trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret, som dessverre ikke var særlig positivt for mitt spørsmål. Ser ikke statsråden at en elektrisk båtmotor som ikke støyer, som ikke forurenser og som har en maksimal hastighet noe hurtigere enn rotempo, muliggjør at alle grupper mennesker som av en eller annen årsak ikke har mulighet til manuell framdrift av en båt, kan få denne muligheten til å oppleve naturen og båtlivets gleder?
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-24:
Tjenestereglementet for Forsvaret klasse 7 regulerer hvilke regler som gjelder ved bl.a. avhending av Forsvarets motoriserte kjøretøyer. Av tjenestereglementets pkt. 763.07 fremgår det at materiell som ikke regnes for å være av sensitiv art, kan avhendes ved salg, og hovedprinsippet skal være at det gir Forsvaret størst mulig nettoutbytte. Forsvaret har flere ganger tidligere solgt kjøretøyer som et parti inkludert logistikk. Som eksempler kan nevnes at kjøretøyer av typen Willys Jeep, GMC og tonn Dodge har blitt solgt som hele partier, men da som en større fellesauksjon. Partisalg kan derfor ikke anses å være brudd på Forsvarets gjeldende praksis. Nå står Forsvaret overfor et forestående salg av kjøretøyer av typen Landrover. Dette salget er lagt ut som et partisalg i form av et pakketilbud i inn- og utland. Forskjellen er altså at Forsvaret denne gang legger kjøretøyer ut for vanlig salg istedenfor som del av en auksjon. For øvrig er det sannsynlig at Forsvaret vil selge Volvo feltkjøretøyer enkeltvis og på vanlig auksjon. Hensikten med å gjennomføre en avhending ved bruk av formen partisalg er å sikre Forsvaret størst mulig økonomisk nettoutbytte. Ved partisalg er Forsvaret sikret at alt materiell blir avhendet med en gang. Ved enkeltsalg kan Forsvaret risikere å bli sittende igjen med et større antall kjøretøyer. Et partisalg medfører derfor at Forsvaret sparer kostnader ved å unngå at kjøretøyer med jevne mellomrom må legges ut på ny auksjon. Dette hensynet bør etter mitt syn veie tyngre enn å forsyne enkeltindivider i Norge med utrangerte militære kjøretøyer.
Eldbjørg Løwer (Venstre), 1999-03-24:
Tjenestereglementet for avhending av slikt forsvarsmateriell er ikke til hinder for at man i fremtiden både kan legge det ut som partisalg og for vanlig salg til sivile. Dette vil være en praksis som kan benyttes, og som må avklares i hvert enkelt tilfelle. Jeg nevnte i mitt svar at Volvo feltkjøretøyer antakeligvis vil bli solgt både på vanlig auksjon og enkeltvis, men jeg synes det er viktig å holde fast ved det hovedprinsipp som gjelder for avhending av slike kjøretøyer, nemlig å sikre Forsvaret størst mulig nettogevinst. Det vil jeg fortsatt legge til grunn, samtidig som jeg går ut fra at det materiell som blir tilbudt for salg, er klarert for denne type salg, slik at vi ikke kommer i en konflikt à la det representanten Bredvold muligens antydet i sitt spørsmål.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-24:
I henhold til utlendingsforskriftens § 87 skal det ved innreise foretas passkontroll av utlendinger på grenseovergangssted ved nordisk yttergrense. Sandefjord politidistrikt har siden Sandefjord Lufthavn Torp ble åpnet for utenlandstrafikk hatt denne oppgaven. Trafikkøkningen over Sandefjord Lufthavn Torp har medført et økt krav om politinærvær i lufthavnen. Justisdepartementet har i den forbindelse bedt Sandefjord politidistrikt om å framlegge en plan innen utgangen av mars for hvordan politidistriktet skal kunne løse sine oppgaver på lufthavnen. Justisdepartementet vil deretter, i samarbeid med Sandefjord politidistrikt, vurdere behovet for tilførsel av ressurser.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-24:
Etter de opplysninger jeg har om en Schengen-implementering, så vil mye av passkontrollen bortfalle under forutsetning av at det foretas flygninger til de samme destinasjoner som i dag. Det er likevel et poeng at det er behov for en passkontroll og derfor ble Sandefjord politidistrikt tilført 200 000   kr ekstra i 1998, som er videreført i 1999. En forutsetning for å få disse ekstra midlene var at man skulle ha en 100 pst. passkontroll, slik var det ikke i 1998. Det er rett som representanten Monsen sier, at det har vært en formidabel trafikkøkning – som en tidligere samferdselsminister gjerne gleder seg over – men trafikkøkningen har også ført til slik utfordringer for politiet som er nevnt. Vi har derfor bedt om en plan, og vi vil på bakgrunn av den foreta en vurdering sammen med politidistriktet med hensyn til hvordan jobben kan gjøres, slik som det er stilt spørsmål om fra representanten Monsen. Det ligger i sakens natur at politiet ofte har mange ting de må prioritere, og vi vil drøfte dette sammen med Sandefjord politidistrikt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-24:
Justisdepartementet har ansvaret for å se ressurstildelingen til politidistriktene i sammenheng, og må derved forsøke å få til en mer lik polititjeneste for alle innbyggerne her i landet. Ressurstildelingen til politiet i Halden har vært tema for flere spørretimespørsmål denne sesjonen, og i mitt svar må jeg derfor komme inn på forhold som har vært nevnt ved disse anledningene. Selv om Halden politidistrikt har mistet to stillingshjemler for 1999, har distriktet en bemanning som ligger godt over gjennomsnittet for norske politidistrikt. Halden har, etter at disse stillingshjemlene er trukket fra, fremdeles 2,0 polititjenestemenn pr. 1000 innbyggere, mens landsgjennomsnittet er 1,8. Det betyr i praksis at Halden politidistrikt har ni politistillinger over landsgjennomsnittet. I tillegg får politidistriktet på inneværende års budsjett 500 000 kr til sin grensekrimgruppe og 1 450 000 kr fra Utlendingsdirektoratet i ekstraordinære midler til grensekontroll. På denne bakgrunn mener jeg Halden politidistrikt er tilfredsstillende utrustet til å etterforske de sakene som oppstår gjennom grensekontroll, enten kontrollen foretas av Tollvesenet eller av politiet selv. Det er meget viktig at politimesteren i Halden har et løpende internt arbeid for å bedre distriktets ressursutnyttelse.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-24:
Representanten reiser en serie viktige spørsmål i sin kommentar. For det første om det er en viktig oppgave å slå til mot organisert kriminalitet, og svaret på det er ja. Vi jobber med å få i gang metodeinnsats så raskt som mulig. Dernest stiller man spørsmålet om hvordan man jobber effektivt. Jeg foretar for tiden reiser til de ulike politidistriktene for å se på det, og jeg ser mange steder at man er svært dyktig og effektiv. Situasjonen er at politiet i Halden på mange måter er svært dyktig, og de ligger også, som jeg sa, bemanningsmessig over det som er situasjonen i Østfold for øvrig. Dessuten viser det seg, ut fra det jeg nå har sett, at Halden ligger godt an når det gjelder oppklaringsprosent, saksbehandlingstid og restanser. Med andre ord: Det er det all mulig grunn til å rose politidistriktet for. Den generelle utfordring som representanten tok opp med organisert kriminalitet, tar jeg med meg, for den er så alvorlig at den kan aldri bagatelliseres.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-24:
