trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Til det første: Både jeg og regjeringen viser god handlekraft for å få flere kvinner i lederstillinger. Meg bekjent er det vel første gang vi har hatt en kvinne som leder og direktør i Nav, og vi har gjort flere ansettelser av kvinner. Så til spørsmålet: Grunnen til at det er forskjeller her, er jo at det er store forskjeller mellom privat og offentlig sektor i pensjon. Hvis man virkelig vil tape på offentlig tjenestepensjon, er det hvis man beholder reglene som i dag. Det er de som er født i 1974, som er mitt eget årskull, og senere, som vil bli de store taperne. De vil ikke få to tredjedeler av sluttlønnen sin. Leveraldersjusteringen vil gjøre at de ender med en kompensasjonsgrad på rundt 50–53 pst. Hvis Christoffersen mener at det er en bedre løsning enn å få inn en løsning som gjør at de kan tjene opp mer pensjon, der alle år teller med, er jeg uenig med Christoffersen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Jeg mener at det er bra med anbud. Jeg mener at det er bra med konkurranseutsetting. Hvis konkurranseutsettingen fører til, i dette tilfellet, bedre velferdstilbud for folk som trenger velferdstjenester, synes jeg det er bra. Samtidig har vi ulike pensjonssystemer også innenfor privat sektor. Det er mange som skifter jobb fra den ene bedriften til den andre, som har ulike pensjonsordninger, så det er ikke noe nytt i pensjonsspørsmål eller i arbeidslivet. Men noe av det viktigste man kan gjøre for å få til mer likhet, er nettopp å få til – sånn som det står i regjeringsplattformen – en mer harmonisert offentlig tjenestepensjon som er i samsvar med pensjonsreformens intensjoner, en pensjonsreform som SV innførte i sin tid i regjering.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
For det første tror jeg vi skal ha litt forståelse for pensjonssystemet. Når man har en virksomhetsoverdragelse, er det også sånn i dag at vi har obligatorisk tjenestepensjon. Man har ulike løsninger der, så man kan ikke slå fast at man vil tape eller vinne så eller så mye – det er alt etter hvilken løsning man velger. Foretakene kan deretter velge om man vil ha foretakspensjon, innskuddspensjon eller tjenestepensjon – altså hvilken lov man bruker. Det vil gi ulike regnestykker, og det har også vært tilfeller der man kunne ha fått bedre pensjonsløsning. Så er det ikke dermed sagt at i enhver situasjon vil man tape. Det er også feil, for det spørs hvilket av de tilbudene den virksomheten egentlig går inn på. Så, når det gjelder Austevoll: Jeg synes det er gledelig. Fremskrittspartiet styrte Austevoll, kompenserte, viste god arbeidsgiverpolitikk. Fremskrittspartiet viser god arbeidsgiverpolitikk ute i kommunene – det er jeg glad for – og viser at man finner gode løsninger for de ansatte og det beste tjenestetilbudet for folk.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Det som er vedtatt i Stortinget, er at man over en treårsperiode skal komme ned på et nivå der summen av uføretrygd og barnetillegg ikke skal utgjøre mer enn 95 pst. av det man hadde som arbeidsinntekt. For 2016 ligger kompensasjonsgraden på 110 pst. av hva du hadde i arbeidsinntekt. Det mener jeg er anstendige og gode ordninger, for jeg mener det er bra å ha velferdsordninger som sikrer trygghet og gode, stabile levevilkår, samtidig som vi har ordninger som er innrettet slik at det skal lønne seg å arbeide. Jeg tror de fleste i denne salen er enig med meg i at det vil være lurt ikke å ha velferdsordninger hvor man på mange felt kan få en kompensasjonsgrad som gjør at ytelsene blir langt høyere enn det man kan hente ut i arbeidslivet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Denne regjeringen har ikke kuttet i noen grunnytelser til dem som er fattige, snarere tvert imot. Vi har samlet sett faktisk styrket tilbudet for de barna som vokser opp med fattige foreldre. Vi snakker her om bl.a. sosialhjelp, som er den siste delen av vårt sikkerhetsnett, der vi hjelper flere barn enn noen gang til å kunne få oppleve aktiviteter, ferie, og der vi hjelper flere foreldre til å få muligheten til å kvalifisere seg til å komme seg inn i arbeidslivet og få oppleve friheten ved å leve av sin egen arbeidsinntekt. Jeg vil tro at også Arbeiderpartiet er opptatt av en politikk som sikrer at flere mennesker kan komme seg ut av fattigdommen, leve av egen arbeidsinntekt og få muligheten til å komme seg inn i arbeidslivet. Hvilke ytelser er det Christoffersen her sikter til? Det kunne jeg tenkt meg å få opplest. Det eneste hun viser til, er et forslag som falt i Stortinget høsten 2014.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
For det første: Når det gjelder ytelsene i dagpengeordningen, der en får 62,4 pst. av lønnen sin, ligger det fortsatt fast. Ingen endringer har blitt gjort på det i det hele tatt. De som har vært ledige lenge – over ett år – får feriepenger. Man må også ta med seg at når dagpengeperioden har gått ut, vil de aller fleste av dem være kommet over i arbeid, altså ha lønnsinntekt. Det er noe som man også må ta med seg. Når det gjelder det som det blir henvist til om barnetillegget, står regjeringen ved de forslagene som regjeringen har lagt frem i denne salen. Men jeg synes det er bemerkelsesverdig at barn av en som er kreftsyk, og som går på arbeidsavklaringspenger, er mindre verdt enn et barn som har uføretrygd, ut ifra Arbeiderpartiets måte å tilnærme seg dette problemet på.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Regjeringen fjerner ikke barnetillegget til de fattigste uføre. Det er det ene. Det andre er at barnetillegget fortsatt ligger fast. I 2016 kan man få 110 pst. av det man hadde som lønnsinntekt, i uføretrygd og barnetillegg. Det er ikke å fjerne barnetillegget. Så handler det om å gi barn bedre muligheter. Vi har behandlet en sak her tidligere i dag som gjør at barn som er under 18 år, og som har sommerjobber og helgejobber, får beholde inntekten selv. Det at vi bruker 89 mill. kr mer neste år enn vi gjorde i år på å bekjempe barnefattigdom, gjør at flere barn får muligheten til å delta på fritidsaktiviteter og i ferietilbud enn noen gang tidligere. Det gir også bedre muligheter for barn. Bedre ordninger for kjernetid i barnehagen, bostøtteordninger osv. gjør det også bedre for barn som vokser opp med foreldre med lav inntekt.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-12-07:
