Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-10-10:
I den første trontaledebatten i det nye århundret synes jeg det er gledelig at vi i Europa ser at vi sannsynligvis får en ny demokratisk stat. Det som har skjedd i Jugoslavia ved at den valgte presidenten nå også blir president i landet, er gledelig. Vi håper selvsagt alle at utviklingen vil gå i skikkelig demokratisk retning. Det vil vi kunne se når det nå blir valg på ny nasjonalforsamling. Den demokratiske utviklingen er selvsagt gledelig, særlig for alle de omkringliggende landene og for Jugoslavia selv. Det er imidlertid nødvendig å følge med i denne utviklingen. Jeg regner med og håper at de naboland som har følt seg truet av hærmakten til Milosevic, nå etter hvert kan få tryggheten tilbake, slik at det blir fred og fordragelighet. Det som nå skjer, vil forhåpentligvis kunne sammenlignes med det som skjedde i Europa i 1945, da folk også fra Norge, som hadde flyktet til mange andre land, gledesstrålende kunne vende tilbake. Vi gir full støtte til opphevelsen av sanksjoner, og håper at handel og samkvem vil styrke demokratiet i Jugoslavia og gjøre det mulig for flyktninger fra nabolandene og Jugoslavia selv så snart som mulig å vende tilbake til sine hjemland for å bygge disse opp. Særlig viktig er det imidlertid å følge med i utviklingen når det gjelder Kosovo, hvor vi håper at den nye presidenten vil følge opp det som er det internasjonale samfunns forhåpninger. Jeg vil også føye til at det vel vil være en viktig milepæl når det gjelder oppgjøret med det tidligere regimet, at også Milosevic etter hvert blir stilt for domstolen i Haag. I den senere tid er det på nytt vakt betydelig bekymring i Norge når det gjelder utviklingen i integreringspolitikken og når det gjelder holdninger i innvandrermiljøer. Også før trontaledebatten i fjor kom det avsløringer om tvangsekteskap, hvor mange norske ungdommer mot sin vilje ble tvunget inn i ekteskap. Denne gangen er det «Rikets tilstand»s avsløringer av groteske omskjæringer, legemsbeskadigelser, som er straffbart, som opprører det norske folk. Det bør bety at man nå slutter med den naive og blåøyde integrerings- og innvandringspolitikken som flertallet i denne sal har stått for. Under trontaledebatten i fjor fremmet jeg på vegne av Fremskrittspartiet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen basere sin integrasjonspolitikk på at undertrykkende tradisjoner og kulturer ikke kan aksepteres i Norge.» Og omskjæring er et kulturelt fenomen, et tradisjonelt fenomen, ikke et religiøst. Allikevel stemte samtlige av de andre partier imot vårt forslag, og ett av resultatene er at det ikke har vært noen kamp mot disse undertrykkende tradisjoner. Vi håper at de øvrige partier nå begynner å bli noe mer lydhøre når det gjelder å få en fornuftig integreringspolitikk. I denne situasjonen hvor vi har begynt å se en del praktiske problemer som følge av den lettsindige innvandringspolitikken, og hvor den danske innenriksminister Karen Jespersen nylig sa at hun fant faretruende trekk i manglende integrasjon av innvandrere, bør vi også ta dette ad notam og sette i verk en ny integrasjonspolitikk, og vi kommer til å fremme forslag om en ny melding om dette. Det er også noe merkverdig at Høyres leder, Jan Petersen, akkurat i dag fremmer forslag om noe som i realiteten betyr fri innvandring. Omgåelsesmulighetene hvis man ønsker å skaffe seg bolig eller jobb i Norge, er så åpenbare at det Høyre foreslår, i realiteten er fri innvandring. Det ser vi i Fremskrittspartiet ingen grunn til. Det at enkelte arbeidsgivere, hvorav det offentlige er én, ikke ønsker å betale markedslønn, og det at helsevesenet ikke ønsker å betale den lønnen som er nødvendig for å tiltrekke seg arbeidskraft, kan ikke være noen grunn til å åpne for import av billig arbeidskraft. Da EØS-forhandlingene pågikk, var det en fare som ble kalt «sosial dumping». Man må også tenke på konsekvensene hvis det skulle bli fri innvandring – 40 000, sier arbeidsdirektøren, pluss familiegjenforening: Hvorledes vil virkningen være på boligmarkedet? Kostnadene ved å fremskaffe et sted å bo for langt over 40 000 pr. år vil mer enn knuse økonomien mange unge mennesker i dag har når det gjelder å skaffe seg en bolig. Vi vil hevde at vi ved å omorganisere