trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvi Graham (Høyre), 2011-12-02:
Det har i dag vært sagt lite om forsøksordningene som har vært gjennomført i Follo og Hordaland politidistrikter. Politimesteren i Follo har sagt til Østlandets Blad at han er stolt av innsatsen som hans ansatte legger ned i jobben – og det har han virkelig all mulig grunn til. Follo politidistrikt har gjennomgått et omfattende omorganiseringsprosjekt. Hensikten var i utgangspunktet god: mer politikraft til beste for befolkningen. Kommunene ble lovt at politiet skulle få mer til forebyggende arbeid. Derfor sa de til slutt ja til prosjektet, med klare forventninger til disse lovnadene. Forutsetningene er dessverre ikke oppfylt. Virkeligheten er nedbemanninger og redusert politidekning. Politimesteren i Follo er klinkende klar – det har ikke kommet en eneste krone til omstillingsprosessene. Dermed er det ikke bare lokalpolitikerne som har blitt lurt, men kanskje også politiet selv. Ordførerne i Follo forsøkte i lang tid – og helt forgjeves – å få tidligere justisminister Storberget i tale om denne saken. De kom isteden samlet til Stortinget til to møter – også til møte med Akershus-benken den 22. november – og de gikk igjen med ett ønske, at justiskomiteen i hvert fall skulle omtale denne situasjonen i budsjettinnstillingen. Begge disse møtene var før komiteen hadde realitetsavgivelse av innstillingen, og det var altså tid til endringer. I møtet ble det skapt en tverrpolitisk forventning om at dette kunne løses. Follo er omtalt i innstillingen, men dessverre som en mindretallskommentar fra opposisjonen alene. Ordførerne håpet på samarbeid fra hele Akershus-benken. Det fikk de ikke. Dette er bakteppet når vi kan lese at Arbeiderpartiets representanter Eldegard og Kjernli, fra Akershus, uttaler til Østlandets Blad den 29. november at det er «liten tvil om at Follo-politiet får for få ressurser». Det har vi også hørt Eldegard si her i dag. Det mener Høyre også. Derfor har vi foreslått 400 mill. kr mer enn regjeringen til politidistriktene for 2012. Det er lenge siden erkjennelsen kom om at enkelte politidistrikter, som Follo, er underfinansiert. Politidekningen i dette distriktet har gått ned fra 2006. Arbeidet henimot to tjenestemenn per 1 000 innbyggere er et fjernt mål for Follo, der dekningsgraden kun er 1,09 – ned fra 1,29 i 2006. Jeg vil utfordre representantene fra Arbeiderpartiet, og Eldegard spesielt, på følgende: Hva er samarbeid om et bedre polititilbud for Arbeiderpartiet? Hvorfor vil ikke Arbeiderpartiet være med på å snu utviklingen og stemme for Høyres forslag om mer penger til politidistriktene? Eldegard viser forståelse for Follos utfordringer. Dette må vi ta alvorlig, sier hun her i dag. Men regjeringen er ikke på parti med representanten Eldegard i denne saken.
Sylvi Graham (Høyre), 2011-12-02:
Jeg tillater meg å henge et lite appendiks på det innlegget som representanten Haugli fra Oslo og Arbeiderpartiet nettopp holdt. Han beskriver situasjonen i Oslo, og jeg henger meg rett og slett på og sier ja. Follo politidistrikt er i randsonen rundt Oslo, og mange av de samme utfordringene sprer seg fryktelig lett de små 10–12 kilometerne det dreier seg om. Så har jeg lyst til å si at jeg selvfølgelig, som resten av mitt parti, hører med til dem som mener at effektivisering i offentlig sektor alltid er nødvendig. Det er på den måten vi sikrer våre borgere at vi til enhver tid forsøker å bruke de offentlige kronene på en best mulig måte. Vi er selvfølgelig for det. Det gjelder også den reorganiseringen vi har snakket om i dag av Follo politidistrikt og også Hordaland politidistrikt. Det er også sånn at oppklaringsprosenten vel har gått i riktig retning, og jeg nevnte fra denne talerstolen i dag at politimesteren f.eks. i Follo har grunn til å være fornøyd med det arbeidet han gjør der. De gjør en flott jobb. Så er vi enige om, både representantene fra Arbeiderpartiet og representantene fra Høyre, at det er et mål at vi skal ha to polititjenestefolk per 1 000 innbyggere innen 2020. Ja, hvis vi er enige om det, skjønner jeg ikke hvorfor vi ikke kan få støtte for vår «boost» av budsjettet, som gjør det mulig. Det er fint med merknader, sa representanten Eldegard, men det er mye viktigere med handling. Just presis. Det er fint med evaluering. Ja, just presis, men det er enda finere å ha pengene ferdig budsjettert dersom man i evalueringen finner ut at det faktisk er riktig at dette politidistriktet eller hint er underfinansiert, og at man må ha mer penger. Da er handlingen å komme og søke penger i neste runde. Det er bedre å bevilge dem nå. Det er som representanten Bøhler fra Oslo sa: Det er viktigere å ha nok politifolk til å gå løs på dem som trenger å bli gått løs på, enn ikke å ha det. Da forstår ikke jeg at man ikke ønsker å være med på den tilleggsbevilgningen som opposisjonen, flere av partiene, har tatt til orde for til politidistriktene. Det handler ikke om årsverksstyring, det handler om rammer til en skikkelig politidekning.
