trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-06-11:
Eg er glad for at statsråden i svaret på den førre replikken, frå Kenneth Svendsen, var inne på nytta av å føreta ein kost-nyttegjennomgang av dei forskjellige tiltaka som kan setjast i verk innanfor trafikktryggleiksområdet. Eg har lyst til å spørje statsråden om ho tek utfordringa, slik at ein får ein sånn gjennomgang, for vi har veldig mange ulike tiltak. Så vidt eg veit, har det ikkje vore gjort ei slik vurdering for å sjå kva som er mest effektivt. Skal vi utnytte ressursane på ein best mogleg måte, kan jo det vere eit viktig steg å ta. Så har eg lyst til å følgje opp lite grann vidare det som Kenneth Svendsen spurde om, då han var inne på at ein i utlandet seier at det er vanskeleg å måle effekten, mens TØI i Noreg seier at det gir ein effekt her, frå 50 til 100 færre skadde eller drepne. Har TØI gått fram på nokon spesiell måte som viser den effekten, som ein ikkje har gjort i utlandet? Eller er det berre ulike vurderingar som gjer at ein kjem til så vidt forskjellige resultat, nemleg at ein i utlandet ikkje greier å peike på ein effekt, mens vi greier det her i landet?
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2002-06-11:
Den første delen av Ot.prp. nr. 82 for 2001-2002 er ei oppfølging av forslag som er sette fram i St.prp. nr. 62 for 2001-2002, som vart debattert i Stortinget tidlegare i dag. Eg har difor ingen nye kommentarar til den delen. Men i Ot.prp. nr. 82 er det også teke inn forslag om lov om tilbod om grunnleggjande banktenester gjennom ekspedisjonsnettet til Posten Norge AS. I dag er Posten Norge BA pålagd å tilby grunnleggjande banktenester gjennom heile ekspedisjonsnettet. Spørsmålet i Ot.prp. nr. 82 er om denne plikta skal lovfestast. Eit fleirtal i komiteen, alle unnateke Framstegspartiet, støttar ei lovfesting, slik at det ikkje skal vere tvil om at dette er ei samfunnspålagd oppgåve for Posten. Fleirtalet er òg ope for at det skal kunne vurderast endring i plikta til å inngå avtale med berre ein finansieringsinstitusjon, som får einerett, og som blir pålagd plikt til å tilby grunnleggjande banktenester i heile ekspedisjonsnettet. Ein klar føresetnad for endring er at dette ikkje skal svekkje Posten sitt høve til å tilby banktenester til alle kundar over heile landet, og fleirtalet i komiteen minus Framstegspartiet har slutta seg til dei føresetnadene som ligg her.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Dette er et framlegg for Stortinget om prikkbelastning, og ikke om budsjett. Det er da ikke en budsjettsak som sådan. De konkrete budsjettspørsmål vil vi måtte ta opp igjen når vi diskuterer budsjettet. Å avgrense byråkrati er midt i hjertet til denne Regjeringen. Vi ønsker et effektivt samfunn på den måten at offentlig sektor og den offentlige delen av vår virksomhet skal være god, og vi skal ha minst mulig byråkrati. Så også i denne saken. Derfor er det et mål for oss at vi får gjennomført dette på en måte som betyr minst mulig byråkrati. Så jeg tror vi har helt felles utgangspunkt i forhold til det. Når det gjelder hyppige kontroller, finnes det planer for det både for sommeren og for andre tider på året. Når vi snakker om ekstra politikontroller, vil det alltid være perioder hvor det av ulike årsaker blir satt inn ekstra politikontroller på ulike strekninger. Når vi snakker om det totale omfanget av kontroller, vil det til syvende og sist være spørsmål om prioritering av midler til den sektoren. Jeg er selvfølgelig interessert i mange tiltak på trafikksikkerhetssiden. Dette er ett element av flere. Politikontroll er et annet. Når det gjelder Trygg Trafikk, gjør de en fenomenalt viktig innsats i vårt samfunn, og jeg er selvfølgelig interessert i at Trygg Trafikk skal drive sin virksomhet videre. Når det gjelder budsjettet, må vi komme tilbake til det når det legges fram.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Når vi bruker eksterne konsulenter til å hjelpe oss med å gjennomgå effekten av dette, så er det fordi vi trenger bistand og ønsker faglige vurderinger. Vi har fått faglige vurderinger som sier at her kan det være en betydelig gevinst å hente gjennom at man unngår ulykker. Og heldigvis er det slik at dette er vanskelig å måle, fordi dette har en effekt, mener bl.a. forskere, som gjør at vi får færre ulykker. Jeg er også helt enig i at vi bør ta en gjennomgang av nytte–kostnad knyttet til trafikksikkerhetstiltak. Da vil det komme fram aspekter. Vi vil kanskje ha problemer med å finne den helt eksakte og konkrete virkningen, fordi vi heldigvis unngår noen ulykker og heldigvis slipper å se en vond statistikk. Vi sikter mot nullvisjonen. Det er det som er drivkraften vår. Hvis vi skal foreta en