Borghild Tenden (Venstre), 2010-04-19:
Man skulle tro at det var bred enighet i Stortinget om at det er bra med økt personlig sparing, og at det er bra med økt medeierskap blant ansatte i norske bedrifter, men den gang ei. Flertallet, regjeringspartiene, skriver riktignok i sine merknader at det er positivt med økt medeierskap, men konkluderer samtidig med at de ikke engang vil støtte et forslag om at Regjeringen fremmer sak for Stortinget om hvilke tiltak man kan se for seg som kan bidra til at flere ansatte blir medeiere i egen bedrift. Det er jo underlig når man f.eks. i SVs program kan lese følgende: «SV vil utvikle en tredje sektor i norsk økonomi og næringsliv, basert på samvirke og bedrifter eiet av de ansatte.» Og dette har tydeligvis SV fått gjennomslag for i regjering når man i Soria Moria II, som i hvert fall representanten fra Kristelig Folkeparti har vært innom, kan lese følgende: «Regjeringen vil bidra til økt eierskap basert på samvirke og bedrifter eiet av de ansatte.» Nå kaller representanten fra SV det mangel på politisk ryggrad. Altså: Regjeringen og regjeringspartiene har et mål som er identisk med en del av det representantforslaget vi nå behandler, men de har ikke den fjerneste idé om hvordan man skal nå dette målet. I stedet viser man bare til en rekke eksisterende ordninger, som representanten fra Arbeiderpartiet gjorde, og slår sågar fast i innstillingen at det ikke er behov for å gjøre noe som helst. Det blir tydeligere og tydeligere for meg at den eneste oppgaven til regjeringspartienes representanter på Stortinget dette første året etter valget er å stemme mot forslag fra opposisjonen – punktum. Alle reaksjoner på forslag fra opposisjonen gjennomsyres av en grunnleggende motvilje mot å gjøre noe som helst. Formuleringene i Soria Moria II om økt medeierskap er ikke verdt noe. Det er tydeligvis ikke ment seriøst. Det skisseres ikke ett forslag eller én tanke om hvordan man har tenkt å nå dette målet. Ta f.eks. forslag nr. 2 i denne innstillingen om en opptrapping av den skattefrie rabatten ved ansattes kjøp av aksjer i egen bedrift, et godt og målrettet forslag for å øke ansattes medeierskap. Når vi leser flertallets argumentasjon for å avvise dette forslaget, kunne vi jo nærmest tro at det rev grunnlaget bort for hele velferdssamfunnet. Det vi foreslår, er jo en forsiktig opptrapping fra dagens grense på 1 500 kr til f.eks. 3 000 kr eller 4 500 kr, som flere av oss har foreslått i våre alternative statsbudsjett. Det er ikke noe som vil uthule skattegrunnlaget og bidra til å komplisere det administrative avlønningssystemet, slik flertallet – med påholden penn, sannsynligvis, av Finansdepartementet – skriver. Dersom det hadde vært noen fare i denne retning, måtte jo hele systemet med skatterabatt for aksjekjøp avvikles. Det at beløpsgrensen økes noe, har lite eller ingenting med en slik argumentasjon å gjøre, men det kan ha en betydning for å nå Regjeringens eget mål om økt medeierskap. For Venstre er det et viktig ideologisk prinsipp å spre makt og innflytelse. Det er viktig at eierskapet i norsk næringsliv blir mangfoldig og spredt. Det er viktig at det stimuleres til nøkternhet og sparing. Og det er viktig at vi får til en kultur som premierer det å investere og eie i norsk næringsliv heller enn forbruk og/eller investering i eiendomsmasse eller andre formuesplasseringer som i dag har gunstigere skattemessige forhold enn aksjer og eierskap i norske bedrifter. Alt dette foreslås det tiltak for å imøtekomme i det dokumentforslaget som vi nå behandler. Derfor har det også Venstres helhjertede støtte.