Igjen: Når det gjelder det som handler om uføre, registrerer jeg at forslaget om reduksjon i avkorting i pensjonen for gifte og samboende pensjonister, som vi får gjennomført for neste år, vil omfatte 140 000 uførepensjonister – 140 000. Dem vil ikke SV gi 4 000 kr mer i året å leve for – det gjør denne regjeringen. Det er noe som gir dem bedre økonomi. Når det gjelder gravide kvinner, er reglene for dem godt nedfelt i arbeidsmiljøloven. Som jeg sa: Vi bruker flere sosiale entreprenører, flere tiltaksplasser, nytt arbeidsforberedende treningstiltak, bedre oppfølgingsavtaler og bedre lønnstilskuddsordninger for å hjelpe folk inn i arbeidslivet. Det er en god måte å hjelpe flere inn på. Det er bedre å ha en fot innenfor arbeidslivet enn å ha begge føttene godt plantet på utsiden av arbeidslivet og aldri få oppleve å komme til et eneste intervju.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Representanten Rotevatn sa at det var viktig ikke å haste inn i løsninger, og at en skulle tenke seg godt om. Der kan en vel si at han har fått fullt gjennomslag hos statsråden, når det gjelder å sette inn tiltak i forhold til de behovene arbeidsledige har, de behovene næringslivet har. Så nevnte statsråden bedriftsintern opplæring, som er et virkemiddel som jeg har veldig stor sans for. Det som regjeringa har gjort, med de utvidelsene som har skjedd, er bra, men det er én ting regjeringa ikke har gjort, og som jeg ber statsråden sette seg inn i: I 2009, da regelverket for bedriftsintern opplæring ble endret, endret vi kriteriene for å kunne motta bedriftsintern opplæring. Etter dagens regelverk er det nemlig slik – og det har jeg fått bekreftet fra mange Nav-kontorer at de ikke har fått noen ny beskjed om – at det bare er ved omstilling i bedriftene en kan bruke det, og ikke ved konjunktursvikt; det krever at regelverket endres. Vil statsråden nå gå inn for å endre regelverket, slik at det kan brukes ved konjunktursvikt?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Det er riktig at jeg har god tro på det forslaget vi la fram, fordi vi vet at det virket, og mange bedrifter har nytt godt av den muligheten til å bruke en lavkonjunkturperiode til intern opplæring for å komme ut etter perioden med mer kompetanse i bedriften. Da oppfatter jeg det slik at statsråden nå bekrefter at han ikke ønsker å endre regelverket slik at det kan brukes som et konjunkturvirkemiddel, men at en må følge de generelle reglene som gjelder, altså at det er en omstilling i bedriften – nye maskiner eller den type ting – som skal være kriteriene for å få ordningen. Da har jo ikke statsråden innført en ordning som skal møte lavkonjunkturen, for det vil være i strid med regelverket å få støtte i en lavkonjunkturperiode med det som begrunnelse. Kan statsråden bekrefte det?
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Ja, det kunne ha vært interessant, som representanten Lundteigen var inne på, å høre hva det verdikonservative Høyre synes om gjennomslaget for liberalismen. Det overlater jeg til andre å svare på. Men mye av bakgrunnen for at vi tidligere har greid å håndtere tilbakeslag i økonomien – for det kommer – har faktisk vært at vi har basert oss på et veldig utstrakt trepartssamarbeid, et av de beste kjennetegnene ved den norske modellen. Da synes jeg det er ganske interessant når representanten Rotevatn begrunner at han vil gå imot et sterkere permitteringsregelverk, med at det virker som arbeidsgiverorganisasjonen er imot. Det er faktisk ikke de som har problemet. For oss er trepartssamarbeidet at vi faktisk lytter til dem som har problemet – f.eks. Norsk Industri eller Rederiforbundet, som nå faktisk opplever mye av den reduserte aktiviteten. For oss er det det som er godt trepartssamarbeid – å lytte til dem som har utfordringer, og se om vi kan gi en håndsrekning. Et bedre permitteringsregelverk er en sånn håndsrekning, som de berørte har bedt om fra både arbeidsgiver- og arbeidstakersiden. Jeg er enig i representanten Lundteigens karakteristikk av representanten Heggelunds innlegg – fantasifullt, er vel kanskje den peneste måten en kan si det på. Hva preget avissidene etter valget sist? Det som preget det norske samfunnet da denne regjeringa overtok, var, som representanten Aasrud sa, en øy av full sysselsetting i et hav av arbeidsledighet. Det var det denne regjeringa som sitter nå, overtok. De overtok en sånn situasjon – til tross for at en hadde advart om at det kom til å bli tøffe tider for norsk næringsliv, da regjeringa Stoltenberg overtok i 2005. Det ble jo ikke det. Det ble 350 000 nye arbeidsplasser eller mer enn det i den perioden, to tredjedeler av disse i privat sektor og en tredjedel i offentlig sektor. Det er fordi vi har et omstillingsdyktig næringsliv med mye kompetanse. For å få til de omstillingene er velferdsordningene – herunder et godt permitteringsregelverk – en støttefunksjon for det private næringslivets mulighet til omstilling. På grunn av det overtok den nåværende regjeringa en god situasjon. Vi er ikke i en god situasjon lenger nå.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Statsråden gjentar at man ikke blir mindre ledig av å gå permittert. Bedring av permitteringsordningen fremmes jo ikke for at bedrifter som ikke er liv laga, skal overleve, men for at arbeidsplasser skal få en utstrakt arm idet bølgene blir for høye. Derfor lurer jeg på: Mener statsråden at folk blir mindre ledige av at bedrifter legges ned, enn av om folk får kompetanseheving under permittering?