Det må være en misforståelse hvis man tror at politiet ikke tar hensyn til ofrene for kriminalitet. Det gjør jo politiet åpenbart. Det er deres plikt, og det er mitt inntrykk at det er det de også gjør. Når jeg ikke kan kommentere en enkeltsak, er det fordi at det sjelden skjer fra Stortingets talerstol. Det ville ikke være prinsipielt riktig. Men jeg skjønner alvoret i spørsmålet. På generelt grunnlag sa jeg at ordningen er vellykket. Det er ingen begrensninger fra departementets side når det gjelder å bruke dette, altså er det til stede en politioperativ vurdering, og den politioperative vurderingen stoler jeg på at politiet foretar. Og hvis det skulle vise seg at det ikke skjer, er vi i en annen situasjon. Da er vi i en mer allmenn situasjon. Men mitt utgangspunkt er at politiet foretar en slik politioperativ vurdering, og at man da reagerer, dersom man finner det nødvendig, ved å tildele alarm. Og det er også slik, som jeg sa, at det da også skal utarbeides en spesifisert og prioritert varslingsliste over hvem som skal kontaktes ved en eventuell alarm. Det er svært viktig at det brukes, og jeg forstår den utrygghetsfølelsen som mennesker opplever når de blir utsatt for slike begivenheter som jeg skjønner var bakgrunnen for at representanten stilte sitt spørsmål til meg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-24:
Justisdepartementet opprettet 30. mai 1996 en arbeidsgruppe som skulle utrede etableringen av et voldsofferfond som kan yte direkte eller indirekte støtte til voldsofre. Arbeidsgruppen skulle også utrede ulike modeller for organisering av tiltaket. Bakgrunnen var et Dokument nr. 8-forslag av 5. oktober 1995 fra representanten Jan Simonsen om å be Regjeringen etablere et slikt fond. Etter forslaget skulle alle personer som blir dømt for et lovbrudd som kan medføre fengselsstraff, pålegges en engangsavgift. Justiskomiteen uttalte i Innst. S. nr. 96 for 1995-96 at innføring av et voldsofferfond kan være et virkemiddel for å bedre voldsofrenes stilling. Stortinget vedtok 14. desember 1995 å be Regjeringen utrede etablering og finansiering av et slikt voldsofferfond. Det fremgår av arbeidsgruppens innstilling side 33 at man fortolket mandatet slik at det forutsatte at et eventuelt voldsofferfond skulle finansieres ved hjelp av en avgift som skulle pålegges personer som blir ilagt en strafferettslig reaksjon. Arbeidsgruppen avgav 7. februar 1997 sin innstilling til Justisdepartementet, utgitt som NOU 1997: 11. I innstillingen foreslås opprettet et kriminalitetsofferfond som bl.a. skal finansiere dagens statlige voldsoffererstatningsordning og andre tiltak for å reparere skader etter kriminalitet, samt forskning rundt kriminalitet, ofre og skadevirkninger. Fondet foreslås finansiert ved at alle som blir ilagt en straffereaksjon – med unntak av påtaleunnlatelse etter straffeloven § 69 – skal betale en avgift tilsvarende ett rettsgebyr, pr. 1. januar 1999 på 530 kr. Avgiften skal ikke følge antall lovovertredelser, men antall strafferettslige reaksjoner. Videre legges det opp til at avgiften til fondet ikke er å anse som straff. Forslaget innebærer at fondet anslagsvis vil få tilført midler på ca. 100 mill. kr pr. år. Forslaget ble sendt på høring ved brev 10. juni 1997, med svarfrist til 10. september 1997. En hovedinnvending fra høringsinstansene er at avgiftsplikten ut fra rettferdsbetraktninger ikke bør ramme alle typer lovovertredelser likt. Det er ikke riktig å pålegge dem som blir ilagt forenklet forelegg for mindre forseelser, en avgift til et kriminalitetsfond. Videre er forholdet til Grunnlovens § 96 av noen ansett problematisk, idet en avgift som foreslått i utredningen vil ligge tett opp til en strafferettslig reaksjon, ettersom det dreier seg om en avgift utløst av en straffbar handling. Det er vist til at en eventuell ileggelse av avgiften derfor må skje ved dom. Jeg beklager at behandlingen av saken har trukket ut i tid. Saken har imidlertid reist flere vanskelige og prinsipielle spørsmål, som nevnt ovenfor. Jeg vil imidlertid på grunn av sakens bakgrunn og alvor komme tilbake til saken overfor Stortinget i løpet av kort tid.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-03-24:
Representanten og jeg deler faktisk forundringen over at mange mennesker som har vært utsatt for kriminelle overgrep, ofte står i den situasjon at de blir etterlatt. De opplever det ofte som om – og stiller spørsmål om – det egentlig var deres skyld. Det er en total uvirkelig situasjon, og jeg går ut fra at det også var bakgrunnen for at Stortinget i sin tid drøftet det. Jeg har et engasjement rundt dette. Jeg har truffet mennesker som har vært i den livssituasjonen som representanten reiser spørsmål om. Derfor har jeg også valgt å svare som jeg gjorde, at jeg vil gjøre det jeg kan for å komme tilbake med saken så fort som mulig.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «Tolldirektoratet vil opprette 6 nye stillinger ved tollstasjonene i Østfold for å styrke grensekontrollen. Politiet i Halden vil dessverre ikke ha ressurser til å etterforske flere tollbeslag på grunn av reduserte bevilgninger til grensekontrollgruppen, samt tap av 2 stillingshjemler i politidistriktet i 1999. Hva kan statsråden bidra med slik at et økt antall tollbeslag kan følges opp med politietterforskning for å pågripe bakmennene?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er veldig viktig å se toll- og polititjenesten angående grensekontroll i sammenheng. Når nå politidistrikter slås sammen og vi får flere tollere som kan kontrollere de store grenseovergangene, har ikke politiet tilstrekkelige ressurser til å etterforske sakene. Avisene har i det siste vært fulle av skriverier om at det flommer smuglervarer, sprit, narkotika osv. over grensene. Statsråden var selv inne på denne grensekrimgruppen. Det de gjør, er å etterforske disse sakene og ta bakmennene. Det som er viktig, er jo å få tatt dem, ellers vil jo denne flommen av smuglervarer fortsette å strømme innover landet. Mitt spørsmål er derfor: Skal vi ikke satse ressurser på å ta bakmennene for denne illegale virksomheten? Når kurerene blir tatt, kan jo bakmennene bare finne fram til nye kurerer, og det hjelper ikke. Mener ikke statsråden at vi her må få en større kost-nytteeffekt og rimelig bruk av ressurser, at man ser dette i sammenheng og tar hensyn til det ved budsjettbehandlingen?
