trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-05:
Det er litt pussig egentlig å høre på representanten Sanner, særlig når man husker hva som var den forrige regjeringens innsats på de områdene der han nå tillater seg å kritisere Regjeringen. Det er altså sånn at vi på tre år har klart å få til den samme økningen på forskning som det Bondevik II-regjeringen klarte på fire. Da kan det ikke være helsvart. Da måtte det ha vært svartedauden under den forrige regjeringen på forskning. Sånn er det ikke. Så er det altså sånn at vi får til 350 nye stipendiater. Det er mer på to av de tre siste årene enn Bondevik-regjeringen klarte i løpet av sin fireårsperiode. Da kan det ikke være helsvart på dette området heller. Men jeg er enig med representanten Sanner i at vi må sikre at vi har et kunnskapssamfunn hvis vi skal hamle opp med framtidens utfordringer. For vi kommer aldri til å kunne konkurrere ute i den store verden på lavest mulig pris. Vi må være smartere. Vi må ha høy produktivitet, vi må finne på nye ting, vi må ta framtidens utfordringer på alvor. Så gleder jeg meg til å se Høyres alternative statsbudsjett, og det må de selvfølgelig få litt tid til å jobbe med. Men hvis det er sånn at Høyre skal legge an til å bruke statsbudsjettet for å få til en lavere rente enn det som er nå, må de kutte med mange milliarder kroner. Det har de ikke hatt mot til å gjøre før. Jeg imøteser om de kommer til å gjøre det nå. Så får vi kritikk for miljø- og klimabudsjettet, og det synes jeg også er pussig hvis man sammenligner med hva den forrige regjering gjorde. Nå har vi opprettet et fond for miljøvennlig energi på 10 milliarder kr – vi skal øke med ytterligere 20, har vi varslet. Det fantes ikke under den forrige regjering. Så kritiseres NOx-avgiften. Det var en ryddejobb som vi gjorde etter den forrige regjeringen, som ikke løftet en finger for å få realisert Gøteborgprotokollen. Så her singler det i glass. Det er ikke overraskende for meg at representanter fra Høyre protesterer mot vårt opplegg for rederibeskatning, men jeg synes vi har kommet til en veldig god løsning for næringen, en framtidig næring, viktig langs hele kysten, samtidig som de gamle skattekredittene innbetales.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-05:
Jeg vil gjerne takke representanten Syversen for et nyansert innlegg om statsbudsjettet for 2008. Det betyr også at vi kan komme inn og diskutere på viktige områder videre. Først en liten runde om barnehagene. Etter at barnehageavtalen kom på plass i 2002, er det plass til 60 000 flere barn. Det er et enormt løft. Vi vet hvor mange barnehageplasser som ville blitt etterspurt hvis vi satte ned neste trinn i makstakst. Det er ca. 13 000. Men vi har fremdeles noen i kø. Da må vi ta den køen vi har nå, på dagens pris før vi går videre. Når vi så er ferdige med dette, har vi altså gjennomført en kjempereform for barnehager, som er utrolig viktig for Kunnskaps-Norge. Vi vet at unger lærer mer når de er yngst, og det er en utrolig viktig investering i et samfunn. Jeg har lagt merke til at noen fleiper med at barnehager er noe annet enn å satse på kunnskap. Det er en fryktelig gammeldags tenkning rundt barnehager. Så er det et spørsmål: Er nå prisen og den sentrale reguleringen av hvordan dette skjer, god nok til å fange opp de gruppene som kanskje trenger barnehage mest? Den diskusjonen tar vi gjerne videre med Kristelig Folkeparti. Så får vi også en utfordring når det gjelder rus. Det er et viktig område. Vi øker nå innsatsen for å bekjempe rus, og vi øker behandlingstilbudet og det forebyggende arbeidet. Men vi har en stor utfordring på dette området. Og nå som psykiatriplanen er inne i sitt siste år i 2008, må vi sørge for at vi øker innsatsen i forhold til rus og rusproblemer med det handlingsrommet som gis for årene framover på det området. Når det gjelder fattigdom, er jeg glad for den støtten som Kristelig Folkeparti gir i forhold til å ha sterkt fokus på å bekjempe fattigdom internasjonalt. Men vi har et stort ansvar i en tid som vår, hvor mange opplever å ha betydelig økt kjøpekraft, mens noen står utenfor. Det betyr også at jeg gjerne inviterer Kristelig Folkeparti til å være med og diskutere hvordan vi skal lage det sikkerhetsnettet som skal være i bunnen, nemlig sosialhjelpen, slik at det er forutsigbart, og med likebehandling for folk rundt omkring i landet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-05:
Det var en befrielse å oppleve en undrende og søkende Sponheim. Det synes jeg var veldig kledelig, og jeg håper vi får se mer av det i tiden framover. Sponheim har rett i at vi har en helt unik økonomisk situasjon, men også at det krever ganske mye av oss, fordi man har satt over styr gode tider tidligere. Vår store utfordring er jo særlig nå å sørge for at vi klarer å holde den situasjonen med lav arbeidsløshet, slik at alle de som av ulike grunner har blitt tvunget ut av arbeidsmarkedet, og dermed har en lav inntekt fordi de ikke har en lønn å leve av, har en mulighet til å komme inn igjen. Det er et kjempeviktig fokus å ha; det er det viktigste grepet vårt for å bekjempe fattigdom. Men det er også det viktigste grepet vårt for å få sjansen til å møte det som er den største utfordringen. For det er ikke penger vi mangler, det er folk – folk til å gjøre alle de oppgavene vi gjerne skulle ha gjort. Derfor er perspektivet med å få de gruppene som i dag er utenfor arbeidsmarkedet, inn igjen i arbeidsmarkedet, slik at vi kan løse de oppgavene. Så må jeg si at denne svartmalingen av forskning og høyere utdanning ikke har rot i virkeligheten. Bevilgningen til høyere utdanning, høyskoler og universiteter, har en realvekst på 2 pst. For forskning er det en realvekst på 3 pst. Hvis vi sammenlikner med den forrige regjering, som i Sponheims øyne jo sikkert var perfekt og god på mange vis, ligger vi altså bedre an enn de gjorde. Men noe skal opposisjonen ha å kritisere, så den debatten får vi ta utenfor denne salen. Det jeg ikke synes er veldig kledelig for en leder fra Venstre, er å ikke se sammenhengen mellom hva slags kunnskapsløft det er å få til en barnehagereform som gir plass til alle de barna som ønsker det. Det er en veldig viktig investering for framtiden. Vi kan bare sammenlikne med den første Bondevik-regjeringens satsing på barnehager for 2001. Da var vi nede på 2 000 nye plasser i året. I år bygges det 22 000 nye plasser og vel så det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-10-05:
Det har du rett i!