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Da lurer jeg på: Når det er slik at både Bedriftsforbundet, Norsk Industri og flere på arbeidsgiversiden, i tillegg til arbeidstakersiden, framhever nettopp muligheten for å kunne drive med kompetanseheving under permittering som en av de fremste mulighetene for å klare seg framover, vil ikke da statsråden se at det vil kunne avhjelpe på kort sikt, absolutt, men også styrke norsk næringsliv på lengre sikt?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Det er en gledens dag de gangene det er enighet i denne salen om å bedre forholdene for folk som sliter økonomisk. Dagens enighet går på at barnas inntekter ikke skal regnes med når økonomisk sosialhjelp utmåles. Det vil bidra positivt for dem det gjelder, og ikke minst sikre en lik praksis over hele landet. Det er veldig viktig at barn med foreldre som har dårlig råd, ikke skal oppleve at familien som helhet blir straffet for at de har klart å skaffe seg en deltidsjobb eller en sommerjobb. Og det er ikke viktig for at fattigfolk skal lære seg at det lønner seg å jobbe, det vet de som står utenfor, ofte langt bedre enn dem som står trygt i et arbeidsliv, og som har et økonomisk armslag i livet sitt. Derfor må man ha en arbeidslinje som virker, og luke ut det som oppleves som fullstendig urimelig straff for fattigdom, sånn som barns inntekt, og det må skje uten at barna skal oppleve å måtte bære byrden for familiens økonomi, eller ta valg som voksne skal ta. Unger skal fremdeles være unger og bruke pengene sine på det de måtte ønske. Uten å mene å gripe inn i debatter som vi skal ta senere i dag, håper jeg at Stortinget kan samles om prinsippet om at inntekt som skal gå til barn, holdes utenfor når økonomisk sosialhjelp utmåles. I den sammenhengen vil jeg minne om at barnetrygden også er ment å gå til barn, og jeg håper at neste enigheter i fattigfolks favør kan være at barnetrygden skal holdes utenfor når økonomisk sosialhjelp utmåles. Representanten Heggelund utdypet i sted hvordan man kan oppleve at saksbehandlere sitter med rigide skjema og putter inn forskjellige inntekter til familien idet sosialhjelpsøknader behandles. I dag er barnetrygd en av de inntektene som føres inn, og som blir et stort hull i familiens økonomi. Derfor ser jeg fram til debatten vi skal ha senere i dag, der SVs forslag om å bekjempe barnefattigdom skal behandles. Så synes jeg ikke det er så underlig som representanten Wiborg, at det er ulike tilnærminger og ulike analyser av hva fattigdom betyr, og hvordan fattigdom og forskjeller kan bekjempes – når vi er fra sosialistisk side og fra erkeliberalistisk side.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Jeg vil takke for langvarig engasjement for å drive gjennom nettopp denne typen lover. Jeg er glad for at det blir tatt grep og fremmet et lovforslag idet man ser at rundskriv ikke er sterkt nok, at det ikke er solid nok kost. Men mitt spørsmål er: Ser statsråden at inntekt som er ment for barn, skal gå til barn? Ser statsråden det som et viktig prinsipp?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Da lurer jeg på den prinsipielle forskjellen på penger barnet har tjent selv, og trygden, eller de pengene staten har satt av til barnet fordi man nettopp mener at det er så viktig at barn forsørges og har et grunnbeløp til fritid, til mat, til klær. Ser statsråden det som to helt forskjellige ting, eller er det ikke mulig å sammenligne offentlige midler som er ment for barn, at det er en urimelighet i at det trekkes fra når familiens økonomi og sosialhjelp skal utmåles?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Jeg vil starte med å ta opp SVs forslag. Det er et forslag som vi har valgt å fremme fordi vi ser at mange i dag taper pensjon ved privatisering og konkurranseutsetting, og fordi vi ser at det er en sak som har større aktualitet når det fremmes en privatiseringspolitikk fra regjeringens side i blå kommuner. En undersøkelse som ble utført på vegne av NSF, Norsk Sykepleierforbund, i forrige kommunestyreperiode, viser at flertallet av alle kommunestyrerepresentantene fra Høyre og Fremskrittspartiet mener at det er greit at private aktører vinner anbud også når det skjer ved svekkelse av ansattes lønn, pensjon og arbeidsvilkår. Det er liten grunn til å tro at det synspunktet har endret seg i den kommunestyreperioden som vi er inne i nå. Eksemplene på arbeidsfolk som rammes av et slikt politisk grunnsyn og den formen for tenkning rundt konkurranse, er mange. Det er helsefagarbeidere som opplever at sykehjemmet de jobber på, privatiseres like før de skulle ha gått av med AFP, uten at de har sjanse til å kunne gjøre det fordi de mister retten til det, selv om behovet for det for en sliten kropp er like stort. AFP-ordningen i privat sektor har et absolutt krav om at man må ha jobbet i virksomhet med privat AFP i minst sju av de siste ni årene før man fyller 62 for å kunne gå av. Dermed mister mange retten til å gå av, og mange taper stort økonomisk. Det eneste håpet er at det offentlige går inn og kompenserer tap. Det ser vi har skjedd i Oslo, Austevoll og andre plasser i landet. Sånn mener jeg at man ikke kan ha det. Ifølge Fagforbundet mister mange ansatte millionbeløp i framtidig pensjonsutbetaling når arbeidsplasser konkurranseutsettes. Det samme ser vi når rengjøringen av Forsvarsbygg legges ut på anbud. Selv om det er laget en skjermingsordning for, eller en avtale med, de eldste arbeidstakerne, er det mange som taper mye. SV synes det er fullstendig urimelig med et pensjonsran ved privatisering, som faktisk foregår. Vi vil gjøre de nødvendige endringene og de nødvendige grepene for å sikre at arbeidsfolk ikke går en fattigere alderdom i møte fordi den politiske privatiseringsiveren er stor. Da er det flere ting som både kan og bør gjøres. Én av dem fremmes i forslaget i dag gjennom forslag om en lovendring. Så registrerer jeg at det at det ikke har skjedd lovendringer før, er grunnen til at en lovendring ikke kan støttes i dette tilfellet. I SV synes vi derimot at det er svært gledelig at forslaget får veldig bred støtte i fagbevegelsen, men vi hadde håpet på en bredere støtte i Stortinget, både fra partier som jeg oppfatter at egentlig ikke støtter at pensjon rives vekk ved privatisering, og fra partier som ellers framholder rettferdig konkurranse og mangfold i tjenestene som viktig. Jeg skulle ønske meg – og kommer til å legge stor kraft i å jobbe for – et stortingsflertall som i det minste kunne samle seg om at offentlige oppdragsgivere ikke skal være med på å presse ned pensjon, lønn og arbeidsvilkår, og håper at arbeidsfolk er med på den innsatsen.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
