trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
De virkelig store cabincruiserne har inntatt norsk skjærgård. Dyre kabrioleter og firehjulstrekkere blir et stadig vanligere syn. Boligprisene slår nye rekorder, og det er lånefest i Norge. Og det som bl.a. preger denne lånefesten, er at avdragsfrihet og lengre nedbetalingstid er blitt langt vanligere. Flertallet i komiteen er bekymret over disse tendensene, i motsetning til Fremskrittspartiet, som i mindre grad har tatt inn over seg at det er hvordan låneopptaket foregår i gode tider, som avgjør hvordan låntakerne takler gjelden i dårligere tider. Mens den materielle velstanden når stadig nye rekorder i Norge, er situasjonen langt mindre lystig for et flertall av jordens befolkning. For det store flertallet av dem vi deler kloden med, er brutal fattigdom virkeligheten. Som et rikt land har vi makt. Og et av de stedene vi har makt, er som medlem av IMF. Det internasjonale valutafondet, IMF, skal sikre stabilitet i det internasjonale pengesystemet. Det er deres formål, og de skal forebygge økonomiske kriser i medlemsland, låne til land med betalingsproblemer og som er i krisesituasjoner, eller gi teknisk assistanse. Men IMF har over tid utvidet sitt virkeområde. Dette har kommet fram i en egen granskningsrapport, den såkalte Meland-rapporten, omtalt i innstillingen. Der fastslås det at IMF har trådt ut av sitt bed og over i Verdensbankens. De har med andre ord drevet utviklingspolitikk uten å ha den nødvendige spisskompetanse, og uten den nødvendige legitimitet. Dette ryddes det nå opp i, og det er bra. Det er også bra for verdens fattige at de såkalte kondisjonalitetsprinsippene tones ned, dvs. krav til privatisering og liberalisering. Dette gir også den nordisk-baltiske gruppa en sjanse til å få gjennomslag for våre positive erfaringer knyttet til den nordiske velferdsmodellen, som også viser seg å være svært så robust i en global økonomi, tross mange liberalistiske økonomers dystre spådommer. IMF bør altså ikke lenger blande seg opp i om og i hvor stor grad medlemslandene skal liberalisere og privatisere, for det er uheldig at demokratiske land tvinges til å gjennomføre privatisering av internasjonale institusjoner som i utgangspunktet har en annen oppgave, nemlig å stabilisere pengepolitikken. I stedet bør IMF hjelpe mange fattige land med fagøkonomisk assistanse, slik at kunnskap om pengepolitikken kan brukes til økonomisk utvikling for de landene som har så mange millioner fattige, og som trenger en bedre framtid. Det er den beste form for bistand som IMF kan gi, i tillegg til kjerneområdene jeg tidligere har nevnt, og som de selvfølgelig fortsatt må skjøtte. Så får vi håpe for de aller fattigstes del at både Verdensbanken og IMF kan bli enda bedre på å løse sine oppgaver. Dessuten håper vi selvfølgelig også på en myk landing for den høykonjunkturen Norge er inne i, og at alle låntakere vil tåle det som kommer etter dette, også de som har valgt avdragsfrihet og lang bindingstid på sine lån.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2007-06-11:
Jeg vil prøve å ta med en annen side ved kredittmeldingen som jeg synes er viktig. Men la meg innledningsvis få lov til å gi støtte til det arbeidet som finanskomiteen har gjort med meldingen. For oss i utenrikskomiteen er det ikke uten betydning hva Det internasjonale pengefondet, IMF, gjør, og hvilken politikk det fører. Det er nødvendig at det er samsvar mellom alle deler av politikken overfor de fattige land. Utenriksdepartementet har allerede tatt skritt overfor Verdensbanken for å identifisere hvilke program som bidrar til å privatisere og liberalisere i utviklingsland, og betingelsen for lån. Jeg vil derfor poengtere viktigheten av at Stortinget inviteres til å diskutere IMFs politikk overfor utviklingslandene i sammenheng med bistandspolitikken og andre politikkområder som til sammen utgjør det internasjonale press for å markedsrette sårbare sektorer og redusere det politiske handlerommet i utviklingsland. Soria Moria-erklæringens formulering om kondisjonalitet er at «Norsk bistand skal ikke gå til program som stiller krav om liberalisering og privatisering.» Derfor er det viktig at Regjeringen orienterer Stortinget om hvordan arbeidet med å forhindre IMFs bruk av kondisjonalitet for å fremme privatisering og liberalisering best kan motvirkes, bl.a. gjennom effektiv bruk av styrerepresentasjon og gjennom å holde tilbake eller avslutte finansiering til program der IMFs kondisjonalitetskrav brukes. I den sammenheng har jeg merket meg Regjeringens håndfaste avgjørelse i forbindelse med infrastrukturfondet. Kritikken av låneordningen «Poverty Reduction and Growth Facility» og det faktum at IMF mangler tilstrekkelig kompetanse til å følge opp arbeidet overfor de fattigste landene, tilsier at Norge bør arbeide for at IMF avslutter arbeidet med fattigdomsreduksjon i disse landene og overlater dette til programmer under styring av FN-organisasjoner. Alle faglige vurderinger tyder på at det mest rasjonelle er at omfanget av IMFs oppgaver reduseres og tydeliggjøres innenfor det som er IMFs offisielle mandat, knyttet til finansiell stabilitet, kortsiktige lån og globale ubalanser, slik som kilder til handelsunderskudd og handelsoverskudd, som nevnt i meldingen. Dette vil medvirke til å styre IMF i retning av sitt vedtatte mandat fra Bretton Woods i 1948. La meg avslutningsvis få poengtere at Regjeringen jobber for en mer åpen og demokratisk styring av IMF og Verdensbanken. Men fremdeles har industrialiserte land mer enn 60 pst. av stemmevekten i IMF. Det er derfor viktig at IMF ikke engasjerer seg i interne politiske prioriteringer. Vi må ha sterk respekt for demokratiet, og det krever at ikke utenforliggende krefter bestandig overstyrer nasjonale og lokale prioriteringer.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