nytte-kostnadsanalyse av andre tiltak, har vi mange. Det er nevnt bygging av nye veier og rassikringstiltak. Hvis vi bare skal se faglig og statistisk på det, skjer det ulykker med ras der det omkommer mellom ett og to mennesker i gjennomsnitt pr. år. Likevel mener vi at dette er et viktig element å ta vare på. Vi ønsker å bruker penger til rassikring, ikke fordi statistikken sier at det her er veldig mange som omkommer, men fordi man opplever usikkerhet. Vi ønsker at folk skal oppleve at hverdagen er tryggere fordi vi gjennomfører tiltak. Det er noen slike tiltak som det kanskje ikke er så fryktelig lett å sette tall på, men som likevel vil være med å skape et sikrere bilde. At noen grupper nettopp er veldig imot prikkbelastning, må jeg bare ærlig innrømme at jeg tar som et signal om at det er grupper som kanskje ser at dette kan være et problem i forhold til atferd i trafikken. Det tar jeg som et tegn på at det kan være et godt tiltak.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Det er nok slik at i de land der man har et slikt prikkbelastningssystem, har man ikke den holdning at dette ikke har en virkning. Det kommer helt an på hvem en spør. Vi har fått mange signaler og tilbakemeldinger som går på at dette fungerer veldig bra. Det vil nok ikke ligge noe genuint nytt i måten Transportøkonomisk institutt har gjort sine beregninger på. De har gjort sine vurderinger ut fra en faglig tilnærming til hva man kan forvente av nytte og kostnader knyttet til løsningen. Det er ikke riktig å si at prikkbelastning ikke har effekt i andre land. Transportøkonomisk institutt har sett på hva man har oppnådd ute, og hva man kan oppnå her i landet. Når det gjelder kost-nytteanalyse av trafikksikkerheten, vet jeg at det kan være et vanskelig område å foreta entydige analyser av. Men jeg er helt enig i at det ville være veldig nyttig for oss som beslutningstakere å få gjennomført en slik analyse. Så det tar jeg gjerne initiativet til å få gjennomført. Jeg ser at det også kan være nyttig når vi skal behandle transportplaner og budsjetter, for den saks skyld.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Det er nå slik at alt henger sammen med alt. Hvis det ikke er noen politikontroller, vil det heller aldri bli noen som får prikker. Derfor må vi ha begge deler for å få det til å fungere. Det å satse på mer politi istedenfor prikkbelastning betyr at vi fortsetter med det systemet som gir anledning til at noen notorisk bryter trafikkreglene og dermed opptrer som en stor risikofaktor i trafikken. Da oppnår vi ikke å ta problemet der det er, at det nettopp er noen som bevisst eller ubevisst notorisk bryter trafikkreglene. Hvis en spør noen som har mistet noen av sine i slike ulykker, tror jeg det ikke er tvil om at det er et stort engasjement i forhold til nettopp å ta den atferden som forekommer. At de som notorisk utnytter systemet og betaler seg ut av kontrollene, bare kan fortsette denne aktiviteten, er verken akseptabelt eller forenlig med nullvisjonen.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Som jeg sa i mitt svar i stad, kommer det an på hvem man snakker med. Det er ikke sånn at du får et entydig svar når du snakker med de som lever i disse landene, når det gjelder hva slags oppfatning de har av systemet med prikkbelastning. Det er noen som er meget engasjert, og som har stor tro på det. Men det er helt riktig at det ikke finnes dokumentasjon på det – og heldigvis at vi slipper å måtte oppleve det, for her er det nemlig sparte menneskeliv det dreier seg om. Heldigvis kommer vi ikke til det punkt at vi faktisk er nødt til å registrere dem når det har skjedd. Jeg har, som sagt, stor tro på dette systemet fordi det tar de notoriske trafikkregelbryterne, de som er en fare for trafikken og en fare for andre mennesker. Dette målet har man også i andre land; en ønsker å ta fatt på og gripe tak i den problemstillingen. Og det at man ikke har valgt å snu og fortsatt ser på det som et virkemiddel man ønsker å bruke, tar jeg som et tegn på at man anser det for å være et brukbart virkemiddel. Derfor går jeg sterkt inn for det i Norge også.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Jeg merker meg med stor forundring resonnementet fra enkelte som går på at en mulighet for å redde ett menneskeliv gjør at dette omtrent er lønnsomt - ett menneskeliv, ut fra en statistisk beregning av hva et menneskeliv er verdt. For meg er dette også et moralsk spørsmål. Jeg merker meg også at både Arbeiderpartiet og Senterpartiet, slik jeg oppfatter det, mener at det er riktig at de som har råd til det, skal kunne få lov til å betale seg ut av de problemene som oppstår når man blir tatt i fartskontroll. Dette synes jeg er merkelig. Det er en sosial profil som jeg synes er merkelig fra disse partiene. Jeg mener fortsatt at hvis vi klarer å redde ett menneskeliv, hvis vi klarer å redde to menneskeliv pr. år gjennom dette systemet, da er det verdt det. Jeg ønsker ikke å møte de pårørende og si: Jeg sviktet – jeg gjorde ikke det jeg kunne. Jeg har en plikt som samferdselsminister til å gå gjennom de virkemidlene som finnes, og da mener jeg at det ikke er riktig å ha et system som gjør at man kan betale seg fra ansvaret, og dermed komme med sine bidrag til at trafikksikkerheten ikke styrkes. Jeg mener fortsatt at det er et godt forslag, og jeg går for det.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-06-11:
Jeg ser på dette som høyst relevante spørsmål. Da jeg gikk igjennom dette, vurderte jeg det etter straffeloven på den ene siden og det vi nå foreslår, på den andre siden. Det vi gjør nå, er egentlig å rydde opp i hjemmelsgrunnlaget for en praksis som allerede brukes enkelte steder. Det er forskjell mellom kommunene på hvordan man praktiserer denne tilbakeholdingen. Jeg vil minne om at det er snakk om å holde tilbake inntil man har oppgitt personalia. Det er ikke snakk om pågripelse. Etter å ha vurdert dette nøye ønsker jeg ikke at dette skal bli en prosess i forhold til straff og straffelovgivningen, for da har vi en helt annen situasjon enn den vi nå snakker om, som går på transportselskapenes anledning til å holde igjen trafikanter som ikke har betalt gyldig billett. Vi vet også at dette er av veldig stor økonomisk betydning for selskapene. Blant annet her i byen er det av stor betydning at det finnes en mulighet for å inndrive de inntektene som man ellers går glipp av dersom man ikke har noen mulighet til å holde igjen, og til å sørge for at det er en dialog for å få folk til å betale for seg.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Når man skal innføre et nytt system, kan det jo hende at man i utgangspunktet skulle være litt forsiktig når man skal prøve å få dette til å fungere. Derfor blir mitt spørsmål til statsråden: Kan statsråden eventuelt ta med i sine vurderinger at man har en eventuell annen fordeling, som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har lagt opp til, bl.a. at man bruker mer penger til mer politi, at man bevilger til Trygg Trafikk, og at man også har en innkjøringsperiode for et prikkbelastningssystem? Hvordan ser statsråden på det?
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Alle sammen er vi vel enige om å få ned antallet ulykker, og at det viktigste er å redusere brudd på trafikkloven. Det man er uenig om, er virkemidlene. For Arbeiderpartiet er det viktigst at Norge har best mulig trafikksikkerhet og at færrest mulig blir drept og skadd i trafikken. For oss er det ikke noe poeng i seg selv å sette noe i gang bare for å sette det i gang. Det er viktig at det som blir gjort, virker, at antallet drepte og skadde blir redusert – det må være målsettingen. Vi vet hva som virker. Vi vet at synlig politi og kontroller virker, og vi vet at opplysnings- og holdningsskapende arbeid virker. Derfor var vi i utgangspunktet imot å gjennomføre Regjeringens opplegg med prikkbelastning, for ingen kunne si sikkert hva opplegget med prikkbelastning ville bety for antall skadde og drepte. Ingen av de landene som har prikkbelastning, kan si sikkert om det hjelper. Det har vi også fått belyst her i dag – men vi har også fått det motsatte. Arbeiderpartiet mente at Regjeringens forslag ikke var bra nok. Arbeiderpartiet mente at omfanget av systemet med prikkbelastning burde kunne reduseres i forhold til Regjeringens opplegg. Vi mener også at Regjeringens opplegg ville bli for byråkratisk og for lite handlekraftig. Representanten Ausdal Starrfelt fra Arbeiderpartiet har orientert om hvilke ordninger Arbeiderpartiet ønsker å gå inn på og hva slags fordeling. Når vi vet at mer politi og synlig politi på veiene gir mindre ulykker, er det nok å få politiet ut på veiene. Man hadde i det lengste håpet at flere partier kunne slutte seg til forslaget om å bevilge mer penger til politi. Det er jo ikke noe poeng med prikkbelastning hvis ingen gir prikker. For at dette systemet skal ha troverdighet, må vi kunne gjennomføre det på en skikkelig og god måte. Arbeiderpartiet håper at prikkbelastningssystemet vil gi færre drepte og skadde i trafikken. Vi håper at de virkelige trafikksynderne blir tatt, og at vi, når man gjennomfører dette systemet, får det til å fungere på en skikkelig og god måte. Til slutt kunne jeg tenke meg å kommentere én ting. Det er jo litt rart at bl.a. Fremskrittspartiet ikke støtter forslaget om å gi mer penger så vi får mer politi ut på veiene.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Også Arbeiderpartiet vil snikerne til livs. Har ikke statsråden noen innvending mot at private aktører skal ha mulighet til å pågripe folk? Og ser ikke statsråden at det bør være politiets oppgave? Vi er kritiske til å ta inn en særregel i en spesiallov som yrkestransportloven. Slike regler hører etter vår oppfatning til straffeloven. Har statsråden noe syn på dette?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