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2007-10-05:
Fremskrittspartiets poeng i denne saken er jo nettopp at mens hele det norske system opplever en velferd og en rikdom, så er det noen grupper innenfor dette systemet som faller utenfor. Jeg er glad for at finansministeren er opptatt av disse utfordringene – og jeg tror absolutt at finansministeren er det – men jeg føler at dette statsbudsjettet ikke svarer på disse utfordringene. Det må jo være et problem når denne regjeringen har så mye penger til rådighet som den faktisk har. Jeg savner også at man ikke kommer inn på alle de minstepensjonister i Norge som faktisk har store utfordringer i hverdagen sin. Jeg håper vi kan komme tilbake til det i senere debatter om dette statsbudsjettet, for etter Fremskrittspartiets oppfatning svares det ikke på det her. For Fremskrittspartiet er det avgjørende viktig å sørge for å redusere skatter og avgifter, slik at folk flest kan beholde mer av sin inntekt og klare seg bedre i hverdagen. Problemet med dette statsbudsjettet er at man legger opp til samme skatte- og avgiftsnivå som året før. Ergo kommer ikke folk flest til å oppleve at de får beholde noe mer, og det synes Fremskrittspartiet er en utfordring. Når Norge er rikt, burde man kunne gi muligheter for ytterligere skatte- og avgiftsreduksjoner, slik at flere hadde lyst til å yte, flere hadde lyst til å stå på. Og når vi har mangel på arbeidskraft, ville det faktisk vært en fordel at flere følte de fikk beholde mer hvis de ytte mer og stod på mer. Det hadde kanskje også vært med og bidratt til å løse det presset vi har i forhold til knapphet på arbeidskraft. Jeg registrerer at det ikke kommer noe svar på dette med økt pasientbehandling. Jeg antar at en skal kunne komme tilbake til det ved en senere anledning i påfølgende debatter, men dette er en utfordring. De menneskene som står i disse køene og venter på behandling for å komme tilbake i produktivt arbeid, har store problemer og opplever det som ganske urettferdig at man skal gå på trygdebudsjettet framfor å få behandling, f.eks. ved en privat institusjon som har ledig kapasitet, slik at de kunne få igjen verdigheten og komme tilbake i arbeidslivet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-10-05:
Hvis man først skal begynne å karakterisere hva som er pussig, vil jeg jo si at det er ganske pussig at en regjering som har sittet i to år, fortsetter å skylde på den som gikk av i 2005. Det er kanskje på tide at Regjeringen begynner å ta ansvar for sin egen politikk. Hvis Regjeringen hadde lyttet til dem som skaper verdiene langs kysten vår, ja, så er beskjeden krystallklar om at det man nå legger opp til både når det gjelder NOx-avgiften og når det gjelder rederibeskatningen, ikke er noe godt bidrag til verdiskaping i Distrikts-Norge. Når det gjelder utdanning og forskning, har det i flere dager vært avdekket hvilke enorme utfordringer vi står overfor på dette området. I fjor serverte kunnskapsminister Øystein Djupedal et «hvileskjær» for høyere utdanning og for forskning. Det ble kuttet 275 mill. kr i høyskole- og universitetsbudsjettene. Dette budsjettet bidrar ikke til å rette opp kuttene innenfor høyere utdanning. Dette budsjettet er ingen offensiv satsing på forskning for fremtiden. Det er ikke noen stor tryllekunst å kunne fordele noe av den store veksten vi har i Norge, men hvis man ser på hva Regjeringen virkelig prioriterer, kan man ikke si at høyere utdanning og forskning kommer bra ut i dette budsjettet. Det burde det gjøre. Er det én ting jeg kan love finansministeren, er det at Høyre kommer til å legge frem et budsjett hvor vi satser på verdiskaping, slik at vi får mer velferd for fremtiden, og at vi satser på kunnskap, høyere utdanning og forskning slik at vi investerer i menneskene i dette landet. Vi kommer også til å legge frem et mer offensivt miljøbudsjett. Det krever de utfordringene som vi står foran.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-10-05:
Jeg vil gjerne gi et lite tilsvar til det finansministeren sa. Jeg registrerer at finansministeren nå til forveksling bruker samme argumentasjon som daværende barne- og familieminister Laila Dåvøy brukte, om når man bør sette ned prisen ytterligere på barnehagetakster. Det er vi enige om nå, skjønner jeg. Men vi fikk ikke noe svar på om man vil være med og satse på billigere barnehageplass for dem som trenger det mest. Jeg er sikker på at finansministeren har sett hva barneombudet sier om det ut fra de analysene man har gjort rundt omkring i kommunene. Når det gjelder fattigdom, skal finansministeren være helt sikker på at vi kommer til å følge opp det i budsjettet. Det er derimot med stor undring jeg leser i dagens VG, og jeg siterer SVs finanspolitiske talsmann: «Åslaug Haga gir blaffen i de fattige.» Så vidt jeg vet, er Åslaug Haga et av de mest sentrale regjeringsmedlemmer. Så det må jo bety at også Regjeringen gir blaffen i de fattige, hvis jeg skal forstå Heikki Holmås, på vegne av SV, riktig. Jeg vil altså gi tre utfordringer når det gjelder fattigdomssatsing, og det samarbeider vi gjerne med Regjeringen om. Når det gjelder barnehagesatser, ønsker vi differensierte priser for dem som har dårligst råd. Så ønsker vi en styrking av bostøtten. Det vil bety mye for dem som trenger det mest. Jeg vil også anbefale at vi setter oss ned og ser hva vi gjør med systemsvikten når det gjelder rusomsorgen, hvor frivillige organisasjoner sitter med ledig behandlingskapasitet som man ikke får brukt på grunn av finansieringssystemet. Til slutt: «Soria Moria slott» er et flott bilde av Theodor Kittelsen. Og tittelen er «Langt, langt borte saa han noget lyse og glitre.» Jeg tror faktisk det er slik at en del av de grupper som ivret mest for regjeringsskifte for to år siden, kanskje synes at mye fortsatt ser ut til å være langt, langt borte.