Svein Harberg (Høyre), 2011-12-02:
Etter å ha hørt på debatten ble plutselig 3 minutter veldig kort tid, for her er det mye som det hadde vært spennende å kommentere. Jeg skal først ta utgangspunkt i den brede enigheten som er i Stortinget, om å øke politibemanningen. Det har det vært satt klare mål for, og regjeringen gjentar stadig at disse målene står fast. Den 12. oktober sa Knut Storberget, som da var justisminister, her i salen at nå som vi er enige om opptaket til Politihøgskolen «er det helt avgjørende at vi får sysselsatt alle de gode politifolkene vi får utdannet». Da får jeg lyst til å kommentere bruken av tall og statistikk og hvordan dette fremstilles. Realiteten er at når folk fra de rød-grønne partiene snakker om den fantastiske sysselsettingen av utdannede politifolk, er det en sannhet med modifikasjoner. Én ting er å stå på lønningslisten, noe annet er å ha arbeid i politiet. Realiteten er at 10 pst. av dem som gikk ut fra Politihøgskolen sist vår, har fast stilling i politiet – 10 pst. av dem som gikk ut, har fast stilling i politiet! Det vi snakker om, er å ta i bruk disse ressursene. Når jeg da attpåtil hører representanten Bøhler si at når vi nå kommer opp i de store kullene, greier vi ikke levere dem med en gang, men det skal tas etter hvert. Det betyr jo at dette bare eskalerer feil vei. Det er ingenting, verken i budsjettet eller når det gjelder avgang i politiet, som signaliserer at en plutselig skal ha mange flere plasser disponible. I tillegg til alle politistudentene som kommer ut, er det altså en situasjon der det nå rundt om sies opp politifolk som vil inn igjen i arbeid. Gapet blir større og større. Siden statsråden har så vanskelig for å svare – og også de andre fra de rød-grønne partiene – på hvordan politidekningen blir i 2012, kan jeg i hvert fall gi deler av svaret. Agder politidistrikt hadde i 2006 en politidekning på 1,56. Inneværende år hadde de 1,48. Med budsjettet for 2012 får de 1,39. Det betyr altså at ytterligere godt og vel én politipatrulje forsvinner fra tjeneste i Agder politidistrikt. Det er realiteten ifølge det budsjettet som ligger der nå. Det er altså ingen signaler om, ingen løsninger på hvordan alle de gode ressursene som nå utdannes, skal tas i bruk. Her må det tas grep på en helt annen måte, og ingen har gitt oss svaret at det vil skje. Det kan ikke tas ved naturlig avgang. Vi venter på konkrete svar på dette spørsmålet.
Svein Harberg (Høyre), 2011-12-02:
Meningen er ikke å gjøre debatten lenger, men jeg hadde behov for et par kommentarer. Representanten Bøhler registrerte at jeg ristet på hodet da det var snakk om hvor mange som var i arbeid i politiet. Der får vi gjøre en ekstra research begge to, tror jeg, for jeg opplever det slik, og det har jeg også fått som svar fra tidligere justisminister, at vi snakker om tallet på dem som er på lønningslistene. Det er noe annet enn å ha fått jobb i politiet, og vi er vel alle enige om at det er det som er viktig, å få de nye politistudentene ut i arbeid, og at de blir i arbeid – og i fast arbeid – i politiet. Når det så gjelder at noen nevner – og jeg har nevnt – hva de enkelte politidistriktene har av bemanning også for neste år, henger det sammen med at disse politimestrene har folk i arbeid, de har folk som de skal ta på alvor, de må være forutsigbare og legge planer for neste år, og det har de selvfølgelig allerede gjort. De har tatt alle signaler de har fått så langt, inn over seg og planlagt ut fra det. Derfor, når jeg snakker om ytterligere nedgang, fra 1,48 til 1,39 når det gjelder politidekning i Agder for neste år, er det de konkrete planene for Agder politidistrikt neste år. De er lagt, og dem forholder de seg til, dem bemanner de ut fra. Så må jeg også få lov til å bemerke at det hjelper ikke å få penger til nye stillinger når eksisterende budsjetter ikke er nok til å opprettholde de gamle stillingene, så de må si opp folk. Det puttes på i den ene enden, og det tas ut i andre enden på grunn av driftskostnadene. Så et litt annet tema. Jeg har lyst til å gi ros til og henge meg på representanten Eldegard, som etterlyser evaluering av tildelingskriteriene. Det tror jeg er høyst nødvendig. Dere får tilgi meg at jeg bruker eget politidistrikt som eksempel også denne gangen, men Agder politidistrikt – og representanten fra Fremskrittspartiet var inne på det – er altså et av de distriktene som ikke får fanget opp mange av utfordringene. De har en utstrakt virksomhet på fangetransport til fremstilling og varetekt, som tar masse ressurser. Dette blir ikke hensyntatt i kriteriene. Vi har en passasjerhavn med stor innførsel av personer over havna i Kristiansand. Dette er ikke hensyntatt. Vi mangedobler befolkningen på kysten om sommeren og i innlandet om vinteren. Dette er ikke hensyntatt. Og det er levekårsutfordringer som gir spesielle utfordringer i distrikter, og som heller ikke er hensyntatt. Vi ser fram til at en evaluering av tildelingskriteriene blir tatt opp, og minner om at regneark er lite egnet når man skal bruke hodet og ta hensyn til lokale utfordringer.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-12-02:
Når vi har hørt på debatten her i dag, kan man saktens lure på om det var et regjeringsskifte i 2005. For maken til ansvarsfraskrivelse etter seks år ved makten skal man lete lenge etter. Om vi ser bort fra en liten håndfull politidistrikter, har landets øvrige politimestere fått oppleve budsjetter som blir strammere og strammere. Politidekningen går ikke den veien regjeringen har lovet, og politimestrene tvinges til kutt og omstruktureringer. Med dagens utvikling fortoner ambisjonen om to politifolk per 1 000 innbyggere seg som en stadig fjernere drøm. Det er ingen selvfølge at politiet er der når man trenger det. Befolkningen opplever et politi som må prioritere stadig tøffere med hensyn til hvilke hendelser det kan rykkes ut på. Politipatruljer i distriktene som opplever å ha flere timers kjøretur dit hendelsen er, stilles overfor helt umulige valg. Resultatet er at mindre forseelser ikke følges opp fordi beredskapen for mer alvorlige hendelser må opprettholdes. Den langsiktige effekten av dette kan man bare tenke seg. Polititomme rom inviterer til kriminalitet, og sånn kan vi ikke ha det. Verst rammer trange politibudsjetter politidistrikter med utfordrende geografi, lange avstander, dårlig kommunikasjon og ufremkommelige veier. Mange ordførere har god grunn til å være bekymret for om politiet har de nødvendige ressurser til å være nok på hugget i kriminalitetsbekjempelsen og til å kunne prioritere viktige nærpolitioppgaver og forebyggende arbeid blant barn og unge. Mindre tilstedeværelse av politi og stor narkotikatrafikk er en svært dårlig kombinasjon dersom vi vil skape trygge lokalsamfunn. Det er uhyre viktig at knappe politiressurser brukes rett. Mitt hjemlige politidistrikt, Midtre Hålogaland, står fortsatt uten fengselsplasser. Hele den politiske ledelsen de senere årene har vært på befaring i Lødingen, som er et aktuelt lokaliseringssted for et fengsel, men uten resultat så langt. Hvorfor tar jeg opp dette? Jo, det er fordi sprengt fengselskapasitet gjør at politiet i Midtre Hålogaland må reise fra landsende til landsende og bruke verdifull polititid og store midler på å transportere kriminelle til og fra fengsler. Jeg håper justisministeren er enig i at dette er feil bruk av politiets knappe ressurser. Høyre etterlyser på nytt en løsning for fengsel i Midtre Hålogaland politidistrikt, som antagelig er det eneste politidistriktet som ennå ikke har fengselsplasser innenfor sine grenser. Det er nødvendig for at både politiet og domstolene skal få dekket sine behov og holde kostnadene nede. Representanten Akhtar Chaudhry sa i sitt innlegg at det var statens oppgave å levere trygghet for innbyggerne. Det er Høyre helt enig i. Derfor er politidekning et prioritert tiltak i Høyres alternative budsjett.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
På Sørlandet har vi et prosjekt som heter Prosjekt Agder. Målsettingen er å forbedre polititjenesten til det beste for befolkningen i Agder-fylkene, ut fra de midler som er tildelt. Etter det jeg har forstått, betyr det at man ønsker mer synlig politi i by og bygd, altså styrking av operativ tjeneste. Politidekningen i Agder blir 1,39 pst. per 1 000 innbyggere – hadde det vært per innbygger, hadde det vært noe annet. Det er altfor lite. Når det gjelder kriminalitetstrykket i Agder per 1 000 innbyggere, har det over år ligget som nr. 2 eller 3 etter Oslo. Distriktet sliter derfor med store utfordringer knyttet til organisert og grenseoverskridende kriminalitet. Dette tilsier at det trengs mer politi i Agder. Vi har problemer i Agder høst, vinter og vår, men vi har ekstra store problemer om sommeren. Da blir Sørlandet invadert av turister. Når jeg sier «invadert», er det fordi det vel føles slik for oss, men vi ser på det som en positiv invadering. Dette gjelder folk som til vanlig bor andre steder i Norge, men det er også turister fra andre land. Man kan til tider flerdoble antall innbyggere i byene og bygdene våre der hjemme. Jeg kan selvfølgelig forstå at folk gjerne trekker til Sørlandet, for det finnes ikke noe bedre sted enn Sørlandet om sommeren. Tilbake til tall: Det er ikke tatt høyde for sesongsvingninger når distriktene blir tildelt midler. Enhver ser jo at når befolkningen blir fordoblet i flere måneder av året, trenger vi også flere midler, slik at vi kan sette inn større styrker for å trygge befolkningen. Sørlandet er spesielt om sommeren. Det er – ja, jeg kan si – ekstra mennesker overalt, både på land og på sjøen. Om noen få år kan jeg vel også si i luften. La oss trekke fram Arendal, som er den nest største kommunen og byen på Sørlandet. Her bor det 42 000 innbyggere som skal beskyttes av 58 politimenn eller -kvinner, et antall som etter min mening er uforsvarlig. Jeg fortsetter med mine regnestykker og spør om det er forsvarlig i et av verdens rikeste land at 58 politimenn i Arendal normalt skal serve 42 000 innbyggere. Hvilken service får våre innbyggere og turister når antall innbyggere plutselig er doblet og tredoblet i en sommersesong, uten tilsvarende økning av politi? Kanskje er det ikke til å undres over at kriminalitetstrykket i Agder er så høyt som det er, når politistyrkene er så små at de forsvinner i mengden? Hvilken oppfølging og trygghet har vi da?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
At det er forskjellig virkelighetsoppfatning i denne salen hos opposisjonen og hos posisjonen – ikke minst justisministeren – er kanskje ikke så rart. Det er i hvert fall greit å ha med seg at virkelighetsoppfatningen ute hos vanlige folk som møter politiet, er at man opplever at saker blir henlagt selv om gjerningsmannen er kjent, for man har altså ikke tid til å behandle saken. Det koster for mye å behandle saken i forhold til den kriminelle handlingen som er begått. Det er i hvert fall den virkeligheten som folk som møter politiet, og som har saker de ber om å få etterforsket og behandlet, opplever. Så har jeg tatt opp med justisministeren dette med lensmannskontorene. Jeg registrerer nå at det stadig kommer ønsker fra politimestre om å legge ned lensmannskontorer, eller «legge ned» uten at man gjør det, for det hjelper jo ikke å ha et lensmannskontor hvis det eneste som er igjen, er skiltet på døra – for inne er det ikke mennesker lenger. Jeg tror det er viktig med den lokale kunnskapen som er på mange av lensmannskontorene, hos dem som jobber der. Derfor er jeg veldig bekymret. I Telemark politidistrikt har politimesteren nå slått sammen Tokke og Fyresdal og ansatt én lensmann i de kommunene, som før var to lensmannsdistrikter – eller i Bamble, der det tidligere var opp mot 20 politiansatte, hvor man nå sitter igjen med fire etterforskere og to i ledelsen. Det er noe helt annet enn det som var forutsetningen. Dette er en kommune med 14 