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Venstre, som en del av Regjeringen, går i forkant av lønnsoppgjør inn for å gi mest lønn til de dyktigste lærerne, at kriterier for individuell lønnsfastsettelse må bli tema i lønnsforhandlingene, samt at det må være større rom for lokale forskjeller. Er dette Regjeringens politikk?»
Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret. Jeg hadde i grunnen ventet et svar som i realiteten ikke ville gi svar på det jeg tok opp i mitt spørsmål, ikke minst fordi det er rett foran og i pågående lønnsforhandlinger. Men det var Venstre som parti som reiste spørsmålet og problemstillingene i forkant av lønnsoppgjøret. Men jeg oppfatter det slik at statsråden svarer at det sentrale oppgjøret må holdes innenfor de rammene som vil bli lagt, og det har jeg forståelse for. Det jeg derimot synes det er nødvendig å få et svar på, er om Regjeringen står fast på modellen som er trukket opp i tidligere avtaler. Dette er jo et mellomoppgjør, så det kan neppe være aktuelt for Regjeringen å gå inn med vesentlige, prinsipielle endringer i lønnssystemet for lærere i dette oppgjøret i 1999.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
I forbindelse med tariffoppgjørene er det bl.a. Regjeringens ansvar å legge grunnlaget for en forsvarlig inntektspolitikk. Regjeringen er innstilt på å videreføre det inntektspolitiske samarbeidet mellom staten og partene i arbeidslivet, slik det fremgår av Arntsen-utvalgets innstilling. Det nåværende lønns- og forhandlingssystemet i staten bygger på Statens lønnskomite av 1988, slik det fremkommer i NOU 1990:32. Intensjonene bak det nåværende lønns- og forhandlingssystemet er bl.a. å gjøre lønnssystemet mer fleksibelt med hensyn til lokale tilpasninger og bedre muligheten for å rekruttere og beholde kvalifisert arbeidskraft. Systemet er i seg selv fleksibelt. Men det er ofte prioriteringene fra partene som er avgjørende for hvordan systemet blir brukt. Siden vi nå står like foran lønnsoppgjøret, vil Regjeringen på forhånd ikke gå ut med hvilke fullmakter, innretning og profil man vil legge til grunn ved årets oppgjør. Det er de sentrale avtaleparter ved Arbeids- og administrasjonsdepartementet og hovedsammenslutningene/Norsk Lærerlag som har ansvaret for å komme fram til helhetlige og balanserte løsninger ved tariffoppgjørene. For øvrig kan jeg opplyse at kirke,- utdannings- og forskningsdepartementet nå arbeider med en stortingsmelding om rekruttering av lærere, herunder om arbeidsvilkår.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Det er vanskelig å svare på spørsmål som gjelder hvor langt man skal gå også i dette mellomoppgjøret. Jeg kan dessverre ikke gi noe annet svar enn det jeg gav innledningsvis. Jeg vil peke på at det systemet vi har, er fleksibelt. Måten det brukes på, er avgjørende for hvordan resultatet blir. Det finnes muligheter i dag. Det er lønnsoppgjøret som vil vise hvor langt man vil komme til å gå – jeg kan ikke gi annet svar på representantens spørsmål pr. i dag. Og nettopp fordi vi står foran inngangen til lønnsoppgjøret, håper jeg det er forståelse for at jeg ikke kan gå inn på noen deler av det som vil komme til å bli berørt der.
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Når vil funksjonshemmede som ikke benytter seg av hjemmesykepleie, men blir stelt av nær familie, få gratis tannpleie?»