oss i Norge kan frigjøre arbeidskraft. Vi vet at vi i vår matvareproduksjon gjennom effektivisering og rasjonalisering over tid kan redusere behovet for arbeidskraft. Vi vet at vi er et overadministrert land, vi har et byråkrati tilsvarende det et land med 20 mill. innbyggere trenger. Ved å endre lover og regler og la folk bestemme mer selv uten å måtte søke om dispensasjon, konsesjon, løyve, bevilling, kan vi redusere behovet dramatisk, og hvis vi får nedlagt fylkeskommunen, vil vi også frigjøre arbeidskraft. Vi har også sett at det påstås at arbeidsmarkedsetaten sier at de gjør ting de ikke gjør, og hvis vi bare tillater privat arbeidsformidling når det gjelder normal arbeidsformidling, som ikke har noe å gjøre med de som er på tiltak og de som er vanskeligstilt på en eller annen måte, kan vi frigjøre ganske mange tusen i arbeidsmarkedsetaten. Så det er mange ting vi kan gjøre for å utnytte arbeidskraften i Norge bedre enn det vi gjør, og det vil være vårt alternativ å se på tilbudssiden istedenfor det som Høyre ønsker, å åpne for fri innvandring. Det mest skuffende i trontalen synes jeg er mangelen på de mest nødvendige reformer i Norge. Og det er tre områder jeg spesielt vil ta for meg. Det er en statlig overtakelse av finansieringsansvaret for utdanningssektoren, for helsevesenet og for eldreomsorgen. Når det gjelder skolen, er det nok av rapporter som vitner om mangler og problemer, i tillegg til at kostnadene pr. elev varierer fra noen og tretti tusen kr pr. år til 110 000 kr pr. år. En enhetlig finansiering basert på stykkpris, gradert etter hvor i landet det er, og hvor grisgrendt det er rundt omkring, vil sikre at Stortinget får det fulle og hele ansvaret for skolen. I dag er skolen en kasteball hvor kommuner som ikke bevilger nok, muligens fordi de bygger kulturhus, kino og rådhus istedenfor å vedlikeholde skolebygningene, skylder på staten, og staten skylder på kommunene. Det spillet som har pågått så lenge, bør erstattes av en statlig overtakelse av finansieringen av skolene. Og vi synes at skolene er viktigere enn f.eks. skolefritidsordningen. Der synes vi at det ville være naturlig at Regjeringen fulgte opp sitt eget ønske om å la kommunene bestemme mer selv, altså at det ikke er en øremerket bevilgning. Det bør det være til skolevirksomheten. Skolefritidsordningen bør heller inngå som en del av rammeoverføringen til kommunene, slik at de kommuner som ønsker det, og det er det selvsagt mange gode grunner til, kan organisere gode skolefritidsordninger. Men det bør være en kommunal oppgave. Når det gjelder helsevesenet, er det på tross av at vi er verdens sannsynligvis rikeste land, fremdeles manglene som slår oss i øynene. Også på det området er det kamp mellom fylkeskommuner og stat. Derfor vil vi at vi skal få et helhetlig statlig ansvar for alle helsetjenester. Det skal ikke komme an på hvilken fylkeskommune man bor i, om man får den nødvendige operasjon og behandling eller ikke. I dette landet bør alle ha de samme rettigheter til nødvendige helsetjenester. Jeg vil legge til at innen sykehusene er det fullt mulig hvis de får noe mer penger, å ansette kontorpersonale og servicepersonale til å overta de kontorjobber som leger og sykepleiere i dag gjør. Det er mangel på penger, sa direktør Schrøder ved Regionsykehuset i Tromsø når det gjaldt å få utnyttet ressursene bedre og få økt aktiviteten. Vi synes det er leit at svaret fra Regjeringen ikke er en bedre finansiering i noen særlig grad i forhold til i år, og at den skal betales i form av økte egenandeler av syke mennesker. Vi så også i Dagsrevyen i går at Regjeringen vil øke egenandelen og gjøre det vanskeligere når det gjelder rehabiliteringsinstitusjoner, nettopp det som kan medføre at folk kommer tilbake på jobb istedenfor å gå over på uføretrygd, som er langt dyrere. Det er en meningsløs politikk Regjeringen legger opp til der, og det er hjerteskjærende å høre syke mennesker si at de må slutte med nødvendig medisinsk behandling fordi de ikke har råd til egenandelene, som vi nå har vært vitne til mange steder. Det er en situasjon som vi ikke vil akseptere. Verdens rikeste land må skamme seg hvis man ikke sørger for at syke mennesker får nødvendig medisinsk behandling, og de som er handikapte, som har vært utsatt for