trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torhild Aarbergsbotten (Høyre), 2016-10-05:
Norge trenger flere arbeidsplasser som bidrar til statsbudsjettet, og ikke som lever av statsbudsjettet. Vi trenger arbeidsplasser som bidrar til verdiskaping og langsiktig omstilling. Samtidig har vi en tydelig målsetting om at utslipp skal reduseres, og at energi er en knapphetsfaktor. Derfor har denne regjeringen sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre styrket, ikke nedprioritert, virkemiddelapparatet for industrien, som gjør at Hydro nå kan bygge flunkende nytt aluminiumskraftverk på Karmøy. Nettopp derfor har denne regjeringen satset stort på forskning og utvikling. Klimateknologifondet er ved utgangen av 2016 forsterket til 62,75 mrd. kr, som er 12,75 mrd. kr utover det Stortinget ble enig om i klimaforliket. Miljøteknologiordningen i Innovasjon Norge er styrket til mer enn 500 mill. kr, og Enova ble tilført 2,3 mrd. kr i 2016. Disse ordningene har sammen med bl.a. SkatteFUNN og Forskningsrådet bidratt til storstilt satsing på nye teknologiske løsninger som vil redusere utslipp og gi flere trygge arbeidsplasser. Powel i Trondheim utvikler nå ny teknologi for overvåking av vannledninger med god støtte fra miljøteknologiordningen og Forskningsrådet. Det gir flere arbeidsplasser i Trondheim og ny teknologi som kommer også andre land til gode. Miljøteknologiordningen og risikolån fra Innovasjon Norge bidrar til at Ocean Farming på Frøya utvikler ny oppdrettsmerd som kan brukes langt og dypt til havs. Vi får da redusert luseplagen og andre miljøbelastninger, noe som gjør at en av våre viktigste eksportnæringer blir mer bærekraftig. Når Enova gir støtte til batteridrift og bruk av landstrøm for hurtigruta, får vi en grønnere skipsfart og en mer bærekraftig turistnæring. Dette gir flere og trygge arbeidsplasser ute i distriktene. Ute i våre bedrifter foregår det hardt arbeid og er stor interesse for og evne til innovasjon og utvikling. Det er her arbeidsplassene og verdiene blir skapt. Vår oppgave som politikere er å legge til rette for arbeidsplasser. Vi skal ikke og kan ikke vedta dem. Derfor satser vi stort på å bygge nye og vedlikeholde veier og jernbane slik at folk og varer kan komme seg raskt og trygt fram. Med 20 mrd. kr mer til samferdsel binder vi bygd og by sammen nettopp for å utligne forskjellene. Derfor har denne regjeringen sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre satset, ikke tatt hvileskjær, i høyskole- og universitetssektoren. Det er kunnskap, innovasjon og hardt arbeid som vil bidra til den langsiktige omstillingen og verdiskapingen vi trenger for å bygge dette gode landet videre. Vi trenger ikke flere reguleringer, skatter og avgifter.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
Det sies at alle gode ting er tre, så derfor: Tre år er gått siden jeg sto her for første gang, tre år er gått siden Fremskrittspartiet gikk sammen med Høyre inn i regjering, og tre år er gått siden Fremskrittspartiet sammen med Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti startet arbeidet med tidenes satsing på helse og omsorg. Når jeg nå ser tilbake, er det med stolthet jeg kan si at vi holder ord, og jeg håper inderlig denne regjeringen får fire nye år til å fortsette jobben med å utvikle pasientens helsetjeneste og investere i menneskene i dette landet. Det gjør vi gjennom stortingsmeldinger og handlingsplaner, gjennom rettighetsfestinger og andre lovendringer, gjennom å gi makten tilbake til pasient og pårørende og gjennom å se hele pasienten og forenkle pasienthverdagen. Vi har levert et historisk løft til de mennesker og deres familier som sliter med rusavhengighet og psykiske lidelser. Vi har gjeninnført den gylne regel etter at de rød-grønne mente at den hadde utspilt sin rolle. Vi styrker helsetjenester for barn gjennom å legge til rette for oppbygging av helsestasjon og skolehelsetjeneste, psykologtilbud og psykisk helse i skolen. Vi har innført krav til politiattest og rett til sykehjemsplass i eldreomsorgen. Ja, det er gjort så mye bra på helsefeltet fra dagens regjering at mine tilmålte tre minutter ikke gir plass til å nevne alt. Det er spesielt viktig å trekke frem at vi har startet en reformering av helse- og omsorgstjenestene fra en vi vet best-holdning til å ta utgangspunkt i hva pasienten selv ønsker, vil og mener. Sett med pasientens øyne – ingen beslutninger skal tas om meg uten med meg. Det gjelder den enkelte pasient, og det gjelder overordnet på systemnivå. Representanten Trettebergstuen fra Arbeiderpartiet snakket fra denne talerstolen i går. Man skal vokte seg for å si at medrepresentanter ikke har fulgt med i timen, men hun fastslo at det i løpet av de nevnte tre årene ikke er lagt frem noen nye og bedre løsninger, og at regjeringen ikke lytter til verken vanlige folk eller fagfolk. Hun om det, men på vår vakt er pasienter, brukere og pårørende like viktige som fagfolk. Representanten Trettebergstuen kan ikke ha fått med seg at vi har innført rett til brukerstyrt personlig assistanse, trygghetsstandard i sykehjem, styrket pårørendestøtte, styrket rettsikkerheten til pasienter i psykisk helsevern, innført pakkeforløp for kreft, hjerneslag og psykisk helse, pakkeforløp som gjennom fin logistikk syr helsetjenesten sammen slik at ventetiden fra første mistanke om sykdom til behandling er kortet ned fra måneder og i noen tilfeller år til uker. La meg slå fast helt avslutningsvis at norsk helsevesen og pasientene spesielt fortjener at dagens regjering fortsetter å styre dette landet også etter valget neste år.
