproblemet. Vi vil m.a. sjå på tiltak som kan betra buevna.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-16:
Representanten Gaundal tar opp eit viktig, men òg vanskeleg spørsmål. Her finst ikkje enkle løysingar, men det er svært viktig å drøfta ulike tiltak. Eg er glad for at situasjonen for dei bustadlause er på dagsordenen i mange kommunar, òg i Oslo kommune. Byråd Erling Lae opplyste til meg i går at dei har eit tett samarbeid med Frelsesarmeen. Og det er all grunn til å rosa det engasjementet som Frelsesarmeen har på dette området og òg den avlastinga og det verdifulle supplementet som dei er til det det offentlege kan tilby. Oslo kommune må kanskje svara for seg sjølv, men så langt eg kjenner til, så ser dei seg ikkje ferdige med spørsmålet. Dei har ein akuttberedskap, og dei har ledige rom pr. dato. Og eg kjem til å fylgja dette nøye framover.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-16:
Eit fleirtal i Stortinget ber i ein merknad i Innst. S nr. 40 for 1998-99 om at den planlagde avanseomlegginga hjå A/S Vinmonopolet blir revurdert. I mitt brev til Stortinget av 8. desember har eg gjort greie for mi sakshandsaming så langt. Styret i A/S Vinmonopolet har i sitt vedtak av 3. desember 1998 i realiteten peikt på at ei omlegging ikkje er mogleg å gjennomføra allereie frå 1. januar. Styret vil derimot vurdera kalkylemodellen med sikte på moglege endringar frå 1. mai 1999. Etter mi meining inneber vedtaket ei rimeleg tidsramme. Eg har forståing for styret si handsaming av denne saka. Eg vil nytta høvet til å minna om at styret i A/S Vinmonopolet, som i andre selskap eigde av staten, har eit sjølvstendig ansvar for alle handelsavgjerder. Etter alkohollova skal A/S Vinmonopolet si innkjøpsverksemd – innanfor alkoholpolitiske rammevilkår – skje på vanlege handelsvilkår. Den skal tilpassast etterspurnad og sikra likehandsaming. Dette gjeld òg fastlegging av ein avansemodell. Det er òg gitt føresegner som skal sikra innsyn i A/S Vinmonopolet si prisfastsetting, og særleg likehandsaming av produkt og leverandørar. Styret kan såleis ikkje utan vidare laga ein kalkylemodell som inneber at særleg dei billigaste vinane ikkje blir dyrare. Effekten av vedtaket om lågare alkoholavgifter er elles avhengig av fleire faktorar, m.a. prisane frå grossistane og valutakursendringar. Eg legg til grunn at Stortinget vil ha forståing for at styret i A/S Vinmonopolet i denne saka har eit sjølvstendig ansvar og må få høve til å føreta ei ny sakshandsaming innanfor ein framdriftsplan som det sjølv finn forsvarleg, og eg vil koma tilbake til Stortinget med ei orientering når eit nytt styrevedtak ligg føre.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-16:
Etter mitt syn handlar dette spørsmålet om kva vilkår Vinmonopolets styre har for sitt arbeid, og det er gitt klare retningsliner for kva styret på eiga hand kan føreta av vurderingar. Avgiftene og endringar i dei er noko dei må forhalda seg til kvart år. Dei skal òg sjølve byggja opp eit forhold til sine grossistar, sine leverandørar, og det var det som skapte problema innanfor den tida som dei no hadde til disposisjon. Elles gir stortingsfleirtalet vekslande meldingar om i kor stor grad det er ynskjeleg å gripa inn i styret si handelsverksemd. Eg viser til merkanden om vareutvalet, der Regjeringa fekk beskjed om ikkje å gripa inn, og likeins til merknaden om sjølvbetente pol, der Vinmonopolet sine eigne vurderingar skulle tilleggjast avgjerande vekt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1998-12-16:
Her skal representanten Høegh få eit meir imøtekomande svar. Folketrygdlova § 3-16 krev som kjent at omsorgsytaren har utført omsorgsarbeid minst halve året for at det skal bli gitt poeng for omsorgsarbeid. Poenga vil då svara til ei arbeidsinntekt på vel 180 000 kr i det same året. Formålet med ordninga med poeng for omsorgsarbeid er fyrst og fremst at personar som tar på seg omsorgsarbeid i staden for inntektsgivande arbeid, ikkje av den grunn skal tapa pensjonsopptening. Når omsorgsarbeidet varer mindre enn eit halvt år, er det vanlegvis mogleg å tena opp poeng ved inntektsgivande arbeid i dei andre månadene i året. Såleis skulle ordninga vera rimeleg nok. Det kan vera tvilsamt om eit einskilt år med poeng for omsorgsarbeid kan få særleg verknad for pensjonen. Eg rår til at kvinna representanten viser til, får trygdekontoret til å rekna ut dette. Sjølv om eg tykkjer at eit halvt år med omsorgsarbeid er eit rimeleg krav for poeng av denne storleiken, er eg samd i at dette er ein spesiell situasjon for personen i den aktuelle saka. Frå mi side kan det sjå ut som om det er behov for eit unntak når eit langvarig omsorgsarbeid tar slutt på grunn av dødsfall. Eg vil føreta ei nærare vurdering av ei mogleg lovendring i tråd med dette.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg vil stille følgende spørsmål til sosialministeren: «I den senere tid er det kommet frem at antall bostedsløse i Oslo har økt i løpet av det siste året. Dessverre viser det seg at det er svært unge mennesker som representerer den største økningen. Problemene er sammensatte, fordi disse menneskene som oftest både har rusproblemer, mangler arbeid og sist, men ikke minst mangler en plass å bo. Hvilke helhetlige tiltak kan Regjeringen tenke seg å sette i verk, eventuelt i samarbeid med Oslo kommune, for å gjøre noe med denne utviklingen?»