trafikkulykker, ikke har råd til opptrening på våre rehabiliteringsinstitusjoner. Vi vil også si at når det er slik at vi har en glitrende utenriksøkonomi, vi har fått hundre milliarder mer enn beregnet i inntekter bare i år, må vi kunne være noe mer rundhåndet når det gjelder hvilke medisiner som skrives ut på blå resept, som altså blir finansiert av folketrygden. De fleste medisiner produseres i utlandet, og det blir ikke press i økonomien om de syke menneskene og kronikere kan få flere medisiner på blå resept. Når det gjelder eldreomsorgen, er en del av den under utbygging. Jeg er glad for at Regjeringen nå har sluttet seg til det Fremskrittspartiet foreslo da vi fikk eldrepakken vedtatt for noen år siden, og har økt antall plasser med 5 000. Det er nøyaktig det Fremskrittspartiet foreslo den gang eldrepakken ble innført. Vi synes imidlertid fortsatt at vi bør styrke eldreomsorgen langt raskere og langt bedre. Vi vet at mange kommuner er i ferd med å vurdere etablering av eldreomsorgsinstitusjoner også i andre land, basert på frivillighet hos de eldre, bl.a. fordi det hevdes at det er mangel på personale i Norge. Det bør settes på dagsordenen at staten gjør dette istedenfor kommunene, og vi har fremmet forslag fra Fremskrittspartiet, som er til behandling, om et statlig omsorgsselskap for å etablere sykehjemsplasser og omsorgsboliger i andre land, for det er heller ikke inflasjonsdrivende. Statsfinansene nevnte jeg kort. Vi har en glitrende økonomi, 12 pst. overskudd av BNP etter Maastricht-kriteriene, mens andre land sliter med å holde seg under et underskudd på 3 pst. Da burde utfordringen være: Hvorledes skal vi bruke våre inntekter til beste for det norske folk? Selvsagt skal vi ikke sette økonomien over styr, men det er fullt mulig å vurdere hvorledes vi kan organisere oss slik at det norske folk får det bedre. Det er i hvert fall ingen grunn til å øke skatter og avgifter for folk flest, slik som Regjeringen i realiteten også legger opp til i sitt budsjett. Det vil vi selvsagt komme tilbake til under budsjettbehandlingen. Og når vi i år 2000 – i inneværende år – har fått omtrent 100 milliarder kr mer enn beregnet, burde vi i hvert fall, som Fremskrittspartiet har foreslått, bevilget 2 000 mill. kr til sykehusene, slik at de kan slette sine underskudd, og slik at de kan få midler som de kan bruke på en fornuftig måte for å få full kapasitetsutnyttelse i sykehusene. Vi har lange køer. Da må vi i hvert fall kunne kjøpe behandlingskapasitet i andre land, og jeg har allerede fremmet forslag om at det opprettes et kontor for å kjøpe nødvendig medisinsk behandling og nødvendige operasjoner i andre land, slik at vi får køene raskest mulig ned og får folk tilbake i arbeid istedenfor at de står i sykehuskø. Vi har foreslått å bruke 3 milliarder kr – 3 pst. – av de ekstrainntektene vi har i år. Bare 3 pst. vil kunne få mange mennesker ut av køene og til medisinsk behandling ved sykehus i Tyskland, Frankrike, Storbritannia, Skottland og Sverige. Det vil jo bedre situasjonen for innbyggerne. Det ser av og til ut som om Regjeringen har glemt at de skal representere innbyggerne og ikke bare være noen som ser ned på innbyggerne og skalter og valter med dem. Det sies at oljepenger ikke kan brukes i stor grad, men oljepenger er ikke annerledes enn andre penger. Jeg vil gjerne få lov til å nevne at vi har sett på bl.a. Alaska. Alaska har den samme situasjon som vi har. Der deler de ut et utbytte av avkastningen av sitt oljefond til befolkningen. Alle innbyggerne i Alaska får 17 000 kr utbetalt. Jeg er klar over at det ville få en finansminister her til å steile, men det er altså måter å gjøre det på for at befolkningen kan nyte godt av det vi har. Så dette presset i økonomien. Vanligvis sier finansministeren og statsministeren at hvis vi bruker oljepenger, blir det prisvekst og kostnadsvekst. Man sier at hvis folk får bedre råd, vil de øke sine kjøp. Da vil det bli økt etterspørsel etter arbeidskraft, og det vil presse lønningene og kostnadene opp for bedriftene. Det vil kanskje skje om fem – seks måneder i tilfelle, og hva er Regjeringens svar? Jo, de går rett på og øker bedriftenes kostnader med en ekstraordinær arbeidsgiveravgift på 1,5 pst. Hele Regjeringens argumentasjon er da borte, for nå foreslår de selv med