Einar Olav Skogholt (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg vil få takke statsråden for svaret. Jeg velger å tolke statsrådens svar positivt. Og jeg synes jo det er bra at vi har et bredt spekter i pleie- og omsorgssektoren, så ikke alle som har behov for hjelp, må bli innlagt på institusjon. Slik sett har vi hatt en revolusjonerende utvikling i pleie- og omsorgstjenesten i de 20-30 siste årene. Og jeg må berømme alle dem som tar hånd om og steller syke, funksjonshemmede osv. i heimen – ofte uten å få noen godtgjøring i det hele tatt, omsorgslønn e.l. Slik sett synes jeg også det er urimelig at denne gruppen heller ikke skal kunne få gratis tannbehandling, slik man får om man har hjemmesykepleie. Kan statsråden bekrefte at han synes denne ordningen fungerer urimelig, og kan han bekrefte at han vil stille seg positiv til en slik endring av loven når den kommer til behandling?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Fylkeskommunene har ansvaret for å gi et gratis og oppsøkende tilbud til grupper av eldre, langtidssyke og uføre etter lov om tannhelsetjenesten av 3. juni 1983 nr. 54 § 1-3 punkt c. Etter dagens ordning har funksjonshemmede som får regelmessig sykepleie hjemme, dvs. minimum en gang pr. uke, rett til et gratis og oppsøkende tannhelsetilbud. Den nærmere avgrensningen av denne ordningen følger av forskrift om vederlag for tannhelsetjenester i den offentlige tannhelsetjenesten av 24. mai 1984 nr. 1268. Etter at loven og forskriften trådte i kraft i 1984, har utviklingen innen pleie- og omsorgssektoren gått i retning av et mer desentralisert tilbud. De hjemmebaserte tjenestene har fått en mer fremtredende plass enn tidligere. Regelverket for fylkeskommunalt finansiert tannbehandling har imidlertid ikke vært endret etter 1984. Dette har i noen tilfeller ført til at avgrensningen av de grupper som har rett til gratis tannhelsebehandling etter loven, ikke fremstår som hensiktsmessig. På den annen side er loven bygd opp på en måte som gjør den relativt fleksibel. Fylkeskommunene kan etter § 1-3 punkt e selv vedta at andre grupper i befolkningen enn de som er prioritert direkte i loven, skal motta et gratis tilbud. Pr. i dag er det imidlertid ingen fylkeskommuner som har fattet vedtak om at funksjonshemmede som blir stelt av nær familie, skal ha rett til et gratis tilbud. Under en interpellasjonsdebatt her i salen den 7. mai 1998 ble tannhelsetilbudet til grupper av eldre, langtidssyke og uføre diskutert. I mitt innlegg redegjorde jeg for mine planer om en revisjon av tannhelsetjenesteloven og forskriftsverket. Jeg har gitt Statens helsetilsyn i oppdrag å gjennomgå forskriften i forhold til den fylkeskommunalt finansierte ordningen. Utredningen skal være ferdig i løpet av april i år. Utredningen forventes å drøfte både grensen mellom hjemmesykepleie og hjemmebaserte tjenester for øvrig, og grensen mellom klienter som mottar et kommunalt tilbud, og pleietrengende som blir ivaretatt på annen måte. På bakgrunn av Helsetilsynets utredning vil jeg vurdere behovet for eventuelle endringer av regelverket, herunder den fremtidige avgrensningen av det fylkeskommunale tannhelsetilbudet. Ved siden av tilbudet etter lov om tannhelsetjenester dekker det offentlige i flere tilfeller utgifter til tannbehandling for den voksne delen av befolkningen gjennom folketrygdens ytelser. Folketrygdens ytelser til dekning av utgifter til tannbehandling er nylig blitt styrket for enkelte pasienter med funksjonshemming. Fra 1. oktober 1998 ble refusjonsordningen etter folketrygdloven § 5-6 utvidet til også å gjelde pasienter som lider av sjeldne medisinske tilstander og som har et særlig behov for tannlegehjelp. Pasienter som faller inn under ordningen, får sine utgifter dekket fullt ut. Rikstrygdeverket har utarbeidet nærmere retningslinjer for ordningen. Aktuelle forslag til endringer både i lov om tannhelsetjenesten og i trygdereglene vil bli sendt på høring inneværende år. Jeg vil komme tilbake til eventuelle forslag til endringer av det offentlig finansierte tannhelsetilbudet i forbindelse med de årlige budsjetter.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Representanten Skogholt gjorde vel i å tolke meg positivt, for det var slik det var ment. Det er nettopp dette som er bakgrunnen for at jeg har iverksatt en omfattende gjennomgang av forskriftsverket og lovverket på dette punktet. Virkeligheten har forandret seg, lovverket har i stor grad forblitt det samme. Her er det behov for tilpasninger. Samtidig ber jeg om respekt for at prosessen må få gå sin gang før jeg kan annonsere hvilke konkrete endringer det vil være aktuelt å foreta. Men jeg regner med at det blir denne statsråden som legger fram forslaget, og jeg kan i så måte garantere representanten Skogholt at statsråden vil stille seg bak de forslag som blir fremmet!
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Bosniske tannleger har i flere år kunnet få midlertidig begrenset lisens som tannlege. For å kunne få en slik lisens må de arbeide under en autorisert tannleges ansvar og på et begrenset faglig område. I flere fylker er det bosniske tannleger som har hatt slik lisens. Tannleger fra land utenfor EØS må ha tilleggsutdanning for at deres utdanning skal kunne anses som faglig jevngod med norsk utdanning. Hittil har tilleggsutdanningen tatt 2-3 år, og det har vært begrenset plass for nye kandidater. I Handlingsplan for helse- og omsorgspersonell 1998-2001 er ett av tiltakene å legge til rette for at innvandrere og flyktninger med utdanning fra land utenfor EØS-området kan arbeide i Norge innenfor sitt fagområde. I lys av situasjonen på tannlegemarkedet har Sosial- og helsedepartementet avsatt 0,8   mill. kr på statsbudsjettet for 1999 til tilleggskurs for tannleger fra land utenfor EØS-området. Dette kurset blir ettårig og er skreddersydd for disse tannlegene. De odontologiske fakultetene i Bergen og Oslo samarbeider nå om et undervisningsopplegg. Tilskuddet i 1999 skal dekke kostnader i forbindelse med planleggingsfasen samt kurskostnader for minimum åtte utenlandske tannleger som starter på kurs i august 1999. Det er pr. i dag ca. 30 tannleger fra land utenfor EØS-området som er registrert med gyldig dokumentasjon hos Fylkeslegen i Oslo. For opptak til tilleggskurset må aktuelle søkere ha avlagt en teoretisk test og en klinisk opptaksprøve. Utvelgelsen foregår på bakgrunn av dokumentasjon og resultat av testene og prøvene. Utvelgelsen gjennomføres i fellesskap av Odontologisk fakultet ved Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen og Fylkeslegen i Oslo.