La meg først presisere: Når jeg sa at sånn kan vi ikke ha det, med tanke på eksemplene fra Austevoll og Oslo, mener jeg at det ikke kan være sånn at det skal være opp til hver enkelt kommunes vilje til å kompensere tap. Det skaper liten trygghet for arbeidsfolk. Noe annet som skaper liten trygghet, er statsrådens entydige positivitet til konkurranseutsetting. Derfor lurer jeg på: Mener statsråden at det er bra med konkurranseutsetting også når anbud vinnes ved at pensjon, lønn og arbeidsvilkår svekkes?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Jeg synes også det er interessant at statsråden nevner Austevoll og Oslo som veldig gode eksempler fordi de har kompensert for framtidige tap, samtidig som vi ser at regjeringen, når man har muligheten til det, ikke gjør det, sånn som tilfellet er med renholderne i Forsvarsbygg. De har nå opplevd at arbeidsplassen er sendt ut på anbud, og der vil veldig mange tape stort i framtidige pensjonsutbetalinger. Ingenting tyder heller på at det er noe bedre tilbud når det gjelder sikkerhet som er mulig å oppdrive, enn det som leveres i dag. Mitt spørsmål er: Hvorfor mener statsråden det er rimelig at kommunene kompenserer for tap av framtidige pensjonsutbetalinger, mens regjeringen ikke er villig til å gjøre det for de menneskene man selv har sendt ut jobbene til, på anbud?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Statsråden sa at regjeringens politikk er å tette hullene i sikkerhetsnettet. Da lurer jeg på på hvilken måte hull i det sosiale sikkerhetsnettet tettes ved at regjeringen fjerner barnetillegget til de fattigste uføre?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Årets julegave fra regjeringen til de fattigste uføre er jo at man får mindre å leve for. Det er et greit plaster på såret at noen av de ungene kanskje får muligheten til å være med på en ferieordning ved at det har kommet et system for det. Statsråden nevnte også arbeid som den viktigste måten å få folk ut av fattigdom på. Det er et syn som SV deler. Det handler om å kunne forsørge seg selv, med begge beina trygt plantet i arbeidslivet. Men da lurer jeg på hvordan folk hjelpes til trygge jobber ved at ansettelsene gjøres midlertidige, særlig for kvinner – kanskje er de enslige – som er gravide, og som risikerer ikke å få fornyet kontrakten fordi man er i den livssituasjonen man er i.
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Stortingsrepresentant Horne uttalte for noen få år siden at det var en skam at ikke barnetrygden ble prisjustert av den rød-grønne regjeringen. Er barneministeren skamfull over egne budsjetter?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
I den enigheten rundt innstrammingen av asylpolitikken som ble lagt fram for få uker siden, er det et punkt der det står at man skal vurdere å knytte botid i Norge til kontantytelser, altså muligheten til å få det. Det er allerede slått fast av statsråden selv at den gruppen som har størst risiko for barnefattigdom, nettopp er barn av innvandrere, av flyktninger. Tror statsråden at det å hindre adgang til kontantytelser vil gjøre de familiene bedre eller verre økonomisk rustet?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Statsråden nevner språk også nå – hun nevnte også språk i innlegget – som en viktig faktor for å lykkes i det norske samfunnet. Nå kuttes det jo i språkopplæring på mottak. Mitt spørsmål er: Hvordan settes folk i stand til bedre å klare seg i det norske samfunnet uten å lære det norske språket?
Kirsti Bergstø (Sosialistisk Venstreparti), 2015-12-07:
Jeg vil først si takk til forslagsstillerne, takk for godt komitéarbeid og takk til saksordføreren. Det er en glede å ta del i justisdebatten, for en gangs skyld, når summen av forslagene som fremmes, kan gjøre en så stor forskjell som disse forslagene kan gjøre, og når komitéarbeidet bærer preg av å ha vært så godt som det har. Det er SVs utgangspunkt i de sakene vi nå behandler. Jeg synes det er veldig gledelig å se at man kan enes om en forståelsesramme av vår tids slaveri og type tiltak og grep for å bekjempe det. Det synes jeg er gledelig. Grunnen til at jeg tok ordet nå, var at jeg vil ta opp SVs forslag i sak nr. 11. Vi har fremmet fem forslag. Det ene er en tydeligere presisering: «Stortinget ber regjeringen sikre bedre beskyttelse og botilbud for ofre for menneskehandel.» Vi kommer selvfølgelig til å stemme for innstillingen hvis ikke dette forslaget får flertall, og de trenger ikke å stå i motsetning til hverandre. Videre fremmer vi følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen styrke hjelpetiltak for mennesker i prostitusjon i revidert nasjonalbudsjett for 2016.» Så fremmer vi et forslag der vi presiserer: «Stortinget ber regjeringen sikre at sexkjøpsloven, som forbyr kjøp av sex, blir håndhevet.» Det handler om at vi ser at det er ulik praksis fra sted til sted i de ulike distriktene og i de ulike byene, at vi ønsker at vi skal ha en enhetlig håndheving av loven, og at den forbrytelsen skal tas på like stort alvor overalt. Vi hørte senest i dag at det er høytid for kjøp av seksuelle tjenester i julebordsesongen. Da ønsker vi at Stortinget skal sende ut et signal om at her må man være på vakt, og at det er en viktig oppgave året igjennom. Vi fremmer også forslag om regionale kompetansesentre knyttet til kartlegging av prostituertes situasjon og tiltak for å hjelpe mennesker ut av situasjonen. Det er viktig nettopp for å kunne få det helhetlige bildet av situasjonen mennesker i prostitusjon lever i, og få skreddersydde tiltak som hjelper dem til alternative leveveier som er bedre for folk på sikt. Ikke minst er det et forslag om at det må sikres at unger som forsvinner fra asylmottak, blir ettersøkt, og at det blir satt inn særlige tiltak for å hindre at de blir utsatt for menneskehandel. Vi har stygge tall, vi har forsvinninger, og vi ser at innsatsen når det gjelder de ungene som forsvinner, ikke nødvendigvis er like stor som om det hadde vært barn fra andre institusjoner eller barn som hadde bodd lenger i Norge, som forsvant. Dette er særlig sårbare unger, noe som krever at det gjøres en særlig sterk innsats for å beskytte dem mot utnyttelse og mot menneskehandel. Da vil jeg avslutte innlegget mitt med nok en gang å takke for «steike godt» arbeid.