Lars Sponheim (Venstre), 2007-10-05:
Det er allikevel sånn – og det er jeg helt sikker på at finansministeren kommer til å oppleve til de grader i debatten om budsjettet senere – at når man har et budsjett hvor man skal dele ut så mye penger, hvor pengerikeligheten er så stor, blir det en ganske grell kontrast til det som kanskje vår viktigste sektor av alle, forskning, høyere utdanning og universiteter, får. Du verden hva det kunne ha bidratt til, særlig etter dette hvileskjæret, av vitalisering av denne sektoren, hvis Regjeringen hadde prioritert annerledes. Det jeg vil varsle ved denne anledning, er at det er tre områder som vi i Venstre, kanskje sammen med andre deler av opposisjonen, kommer til å bruke kreftene på for å kunne forbedre dette budsjettet, for det trengs. Det ene er fattigdomssatsing. Det gjelder innenfor rusomsorg, det gjelder innenfor rehabilitering, hvor det trengs et atskillig tydeligere løft, særlig når man har så mange penger å bruke – kanskje spesielt da. Så er det universitets-, høyskole- og forskningssektoren, som etter mitt skjønn kommer til å kreve en tydeligere prioritering for å få en større del av den pengerikelighet som er i dette budsjettet. På det siste området – og jeg understreker at her har jeg anerkjent at Regjeringen har tatt noen viktige skritt for grønn skatt – kommer det til å bli økt satsing på fornybarsektoren, sånn at ikke fornybarsektoren rømmer Norge, blir kjøpt i Norge på grunn av høyere tilskuddssatser andre steder, og ikke minst mer skatteskifte. Regjeringens skatteskifte er, så vidt jeg kunne fange opp i full fart, rundt en halv milliard kr. Det er grunnlag for å ta vesentlig mer. Til slutt: Jeg synes det blir galt hvis vi ikke kan være så ærlige, med et budsjett hvor det er så mye penger å dele ut, å si at vi er tross alt enige om veldig mye, og at vi har det fantastisk bra i dette landet. Jeg hadde egentlig tenkt å sitere «Solkongen» i Versailles og si at etter meg kommer syndfloden, men jeg frykter at finansministeren vil bruke det fram mot valget i 2009(munterhet i salen) (munterhet i salen)
Inge Lønning (Høyre), 2007-05-31:
To korte merknader. Inger S. Enger viste til representanten Skjælaaens innlegg i Odelstinget med en formodning om at det kanskje er flertall i Stortinget for en mer liberal lov enn den som ligger i forslaget. Det er en gjetning som etter mine begreper har lite for seg. Det er mer som taler for den motsatte antagelse, nemlig at man på grunn av partikonstellasjoner og regjeringssamarbeid har tøyd strikken mye lenger enn det egentlig er dekning for hos stortingsrepresentantene. Senterpartiet har jo på grunn av dette samarbeidet blitt tvunget til å gå imot det de har programfestet, og som alle Senterpartiets representanter gikk til valg på og er forpliktet på overfor sine velgere. Det skjer heldigvis ikke ofte. Så en liten merknad til Rolf Reikvam. Jeg forstår veldig godt hans dilemma når det gjelder voteringen. La meg derfor opplyse at når forslaget har den ordlyden det har, så skyldes det at jeg har fått meget god teknisk bistand fra Stortingets administrasjon. Det er denne formelen som brukes når Lagtinget en sjelden gang sender en sak tilbake til Odelstinget. Det innebærer ikke noe annet enn at Odelstinget må behandle saken på nytt. Så vidt jeg forstår, er Reikvams standpunkt i realiteten det samme som Venstres standpunkt, og Venstre har meddelt at de vil stemme for forslaget.
Gunn Berit Gjerde (Venstre), 2007-05-31:
Venstre er budd på å vere med på ei lovendring som opnar for at ein kan forske på overtalige egg, men Venstre kan ikkje støtte ei lovendring som opnar for at vi ser vekk frå verdien av det enkelte mennesket. Vi er ikkje for at det skal opnast for donorsøsken. Venstre ser mennesket som så eineståande at det må ha ein eine-og-åleine-verdi i seg sjølv. Dermed støttar vi Høgre og Kristeleg Folkeparti i at lova ikkje vert vedteken. Det er då på grunn av dette med donorsøsken.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2007-05-31:
Eg vil berre svare litt til representanten Reikvam, når han seier at vi skal tilnærme oss dette prinsipielt. Ja, eg har tilnærma meg dette prinsipielt. Eg kom fram til eit prinsipielt standpunkt via personlege erfaringar. Det er personlege erfaringar – som eg har hatt på nært hald – som har gjort at eg meiner at det fleirtalet i Odelstinget har gjort, og som mi partigruppe har gått inn for, er prinsipielt riktig. Det håpar eg å få respekt for.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2007-05-31:
Det er en del saker som vi er nødt til å nærme oss med et prinsipielt utgangspunkt, saker som egner seg dårlig for personlige bekjennelser, slik som vi har hørt en del av i denne saken. Jeg vil gi ros til Inge Lønning for et reflektert, prinsipielt og informativt innlegg, i motsetning til en del andre. Jeg er uenig i det Inge Lønning sier, spesielt om forskning på befruktede egg. Hans analyse og konklusjon er jeg uenig i. Vi mener at alternativet er å destruere. Det er jo det som er alternativet. Enten man driver forskning på befruktede egg, eller det ikke drives forskning, er det snakk om å destruere i siste omgang. Da har jeg vanskelig for å forstå at det å drive forskning på befruktede egg skal være galt og kan bære galt av sted. Det som jeg synes har vært vanskelig med denne saken, er det som dreier seg om preimplantasjonsdiagnostikk. Det er jo det som er det vanskelige og det problematiske. Jeg har stor sans for Inge Lønnings språkbruk når han snakker om begrep som «sortering» og «selektering» når det gjelder den type diagnostikk der man leter etter bestemte egenskaper som man skal få fram og føre videre. Der er det helt legitimt å bruke begreper som «sortering» og «selektering». Det er det temaet som har skapt mest problemer, og som jeg synes har vært aller vanskeligst. Det forslaget som ligger på bordet, går på at man ber Odelstinget å henlegge lovforslaget. Det er også litt problematisk, for jeg har ingen etiske eller prinsipielle betenkeligheter med deler av lovforslaget, mens det er andre deler som er svært problematiske. Jeg vil følge saken videre og lytte til debatten før jeg konkluderer med hvordan jeg kommer til å stemme i siste instans, fordi det som gjelder preimplantasjonsdiagnostikk, går og rett og slett på min integritet, min grunnleggende forståelse av hva som er rett, og hva som er galt.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2007-05-31:
Jeg synes saken er blitt presentert på en god måte fra begge sider. Bakgrunnen for at jeg valgte å ta ordet, er at jeg vil si at når enkelte representanter fra denne talerstolen prater om sitt menneskesyn og på den måten – oppfatter jeg – sier at man ikke er enig i det videre innlegget til representanten, innebærer det at man kanskje har et menneskesyn som i hvert fall den personen er misfornøyd med. Da prøver jeg kanskje å være litt mild med hensyn til hvordan jeg uttrykker meg. For meg er det å ha et godt menneskesyn å være opptatt av å hjelpe sine medmennesker, hjelpe familien og andre som trenger hjelp. Da synes jeg faktisk at det å fortsette å forske for å kunne hjelpe disse menneskene er viktig. Jeg synes det er viktig å kunne hjelpe mennesker som er syke, hvis det finnes teknologi og muligheter for det. Jeg ser selvfølgelig dilemmaene som noen har vært inne på med hensyn til hvor langt man kan dra dette. Men jeg føler at både statsråden og andre har gitt veldig klart uttrykk for dette – det ligger også til grunn for behandlingen – at det skal foregå på en trygg og skikkelig måte, og at det skal skje innenfor etiske normer og god offentlig kontroll. Jeg er derfor ikke redd for at det vil være konsekvensene av det lovvedtaket vi nå gjør. Jeg ønsker derfor ikke å gå for forslaget fra Kristelig Folkeparti og Høyre. Jeg skal ikke definere hva andre mener om å ha et godt menneskesyn, men for meg er et godt menneskesyn å være opptatt av å hjelpe alle medmennesker, fordi vi faktisk sitter i denne forsamlingen og skal fatte beslutninger som kan hjelpe andre. For meg var det ganske tøft å høre om Mehmet. Jeg har jo registrert at noen mener at her har vi ikke klart å gjøre noenting, det kan kanskje være. For meg var det i hvert fall den gang vi hadde den saken oppe, viktig og bra å oppleve at man har muligheter til å kunne hjelpe enkeltmennesker og enkeltskjebner ved å tillate teknologi som kan enten sørge for at folk i framtiden kan få hjelp for sykdommen sin, eller faktisk sørge for at en ikke får en sykdom. Det er det dette handler om. Derfor synes jeg at flertallsforslaget er et godt forslag, og vi kommer til å støtte det.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2007-05-31:
Dette er en debatt som er full av dilemmaer. Når en sitter her i salen og hører på denne debatten i dag, får vi på den ene siden høre snakk om selektering og sortering, om et veldig hardt og brutalt samfunn. På den andre siden får vi høre at vi må tillate forskning som kan hjelpe våre medmennesker. Dette er en sak som ikke er enkel, om en inntar det ene eller det andre standpunkt. Som de fleste vil være kjent med, har dette vært en vanskelig sak for Senterpartiet. Det ble sagt i Odelstinget da saken var oppe der – jeg skal bare framføre det videre i dag – at det er vanskelig for oss, men vi har sjølsagt landa sammen med resten av Regjeringa på dette området. Senterpartiets program er egentlig klart og tydelig, det sier nei til forskning på befruktede egg og nei til preimplantasjonsdiagnostikk. Da er det åpenbart at de fleste av oss i Senterpartiets stortingsgruppe ville hatt en noe mer restriktiv lov enn det forslaget som i dag er oppe i Lagtinget. Slik er det nok også i andre saker og i andre partigrupper, at det er ulike syn og etiske avveininger når det gjelder hvilke vurderinger som en til slutt går inn for. I regjeringserklæringa åpnes det for forskning på overtallige befruktede egg og begrenset bruk av preimplantasjonsdiagnostikk. Videre vil det komme et lovforslag i tråd med Stortingets vedtak av 9. juni 2005. Når en legger til grunn de enkelte partiers program og tidligere vedtak i Stortinget, vil en se at det sannsynligvis er flertall for en mer liberal lov enn det lovforslaget som nå ligger til behandling. – Nå ser jeg at ministeren er enig med meg i det. Derfor er dette med begrenset bruk av PGD svært viktig, og derfor er alvorlighetsbegrepet blitt gjenstand for nøye og inngående drøftinger. Her skiller det nye lovforslaget seg fra den loven som i dag gjelder og praktiseres. Jeg vil gjerne understreke at en ny nemnd på bakgrunn av nye regler skal behandle hver enkelt søknad. Forslaget kan i konkrete tilfeller innebære en innstramming av nemndas vurderingstema. Bakgrunnen for å si dette er at forslaget innebærer en lovfesting av at nemnda konkret må vektlegge lindrende behandling, forebyggende behandling eller livsforlengende behandling i konkrete saker. En slik vurdering ligger ikke til grunn for den loven som gjelder i dag. Lovforslaget innebærer en liberalisering på et område idet det åpner for forskning på overtallige befruktede egg. Samtidig vil lovforslaget være en innstramming i konkrete tilfeller ved behandling av søknader om PGD og PGD/HLA, fordi vilkårene for innvilgelse er endra.
