Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2009-11-26:
I mange år har vi fått høre at vi ikke brukte nok oljepenger. Særlig fra ytterste høyre fikk vi inntil nylig hard kritikk for at vi angivelig var altfor opptatt av å ha penger på bok. Og jeg skal tilstå at populistene – særlig de mest tabloide medier – tidvis nok har hatt en lettere pedagogisk oppgave enn vi som har holdt igjen, samtidig som vi faktisk brukte hver oljekrone som var mulig, med tanke på hva økonomi og dermed arbeidsplasser, våre felles pensjonsforpliktelser og framtidige generasjoner kunne tåle. Verken den gang eller nå er det grunn til å beskylde oss for at vi ikke bruker nok oljepenger. Det er heller ingen grunn til å beskylde oss for at vi i dag bruker for mye oljepenger, sjøl om vi alle er klar over at vi ikke kan fortsette å bruke like mye i årene framover. Og de som ville pøse på med mange titalls milliarder kroner ekstra da norsk økonomi var under veldig sterkt press, og som nå prøver å framstå som lettgjennomskuelige, snusfornuftige bremseklosser når ekstra stimulans for å sikre norsk næringsliv i en tøff tid virkelig trengs, står tilbake med relativt liten troverdighet. Jeg vil si det slik: Det er godt de er der de er, Fremskrittspartiet, særlig, i opposisjon, for hvis ikke hadde ikke vi i Norge vært der vi er nå. Vi har taklet – og takler – krisen godt, men den er ikke avblåst. Særlig eksportindustrien er svært utsatt og får og skal få massiv oppmerksomhet fra vår side framover. Vi har i tur og orden tråkket til med kraftfulle virkemidler klokt innfaset og dimensjonert. Hvis noen synes det virker som om jeg er relativt fornøyd med Regjeringas innsats, er det en riktig iakttakelse. For det er ikke slik at det ligger automatikk i at det måtte gå tålelig bra i Norge. Det handler virkelig om politisk styring, og særlig vilje til politisk styring og prioritering. Fordi vi har holdt igjen i gode tider, som mange har sagt, har vi større handlingsrom nå. Utslagene av krisen varierer i ulike deler av landet og mellom bransjer. Likevel må vi i det store og hele kunne si at finanskrise på norsk ikke er helt det som mange andre land opplever som finanskrise. Vi skal også evne å takle utfordringene som venter. Vi skal stille opp for folk og lokalsamfunn som i denne situasjonen trenger litt ekstra fra fellesskapet. Vi skal fornye og utvikle de offentlige velferdsordningene på en rettferdig måte. Vi skal gjøre hverdagen enklere for folk. Det offentlige service- og tjenesteapparatet må være mest mulig brukervennlig. Automatisk frikort, slik Regjeringa foreslår å innføre i 2010, er et godt eksempel på at vi vil gjøre ting enklere for folk. Folk skal ikke lenger behøve å samle på kvitteringer for betalte egenandeler og sjøl måtte kreve fritak når egenandelstaket er nådd. Slik skal det også bli slutt på at folk taper penger. Vi gjør det også enklere for ungdom å få helsetjenester ved at aldersgrensen for gratis helsehjelp økes fra 12 til 16 år. Og samhandlingsreformen, som helse- og omsorgskomiteen snart begynner å arbeide med for fullt, handler jo i høyeste grad om å gjøre det enklere for folk å få tilgang til riktige helsetjenester og enklere kunne ta vare på egen helse. De smarte løsningene er sjelden de mest kompliserte. Vi må sørge for at reformen blir en mest mulig effektiv reform med minst mulig byråkrati og maksimalt fokus på god forebygging og det å yte helhetlige tjenester til det enkelte menneske. Gjennom statsbudsjettet for 2010 styrkes bevilgningene til pasientbehandlingene i sykehusene. Omsorgsplan 2015 følges opp. Siden 2008, inkludert 2010, vil det ha blitt gitt tilsagn om bygging av 6 000 heldøgns bemannede omsorgsplasser. Innsatsen på rusfeltet innen psykisk helse økes også. Vi skal også satse mye på å få ned sjukefraværet i helse- og omsorgssektoren, selvsagt i nært samarbeid med de ansatte og deres organisasjoner. Vi kommer til å vedta et ekspansivt budsjett i dag – eller kanskje blir det i morgen – fordi det er nødvendig for å sikre arbeidsplasser og viktige velferdstilbud. Jeg har inntrykk av at veldig mange forstår at kostnadsveksten må begrenses i årene som kommer. Da trenger vi i alle fall evne til politisk styring fordi vi må gjøre tøffe prioriteringer for ikke minst å sikre at de nye tidene også skal være gode tider for alle.