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Vi har lenge kunnet presentere Norge som en øy av arbeid i et hav av arbeidsledighet. Sånn er det ikke lenger. Vi rykker oppover på arbeidsledighetsstatistikken. Vi passerer land som Tyskland og USA. I en tid da arbeidsledigheten biter seg fast, trenger vi en offensiv regjering. Da vi hadde finansdebatt i denne salen for noen dager siden, ble både statsministeren og finansministeren spurt om hvor kraftfull innsatsen mot arbeidsledighet var fra regjeringens side – etter at vi hadde registrert en betydelig forhandling i Stortinget, som gjorde at innsatsen så ut til å være redusert. Det kunne jo vært interessant om arbeidsministeren kunne si oss hvor kraftfull innsatsen som regjeringen presenterer, er i kroner og øre. Det forslaget som vi har til behandling nå, dreier seg om å kunne permittere. I mitt hjemfylke, som er et av de fylkene som kommer godt ut på ledighetsstatistikken, med en ledighet på 1,9 pst., er det også bedrifter som må permittere. De sier at hvis de skal kunne være med i f.eks. det grønne skiftet, må de ta vare på kompetansen sin. De kan levere produkter inn mot andre sektorer, men da må de ha arbeidsstokken på plass, sånn at de kan være med og konkurrere om de nye oppdragene. Det er vel dette også Norsk Industri og andre store arbeidsgiverorganisasjoner registrerer, når de sammen med samtlige arbeidstakerorganisasjoner går inn for at vi skal endre permitteringsreglene, i tråd med det vi her sier. Statsråden har sagt i sitt eget dokument at permitteringer er kanskje et av de viktigste virkemidlene som vi kan bruke. Åtte av ti kommer tilbake igjen i jobb i egen bedrift. Ni av ti er i arbeid etter en kort periode. Når Fremskrittspartiet betrakter dette forslaget som overbudspolitikk, synes jeg de arbeidsledige skal merke seg det. Er det noe som er overbudspolitikk i dag, er det jo de tiltakene som rettes mot de arbeidsledige. Et kutt på nesten 2 mrd. kr i stønadsordningene for de arbeidsledige i løpet av de to siste årene er etter vår mening overbudspolitikk. Det er noe som også de arbeidsledige bør merke seg når dagene er litt tunge, som arbeidsministeren beskrev det.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Denne saken dreier seg om et viktig prinsipp, og det er at foreldre har ansvar for å forsørge sine barn og ikke motsatt. Jeg mener det er et viktig prinsipp, som jeg forventer at denne salen skal holde fast ved, også når det gjelder saker vi skal behandle senere denne uken. Dersom foreldrene ikke klarer å forsørge sine barn, er det viktig at vi har offentlige støtteordninger som kan bidra til nettopp det. Når Arbeiderpartiet velger å støtte denne saken, er det fordi dette er en ren videreføring av det som skjedde i 2012, for på side 2 i proposisjonen står det: «I forbindelse med revisjonen av rundskriv til sosialtjenesteloven i 2012, ble det imidlertid i omtalen av lovens § 18 presisert at barns inntekt fra ettermiddags- og lørdagsjobb ved siden av skolen, ikke bør føre til at foreldrene ikke mottar stønad for barnet. KOSTRA-rapporteringen for 2013 viser imidlertid at en del kommuner ikke har endret praksisen som følge av presiseringen i rundskrivet til loven.» Derfor kan det være på sin plass at vi lovfester dette, men det kan jo ikke være sånn at dersom vi har rundskriv fra Nav om hvordan sosialtjenesteloven er å forstå, skal man liksom ikke bry seg om det. Da bør man heller sørge for at de kommunene som ikke endrer praksis året etter, faktisk gjør det. Sånn sett kunne man gjerne si at dette kanskje var overflødig, men når forslaget er lagt fram, vil vi støtte det. Men jeg må si jeg reagerte litt på saksordførerens presentasjon av hva dette skal løse, for hvis det er sånn at unger skal måtte jobbe for at en skal komme til Disneyland eller på alpinferie i Alpene eller reise til USA, ja da blir det jo helt feil, for det er foreldrene som må sørge for at unger kan få et godt ferietilbud også. Derfor kan vi ikke si at dette er det som skal ordne opp når det gjelder barn som lever i fattige familier. Da er det jo foreldrenes inntekt vi må fokusere på, og for oss vil det fortsatt være sånn at det aller viktigste er å få folk i arbeid, sånn at de får sørget for at de har inntekt som er nødvendig for at de skal gi ungene sine de tilbudene de mener er riktige. Men når vi ikke kan det, er det det offentlige som må stille opp med støtteordninger. Da blir det rart at regjeringen bare for noen år siden foreslo å kutte 590 mill. kr i tillegget som uføre som har unger, skal ha. Svaret vil da bli at ungene må jobbe for at de skal få de samme tilbudene. Det blir ganske usammenhengende, og derfor er det også i innstillingen til denne saken grunn til å påpeke at politikk handler om sammenhenger og ikke bare enkelttiltak.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Det er lett å være enig i at det er bra vi har et enstemmig vedtak i denne saken. Men jeg reagerer litt på argumentasjonen som brukes fra både statsråden og noen av hans partifeller her i dag. Vi er enig om at det er viktig at unger kan reise til Norway Cup. Mange unger må jobbe for å ha lommepenger for å være med på Norway Cup. Men burde vi ikke ha et sosialt sikkerhetsnett som gjorde at de ungene fikk lov til å få betalt den Norway Cup-turen og bruke lommepengene sine til andre ting? Er det ikke for å fange opp de ungene som faller utenfor, at vi har et sosialt sikkerhetsnett? Hvorfor må de jobbe for å være med på dette?