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Det ble nevnt fra talerstolen i går at det er viktig å ha et prosjekt hvis man skal være politiker. Vel, for meg er det tydelig at denne regjeringen har hatt tre store prosjekter: å gjøre de rike rikere, å selge arvesølvet vårt og å sentralisere, sentralisere og sentralisere. Jeg ser med stor uro på de signalene denne regjeringen sender til distriktene i sak etter sak. Det er helt konsekvent at de små taper, mens de store vinner. Jeg kan nevne i fleng: f.eks. regjeringens endrede inntektssystem til kommunene, som tapper mange små kommuner og gir til de store, landbruksministerens mål om at store bruk skal komme på bekostning av små, og kommunereformen og regionreformen som begge mangler visjon for hva regjeringen egentlig ønsker med færre enheter utover hovedargumentet om at større alltid er bedre. Det er viktig at vi hele tiden vurderer hvordan summen av ulike vedtak slår ut. Arbeiderpartiet mener ikke at distriktene skal stå igjen som vinnere hver gang, men heller ikke at de skal komme ut som tapere hver gang. I Namdalen jobber politikerne nå med konsekvensene av at 110-sentralen i Namsos skal flyttes til Trondheim. Flyttingen skyldes et vedtak gjort i forbindelse med nærpolitireformen om at nødetatene skal samlokaliseres for å bygge et sterkere fagmiljø. Det er vi enig i at er viktig. Men Trondheim har en flott ny 110-sentral og har derfor søkt om å få lov til å bruke disse lokalene i stedet for å flytte 110-sentralen inn til politiet. Hva skjer hvis Trondheim får godkjent denne søknaden? Da har vi plutselig en situasjon der hele poenget med å legge ned sentralen i Namsos er borte. Stortingets intensjon var ikke at etatene skulle plasseres i samme by, men samlokaliseres i samme bygg. Hvis dette ikke blir tilfelle i Trøndelag, så kan vel sentralen i Namsos like godt beholdes? Eller er dette bare enda et forsøk på sentralisering – denne gangen kamuflert som tiltak for bedre beredskap? Det er skummel politikk å tappe distriktene for kompetansestillinger. Sterke distrikter er vesentlig for både det grønne og det blå skiftet. Men innovasjonstakten innenfor næringslivet blir ikke stor nok når det er vanskelig å rekruttere de klokeste hodene. Regjeringens distriktspolitikk skaper store forskjeller mellom by og distrikt. Det er vi ikke tjent med. Vi står sterkere i lag når hele landet står samlet og by og distrikt drar i samme retning.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Det aller mest urovekkjande med denne debatten er at vi har ei regjering som vil framstille seg som ansvarleg, men som likevel ikkje klarer å ta dei 139 000 arbeidslause på alvor. I fjor svekte regjeringa arbeidsmiljølova, slik at det no er mogleg å tilsetje folk mellombels sjølv om jobben er fast. No ser vi konsekvensane. Over eit år har 28 000 fleire vorte mellombels tilsette. Når vi ser det saman med at det på Høgre og Framstegspartiet si vakt ikkje blir skapt ein einaste arbeidsplass, ser vi at vi fekk rett. Det blir ikkje fleire jobbar, det blir berre fleire mellombelse jobbar. Med regjeringa si velsigning får vi ei ny samfunnsklasse av arbeidstakarar utan fast jobb, utan yrkesstoltheit og utan tryggleik. Dei har korttidskontraktar eller er ringevikarar, dei er frilansarar, eller dei er jobbsøkjande migrantar. Før i tida snakka vi om eit lausarbeidarsamfunn, der folk stod med lua i handa. I dag står dei med mobilen i handa og ventar på neste oppdrag. Presset på det organiserte arbeidslivet aukar kvar dag. Mellombels tilsette er berre toppen av isfjellet. Bemanningsbransjen som opererer med kontraktar der folk ikkje har inntekt mellom oppdraga, undergrev løns- og arbeidsvilkår og pressar enda fleire ut av faste tilsetjingsforhold. Heller ikkje dette vil regjeringa gjere noko med. Det handlar om politisk vilje. Arbeidarpartiet vil fornye og forsterke arbeidsmiljølova for å sikre tryggleik for arbeid og tryggleik i arbeid. Å gjere faste stillingar mellombelse er eit effektiv grep mot fagorganisering, som igjen svekkjer lønsnivået i bransjar med stor konkurranse om arbeidet. Den oppmjukande effekten blir difor dobbel. Ikkje berre det å stå aleine, men også mangelen på føreseieleg og trygg økonomi gjer arbeidstakaren mjukare i møte med eit «take it or leave it». Høgresida sitt honnørord i arbeidslivsdebatten, oppmjuking, er i realiteten berre ein usmakeleg eufemisme for ei bevisst utvikling mot eit samfunn med større forskjellar. Finansminister Siv Jensen nekta frå Stortingets talarstol i slutten av mai for at forskjellane mellom folk i Noreg aukar, trass i at SSB sine eigne tal er klare og tydelege. I ettertid har ho vorte nøydd til å dementere sine eigne påstandar. Ho innrømmer no, motvillig, på skriftleg spørsmål frå Stortinget, at jo det var ein viss tendens til auka inntektsforskjellar. Det store spørsmålet er: Betyr dette at Framstegspartiet ikkje følgjer med i timen når det gjeld den økonomiske utviklinga? Eller betyr det eigentleg at det å kjempe mot auka forskjellar i samfunnet ikkje er særleg viktig for Framstegspartiet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2016-10-05:
Da statsministeren begynte sin tale i dag, håpet jeg en liten stund på et under. Hun startet med å si at det var et alvorlig problem i et land som USA at de rikeste ble styrtrike, at de fattige ble fattigere, at middelklassen sakket akterut, og at dette skapte spenninger i samfunnet som var farlig. Ja, det er riktig, det. Det er et resultat av politikk, det ligner veldig på den politikken som dagens regjering i Norge fører. OECD har gitt Norge råd om å øke skattene på høyere inntekter, å øke eiendomsskatten, formuesskatten samt å øke overføringene til dem med lavest inntekt. Det vil skape større likhet, mer rettferdighet, økt vekst og høyere sysselsetting. Det burde kanskje regjeringen lytte litt til. Her – som der – forsøker man å narre folk til å tro at det finnes noe som heter en slags «trickle-down effect», altså at disse gavene til de rike skal risle ned til de fattige og bli til arbeidsplasser. Fasiten ser vi jo, sånn blir det ikke, sånn ble det ikke der, sånn blir det ikke her, sånn blir det ikke noe sted. Man unnser seg ikke engang for å gå løs på fattige barnefamilier, de med lavest uføretrygd, det er bare de som får