At miljø- og klimapolitikken er faktabasert, er viktig, fordi en på bakgrunn av et solid faktagrunnlag vil kunne ta de til enhver tid rette avgjørelser. Men skal miljø- og klimapolitikken fattes på bakgrunn av fakta, må det legges til rette for dette. Det må prioriteres. Å overvåke klima- og miljøsituasjonen fra Svalbard er gunstig, da vi vet at de lokale kildene til forurensning er ubetydelige, samt at hav- og luftstrømmer gjør Svalbard til et godt sted å drive observasjon fra. 2007 er Det internasjonale polaråret. Det er et viktig år, da vi gjennom dette året får et løft for internasjonal forskning i Arktis og Antarktis. Polaråret vil gi oss ny kunnskap, bl.a. på klimaområdet. Trolig vil også Polaråret for 2007–2008 være det største internasjonale forskningssamarbeidet noensinne, da over 60 land og kanskje over 50 000 forskere kommer til å delta i dette. Den første luftmålestasjonen på Zeppelinfjellet i Ny-Ålesund ble åpnet i 1990. I 1998 besluttet Miljøverndepartementet at det skulle bygges et nytt, moderne stasjonsanlegg på Zeppelinfjellet som hadde kapasitet til å videreføre daværende aktiviteter og imøtekomme framtidens behov. Den nye stasjonen ble åpnet i 2000 og er i dag et flaggskip med hensyn til forskning og overvåking av klimagasser og forskning og overvåking av ozon og UV-stråling. Den norske aktiviteten ved Zeppelin-stasjonen er en viktig bunnplanke for at også utenlandske forskningsmiljøer vil bruke fasilitetene og informasjonen som Zeppelin-observatoriet kan framskaffe. Det er derfor av stor betydning å opprettholde Zeppelin-observatoriet som et viktig forskningsmiljø innen miljø- og klimaforskning, sett i lys av de store utfordringer vi står overfor innen dette feltet. Jeg har som saksordfører i denne saken opplevd at det er enighet i komiteen om at Zeppelin-stasjonen er unik i verdenssammenheng, bl.a. i forhold til å måle luftforurensning, og at komiteens medlemmer også er enige i betydningen av observatoriet som helhet. Flertallet i komiteen viser imidlertid til budsjettbehandlingen til høsten angående økte bevilgninger, mens det er et mindretall i komiteen som er litt utålmodige etter å få brukt laboratoriet fullt ut. Til dette trengs det midler. Men jeg håper og forutsetter, også på bakgrunn av det brevet som komiteen har fått fra statsråden, at vi i løpet av høsten skal kunne si at vi bruker Zeppelin-observatoriet fullt ut.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Energi og miljø blir, slik jeg ser det, ett av århundrets store spørsmål. Klimaendringene er allerede i gang, og den globale temperaturen stiger. Vi vet at klimaendringene er et resultat av at vi mennesker har brukt fossil energi, og at vi slipper ut klimagasser til atmosfæren. Vi har også mange nok rapporter om hvilke tiltak som må til. Vi vet at vi må tenke nytt, og at ren og miljøvennlig energiproduksjon er framtidas energiproduksjon. Norge har en unik mulighet til å produsere utslippsfri kraft, bl.a. fra vind. Vi har de beste vindforholdene i hele Europa. Når det gjelder Regjeringens målsetting om 30 TWh fra fornybar energi, må også vindkraft inngå som en viktig komponent. Det er i denne saken, som i de fleste andre, viktig med gode prosesser. Når det gjelder vindkraftutbygging, er det viktig at kommunene og grunneierne opplever å være en del av prosessene. Ved at de er en del av prosessene, kan også mye ryddes av veien underveis, og med gode prosesser der kommuner og grunneiere opplever å være en viktig del, får man også et mye større eierforhold til de utbyggingene som skal skje. Det er en fordel for prosjektene. Slik Kristelig Folkeparti ser det, trengs det ikke nye strukturer, men at en bruker de strukturene som finnes, og at en opptrer med klokskap. Det er mange vindkraftanlegg som er planlagt, som Fremskrittspartiet skriver i sine merknader. Jeg tror ikke man trenger å være spåkone for å si at mange av disse ikke vil bli satt i gang. Først og fremst skyldes nok det den lave støtteordningen når det gjelder vindkraft, som flertallet i denne salen har bestemt, men det er også slik at mange prosjekter ikke vil bli satt i gang, fordi de ikke er forenlige med de ulike retningslinjene som vi har i forhold til konsesjonsbehandling for vindkraft. Slik må det også være. Jeg tror representanten fra Høyre er inne på noe, at med vindkraft vil det være konflikter. Derfor er det så viktig at vi så langt det er mulig, prøver å ha gode prosesser med de berørte partene.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Et øyeblikk trodde jeg nesten dette skulle bli en solid debatt om nordområdene, og det er det for så vidt også i noen grad. Jeg skal ikke bruke mye tid på Regjeringens nordområdesatsing, for den er vi ikke nødvendigvis like fornøyd med som siste taler. Men representanten Pedersen har et godt poeng: Komiteen er i all hovedsak enig om denne saken. Svalbard generelt og ikke minst Zeppelinfjellet spesielt er et fantastisk sted å drive forskning fra, ikke minst på luftkvalitet og forurensning. Det er også et fantastisk sted for dem som er der, vil jeg tro. Komiteen har besøkt stedet, som nevnt, og hadde en fantastisk opplevelse der oppe. Dette handler imidlertid ikke bare om vitenskap. Det handler også lite grann fortsatt om norsk suverenitetshevdelse på Svalbard. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at Stortingets primæroppgaver når det gjelder Zeppelin-stasjonen, er å sørge for at infrastrukturen i området er drevet på et godt og forsvarlig vis, at stasjonen har nok midler til drift og vedlikehold, og når det er behov for det, får den opprustningen som skal til for fortsatt å ha en internasjonalt ledende infrastruktur for forskning på luftkvalitet. Derfor er Fremskrittspartiet glad for at Regjeringen gir uttrykk for at man er enig i det, og at man kommer til å satse videre på infrastrukturen på Zeppelinfjellet også i framtiden. Det internasjonale polaråret vil også helt åpenbart være til nytte for Zeppelin, fordi aktivitetene i nordområdene, i hele verden, kommer til å øke. Da er det bra at Norge har noe sånt som Zeppelin-stasjonen å stille med. Når det gjelder alle miljøproblemene vi står overfor, uansett om det er Kyoto-utfordringen, CO2 eller utslipp av kvikksølv, har man behov for mer kunnskap. Man har et behov for mer kunnskap om alle disse tingene. I lys av det, og med den vanvittige miljøretorikken som mange ganger kommer fra spesielt regjeringspartiene, er det et paradoks at man har valgt å ta et hvileskjær i forhold til realfaglig forskning og utdanning generelt. Det er ingen tvil om at Zeppelin- og NILU-miljøet er viktige i forhold til norsk realfaglig forskning og utvikling. Men det er altså ikke de eneste forskningsorganisasjonene vi har i dette landet, som jobber med disse tingene. Det er mulig at noen av disse blir styrket, men helheten er at denne regjeringen har svekket forskningen på realfag – biologi, kjemi osv. Jeg tror også representanten Torny Pedersen er inne på noe viktig når hun snakker om at man har satt i gang et prosjekt for å forske på kvikksølvnivåene, som har økt i polare områder på grunn av at utslipp fra kinesiske kullkraftverk har økt dramatisk. Akkurat det er det Fremskrittspartiet prøver å peke på i innstillingen, nemlig at når Regjeringen og andre aktører har behov for kunnskap om noe, bestiller man den. En større del av forskningen i Norge bør være oppdragsbasert. Det må bli mer strategi fra denne salen og mindre detaljstyring. Derfor har Fremskrittspartiet landet på at vi i hovedsak støtter forslaget fra Regjeringen i dagens votering.