Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2012-12-17:
Jeg tror vi skal være veldig glad for at vi har en høy skattemoral i Norge. Den ønsker vi alle å beholde. Spørsmålet er hvilke virkemidler som kan tas i bruk i det godes tjeneste. Jeg håper at vi alle også kan være enige om at de aller fleste nordmenn ønsker å tilpasse seg og ønsker å holde seg innenfor lover og regler. De fleste er ærlige. Det må være grunnlaget for debatten. Det vil alltid være noen som er på siden. Det gjelder på dette området som på alle mulige andre områder. Man skal ikke være naiv, men – igjen – det er et spørsmål om hvilke virkemidler man skal ta i bruk for å ta de få som holder seg utenfor. Hvis man ser på en vanlig skattesak overfor en som prøver å være ærlig, er det ingen tvil om at staten er den sterke part. Det gjelder i alle slike saker. Bare det å få omtale i en skatteunndragelsessak er meget alvorlig for de fleste næringsdrivende – bare mediefokuseringen vil være ganske ødeleggende. I tillegg vil en etterfølgende sak og oppfølging av den – som blir behandling i skatteetaten – også være enormt ressurskrevende. Det tar all fokusering fra det å drive virksomheten. Jeg tror vi kanskje skal stadfeste det. I lys av både den høringen vi hadde for to år siden – som forrige taler refererte til – Riksrevisjonens rapporter og debatten i media etter at dette spørsmålet ble tatt opp for et par–tre år siden, finner jeg at tilfredsheten både hos flertallet og hos finansministeren egentlig er nokså bemerkelsesverdig. Saksordføreren viste til tilleggsskatt. Da kan jeg bare referere det som professor Zimmer sier om tilleggsskatt: «Tilleggsskatt er straff, og vårt system innebærer faktisk at straffen fullbyrdes før straffen er rettskraftig fastsatt.» Vi har altså også her en utfordring. Det bør vi vel være enige om. Dette er ikke det eneste spørsmålsstedet hvor vi har utfordringer. Det gjelder hele veien, fra lovverket og ned til behandlingen i skatteetaten. Det er nok å peke på Riksrevisjonens rapport om store forskjellsbehandlinger, avhengig av ved hvilket skattekontor man har saken til behandling. Og det er nok å vise til en artikkel i Finansavisen for en stund siden der man hadde gjennomgått høyesterettsdommer, som viste at det var store forskjeller i utfall av dom, avhengig av hva slags dommer man fikk. Det har ført til at enkelte skattejurister har vært ute og krevd at man nå må se på en egen skattedomstol for Norge, f.eks. Ikke i noen av disse spørsmålene har forslagsstillerne konkludert, men det viser at vi har et veldig stort behov for å få en totalgjennomgang av hele problemstillingen. Som sagt er jeg nok en gang forundret over den selvtilfredsheten som går igjen hos både flertallet og finansministeren. For spørsmålene er mange, helt fra det overordnede, som jeg nevnte innledningsvis: Hvilke virkemidler kan man ta i bruk i det godes tjeneste? Vi har dette med overskuddsinformasjon, der data åpner for helt nye problemstillinger. Vi har Prop. 141 L for 2011–2012 – som ligger til behandling i komiteen – der man overhodet ikke diskuterer hva man gjør med overskuddsinformasjon. Det var jo en av de helt sentrale delene av bl.a. datalagringsdirektivet og den debatten vi hadde da. Det bør også gjelde på skattesiden. Vi har dette med taushetsplikt, vi har dette med tredjepartsinformasjon – mange spørsmål som Stortinget ikke har forholdt seg til, og der ny teknologi gir helt andre perspektiver. Det er også mange lavthengende frukter, som f.eks. saksbehandling. Man kan bare gjøre det så enkelt at man skifter saksbehandler. Vi har dette med klagenemndene – som også ble nevnt av saksordføreren – og kompetansen der. Har man både betaling av dem som sitter i klagenemndene, og kompetanse som tilsier at man virkelig kan gå inn i sakene? Vi har dette med møterett, å likestille skattyter og skatteetaten når det gjelder det. Jeg mener det er så mange spørsmål her at jeg finner det ganske bemerkelsesverdig at man er så selvtilfreds, slik som det er i dag. Men vi får sikkert god anledning til å fortsette debatten om mange av disse temaene.