I kampen mot trafikkulykker må ingen ting være uprøvd. Trafikksikkerhet må settes høyt på den samferdselspolitiske dagsorden. Mange tiltak har da også blitt satt i verk, uten at en kan si at det ene eller det andre tiltaket gir fasitsvaret. Vi har fått mange fotobokser på vegene våre, men det hjelper lite hvis en kjører for fort mellom boksene og senker farten akkurat når en når boksen. Vi politikere snakker varmt og lenge om holdningsskapende arbeid, og det er også viktig. Men vi bør vel erkjenne at heller ikke vi på Stortinget kan vedta at folk skal oppføre seg pent i trafikken. Vi har et samfunn som har gitt folk bedre råd – flere har fått råd til å kjøpe større og bedre biler med flere hestekrefter. Dette betyr at det er fristende å kjøre litt for fort. I de fleste tilfeller går dette bra, men dessverre har vi i den senere tid sett at front mot front-kollisjoner skjer oftere og oftere. Dette henger sammen med at vegstandarden er for dårlig. Jeg kan nevne at i mitt fylke, Hedmark, tar E6 altfor mange liv og skader altfor mange i trafikken hvert år, og mange ulykker kunne ha vært unngått ved atskilte kjørebaner. Det er et tankekors. Dette er ikke noen kritikk av denne statsråd spesielt. I ærlighetens navn må vi ta selvkritikk noen hver i denne sal for at det er blitt for lite bevilget til vegsektoren. Denne erkjennelsen bør først og fremst komme fra regjeringspartiene, som har lovet og lovet, men som nå sitter med ansvaret og ikke innfrir noen av de løftene de gav sine velgere. Jeg er blant dem som ikke tror prikkbelastning endrer ulykkesstatistikken. Jeg støtter fullt ut merknaden fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet som sier at prikkbelastning bare har en hensikt dersom sjansen for å bli tatt blir større. Til det trenger en hyppigere kontroller på vegene av politi. Derfor er jeg glad for at Arbeiderpartiet og Senterpartiet foreslår at noen av de pengene Regjeringen vil bevilge til gjennomføring av prikkbelastningen, skal gå til Trygg Trafikk og til politiet. Trygg Trafikk arbeider godt med opplæring av barn i trafikken, og politiet er helt nødvendig på vegene våre. Når Vestfold-prosjektet stadig trekkes fram som et godt prosjekt, vil jeg ene og alene knytte resultatet av det til synlig politi og hyppige kontroller. De aller fleste bilførere endrer sin oppførsel bak rattet hvis faren for å bli tatt er stor. Penger skjønner de fleste, og dersom en får en bot som svir, ligger det mye atferdsendring i det. Jeg håper flere kan støtte forslaget fra Senterpartiet og Arbeiderpartiet i denne saken. Og jeg tror at hvis statsråden hadde hatt stemmerett, hadde hun også stemt for det, etter det hun sa i sin svarreplikk til representanten Strøm. Så nå skjønner ikke jeg hvorfor ikke regjeringspartiene kan støtte dette forslaget fra Senterpartiet og Arbeiderpartiet.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-06-11:
Jeg tok ordet nå fordi jeg hørte på statsrådens resonnementer rundt betydningen av dette forslaget, at det forelå tilsynelatende stor grad av forskning som gjorde at dette var nesten revolusjonerende, slik at det fortsatt å satse på politi var en gal vei å gå. Jeg tror du skal høre etter hva jeg nå sier. Du kan se tilbake i referatet og lese at slik ble resonnementet: De kilder som man da kunne anvende, kunne man plukke ut som man ville i utlandet, som kunne bekrefte at prikkbelastningssystemet var unikt. Men det fantes også andre kilder, som statsråden sa. Det blir et merkelig resonnement, og da syns jeg følgende: Når Senterpartiet og Arbeiderpartiet sier at vi er med på dette forslaget, er vi altså med fordi vi tror at man skal forsøke alle muligheter for å få ned antall ulykker i dette landet. Men samtidig tar vi høyde for at det fortsatt er andre områder som det er viktig å satse på. Det som for meg da blir sentralt, er: Hvorfor kan ikke Regjeringen si at her kan vi få til et bredt flertall i Stortinget hvor man virkelig satser på trafikksikkerhetstiltak, men hvor man har ulike metoder for å nå resultatet? Man kan iallfall gjøre et forsøk på ikke å bygge opp et byråkrati som er mer kostbart i forhold til et system hvor resultatet er mer usikkert. Derfor burde – som her er blitt sagt – regjeringspartiene aktivt og med begeistring gått inn for forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet.