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Først til de bosniske tannlegene. Jeg er enig med representanten Gravdahl i at midlertidig begrenset lisens ikke er noen løsning der det ikke er noen annen tannlege å arbeide sammen med. Der vil det være nødvendig å ta den påkrevde tilleggsutdanningen og få en utdanning som er jevngod med den norske. Nettopp dette problemet har vi nå laget en løsning på, som innebærer at man slipper å gå inn i det eksisterende tannlegestudiet og være der fra to og et halvt til tre og et halvt år, slik som ordningen har vært til nå, og som har vært en veldig begrenset ordning fordi det har vært så få som har sluppet inn. Nå får vi dette skreddersydde og mer komprimerte opplegget. Jeg tror det vil løse det problemet som representanten Gravdahl har pekt på. Så til det generelle spørsmålet som reises nå til slutt. Det er et prioritert område i handlingsplanen for helsepersonell å legge til rette for innvandrere og flyktninger med utdanning, slik at denne kan bli gjeldende i Norge. Det vil vi følge opp.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Først til det representanten Høegh og jeg er hjertens enige om, nemlig at fritt sykehusvalg forutsetter både en holdningsendring og krav til informasjon, og det forutsetter tilgjengelig informasjon på tvers av sykehusene, i motsetning til den informasjonsstrøm som i stor grad går opp og ned i systemet i dag. Det er en helt avgjørende forutsetning for det forslaget om fritt sykehusvalg som Regjeringen har lagt fram. Så til det vi antakelig er litt mer uenige om. Når det gjelder garantitildeling, tror jeg ikke vi er uenige om at forskjellene mellom fylkene er et problem som må tas alvorlig, og brudd på forskriftene skal ha konsekvenser. Jeg har redegjort for hvordan fylkeslegene vil følge opp det. Vi ser nå på dataene fra Pasientregisteret at det er mindre forskjeller mellom fylkene og sykehusene enn det var tidligere. Det tyder på at dette nå tas på alvor i større grad. Mitt syn på de spørsmålene representanten Høegh stiller til slutt, om garantitildeling og rett til pasientbehandling, ligger i proposisjonen om lov om pasientrettigheter, som jeg har lagt fram for Stortinget. Det ville være oppsiktsvekkende om jeg hadde andre oppfatninger enn det jeg har gjort rede for i proposisjonen.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Vedtaket som Stortinget gjorde, var å be Regjeringen medvirke til at Haugesund Sanitetsforenings Revmatismesykehus kan bli kompetansesenter osv. Jeg har nå redegjort for hvordan denne medvirkningen har skjedd, gjennom krav til faglig utredning, forankring i det regionale helseutvalget og tildeling av midler langs to kanaler, dels til regionale samarbeidstiltak, som fra 1999 ligger i fylkeskommunenes rammer, og dels gjennom øremerkede midler som går til den enkelte fylkeskommune til ulike rehabiliteringstilbud. Rogaland fylkeskommune har fått en klar økning fra 1998 til 1999 når det gjelder disse midlene, og jeg mener på denne bakgrunn at departementet har medvirket til at intensjonen i dette vedtaket kan realiseres. Det er nå opp til fylkeskommunen i samarbeid med de øvrige fylkeskommuner i regionen hvordan de konkret vil realisere det.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Gravferdsstønaden har fra 1982 vært uendret på 4 000 kroner, men fra 1. september 1997 kan det gis et behovsprøvd tillegg på inntil 8 000 kroner. De etterlatte må i alle fall i noen kommuner selv fremme krav om både de 4 000 kronene og et eventuelt tilleggsbeløp. Mener statsråden at gravferdsstønaden er godt nok kjent, og synes statsråden det er rett at de etterlatte selv må ta initiativ for å få utbetalt et beløp de har krav på?»
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at både ordningen med behovsprøvd tillegg og informasjon bl.a. om dette blir evaluert, og ser fram til resultatet av evalueringen. Når det imidlertid gjelder den rettighetsfestede gravferdsstønad, ser jeg det som egentlig unødvendig og ikke ønskelig at de etterlatte aktivt må fremme krav om noe de faktisk har rett på. De etterlatte er i en spesiell situasjon, og mitt spørsmål er om statsråden vil vurdere å utrede en form for forenkling, slik at denne stønaden eventuelt kan utbetales til nærmeste pårørende uten at vedkommende selv må ta et initiativ overfor trygdekontoret.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 1999-03-24:
Eg er einig i det som representanten Are Næss her peika på, at etterlatne er i ein spesiell situasjon. Det er mykje både kjenslemerkt og praktisk som skal handterast. No har eg i dag orientert om korleis regelverket er pr. dato, og om korleis informasjonen går føre seg. Men eg har òg understreka at her skjer eit analysearbeid med sikte på forbetringer. I den samanhengen synest eg at det kan vera aktuelt å vurdera det som Are Næss her peika på. La meg til slutt berre opplysa at det er eit underforbruk på gravferdshjelpa i forhold til årlege budsjett. Det kan bety at folk ikkje nyttar seg av ordninga, men det kan òg bety at dei ikkje veit kva ordningar som finst.
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Oppland Arbeiderblad skrev 27. februar 1999 om en bosnisk tannlege bosatt på Dokka med utdanning og flere års erfaring som ikke får praktisere fordi han mangler et spesielt norsk autorisasjonskurs. Han har ventet på å komme inn på kurset i fem år på grunn av for dårlig kapasitet. Landsbygdene kan snart stå uten en eneste tannlege, og han er ivrig etter å få praktisere yrket sitt. Når kan et slikt kurs komme i gang slik at han kan bli godkjent og komme i arbeid i et yrke det er behov for fagfolk i?»
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret. Jeg er redd for at det med begrenset lisens til bosniere ikke løser problemet, men at det å få til utdanning er det eneste som løser dette på sikt. Ute på bygda er det ofte ikke flere enn den ene tannlegen i de offentlige tannhelseklinikkene, så det vil neppe være slik at en kan jobbe sammen med en annen med utdanning godkjent i Norge. Det er ulike instanser inne i bildet når utlendinger kommer hit. Det jeg lurer på, er: Hvor er samarbeidet mellom etatene i forhold til kartlegging av kompetanse og prioriteringer slik at flest mulig med godkjent utdanning der de kommer fra, kan få den godkjent også her? Vi har jo behov for en del helsepersonell. Det ville være ønskelig å få dette kartlagt og kunne prioritere ut fra den kompetansen som ligger der.
Annelise Høegh (Høyre), 1999-03-24:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til helseministeren: «Tilsynsrapporter fra fylkeslegene i en rekke fylker viser at flere sykehus bryter ventetidsgarantien. Pasienter med garanti får ikke tilbud om behandling andre steder dersom de har ventet mer enn tre måneder. Det er også avdekket at pasienter som kommer inn under ventetidsgarantien, ikke får informasjon om at de har rett til behandling innen tre måneder. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at sykehusene følger opp ventetidsgarantien overfor pasientene?»