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Vi er alle kjent med at en del av Hordaland er i ferd med å stå overfor en alvorlig kraftutfordring takket være mange års unnfallenhet, men vi skal ikke skylde på statsråden som er her i dag. Så er spørsmålet, når man snakker om dette med regionale og nasjonale hensyn osv.: Mener statsråden at vindmøllene på Austevoll vil være noe signifikant bidrag for å berge kraftforsyningen i Hordalandsområdet, eller er det knapt nok et merkbart bidrag i den sammenheng?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Opptil flere at dem som har hatt ordet så langt, har sagt at komiteen har behandlet denne saken. Jeg er nesten tilbøyelig til å si at komiteen ikke har behandlet saken. Da jeg kom inn hit som fersk stortingsrepresentant i 2005, var noe av det første jeg lærte, at det vi diskuterer i stortingssalen, er innstillingen fra komiteen. Innstillingen fra flertallet er på to linjer, og så kan man gjerne kalle det å ha behandlet saken, og man kan gjerne kalle det ikke å være arrogant, som representanten Ivar Kristiansen gjorde. Jeg er ikke sikker på om jeg er helt enig i det. Dette handler om mange forhold. Som i mange andre saker som vi behandler i energi- og miljøkomiteen, handler dette om lokaldemokratiet. Så kan man kalle det arroganse eller ikke, men vi har altså en skogvernpolitikk som går på tvers av lokaldemokratiet, vi har vassdragsvern, motorferdsel i utmark, rovdyrpolitikk, nasjonale laksefjorder og strandsoner. Alle er politikkområder som flertallet, med Høyre og Arbeiderpartiet vekselvis i spissen, kjører på tvers av lokaldemokratiske interesser. Så var det snakk om regionale og nasjonale målsettinger, og så kommer representanten Holten Hjemdal og snakker om at klimaet er så viktig. Det er jo sant at vi alle sammen i denne sal er enige om at det er behov for å bygge ut mer fornybar kraft i dette landet. Det er et åpenbart og stort behov for å bygge ut mer fornybar kraft i dette landet. Det flertallet som snakker om at man skal tvinge kommunene langs kysten av Norge til å bygge vindmøller, består av de samme partiene som står i spissen for å verne vassdragene i Norge. Det er altså en stor lokalpolitisk velvilje rundt omkring i norske kommuner til å bygge ut mer vannkraft. Det er mindre miljøinngrep å bygge ut vannkraft enn å bygge ut vindkraft med dagens teknologi. Det tror jeg den lille delen av havørnbestanden som er igjen på Smøla, er med på å bekrefte. Denne utbyggingen har også lavere kostnader og har langt større relevans i forhold til forsyningssikkerheten. Så er det et lite paradoks i denne saken. Flertallet sier i dag at dette er for viktig til å la lokaldemokratiet bestemme. Men så står det i en redegjørelse fra Sametingsrådet til Sametinget at samene skal gis innsigelsesrett i forhold til vindmølleutbygging. Det er ikke en anklage mot Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, men de tre andre partiene har, ifølge Sametingsrådet, lovet Sametinget full innsigelsesrett i spørsmål om utbygging av vindmøller. Da anbefaler jeg de kommuner som i dag ikke blir rammet av samisk innsigelsesrett, å skaffe seg noe reindrift i kommunen sin, så man i hvert fall får mulighet til innsigelse mot vindmølleutbygging.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-06-11:
Statsråden sier at kapasiteten er godt utnyttet. Det er vel det stikk motsatte som kommer frem både i forslaget og i komitemerknadene, hvor man henviser til en nedadgående trend med hensyn til antall forskerdøgn osv. Reduksjonen er ganske dramatisk. Hvis man ser noen år fremover, noe vi er nødt til å gjøre i denne viktige saken, vil dette handle om å påta seg ansvaret for at institusjonen får både en definert plass i forskningssystemet i Norge og – ikke minst – muligheter for å drive med både nasjonal og internasjonal markedsføring av seg selv. Vil statsråden påta seg ansvaret for at observatoriet gis ressurser, og at institusjonen får en solid markedsføring nasjonalt og internasjonalt?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-06-11:
Bare en kort redegjørelse for hvorfor vi ikke støtter Fremskrittspartiets forslag i denne saken. Det skyldes i alle fall ikke arroganse. Selv om vi ikke har skrevet så veldig mye i innstillingen, er det grunn til å slå fast at det bildet som presenteres her av representanten Solvik-Olsen, at lokaldemokratiet i stor grad blir satt til side under utbyggingssøknader og i behandlingssituasjoner, nok ikke er helt korrekt. Vertskommunenes vurdering skal tillegges meget stor vekt i enhver konsesjonssak. Slik skal det være, etter Høyres oppfatning. Når vi ikke støtter dette forslaget, er det fordi vi har satt oss noen ganske ambisiøse mål for å fremskaffe ny fornybar energi i dette landet. Dem kan man selvfølgelig ikke nå ved først og fremst å tvinge lokaldemokratiet i kne, men noen nasjonale mål og føringer innenfor denne målsettingen og denne politikken må det være. Jeg tror at utfordringen med å nå det antallet TWh som vi har satt oss som mål, etter hvert kommer til å bli så tøff, både økonomisk og praktisk, at målet ikke kan nås uten at vi risikerer å touche borti en og annen konflikt. Konflikter vil det bli på dette området; det tror jeg er ganske forutsigbart. Vi har en forsyningsplikt i dette landet, og nettopp i det området som Fremskrittspartiet har hentet sitt eksempel fra, vet vi at om få år er vi i en situasjon der regionen må tilføres kraft, sannsynligvis i betydelig grad utenfra. Da vet vi at her vil vi støte på andre utfordringer, som etablering av overføringskapasitet, høyspentnett osv., osv. Dette kan også være en kime til konflikter. Ikke minst ser vi fra de områdene som må levere, at her kan vi komme i situasjoner hvor bygging av høyspentnett osv. vil gå ut over det lokale og det regionale miljø og være en kime til strid i det vide og det brede. Vi er nødt til å nå våre mål når det gjelder utvikling av ny fornybar energi. Samtidig har vi forståelse for det som representanten Solvik-Olsen fremhevet i sitt innlegg, at dette skal skje i forståelse, med lokaldemokratiet osv. Men til å innføre vetorett i disse spørsmålene tror jeg ikke vil være veien å gå.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-06-11:
Jeg er glad for at statsråden uttrykker seg så konkret som hun gjør nå. Mitt spørsmål går på om statsråden vil forvisse seg om – være helt sikker på – at man nå bevilger nok penger til å ta ut det som pr. i dag kan måles ved stasjonen, og at man har folk til å gjøre akkurat den jobben, for det bygger ikke på ny infrastruktur eller nye målemuligheter. Det bygger på eksisterende målemuligheter. Så mitt spørsmål er: Vil statsråden forvisse seg om at vi i dette året faktisk måler alt det vi kan måle, og at vi har folk til å analysere de dataene vi kan måle, på Zeppelin-observatoriet?