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Fra Frelsesarmeen påpekes det at det har etablert seg mer eller mindre en fast gruppe sirkulasjonsbrukere på ca. 100 personer som går inn og ut av botilbud og behandlingsapparatet. Et spørsmål er derfor om det er mulig å etablere mer smidige behandlingsordninger, særlig for de gamle rusmisbrukerne, slik at en i større grad kan konsentrere arbeidet om de unge. Det er også behov for lavterskeltilbud med bakgrunn i at en del har gjort det umulig for seg å få botilbud over tid og derfor ikke har adgang til aktuelle botilbud i Oslo, og at de etter hvert har etablert seg på svartelister. Mitt spørsmål til statsråden er: Er dette en gruppe som Oslo kommune anser seg ferdig med? Bør det ikke være muligheter for å få et annet tilbud? Det kan ikke være slik at svartelisting skal gjelde for all framtid for disse menneskene. Hvilke lavterskeltilbud mener statsråden det er mulig å lage, vinteren kan bli kald og lang for en del av de bostedsløse.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1998-12-16:
«Troms og Finnmark er plukket ut som prøvefylker vedrørende mammografiscreening. Forutsetningen for denne kreftundersøkelsen av alle kvinner mellom 50 og 69 år skulle være at den ble fullfinansiert av staten. På grunn av plassproblemer har Regionsykehuset i Tromsø(RiTø) et behov for nybygg til ca. 24 mill. kroner, men har fått bevilget 5,1 mill. kroner. (RiTø) Hva vil statsråden gjøre for å fullfinansiere denne tjenesten slik at også RiTø blir inkludert?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1998-12-16:
Jeg takker statsråden for svaret. I denne saken har det jo skjedd en hel del siden spørsmålet ble levert inn, og det meste som har skjedd i denne saken, er heldigvis av positiv karakter. Når det gjelder fullfinansiering, har Haukeland og Oslo fått fullfinansiert sine tjenester. Haukeland fikk midler til ombygging og Oslo fikk midler til leie. Videre gjorde Troms fylkeskommune et vedtak om å låne 7,5 mill. kr til nybygg, og det synes jeg er positivt. Når det gjelder Troms og Finnmark, må man ta hensyn til de store geografiske avstandene og den spredte bosettingen som er i disse områdene. Vil statsråden, når han kommer tilbake til denne saken, ta hensyn til dette med organisering og finansiering på bakgrunn av bosettingsmønsteret i de to nordligste fylkene?
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Fra Stortingets side har det ved flere anledninger vært fremhevet at øre-nese-hals er et prioritert satsingsområde. Videre er det klart at desentralisert spesialisthelsetjeneste i distriktskommunene er fordelaktig både for pasientene og samfunnet. I Balsfjord kommune mister imidlertid befolkningen nå sin øre-nese-hals-spesialist til tross for at denne gjerne vil fortsette sin praksis her. Hva mener statsråden kan gjøres for å sikre at Balsfjord får beholde denne spesialisten?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er opptatt av at det skal legges best mulig til rette for at vi skal makte å holde på spesialister som vil drive virksomhet ute i distriktene. For distriktene er disse personene gull verd. Jeg er overbevist om at denne spesialisten i Balsfjord sparer mange pasienter for store plager på grunn av betydelig redusert reiseavstand. I tillegg spares samfunnet for store reisekostnader. Derfor er dette spørsmålet viktig rent prinsipielt sett. Jeg har notert meg svaret. Det håper jeg at også Troms fylkeskommune har gjort, og jeg håper at denne spesialisten fortsatt skal få kunne drive sin virksomhet i Balsfjord kommune.
Trond Helleland (Høyre), 1998-12-16:
Jeg vil stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Heinseter turisthytte på Hardangervidda har søkt om tillatelse til å bygge et vindkraftverk for å erstatte bruken av fossilt brensel ved elproduksjon med aggregat. Lokale myndigheter har tilrådd dette, mens det statlige organet som er forvaltningsmyndighet for nasjonalparken, har avslått bygging av vindkraftverk. Vil statsråden sørge for at det blir gitt tillatelse til bygging av miljøvennlig vindkraftverk ved Heinseter turisthytte?»
