Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-02-24:
La meg først knytte noen kommentarer til interpellasjonens adresse, fordi det av og til er litt uklart når slike interpellasjoner behandles, hvilken statsråd den egentlig er rettet til. Selv om det er en interpellasjon, må vi ha litt ryddighet i forhold til hvilken statsråd som er ansvarlig for hvilken del av forvaltningen. Nå er dette et tema som angår mange statsråder. Det angår meg som næringsminister, fordi dette med krafttilgang er en vesentlig faktor for en vellykket industri. Det angår selvsagt energiministeren som har ansvaret for energiforsyningen og kraftselskapene, og det angår også miljøvernministeren som har ansvaret for klimapolitikken. De mer detaljerte spørsmålene som knytter seg til de statsrådene som har ansvaret for andre områder, får man ta i spørretimer eller i andre interpellasjoner. Jeg skal ta meg av det som går på kraftkrevende industri i Norge. Gode vilkår for denne industrien og øvrig konkurranseutsatt industri er noe som opptar både meg og regjeringen. Jeg tror at er det noe som kjennetegner i hvert fall mitt partis historie, er det jo nettopp dette at vi har bygd industri i Norge, vi har lagt til rette for noen spesielle satsingsområder, og den største endringen etter at vi overtok i 2005, var jo nettopp at man gikk bort fra den næringsnøytrale politikken som det borgerlige flertallet ønsket, og over på en satsingspolitikk som handler om å bygge opp om de områdene hvor Norge er best, hvor vi har spesielle fortrinn, og hvor vi har lang historie og god kompetanse. Kraftkrevende industri er nettopp et slikt område. Den står for en betydelig del av våre eksportinntekter. Den er viktig for sysselsettingen i mange regioner. Vi har verdensledende kompetanse og teknologi, bl.a. innenfor aluminium og silisium, og vi har en miljøvennlig næring som går i spiss for å forene industri, klima og miljø, og ikke, som Fremskrittspartiet ofte tar til orde for, at man må velge det ene eller det andre. Tvert imot, nettopp fordi vi er så miljøledende, blir vi mer konkurransedyktige; vi blir ledende på den internasjonale arena, og vi møter internasjonalt regelverk og konkurranse på en offensiv måte i stedet for å halse etter. Regjeringen har gjennomført en rekke tiltak for å redusere de negative konsekvensene av finansuroen. Det som er fantastisk i Norge, er jo at sysselsettingen i Norge nå er omtrent på det nivået den var på toppen før finanskrisen – helt annerledes enn i andre land. Industrisysselsettingen i Norge går oppover, og optimismen i industrien er større enn på lang tid. Det tyder på at vi lykkes både med vår økonomiske politikk, med vår næringspolitikk og med vårt internasjonale arbeid for å sørge for gode muligheter for eksportrettet næring. Den seneste konjunkturrapporten fra norsk industri viser at industrien har klart seg godt, og norsk industri forventer en vekst blant sine medlemsbedrifter på 7 pst., og sysselsettingen forventes å øke. Det bildet som Fremskrittspartiet ofte tegner av Norge, er ukjent for meg som jobber med næringspolitikk hver eneste dag, som reiser rundt, også på Vestlandet, og møter optimistiske framtidsrettede næringsledere, eller som reiser til Brasil med en delegasjon på 140 personer, også fra interpellantens hjemfylke, som ser lyst på framtiden, som har tro på norsk industri, og som synes Norge er et godt land å drive næringsvirksomhet i. Vi må på et eller annet tidspunkt slutte med svartmalingen om at det er så vanskelig å drive industri i Norge, for det er feil. Norge er et fantastisk land. Det går godt i Norge, og det finnes mye folk med tæl, optimisme og pågangsmot, helt i motsetning til det interpellanten beskriver. Det betyr ikke at det ikke er utfordringer, og at vi ikke skal jobbe med å gjøre vilkårene enda bedre, og det er viktige rammevilkår som skal til for at vi skal lykkes. Noe annet som vi derfor jobbet med også før valget i 2009, var å si at vi trenger ordninger som sørger for at den kraftkrevende industrien får gode vilkår. Noe av det vi lanserte, var en stor garantiordning for den kraftkrevende industrien og kraftselskapene, slik at man kan bruke den når man inngår kraftkontrakter. Like før jul fikk vi høre at Norske Skog og Finnfjord har brukt de rammevilkårene vi nå har, til å inngå en kontrakt med Statkraft. Det er den første langsiktige kraftkontrakten som er inngått på lang tid. Det viser at våre kraftselskaper kan tilby den kraftkrevende industrien kontrakter til konkurransedyktige vilkår. Vi har også fått på plass en tilskuddsordning til industribedrifter som etablerer konsortier for felles innkjøp av kraft. Det er betydelig interesse for denne ordningen, og i alt ni bedrifter har fått utbetalt tilskudd. I tillegg har vi lagt inn 14 mrd. kr ekstra kapital i statsselskapet Statkraft, som Fremskrittspartiet gang på gang har ønsket å privatisere. Det sørger nå for et investeringsprogram de neste fem årene på 80 mrd. kr. Mye av dette skal gå til å bygge ut norsk kraftkapasitet. Nylig fikk vi også presentert de grønne sertifikatene, som bidrar til nær 13 TWh mer kraft også i Norge. Vi sa i eierskapsmeldingen – siden vi eier Statkraft, kan vi si slike ting: «Statkraft skal innenfor EØS-regelverket arbeide for å møte industriens behov for stabil og langsiktig kraftforsyning.» Slik ønsker vi også offentlig eierskap i andre kraftselskap, i strid med Fremskrittspartiets politikk. Vi har satt i gang mange tiltak for å styrke kraftbalansen, for å bygge ut ny kraftproduksjon og for å bygge opp om denne næringen. Her er vi jo ved kjernen. Vi vil fortsette å bygge opp under denne industrien som en hjørnestein i norsk næringspolitikk. Det er stikk i strid med det som står i Fremskrittspartiets program: «Bedrifter og næringsvirksomhet skal behandles likt og greie seg selv uten subsidier eller forskjellsbehandling.» Det er jo nettopp forskjellsbehandling som ligger til grunn for at den kraftkrevende industrien omfattes av garantiordningen. Det er jo nettopp det som gjør at vi ønsker å legge til rette for den industrien, ikke med subsidier, men ved å bruke de mulighetene vi har innenfor et EØS-regelverk, innenfor en markedsøkonomi, til å legge til rette for de områdene der vi er best. Vi gjør det også gjennom teknologisatsing, vi gjør det gjennom forskningsinnsats, vi gjør det gjennom kapitaltilgang for å sørge for at vi bygger videre på det som Norge er best til. Det er jo det som kjennetegner Norge, at vi har noen sektorer hvor vi satser ekstra, hvor vi har bygd opp selskaper som Norsk Hydro og andre på basis av norske naturressurser. Det er riktig at kapitaltilgang alene ikke er nok for at Hydro på Karmøy skal investere, men det hjelper jo når regjeringen legger inn 5 mrd. kr for at Hydro kan kjøpe Alumina og gruvevirksomheten til Vale, slik at de er sikret råstoffer for 100 år – igjen en aktiv næringspolitikk, statlig deltakelse i næringslivet og forskjellsbehandling i den forstand at vi satser på et bestemt område, alle tre stikk i strid med interpellantens egen politikk. Så jeg står gjerne til rette i Stortinget for hva vi gjør for industrien, for det er faktisk en veldig god historie.