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
Vi er helt avhengig av en effektiv overvåking som setter oss i stand til å følge utviklingen i miljøtilstanden og oppdage nye miljøproblemer tidlig. Vi trenger en god overvåking som grunnlag for de prioriteringene vi skal gjøre av ulike miljøtiltak, både for å nå ut med viktig informasjon, for å skape bevissthet om miljøet og for å kunne følge opp på en tilfredsstillende måte forpliktelser vi har i forhold til internasjonale avtaler. Forurensningen fra de industrialiserte områder i Sentral-Europa og USA føres med hav- og vindstrømmer til polarområdene i nord og til Svalbard. Svalbard har derfor en spesielt viktig geografisk plassering i forhold til overvåking av langtransportert forurensning. Videre er lange kontinuerlige tidsserier med målinger helt nødvendige for å kunne konstatere trender i konsentrasjoner av både klimagasser og ozonreduserende stoffer i atmosfæren. Målingene ved Zeppelin-stasjonen i Ny-Ålesund på Svalbard har pågått siden 1989 og regnes som svært pålitelige fordi lokale kilder til forurensning på Svalbard er ubetydelige. Zeppelin-stasjonen er derfor en nøkkelstasjon i Arktis’ globale miljøproblemer. Miljøverndepartementet har de siste årene brukt i gjennomsnitt om lag 3,8 mill. kr årlig til målinger ved stasjonen på miljøgifter i luft, klimagasser, sur nedbør og ozon. Dette vil bli videreført i 2007. I tillegg legges det i år opp til en ekstra målekampanje for kvikksølv, slik at totalbeløpet i 2007 vil komme opp i om lag 4,1 mill. kr. Miljøverndepartementet finansierer også driften av anlegget med om lag 1,5 mill. kr årlig. I tillegg foretar departementet nødvendig opprusting av det bygningsmessige og bevilget i den forbindelse senest i 2006 650 000 kr til dette formålet. Som det skulle framgå, er jeg som miljøvernminister enig i at Zeppelin-stasjonen har spesiell betydning for overvåking og forskning på langtransportert luftforurensing, klimagasser, ozon og UV-stråling. En videre opprusting av stasjonen vil bli vurdert i forbindelse med budsjettet for 2008.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
Etter min vurdering er kapasiteten på stasjonen godt utnyttet og vil bli ytterligere utnyttet gjennom Det internasjonale polarårets store prosjekt, POLARCAT, hvor en vil bruke stasjonen for målinger. Et felles anliggende for alle som er opptatt av både Zeppelin-stasjonen, klima og luftforurensing, er at stasjonen skal bli utnyttet så godt som mulig. Så ser vi at det selvfølgelig er avhengig av en kontinuerlig oppgradering av infrastrukturen, og det vil jeg komme tilbake til i forbindelse med budsjettet for 2008.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
Jeg har akkurat forsikret om at ytterligere bevilgninger til Zeppelin-stasjonen vil bli behandlet og vurdert i forbindelse med budsjettet for 2008. Jeg har lyst til igjen å framheve at stasjonen er særdeles viktig for det norske forskningsmiljøet, men også for mange av de internasjonale nettverkene. Vi har en litt spesiell situasjon nå i forbindelse med Det internasjonale polaråret. Da er stasjonen selvfølgelig ekstra godt utnyttet, fordi den har flere koordinerende funksjoner. I det store internasjonale prosjektet POLARCAT, som altså er en del av Det internasjonale polaråret, brukes stasjonen på en veldig gunstig måte.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
Komiteen har behandlet forslaget fra Fremskrittspartiet på følgende måte: Alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, viser til brevet fra olje- og energiministeren vedrørende dette forslaget, som går ut på, under I, å gi kommuner vetorett når det gjelder utbygging av vindkraft, og, under II, å lage en unntaksbestemmelse. Olje- og energiministeren skriver i sitt brev: «(...) lovfestet vetorett med tilhørende unntaksbestemmelse, vil ikke endre på det faktum at en ved konsesjonsbehandling av vindkraftanlegg og andre energianlegg ofte står overfor vanskelige avveiinger mellom ulike hensyn og interesser.» (...) Det er ikke til å komme forbi at vertskommunenes syn i mange sammenhenger må veies opp mot andre interesser i den konkrete saken. I konsesjonsbehandlingen foretas det også en helhetsvurdering i hver enkelt sak. Gis en vetorett, vil det ikke bli en slik helhetsvurdering. Det vil også være forskjellige grunner til at en kommune går imot at konsesjon gis. En unntaksbestemmelse må derfor utformes generelt, og den vil gi liten veiledning i konkrete saker. Statsråden skriver også at det er noe spesielt å behandle et vindkraftanlegg annerledes enn andre energianlegg og innføre en særregel for vindkraftanlegg som går ut over den ordinære energiplanleggingen man driver. På denne bakgrunn anbefaler flertallet i komiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, at forslaget ikke bifalles.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
I statsrådens begrunnelse for hvorfor han ikke ville anbefale Fremskrittspartiets forslag, forholder han seg kun til forslag nr. 1. Forslag nr. 2 derimot sier jo at statsråden skal kunne komme med forslag til retningslinjer der en skal se bort fra forslag nr. 1. Altså: Der kraftforsyningen er av så stor nasjonal betydning at en ikke kan akseptere at en kommune sier nei, skal en kunne trumfe det gjennom. Men da blir det unntaket istedenfor regelen. Når statsråden tar hensyn til forslag nr. 2 i tillegg til forslag nr. 1, stiller ikke saken seg da litt annerledes?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2007-06-11:
Representantene fra Fremskrittspartiet foreslår at det etableres rettslige ordninger som gir kommunene vetorett mot vindkraftutbygging. Som jeg har redegjort for i brev til komiteen, går jeg imot dette forslaget. Energibalanse og forsyningssikkerhet er et statlig ansvar. Kraftsystemet er en kompleks struktur, der produksjon, overføring og forbruk må ses i sammenheng både nasjonalt og over landegrensene. Ingen energitiltak er uten konflikter. Samtidig er det et stort behov for fornybar og klimavennlig energi. I konsesjonsbehandlingen foretar vi en avveining av alle relevante hensyn i lokal, regional og nasjonal målestokk. Søknadene er gjenstand for en omfattende og åpen prosess, der det legges vekt på medvirkning og offentlighet gjennom bl.a. lokale folkemøter og flere høringsrunder. Bruk av naturressurser til fornybar energi må skje der ressursene er. Dermed er det slik at fordelene ved en utbygging ikke nødvendigvis tilfaller kun det lokalsamfunnet som får byrdene ved et tiltak. Kommunenes syn i utbyggingsspørsmålet tillegges betydelig vekt. Derfor er det viktig at tilpasning og utførelse skjer så skånsomt som mulig i tråd med vertskommunens interesser, når et tiltak først er besluttet. Siden vertskommunens innstilling tillegges betydelig vekt, er det i saker med tunge hensyn til energibalanse og forsyningssikkerhet at regionale og nasjonale hensyn må veie tyngre. Forslagsstillerne foreslår en kommunal vetorett for en utvalgt type energianlegg, nemlig vindkraft. Samtidig mener forslagsstillerne i sitt partiprogram at utbygging av ny vannkraft må skje etter samfunnsmessige vurderinger. Jeg mener at all ny energiproduksjon må skje etter samfunnsmessige vurderinger. Etter mitt syn forutsetter dette en helhetlig og overordnet behandling som også vektlegger vertskommunens syn betydelig. Dette er bakgrunnen for at jeg går imot forslaget om å gi kommunene vetorett i vindkraftsaker.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2007-06-11:
Som jeg sa i mitt innlegg, er det slik at siden det legges betydelig vekt på vertskommunens innstilling, er det i saker med tunge hensyn til energibalanse og forsyningssikkerhet at regionale og nasjonale hensyn må veie tyngre enn de kommunale interessene. I det ligger det at man allerede praktiserer den typen retningslinjer i forhold til lokaldemokratiet. Jeg mener at dette er godt ivaretatt i dag, og det blir gått grundig inn i hver enkelt sak, det blir sett på fordeler og ulemper for den enkelte kommune, og miljømessige hensyn blir avveid. Det er ikke slik som representanten sa i sitt innlegg, at miljømessige hensyn ikke veier tungt ved utbygging av vindkraft. Jo, de gjør det, miljømessige hensyn blir også tillagt betydelig vekt.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2007-06-11:
Saken om bygging av vindkraft på Austevoll ligger til klagebehandling, og er nå under behandling i NVE. Når klagebehandlingen i NVE er avsluttet, vil saken bli oversendt mitt departement. Jeg vil derfor ikke uttale meg om den saken i dag. For å illustrere noen av de utfordringer vi står overfor, er det riktig som representanten sier at det er betydelige utfordringer med kraftoppdekking i denne regionen. Et annet krevende prosjekt som vi vil få til behandling om en tid, er bygging av ny kraftlinje til dette området, som også vil representere betydelige miljømessige belastninger i enkelte områder i Hordaland. Man kan jo stille seg spørsmål om hvorfor det er slik at kommunen skulle ha vetorett i forhold til utbygging av vindmølle og ikke i forhold til utbygging av kraftlinje, som for mange oppleves like skjemmende. Jeg prøver med dette å illustrere at utbygging eller overføring av energiproduksjon er krevende uansett hva slags form det har.