Trond Helleland (Høyre), 1998-12-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har forståelse for at hun ikke kan gi noe endelig svar så lenge saken er under behandling. Jeg har lyst til å peke på noen momenter som jeg håper statsråden vil legge vekt på i den videre saksbehandling. Det er jo en klar politisk målsetting i større grad å satse på fornybare ressurser. Det er riktig at Heinseter ligger langt inne på Hardangervidda, og at turisthytta i dag får sin hovedforsyning av energi fra gassaggregat. Dette innebærer transport av gassbeholdere i et svært sårbart landskap. Direktoratet for naturforvaltning, som nå etter ti måneders behandlingstid endelig svarte på søknaden etter at dette spørsmålet var levert inn, anbefalte bl.a. at det brukes solceller. Det ville, hvis en skulle dekke opp det kraftbehovet som er der, innebære 125 solcellepanel, størrelse 1 x 0.5 m, ikke akkurat realistisk eller særlig estetisk. Dessuten er det en bru ved Heinseter, som rager 10 m over bakken, og vindmølla er tenkt plassert i tilknytning til brua. Jeg håper miljøvernministeren vil se positivt på søknaden fra Heinseter, og at en kan se på dette som et prøveprosjekt for å høste erfaringer med vindmølle i dette landskap og i denne sammenheng.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-12-16:
Det er riktig at eieren av Heinseter turisthytte, som ligger innenfor Hardangervidda nasjonalpark, for en tid tilbake søkte om å få sette opp et vindkraftverk til elproduksjon til erstatning for et dieselaggregat. Søknaden gjaldt også oppføring av sikringshytte og tilbygg for gasslager, da eieren også søkte om å installere et gassdrevet aggregat til strømproduksjon. Saken ble etter vernebestemmelsene for nasjonalparken behandlet av Statskog, som bl.a. gjennomførte en befaring i området i september 1997. Eieren fikk ved brev av 31. desember 1997 tillatelse til oppføring av sikringshytte, etablering av gasslager ved hovedhytta og gasslager/ aggregathus/batteribankrom ved uthuset, men fikk avslag for vindkraftprosjektet. Begrunnelsen for avslaget var forvaltningens skepsis til å introdusere et vindkraftverk som et fremmedelement i nasjonalparken og at man ikke visste nok om hvordan et slikt tiltak ville påvirke villreinen. Det ble i avslaget også sagt at man burde redusere strømforbruket til et minimum, og at man ved bruk av gass som energikilde ville oppnå en miljøgevinst i forhold til bruk av diesel «uten at det vil innebære sjenanse for vilt eller folk». Jeg viser til at Villreinnemnda for Hardangervidda frarådde at det ble gitt tillatelse til vindkraftprosjektet. Vedtaket om avslag på søknaden om vindkraftverk ble påklaget, men er nylig avslått av Direktoratet for naturforvaltning. Avslaget på klagen begrunnes med at tiltaket vil føre til landskapsmessige ulemper og at erfaringene med slike vindkraftverk er begrensede, bl.a. med hensyn til driftssikkerhet under ekstreme værforhold, som ising osv. Direktoratet mener at det ikke vil være riktig å teste ut mulige skadevirkninger av slike vindmøller innenfor en nasjonalpark, bl.a. i forhold til villreinen. Direktoratet viser til at andre energiformer bør velges, og viser her bl.a. til solceller i kombinasjon med gassaggregat. Departementet har siste uke mottatt brev fra klageren med klage på saksbehandlingen. Vi vil behandle henvendelsen på vanlig måte, og jeg finner det derfor ikke riktig nå å komme med ytterligere kommentarer til denne konkrete saken.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-12-16:
La meg først få lov å si at Direktoratet for naturforvaltning ikke foreslår at man skal basere seg bare på solceller, men i kombinasjon med gassaggregat, og da blir nok omfanget av solcellepanelene noe mindre. Jeg er også glad for at representanten Helleland har forståelse for at jeg ikke kan gå mer konkret inn i saken så lenge jeg har en klage til behandling. Jeg er enig i at de problemstillingene han trekker opp, er viktige å legge vekt på når vi skal vurdere klagen. Det er en klar ambisjon fra Regjeringens side å få opp bruken av fornybare energikilder. Jeg har også lyst til å si at det for tiden er under utarbeidelse en forvaltningsplan for verneområdene på Hardangervidda, og jeg synes det ville være naturlig og fornuftig å ha en gjennomgang av hva slags type energikilder som vil være de mest miljøvennlige alternativene samlet sett for den typen virksomhet som det her er siktet til.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-12-16:
Øvelsen som det refereres til i spørsmålet, ble avholdt den 3. november med en observatør fra Statens forurensningstilsyn til stede. Under øvelsen fungerte utstyret etter planen, men i forbindelse med at lensen skulle tas opp, ble arbeidsbåten fylt med vann av en brottsjø, og kantret. Mannskapet ble umiddelbart tatt opp av sjøen, og båten ble også berget. Statoil avgav rapport om øvelsen den 18. november i år. Rederiet har nå bestilt en ny båt, og SFT har mottatt spesifikasjoner på denne. SFT har gitt Statoil pålegg om å beholde en ekstra slepebåt på feltet inntil det er gjennomført en tilfredsstillende verifikasjon av den nye arbeidsbåten. Dette er foreløpig ikke gjennomført på grunn av dårlig vær. SFT vil ta stilling til rapporten når den foreligger. Statoil har også bygd en oljeopptaker som er tilpasset Norne-oljens spesielle egenskaper. Opptakskapasiteten er dermed god. Slepekapasiteten for lenser er også god nok, fordi det siden 1996 har vært stasjonert et ekstra slepefartøy på Norne. Dersom det blir gjennomført en tilfredsstillende verifikasjon av den nye arbeidsbåtens kapasitet som slepefartøy, vil det ikke bli stilt ytterligere krav til Statoils feltberedskap i denne fasen. På bakgrunn av hendelsen på Norne vil jeg ta initiativ til et arbeid med typegodkjenning av slepefartøy for beredskap mot akutt oljeforurensning.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-12-16:
Som jeg sa i mitt første svar, er Statoil pålagt å ha en ekstra slepebåt på feltet inntil det er godtgjort at den nye slepebåten er tilfredsstillende. Hvis testene viser at den nye båten vil fungere etter forutsetningene, vil det ikke bli stilt ytterligere krav til Statoils feltberedskap i denne fasen. I dette ligger det at myndighetene har stilt de krav man mener er nødvendig for å ivareta de spesielle forholdene på Norne. Men all erfaring viser at man ikke kan gi garantier for at det ikke kan skje uhell også i fremtiden i et så værutsatt område. SFT har i denne saken fulgt utviklingen av oljevernberedskapen på Norne meget nøye og stilt spesifikke krav for å fange opp de spesielle forholdene på feltet. Som kjent ble også produksjonen på feltet stanset tidligere i år i påvente av bedre opptaksutstyr. SFT vil også i fortsettelsen følge opp beredskapsutviklingen på Norne-feltet.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-12-16:
Strømførende undervannskabler brukes i elektrisitetsfremføring både til fastlandet og offshore. De fleste er relativt tynne. Kablene inneholder kobber og bly og er omgitt av en oljeholdig hylse. Statnett opplyser at det ikke er brukt farlige miljøgifter i oljen. Kobber, bly og olje spres i liten grad fra kabelen. Noe tyntflytende olje kan lekke ut fra kabelen, men denne brytes raskt ned i sjøvann. Etter SFTs vurdering representerer derfor ikke kablene noe nevneverdig miljøproblem i dag, men det er behov for å få vurdert de langsiktige miljøkonsekvensene av at kabler eventuelt blir liggende på havbunnen. Det er Norges vassdrags- og energidirektorat som forvalter regelverket knyttet til elektriske sjøkabler. Etter forskrift til energiloven stilles det krav til opprydning når større elektriske anlegg – som sjøkabler – tas ut av bruk. Olje- og energidepartementet har satt i gang et treårig utredningsprogram som skal belyse konsekvensene av ulike disponeringsløsninger for rørledninger og kabler brukt i offshorevirksomheten. Dette arbeidet skal være ferdig innen utgangen av 1999. Utredningsprogrammet består av en rekke delprosjekter som belyser ulike aspekter ved problemstillingen. Kabler vil bli berørt i et delprosjekt med tittelen «Konsekvenser for habitater ved ulike disponeringsalternativer for rørledninger og kabler». Hensikten med utredningsprogrammet er å skape grunnlag for å utforme en politikk angående disponering av rørledninger og kabler knyttet til norsk olje- og gassvirksomhet. Når utredningen foreligger, vil det være naturlig å vurdere politikken også for kabler som ikke har vært tilknyttet offshoreindustrien. For å oppsummere: Utrangerte sjøkabler utgjør ikke noe nevneverdig forurensningsproblem i dag. Vi er i ferd med å vurdere om kablene utgjør et mulig fremtidig miljøproblem, og om det er behov for en strengere regulering.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-12-16:
Som jeg sa i mitt første svar, er det slik allerede i dag at etter forskrifter til energiloven stilles det krav til opprydding når større elektriske anlegg, som sjøkabler, tas ut av bruk. En av de tingene som må vurderes i det arbeidet som nå er startet, er om regelverket er tilstrekkelig strengt til å sikre det. Men jeg har litt lyst til å nevne at dette er en av flere store utfordringer vi står overfor når det gjelder forurensning langs kysten vår. Det er også derfor Regjeringen har valgt å prioritere tre ting spesielt: Det er opprydding i forurenset marine sedimenter i fjordområdene, vi har endelig fått i gang undersøkelser av de seks mest risikable vrakene våre med tanke på å få fjernet forurensningsfaren fra dem, og vi har også satt i gang kartlegging av og prioritering av tiltak ved skipsverft, fordi vi ser at disse utgjør en stor fare for forurensning, spesielt fra miljøgifter. Det er i første rekke dette vi nå gjør, samtidig som vi også utreder om sjøkablene vil utgjøre et miljøproblem i fremtiden.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-12-16:
Den saken som representanten Johnsen refererer til, er i disse dager til sluttbehandling som klagesak hos Riksantikvaren. Jeg finner det derfor ikke riktig å kommentere de konkrete problemstillinger som er knyttet til denne spesielle saken. Departementet mottar en del henvendelser om forholdet mellom plan- og bygningslovens planbestemmelser og kulturminnelovens bestemmelser om arkeologiske utgravinger. Etter mitt syn gir det et galt bilde av situasjonen å hevde at oppfyllelse av kulturminnelovens krav i dag skjer vilkårlig, og at dette generelt bidrar til å svekke rettsbevisstheten på dette feltet. Min erfaring er at spørsmål om frigiving av automatisk fredete kulturminner, vilkår om arkeologiske utgravinger og tiltakshavers dekningsplikt gjennomføres i samsvar med saksbehandlingsreglene i kulturminneloven og forvaltningsloven. Jeg kan forstå at kulturminnelovens krav om utgravinger kan oppleves som konfliktfylt i forhold til ønsket om en smidig og kostnadseffektiv gjennomføring av tiltak. Gjennomføring av utbyggingstiltak krever som regel koordinering med og tillatelser etter ulike lovverk. For tiltakshaver vil det ofte påløpe kostnader knyttet til behandling av søknader og vilkår knyttet til eventuelle tillatelser, herunder også etter kulturminneloven. Utgifter knyttet til oppfyllelse av kulturminnelovens krav, er derfor i utgangspunktet utgifter på lik linje med andre utgifter som påløper utbyggingsprosjekter, og som man må innkalkulere i de totale prosjektkostnadene. Praksis viser at kostnader knyttet til arkeologiske utgravinger sjelden utgjør en vesentlig del av prosjektets totalkostnader. I de tilfeller det er mange automatisk fredete kulturminner i byggegrunnen, kan kostnadene bli av en slik størrelsesorden at det kan være aktuelt å gi statlige bidrag. På denne bakgrunn mener jeg det ikke er grunnlag for å endre hovedprinsippene i dagens regelverk.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-12-16:
Som jeg sa i mitt forrige svar, mener jeg at kulturminnepolitikken i hovedsak fungerer bra, og ser ingen grunn til å endre hovedlinjene i den politikken vi har i dag. Når det gjelder den situasjonen at et statlig organ, som f.eks. Riksantikvaren, har mulighet til å gripe inn etter at kommunen har laget en plan, må dette også ses i sammenheng med kommunens plikt til å ta hensyn til nasjonale retningslinjer i kulturminnepolitikken. Da er automatisk vernete kulturminner, og ikke minst arkeologisk interessante funn, viktige å ta vare på, både av hensyn til vår felles kulturarv og til vår felles identitetsfølelse. Jeg tror ikke man skal undervurdere viktigheten av at man også i lokalsamfunnene kan finne tilbake til sine røtter gjennom disse minnene. Samtidig er det selvsagt viktig å ha en smidig og fornuftig håndtering av de sakene som oppstår. Derfor har altså staten mulighet til å gå inn med midler der det er veldig mange automatisk fredete minner i grunnen.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I Norge gjøres det en god del for å bekjempe forurensning på land. Vi vet at i sjøen utenfor norskekysten ligger det mange forurensningskilder. Ifølge Alcatel STK ASA finnes det blant annet mellom 600 og 800 kraftkabler som er modne for opptak. Omgivelsene tærer gradvis på kablene, og vi får miljøfarlige utslipp. Ser statsråden på dette som et problem, og hva vil statsråden gjøre for at kondemnerte sjøkabler blir tatt hånd om på en forsvarlig måte?»
