Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-12:
Økonomisk utvikling, maktforskyvning, klimaendringer, befolkningsvekst, press på naturressurser og store migrasjonsstrømmer endrer verden og derfor også rammene for vår utviklingspolitikk. Her om dagen leste jeg en veldig interessant kronikk på NRK Ytring av Henrik Thune fra NUPI og Leiv Lunde om nettopp det. De skriver at Norges politikk har endret seg fra bistands- til utviklingspolitikk, og at det neste steget må være å ha en globaliseringspolitikk som tar opp i seg at verden er i endring, at vi trenger flere og nye virkemidler, og at det er behov for å tenke nytt. Videre mener de at utviklingspolitikken må være en del av utenrikspolitikken, og jeg er helt enig i at det henger sammen. De mente for øvrig også at posten som utviklingsminister bør legges ned som en konsekvens av det, men det er jeg ikke enig i. Poenget mitt med å vise til denne kronikken er at vi opplever endringer som helt åpenbart påvirker politikken som føres, og at det er en viktig debatt som nå pågår. Da jeg som ung AUF-er begynte å engasjere meg i internasjonale spørsmål, var det en litt annen diskusjon vi hadde om bistand og utvikling enn i dag – og det var jo på dette traurige 1990-tallet, som saksordføreren snakket om. Da handlet diskusjonen stort sett om den grove urettferdigheten ved at fattigdommen og rikdommen var skeivt fordelt mellom land i sør og land i nord. I dag har vi også sånne forskjeller, men nå ser vi at mange av de landene vi tidligere snakket om, som var veldig fattige land, nå har opplevd stor økonomisk vekst. Problemet er bare at fattigdommen ikke har forsvunnet som en konsekvens av det. 70 pst. av de 1,2 milliarder mennesker som lever i ekstrem fattigdom, befinner seg i mellominntektsland. Den økonomiske veksten har blitt skeivt fordelt. Det er store ulikheter innad i land. Stortingsmeldingen vi har til debatt nå, tar nettopp tak i dette og legger opp en strategi for å få en mer bærekraftig vekst og en mer rettferdig fordeling. Norge har en historie der velferd skapes i fellesskap, og der vi deler godene. Vi har bygd opp et samfunn der folk er i arbeid, der inntektene fra naturressursene skal komme alle til gode, og der vi har et skattesystem for fordeling. I går feiret vi stemmerettsjubileet i Stortinget. Da må jeg få rose presidenten for den glimrende talen han holdt, men det var også en annen som holdt en veldig god tale i går, nemlig statsministeren. I sin tale la han vekt på hva kvinners inntreden i arbeidslivet har betydd for nasjonalformuen. Mange tror at vi har høy velferd i Norge kun fordi vi har olje. Nei, den er fin å ha, men vi har bygd velferden i fellesskap, gjennom at folk jobber, gjennom at også kvinner jobber og skaper vekst og bidrar gjennom skattesystemet. Vi kan aldri påtvinge andre vår samfunnsmodell, men vi kan dele de erfaringene vi har når det gjelder hvordan man kan bygge opp robuste skattesystemer, hvordan naturressurser kan forvaltes, og hvor viktig det er at folk er i arbeid. Alle land har ansvar for egne innbyggere – for at folk sikres rett til skole, til helse og elementære tjenester. Det vektlegges selvfølgelig i utviklingspolitikken. Ikke minst vektlegges demokrati. Demokrati er en forutsetning for å få mer og bedre fordeling. Det at folk blir hørt, at man har muligheten til å stemme ved valg, at man har muligheten til å organisere seg og har tilgang til frie medier, er viktig. Stortingsmeldingen legger derfor vekt på viktigheten av å støtte sivilsamfunn, fagbevegelse, frie medier og andre som kjemper for demokrati og rettigheter i samfunnet sitt. Historien har vist at endringer kan skapes nedenfra, og da er det viktig å gi folk muligheten til nettopp det. Jeg synes det er bra at meldingen legger stor vekt på at folk skal ha tilgang til energi. Når 20 pst. av verdens befolkning ikke har tilgang på elektrisitet, sier det seg selv at utvikling er vanskelig. Så vet vi at mange land har store naturressurser som ikke blir godt forvaltet, ikke blir utnyttet, og som heller ikke kommer folk til gode. Meldingen tar også opp i seg betydningen av matvaresikkerhet og et bærekraftig landbruk. Vi vet at det er et stort press på matjorden i verden, og klimaendringene gjør det svært krevende for matvareproduksjonen. Derfor er det bra at dette er satt høyere opp på dagsordenen. Som jeg har sagt fra denne talerstolen før: Vi har en stor kvinnedimensjon i landbruket. Vi vet at i Afrika står kvinner for 80 pst. av produksjonen av lokal mat. Men de mangler grunnleggende rettigheter, som f.eks. rett til eiendom og arv. Likestilling er derfor også viktig for mer rettferdig fordeling. Jeg er stolt over at likestilling er prioritert høyt i bistands- og utviklingspolitikken. Det er bred enighet i komiteen om at vi har en utfordring ved at mange land som har økonomisk vekst, fortsatt har enorm fattigdom i eget land. Men det er et ideologisk skille i komiteen når vi kommer til en del av analysene og løsningene. Høyre og Fremskrittspartiet har lagt seg på en linje der man f.eks. ikke kan si at økonomisk vekst alene ikke utrydder fattigdom. De legger vekt på at markedsøkonomi er en forutsetning for demokrati, og de vil ikke være med på å si at mange land får lite igjen for utvinning av egne naturressurser på grunn av privatisering og dårlige kontrakter med store internasjonale selskaper. Regjeringspartiene mener det faktisk er et problem, mens de mener det er korrupsjon som er hovedproblemet. Alle er enige om at korrupsjon skal bekjempes, men vi mener det også er andre faktorer som spiller inn når land får lite igjen for ressursene sine. I meldingen legges det stor vekt på å bekjempe kapitalflukt, korrupsjon og skatteunndragelser. Det tas også til orde for å støtte arbeidet med internasjonal valutaavgift – som for øvrig også var en kampsak da jeg var ung AUF-er. Dette er jeg nemlig veldig for. Men også her velger Høyre og Fremskrittspartiet en annen retning, fordi de mener at en sånn avgift vil få konsekvenser for frihandel. Så har vi den stadige diskusjonen om bistand til land i Latin-Amerika, der særlig Høyre går i bresjen for at de skal strykes fra listen – noe jeg er veldig imot. Det vil gå direkte ut over støtte til f.eks. organisasjoner som kjemper for kvinners rettigheter, og for menneskerettigheter generelt. De er også imot å være med på merknader som handler om pengeoverføringer til svake grupper, altså å satse på sosiale sikkerhetsnett, slike som man har erfaring med fra f.eks. volds- og familieprogrammet i Brasil, som mange av oss mener er veldig spennende og interessant. Så komiteen skiller lag i mange spørsmål. Jeg er stolt over at regjeringen fører an i arbeidet for å bekjempe urettferdig fordeling. Den meldingen og den innstillingen vi skal diskutere i dag, fører utviklingspolitikken videre i en viktig og riktig retning.