Dag Ole Teigen (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Det er en samlet komite som er enig med forslagstillerne i at det forebyggende helsearbeidet må ha konkrete målsettinger om å redusere skader og fallulykker hos eldre mennesker, og at tilgang til enkle vaktmestertjenester er et viktig tiltak i en slik sammenheng. Gjennom en grundig innstilling fra helse- og omsorgskomiteen hadde Stortinget tidligere i vår en bred behandling av Regjeringens stortingsmelding Mestring, muligheter og mening, om framtidens omsorgsutfordringer. I komiteens innstilling til denne meldingen skrev komiteens flertall at tilbud om enkle vaktmestertjenester er et ledd i det forebyggende arbeidet. En styrking av tilbudet om hjelp til enkle dagligdagse gjøremål vil kunne bidra til å forebygge skader og fall og gi en mulighet til å forebygge lårhalsbrudd og fallulykker som særlig rammer eldre. Å forebygge skader og ulykker blant eldre mennesker er av stor betydning, og i tillegg bør det tilrettelegges for at eldre mennesker skal kunne ha muligheten til å bo i egen bolig så lenge de ønsker det. Derfor oppfordrer komiteen Regjeringen til å stimulere til bygging og utbedring av boliger med stor grad av tilgjengelighet. I omsorgsmeldingen varslet Regjeringen et nytt investeringstilskudd til sykehjem og omsorgsboliger. Dette tilskuddet skal også gis til tilpasning av egen bolig og atkomst til boligen, f.eks. investering i heis. Jeg synes også det er relevant å nevne et tiltak som Regjeringen tar opp i hovedstadsmeldingen, som er til behandling i kommunal- og forvaltningskomiteen nå, der Regjeringen vil støtte utviklingen av en bomiljøvaktmesterordning for å stimulere integrering i bomiljøene. Bomiljøvaktmestere skal hjelpe nyinnflyttede mennesker til å finne seg til rette, og ordningen finansieres av Husbanken og groruddalsmidlene. Etter flertallets mening er det kommunene, med sin nærhet til innbyggerne, som skal ha mulighet til å utforme tjenestetilbudet ut fra lokale forhold. Kommunene må selv vurdere om det er hensiktsmessig å bygge tilhørende vaktmesterleiligheter i sine eldreboliger og seniorboliger. Denne Regjeringen satser på å bedre omsorgstjenestene gjennom å styrke kommuneøkonomien. Til nå i denne stortingsperioden har kommunenes samlede økonomi blitt styrket med 18 milliarder kr, inkludert økt skatteinngang som kommunene beholder. Vi vet at kommunene bruker en stor del av sine økte inntekter på å bedre omsorgstjenestene. Dersom brukeren oppfyller vilkårene i sosialtjenesteloven og har behov for praktisk bistand, vil de tjenestene en vaktmester skal utøve, normalt sett dekkes av sosialtjenestelovens bestemmelser om dette. Kommunene kan selv bestemme hvordan denne type tjenester skal organiseres. Mange kommuner har gode ordninger med ambulerende vaktmestertjenester, slik at eldre kan få hjelp til bl.a. snømåking, vedbæring og lyspæreskifting, og annen praktisk hjelp. Flertallet foreslår på denne bakgrunn at dokumentet vedlegges protokollen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-06-11:
Målet med forslaget vi nå har til behandling, er at eldre kan bo hjemme i sin egen bolig så lenge som mulig. Det er en målsetting som Høyre deler fullt og helt. Virkemidlet som foreslås, er at kommunene skal tilby eldre som trenger det, praktisk bistand og hjelp, og vaktmestertjenester i eget hjem, og det synes jeg er en god tanke. I tillegg foreslås det at Regjeringen skal legge til rette for at det bygges vaktmesterboliger i tilknytning til eldreboliger og seniorboliger. Høyre er enig i at praktisk bistand i hjemmet utvilsomt er viktig for mange eldre, og at dette vil kunne gjøre det lettere for mange å bli boende i eget hjem lenger. Det er en viktig verdi. I henhold til lov om sosiale tjenester har kommunene allerede i dag plikt til å yte praktisk bistand til å klare dagliglivets gjøremål. Det er riktig at lov om sosiale tjenester åpner for bruk av skjønn. Høyre mener imidlertid at kommunene selv må ha den friheten som skjønnsutøvelsen åpner for, til selv å vurdere hvordan tilbudet til den enkelte skal utøves. Det er så vidt store forskjeller på kommunene at vi mener at de vurderinger som skal gjøres, både må og bør tas av dem som er nærmest brukerne, nemlig lokalpolitikerne. Vi har tillit til at de folkevalgte lokalt har nødvendig innsikt i de lokale behov og organiserer en slik tjeneste dersom det er hensiktsmessig. Høyre ønsker imidlertid å støtte oppfordringen om at Regjeringen skal legge til rette for å stimulere til bygging og utbedring av boliger med stor grad av tilgjengelighet, slik at eldre kan ha mulighet til å skaffe seg hensiktsmessige boliger på egen hånd. Det er jo allerede i dag en del offentlige støtteordninger, men det er grunn til å tro at dette er et område hvor det kan bli bedre, og ikke minst hvor behovet blir større i framtiden. Høyre støtter derfor flertallets tilrådning, at det vedlagte forslaget vedlegges protokollen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-06-11:
Innledningsvis vil jeg gjøre oppmerksom på en liten endring. Høyre er ved en feiltakelse ikke kommet med i flertallet i innstillingen som tilrår at forslaget vedlegges protokollen. Der skal Høyre med. Familiemedlemmer og andre pårørende som yter omsorg for sine nærmeste, gjør en betydelig innsats både for sin familie og for samfunnet. I et samfunnsøkonomisk perspektiv vil det være hensiktsmessig å legge til rette for at slik omsorg kan ytes uten at den som påtar seg slike oppgaver, rammes av økonomiske problemer eller andre tilleggsbelastninger. Høyre er helt enig med forslagsstillerne i at foreldre med funksjonshemmede barn bør ha en god omsorgslønn, og at hvorvidt man skal motta omsorgslønn eller ikke, ikke skal være betinget av hvilken kommune man bor i. Vi vet at foreldre som har funksjonshemmede barn, som flere har vært inne på, har et stort omsorgsansvar, og at de møter mange hindringer. Som en følge av dette får mange også problemer med å kombinere krevende omsorgsoppgaver med kravene og forventningene i arbeidslivet. Det er utfordringer på mange plan både praktisk og sosialt så vel som økonomisk. Høyre mener det er viktig at vi finner gode løsninger på denne utfordringen, og jeg er enig i at en bedret omsorgslønn er et av flere virkemidler. Det er mange som i dag omfattes av denne ordningen, og som benytter seg av ordningen med omsorgslønn. Det er også grunn til å tro at enda flere burde omfattes av ordningen. Det kan være ulike grunner til at man ønsker å være hjemme for en kortere eller lengre periode for å ta vare på sine nærmeste. En innsnevring i forhold til funksjonskrav eller diagnose er derfor lite hensiktmessig sett fra vårt ståsted. Høyre mener derfor det er riktig og viktig å se på hvordan vi kan gjøre ordningen bedre og mer treffsikker – ikke bare for foreldre med funksjonshemmede barn, men også for andre som har omsorgsoppgaver i familien. Jeg vil derfor vise til forslaget som Høyre har fremmet i Stortinget, Dokument nr. 8:88 for 2006-2007, der vi nettopp anmoder Stortinget om å be Regjeringen om å «utrede og fremme forslag om hvordan den som utfører nødvendige omsorgsoppgaver for sine nærmeste, kan sikres rett til fri fra arbeidet». I tillegg anmoder vi Stortinget om å be Regjeringen om å «utrede og fremme forslag om hvordan den som utfører nødvendig omsorgsarbeid, kan sikres inntekt til sitt livsopphold». Vi er opptatt av omsorgslønn, men ikke bare det. Det kan være flere virkemidler, og det er viktig at vi ser på hele området og hele ordningen når det gjelder å legge til rette for å få en fleksibel ordning både for foreldrene og for de omsorgstrengende. Avslutningsvis vil jeg bare gjenta at vi er med på innstillingens forslag til vedtak om å vedlegge forslaget protokollen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2007-06-11:
Jeg er enig med statsråden i at vi må se på alle ordningene som finnes i dag, at vi må ta en total gjennomgang og se hvordan vi kan finne gode og fleksible løsninger, og at det må bli en individuell vurdering. Som jeg nevnte i mitt innlegg, har Høyre fremmet et forslag om å utrede hvordan den som utfører nødvendige omsorgsoppgaver for sine nærmeste, kan sikres rett til fri fra arbeidet, og jeg kunne tenke meg å høre statsrådens vurdering av et slikt forslag.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-06-11:
Jeg tror alle er enige om at målet med forslaget, nemlig at folk kan bo hjemme så lenge som mulig, er noe vi er felles om. Folk ønsker det faktisk også. Min erfaring, når jeg snakker med eldre mennesker, er at de ønsker å bo hjemme så lenge som mulig. Det å skulle flytte fra hjemmet sitt, som de kanskje har bodd i i 40–50 år, er en ganske tøff opplevelse for mange. Kommunene har plikt til å yte praktisk bistand dersom en søker oppfyller de kravene som sosialtjenesteloven fastsetter. Kommune kan og skal selvfølgelig avgjøre hvordan de i samarbeid med brukeren kan løse dette på en best mulig måte, altså hvordan praktisk bistand skal ytes. Når vi reiser rundt som stortingspolitikere og ser på det kommunale tilbudet rundt omkring, ser vi jo det at kommunene løser dette på mange forskjellige måter. Jeg husker en kommune jeg var og besøkte, der var det vaktmesteren på skolen som gjorde vaktmestertjenester for de eldre rundt omkring, skrudde opp håndtak og rekkverk slik at de ikke skulle falle, osv. – altså enkle, praktiske ting. Når det gjelder forslaget om at det skal være en vaktmesterbolig knyttet til eventuelt omsorgsboliger osv., synes jeg ikke det er en sak vi skal bestemme her på Stortinget. Det som må være det vesentlige, er rett og slett at de eldre som bor hjemme, får den nødvendige praktiske hjelpen som de har behov for, og som kommunen innvilger at de skal få. Jeg har lyst til å si at eldre mennesker må jo ellers, på lik linje med alle andre, kunne kjøpe seg tjenester – om røret springer lekk eller andre ting skjer i hjemmet. Eldre skal ikke behandles på en annen måte på slike områder enn befolkningen ellers. Mange eldre har også økonomi til å