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Takk for svaret. Det er bra at de ordningene er styrket. Det tror jeg er gode ordninger. Men kunne ikke statsråden tenke seg å bruke like mye krefter på å oppfordre kommunene til faktisk å ha den type ordninger som gjør at det sosiale sikkerhetsnettet er der, at det går an å få dekket den kontingenten, og at idrettslaget eller andre foreninger får penger slik at man kan dekke nettopp slike tilfeller, så utenforskapet ikke behøver å bli så synlig?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Det kunne være fristende å spørre statsråd Eriksson om hvordan han tenker seg at man kunne gjøre dette på en litt mer systematisk måte enn at man må treffe statsråden selv for å få den oppfordringen. Her går man jo fra å bruke et rundskriv, som man ikke mener er tungt nok, til å gå lovveien. Hvordan kan man da bruke andre ordninger enn at man må treffe statsråden og få den oppfordringen i kommunen for å nå de barna?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Det var representanten Wiborg som fikk meg til å ta ordet, for jeg syns det trengs en forklaring på noen av de utsagnene som kom. Denne saken dreier seg om å privatisere virksomheter, og om hvordan pensjonsforholdene er der. Når Wiborg da trekker den sammenligningen at det kan bety at lavtlønnede kvinner får høyere lønn, så syns jeg det krever en forklaring. Det var jo interessant å høre tidligere her i dag at man er opptatt av at den frie lønnsdannelsen skal være der, og at det er organisasjonene som skal forhandle fram lønn. Så hvordan vil en sånn privatisering kunne medføre at en får høyere lønn i de kvinnedominerte lavtlønnsyrkene? Det vil jeg gjerne høre Wiborg si noe mer om. Det samme gjelder det interessante poenget som ble trukket opp her, om at det er virksomheter som har gått fra en offentlig ytelsesbasert ordning og fått en bedre pensjonsavtale når man har privatisert det. Det kunne det også være interessant å høre litt mer om. Det er iallfall veldig sjelden at vi hører om det. Så helt til slutt: Det er jo interessant å høre den debatten som er, for i denne salen har jeg vært med på noen debatter der man skal ta hensyn til de ideelle virksomhetene. Da er det viktig at man skjermer dem, og at man tar vare på dem, hører vi fra de borgerlige partiene. Men hvordan tenker man seg å få til det oppe i en sånn situasjon der man – ut fra sånn jeg forsto statsråden – ikke har tenkt å ordne noe særlig opp i de private pensjonsavtalene? Det er litt vanskelig å skjønne hvordan dette skal henge sammen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Statsråden sa i sitt innlegg at det trolig ville komme til å bli flere fattige barn i Norge til neste år på grunn av at det kommer mange asylsøkere og innvandrere til Norge. Bekymrer dette statsråden, og i tilfelle hvilke tiltak vil statsråden sette i verk for å motvirke den situasjonen?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Ved siden av innvandrerfamilier er barn av enslige forsørgere overrepresentert i de gruppene vi kan definere som fattige i Norge. Så hørte vi statsrådens kollega arbeidsministeren si at han er stolt av det arbeidet som er gjort i regjeringen når det gjelder tiltak for å motvirke fattigdom i barnefamilier. Er statsråd Horne stolt av forslaget om å kutte 590 mill. kr i uføres barnetillegg?
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Jeg trodde debatten var i ferd med å gå mot slutten, så jeg har som saksordfører bare noen avsluttende kommentarer. Jeg synes det har vært en god debatt, en debatt om et viktig tema, og en debatt som også viser at det er skillelinjer mellom partiene når det gjelder de forskjellige valgene vi gjør. Til representanten Heggelund vil jeg si at hvis han er interessert i hva Arbeiderpartiet mente om barnetillegg, kan han gjerne snakke med oss, så skal han få en riktig historie om hva vi mente. Jeg vil kommentere noen få ting som er sagt i debatten. Det er riktig at de 590 mill. kr ikke kom til innsparing det året forslaget ble fremmet, men det samme året ble det altså fremmet store kutt i formuesskatten, og en viss sammenheng vil det nødvendigvis være når man ser sånne forslag opp mot hverandre. I denne debatten registrerer jeg at de 590 mill. kr veksles inn i en handlingsplan – som er god – på 109 mill. kr, det er i alle fall noen forskjeller. En litt mer kuriøs uttalelse som har kommet i denne debatten, er henvisningen til at det blir redusert samordning av pensjon for gifte og samboende, det er vel kanskje få i målgruppen som kommer til å dra nytte av akkurat det forslaget. Jeg har lyst til å si til statsråd Eriksson at når det gjelder feriepenger – jeg så at han reagerte på det i mitt innlegg tidligere i dag – er det sånn at mange av dem som har vært arbeidsledige, kommer seg i jobb igjen, men forskjellen er at feriepenger er noe en tjener opp. Hvis en da skal ta seg ferie etter at en har kommet over i jobb igjen, vil en ikke få noe utbetalt i ferien. Det er det som er den store innsparingen som regjeringen foreslo for ett år siden. Helt til slutt vil jeg redegjøre for hvordan Arbeiderpartiet kommer til å stemme over de aktuelle forslagene som foreligger her. Vi kommer til å stemme for forslag nr. 1. Selv om vi ikke er enig i den beskrivelsen som Senterpartiet og SV hadde i forkant av dette forslaget, mener vi at forslaget kan være en grei måte å få gjort en vurdering av de økonomiske behovene på. Vi kommer ikke til å stemme for forslagene nr. 2–7, på grunn av at dette ikke har budsjettdekning hos oss. Vi mener også at statsråden svarer greit på forslaget om å holde barnetrygden utenfor sosialhjelp. Vi kommer til å stemme for forslagene nr. 8–12, som vi har inndeknig for i vårt budsjett. Vi kommer ikke til å stemme for forslaget fra Kristelig Folkeparti.