det behovsprøvde barnetillegget. Dem skal man ta tusenvis av kroner fra for at de, som statsministeren svarte nå nettopp, skal få et incentiv til å arbeide. Da har jeg lyst til å spørre arbeidsministeren, som sitter her: Har det kommet flere uføre i arbeid etter at disse endringene ble gjort? Nei, det har ikke det, for dette handler ikke om at folk ikke vil jobbe. Det handler for det første om at folk er syke og uføre, og for det andre om et arbeidsliv som ikke vil ha dem. De har fra denne regjeringen i tillegg fått et mer utrygt arbeidsliv, der omdreiningshastigheten og forbruket av arbeidstakere er større. Det er ikke et arbeidsliv i Norge som står og roper etter mennesker som har funksjonsnedsettelser, er syke og kanskje har en arbeidsevne på 20 pst. Sånn er ikke virkeligheten. Disse menneskene blir fattige, de blir sykere, og de kommer lenger unna arbeidslivet, der de kanskje kunne ha fått samlet seg litt hvis de hadde hatt nok å leve av. Jeg har snakket med Kirsti som har fire barn og er lam etter bekkenløsning. Hun har fire barn og har vært på Nav gang på gang og bedt om jobb, men det er ingen jobb å få, ikke engang et jobbintervju. Men hun skal altså bli 6 000 kroner fattigere hver måned. Dette skaper bare forskjeller, uhelse og fattigdom.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Under denne regjeringen kommer tre av fire nye jobber som skapes, i offentlig sektor. Nå er det ikke noe galt med jobber i offentlig sektor, men det bør jo være jobber ute i tjenesteproduksjonen: sykepleiere, helsearbeidere, førskolelærere, lærere, jernbaneekspeditører og i det hele tatt folk i den daglige tjenesteproduksjonen. Men det er ikke det som skjer. Mange av jobbene som skapes i offentlig sektor, kommer fordi det bygges nye store administrative enheter. Derfor skal jeg bruke min tilmålte taletid til å snakke om en reform som dessverre går litt under radaren sammenlignet med alle de andre reformene som det i offentligheten brukes tid og krefter på, nemlig den såkalte jernbanereformen – jernbanereformen som ble banket gjennom på rekordtid i Stortinget i fjor vår, og som kommer til å medføre en oppsplitting og privatisering av jernbanen som vi aldri har sett i Norge før. Jeg følger bare for moro skyld med på stillingsannonser, og jeg ser nå alle de menneskene som det annonseres etter i administrative funksjoner for å håndtere den nye jernbanereformen. Det er skremmende hvordan pengebruken er nå. Hvorfor gjøres dette? Fordi det er et ideologisk prosjekt fra regjeringens side. Det er ikke nødvendig å gjøre det for å få en bedre jernbane, for det er gode tider for jernbanen i Norge. NSB har kraftig passasjervekst, de har aldri fraktet flere passasjerer, og NSB leverer historisk gode årsresultater. Grunnen til det er ganske enkel, det er fordi det de siste ti årene er satset betydelig på norsk jernbane. Det er bygd mye mer moderne dobbeltsporet jernbane, det er kjøpt inn mange flere nye tog, og det er egentlig ganske enkelt: Når man bygger mer jernbane og kjøper nye tog, får man også flere passasjerer. Mellom Lillestrøm og Asker går det nå tog hvert tiende minutt, selvfølgelig blir det flere passasjerer av slikt. I stedet får vi nå privatisering og oppsplitting, vi får et nytt jernbanedirektorat, vi får et nytt infrastrukturforetak – hør på det flotte ordet: infrastrukturforetak – vi får et nytt materiellselskap, vi får et nytt vedlikeholdsselskap, og vi får et nytt billetteringsselskap. Dette koster forferdelig mye penger, penger som man i stedet burde ha brukt til å bygge mer jernbane og kjøpe nye tog. Det ansettes altså mange folk i administrasjonen på toppen, og så sies fotfolket i NSB opp. Dette er rett og slett uhørt.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
I et innlegg tidligere i dag pratet jeg om jernbanereformen og det helt uforståelige som foregår på den fronten, med privatisering, oppsplitting og pulverisering av ansvar. Jeg nevnte så vidt kostnadene ved jernbanereformen – de enorme kostnadene – og skal nå gå litt nærmere inn på det. Jeg stilte nemlig et spørsmål til samferdselsministeren – det er fint at han nå har kommet, og er til stede – og i et svar 8. september skriver ministeren: «Jernbaneinfrastrukturforetaket» – ja, igjen, hør på det ordet, jeg tror det er 30 bokstaver: jernbaneinfrastrukturforetaket, etablert av partiet til sterk nedsettelse av skatter, avgifter og offentlige inngrep – «Jernbaneinfrastrukturforetaket Bane NOR SF(…) opplyser at de totale forventede kostnadene til grafisk design og profilering ved opprettelsen av Bane NOR er 36,5 millioner kroner(…) (…) (…) Og det er bare grafisk design og profilering til ett av de nye selskapene og foretakene som nå etableres! Det lages altså et nytt direktorat, et nytt foretak og tre nye selskaper, og dette er kanskje bare starten. Hva koster dette? Hva slags administrativt system er det vi bygger opp for å ivareta det som i europeisk sammenheng tross alt er et relativt beskjedent jernbanenett? Samme dag som samferdselsministeren svarte på spørsmålet mitt – samme dag, selvsagt helt tilfeldig – sender departementet ut en pressemelding hvor de langt nede har en underoverskrift: «Bruk av konsulentbistand i Samferdselsdepartementet i forbindelse med jernbanereformen». Der står det: «Alle avtalene er inngått i samsvar med anskaffelsesreglementet og omfatter til sammen ni avtaleparter: BAHR, Deloitte, Safetec, PWC/Interfleet, Quartz/TØI, Rejlers, Egil Smestad Rådgivning, Danske Bank og Alpha Corporate Finance.» Hva er det vi bruker penger på? Hva er det samferdselsministeren og regjeringen har satt i gang? For en enorm pengebruk for å bygge ned den jernbaneorganiseringen som vi har i Norge! Dette er et ideologisk prosjekt fra regjeringens side. Det fører i alle fall ikke til en bedre jernbane. Når vi har sagt at det er privatisering av jernbanen, har samferdselsministeren sagt: Nei, det er ikke privatisering av jernbanen, for NSB skal fortsatt være eid av staten. Vi fikk katta ut av sekken for en stund siden – programkomiteen i Fremskrittspartiet foreslår nå å selge NSB AS. Selvfølgelig, for nå har de vingeklippet og ødelagt selskapet slik at det snart ikke er noen vits i å eie selskapet. Det kunne vært interessant å høre om samferdselsministeren(presidenten klubber) er enig med programkomiteen: Er det nå riktig å selge NSB? (presidenten klubber)