en gang å gjøre det som er virkningen, som det heter, av å redusere skatter og avgifter eller øke noen bevilgninger til helse og eldreomsorg. Det er jo helt meningsløst. Regjeringen advarer mot renteøkning, men Regjeringen og finansministeren har jo ingen troverdighet. I fjor, da Arbeiderpartiet og regjeringen Bondevik laget statsbudsjettet for år 2000, var det å hindre renteoppgang det viktigste. Vi har nå hatt fire renteoppganger. Sentralbanksjefen viser til at det skyldes inflasjonstendensene. Vi hevder at man vil dempe inflasjonen ved særlig å redusere avgiftene. Da vil man ikke få noe inflasjonspress, men en lavere inflasjon, som også vil gi håp om en rentenedsettelse. Vi har foreslått å redusere dieselavgiften og bensinavgiften vesentlig, slik at vi får en pris i pumpene på mellom 6,50 og 7,00 kr. Det Regjeringen har foreslått, bringer jo ikke engang prisen ned til det nivå denne regjeringen og den forrige regjeringen mente var en fornuftig bensinpris. Den var nemlig 8,90 kr da Bondevik-regjeringen og Arbeiderpartiet laget budsjett. Det er jo ikke slik at det er avgiftslettelser som medfører nedgang. Det er faktisk slik at man har økt bensinprisen i Norge helt unødvendig. Det har vi vært imot. Det har ført til inndraging av kjøpekraft, økt inflasjon og er også en av grunnene til at vi nettopp har fått en renteøkning. Hadde vi også gått inn for å sette ned skatten i forbindelse med lønnsoppgjøret, hadde vi sluppet de kostnadene som kom på grunn av den siste biten av lønnsoppgjøret. Å sette ned kostnadene for næringslivet i form av å begrense skattene er fornuftig. Vi vil også denne gang få lov til å nevne elavgiften. Alle disse avgiftene som nå kommer, og denne inflasjonen må også minstepensjonistene betale. Det er ikke slik at man bare rammer de rike gjennom avgiftsøkningene – tvert om. Alle de som har svak økonomi, vil merke inflasjonsvirkningen av Regjeringens opplegg, og minstepensjonistene nyter ikke godt av noe minstefradrag i skatteendringene. La meg også nevne at jeg i trontalen savnet en skikkelig drive og kamp mot veksten i kriminaliteten. Vi har gjengkriminalitet, og man skyter på hverandre på åpen gate i Oslo, og likevel er det ingen radikal økning av politiets ressurser. Man vil fjerne den helikoptertjenesten man har hatt i østlandsområdet, i stedet for å gå radikalt inn og øke straffene, ruste opp politiet og rettsapparatet så vi raskest mulig kan få reagert overfor kriminelle. Det skjer dessverre nesten ingenting, og det synes vi er skuffende av Regjeringen. Og la meg til slutt si at det er skuffende at det virker som om Arbeiderpartiet – regjeringspartiet – igjen vil kaste Norge ut i en ny EU-debatt. Jeg tror at det norske folk er lei av splittelse, krangel og slåssing om vårt forhold til det som nå vokser frem som Europas forente stater. Det kan ikke være noen grunn til å åpne for en ny debatt før befolkningen selv ønsker det. Det er ikke noe krav i befolkningen om en ny EU-debatt. Folket er fornøyd med situasjonen og respekterer folkeavstemningsresultatet. Det burde også regjeringspartiet gjøre, særlig nå når EU endrer karakter til å bli Europas forente stater. Da burde vi si som så: Nå lar vi det ligge inntil befolkningen sier noe annet. Vi bør være fornøyd og konsentrere oss om å opprettholde EØS-avtalen, som gir oss del i det viktige indre markedet. Det er en langt mer fornuftig politikk enn det Arbeiderpartiet nå legger opp til, nemlig å åpne for en ny EU-debatt, en ny splittelse av det norske folk. Det kan ikke tjene noen langsiktige norske samfunnsinteresser. På vegne av Fremskrittspartiet vil jeg fremme følgende forslag: 1. «Stortinget ber Regjeringen legge frem de nødvendige lovendringsforslag slik at staten kan påta seg det direkte finansieringsansvar for helsevesenet i landet.»2. «Stortinget ber Regjeringen legge frem de nødvendige lovendringsforslag slik at staten kan påta seg det direkte finansieringsansvar for eldreomsorgstjenestene i landet.»3. «Stortinget ber Regjeringen legge frem de nødvendige lovendringsforslag slik at staten kan påta seg det direkte finansieringsansvar for utdanningstjenestene i landet.»4. «Stortinget ber Regjeringen legge frem en ny integreringsmelding bl.a. basert på at undertrykkende tradisjoner og kulturer ikke kan aksepteres i Norge.»