Torstein Tvedt Solberg (Arbeiderpartiet), 2015-12-07:
Det har vært spesielt å lytte til dagens debatt. Regjeringspartiene har stått på talerstolen og påstått de forstår den vanskelige situasjonen på Sør-Vestlandet, men følger ikke opp med konkrete tiltak og er passive. Komitéleder Kambe gjør i sitt innlegg Nav til sitt sannhetsvitne, representanten Rotevatn har ikke hørt noen krav fra industrien, men begge glemmer at en samlet industri, fra Norsk Industri til Fellesforbundet, står bak kravet om et mer solidarisk permitteringsregelverk. Representanten Wiborg, fra Fremskrittspartiet, mener regjeringa gjør nok for de arbeidsledige, men glemmer at 80 pst. av de permitterte kommer tilbake i jobb. Statsråden snakker varmt om omstilling, mens ledigheten vokser, tiltakspakken blir kuttet – retorikken er viktigere enn politikken. Ikke på 20 år har Norge sett så høy ledighet. 127 000 personer har ikke jobb. I Rogaland har vi rekordhøy ledighet. Bak tallene finner en tusenvis av familier som går julen i møte med stor utrygghet. De bor hjemme i Stavanger, rundt om i hele Rogaland og Agder – over hele Sør-Vestlandet. Det er folkene bak tallene vi må huske, folk som vil jobbe, folk som vil bidra til fellesskapet. Det er derfor Arbeiderpartiet i dag kjemper for et bedre regelverk, slik at færre mister jobben, og slik at flere kan bidra. Det er ikke populisme – det er slik fellesskapet skal fungere når det er dårligere tider. Misforstå meg rett: Arbeiderpartiet mener ikke at regjeringa er skyld i den lave oljeprisen, men de er ansvarlige for tiltakene for å møte den voksende ledigheten. Men jeg er ikke overrasket over passiviteten. Det er klassisk høyreside ikke å ha tro på fellesskapet. Det gjelder visst også nå. Beskjeden til 127 000 arbeidsledige er: Gå hjem og omstill deg selv! Regjeringa møter økende ledighet med politisk spill og tom retorikk – det er opposisjonen som i dag er problemet, når vi vil ha et bedre permitteringsregelverk. De arbeidsledige venter ennå på svar. Ledigheten fortsetter å vokse. Det å påstå at dagens forslag er populisme, er ikke annet enn skivebom fra Fremskrittspartiet. En traust, men viktig ting som permitteringsregelverket når aldri førstesidene. Presselosjen i dag er ganske tom, men forslaget er viktig – det er veldig viktig. Det er ikke et forslag som vil endre alt alene, men det vil bidra. Når vi vet at 80 pst. av de permitterte kommer tilbake, er det ingen grunn til å nøle. I dag burde det vært tid for handling. Regjeringa viser at de ikke forstår Norge. Det er et alvorlig svar til de 127 000 som er arbeidsledige, til dem som nå er uten jobb, til alle dem som trenger målrettede, konkrete tiltak nå. Derfor er det svært beklagelig at de forslagene som Arbeiderpartiet legger fram for å trygge og skape nye arbeidsplasser, i dag blir nedstemt av dem som er satt til å styre landet.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-12-07:
Hva var det som preget forsidene etter forrige stortingsvalg? Jo, det var noen advarsler: Blant annet kunne vi lese i én avis at Norge etter åtte år med rød-grønn regjering råtnet på rot, og at det var behov for masse vedlikehold. Det ble også spådd økende ledighet i tiden framover. Og hva sitter vi igjen med da? Jo, da sitter vi igjen med det faktum at den forrige regjeringen ikke hadde forberedt Norge godt nok på den omstillingen Norge kom til å havne i. Det er sannheten. Det er det som er riktig. Sentrum–høyre-partiene hadde advart mot denne situasjonen i årevis, i debatten offentlig og i debatter her i denne salen. Men man ble ikke lyttet til av de rød-grønne partiene, og nå står vi her dårlig forberedt som Norge var på grunn av den rød-grønne regjeringen. Hva er det vi gjør da? Jo, vi gjennomfører noen veldig viktige tiltak for å holde økonomien i gang. Det ene er at vi sier at vi må ha en skattepolitikk som gir rom for investeringer. Det er omtrent bare partier på venstresiden som går rundt og tror at hvis en bedrift får mindre økonomisk handlingsrom på grunn av skattetrykket, får de større muligheter til å investere og skape nye arbeidsplasser. Det andre er at vi skattlegger arbeid mindre. I tillegg har vi en tiltakspakke for å holde hjulene i gang i Norge. Representanten Aasrud sto på denne talerstolen nå og sa at man ikke fikk svar i finansdebatten på hvor stor denne pakken er. Det ble svart så mange ganger på det spørsmålet: Pakken er omtrent like stor som det den var, men etter forhandlingene ble det gjort noen omprioriteringer som også vil være bra for sysselsettingen. Det ble sagt utallige ganger fra denne talerstolen, og man må ha rød-grønne ører for ikke å ha fått det med seg. Samtidig ser vi i Arbeiderpartiets alternative budsjett at de mangler 5 mrd. kr. De bruker 5 mrd. kr som ikke finnes. Det er det som i dag kalles ansvarlig og konstruktiv budsjettering fra venstresiden. Vel, jeg tror vi skal være sjeleglade for at det faktisk er noen som tar denne situasjonen på alvor, bruker penger som eksisterer, og gjennomfører de tiltakene som er nødvendige i denne situasjonen, og at de sitter i regjering i stedet for Arbeiderpartiet.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-12-07:
I dag gjør vi det som burde være selvsagt, vi sier at der en familie søker om økonomisk stønad fordi de sliter, skal ikke barns inntekt, inntekt man får i arbeid ved siden av skolen eller i ferier, ha betydning for stønaden til familien – det skulle bare mangle. En praksis der disse inntektene teller for utbetaling, er resultatet av nitid byråkratisk tenkning. Man sitter med skjemaene sine, fører inn i tabellene sine, ser en inntekt og tenker at den må være en del av totalen. Da forsvinner noen verdimessige vurderinger, som f.eks. hvor viktig det er at unge deltar på flere arenaer, og at jobb er en viktig arena. Plutselig forsvant også den tanken at barn ikke skal sitte med ansvaret for å forsørge sin familie. Det er utrolig – når man tenker på det – at det har vært slik. Dessverre er det fremdeles kommuner som har denne praksisen. Derfor gjør vi det som burde vært gjort – vi gjør det til lov. Slik sikrer vi at det skal bli slutt på praksisen. Jeg er glad for at det er en enstemmig komité som går inn for dette, da slipper vi tvilen. Vi har i tidligere saker i denne komiteen sett at Arbeiderpartiet har stemt mot ting de er for, fordi det er regjeringen som har foreslått det. Det er en oppførsel de selv mener er konstruktiv. Uansett er det noe som skaper unødvendig usikkerhet om regelverk. Desto viktigere er det at vi står sammen om dette. For regjeringen er det viktig å tette hull i sikkerhetsnettet. Dette er et slikt hull. I tillegg har det blitt presentert en egen strategi mot barnefattigdom. Vi arbeidsretter ordninger, og vi rydder opp i tiltakssystemet. Vi gjør det fordi vi vet at den beste sosialpolitikken er at folk har en jobb å gå til, at en familie har det bedre hvis det man lever av, er en arbeidsinntekt som ligger i bunnen. Derfor har flertallet – Kristelig Folkeparti, Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet – styrket arbeidslinjen og sammen lager vi en mer sosial arbeidslinje. Denne saken er et viktig bidrag i det arbeidet. At det er en omforent komité som går inn for dette, er ikke noe som er åpenbart dersom man titter på merknadene. Her er det tre ulike flertall som presenterer sitt syn og tre ulike mindretall. Enkelte – virker det som – føler behov for å forklare hvorfor de selv ikke klarte å løse dette problemet. Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti har det som kanskje er en sedvanlig merknad etter hvert om at de store problemene har med innvandrere å gjøre. Spørsmålet blir hvorfor man i saker der man finner enighet, fortsatt har behov for å kjefte på hverandre. Jeg synes det er smått uforståelig med mindre det da er slik at man vil prøve å ta oppmerksomheten bort fra sakens realiteter.