000 innbyggere hele året – og nesten det dobbelte om sommeren, med folk som er innom kommunen. Det er en kjempealvorlig bekymring. Det hjelper ikke at politimesteren og justisministeren skryter av at man har fått 12,2 mill. kr mer til politidistriktet, når resultatet er at man har mer enn 20 vakante stillinger man ikke ansetter folk i. Vi ønsker å ha politiet ute, vi ønsker å ha synlig politi, og vi ønsker at politiet skal kunne være lokalt. Det er viktig for folk flest – de som bor rundt omkring i kommunene. Derfor håper jeg at justisministeren faktisk begynner å se på hva som skjer rundt omkring. I svaret sier hun at det eneste som justisministeren og departementet nå følger med på, er hvor grensene skal gå, men man er ikke så opptatt av hva som skjer innenfor, for det er overlatt til den enkelte politimester. Jeg synes det er svært beklagelig, og jeg håper at justisministeren kan svare på hvordan hun ser på denne utviklingen, at stadig flere lensmannskontorer blir lagt ned, og det blir færre synlige politifolk i gatene. Bø og Sauherad ble også slått sammen. Det skulle bli mer synlige politifolk i distriktet. Resultatet er altså at de er færre enn de var på det ene lensmannskontoret før de ble slått sammen. Dette er jo en utvikling som vi ikke kan være bekjent av. Det er i hvert fall tydelig at virkelighetsoppfatningen hos justisministeren og hos meg – og den jeg får fra innbyggerne i Telemark – er forskjellig.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
Jeg registrerer at justisministeren bare nevnte det ene lensmannskontoret jeg tok opp. Jeg tok faktisk opp flere lensmannskontorer og problematikken rundt det. Problemet er at når politimesteren lover at det skal bli mer politifolk i distriktet, og resultatet er det stikk motsatte der hvor man reduserer og legger ned, er det svært bekymringsfullt. Når man i tillegg har en politimester som sier at folk må slutte å ringe inn og anmelde og ta opp småting, da har man et stort problem. Det er ikke sånn jeg ønsker at det skal være, og det er kanskje ikke så rart at en del av vinningskriminaliteten og annen kriminalitet går ned, når man blir oppfordret til ikke å ta kontakt med politiet for å anmelde eller gjøre noe med det. Når mange som blir utsatt for innbrudd, tyverier, i tillegg får beskjed om at man må møte politiet, bli avhørt, og så opplever at saken blir henlagt fordi det er for lite penger i hver enkelt sak – ja da velger folk å slutte å anmelde, for det tar for mye tid. Spesielt i næringslivet, der det ofte kanskje er snakk om en liten bedrift, velger man å slutte å anmelde istedenfor å fortsette å gjøre det, og det er ikke noen god løsning. Jeg synes også det er et problem når politiet ikke har tid til og ikke har ressurser til å rykke ut når det står en lastebil i full fyr på en ganske trafikkert vei. Dette er bare noen av de eksemplene som jeg opplever i mitt eget politidistrikt på utfordringer som folk møter i hverdagen. Statsråden sier at man skal ikke prate om vakanser og den type ting, for det er ikke sånn. Virkelighetens verden er at man har fått over 20 færre politiårsverk til å drive aktiv tjeneste. Det er slik politiet opplever det i Telemark politidistrikt. Så skal man ikke prate om vakanser og andre ting, men jeg synes det er viktig å være klar over at det er tilstanden, og at man ikke har ressurser til å sørge for at de stillingene man har, blir besatt. Det er resultatet. Som sagt: Man skryter av at man har økt budsjettet med 4,5 pst., men hvis det var underbudsjettert i utgangspunktet, hjelper jo ikke det. Vi vet at det meste av det har forsvunnet i lønns- og prisvekst og den type ting, og da blir det ikke mer politiressurser og mer synlig politi. Men det er det folk forventer. Man ønsker mer synlig politi. Da tror jeg ikke løsningen er bare å legge ned lensmannskontorer og redusere tilbudet. Jeg tror det er viktig at man sørger for å ha mer ressurser, både i distriktene og sentralt.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-12-02:
21. november skrev Aftenposten om Sturla Nøstvik. 36 år gamle Nøstvik er trommeslager i Oslo-bandet TIM, kommer opprinnelig fra Brønnøysund, men har bodd i Oslo i 14 år. Han har alltid følt seg trygg i byen, men det gjør han ikke lenger. I oktober i år ble Sturla Nøstvik brutalt overfalt og ranet på Grønland i Oslo. Han ante fred og ingen fare før han plutselig fikk et pistolskjefte slått inn i pannen. Det var starten på 50 minutter som gissel i ranernes vold. Han ble fratatt kredittkort og kontanter og truet til å oppgi koden til minibankkortet med en pistol mot hodet. En og en halv måned etterpå er han sykmeldt og redd for å gå ut i byen i mørket. Nøstvik er ransoffer nr. 351 på Grønland bare i år. De siste ti årene er mer enn 4 000 personer ranet i Sentrum og Grønland politistasjoners områder. Etter hva jeg forstår, er det om lag halvparten av antall væpnede ran i landet. Et lite område, noen få kvadratkilometer, har altså like mye av denne typen grov kriminalitet som hele resten av Norge. I går diskuterte Stortinget overfallsvoldtektene i Oslo. Mange av dem har skjedd i det samme området, og her finner vi også Norges største omsetning av narkotika. Da Nøstvik kom i kontakt med politiet, fikk han beskjed om at «alle har krav på å føle seg trygge», men at politiet ikke hadde mulighet til å forhindre ranerne. De hadde bare to patruljebiler ute i sentrumsgatene den kvelden. «Vi har tapt byen», var beskjeden ransoffer nr. 351 fikk på politistasjonen. Jeg mangler ord for den frustrasjonen jeg føler over at mitt Oslo, min by, har slike problemer. Årsakene er sammensatte, men det er et uomtvistelig faktum at en liten del av Oslo bærer en uforholdsmessig stor del av landets byrder. Siden 2006 er det samlede politibudsjettet økt kraftig. Opptaket ved Politihøgskolen er doblet, og 1. mai 2010 var det 1 637 flere årsverk i politi og påtalemyndighet enn høsten 2005. Vi har fått på plass strengere straffer for vold og overgrep, kriminalitetsutviklingen går i riktig retning. Jeg er stolt over og tilfreds med regjeringens kriminalpolitikk. Representantene Nesvik, Godskesen og Hoksrud fra Fremskrittspartiet har alle pekt på antall innbyggere som et avgjørende kriterium for politidekning. Nesvik var også inne på lange avstander, Godskesen nevnte turisme. Jeg mener vi må legge andre kriterier til grunn. Vi må ha mest politi der det skjer flest straffbare handlinger.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-12-02:
Høyres linje har ligget fast hele veien. Vi ønsker økt rettssikkerhet. Det er jo det enkle fundamentet som flere representanter her tydelig ser bort fra. Akhtar Chaudhry sier at vi ikke ser en linje. Jo, den linjen regjeringen legger opp til, ser vi veldig tydelig, dessverre. La meg bruke mitt eget politidistrikt som eksempel: I 2006 var det 1,56 politimenn per 1 000 innbyggere i Agder politidistrikt. I 2012 legger man opp til 1,39. Det er en veldig klar linje. Da Agder politidistrikt ble tilført nye midler for 2011, var det en økning – når lønns- og prisstigningen tas vekk – på 50 000 kr fra 2010 til 2011. Det er en veldig klar linje! Høyre ønsker noe helt annet. Høyre ønsker en reell styrking av politiet. Vi ønsker flere politifolk ute blant folk. Vi ønsker en sterkere rettssikkerhet for dem som ønsker en «second opinion». Vi vet veldig godt at all politikk er lokal, og la meg akkurat derfor bruke et par nye sørlandstall: Når det gjelder kriminalitet, ligger Agder – dette kan kanskje sjokkere et par av mine medrepresentanter – faktisk som nr. 2 eller 3, etter Oslo, målt per 1 000 innbyggere. Det tas ikke høyde i tildelingskriteriene for politidistriktene for sesongvariasjoner – selv om vi vet at min landsdel i særdeleshet har mange flere sommergjester enn de har ellers i landet. Det er store transportkostnader til politidistriktet på Sørlandet, all den tid denne regjeringen ikke ønsker – det har vi sett fra flere justisministre ved flere anledninger – å se på muligheten for et fengsel i landsdelen. I tillegg er det betydelige levekårsproblemer. Summen er at Agder politidistrikt er i en svært vanskelig økonomisk situasjon, som igjen går tilbake til det enkle faktum at de midlene som tildeles, spises opp av lønns- og prisstigning. Igjen: Det man sitter igjen med, er færre politifolk ute blant folk. Det nytter lite å vise til antall millioner tilført, når det som faktisk skjer, er det stikk motsatte av intensjonen til de rød-grønne. Jeg synes det er underlig å følge debatten fra sidelinjen og se hvordan de rød-grønne slår seg på brystet og åpenbart går tilbake til egne kontorer svært godt fornøyde, og sier: Vet du hva, vi har styrket budsjettet, og dermed kommer folk til å oppleve økt trygghet. Det er det motsatte som er tilfellet. Folk vil med dette budsjettet få – som vi har sett med flere andre budsjetter – mindre trygghet, fordi det er mindre politifolk ute blant folk. Hvis man i tillegg ikke ser at det å få en «second opinion» – det å være til stede, det å bruke også private tilbydere innen DNA – faktisk er et behov fra politiets side, ja da er det ikke rart, som Akhtar Chaudhry sier, at vi ikke ser en linje.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2011-12-02:
Jeg stemte feil.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-15:
På vegne av representantene Line Henriette Hjemdal, Dagrun Eriksen, Geir Jørgen Bekkevold og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om nasjonalt mål for reduksjon av matavfall og gjennomgang av merkeordningen for næringsmidler.
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-15:
På vegne av representantene Solveig Horne, Øyvind Korsberg, Christian Tybring-Gjedde og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om fredning av Nasjonalgalleriets Munch-sal.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
Jeg er glad for at jeg på vegne av en samlet komité kan legge fram en enstemmig innstilling i denne saken om å kunne akseptere at statens eierandeler i SAS AB kan reduseres fra 14,3 pst. til 10 pst. ved framtidige konverteringer av obligasjonslån til aksjekapital. Bakgrunnen for at Stortinget i en lang rekke saker de siste årene har hatt SAS AB oppe til behandling i en eller annen form, skyldes i utgangspunktet to forhold. Det ene er at internasjonal luftfart er spesielt krevende for tiden av mange ulike årsaker. I tillegg er det ingen tvil om at SAS AB har vært, og er, i en anstrengt situasjon når det gjelder organisasjon og forholdet mellom inntekter og utgifter. Det har lenge vært sånn at utgifter og inntekter står i et krevende forhold til hverandre, og selskapet har gjennom flere år nå levert negative resultater, noe som også er med på å påvirke selskapets posisjon. Som følge av det har Stortinget i en rekke sammenhenger stilt med kapital og vilje til håndtering av aksjekapitalen, som grunnlag for å styrke SAS’ posisjon. Så til hovedgrepet som gjøres internt i SAS: En har satt i gang en omfattende omstrukturering og effektiviseringsprosess gjennom Core SAS-strategien. Vi har håp om og tro på at denne kan lykkes. Det vil likevel kanskje ikke være det langsiktige grepet som vil være riktig for SAS – derfor har Stortinget allerede gitt regjeringen fullmakt til å avhende SAS-aksjene dersom en finner en industriell betinget løsning for SAS. Jeg tror at i et langsiktig perspektiv er det særdeles nødvendig å fokusere på de mulighetene som ligger i det, og at en kan få en varig, god løsning for selskapets verdier og selskapets ansatte gjennom å finne, som sagt, en industriell langsiktig løsning for selskapet, så en unngår stadige justeringer når det gjelder kapital og aksjeportefølje. Som sagt, jeg er svært glad for at vi nå kan legge fram en samlet innstilling, som forhåpentligvis gjør kostnadene i SAS noe mindre ved de låneopptakene man nå kan gjøre i tiden framover, at obligasjonslån kan tas opp, og at en kan konvertere det til aksjekapital i framtiden.