Annelise Høegh (Høyre), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Apropos fritt sykehusvalg: Ingen sa eg kunne velja sjukehus, sa en pasient – én av mange. Dette var i Rogaland. Jeg tror det må bli en plikt for det behandlende sykehus, det som får henvisningen, å informere om at man har rett til å velge sykehus annetsteds, når vi nå skal innføre dette. Vi trenger åpenbart en holdningsendring i sykehusene til at pasientene har rettigheter som skal respekteres. Har helseministeren vurdert om de store forskjellene i praktiseringen av ventetidsforskriften faktisk kan skyldes at garantien ikke tas på alvor fordi brudd på den ikke får noen konsekvenser for sykehusene? Helseministeren har sikkert, som jeg, merket seg at ikke bare pasientorganisasjoner, men også profesjonsforeningene nå i stadig stigende grad foreslår lovfestet rett til behandling. Dersom en slik lovfestet rett kunne gjøres individuell, basert på medisinsk skjønn i det enkelte tilfellet, kunne den komme til erstatning for en eventuell juridisk bindende ventetidsgaranti, som jeg ser – og vet – statsråden har kritiske merknader til. Vil statsråden vurdere en slik annerledes behandlingsrett?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-03-24:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Jeg viser til Innst. S. nr. 29(1995-96) fra sosialkomiteen. Ved behandlingen av innstillingen vedtok Stortinget at Regjeringen skulle medvirke til at Haugesund Sanitetsforenings Revmatismesykehus kan bli kompetansesenter for etterbehandling for spesialisert rehabilitering av revmatikere slik Rogaland fylkesting har vedtatt å søke om. (1995-96) Hva vil statsråden gjøre for å iverksette dette vedtaket?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret, som jeg selvfølgelig ikke er fornøyd med. Jeg refererer det vedtaket som ble gjort i Stortinget, som jeg nevnte i spørsmålet. Der står det: «Stortinget ber Regjeringen medvirke til at Haugesund Sanitetsforenings Revmatismesykehus kan bli kompetansesenter for etterbehandling for spesialisert rehabilitering for revmatikere slik Rogaland fylkesting har vedtatt å søke om.» Stortinget har altså bedt Regjeringen om å gjøre denne jobben. Det går ikke på de vanlige fordelingsmidlene, slik Rogaland fylkeskommune og jeg forstår dette, så her føler vi at Regjeringen har et ansvar. Departementet har sendt et brev til Rogaland fylkeskommune, som er datert 25. februar 1999. Det avsluttes med: «Det er ikke satt av særskilte midler til regionale kompetansesentra innenfor noen fagområder.» Det er også, skulle jeg tro, stikk i strid med det vedtaket som Stortinget gjorde i 1996. Kan ministeren bekrefte at det vedtaket som ble gjort i 1996, ikke går på de vanlige midlene som blir tilført fylkeskommunen?
Jan Johnsen (Høyre), 1999-03-24:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Stortinget gav våren 1996 sin prinsipielle tilslutning til bygging av to gasskraftverk. Konsesjon ble gitt til Naturkraft AS. SFT er satt til å behandle utslippstillatelsen. I sin søknad om utslippstillatelse har SFT satt kravene så høyt at de i realiteten undergraver Stortingets vedtak. Synes statsråden det er innenfor vårt parlamentariske system at vedtak fattet av Stortinget i realiteten blir stoppet av SFT?»
Jan Johnsen (Høyre), 1999-03-24:
Jeg takker for svaret. Det som er hovedproblemet bak mitt spørsmål, er følgende: Stortinget har gjort et vedtak om å bygge to gasskraftverk. Forutsetningen for disse vedtakene var bl.a. at gasskraftverkene skulle være klare når Åsgard var klart i år 2000. Dette er det ikke mulig å få til. Så har altså SFT fått rollen med å gi utslippstillatelse, og kravene er satt så høyt at det ikke er mulig for disse som ønsker å bygge kraftverkene, å få dette aktualisert innenfor den teknologi og de kostnader som vi i dag kjenner. Spørsmålet mitt går igjen til ministeren: Mener ministeren at et vedtak gjort i dette storting elegant kan «omgjøres i SFT», for det er det som i grunnen gjøres, i og med at kravene settes så høyt at det verken er regningssvarende eller ennå mulig rent teknisk å gjennomføre dette, i og med at de ikke vet i hvilke felt de skal plassere gassen. Mener ministeren fortsatt at det er slik vedtak gjort i Stortinget skal håndteres?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Behandlingen av konsesjonen til Fløyrli kraftverk i Rogaland har tatt svært lang tid. Olje- og energidepartementet lovet i juni 1998 at den skulle sluttbehandles høsten 1998. Dette har ikke skjedd, og nå har også Miljøverndepartementet krevd at Fløyrlivatnet tømmes til det nivå det hadde for 81 år siden, for å foreta arkeologiske undersøkelser. Dette forsinker prosessen og vil medføre store kostnadsøkninger. Vil statsråden sørge for at dette optimale vannkraftprosjektet ikke blir ytterligere forsinket?»
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 1999-03-24:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er helt klart at dette allerede har medført store utsettelser, og det vil det fortsatt gjøre. Jeg synes det er noe merkelig av en regjering som sier at den vil satse på ren og fornybar energi, stadig å stikke nye kjepper i hjulene for dette gode vannkraftprosjektet. Ytterligere utsettelse av denne kraftutbyggingen vil jo medføre at man må importere enda mer forurensende kullkraft fra Danmark. Er ikke statsråden bekymret for dette, og kan statsråden garantere at dette ikke vil stoppe opp på nytt dersom arkeologene skulle finne noe av interesse?