Karin Yrvin (Arbeiderpartiet), 2007-05-31:
De fleste argumentene i denne debatten har vært oppe og fremmet på ypperlig måte av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og det flertallet som er her. Jeg har lyst til å si litt om preimplantasjonsteknikk, fordi det er litt tabubelagt å snakke om, og dermed blir ikke alle argumenter hørt. Det er veldig få som egentlig vet hva denne debatten dreier seg om. For meg dreier dette seg om muligheten til å kunne få barn når en egentlig ikke kan få det. For hva skjer når man ikke kan få barn på grunn av en genetisk feil? Jo, man blir gravid, så får man gjerne et foster som ikke er forenlig med liv, så går man ut i svangerskapet, fire, fem, seks, syv måneder, og så føder man det barnet kunstig, altså igangsatt fødsel. Noen mener at man skal gå med barnet som ikke er forenlig med liv, svangerskapet ut. Det mener absolutt ikke jeg. Så får man konstatert at man har en diagnose som er uforenlig med det å få barn, og man får beskjed om at man har en høyere risiko for spontanabort. Et slikt par vil gjerne abortere seks, syv ganger før de – kanskje – får et levedyktig barn. Det er belastende for det paret det gjelder, fysisk og mentalt. Mange gir opp, og starter en adopsjonsprosess. Noen håper jo hver gang på at de skal få et barn, de håper i tredje måned, og de håper i fjerde måned. I tillegg til denne prosessen har vi nemndsystemet som gjør at de må inn og bli intervjuet før de får abort, med den belastningen det er å vente på å få vite om barnet er levedyktig eller ikke. Derfor er jeg for preimplantasjonsteknikk, fordi man da medisinsk kan hjelpe foreldre som egentlig ikke kan få barn, til å få genetisk egne barn. Jeg synes vi skal bruke medisinen til det beste for disse foreldrene. Dette er et tabubelagt tema, og derfor er det ingen som snakker om dette.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-02-08:
På vegne av stortingsrepresentantene Erna Solberg, André Oktay Dahl, Kari Lise Holmberg og meg selv har jeg den ære å fremme et forslag om å gi hjemmelsgrunnlag til politiet til å gripe inn overfor frembydelse av seksuelle tjenester, organisert tigging mv.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-02-08:
Jeg tror at både denne diskusjonen i salen her nå og det som etter hvert har kommet fram angående katmisbruk i Norge, viser at dette på sett og vis har vært et undervurdert problem. Jan Bøhler gav jo prosenttallet på det, nemlig at 70 pst. av voksne somaliske menn faktisk er til dels tunge misbrukere av kat. Når man da også tenker på hva slags rollemodeller disse mennene er for nye generasjoner, skjønner vi at problemet egentlig er enda mye større, og ikke er isolert til de 70 pst. som faktisk er misbrukere. Før jul møtte bl.a. jeg flere somaliske kvinner som bad om hjelp. De bad om moralsk støtte, men de bad også om hjelp til arbeidsmarkedstiltak og til bedre helsemessig oppfølging. Og ikke minst var de opptatt av hvordan somaliske menns katmisbruk ødela og splittet familien og gjorde at den ikke var den trygge rammen rundt oppveksten til deres barn. Flere her har vært inne på at misbruket fører til nedsatt arbeidsevne. Arbeidsledighet fører igjen til økt misbruk. Det er i det hele tatt en svært negativ sirkel som det er av aller største betydning at vi greier å møte nå, slik at vi kan snu denne utviklingen. I det samme møtet som vi hadde med disse somaliske kvinnene, var de også opptatt av at det i Somalia nå faktisk er mye som tyder på at det er en holdningsendring når det gjelder bruken av kat, og at aksepten der for bruken av dette stoffet er på full fart ned. De var opptatt av at det norske samfunnet også må nærme seg dette på en slik måte at det ikke hersker noen tvil om at dette er et stoff som ikke skal brukes – av mange gode grunner, det er det redegjort for her – og at konsekvensene av bruken av det er så betydelige som de er. Som flere har vært inne på, er dette et kriminalpolitisk problem, men det er i aller høyeste grad et integreringsproblem. Jeg tror vi har en stor og felles interesse av å møte dette på en enda mer offensiv måte. Det er nok gjort ting, men vi må bare konstatere at vi på langt nær er i mål. Da er det viktig at vi satser på bred front, at vi gir støtte og «backing» til disse damene, som ønsker å engasjere seg, og at vi også prøver å finne en måte å engasjere dem på i dette arbeidet, slik at de får den støtten de trenger til å være en støtte for sine menn. Det kan være en viktig ressurs i kampen mot katmisbruket i Norge.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-02-08:
Jeg takker statsråden for svaret og den utstrakte hånd med hensyn til et samarbeid om å videreføre en kamp som ikke egentlig har begynt. Den tar Høyre imot, og vi kommer til å bidra. Dette er først og fremst et spørsmål om integreringspolitikk og hvordan man skaper en ny sjanse for folk som har falt utenfor gjennom mange år. Det er altså en del av det arbeidet som ble tatt opp under spørretimen i går overfor statsråd Bjarne Håkon Hanssen. Han er selvfølgelig ikke her i dag, men antageligvis en av de viktigste jobbene han må gjøre, sammen med resten av Regjeringen, er å sørge for at disse somalierne, for det er stort sett dem det gjelder, får en mulighet til å komme tilbake til arbeidslivet – sammen med de ca. 800 000 som er i arbeidsfør alder – og ikke bare blir et kriminalitetsproblem og en utfordring i forholdet til offentlige budsjetter, ikke minst med tanke på de menneskeskjebnene de kan bli en del av. Når det gjelder å bagatellisere eller ikke i svaret fra oktober, er det sånn at min interpellasjon og reaksjon baserer seg på reaksjonene og holdningene i de miljøene det er snakk om. Flere av dem oppfatter det svaret som et slag i ansiktet når de prøver å få frem at dette må tas på alvor. Av alle mulige signaler som kan gis overfor ungdom, var ikke det det beste. Jeg registrerer nå at statsråden har en klar holdning her i dag. Det tar vi til etterretning, og det antar jeg at også de som følger debatten, får med seg. Hovedpoenget må jo være – når man snakker om den neste debatten i dag – å inkludere arbeidet mot kat i det totale rusarbeidet, for det er ikke blitt gjort til nå. Arbeidet mot kat er ikke inkludert i arbeidet på bedriftene eller hos offentlige myndigheter, helsemyndighetene osv. Det er rett og slett taushet om det. Og så roper vi opp når det er en mann som går amok på trikken. Da roper vi på mer politi. Det trenger vi, men vi trenger også en politikk hvor dette ses på som en del av totalproblemet i den gruppen det gjelder. Høyre har forståelse for at politiet i Oslo ikke kan prioritere absolutt alt. Det er ikke så veldig rart, med tanke på totalbudsjettene for hele landet, der vi nå ser det nærmer seg et reelt kutt på 80 mill. kr i de ressursene politiet har til rådighet. Politiet i Oslo mangler etterforskningskompetanse, og de mangler ressurser. Men jeg har lyst til å utfordre statsråden litt på de kulturelle holdningene i Oslo-politiet. Tror statsråden at å bekjempe denne type kriminalitet, ikke minst med de menneskene det gjelder, er en sak som prioriteres på høygir i Oslo-politiet? Og har man gode nok varslingsrutiner overfor f.eks. barnevern når man ser at ungdom faller utenfor på grunn av foreldrenes misbruk? Når det gjelder trykk internasjonalt, og at det er vanskelig å få til: Ja, det er helt klart, men det er på samme måte som når det gjelder f.eks. overgrep mot barn. Da må vi begynne her hjemme, sånn at vi i hvert fall har noe troverdighet når vi kommer ut i verden. Men at det er utfordringer, skal jeg være den første til å innrømme.