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-11-15:
Når komiteen no i all hovudsak er einig i denne innstillinga, skal vi ikkje gjere debatten større enn han naturleg er. Likevel er det slik at opposisjonen finn grunn til å peike på at når Stortinget i juni i år gav regjeringa fullmakt til å gjere endringar i SAS, er det bekymringsfullt at Stortinget ikkje allereie på det tidspunktet også fekk denne saka til behandling. Vi fryktar at det betyr at departementet ikkje har tilstrekkeleg oversikt over situasjonen i dei selskapa der staten i dag er eigar. Eg håpar det er feil, men det er grunn til bekymring for det. Likevel – sjølv om Framstegspartiet stiller seg bak dette forslaget som vert fremma i dag, vil vi gi til kjenne vår prinsipielle skepsis til å vere aksjonær i eit dominerande selskap som opererer i ein så liten marknad som luftfartsmarknaden i Noreg er. Dette er spesielt viktig når ein ser at regjeringa i denne proposisjonen skriv at tilgangen til lånekapital er krevjande i marknaden som følgje av uro i statsfinansane i mange land. Det viser at Stortinget og staten gjennom sin eigarskap gir SAS ein heilt unik posisjon. Medan andre aktørar i same marknaden må finne kapital i det som vi kjenner som ein uroleg marknad, kan SAS igjen vende seg til staten, som stiller opp med ytterlegare ordningar for selskapet. Staten har både forvaltnings-, regulerings- og tilsynsmynde innanfor luftfarten og er i tillegg ein betydeleg aksjonær hos den største aktøren i den norske marknaden. Staten sit altså ikkje berre på begge sider av bordet, men han sit heilt rundt. Det kan openbert bidra til å svekkje konkurransen i den norske luftfarten. Derfor er eg glad for at Stortinget har gitt tydeleg signal om at ein ønskjer eit nedsal i SAS. Eg håpar at eit slikt nedsal har skjedd i god tid før ei eventuell konvertering av lånet til aksjekapital er venta å skje i 2016.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-11-15:
Saksordføreren og komitélederen har på en utmerket måte gitt uttrykk for den enighet som råder i komiteen om denne saken. Det skulle også bare mangle! Stortinget er nå egentlig enig om hvordan man vil håndtere SAS og eierskapet der fremover. Det er gitt fullmakter til salg i forbindelse med industrielle løsninger, og disse fullmaktene til konvertible obligasjoner er selvfølgelig noe som er viktig for selskapet for å få omkostningene, altså renteutgiftene, ned. Det er ikke nødvendig å ta ordet for å konfirmere dette, men jeg hadde lyst til å knytte et par kommentarer i forlengelsen av det komitélederen tok opp, nemlig som han formulerte det: «utgifter og inntekter står i et krevende forhold til hverandre.» Det gjelder egentlig ikke bare SAS, det gjelder alle selskaper, men ikke minst i dette selskapet. Derfor er det viktig ikke bare å ha håp og tro, som komitélederen formulerte det, men også å være veldig «på» når det gjelder eierskapet innenfor de rammene som eierskap skal utvikles etter. Nettopp derfor er det ikke påfallende, men litt uheldig at denne saken om å utstede konvertible obligasjoner kommer så raskt etter den andre saken vi hadde om SAS i våres under eierskapsmeldingen. Dette kunne vært tatt samtidig. Det gir et inntrykk av at man ikke helt har oversikt over det man holder på med. Om det er i selskapet eller på eiersiden, kan jeg ikke uttale meg noe om, for det vet jeg ikke. Derfor hilser jeg egentlig med glede – etter tidligere å ha vært mot det – at man styrker eierskapsavdelingen i Nærings- og handelsdepartementet. Nå blir det gjort. Jeg ser ikke noen grunn til å stritte imot det. Jeg håper bare det blir gjort på en måte som gjør at man kan være litt mer frempå med denne typen saker, slik at Stortinget slipper hele tiden å komme i etterkant. Vi har hatt plutselige emisjoner. Vi har nå denne saken som ikke er noen stor sak, men som føyer seg litt inn i rekken av dette. Så jeg ønsker næringsministeren lykke til med etableringen av sitt team for å behandle dette.
Svein Flåtten (Høyre), 2011-11-15:
Jeg er klar over at eierskapsavdelingen og statsråden forholder seg til det som kommer fra styret og selskapet – selvsagt – men jeg går også ut fra at man som eier gjør seg sine egne løpende vurderinger av selskapet. Det ville i så fall være unaturlig ellers. I den forbindelse spekuleres det jo – jeg får si spekuleres. Men med hensyn til tredjekvartalstallene fra SAS er det ingen tvil om at det er problemer med refinansieringen av lånene. Man selger eiendom, man selger fly osv. Det er mange måter å se dette på, men blir markedet vanskelig, er det ikke sikkert det blir så enkelt. Føler statsråden seg overbevist om at man kan håndtere dette innenfor kort sikt? Har man de nødvendige instrumenter i selskapet, slik at vi ikke får nye overraskelser og nye saker – både til departementet og til oss?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-11-15:
Hvis det er mulig, vil jeg gjerne fortsette diskusjonen rundt det som jeg egentlig tok replikk for. Jeg er enig i det statsråden sier om Core-programmet. Man må prøve å redusere driftsutgiftene på lengre sikt. Det som kan være mer aktuelt, er dette med å greie nedbetalingene, greie å få refinansiert seg i markedet. Jeg skjønner godt at ikke eierskapsavdelingen og statsråden er direkte inne i dette, men jeg går ut fra at man betrakter det litt fra utsiden, for det vil fortere kunne bety et problem for selskapet. Så hvis statsråden også kunne komme med noen betraktninger om det, på linje med innsparingsprogrammet, ville jeg være interessert i å høre om det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
Nei. Vi vet, ifølge selskapet, at spareprogrammet Core SAS så å si er gjennomført etter planen. Det står igjen litt, men de er så å si i mål med det. Så har den nye administrerende direktøren nå lagt fram en ny strategi som er litt annerledes enn den forrige, og som for selskapet innebærer ganske tøffe innstramninger på kostnadssiden hvert eneste år. Så dette slutter jo ikke – tvert imot ser vi jo at de økonomiske problemene i vår del av verden fortsetter. Vi ser også at lavkostselskapene gir tøffere konkurranse for SAS. Så SAS må kontinuerlig forbedre sine driftsmarginer, samtidig som de må refinansiere gammel kapital. Som ansvarlig eier tror jeg det er helt umulig å garantere at vi ikke kan komme tilbake med nye spørsmål rundt selskapet. Men vi ligger tungt på selskapet og forutsetter at de planene om innsparing som det legges opp til, blir gjennomført.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