Stefan Heggelund (Høyre), 2015-12-07:
Når det gjelder barnetillegget, fremmet regjeringen samme forslag som flertallet i Uførepensjonsutvalget gjorde. Vedtatt politikk er til forveksling lik det som mindretallet i Uførepensjonsutvalget anbefalte. Arbeiderpartiet velger i debatten om barnetillegget å sitte på sin høye hest, men heldigvis har jo SV gitt oss et sjeldent innblikk i forhandlingene i den rød-grønne regjeringen. Vi har da sett at Arbeiderpartiets primærstandpunkt var til forveksling likt det denne regjeringen ønsket å fremme. I tillegg til Uførepensjonsutvalget ble barnetilleggets utforming problematisert av Fordelingsutvalget, og også Brochmann-utvalget anbefalte å justere barnetillegget. I realiteten er forslaget – det som er vedtatt, og det som ble foreslått, for så vidt – en fullføring av uførereformen som kom fra den rød-grønne regjeringen. Arbeiderpartiet gir også i sine merknader inntrykk av at dette forslaget om barnetillegget skulle gi inndekning til lettelser i formuesskatten for i år. Det er umulig, for det forslaget hadde ingen budsjettvirkning i år. Det er den samme tankegangen som forklarer hvorfor Arbeiderpartiet i dag mangler milliarder i sitt alternative budsjett. Man tror man kan budsjettere med penger man ikke har. I tillegg velger Arbeiderpartiet i merknadene å kritisere forslagene regjeringen hadde om overgangsstønaden, samtidig som Arbeiderpartiet var enig i mange av forslagene fra regjeringen om overgangsstønaden. Det er noe med kreativ historieskrivning – og Arbeiderpartiet er ganske gode på det. Overgangsstønaden er for øvrig et eksempel på hvordan SVs retorikk om kald politikk kan slå fullstendig galt ut. Den største endringen i overgangsstønaden skjedde på 1990-tallet. Da reduserte man ordningen fra ti til tre år. Det var kaldt, det var usosialt, fikk man beskjed om. Men det gjorde altså at flere kom raskere i arbeid. Den beste sosialpolitikken er at folk har en jobb å gå til. Det er klart det er riktig, som representanten Andersen sier, at man kan bli syk av fattigdom, eller at man kan bli syk av å stå i utenforskap. Derfor krever dette noe av oss. Det krever at vi rydder opp i den usynliggjøringen mange opplevde under den rød-grønne regjeringens implementering av Nav-reformen. For mange er det fremdeles slik at de må vente altfor lenge før de får et tiltak. I systemet sitter det en rekke samvittighetsfulle Nav-ansatte som gjør så godt de kan, i et system som også for dem kan være uoversiktlig. Derfor tror jeg flertallets arbeid med å arbeidsrette de tiltakene vi har, og å ha en generell opprydding i tiltakssystemet, slik at det blir enklere å finne riktig tiltak til rett person, er utrolig viktig.
Ove Trellevik (Høyre), 2015-12-07:
Det var gode ord frå Stefan Heggelund, som alltid, men det var ikkje difor eg tok ordet. Eg tok ordet på grunn av innlegget til Rigmor Aasrud. Ho sa at det var svært viktig å ta vare på kompetansen til arbeidstakarane. Jo, det er eg eigentleg svært, svært einig i. Men når andre har bruk for denne kompetansen, er det svært viktig at dei får moglegheita til det. Representanten Rotevatn fortalde ei flott historie om at den enkeltbedrifta han nemnde, endeleg fekk tak i kvalifisert kompetanse. Det merkar eg svært mange plassar langs Vestlandet, at mange bedrifter no endeleg får kvalifiserte søkjarar. Eg tenkjer at å gje endå sterkare permitteringsreglar hindrar endå fleire i å søkja jobbar. Det motverkar i alle fall at mange vil søkja jobbar som dei svært gjerne kunne ha fått. Det trur eg er ein svært, svært dårleg idé. Eg tenkjer at det er svært viktig at den bedrifta som skal seia opp folk, har større moglegheiter til å knyta dei til seg i framtida viss dei inngår ein framtidig avtale med dei. Det er ordningar me er svært dårlege på å utnytta her i landet. Det står litt om det i proposisjonen til Stortinget, men eg kunne tenkja meg å utfordra partane i næringslivet, på ein heilt annan måte enn kva me gjer i dag, til å inngå gode avtalar med kvarandre, der dei inviterer til å koma tilbake igjen til selskapet dersom det er behov for dei i framtida. Dei kan få godtgjering for å tre inn i ei stilling igjen etter fleire år der dei har vore ute i annan industri, og på den måten òg ta med seg ny kunnskap tilbake. Me er altfor lite på når det gjeld å finna gode, nyttige og framtidsretta løysingar på dette. Det er ikkje berre staten som skal løysa dette med å bruka andre reglar og meir pengar på desse permitteringsreglane.