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1998-12-16:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er jo litt betryggende at det nå er et utredningsprogram på gang for å se på disse problemene. Men jeg synes det høres litt betenkelig ut når man vet at disse kablene ligger der i 40-50 år, og man vet at de inneholder 10 kg bly pr. m. Det er ganske forstemmende, når man vet at det ikke er lov å bruke blyhagl på jakt på grunn av miljøforurensningen. Jeg håper derfor at statsråden kan være med på å få utarbeidet en forskrift som presiserer ansvaret, og som pålegger opptak av kondemnerte sjøkabler. Jeg mener at disse kablene av ressurshensyn og forurensningshensyn bør opp og gjenvinnes. Oljen vil selvfølgelig sive ut over lang tid, og at det er miljøskadelig, kan vi i alle fall være enige om.
Tom Thoresen (Arbeiderpartiet), 1998-10-22:
Jeg foreslår Aud Blattmann.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1998-10-22:
Jeg vil takke statsråden for svaret, som jeg synes er overveiende positivt, og det viser også at det er ganske bred støtte for prosjektet Alna Miljøpark. Det samme er tilfellet i Oslo, hvor det er et solid flertall i bystyret som går inn for dette prosjektet. La meg først kommentere det som ble sagt om overføringsverdi, for det synes jeg er et veldig viktig stikkord. Jeg mener at dette prosjektet, altså Alna Miljøpark, har en ganske stor overføringsverdi for andre kommuner. Det gjelder selvfølgelig i særdeleshet andre norske byer som også kunne tenke seg sammenhengende grøntområder og flerbruksplaner hvor både boligprosjekter, fritids- og friluftstiltak og næringsområder ble lagt inn, og at man tar utgangspunkt i konseptet om en bærekraftig byutvikling. Jeg er også glad for at statsråden så klart understreket at det som er spesielt med miljøproblemene langs Alna-elva, er at de hindringene som ligger der i dag, i stor grad skyldes statlige etater som enten er der allerede eller planlegger å bygge ut på en eller annen måte, og at det er det som tilsier behovet for en statlig koordinering. Jeg nevnte blant flere statlige prosjekter Bryn stasjon og den planlagte nye Bryn-terminalen. Jeg tror jeg skal understreke at Bryn stasjonsby er den eldste og best bevarte stasjonsbyen fra forrige århundre i det hele tatt, og at området utgjør i alt 30 antikvariske bygg og er et sentralt knutepunkt i grønnstrukturen. Utformingen av den nye Bryn-terminalen blir helt vesentlig for det videre arbeidet med Alna Miljøpark. Jeg bare nevner dette som et viktig eksempel. Det er selvfølgelig ikke tvil om at det er Oslo kommune som har ansvaret for arealplanleggingen, men jeg synes dette er miljøpolitisk så viktig, og det samme sier styringsgruppen, at vi ønsker at Miljøverndepartementet har en totaloversikt over det statlige engasjementet i området. Jeg er ellers glad for at Miljøverndepartementet vil ta initiativ til et samarbeid mellom KS og Oslo kommune med sikte på å etablere et regionalt knutepunkt for lokal Agenda 21. Det muliggjør en skikkelig koordinering, men jeg vil gjerne nok en gang presisere at for oss er det viktig at Miljøverndepartementet er villig til også å ta det overordnede miljøansvaret for statlig utvikling i området, og ser gjerne at statsråden presiserer det litt sterkere enn hun gjorde i sitt innlegg.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1998-10-22:
Jeg vil først takke for debatten og også for innspillene fra de andre representantene. Jeg syns det er veldig positivt at det er så vidt bred enighet blant dem som har hatt ordet, om at dette prosjektet er viktig, og – som representanten Solheim understreket veldig sterkt – at miljøperspektivene når det gjelder Alna Miljøpark, er så store at de går langt utover et kommunalt ansvar. Det må altså være et overordnet statlig ansvar i samarbeid med kommunale myndigheter å få til et prosjekt som dette. Jeg ser på Samarbeidsforum for storbyutvikling som veldig interessant i denne sammenheng. Jeg merket meg med stor interesse at statsråden tok opp dette samarbeidsforumet, hvor det er ni involverte departementer. Jeg tror at styringsgruppen for Alna Miljøpark, de involverte bydelene og Oslo kommune – og jeg vil igjen understreke at det er et flertall i bystyret for Alna Miljøpark – bør kjenne sin besøkelsestid og forsøke om det går an å få noen startmidler til prosjektet gjennom nettopp Samarbeidsforum for storbyutvikling, som er en oppfølging av storbymeldingene. Så er det selvfølgelig riktig som statsråden sier, og som andre har understreket, at det er nødvendig at de samme instanser i fellesskap blir enige om hvordan dette gjøres. Men så vidt jeg vet, er det i dag ikke noen uenighet om de planene som foreligger, bl.a. i den delrapporten som er kommet. Så vil jeg understreke det som Husøy sa om helseproblemene i dette området. Når flere av oss sier at miljøperspektivene når det gjelder Alna Miljøpark, går langt utover et kommunalt ansvar, er det fordi det er de statlige infrastrukturprosjektene opp gjennom tiårene som har forårsaket miljøforurensningene i området, det er den totale mangel på fritids- og rekreasjonsområder, og det er det faktum at senest i høst har luftforurensningen og støyproblemene i nedre del av Groruddalen økt. Dette er det område av byen som, så vidt jeg vet, er mest belastet akkurat når det gjelder miljø, støy og luftforurensning. Til slutt la meg også si meg enig med representanten Fladmark, som understreket at selvfølgelig skal ikke Alna Miljøpark fungere som avlat eller unnskyldning for ikke å gjøre noe i resten av Groruddalen. De samferdselsprosjektene som er helt nødvendige for å sikre miljøet i Groruddalen, må selvfølgelig gå sin gang, og vi skal ikke glemme dem.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-22:
I likhet med representanten Nybakk har også jeg notert meg at det er bred støtte for Alna Miljøpark, og det er nettopp fordi også jeg tror at dette kan ha stor overføringsverdi for andre kommuner – først og fremst grønnstrukturen i store byer. Jeg synes det ville være nyttig å bringe dette prosjektet inn i det samarbeidsforumet vi har for storbyutvikling. Når vi i høst har opprettet dette forumet, er det nettopp fordi vi ser viktigheten av å sørge for at alle etater – også de statlige – tar miljøhensyn, og vi ser at det å verne grønnstrukturer må løftes opp. Og vi tror at et slikt samarbeidsforum hvor de praktiske erfaringene fra storbyene blir brakt fram, vil være et viktig virkemiddel for å få dette bedre fram til regjering og storting. Jeg har også lyst til å understreke at det er flere verktøy som kan brukes for å sørge for at statlige myndigheter tar miljøhensyn og blir koordinert i forhold til de aktivitetene de har f.eks. i Oslo og Groruddalen. Jeg tror kanskje noen av de viktigste grepene som er tatt, er de miljøhandlingsplanene Regjeringen har gått i gang med. Samferdselsdepartementet og Forsvarsdepartementet la fram sine førstegenerasjons miljøhandlingsplaner i forbindelse med budsjettforslaget i år. Noe av hensikten der er jo nettopp at også de ulike sektorene skal identifisere sitt ansvar for å ta hensyn både til grønnstrukturer, til biologisk mangfold, til kulturhistoriske verdier osv. Jeg har lyst til å nevne konkret at på samferdselssiden er det i årets budsjett lagt inn midler til avbøtende tiltak bl.a. for Gardermo-trafikken, og man tar sikte på å komme tilbake med mer. Det er også slik at Samferdselsdepartementet har tatt et initiativ overfor sine etater og selskaper og pålagt dem å tenke miljø ved utbygging. Og ikke minst har de pålagt sine etater og selskaper å se på mulighetene for positiv eiendomsutvikling på de steder hvor staten er tungt inne. Jeg har lyst til å presisere det jeg prøvde å si i mitt første innlegg, at jeg tror det er viktig og riktig at Miljøverndepartementet koordinerer statlig virksomhet. Det har vi bl.a. gjort i Bjørvika. Og det jeg prøvde å si i mitt første innlegg, og som jeg fremdeles mener er et viktig prinsipp, er at den koordineringen bør komme etter initiativ fra kommunen selv. Kommer det initiativet, er vi selvsagt villig til å påta oss den oppgaven.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-22:
Jeg holder selvsagt dette sluttinnlegget som miljøvernminister, men også antakelig som representant for dem som har «invadert» Oslo indre øst de siste ti årene. Jeg flyttet dit selv for sju år siden. Jeg har litt lyst til å understreke at når jeg legger såpass vekt på kommunens ansvar i forhold til planarbeidet, er det ikke tilfeldig. Jeg er helt overbevist om at plan- og bygningsloven i framtiden vil være et av de viktigste verktøyene vi har i miljøpolitikken, og jeg er veldig overbevist om at det er viktig at vi holder fast på at kommuner og fylker har et selvstendig ansvar for å avveie ulike interesser og for selv å sørge for at miljøhensynene blir integrert i arealplanleggingen. På samme måte har selvsagt staten et ansvar for å sørge for at sin virksomhet er tilpasset miljøet, og at det er god dialog mellom statlige myndigheter og kommunale myndigheter der staten har virksomhet. Jeg håper at vi har bidratt til å klarlegge statens interesser bl.a. gjennom de rundskrivene vi har samlet i det som nesten er blitt til en bok, og som jeg ser et behov for å rydde opp i, fordi det er svært omfattende og svært detaljert i dag. Jeg har også lyst til å understreke at de erfaringene vi har så langt i forhold til at vi koordinerer de statlige interessene i Bjørvika og Bispevika, har vært veldig positive. Vi har, tror jeg, fått ny fart på samarbeidet mellom Byrådet i Oslo og Regjeringen den siste tiden. Men jeg tror også det er viktig å si at en av hovedårsakene til at samarbeidet fungerer så godt, er at det blir koordinert på den måten det blir etter ønske fra Byrådet i Oslo. Det er derfor jeg har understreket viktigheten av å få det på plass. I likhet med representanten Nybakk tror jeg at Samarbeidsforum for storbyutvikling kan bli noe veldig spennende. Det jeg prøvde å si innledningsvis, at Alna Miljøpark ikke bare skal være et eget, selvstendig tiltak, men gå inn i en større sammenheng, hvor vi prøver å trekke utviklingen i hele Groruddalen inn i dette samarbeidsforumet, tror jeg vil være et viktig bidrag. Jeg tror også at det å få et knutepunkt for lokal Agenda 21 vil være en veldig god oppfølging av det store engasjementet som befolkningen i dette området selv har vist, og vil gi dem mulighet til å være med videre i arbeidet. La meg helt til slutt si at jeg, i likhet med flere av representantene, er opptatt av at det ofte er en nær sammenheng mellom miljøproblemer og helseproblemer. Ut fra den debatten som foreløpig har gått her i salen, er jeg nå ganske positiv med tanke på at Regjeringen har lagt fram forslag til nye nasjonale mål for luftkvalitet i forbindelse med Miljøverndepartementets budsjett, og jeg håper og tror at vi kan få enighet i denne salen om at disse nye målene skal vedtas. Det vil bety en god forbedring av miljøet, men ikke minst vil det bety en stor helseforbedring for innbyggerne i Groruddalen og resten av Oslo.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1998-10-22:
Som de tidligere talerene også var inne på, er et godt samspill mellom staten og kommunene viktig og nødvendig for å møte miljøutfordringene. Flerbruksplanen for Alna Miljøpark er Agenda 21 i praksis. Den er også viktig for folkehelsa for dem som bor og vokser opp i de berørte bydelene. Staten har allerede engasjert seg i dette arbeidet, men vi etterlyser fortgang og handling. Hvis vi skal nå målsettingen om miljøvennlig tettstedutvikling, hvor bl.a. alle skal ha mulighet til å bo i et helsefremmende og trygt miljø innen år 2000, må ting skje litt kjappere enn til i dag. Derfor bør statsråden i dag love oss en bedre samordning og et aktivt samarbeid med Oslo kommune, og også litt økonomisk støtte. Det området som er satt på dagsordenen her i dag, gjelder deler av landets hovedstad som er innestengt og delt av industriområder, veier, jernbanetraseer og kraftlinjer. Den store utbyggingen langs Alna kom i mellomkrigstiden og førte med seg omfattende forurensning. Kloakken ble sluppet rett ut i elven, og det er fortsatt mye å rydde opp i. Staten har gitt sitt bidrag til forurensningen og bør derfor ta ansvar for å gjøre opp for seg. Gamle Oslo og Groruddalen har, som representanten Nybakk sa i sitt innlegg, i årevis tatt belastningen ved statlig infrastrukturutvikling. Det er svært lite av grøntområder langs Alna. Alna er en grønn mulighet som kan øke livskvaliteten for mange. Området er i dag for dårlig tilgjengelig, men noen har klekket ut mange gode ideer om hva som kan gjøres, og ved å realisere Alna Miljøpark kan vi få et sårt etterlengtet friområde hvor folk kan boltre seg. Planen har samlet bred folkelig deltakelse, slik målet var med lokal Agenda 21, og man ønsker spesielt å legge til rette for barn og ungdom, næringsliv og interesseorganisasjoner. Det er gjennomført en undersøkelse blant skolebarn i området. Barna svarte ganske uoppfordret at de savnet naturopplevelser og et rent og pent miljø, for det har de ikke i dag. Vi har ellers gode erfaringer med liknende utviklingsprosjekter i Oslo, både Miljøbyen Gamle Oslo og Akerselva Miljøpark. Men her kreves det noe mer enn rosende omtale og at departementet ønsker miljøet lykke til; det kreves faktisk også økonomisk støtte. Miljøvernministerens eget parti i hovedstaden har gjennom ulike bystyrevedtak etterlyst fortgang i arbeidet med tiltaksplan for Alna, og mitt spørsmålet er om det er én politikk for Venstre i Oslo i opposisjon, og en annen når Venstre er i posisjon og en sjelden gang virkelig kan få til noe.
Inger Lise Husøy (Arbeiderpartiet), 1998-10-22:
Mange har ventet lenge både på at meldingen skulle bli ferdig og på selve stortingsbehandlingen. Jeg vil nå ta opp sider ved kriminalomsorgen som det sjelden blir fokusert på, nemlig kvinner og soning. Kriminalitet er en guttesak, og det bærer både lovverket og soningsforholdene preg av. Også innenfor murene blir jentene diskriminert, og da tenker jeg ikke bare på at de blir trakassert av menn, men på selve soningstilbudet. Meldingen slår fast at de kvinnelige innsatte ikke har et likeverdig soningstilbud sammenlignet med menn, men det foreslås ikke å gjøre så veldig mye med det. Det oppfordrer jeg justisministeren til å gjøre. Kvinner som ikke ønsker å sone sammen med menn, må få mulighet til det. Kvinner i fengsel må få et mer attraktivt og tilpasset utdannings- og arbeidstilbud. Mye har heldigvis skjedd de siste årene, slik at det ikke lenger bare tilbys mekanikerutdanning eller arbeid med nål og tråd. Besøksforholdene, særlig på Bredtveit kvinnefengsel, hvor jeg selv har vært på besøk, er under enhver kritikk. Kontakt med familien er viktig under et fengselsopphold, og barnas situasjon blir heller ikke ivaretatt. Problemene er mange. Også barn av innsatte har behov for god foreldrekontakt. Det er ille nok at foreldre oppholder seg bak høye murer og lås og slå, om ikke småbarn skal bli henvist til et ytterst dårlig tilbud når det gjelder antall besøk, besøkstid og sted for samvær. Departementet skylder på bygningsmessig og personellmessig kapasitet. Det kan ikke aksepteres. Når man har kommet fram til at et eget soningsalternativ for foreldre med små barn ikke er nødvendig, må det tilrettelegges bedre for denne gruppen. Det er vanskelig nok å klare et kriminalitetsfritt liv etter soning. Disse jentene har rett til og må gis mulighet til å bruke fengselsoppholdet til å forberede seg på livet etter soning. De jentene som jeg traff på Bredtveit kvinnefengsel, drømte om et ryddig liv uten rus og kriminalitet, med mulighet til å ta vare på barna sine. Blant de innsatte er det også flere utlendinger som ikke behersker norsk, og som har liten eller ingen mulighet til familiekontakt på grunn av store avstander. Det fører lett til en mer isolert tilværelse enn nødvendig. Derfor er i hvert fall språkopplæringen kjempeviktig. I behandlingen av en stortingsmelding blir det ofte beskrevet hva man ønsker, og hva man burde gjøre noe med. Uten penger blir det ikke mer enn ønsketenkning. Det er et paradoks, som også representanten Oppebøen Hansen var inne på, at mange politikere kappes om å få kriminalitet i sentrum i avisoverskrifter, samtidig som det er en generell nedgang i bevilgningene til fengselsvesenet. Avdelinger legges ned, og de kriminelle blir gående utenfor murene. Om man f.eks. ser på bygningsmassen på Bredtveit eller Oslo kretsfengsel, er standarden svært dårlig. Store forbedringer er nødvendig, og det handler også om arbeidsforholdene til dem som er ansatt ved fengslene. Jeg håper at dette blir fulgt opp i de kommende budsjett.