sitte i eget hus og til å kunne løse disse oppgavene på en god måte. Det kommunen kan gjøre når folk ikke lenger er i stand til å gjøre disse tingene selv, er å bistå til at det er et apparat som settes i verk. Det opplever jeg faktisk at de aller fleste kommunene rundt omkring har på plass, som gjør at man får løst de presserende oppgavene som eldre mennesker måtte ha. Det er ikke bare i de eldres interesse heller, tror jeg, at de skal bo lenge hjemme. Det er faktisk også i kommunens interesse at folk skal bo hjemme så lenge som mulig. Det som er vesentlig, er jo at en får nødvendig hjelp til ting som en ellers ikke kan løse på en god måte. Det å bestemme på Stortinget at slik og slik skal ting være, ønsker ikke Senterpartiet å delta i. Men jeg vil samtidig gi uttrykk for at det er viktig at disse tjenestene finnes, og vi ser jo at kommunepolitikere rundt omkring finner gode måter å løse dette på.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-06-11:
Forslagsstillerne ønsker å gi foreldre med barn med nedsatt funksjonsevne bedre økonomiske forhold gjennom en ordning med omsorgslønn som er annerledes enn for andre omsorgslønnsmottakere. Som vi har hørt tidligere, har kommunene i dag plikt til i sine budsjetter å sette av midler til omsorgslønn. Kom-munene kan ta stilling til hvilken tjenesteform som skal velges, når store omsorgsbehov skal dekkes. Det er også rett, som mange sier, at det er store forskjeller i omfanget av omsorgslønn fra kommune til kommune, og også at størrelsen på omsorgslønnen varierer. Det er viktig å understreke at omsorgslønn er en av flere ytelser, og det er heller ikke lett sånn umiddelbart å sammenlikne dem, og si at det er stor forskjellsbehandling når det gjelder de totale ytelsene, fra en kommune til en annen kommune, fordi omsorgslønn altså er bare én ordning blant flere som skal sikre at foreldre med barn med nedsatt funksjonsevne er sikret rimelige ordninger. I regjeringserklæringen står det at Regjeringen vil «styrke ordningen med omsorgslønn». Derfor vil Senterpartiet vise til den merknaden fra regjeringspartiene der det står at en arbeidsgruppe ledet av Arbeids- og inkluderingsdepartementet skal legge fram forslag til tiltak, slik at man bedre skal kunne kombinere yrkesdeltakelse med omsorgsoppgaver for de nærmeste pårørende. Der vil alle ordningene bli vurdert. Vi har jo pleiepengeordningen. Vi har hjelpestønadsordningen, bestemmelser om permisjoner, og vi har bestemmelser om omsorgslønn, som jeg tidligere har nevnt. Det arbeidet som denne gruppen jobber med, er en del av en strategiplan som skal bidra til at barn med nedsatt funksjonsevne og familiene deres skal ha samme mulighet til et selvstendig og aktivt liv. Det er et viktig mål. Senterpartiet avviser altså ikke forslaget, men vi mener det er viktig å se det helhetlige bildet for situasjonen for familier med barn med funksjonshemning, og ikke omsorgslønn isolert. Derfor vil vi avvente arbeidet i Arbeids- og inkluderingsdepartementet.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-06-11:
Kreftforskning er viktig, og Senterpartiet mener også at kreftforskningen må styrkes. En rekke kreftformer har vært gjenstand for forskning, som så har ført til nye oppdagelser, og dermed også til nye medisiner og nye behandlingsformer. Så det er ingen tvil om at kreftforskning er et område som det satses mye på i dag, og som det kommer til å bli satset mye på i årene som kommer. I dag finansieres kreftforskningen gjennom offentlige midler fra Forskningsrådet, gjennom helseforetakene, frivillige organisasjoner som Kreftforeningen, f.eks., og ikke minst også legemiddelindustrien. Når Norsk Tipping har fått spillemonopolet, fører det til at frivillige organisasjoner må omstille seg og finne nye inntektskilder. Det er naturlig for Senterpartiet å sikre et likeverdig inntektsgrunnlag for alle frivillige og humanitære organisasjoner. Senterpartiet mener at det ikke er rett å innføre særskilte kompensasjonsordninger for spesielle formål, og støtter derfor ikke forslaget i dokumentet.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-06-11:
Eg hadde lyst til å komme litt tilbake til økonomien her. Ifølgje statistikken var det i 2005 78 000 eldre over 80 år som var mottakarar av heimetenester, og i institusjon var det opplyst at det var 31 000 over 80 år – altså er det ein differanse her på 47 000. Det betyr at det er ein stor latent etterspørsel etter institusjonsplassar. Det er sikkert statsråden klar over. Vi veit at en sjukeheimsplass i gjennomsnitt kostar 560 000 kr – det er eit tal vi har operert med – og dersom vi kan unngå å byggje og drifte f.eks. 2 000 sjukeheimsplassar ved hjelp av enkle tiltak som vi har skissert i vårt forslag, vil det økonomisk vere ei kjempeavkastning. Vi vil snakke om 2 000 gonger 560 000 kr, og det blir iallfall over 1 milliard kr. Så mitt spørsmål til statsråden er: Bør ikkje skadeførebygging blant eldre f.eks. ved hjelp av dei tiltaka vi har skissert, få større merksemd frå Regjeringa?