Svein Atle Roseth (Kristelig Folkeparti), 2002-06-11:
Eg konstaterer etter debatten at det er vel større semje om trafikksikringarbeidet enn det kanskje kan sjå ut til, heldigvis. Eg ser det slik at trafikksikringsarbeidet går etter to viktige innfallsvinklar. Det eine er fysiske tiltak, som har vore sterkt fokuserte frå Framstegspartiet. Så er det haldningsskapande arbeid. Frå Kristeleg Folkeparti si side trur eg eg vil kalle dette med prikkbelastning for ein ver varsam-plakat i trafikken – til liks med 0,2 promille, som vi har erfaring for har gjort folk meir forsiktige – og det er kanskje også der vi har ein gevinst. Når vi snakkar om nullvisjonen, er det ikkje sikkert at vi i samanheng med prikkbelastning oppnår fullt ut dei målsetjingane som er her. Men om vi – som statsråden også var inne på – noko på veg oppnår målsetjingane, vil den gevinsten i seg sjølv vere så stor at det er verdt å prøve. Og når vi har fått forsikringar frå statsråden om at det også vil kome ei evaluering, er eg trygg på at det er riktig å prøve dette. Det neste spørsmålet ein kan stille seg, er: Når får ein mest ut av midlane til trafikktryggleik? Mi erfaring frå Møre og Romsdal er at dette verkar best når vi kan vere i dialog og i samspel med gruppene i trafikken. Vi har veldig god erfaring med å dele ut små midlar til eksempelvis barnehagar som har trafikktrening. Vi har ein stor kampanje på gang retta mot ungdomsgrupper i Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag, der dialogen med ungdom viser seg å ha god effekt. Så eg vil berre seie at vi må leggje inn alle midlar vi kan for å få auka fokusering på ei meir avdempa og ikkje så aggressiv åtferd i trafikken som den vi opplever no. Etter denne siste ulykkeshelga, med ti drepne i trafikken, er jo det at vi har denne saka til behandling akkurat no, på ein måte uhyggjeleg godt taima. Dette er eit altfor høgt tal. Hittil i år har vi opplevd at det gode fjoråret vi hadde i høve til ulykkesstatistikken, er blitt øydelagt. Mai månad, med 34 drepne – altså 10 meir enn året før – er i seg sjølv eigna til å skremme, og starten på juni gjer at vi berre kan grue oss for dei tala. Derfor skal vi prøve dette. Eg anbefaler det på det varmaste.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2002-05-23:
Jeg har gleden av å fremsette to private forslag. Det første er på vegne av Jan Arild Ellingsen, Kenneth Svendsen og meg selv om rettighet for godkjente taxiselskap til å inndra drosjeløyvet/kjøreseddel for personer som er volds- og overgrepsdømte og personer som har opptrådt utilbørlig i sitt arbeid. Videre er det et forslag på vegne av Jan Arild Ellingsen og meg selv om opprettholdelse av Nordfjord Sorenskrivarembete som eget domssogn.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2002-05-23:
No er det slik at den saka me behandlar i dag, dreiar seg konkret om tipstelefonen. Eg har likevel forståing for at fiskeriministeren valde å snakka om meir generelle ting. Likevel er det altså tipstelefonen som er temaet i dag. Sjølv om alle andre ser at det var ein tabbe å leggja ned tipstelefonen, og at det var slett politisk arbeid som førte til denne handlinga, reknar eg ikkje med at fiskeriministeren skal innrømma det her i dag. Difor vil eg stilla spørsmål om noko anna. Så vidt eg har fått med meg, har det til no vore berre eitt argument for at denne telefonen vart nedlagd, nemleg at det skulle vera «angiveri» å tipsa om at det blei gjort lovbrot. Den endringa som no har skjedd, er at ein har oppretta ein ny telefon hos Økokrim. Der blir sakene ikkje behandla, ein tek berre imot tipset, og så blir det vidaresendt ubehandla til Fiskeridirektoratet. Det eg lurer på, er om fiskeriministeren kan forklara kvifor eit tips som går direkte til Fiskeridirektoratet, er «angiveri», men dersom det same tipset blir sendt først til Økokrim, og så ubehandla sendt vidare til Fiskeridirektoratet, er det plutseleg ikkje lenger ei form for «angiveri». Det hadde vore greitt å få det nærmare belyst i og med at dette så langt i debatten er det einaste argumentet som har vore framført for nedlegging av den telefonen som alle veit fungerte bra.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-05-23:
Det Dokument nr. 8-forslaget som ble fremmet, vil i dag få den behandling som en stort sett enstemmig komite legger opp til. I den forbindelse er det bare grunn til å understreke at en enstemmig komite ser det som lite hensiktsmessig å skulle gjenopprette en egen telefon for fiskerinæringen etter at en felles tipstelefon er opprettet under Økokrim. Dette skriver faktisk også forslagsstillernes representanter i komiteinnstillingen. Jeg tror også at hele denne salen er opptatt av å følge opp det som har vært intensjonen, nemlig å komme det såkalte fiskefusket til livs. Dette er en stor, viktig og alvorlig sak. Den er mest alvorlig av den grunn at den er med på å sette Norge som fiskerinasjon i en slags forlegenhet. Jeg tror man kanskje i denne forbindelse skal være litt varsomme med å gi for bastante forhåndsdommer og vurderinger av hva som kommer til å bli fremtiden ved bruk av Økokrims alternative telefon. Jeg tror også man skal ha klart for seg at fiskefusk dreier seg om alle ledd innenfor deler av norsk fiskerinæring, ikke bare fangstleddet. Dette må omfatte flere ledd, skal en få