Sissel Dagslet (Fremskrittspartiet), 1998-10-22:
Fremskrittspartiet støtter opp om interpellasjonen fra Arbeiderpartiet. Det som må være en hovedoppgave fra Regjeringens side i denne saken, er å påse at staten har et nært samarbeid med Oslo kommune og ikke minst med de seks bydelene som har tatt initiativet til at flerbruksplanen Alna Miljøpark er blitt etablert. Statsråden sa i sitt innlegg at dette må være Oslo kommunes ansvar. Ja, men man skal ikke stikke under stol at staten også må påta seg et stort ansvar for de miljøproblemer som Groruddalen står overfor. Situasjonen er i dag at Oslo har stor mangel på boligtomter, og en utvikling av de i dag så lite attraktive områdene – med Alna Miljøpark – vil være med på å gjøre boligområdene mer attraktive å bygge i. På den måten oppfyller man intensjonen om en økologisk byutvikling. Der infrastruktur for kollektivtrafikk allerede i stor utstrekning er til stede, er det viktig fremover nå at staten tar ansvaret sitt og har et godt samarbeid med Oslo kommune om sine planer. Skal Oslo kommune engasjere seg i denne planen, må staten også ta sitt ansvar.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 1998-10-22:
Det er positivt at vi også får anledning til å drøfte planen for Alna Miljøpark her i salen, selv om dette i hovedsak er en sak for kommunale myndigheter i Oslo. Jeg ser i likhet med interpellanten at også staten kan spille en viktig rolle når det gjelder å koordinere interesser og de statlige planer i området. Miljøet i Groruddalen har ikke fått den oppmerksomhet det fortjener, og miljøbelastningene her er store for befolkningen. For mange er Groruddalen et gjennomfartsområde. Med sine tre hovedinnfartsårer til Oslo er problemene med svevestøv og annen forurensning store. Problemene er ikke blitt mindre etter at Gardermoen ble åpnet som hovedflyplass. Behovet for sammenhengende grøntarealer med plass til rekreasjon og fritidssysler er derfor stort. Håpet må være at man ikke bare lykkes med å gjenåpne de lukkede elvestrekningene og skape et parklignende område, men at det parallelt med dette også kan settes trykk på arbeidet med å rense vannet i elven, slik at det blir mulig også å etablere attraktive badeplasser langsmed elven. Målet med en aktiv politikk for vannrensing og opprydding langs Oslos elver må være at samtlige av Oslos sju elver skal fremstå som oaser og grønne lunger i byen. Med tanke på at Norge i EUs turistcharter er beskrevet som Europas grønne lunge, er det viktig at landets hovedstad fremstår som en by hvor det å ta vare på miljøet er en selvfølge. Det er det dessverre ikke i dag. Statsråden fremholdt Akerselva Miljøpark som eksempel på hvordan et såkalt problemområde kan utvikles til et område der det er godt for folk å bo, arbeide og oppholde seg i fritiden. Det er riktig at Akerselva-prosjektet i stor grad var et vellykket prosjekt, takket være bl.a. at departementet gikk tungt inn i et samarbeid om oppryddingen. Men det er viktig at dette prosjektet fullføres, og at det som er opparbeidet, vedlikeholdes. Det ser ikke ut til at det skjer i tilstrekkelig grad i dag. De seks bydelene som sammen har reist ideen om flerbruksplanen Alna Miljøpark, fortjener honnør og støtte. Initiativet er helt i tråd med tanken bak lokal Agenda 21, og i likhet med statsråden håper jeg derfor det kan etableres et regionalt knutepunkt for lokal Agenda 21 i Oslo, slik at aktiviteter som etablering av denne miljøparken kan koordineres. Det vil også være helt i tråd med de prinsipper Stortinget gav sin tilslutning til i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 58 for 1996-97 i vår. Her heter det bl.a. i kommentarer knyttet til målet om å redusere antall biler i byene: «Redusert arealbehov i byer og tettsteder knyttet til veger og parkeringsplasser vil gjøre det lettere å bevare grønnstrukturen, etablere et tilfredsstillende nett av gang- og sykkelveger, og ta vare på stedegne kulturminner og kulturmiljøer.» La meg slutte meg til statsrådens positive vurdering av Alna Miljøpark og hennes vilje til å bidra til å realisere planene. Jeg vil også fremheve at Regjeringen nå har gitt klar beskjed om at en vil ha strengere krav til støy og luftkvalitet. Dette kan komme til å vise seg å bli svært viktig for Oslo og særlig for befolkningen i Groruddalen.