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-03-24:
Den saken representanten Vaksdal refererer til, gjelder konsesjonsbehandling vedrørende opprusting og tilleggsregulering av Fløyrli kraftverk i Rogaland. I den forbindelse har Miljøverndepartementet bedt Olje- og energidepartementet ta inn vilkår i konsesjonen om arkeologiske utgravninger i magasinområdet. Bakgrunnen for dette er at det her er påvist steinalderboplasser som er de eneste som til nå er kjent i fjellområdene sør for Lysefjorden. Disse boplassene har derfor stor kulturhistorisk og vitenskapelig verdi. Jeg kan ikke se at Miljøverndepartements anbefaling behøver å forsinke prosjektet ytterligere. Departementet har tvert imot lagt vekt på at fremdriften i utbyggingen ikke skal påvirkes av utgravningene. Vi har derfor forutsatt at utgravningene skal foretas i sommer, når magasinet likevel er nedtappet til det nivået det hadde for 81 år siden. Ettersom jeg forstår, har det også vært vanlig å tappe vannet 19 meter under dette nivået i alle de årene som reguleringen har pågått. De nærmere detaljene i utgravningsprogrammet er fastsatt av Arkeologisk museum i Stavanger. Programmet innebærer utgravninger over en seksukersperiode til en kostnad på ca. 1,3 mill. kr. Kostnadene skal på vanlig måte dekkes av utbygger. Museets vedtak er stadfestet av Riksantikvaren. Regjeringen vil trolig behandle konsesjonssaken før påske og vil i den forbindelse naturligvis sørge for at vedtakene etter kulturminneloven og vassdragsreguleringsloven blir samordnet.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-03-24:
La meg først få si at vi altså er i den situasjon at dette magasinet normalt er nedtappet til det nivået det hadde for 81 år siden om sommeren, når utgravingen skal foretas. Slik sett kan jeg ikke se at det er grunnlag for å hevde at dette pålegget vil forsinke prosessen ytterligere. Jeg er enig i at det er viktig å ha rene, gode og fornybare alternativer til både import av kullkraft og bygging av gammeldagse gasskraftverk i Norge, men det må ikke gå på bekostning av å ta hensyn til andre viktige miljøverdier. Her snakker vi om påviste steinalderboplasser, som er de eneste som til nå er kjent i fjellområdene sør for Lysefjorden, altså et svært viktig kulturminne. Men la meg igjen understreke: Vi mener at siden magasinet i utgangspunktet normalt blir tappet ned til det nivået det hadde for 81 år siden om sommeren, vil ikke dette forsinke prosessen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-03-24:
Jeg stiller meg en smule overrasket til at representanten Hegna valgte å karakterisere mitt første svar som generelt, tatt i betraktning at jeg gjennomgikk en rekke av de konkrete tiltakene vi har satt i verk. Jeg er helt enig i at det er viktig med handling, men jeg synes det er like viktig å understreke at handlingen gir best resultater når den er basert på fakta og kunnskap. Det er slik at vi fremdeles mangler kunnskap om Frierfjorden. Blant annet mangler vi kunnskap om hvorvidt det fremdeles kan være tilsig fra landbaserte deponier som gjør at konsentrasjonen av dioksin ikke går fortere ned enn den gjør. Vi mangler også kunnskap om det f.eks. er Hydros gamle deponi som forårsaker dette. Derfor har vi sammen med SFT satt i gang en rekke grundige undersøkelser for å finne svar på disse spørsmålene. Først når vi har disse svarene, vil vi vite hvem som er forurenseren, kunne følge opp prinsippet om at forurenser skal betale, og sette i verk de tiltakene som vil være mest fornuftige i den situasjonen vi har.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-03-24:
Motorferdselsloven omfatter alle typer motordrevne framkomstmidler uavhengig av hva slags energi motoren drives med. Ikke bare forbrenningsmotorer og elektriske motorer, men også andre typer motorer som måtte bli aktuelle framover, går inn under lovens virkeområde. Lovens formål er å verne om naturmiljøet og fremme trivselen. Begrepet «naturmiljøet» omfatter både marka, plante- og dyrelivet og andre miljøverdier, som ren luft, rent vann, landskapsverdier, stillhet og ro. Begrepet «fremme trivselen» innebærer at loven skal tilgodese rekreasjonsverdier, friluftsliv og naturopplevelser. Et motorfartøy vil ha omtrent samme brukspotensial enten det drives av en forbrenningsmotor eller en elektrisk. Selv om elektriske båtmotorer har miljøfortrinn når det gjelder forurensende utslipp og støy, kan bruk av fartøy med slik motor allikevel komme i konflikt med hensynet til naturopplevelse og naturverdier, f.eks. ved å forstyrre fuglelivet. Etter Miljøverndepartementets vurdering er det derfor ikke grunnlag for å unnta elektriske motorer fra motorferdselslovens bestemmelser. Motorferdselsloven § 4 tredje ledd inneholder en generell bestemmelse om at ferdsel med motorfartøy på innsjøer mindre enn to kvadratkilometer i utgangspunktet ikke er tillatt. Dersom det foreligger særlige grunner, kan kommunen likevel gi tillatelse til ferdsel med motorfartøy på slike innsjøer, enten generelt gjennom en forskrift i medhold av loven § 5 b eller gjennom en enkelttillatelse i medhold av loven § 6. Særlige grunner kan f.eks. være behov for transport til hoteller, turiststasjoner eller hytter som ligger slik til at man er avhengig av båt. Kommunen kan gi tillatelse på vilkår om f.eks. hastighetsbegrensninger og begrensninger i motorens størrelse eller om støy- og utslippsnivå. Slik kan kommunen legge til rette for bruk av elektrisk drevne fartøy til å dekke det særlige transportbehovet som begrunner ferdselstillatelsen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-03-24:
Som jeg sa i mitt første svar, mener jeg at selv om elektriske båtmotorer verken bråker eller slipper ut avgasser, vil de ha konsekvenser for miljøet, f.eks. i forhold til fuglelivet. Jeg er likevel enig i at det er viktig å ha unntak fra en generell regel, selv om jeg ikke mener at det er naturlig å ha elektriske båtmotorer som et generelt unntak. Men hvis det likevel er slik at enkelte har problemer og ikke har mulighet til å ta seg fram manuelt, har kommunene mulighet til å gjøre unntak etter de paragrafene i loven som jeg nevnte i sted.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-03-24:
Statens forurensningstilsyn – SFT – gav den 21. januar 1999 Naturkraft utslippstillatelser etter forurensningsloven for de planlagte gasskraftverkene på Kollsnes og Kårstø. SFTs vedtak er påklaget av Naturkraft og flere miljøvernorganisasjoner. Klagene er for tiden til behandling i SFT. Dersom SFT ikke finner grunn til å endre vedtakene, vil saken bli tilrettelagt og oversendt Miljøverndepartementet for klagebehandling og endelig avgjørelse. På denne bakgrunn finner jeg det ikke riktig å gå inn på realitetene i SFTs vedtak. Jeg vil imidlertid kommentere SFTs rolle i denne saken: 5. juni 1997 gav Olje- og energidepartementet Naturkraft konsesjon for bygging og drift av gasskraftverkene etter energiloven. I vedtaket ble det presisert at konsesjon etter energiloven ikke er noen utslippstillatelse, heller ikke for CO2. Det ble vist til at spørsmålet om utslippstillatelse avgjøres av forurensningsmyndighetene etter forurensningsloven. Etter loven har SFT som forurensningsmyndighet plikt til å foreta en grundig vurdering av dette spørsmålet. Stortinget har behandlet gasskraftsaken ved flere anledninger. Når det gjelder behandlingen våren 1996, som representanten Johnsen referer til, vil jeg her kort vise til innstillingen til St.meld nr. 38 for 1995-96, Om gasskraftverk i Norge, hvor det bl.a. heter: «Fleirtalet rår til at det vert bygd gasskraftverk på Kollsnes og Kårstø dersom handsaminga av konsesjonen viser at vilkåra for konsesjon er oppfylt, og kan inngå i ein heilskapeleg miljø- og energipolitikk.» Den gjennomførte konsesjonsbehandlingen etter energiloven og den pågående konsesjonsbehandlingen etter forurensningsloven skal sikre en grundig behandling, som Stortinget har bedt om i gasskraftsaken.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-03-24:
La meg minne om at når flertallet på Stortinget tilrådde at det skulle bygges gasskraftverk på Kollsnes og Kårstø, satte de en del forutsetninger, bl.a. at det kunne inngå i en helhetlig energi- og miljøpolitikk. Det var altså Olje- og energidepartementet under den forrige regjeringens regime som bestemte at det i tillegg til konsesjon etter energiloven også måtte innhentes tillatelse fra SFT etter forurensningsloven for at det kunne slippes ut klimagasser. Det er Stortingets vedtak og konsesjonsbestemmelser gitt av Olje- og energidepartementet under det forrige regimet som nå blir fulgt opp av denne regjeringen. Jeg har også lyst til igjen å minne om at vi har en klagesak til behandling, som havner på mitt bord om ikke altfor lenge, og at jeg derfor ikke vil gå inn i en konkret vurdering av de vilkårene SFT har satt.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg vil stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «1. april 1998 tok jeg opp spørsmålet om forurensing i Frierfjorden og fikk følgende svar av statsråd Fjellanger: «SFT vil nå i samarbeid med Miljøstatusutvalget for nedre Grenland vurdere nærmere hvorfor dioksinnivåene fortsatt er så høye. Når vi får bedre kunnskap om kildene vil jeg legge vekt på å få gjennomført tiltak.» Hva har statsråden gjort i det året som har gått, for å få satt i sving tiltak mot denne forurensningen?»
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg får takke statsråden for svaret. Det var et veldig generelt svar. Jeg synes det virker som om statsråden og myndighetene ikke har gjort så veldig mye konkret for å bedre situasjonen i løpet av det året som har gått. Med jevne mellomrom kommer interessen omkring dette spørsmålet opp gjennom media, og det er litt beklagelig at det har vært såpass liten aktivitet fra statsrådens side i den tiden som har gått. Jeg kan nevne at Telemark fylkeskommune har fått ledelsen av et såkalt INTERREG IIc-prosjekt i Nordsjøen omkring forurensning i havner og fra skip, hvor det er deltakere fra flere land rundt Nordsjøen – et såkalt Green Port North Sea-prosjekt. Dette arbeidet synes jeg også bør være av interesse for statsråden, og jeg vil spørre om hun har tenkt å engasjere seg i dette prosjektet. Til slutt har jeg lyst til å si at en miljøvernminister i en regjering som kaller seg miljøvennlig, bør vise større evne til handling og komme med noen konkrete prosjekter for å komme videre og få gjort noe med forurensningssituasjonen i Frierfjorden.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til statsråd Odd Roger Enoksen: ««Ingenting ville gledet oss mer enn at barnefamiliene flyttet fra Groruddalen. De kan gjerne bosette seg i Finnmark eller andre områder ute i distriktene», uttaler underdirektør Kåre Movold til Aftenposten Aften 17. mars 1999, som løsning på mangler i Oslo-skolene. Er Movolds uttalelser representative for Kommunal- og regionaldepartementets politiske ledelse?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-03-24:
Jeg vil takke statsråden for svaret, som jeg tolker dit hen at det som denne underdirektøren har sagt til Aftenpostens aftennummer, ikke er representativt for verken den politiske ledelsen eller Kommunaldepartementet som sådant. Jeg må si at når det settes søkelys på lærermangel i Groruddalen og etterslep på investeringene i Oslo-skolen, er det ikke bare flåsete å uttrykke seg slik som denne underdirektøren har gjort, det er direkte forakt for alle de mennesker som faktisk har valgt å bo i storbyen, og som synes det er positivt å bo i et bysamfunn, at det å bo i et bysamfunn er en livsform som gir et vell av muligheter og variasjoner. Men dette er mennesker som også synes at vi som bor her, har krav på den samme offentlige servicen som de som bor andre steder i landet. Jeg vil be statsråden bekrefte at det også er hans oppfatning.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-03-24:
Jeg kan forsikre om at ingen i Kommunal- og regionaldepartementet – verken i administrasjonen eller i den politiske ledelsen – mener at man kan løse akutte mangler i Oslo-skolene ved å oppfordre barnefamilier til å flytte fra Groruddalen. Jeg kan opplyse om at Kommunal- og regionaldepartementet har et godt samarbeid med Oslo kommune for å bidra til gode levekår og boforhold for barnefamilier i Oslo. Likevel kan jeg ikke unnlate å peke på at noen av de problemer som er oppstått, har preg av å være typiske pressproblemer som følge av stor tilflytting til Oslo-området over lang tid.(Statsråd Enoksen) Som regionalminister er jeg også sterkt opptatt av å påvirke styrken i disse flyttestrømmene, og om mulig også snu dem. Samtidig vil dette være viktige bidrag for å lette presset i Oslo. (Statsråd Enoksen) Jeg ser derfor fram til et godt samarbeid med representanten Nybakk og alle andre som er opptatt av disse pressproblemene, om tiltakene som blir fremmet i distriktspolitikken.