Camilla Mollatt (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
Hvert år får over 30 000 kreft i Norge, og krefttilfellene øker stadig. Når vi vet at ca. 30 pst. av alle sykdomsrelaterte dødsfall i landet er forårsaket av kreft, må vi satse. Regjeringen prioriterer forbedret kreftbehandling og innførte pakkeforløp for kreft i 2016. Dette gir økt forutsigbarhet og trygghet for pasienter og pårørende i et pasientforløp med mistanke om kreft. Det etableres tverrfaglige diagnosesentre i alle helseregioner, som sikrer god brukermedvirkning. Mange pasienter kommer med svært gode tilbakemeldinger. De opplever endelig å bli tatt på alvor. Det legges opp til flere satsingsområder i helsevesenet i tiden fremover. Det planlegges nytt, nasjonalt anlegg for partikkelterapi i 2017. Denne teknologien bidrar til å redusere langtidsskader og bivirkninger etter tradisjonell strålebehandling. Med et nytt PET-senter ved Universitetssykehuset i Nord-Norge får vi mulighet til å satse ytterligere på bedre kreftdiagnostikk. Norge bruker totalt 9 mrd. kr på forskning innen helse hvert år. Det er etablert tre nye forskningsprogram i Norges forskningsråd på behandling, diagnostisering og rehabilitering. Vi vet at forskning kommer pasientene til gode. Det er gledelig at Norge er i ferd med å utvikle noen av de mest lovende og målrettede kreftmedisinene i verden. Immunterapi stimulerer pasientens eget immunforsvar til å gå til angrep på kreftcellene. På denne måten kan man skreddersy behandlingen for hver enkelt pasient. Immunterapi er nå nylig frigitt til lungekreftpasienter i Norge. Vi må satse enda mer på medisinsk forskning for å møte framtidens utfordringer. Vi trenger ny teknologi og bedre tid for forskerne og folk i helsevesenet til faktisk å gjøre den jobben de er der for å gjøre. Dagens finansieringssystem medfører at forskerne bruker opp til 60 pst. av sin arbeidstid til å søke om drift og lønnsmidler – verdifull tid som skulle gått med til forskning, forsvinner. Det er kanskje på tide å diskutere en ny finansieringsmodell. Jeg undrer meg: Den norske stat betaler 78 pst. av letekostnadene for oljeselskaper på norsk sokkel. Hva med å opprette en tilsvarende løsning for å lete fram nye og bedre medisiner? Til syvende og sist er det pasientene som får nytte av forskning gjennom nye og bedre medisiner og behandling. Det er samfunnsøkonomisk lønnsomt å få folk friske.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2016-10-05:
Trontaledebatten regnes som en av de aller viktigste debattene i Stortinget. Dette kunne vært en debatt med dynamikk, nye forslag og reelle diskusjoner. Det har det ikke blitt, og det må det største opposisjonspartiet ta ansvaret for. Representant etter representant fra Arbeiderpartiet har inntatt talerstolen med masseproduserte gjentagelser som fortegner virkeligheten. Angrepene er for så vidt forventet, men så blottet for egne forslag og løsninger trodde jeg ikke våre ærede konkurrenter skulle være. De massekopierte innleggene bommer grovt – det er risikoen når de er skrevet før man har hørt debatten – fordi befolkningen ser at politikken virker. Helsekøene går ned. Kvaliteten i skolen blir bedre. Veier og jernbane bygges og vedlikeholdes i et tempo vi aldri tidligere har sett. Beredskapen styrkes. Næringslivet får rammevilkår til å takle omstillingen som oljeprissjokket har forsert. Ikke bare bommer Arbeiderpartiet i kritikken, de bommer som vanlig også grovt når de forsøker å regne. De vil sende en ukjent skatteregning til oss alle. Den er i mange titalls milliarderklassen, men de ønsker ikke – eller klarer ikke – å si hvor stor den blir. Vi hørte Arbeiderpartiets partileder si at skattelette ikke gir flere arbeidsplasser, mens det på nettsiden til Arbeiderpartiet står det motsatte. Nettside-Arbeiderpartiet og Stortings-Arbeiderpartiet er ikke helt enig med seg selv. Jeg er konservativ. Kanskje er det derfor jeg savner det gamle Arbeiderpartiet – det som var ansvarlig, og som kunne regne. Videre har det vært gjentatte angrep på at privatpersoner og bedrifter støtter Høyre, og at disse nå i bytte får den politikken de ønsker. Høyre, som Arbeiderpartiet, mottar bidrag fra mange som ønsker at dette skal føre til at man lykkes med å komme i posisjon for deretter å gjennomføre politikken man har sagt man skal føre. Dette er helt åpent, og det er helt vanlig. Næringslivsledere og bedriftseiere ønsker rammevilkår som gjør at de kan trygge eksisterende arbeidsplasser og skape nye. Der har Høyre den beste politikken – noe som iallfall Nettside-Arbeiderpartiet er delvis enig i. Den store forskjellen på Høyre og Arbeiderpartiet er at Høyre kvitterer ut støtten i all åpenhet med å gjennomføre politikken vi har sagt vi skal føre. Arbeiderpartiet derimot kvitterer ut støtten fra sine bidragsytere med en fast plass i sentralstyret og rundt møtebordene i de lukkede rom. I Høyres organisasjon kan man ikke kjøpe seg en plass. Det er et produkt Arbeiderpartiet selger alene. De rød-grønne drømte seg bort i pengedusjen og lot oss ta ansvaret for omstillingen. Det ansvaret tar vi. Vi trygger Norge. Vi sørger for omsorg til dem som trenger det. Vi skal trygge arbeidsplassene og legge til rette for å skape nye, vi øker satsingen på utdanning og forskning, og vi sørger for trygghet i hverdagen. Gjentagelser av forhåndsprodusert dobbeltkommunikasjon er en øvelse man åpenbart koser seg med i Arbeiderpartiet. Jeg hørte noen tidligere i debatten kalte det billig retorikk. Jeg synes det knapt nok er retorikk. Da gjenstår i så fall bare billig.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2016-10-05:
I debatten om formuesskatt ser det ut til at Arbeiderpartiet har glemt noe vesentlig – det er at verdier må skapes før de kan brukes. Lønnsomme arbeidsplasser bidrar jo til at vi kan ansette flere lærere, politifolk, sykepleiere, psykologer og leger. Da er det nesten underlig at Arbeiderpartiet kommer med en slags underliggende kritikk mot at det under denne regjering er ansatt mange politifolk, lærere og sykepleiere, nettopp arbeidsplasser i offentlig sektor. Men jeg er glad for at representanten Myrli kom med en kommentar om at det ikke er noe galt i det. Formuesskatten er svært ugunstig for små selskaper med mindre gode resultater og likviditet. Vi har sett eksempler på at det kan bety kroken på døren for selskaper som egentlig burde vært levedyktige. Formuesskatten er gründerfiendtlig. Nystartede selskaper beskattes fordi de skaper verdier selv om de ikke har gitt inntekter ennå. Et eksempel på dette er teknologibedrifter. De har tunge investeringskostnader tidlig, inntektene kommer først senere. Helse og velferd er en voksende industri med en stor mulighet for sysselsettingsvekst og et stort eksportpotensial. Totalt eksporterte denne næringen for over 20 mrd. kr i 2015, og årlig investeres det over 2,5 mrd. kr i forskningsaktivitet i næringen. For å få næringen til å fly er det viktig at den får gode rammevilkår. Regjeringen investerer derfor tungt i innovasjon, forskning og infrastruktur, nettopp for å bidra til vekst. Jeg får rett og slett ikke tak i hva Arbeiderpartiet vil gjøre for å bevare norskeide små og mellomstore bedrifter. I Drammen ligger Norges eldste familieeide bryggeri, Aass Bryggeri. Daglig leder, Christian Aass, sa til Dagens Næringsliv i 2013: «Skal vi være en aktør i fremtiden er vi nødt til å investere, og de investeringene blir vanskeligere med formuesskatten.» Konkurrenten Ringnes Bryggeri, med sine utenlandske eiere, behøver ikke bekymre seg om formuesskatt. Selskapet eies av Carlsberg Group, verdens største bryggerikonsern, som leverer de samme varene som Aass Bryggeri, men de har altså andre rammebetingelser. Tjener vi penger, skal vi betale skatt, men skatt på arbeidende kapital er noe man som bedriftseier må betale uansett om bedriften går bra eller dårlig. Det kan ikke være meningen at vi skal straffe landets norskeide næringsliv. Økte forskjeller utjevnes i en skole der alle lærer å lese, regne og skrive. Det utdannes gode lærere, men til det må vi rett og slett ha inntekter fra staten. Vi må skape verdier før vi kan bruke dem.
Sveinung Rotevatn (Venstre), 2016-10-05:
Etter at underteikna og representanten Trine Skei Grande hadde snakka i går, tok representanten Martin Kolberg ordet for å skryte av innlegga våre. Det var hyggjeleg. I innlegga snakka vi om den fryktpolitikken som no rår i mange vestlege land, og den populismen som går til angrep på handelsavtalar, innvandring og internasjonalt samkvem elles. Representanten Kolberg utfordra oss likevel direkte og hardt på korleis Venstre kunne åtvare mot slike trendar og samtidig samarbeide med Framstegspartiet i regjering. Eg har ikkje noko behov for å forsvare Framstegspartiet, og eg er einig i at det partiet står for eit syn på innvandring som er samanfallande med den trenden eg åtvara mot i mitt innlegg. Venstre har motsett posisjon, vi står for ei humanitær linje i flyktningpolitikken. Men til vår skuffelse har vi sett at det er nettopp representanten Kolberg og resten av Arbeidarpartiet som har fungert som støtteparti for Framstegspartiet i innvandringspolitikken dei siste åra, saman med sine vener i Senterpartiet, som knapt kan få stramma inn innvandringspolitikken nok. Apropos Senterpartiet: Når eg åtvarar mot populistiske politikarar som set viktige handelsavtalar på spel, bør det vere nok å vise til dagens hovudoppslag i Dagens Næringsliv. Der seier altså partiet som Arbeidarpartiet gjerne vil ha inn i regjering, at det er eit krav frå ei ny raud-grøn regjering å reforhandle EØS-avtalen og følgje Storbritannia i kampen mot europeisk integrasjon. Vi snakkar her om den desidert viktigaste avtalen for norsk næringsliv og for norske borgarar, som altså vil vere på spel med ei ny raud-grøn regjering. Eg ser at Arbeidarpartiets leiar sit i salen. Er Arbeidarpartiet villig til å forhandle om EØS-avtalen? Det bør han svare på. Eg vil også eigentleg seie at dersom ein ser desse trendane eg åtvara mot i mitt innlegg, i samanheng, er nok også nettopp Senterpartiet den sterkaste eksponenten for dei i norsk politikk. Men mitt poeng med innlegget og mitt poeng med å svare representanten Kolberg er ikkje å kritisere raud-grøne parti for handelspolitikk eller Framstegspartiet for innvandringspolitikk; det er for å seie at no er illiberale tendensar i framvekst i mange land og i mange parti. Det er ein trend som vi med eit liberalt sinnelag og eit internasjonalt utsyn bør jobbe imot, fordi den veksten og den velstanden som vi har oppnådd det siste halve århundret i Noreg og i andre land, nettopp har kome av opnare grenser for menneske, for varer, for tenester og for kapital. Arbeidarpartiet brukar å seie at vi kan oppnå meir saman enn åleine – det gjeld også for nasjonar – og om representanten Kolberg og Arbeidarpartiet vil stå saman med Venstre i å forsvare liberale og humanitære verdiar og globalisering, er eg i tilfelle veldig glad for det.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-10-05:
Regjeringen sier i trontalen at den ønsker å skape vekst i hele landet. Det blir vist til at for å øke verdiskapingen trenger vi flere bein å stå på og utvikling av nye arbeidsplasser. Jeg kunne ikke ha vært mer enig. Spørsmålet er imidlertid om dette er et signal om en revurdering av regjeringens manglende distriktspolitiske satsing så langt. Jeg er veldig spent på hvordan signalene om satsing på verdiskaping over hele landet materialiserer seg i statsbudsjettet når det kommer. Trontalens signaler om offentlig sektor som en bidragsyter i omstilling og ny verdiskaping i privat sektor krever også omstilling av budsjettpolitikken. Vi kan ikke lenger skjære dramatisk i næringsutviklingsmidler og målrettede tiltak for å øke verdiskaping i distriktene, slik det har vært gjort de siste årene. Fylkeskommunenes samfunnsutviklerrolle er understreket i regjeringens egen melding om rolle, struktur og oppgaver for nye folkevalgte regioner. Der framheves også fylkeskommunenes oppgaver for tilrettelegging av næringsutvikling og for regionale forskningsmiljø. Det har så langt vært løst snakk fra regjeringens side. Tilretteleggingsfunksjonen for næringsutvikling trekkes fram som en hovedoppgave samtidig som virkemidlene fjernes. I løpet av budsjettene de siste tre årene har regjeringen fjernet en tredjedel av budsjettmidlene til fylkenes regionale utviklingsarbeid. 