Vi er fornøyd med at SAS gjennomførte Core SAS på en god måte, og det gir oss tillit til at selskapet er i stand til å gjennomføre innsparingsprogrammer og de ambisjoner som man setter seg. Vi er heller ikke bekymret for SAS’ likviditetssituasjon per i dag. Så vi har ingen bekymring rundt SAS’ evne til å betale de låneforpliktelsene de har. Tvert imot føler vi oss ganske trygge på at dette er i orden. Men det vi ser, er et bilde hvor hele flybransjen, egentlig, sliter, hvor en får ny kapasitet til store bestillinger. Vi så senest nå verdens største flykontrakt inngått med Boeing og Emiratene. Så stadig nye fly blir bestilt, og konkurransen blir tøffere. Det er også derfor vi har bedt Stortinget om den fullmakten som vi har fått, til, sammen med våre andre eiere, å kunne finne industrielle, strukturelle løsninger for SAS som kanskje er mer konkurransedyktige på sikt.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
I det ligger jo det som jeg sier i innlegget, nemlig at vi legger til grunn at det skal kompenseres. Det er nødvendig for bedriftenes ve og vel, det er nødvendig for deres konkurranseevne, og det er en nødvendighet for troverdigheten til hele systemet. Men det er såpass mange ulike oppgaver og bransjer at det er viktig å ha denne fleksibiliteten. Jeg sa også i innlegget – og som jeg gjorde oppmerksom på – at det finnes en egen paragraf, § 18, som sier at partene kan kreve at kompensasjon etter § 17 skal fastsettes ved skjønn etter reglene i skjønnsprosessloven. Så jeg mener at de enkelte bedriftene og den enkelte næring er godt ivaretatt i det lovforslaget som legges fram.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
Det er et definisjonsspørsmål hva som er «vesentlige ulemper», som det står i merknaden. Dette er en lov som er laget i juristspråk, og som er laget for å bli brukt i en krisesituasjon. Forhåpentligvis vil vi sjeldnest mulig måtte bruke denne loven. I de alvorligste tilfellene kan det være svært vanskelige situasjoner. Jeg tror den fleksibiliteten som loven gir til å finne gode løsninger for bedriftene, er nettopp den juridiske forankringen vi trenger når det gjelder det hensynet som representanten tar opp.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
La meg først understreke at det er ingen begrensning på Havarikommisjonens muligheter til å gjøre undersøkelser. Etter dagens regler i sjøloven har man full anledning til å undersøke ulykker med fritidsbåter dersom årsaken til ulykken er uklar. Det ble tidligere i debatten også henvist til den interpellasjonsdebatten vi hadde 20. oktober i år, da representanten Kari Henriksen hadde interpellasjon om sikkerheten for fritidsbåter. Da redegjorde jeg for nedsettelse av en arbeidsgruppe som vil vurdere sikkerheten i et bredt perspektiv. Et viktig utgangspunkt for arbeidsgruppen er å ha så god forståelse som mulig for årsaker til at ulykker med fritidsbåter skjer, for bl.a. å ha grunnlag for å treffe de riktige tiltakene for å forebygge slike ulykker. Sjøfartsdirektøren, som leder av arbeidsgruppen, har fått et bredt mandat. Det betyr at også denne gruppen kan undersøke hvilke regler i sjøloven som er nødvendige rundt undersøkelser av sjøulykker med fritidsbåter.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
Det mandatet som gruppen har fått, er ganske bredt: å se på hvordan vi kan forebygge og redusere antall ulykker, og hvordan vi kan bedre sikkerheten til sjøs også for fritidsbruk. Så gruppen står egentlig helt fritt til å foreslå de tiltak og de lovendringer og forordninger som må til for at sikkerheten skal bli bedre. Det tror jeg er den mest fornuftige måten å tilnærme seg et slikt utvalgsarbeid på. En slik arbeidsgruppe vil jo få en masse informasjon og vil kunne se saken fra mange forskjellige sider. Da vil man kunne vurdere ulike måter for å tilegne seg mest mulig kunnskap om hvorfor ulykker skjer, og ikke minst hvordan vi kan redusere omfanget av ulykkene. Jeg ser spent fram til arbeidsgruppens rapport og vil selvsagt komme tilbake til Stortinget med de tiltakene som eventuelt må forankres her.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
Nå skal ikke jeg begynne å blande meg borti andre departementers budsjetter, men jeg kan jo si for min egen del at jeg har alltid ment at Redningsselskapet gjør en viktig jobb. I min tidligere jobb som kulturminister sørget vi bl.a. for at Redningsselskapet ble sikret veldig gode inntekter fra Norsk Tipping, et spillmonopol som det av og til står strid om, men som ikke minst for Redningsselskapet er svært viktig, fordi det kanaliserer mange millioner hvert eneste år til Redningsselskapet. Så hvis representanten og hans parti støtter opp om Norsk Tippings spillmonopol, skal jeg vurdere å snakke med mine kolleger om de statlige bevilgningene til Redningsselskapet.
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2011-11-15:
Som saksordfører ønsker jeg å legge fram innstillingen fra næringskomiteen om endringer i sjøloven. Endringene bidrar til å gjennomføre EU-direktivet om gransking av sjøulykker. Siktemålet med direktivet er å bedre sjøsikkerheten og redusere faren for framtidige sjøulykker. Endringene vil bidra til å skape bedre samsvar mellom den norske loven, rådsdirektivet og IMO-regelverket og vil føre til at vi får et tydeligere lovverk. Hvordan sjøfolk har vært behandlet etter sjøulykker, er noe som har fått stor oppmerksomhet både internasjonalt og nasjonalt. Det er derfor viktig at flaggstater, hjemstaten til sjøfolkene, politi mfl. er kjent med de påkjenningene en sjømann blir utsatt for gjennom forhør av ulike styresmakter, rederi og assurandører. Ikke minst er dette en belastning når det går lang tid og man er langt hjemmefra. Det er derfor positivt at direktivet tar inn en henvisning til IMOs retningslinjer om «fair treatment of seafarers», og at det følges opp i loven. Sjømannsorganisasjonene har vært høringsinnstanser, og alle er generelt positive til de foreslåtte endringene. Alle går inn for at Norge gjennomfører direktivet fullt ut i nasjonal lovgivning. Sjøsikkerhetsarbeidet er viktig, og bedre undersøkelser av sjøulykker er i så måte svært viktig. Slike undersøkelser vil kunne være viktige bidragsytere for å hindre at tilsvarende ulykker skjer igjen. Direktivet utvider granskingsplikten i forhold til gjeldende regler i sjøloven og stiller tilleggskrav om forundersøkelser ved alvorlige ulykker for å avgjøre om det skal settes i verk gransking. Det er svært viktig at man nå får på plass granskingsplikt også for fremmede skip. Granskingsplikten vil fortsatt gjelde ulykker der noen mister livet, og, i tillegg, når ulykken i vesentlig grad angår statens interesser. I lovendringen blir det gitt klare føringer for at gransking skal igangsettes innen to måneder, og at den endelige rapporten skal være ferdig innen tolv måneder. Videre har komiteen vært tydelig på at det er viktig å unngå parallelle granskinger, og at en på denne bakgrunn i hovedsak bør forholde seg til flaggstats- eller kyststatsprinsippet ved valg av stat med hovedansvar for granskingen, i tråd med Norges Rederiforbunds innspill til høringen. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti har vist til at regjeringen ikke velger å foreslå granskingsplikt ved arbeidsulykker, selv om sjømannsorganisasjonene og LO har hatt innspill om dette. En samlet komité har likevel sagt at slike ulykker kan bli gransket, selv om det ikke blir en automatikk i det. Vi mener at man med en slik prioritering vil kunne konsentrere granskingen om ulykker med størst potensial for å bedre sikkerheten. Avslutningsvis vil jeg vise til at det er en samlet komité som står bak dette lovforslaget.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-11-15:
Prop. 111 L for 2010–2011 gjelder en viktig lov som tar for seg samarbeidet mellom det offentlige og det private, herunder næringslivet, i forbindelse med ulike typer kriser. Det er en lov som blir fornyet ved behov, og nå var det igjen på tide. Første gang loven ble gjort gjeldende, var visstnok i 1917. Den ble så revidert i 1956 og så i dag, 55 år senere. Mye har forandret seg på disse årene, så som samfunnet, hvordan vi lever, og verdenskartet. Krisene er også nærmere oss i dag enn tidligere. Dermed blir Norge en del av alle kriser, selv om de i utgangspunktet ikke berører oss i nevneverdig grad. Krisene er også annerledes nå enn før. Nå er vi mer avhengig av god infrastruktur, strøm, annen type energi, data og kommunikasjon, og vi har forskjellige typer flyktningstrømmer samt mye mer. Dette gjør også at vår beredskap må være mer fleksibel og ta høyde for mange flere typer situasjoner enn tidligere. Derfor er det bra at denne loven åpner for en bedre og mer fleksibel beredskap enn før, og at det offentlige og det private gjennom samarbeidet står bedre rustet til å møte morgendagens situasjon. Loven omfatter både varer og tjenester, og den innbefatter også forberedelser og gjennomføring av særskilte tiltak. Men den sier også at det er først når det offentlige ikke selv kan ordne opp med sine ressurser, eller når det offentliges utgifter blir uforholdsmessige høye i forhold til hva det private kan bidra med, at privates ressurser skal kunne brukes. Komiteen er enstemmig i sine merknader, med unntak av merknaden fra Fremskrittspartiet og Høyre, som med denne merknaden vil understreke at næringsdrivende skal ytes full reell erstatning for økonomisk tap, meromkostninger og vesentlige ulemper ved å stille sin næringsstruktur, sine logistikkløsninger og sin infrastruktur samt sine varer og tjenester til disposisjon. Dette gjør vi fordi det i § 17 står noe av det samme, men – og det er et stort men – at det skal kompenseres etter bestemmelser fastsatt av Kongen. Dermed vet man nå ikke om det blir full reell kompensasjon eller noe annet. Derfor mener Fremskrittspartiet at det er på sin plass å ha med denne merknaden. Fremskrittspartiet ønsker at loven blir en styrke og en fornyelse for Norges situasjon i en krise, uavhengig av type krise, og at vi nå står sterkere og mer forberedt enn tidligere, ved at vi får et samarbeid og mer bruk av de ressurser vi samlet har til disposisjon. Avslutningsvis håper Fremskrittspartiet at det ikke blir 55 år til neste gang loven kommer opp til ny behandling, men at vi hele tiden har en lov som er à jour med de utfordringer vi tror vil komme.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-11-15:
Dette er en sak som det er stor enighet om, og som vi alle ønsker velkommen. Det eneste det er litt uenighet om – eller i hvert fall usikkerhet om – er det at vi i Fremskrittspartiet ønsker å konkretisere kompensasjonen til næringsdrivende. Det er her § 17 kommer inn i bildet. Det kan etter Fremskrittspartiets syn virke noe vagt hvordan kompensasjonen blir. Paragraf 17 sier at det skal kompenseres etter bestemmelser fastsatt av Kongen. Det er her mitt spørsmål kommer: Hva ligger det i «bestemmelser fastsatt av Kongen»?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2011-11-15:
Statsråden har sikkert sett Høyre og Fremskrittspartiets merknad i denne forbindelse, hvor vi vil konkretisere dette, slik at det ikke skal være noen tvil om at det skal utbetales full erstatning ved bruk av næringslivets tjenester og varer. Jeg går, som sagt, ut fra at statsråden har lest merknaden. Er det noe i den merknaden som statsråden er uenig i?
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2011-11-15:
Departementet foreslår med dette å oppheve dagens forsyningslov fra 1956 og fremmer en ny lov om næringsberedskap som skal være bedre tilpasset dagens utfordringer. Det pekes spesielt på at den nye loven tydeligere skal basere seg på samarbeid med næringslivet skal legge næringslivets ordinære organisering og infrastruktur til grunn og kunne komme til anvendelse i et bredt spekter av uforutsette situasjoner skal omfatte både varer og tjenester, beredskapsforberedelser og gjennomføring av særskilte tiltak og i større grad åpne for en virkemiddelbruk basert på den enkelte konkrete situasjon Det er her snakk om en lovendring som det har vært jobbet lenge med av flere regjeringer, på tvers av departementer. Som eksempel kan nevnes Samarbeidsregjeringen – Bondevik II – som satte ned Sårbarhetsutvalget, det såkalte Willoch-utvalget, der det bl.a. ble påpekt at det må legges stor vekt på partnerskap mellom næringsliv og myndigheter innenfor forsyningsplanleggingen. Formålet med loven er at den så langt som mulig skal sikre samfunnets behov for varer og tjenester ved kriser. Utfordringer innen samfunnssikkerhet, beredskap og de administrative løsninger innen offentlig sektor har endret seg radikalt, og den nye loven vil derfor være bedre tilpasset dagens utfordringer. Her kan spesielt nevnes situasjonen rundt IKT-tjenester – som andre også har tatt opp – som ved bortfall i en krisesituasjon i dagens samfunn vil kunne få store konsekvenser for enkeltvirksomheter. Høyre er glad for at den nye loven langt tydeligere vil basere seg på samarbeid med næringslivet. Høyre mener også det er positivt at den nye loven om næringsberedskap legger opp til at Nærings- og handelsdepartementet har et klart ansvar for å bidra til gode rammevilkår for næringslivet også ved forsyningskriser, og at kun når det er helt nødvendig, vil næringene bli pålagt særskilte tiltak. Høyre forutsetter at næringsdrivende skal ytes full reell erstatning for økonomisk tap, meromkostninger og vesentlige ulemper ved å stille sin næringsstruktur, sine logistikkløsninger og sin infrastruktur samt sine varer og tjenester til disposisjon. Til slutt ønsker jeg å påpeke at det også er positivt at loven kan bli et nyttig verktøy for andre departementer, da disse også vil kunne benytte de nye hjemlene som et supplement til egen sektorlovgivning.