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-06-11:
Eg oppfattar statsrådens hovudinnlegg slik at vi er nokså einige i faktabeskrivinga, at her har vi eit område der det trengst innsats. Statsråden var vel også inne på det i sitt innlegg, men iallfall nemnde eg at seks av ti mødrer sluttar i yrket sitt eller reduserer arbeidstida når dei får eit funksjonshemma barn, medan berre 8 pst. av fedrane endrar jobbsituasjonen sin. Etter kvart som borna blir eldre, aukar forskjellen i disfavør av mødrene til funksjonshemma born. Iallfall meiner Venstre at dette kan ikkje vere ei vilja utvikling. Eg veit at statsråden også er oppteken av likestilling. Trur ikkje statsråden at ei rimeleg omsorgslønn til foreldre med funksjonshemma barn i tillegg til hovudformålet ville vore eit godt bidrag i likestillingsarbeidet i Noreg?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Mange kommuner tilbyr allerede egen hjemmevaktmester eller ambulerende vaktmestertjenester som en del av sitt hjemmetjenestetilbud. Kommunenes sosiale tjenester skal bl.a. omfatte praktisk bistand til dem som har et særlig hjelpebehov på grunn av sjukdom, funksjonshemning og alder, eller av andre årsaker. Dersom brukeren oppfyller vilkårene i sosialtjenestelova og har behov for praktisk bistand, vil tjenestene normalt også omfatte vaktmestertjenester. Det er imidlertid opp til den enkelte kommune hvordan dette tjenestetilbudet organiseres. I likhet med forslagsstillerne og de talerne jeg så langt har hørt, er jeg også opptatt av gode forebyggende tiltak som kan sørge for at eldre kan bo hjemme så lenge som mulig, og som kan forhindre at eldre legges inn i institusjon før det er nødvendig. Det er vanlig å anta at godt utbygde heldøgns hjemmetjenester som hjemmesjukepleie, hjemmehjelp, hjemmevaktmester osv., og dagaktivitetstilbud, bidrar til å forebygge eller utsette innleggelse i institusjon. Vi vet at Regjeringas innsats for å styrke kommuneøkonomien har resultert i rekordsatsing på omsorgstjenester i kommunene. Vårt mål for denne styrkinga har vært å skaffe flere hender i omsorgssektoren og legge til rette for en større faglig bredde blant de ansatte. Det ser ut til at kommunene nå rekrutterer yrkesgrupper som tidligere har vært lite representert, på grunn av dårlig kommuneøkonomi. Slike yrkesgrupper bidrar til å sikre gode aktivitetstilbud og styrke forebyggingsperspektivet. Representanten Ludvigsen har helt rett i at dagens seniorbefolkning viser en klar tendens til økt mobilitet. Mange ønsker å flytte fra eneboliger og rekkehus til ulike former for blokkbebyggelse og bofellesskap der det er tilgang på servicetjenester. Det viser også Ivar Brevik og Lene Schmidt i NIBR-rapporten «Slik vil eldre bo». Flytteårsakene er jo, som vi vet, oftest at det er for mye arbeid med hus og hage, og at boligen er dårlig tilpasset nedsatt funksjonsevne. Ønskene går naturlig nok i retning av boliger som ligger sentralt, med lett adkomst fra bil til inngangsdør, og med nærhet til kulturaktiviteter, parkanlegg og sosiale nettverk, for å nevne noe. I mange byer og større kommuner bygges det nå boliganlegg med slike servicefunksjoner, som f.eks. bemannet resepsjon og vaktmestertjenester. Vi ser at mange eldre realiserer sine boligønsker og flytter til boliger som har disse kvalitetene. Som kjent har Regjeringa varslet et nytt investeringstilskudd til nye sjukehjemsplasser og omsorgsboliger. Målgruppa for denne ordninga er mennesker med behov for heldøgns omsorgstjenester. I tilknytning til boliger med heldøgnstjenester vil det så godt som alltid være en vaktmesterordning.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
For det første: Når det gjelder beløpet og hvor mye mer kommunene har fått, vil nok kommunene sitte igjen med mer enn 18 milliarder kr pluss innen utgangen av dette året. La oss ikke ha en lang diskusjon om det, men de har i hvert fall fått betydelig mer penger. Det fører til det faktum at det nå ansettes f.eks. flere aktivitører og den typen hjelp som gjør at dagtilbud kan styrkes, og det er bra. Når det gjelder spørsmålet om oppsøkende virksomhet og evalueringa av det, tør jeg ikke svare på det her og nå, men det skal jeg selvfølgelig sjekke opp. Jeg synes jo det er interessant med de forsøkene som har vært gjort, uten at jeg kjenner alle resultater av dem. Vi vet også at det er ulik organisering rundt om i kommunene. Så jeg skal sjekke hvordan det går med evalueringa. Regjeringa synes også det er interessant å se nærmere på den typen løsninger, men generelt sett mener vi at vettet er noenlunde likt fordelt, slik at her kan det organiseres slik de som bor nærmest brukeren, mener er best.