423 mill. kr har blitt borte så langt. Skal regjeringen leve opp til sine signaler gjennom trontalen, må disse pengene og mer til på plass i budsjettet for 2017. Senterpartiet stiller opp, det kan jeg love. I årets budsjettbehandling fremmet vi forslag om 500 mill. kr mer i regionale utviklingsmidler. Det forslaget skal vi gjenta i 2017-budsjettet. Fra regjeringens side blir det sagt at satsing på samferdsel er viktigere enn satsing på næringsutvikling. De har rett i at samferdsel må gis større vekt i distriktspolitikken, men det kan ikke erstatte innsatsen gjennom Innovasjon Norge, Siva, regionale forskningsfond, fylkeskommunene og kommunenes målrettede bidrag til gründervirksomhet og videreutvikling av næringslivet i distriktene. Dessverre har ikke regjeringen mye å vise til når det gjelder bevilgninger til samferdsel heller. Fylkeskommunene fikk gjennom forvaltningsreformen et langt større ansvar gjennom overføring av veier. Regjeringen følger ikke opp med bevilgninger som står i forhold til oppgavene. I kommuneproposisjonen for 2017 legges det opp til at fylkeskommunene skal få 300 mill. kr av en samlet rammevekst på nesten 4 mrd. kr. Det monner lite for fylkeskommuner som sliter med etterslep i vedlikehold. Samtidig er det slik at fylkeskommunen har prioritert samferdsel innenfor egne rammer. Det er staten som holder igjen.
Abid Raja (Venstre), 2016-10-05:
Det ble litt uklart etter representanten Nesviks innlegg, men med de forutsetningene må jeg dessverre opprettholde forslaget mitt, nr. 12, og kan ikke gjøre det om til oversendelsesforslag.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2016-10-05:
Ein stor del av debatten handlar om delar av næringslivet som taper arbeidsplassar, og det er viktig. Men det er òg rett å halde fokus på delane som går godt, og sysselset mange med rekordgod lønsemd. Mange gler seg over at sjømatnæringa går så det susar. Noreg har eksportert sjømat for rekordsterke 65 mrd. kr ved utgangen av tredje kvartal. Det er ein auke på 26 pst., eller 13,2 mrd. kr, målt mot same periode i fjor. Verdien av norsk sjømateksport har dobla seg i løpet av dei siste seks åra. September-eksporten aleine er lik sjømateksporten for heile 1990, så det er all grunn til å gratulere aktørane med dette resultatet. Delar av fiskerinæringa slit med svak og dårleg lønsemd. Likevel er opposisjonen lite villig til å modernisere denne delen av næringa, men ønskjer framleis tvang gjennom leveringsordningar og tvangsaktivitet. Ei slik haldning hadde aldri medverka til at denne viktige næringa hadde kome seg ut av tidlegare subsidieavhengigheit. Og ja, eg er einig med fiskeriministeren i at denne næringa har eit potensial til å kunne bli den nye norske oljen, men det krev at vi er villige til å modernisere rammevilkåra og fjerne politisk detaljstyring, som hemmar nødvendig vidareutvikling. Som nemnt av andre i debatten skaut todelinga i norsk økonomi fart under dei raud-grøne si regjeringstid. Underteikna kjem frå Sunnmøre, der vi har mange familieeigde bedrifter. Nokre går godt, andre slit kraftig. Desse lokale eigarane treffer vi i kvardagen på butikken, på kulturarrangement og elles i lokalmiljøet der vi diskuterer felles kvardagsutfordringar. Men vi har også bedrifter med mange tilsette og stor omsetning som er eigde av utanlandske, engelske lordar. Desse treffer eller ser vi sjeldan eller aldri, men vi registrerer at dei tidvis landar med privatflya sine på flyplassen der dei lokale eigarane reiser med vanleg rutefly. Arbeidarpartiet synest altså at vi skal behandle dei utanlandske eigarane med sine private jetfly mildare enn våre lokale eigarar, som gjennom si lokale deltaking tar ansvar vi aldri ser av dei utanlandske eigarane. Formuesskatten er også ein del av Forskjells-Noreg, som rammar norsk eigarskap, lokalsamfunn og arbeidsplassar.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-10-05:
Eg vil seie litt om ei av sentraliseringsreformene som no pågår rundt om i Noreg, politireforma. I dag er det møte i region Vest, der ein har kalla saman lokale politikarar og dei som skulle vere med i styringsgruppa i region Vest. Eg snakka med ordføraren i Gloppen på veg til Bergen i dag, og han hadde ikkje ei kjensle av at dei hadde påverknad på prosessen. Tvert om lurte han eigentleg på kva dei sat i den styringsgruppa for å gjere. Eg kan lese frå ei pressemelding som kom i dag. Der står det at ein reagerer sterkt på tilrådinga om å redusere dei geografiske driftseiningane frå tre til ei, og frå fjorten til tre eller fire tenesteeiningar for politiet i Sogn og Fjordane, og resultatet «blir ei sterk sentralisering av politiressursane, og nedbygging av beredskap og kompetansemiljø i store delar av Sogn og Fjordane». Pressemelding frå Senterpartiet? – Nei, frå Venstre, som sat i denne salen og var med på å vedta politireforma. Så seier dei i dag at dette går feil veg. Dette vert sentralisering. Dette vert tap av kompetanse. Men Stortinget gav frå seg makta – frå Stortinget til Politidirektoratet då ein vedtok denne reforma. I pressemeldinga si utfordra Venstre samarbeidspartia sine, Høgre og Kristeleg Folkeparti, og Arbeidarpartiet om å kome på bana for å seie om dette er i tråd med det dei ynskjer seg. Då vert mitt spørsmål til Venstre i dag: Vil Venstre røyste for Senterpartiet sine to framlegg som er lagde fram i dag? Kva vil Venstre gjere for å reversere ei politireform som Sveinung Rotevatn, ifylgje NRK Sogn og Fjordane, og ordførarane frå Venstre meiner er heilt feil i høve til det dei har vore med og vedteke i denne salen? Frå Troms har det kome sterke innvendingar mot reforma. I Agder seier dei at dei har bede justisministeren om å få utsetje fristen. Det har dei ikkje fått, og difor tek me det opp i salen i dag, og me har fått meldingar om at strukturen synest førehandsbestemt av politiet i enkelte område. Dette kan ikkje me vete om er rett eller feil, om det er førehandsbestemt, fordi me ikkje har innsyn i prosessane. Stortinget har gitt frå seg makta. Venstre, saman med Kristeleg Folkeparti som vart lova lokal deltaking då dei gjekk inn igjen i forhandlingane, må vere frykteleg skuffa i dag over det som skjer rundt om i heile Noreg med sentralisering utan at lokaldemokratiet får påverke. Arbeidarpartiet, Framstegspartiet og Høgre har eit ansvar i denne saka, dei kan starte med å røyste for Senterpartiet sine forslag i dag.