André Oktay Dahl (Høyre), 2007-02-08:
Representanten Bøhler sa det helt riktig, at vi ikke kan diskutere et laboratorium som tester hvor sterkt, eventuelt hvor svakt dette stoffet er. Vi må se på de menneskene det gjelder, og på hva effekten av kat er. Snakker man med de menneskene det gjelder, og er i det miljøet det handler om, er det ikke noen særlig tvil om hva effekten er. Tilsvarende debatt har vi f.eks. om doping. Man ser at folk blir store og sterke, men etter hvert ganske svake, rett og slett fordi de har psykiske problemer, høyst sannsynlig – kanskje ikke juridisk sannsynlig – på grunn av dopingmisbruk. Ellers var justisministerens våpendrager, representanten Breen, inne på noe sentralt, nemlig spørsmålet om arbeid og inkludering, som jeg også utfordret på i åpningsinnlegget mitt. Det er om Regjeringen vil gi signaler om at man skal stille seg mer positiv til å gi midler til pilotprosjekter som f.eks. MiA, Mangfold i Arbeidslivet, har søkt om. Jan Bøhler var inne på at han ikke hadde inntrykk av at Rusmiddeletaten og andre var helt åpne for en del av de initiativene som kom, og dette er et godt eksempel på det. Jeg håper at representanten Jan Bøhler, som egentlig svarte positivt på alle spørsmålene jeg hadde til statsråden, også på et vis svarte på vegne av Regjeringen. Det gjenstår å se, men jeg har et godt håp om at Jan Bøhler når fram også i flertallsregjeringen. Så til SV og Høyre og hva vi har gjort og ikke har gjort. Jeg tror at når det gjelder dette spørsmålet, i likhet med veldig mange andre spørsmål som handler om minoriteter og mennesker som er i mindretall, er det en tendens til å være slik at partipolitikk ikke alltid er godt egnet. Jeg tror de som er genuint opptatt av de problemstillingene det handler om, bør samarbeide så godt de kan. Jeg oppfatter det også slik at denne debatten har vist at det er et tverrpolitisk engasjement i denne tematikken som jeg mener vi skal videreføre, og f.eks. bruke de ulike fagkomiteene som sitter her på Stortinget. Det bør vi gjøre mer av. Det er veldig mye partitaktikk ute og går. Dette er et av de spørsmålene hvor vi ikke bør drive partitaktikk. Helt til slutt: Påstanden om at Høyre kjeppjager prostituerte og tiggere, har ingen ting i denne debatten å gjøre i det hele tatt. Jeg føler ikke noe spesielt behov for å kommentere det, utover at Høyre har foreslått langt mer midler til både rehabilitering og psykisk helse, og også har en fattigdomspakke, som er 125 mill. kr høyere enn Regjeringens ramme. Jeg føler på en måte at man ønsker å dra i gang en debatt som ikke har noe med katproblematikken å gjøre. Jeg synes det har vært en positiv debatt. Statsråden har vært åpen. Det har de fleste vært. Nå håper jeg at vi i fellesskap kan få til et krafttak for de gruppene dette gjelder, for, som SV påpekte her, dette har vært tatt opp av enkeltrepresentanter fra ulike partier gjentatte ganger. Spørsmålet nå er om alle partiene i samarbeid faktisk greier å fokusere på det og få det integrert i det totale rusarbeidet på den måten det fortjener.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-02-08:
Det er jo slik at interpellanten og interpellantens parti ofte benytter anledningen både i det offentlige ordskiftet, også her i Stortinget, til å beskylde Regjeringa for at vi nå skal prioritere alt av politiets oppgaver. Jeg har bare lyst til å si, som et hjertesukk, at det er en utfordring for enhver regjering at man ønsker å ta tak i mye av den kriminaliteten som er ute, enten det er trafficking, det er organisert kriminalitet, eller det er hverdagskriminalitet – som noen kaller vinningskriminalitet, og som er dominerende i mange byer – osv. Men jeg må nok med all respekt å melde si at når det gjelder spørsmålet om kat, er det viktig at vi også har med oss hva slags sosial setting dette pågår i – kanskje særlig her i Oslo – for å kunne peke på noen alternative strategier når vi tenker forebygging, som også interpellanten prisverdig er inne på. Noen oppgaver er kanskje ikke de fremste når man ser på hva politiet skal sette høyt trykk på. Det er i den debatten jeg mener det er viktig at vi også har med oss hvordan dette stoffet faktisk fungerer. Vi vet at det er en type stoff som på mange måter er veldig omfattende i volum og ganske trælete å håndtere, og som, så vidt jeg erfarer, bare har effekt i mer eller mindre fersk tilstand. Med all respekt å melde mener jeg at da er det samtidig viktig, når vi skal bekjempe misbruk av narkotika, at vi har en mulighet til å gå inn på den farmakologiske effekten av de forskjellige stoffene. Det er her jeg mener det er avgjørende viktig, når vi skal se på hva slags type tiltak vi setter inn mot bl.a. kat, å vite hva slags stoff det er, og hva slags effekt det faktisk har. Jeg antar i hvert fall at når Høyre ønsker at vi skal prioritere mer i spørsmålet om hvordan vi bruker politiets ressurser, så må vi ha med oss hvor sterkt stoffet er, hvor skadelig det er for den enkelte, og at det faktisk er viktig at vi får bremset bruken av de aller, aller sterkeste narkotiske stoffene. Og når vi ser på bruken av narkotiske stoffer under et hele, må vi se på de stoffene som faktisk rekrutterer brukere til de sterke stoffene. Og der er kat også med. Det gjør det viktig at vi fokuserer på det. Men vi skal ikke bli så unyanserte i denne viktige kampen at vi ikke har med oss hvordan de forskjellige stoffene virker. Jeg tror at Oslo-politiet har et veldig bevisst forhold til spørsmålet om de mer kulturelle aspektene ved dette. Vi ser også at det skaper særegne utfordringer i kampen. Men jeg er viss på at med de strategier Oslo-politiet har, vil kat fortsatt være et område der man ønsker å gripe inn.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-02-08:
Jeg var i mitt hovedinnlegg inne på den rapporten som nå foreligger med hensyn til den situasjonen vi har i Oslo. Jeg har bare lyst til å si at den særskilte kartleggingen som er gjort der, viser at ca. 60 pst. av volden i Rosenkrantz’ gate skjer innenfor utestedets kontrollsfære, altså ikke på gata. Det knytter dette ansvaret tettere opp til den alkoholpolitikken som føres, men også til utestedets praktisering av reglene. Så mener jeg at interpellanten er inne på et hovedpoeng i sitt innlegg, hvor han utfordrer meg med hensyn til hvordan vi skal få større effekt av politiets uttalelser, for det er helt på det rene at Oslo-politiet nærmest har bedt om færre skjenkesteder og en innstramming av åpningstidene. Jeg mener at det er avgjørende viktig at ikke bare lokalpolitiske myndigheter, men også vi som fører en kriminalpolitisk debatt, nå løfter dette skikkelig på dagsordenen, slik at de sammenhenger som er der, kommer tydelig fram. Det er et klart politisk ansvar vi som politiske ledere og utøvere har. Det er jeg parat til å ta. Jeg mener også at vi over lang tid har gjort det. Jeg gir honnør til interpellanten for å ha reist debatten. Så ber interpellanten også om at man ser på nye måleparametre for politiet. Det mener jeg vi skal gjøre. Vi skal finne egnede former for å måle politiets effektivitet med andre mål enn det vi har i dag. Det jobber vi med. Det samme gjelder utdanningsproblemstillingen som ble trukket opp. Så mener jeg at det er viktig at vi også markerer veldig klart at de forslag som nå har kommet, bl.a. fra Høyre og Fremskrittspartiet, er helt uakseptable hvis vi skal få ned kriminaliteten i samfunnet, forslag fra Oslo Fremskrittsparti som bl.a. går på skjenking døgnet rundt, og forslag som går på at man skal kunne selge både vin og sprit i alle dagligvarebutikker. Det ville skape enorme utfordringer for oss kriminalpolitisk, ved at vi på mange måter måtte lage en god profil med tanke på nettopp den utvikling som noen politiske partier ønsker seg på dette feltet. Jeg mener det er helt avgjørende at vi får styrket de alkoholpolitiske instrumentene vi allerede har, bl.a. Vinmonopolets virksomhet, spørsmål om avgiftspolitikken og også øvrige mekanismer som ligger utenfor skjenkebestemmelsene. Så kommer vi til spørsmålet om hvordan man kan få lagt større vekt på politiets uttalelser. Jeg mener at vi skal gå inn i det. Regjeringa vil se på de bestemmelser vi har når det gjelder politiets uttalelser. Men jeg er samtidig oppmerksom på at her må vi ta vare på det lokale sjølstyret. Jeg tror det er viktig. Jeg mener jo at det Regjeringa nå gjør i forvindelse med å etablere politiråd, er viktig i denne sammenheng, hvor lokalpolitikere og politiet møtes til en noe nærmere kontakt enn det å motta en høringsuttalelse, og hvor man nettopp kan diskutere slike ting, der politiets uttalelser i så måte kan få større effekt. Så mener jeg det er avgjort viktig at vi fortsetter styrkingen av kommuneøkonomien. Det er jo slik at Oslo kommune har fått styrket sine budsjetter med nærmere 2 milliarder kr. Noe av dette må faktisk også gå til det tradisjonelle forebyggende arbeidet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-02-08:
Jeg har lyttet spent til debatten, og særlig til representantene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Hvor ble det av driven? Hvor ble det av alle konkrete tiltak fra dem som først og fremst står på barrikadene for å gjøre noe med kriminalitet, og som til stadighet krever både nulltoleranse og klare svar? Når det gjelder spørsmålet om prostituerte, skal man uten noe forskningsbelegg nærmest vedta en eller annen slags form for flytting. Når det gjelder spørsmålet om kat, som vi har diskutert tidligere i dag, gis det helt klare svar – vi hørte en veldig offensiv André Oktay Dahl. I spørsmålet om øvrig stoffmisbruk gis det veldig klare svar, men når det gjelder det som er en av de store hovedutfordringene i det norske kriminalitetsbilde, altså 60–70 pst. av den voldskriminaliteten som skjer, hører vi altså representanten André Oktay Dahl holde et snirklete innlegg som vrir seg rundt og ender opp i statsrådsmiddagen oppe i Parkveien. Hva er dette? Hva slags kriminalitetsbekjempelse er det? Hvis dette er det Høyre mener med nulltoleranse – altså nulltoleranse i forhold til alle andre, enten det er prostituerte eller stoffmisbrukere, men ikke seg sjøl – så ser jeg fram til politiske debatter framover. For det er dette som må være debatten: Hvordan kan vi gripe an det som er hovedproblemet i forhold til det som skaper folks utrygghet? Det er ikke slik som representanten Tybring-Gjedde nå nærmest framstiller det som, at alle de som går i teater og på kino har det greit, de blir ikke slått ned. Problemet er jo at folk føler seg utrygge bl.a. for å gå hjem, føler seg utrygge i forhold til å ha en koselig kveld på byen etterpå. Hvis ikke Fremskrittspartiet og Høyre vil være med og ta den utrygghetsfølelsen på alvor, skal jeg love at det skal i hvert fall Regjeringen gjøre, og jeg skjønner at vi får en god alliansepartner i Kristelig Folkeparti. Det er betegnende å høre representanter fra Høyre – og med godt følge av Venstre og Fremskrittspartiet – nå bare snakke om de tiltakene vi skal sette inn når skade er skjedd. Kontroll med skjenkesteder skal vi ha. Mer politi skal vi også ha. Men jeg syns det blir litt spakt når man ikke går inn og ser på hva slags muligheter man har til faktisk å forebygge reelt sett. Det vil jeg oppfordre også disse aktørene til å være med på. Når det gjelder spørsmålet om politiets budsjetter i Oslo, hører jeg at tidligere justisminister Odd Einar Dørum også er opptatt av det. Hvorfor var det da slik at den forrige regjering etterlot seg et budsjettforslag for 2006 som innebar kutt i forhold til Oslo-politiet? Er dette noe som nå plutselig er kommet opp som en aktuell politisk sak og blitt aktuelt når man er kommet i opposisjon? Jeg bare spør. Jeg tror at vi er nødt til å ha en tilnærming til dette hvor vi har respekt for de politiske vedtak man tidligere har fattet, og de bevilgningsnivåer man legger seg på, som i aller høyeste grad nå også tar opp i seg det å forebygge at kriminelle handlinger skjer, slik at vi ikke får et samfunn som bare etableres med mer politi.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2007-02-08:
Jeg synes interpellanten går for langt når han kritiserer Regjeringen for manglende vilje i denne saken. Katproblemet har vært kjent i lang tid og ble kriminalisert for 20 år siden. Jeg kan ikke se at Høyre gjorde noe som helst for å redusere dette problemet da de satt i regjering sist. Vi gjør noe med det. Det var denne regjeringen som tok initiativ til å finne ut hvilket omfang dette misbruket har, og hvilke virkemidler som bør settes inn. Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring, også kalt NOVA, fikk i fjor i oppdrag fra Helse- og sosialdepartementet å kartlegge bruken av kat i Norge. Denne forskningen ble gjort i fjor, og resultatet er nå kjent. Forsker Tore Gundersen baserte denne forskningen på intervju av katbrukere, politi, sosialkontor, Aetat og rusmiddeletaten. Han slår klart fast at dette stoffet i stor grad brukes av somaliere, for det aller meste voksne menn. Hovedmiljøet for dette er i Oslo, med to mindre miljøer i Bergen og Skien. Det somaliske miljøet er sterkt polarisert i spørsmålet om bruken av kat, og de fleste av Oslos 9 000 somaliere er veldig mot katbruk. Miljøet i Oslo er knyttet til en bestemt kafé. Det er ca. 350 faste i miljøet, og 200 av disse er storforbrukere av kat. Man kjenner til skadeomfanget av bruken, basert på forskning i England. En storforbruker av kat risikerer søvnproblemer. Stoffet kan utløse tristhet og depresjoner. Og har man sammensatte problemer fra før, som arbeidsledighet, økonomiske problemer eller boligproblemer, kan stoffet fort utløse psykoser med hallusinasjoner og sterke paranoide trekk. Man vet fra før at en del menn i det somaliske miljøet har tidligere krigserfaring, og at mange er arbeidsledige. Derfor ligger de i faresonen for å få utløst alvorlige psykoser ved bruk av kat. Forskningen til NOVA påpeker også at en del gjør bruk av dette stoffet som en ren selvmedisinering. Det er altså åpenbart at man må gjøre noe med dette problemet, men vi tror ikke at Høyres løsning ville være særlig vellykket. Høyres løsning går som kjent ut på å jage prostituerte, narkomane og tiggere bort fra områder hvor vanlige folk ferdes. Ute av øye, ute av sinn, er visst tankegangen. Det hadde vært interessant å få et skikkelig svar fra Høyre på hvor de har tenkt å jage dem de mener ikke passer inn i bybildet. Konklusjonen i rapporten fra NOVA er at man ikke bør etablere en egen katomsorg, men at de relevante offentlige kontorer og instanser må ta katperspektivet inn i sitt arbeid. Det betyr at man bør jobbe målrettet med sysselsetting, utdanning og fritidsaktiviteter i dette miljøet, og man må ha et psykisk helsetilbud som er tilgjengelig og ikke minst kjent for denne gruppen. Det betyr at det totale virkemiddelapparatet, fra stat til kommune, må samhandle om dette problemet. Det arbeidet har startet, men må intensiveres.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-02-08:
Det er en viktig sak denne interpellasjonen handler om – også den interpellasjonen vi skal ha etterpå. Vi vet at kat er et forbudt narkotisk stoff, men vi har en stor utfordring når det gjelder det somaliske miljøet og dem som bruker kat. Det er et stoff som kanskje er lovlig og helt vanlig å bruke i det landet de kommer fra, og de bruker det i stedet for alkohol, som et nytelsesmiddel. Vi vet at alle narkotiske stoffer er skadelige, og at misbruk av et stoff kan føre til mange problemer og tragiske handlinger. Det som det er viktig å fokusere på i denne saken når det gjelder forebygging, er opplysning til de miljøene som bruker dette. Ikke minst er det viktig at Tollvesenet har de nødvendige ressurser, slik at de kan gjøre beslag på grensene våre. Det vi må fokusere på, slik Fremskrittspartiet ser det, er å få stoppet all innførsel av ulovlige narkotiske stoffer, og drive med opplysning og forebygging i de miljøene som er aktuelle her.