Sylvi Graham (Høyre), 2016-10-05:
Vår statsminister sa fra denne talerstolen for litt siden at regjeringen jobber for et samfunn som skaper like muligheter for alle. I går i denne debatten tok jeg opp en sak som jeg er stolt over at min regjering leverer, nemlig Handlingsplanen for kvinners rettigheter og likestilling i utenriks- og utviklingspolitikken som forplikter hele den norske utenrikstjenesten til innsats for å styrke kvinners rettigheter. De nye bærekraftsmålene som verden nå slutter opp om, plasserer nettopp likestilling i sentrum av den internasjonale dagsordenen. Vi vet at i mange land i verden er kvinnediskriminering til hinder for at jenter og kvinner skal leve et godt liv. Det er det internasjonale perspektivet. Slik er det dog ikke i Norge. Da blir det smått når Arbeiderpartiet i denne debatten forsøker å tegne et bilde av at denne regjeringen ikke ønsker et samfunn der likestilling grunnleggende sett er et spørsmål om rettferdighet for hvert enkeltindivid i verden og i Norge. I går i denne debatten måtte jeg også konstatere at Arbeiderpartiet brukte sine debattinnlegg til å sutre, svartmale og forsøke å lage feilaktige framstillinger av denne regjeringens politikk, også på likestillingsområdet, og det uten å presentere noen ny og god politikk for egen regning. De er ikke opptatt av likestilling og gjør ingenting for den, var ting som ble sagt. Har du hørt! Hvis det ikke hadde vært uparlamentarisk, ville jeg sagt – og lagt til – sånt sludder, men det sier jeg jo ikke, men jeg sier det er en skikkelig Trump-påstand. Jeg fortalte nettopp om Handlingsplanen for kvinners rettigheter og likestilling i utenriks- og utviklingspolitikken der kvinner ofte har helt andre situasjoner enn her, bl.a. manglende rett til egen helse. Men også selvfølgelig hjemme jobber denne regjeringen etter ledestjernen om å realisere likestilling, like rettigheter og like muligheter for alle. I likestillingsmeldingen rettet denne regjeringen innsatsen mot fem områder: vold og overgrep, oppvekst og utdanning, arbeidsliv, helse og næringsliv og entreprenørskap. Det er utfordringer vi fortsatt må fokusere på her hjemme, det er et pågående arbeid og et kontinuerlig fokus også for regjeringen vår. Men hvordan forklarer f.eks. Arbeiderpartiet at det var under deres styre at vi fikk et av Europas mest kjønnsdelte arbeidsmarked, der kun 13 pst. av topplederne i privat næringsliv er kvinner og rundt 40 pst. av kvinner jobber deltid? Dette satte regjeringen, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, i gang tiltak for å endre, sammen med trepartssamarbeidet om likestilling i arbeidslivet. I dag ser vi at færre kvinner jobber deltid enn da vi overtok.
Kristin Vinje (Høyre), 2016-10-05:
Opposisjonen snakker mye om økte forskjeller eller det de kaller Forskjells-Norge, men i praksis evner de ikke selv å bidra med politikk som reduserer de bakenforliggende årsakene til ulikhetene som oppstår. Da vil de heller ikke klare å opprettholde et velferdssamfunn, som er avhengig av at vi styrker vekstevnen og dermed sikrer trygghet og velferd for alle i samfunnet. Vi overtok en skole der sosiale skillelinjer går i arv. Vi overtok ansvaret for å løfte de svakeste ut av fattigdom, fra en regjering som hadde ambisjoner om å fjerne fattigdom med et pennestrøk. Den medisinen sosialistene foreskriver, vil ikke løse utfordringene vi står overfor. Vi gikk til valg på å skape et samfunn med muligheter for alle. Landet har fått en ny kurs. Vi sørger for at elevene lærer mer i skolen. Det utjevner sosiale forskjeller og gir våre barn like muligheter til å lykkes. Aldri før har så mange lærere fått etter- og videreutdanning. Vi gir flere barn tilgang på barnehage, og vi sørger for lavere foreldrebetaling for familier med lav inntekt. Kunnskap er vårt viktigste våpen mot fattigdom. Klarer man å løfte fattige barn ut av en ond sirkel, klarer man også å skape varig velferd. For at ingen elever skal bli hengende etter tidlig i skoleløpet, setter vi inn en forsterket innsats tidligere i skolen. Sammen med Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre setter vi bl.a. inn flere lærerstillinger på 1.–4. trinn. For å forhindre frafall og for å øke barnas tilstedeværelse og læring på skolen har vi innført fraværsgrense i videregående skole. Vi har skjerpet karakterkravet i matematikk for å komme inn på lærerutdanningen. Vi innfører en femårig masterutdanning for grunnskolelærere. Vi har innført kompetansekrav i grunnskolen for å undervise i norsk, engelsk og matematikk. Kunnskap er også vårt viktigste verktøy for å skape verdier og sikre velferd. Derfor har vi satset kraftig – ikke hatt ett hvileskjær – i høyskole- og universitetssektoren. Der den forrige regjeringen lot være å gjøre strukturelle endringer, sikrer vi nå en fornyelse for å bygge sterkere og mer robuste fagmiljøer ved våre universiteter og høyskoler, slik at vi står sterkere i den internasjonale konkurransen. Det vil bidra til den langsiktige omstillingen av Norge. Derfor har vi også styrket virkemiddelapparatet for industrien, som f.eks. gjør at Hydro nå bygger et flunkende nytt aluminiumsverk på Karmøy. Og i går gledet jeg meg stort over nyheten om at forskere på Kjemisk institutt ved Universitetet i Oslo kunne presentere banebrytende forskning, nemlig at de har utviklet batterier som kan lade tusen ganger raskere enn vanlige batterier i dag. Slike historier vil vi få mer av fordi regjeringen har høye ambisjoner for utdanning, forskning og innovasjon. Det er slike ting som gjør at vi kan videreutvikle vårt velferdssamfunn, slik at våre barn og barnebarn også kan få gleden av å vokse opp i et av verdens aller beste land.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-10-05:
Gjør som jeg sier, og ikke som gjør, er et mye brukt uttrykk. Vi sier en ting og gjør noe annet. Som voksne, f.eks. i situasjoner overfor barn, blir vi da selvfølgelig dårlige forbilder. Da jeg hørte statsministerens innlegg i formiddag, tenkte jeg som så: Hun sier mye som egentlig er veldig bra, men man gjør veldig mye annet enn det statsministeren sier. Sånn sett synes jeg dette passer godt også på statsministerens innlegg tidligere i dag. Hva er så resultatet av det å si en ting, men gjøre det motsatte? Jo, forskjellene øker. Selv om man sier at man vil ha et samfunn med små forskjeller, er det sånn at politikken drar i en annen retning. En politikk med skattelette til dem med aller mest bidrar til at bl.a. forskjellene øker – med mindre det kommer en annen retning i statsbudsjettet i morgen, hvor regjeringen faktisk velger en retning som reduserer forskjeller. Målet er å «unngå at ledigheten biter seg fast», sa også statsministeren. Men den har jo allerede etablert seg på et kritisk høyt nivå. Politikken virker ikke, er konklusjonen på det – hvis ikke det kommer en annen retning i morgen. Kan vi forvente at det kommer en annen retning i morgen med bakgrunn i det statsministeren sa i formiddag? Hun sa også at det kreves framover at «vi prioriterer arbeidsplasser i privat sektor». Resultatet vet vi. Det er skapt 25 000 nye arbeidsplasser på tre år. Tre av fire er skapt i offentlig sektor. Politikken virker ikke. Det hjelper heller ikke at byråkratiet vokser, eller at det blir vanskeligere for de gode ideene å finne gode prosesser på vei mot markedet. Det er mulig det kommer en ny retning i statsbudsjettet i morgen. Alt som ikke skulle vokse, kan vi si vokser under denne regjeringen. Arbeidsledigheten vokser. Forskjellene har vokst. Klimagassutslippene har vokst. Utryggheten har vokst. Byråkratiet har vokst. Konklusjon: Politikken virker ikke – eller kanskje den virker. Et område som ikke øker, men som burde vært økt, er evnen til å skape nye jobber. Den evnen er vesentlig redusert under den blå-blå regjeringen, og det er ingen tegn til at dette vil snu – med mindre man får en annen retning og en annen kurs for samfunnet gjennom statsbudsjettet i morgen. Faren framover blir at de som velger å lytte til regjeringen, selvfølgelig vil høre hva de sier, men ikke forstå hva de gjør, for de sier en ting, men gjør noe annet.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2016-10-05:
Jonas Gahr Støre prøvde i sitt innlegg å så tvil om regjeringens engasjement og vilje til å få bukt med arbeidslivskriminalitet og sosial dumping. La det være klart: Dette arbeidet har topp prioritet. Vi vil ikke ha et brutalisert arbeidsmarked, underbetalte arbeidere og tap av store skatteinntekter. I januar 2015 ble regjeringens strategi mot arbeidslivskriminalitet lagt frem. Den består av 22 tiltak, og seks departementer samarbeider om gjennomføringen. Strategien følges opp med jevnlige møter på statssekretærnivå og i samarbeid med partene i arbeidslivet, for det er viktig å stå sammen i dette arbeidet. Arbeidslivskriminaliteten er ifølge etatenes tilbakemeldinger blitt mer omfattende, den er blitt grovere, mer profesjonell og vanskeligere å avdekke. Derfor må også innsatsen mot denne formen for kriminalitet bli sterkere og bedre koordinert. I budsjettet for 2015 ble det bevilget midler til å etablere lokale enheter for å bekjempe arbeidslivskriminalitet. Bergen, Stavanger og Oslo var først ute. I år har tilsvarende sentre blitt åpnet i Trondheim og i Kristiansand. Her jobber medarbeidere fra Arbeidstilsynet, Nav, politiet og skatteetaten sammen for å gjennomføre felles tilsyn, veiledning og kontroll av utvalgte bransjer, og alt tyder på at tiltaket virker. I 2015 kontrollerte de lokale enhetene om lag 1 500 virksomheter med rundt 5 700 arbeidstakere. Etatene leverte en felles årsrapport om innsatsen, og arbeidet har hatt stor effekt. Det er gjennomført tolv større aksjoner, i hovedsak i bygg og anlegg, men også innen bilpleie, bilverksteder og utelivsbransjen. Gjennom systematisk arbeid er om lag 30 kriminelle aktører satt helt ut av spill, 36 personer har blitt utvist fra Norge, og 80 personer har blitt vist bort fra arbeidsplassen etter kontrollene. Noen av de nye tiltakene er at det skal stilles krav om maksimalt to nivåer av underleverandører på kontrakter innen bygg, anlegg og renhold. Offentlige oppdragsgivere skal stille krav om bruk av lærlinger. Det arbeides med tiltak for å motvirke misbruk av HMS-kort, og det skal innføres nasjonal godkjenningsordning av utenlandsk fagopplæring. Arbeids- og sosialdepartementet gjennomfører en kartlegging av hvordan likebehandlingsreglene i vikarbyrådirektivet skal etterleves, og hvordan bruken av ulike tilknytningsformer i arbeidslivet utvikler seg. Så det satses mye fra regjeringen og myndighetenes side på å bekjempe arbeidslivskriminalitet, men så lenge folk sier ja takk til svart arbeid, vil det også være et marked der for de useriøse aktørene og bedriftene. Det må en holdningsendring til, og hver og en må ta ansvar og si nei til svart arbeid hvis vi skal få ryddet de useriøse aktørene av banen.