det til å virke. Jeg tror man kan stille seg spørsmålet om det ikke kan være grunn til å få den nødvendige erfaringen med Økokrims telefon, og også få anledning til å vurdere om det kanskje er en bedre og objektiv løsning enn om en skulle ha en telefon tilknyttet Fiskeridirektoratet, som er en del av fiskerienes egen forvaltning. Uansett vil jeg tro at vi alle vil stå oss på å kunne få nødvendig erfaring med den nye løsningen som er satt i sving. Jeg har ikke hørt noen som har ytret ønske om å renonsere på det arbeidet som et enstemmig storting la opp til for å komme dette jukset til livs. Det som er det viktige forhold her, er at dette ikke bare er økonomisk kriminalitet, men også miljøkriminalitet i sin verste form. Og når nasjonen Norge gjør alt man kan for å bidra til å sette en internasjonal standard for forvaltning og for oppfølging på miljøområdet og hver bidige dag diskuterer begrep som bærekraftighet og oppvekstvilkår for eksisterende arter, er vi nødt til å lykkes på dette området. Da tror jeg at tipstelefonen er ett av disse virkemidlene som må komme, og som skal være offentlig kjent for alle som ønsker å nå frem med tips uten å gå veien om den lokale straffemyndighet. Så kan man gjerne i debatten skylde på – det har jeg for så vidt ikke hørt at noen har gjort – at det er regelverket som skaper juks. Det kan nok til en viss grad uforskyldt skje. Jeg tror alle parter er interessert i å få ryddet opp i det og skape et oversiktlig regelverk. Men jeg tror nok det meste dessverre er gjort med overlegg, og da må man i den videre oppfølgingen skaffe seg den nødvendige erfaring for å se hvordan man kan komme dette til livs. Jeg tror at å vurdere straff i denne sammenheng er svært viktig. De som begår overlagt juks, spesielt i fangstleddet, men også i alle andre ledd, må kunne merke dette på en slik måte at de ikke i noen særlig grad bør få lov å forbli aktører innenfor norsk fiskerinæring for fremtiden.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-05-23:
Avsløringer av ulovligheter i fiskerinæringen fikk betydelig oppmerksomhet høsten 2000, bl.a. utløste uttalelsene til fiskekjøper Odd Lorentzen om storstilt fiskejuks i Dagbladet 27. november det året kraftige reaksjoner. Opplysningene om at betydelige trålfangster ble lastet rett om bord i trailere uten å være registrert noen steder, toppet nyhetsbildet. Andre ulovligheter som var avdekket i ulike sammenhenger, dreide seg om overfiske og om ulovlig utkast av fisk, omskrivning på sluttseddelen av fiskeslag og størrelse samt rapportering av fangst fra andre områder enn der fisken var fanget. Daværende fiskeriminister Otto Gregussen hadde fått sannsynliggjort at det foregikk juks og ulovligheter av et omfang som var helt uakseptabelt. Departementet varslet økt kontrollvirksomhet og strengere reaksjoner fra myndighetenes side. Det var også bred enighet om behovet for handling innenfor noen sentrale tiltaksområder. Som et ledd i dette arbeidet ble det etablert en gratis tipstelefon gjennom Fiskeridirektoratet 1. januar 2001 for henvendelser om ulovligheter i fiskerinæringen. Senere på våren ble lovforslag om kontrolltiltak samt fiskeriministerens redegjørelse om ulovligheter, kontroll og tiltak i fiskerinæringen behandlet av Stortinget. Ingen politiske partier gikk imot etableringen eller hadde kritiske bemerkninger til denne tipstelefonen. Fremskrittspartiet ser det ikke som et angiveri, men som et uttrykk for samfunnsansvar når borgere melder fra om kriminelle handlinger som undergraver vår ressursforvaltning. Regjeringen har nå opprettet en generell tipstelefon for økonomisk kriminalitet og miljøkriminalitet som et reelt alternativ til andre ordninger. Mye kan tale for at en tipsordning lagt under Økokrim kan være et tjenlig redskap i kampen mot fiskefusk. Informasjonen blir oversendt til Fiskeridirektoratets folk for vurdering og behandling. Det er viktig å understreke i denne sammenheng at all informasjon som mottas, blir kontrollert med hensyn til etterrettelighet før eventuelle tiltak iverksettes. Systemet skal være slik at fiskernes rettssikkerhet blir godt ivaretatt. Seriøs etterforskning kan også bidra til å fjerne ubegrunnede mistanker og rykter. I kampen mot fiskefusk er dette et knippe av helt nødvendige tiltak som er gjennomført, og som er viktig, og som hele det politiske miljøet er opptatt av. Det er også slik at Økokrims tipstelefon vil bli evaluert med rapportering av erfaringer. Så får vi følge med i hvordan det går framover, og det er jo mitt inntrykk at dette tas meget alvorlig i alle partier.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-23:
Eg lurer på om svaret som statsråden nettopp gav, betyr at statsråden går tilbake på si eiga utsegn om at ein tipstelefon under Fiskeridirektoratet er «angiveri», mens ein under Økokrim ikkje er det. Så lurer eg på ein ting til. Statsråden skriv i sitt brev til komiteen: «Det tas sikte på at ØKOKRIMs tipstelefon skal evalueres etter en viss tid.» Vil statsråden i denne evalueringa også ta med ei vurdering av korleis erfaringane med fiskefusktelefonen var?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-05-23:
På bakgrunn av debatten og signala frå statsråden ber eg om at II i tilrådinga blir gjort om til eit oversendingsforslag.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-05-23:
Jeg er hjertens enig med fiskeriministeren i at kriminalitet og kriminelle handlinger selvsagt er en sak for politi og rettsvesen. Men den tipstelefonen som er opprettet hos Økokrim, er ingenting annet enn et sentralbord for Fiskeridirektoratet, i og med at alle henvendelser videresendes ubearbeidet og først blir behandlet av Økokrim etter en anmeldelse fra Fiskeridirektoratets side. Så egentlig er det ikke noen stor forskjell. Jeg skjønner at fiskeriministeren har et behov for å forsvare og forklare sine handlinger, men utgangspunktet til fiskeriministeren var vel at han aldeles ikke hadde tenkt å opprette noen erstatning for den ordinære fiskefusktelefonen. Jeg liker ikke angiveri, var kommentaren som ble brukt fra fiskeriministerens side da tipstelefonen ble nedlagt. Og vi kjenner jo alle historien før det endelig kom en tipstelefon på plass hos Økokrim, men la nå det ligge i denne omgangen – jeg skal ikke rippe mer opp i det. Poenget mitt er at jeg tror terskelen for å ta kontakt med Økokrim er vesentlig høyere enn terskelen for å ta kontakt med Fiskeridirektoratet. Det er nok den viktigste årsaken til at antall tips har gått ned såpass kraftig som de har. Det kan vi selvsagt se på to måter. Vi kan se på det som positivt at man kun tar kontakt i de aller mest graverende tilfeller, eller at man har en høyere terskel for å ta kontakt. Det kan på den ene siden være positivt. Men når, som fiskeriministeren sier, kun 15 av 140 innrapporterte tilfeller førte til anmeldelse, viser det også noe annet. Det viser at det som i mange tilfeller koker under overflaten i fiskerinæringen, en mistanke om at andre driver med fusk, i de aller fleste tilfeller er blitt avkreftet. Det er for næringen særdeles positivt at det faktisk bare er 15 av 140 tilfeller som har ført til politianmeldelse, og at de aller fleste tilfellene hvor man har mistanke om at det foregår juks, er blitt avkreftet av myndighetene. Det er positivt for næringen. Ser ikke fiskeriministeren også det aspektet, og vil han legge til rette for at myndighetene også har et ansvar for å få avkreftet mistanke om fusk der det reelt sett ikke har foregått ulovligheter?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-05-23:
Det er to ting jeg synes det er viktig å registrere i etterkant av debatten, og som også er svar på spørsmålet. Det kan være ulike oppfatninger av hvor denne telefonen skal stå, men samtidig er det bred enighet om at det ikke er nødvendig med flere enn én. Jeg er for så vidt innforstått med at flertallet i komiteen har de synspunkter det har, knyttet til om den skulle ligge i Bergen eller her. Men jeg er tilfreds med at man er enig om at dette er en politisak. Dette skal behandles av politiet i sin tid, men de må trekke inn den kompetansen som finnes. Jeg synes faktisk at det er et avgjørende viktig argument å ta med seg at slik telefonen opprinnelig var innrettet, hadde den en stigmatiserende effekt på næringen fordi man behandlet den på en annen måte enn annen økonomisk kriminalitet og miljøkriminalitet. Og for meg er det viktig at vi ikke gjør dette til et spørsmål om fiskefusk, fordi fiskefusk indikerer en mindre alvorlig grad av lovbrudd enn økonomisk kriminalitet og miljøkriminalitet. Dette skal vi evaluere og komme tilbake til Stortinget med, og jeg synes vi skal ta med oss at det kom inn over 150 tips til Fiskeridirektoratet, hvorav bare 15 førte til politianmeldelse. Jeg skal ikke gå inn og evaluere de henvendelser som kom, men det er altså et faktum at kun 10 pst. av dem førte til politianmeldelse.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-05-23:
Når det gjelder denne evalueringen som jeg skal komme tilbake til Stortinget med, skal jeg holde meg både til det jeg har sagt i brev til komiteen, og det komiteen er enig om, og be om en bred evaluering av ordningen med tipstelefon. Det skal jeg komme tilbake til når tiden er moden for det. Men jeg registrerer at det er ulike synspunkter knyttet til både den foregående telefonordning og den nåværende. Jeg er bekvem med den konklusjonen som Stortinget trekker i dag, og har for så vidt ikke flere kommentarer til det, men understreker at jeg som fiskeriminister fokuserer på å ha et konstruktivt samarbeid med næringen for å bekjempe økonomisk kriminalitet og miljøkriminalitet, som jeg anser ethvert fusk og fanteri knyttet til fiskerinæringen for å være. Og jeg synes det er veldig viktig at vi fokuserer på at dette er like alvorlig miljøkriminalitet og økonomisk kriminalitet som enhver annen sak, og at det er en sak for politi og rettsvesen og ikke bare for forvaltningen.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-05-23:
Jeg må si at de synspunkter som representanten Enoksen kommer med knyttet til nødvendigheten av å få avkreftet juks, er en viktig del av min argumentasjon også. Det er nettopp det faktum at det her kommer inn over 150 tips som sorteres ned til 140 tips – hvorav bare 10 pst. anses som seriøse og fører til politianmeldelse – som er med på å stigmatisere en næring. Samtidig er jeg enig med representanten Enoksen i at det er viktig å få avkreftet at en god del av det som blir påstått, var ubegrunnet. Jeg er ikke sikker på om terskelen er høyere i forhold til Økokrim når det gjelder de reelle sakene, men det er mulig at det har en sorterende effekt på de tipsene som viser seg ikke å være seriøse. Det var for så vidt litt av hensikten, fordi det ikke er med på å stigmatisere i samme grad som en telefon som kun går til forvaltningen. Men det er altså ikke så helt sikkert at tipsene når det gjelder de seriøse brudd på regelverket, som skal føre til politianmeldelse, er gått ned, for det er jo slik at det var 15 tips til Fiskeridirektoratet av mer enn 150 som førte til politianmeldelse. Per dato er det altså kommet inn ti tips til Økokrim, hvorav åtte etter den første vurderingen til Økokrim blir sendt over til direktoratet til videre behandling. Vi er da altså nede i halvparten på kort tid.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
Det er gledelig det som har skjedd i norsk politikk de siste årene. Solidaritet og nestekjærlighet har vært grunnleggende verdier i arbeiderbevegelsen og blant Kristelig Folkeparti-folk i veldig mange år. Vi diskuterte nok på 1990-tallet ganske mye, og hadde våre konflikter med vekslende arbeiderpartiregjeringer om betydningen av satsing på bistand, hvor vi ønsket å gå lenger. Jeg er veldig glad for den utviklingen som har skjedd de siste tre til fem årene på dette området. Det spennende er at det ikke bare er mer enighet nasjonalt enn noen gang, for Høyre er også med på laget med Sem-erklæringen og de statsbudsjettene som er lagt fram av Samarbeidsregjeringen. Det er også det samme som skjer internasjonalt. Det er større enighet enn noen gang både om mål og om virkemidler. Når opplevde vi sist at IMF, Det internasjonale pengefondets direktør og president – blårussens høyborg kaller mange dette – var en sterk forkjemper for fattigdomsbekjempelse, og faktisk ber land om å øke bistanden betydelig? Det samme med finansministeren i USA. Dette er en endring som vi skal ta med oss som meget positiv. Og det interessante er da at det er Fremskrittspartiet som er det store unntaket, både nasjonalt og internasjonalt. Det er derfor også en grunn til at Fremskrittspartiet ikke er med i den regjeringen vi nå har, og det er en grunn til at vi har klare oppfatninger om den politiske forskjellen mellom disse partiene. Det vil selvfølgelig også bli reflektert i de samtalene som vil pågå i Stortinget i forhold til å få et budsjett i havn. Alle vet at budsjettforhandlingene ikke foregår fra talerstolen. Budsjettforhandlingene skal vi som sitter i regjeringen overlate til Stortinget og til våre respektive partigrupper å gjennomføre. Det er likevel ingen tvil om – ikke for noen som hørte statsministerens innlegg i dag – betydningen av fattigdomsbekjempelse og Regjeringens opptatthet av å bevare vår troverdighet på dette området. Der tror jeg ingen kunne tolke statsministeren feil. Det er en veldig viktig verdi for oss, og det tror jeg man også vil merke i løpet av høsten.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
Jeg er helt enig med representanten Høglund i betydningen av internasjonal handel, og jeg er helt enig med president Museveni i betydningen av at land som Uganda får markedsadgang til det internasjonale og det norske markedet. Det flotte med denne regjeringen er at i Sem-erklæringen har det som har vært Høyres sterkeste sak i utviklingspolitikken, nemlig handel – Kristelig Folkeparti har for øvrig også vært opptatt av dette – blitt slått sammen med bistanden og vår politikk for en offensiv gjeldspolitikk og utviklingspolitikk internasjonalt. Det til sammen gir faktisk den beste utviklingspolitikken – alle tre forhold samtidig: gjeld, handel og bistand. Det går ikke an å få de resultatene vi skal oppnå på utviklingsområdet, uten at vi gjør noe med alle tre, og i tillegg gjør vi noe med nasjonal politikk i de ulike landene vi samarbeider med. Alt er nødvendig. Vi klarer ikke å oppnå dette bare med handel. Men vi gjør jobben vår på handelsområdet. Den 1. juli i år fjernet vi alle kvoter, all toll fra alle varer fra de fattigste utviklingslandene. 48 land er det vel nå blitt i alt. Det betyr at president Museveni og andre av hans kolleger i de fattigste utviklingslandene har full markedsadgang til det norske markedet. Det vi nå må jobbe med, er å bidra til at de kan utnytte denne markedsadgangen på maksimal måte. Det betyr at vi også må unngå de såkalte ikke-handelsmessige handelshindringer, altså fytosanitære krav, veterinære krav og alt slikt som gjør at det likevel er vanskelig å slippe til. Nå skal vi bruke bistandspolitikken for å bidra til at man kan utnytte handels- og markedsadgangen. Så har man i Sem-erklæringen også sagt at man vil øke importen av varer fra andre utviklingsland, altså mellominntektsland. Det følger vi opp i WTO-sammenheng. Og det er en forpliktelse Regjeringen har påtatt seg i de forhandlingene vi nå går inn i.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
Skiftende regjeringer har vært med i et betydelig arbeid for å endre politikken i de internasjonale finansieringsinstitusjonene, både Verdensbanken og IMF, men særlig Verdensbanken og de regionale utviklingsbankene. Det betyr at de strukturtilpasningsprogrammene som har vært kritisert, og som ble det bl.a. under ABCDE-konferansens avholdelse i slutten av juni i år, har blitt betydelig endret. Norge og de nordiske landene, sammen med Nederland, har vært sterke pådrivere for dette. Det er en helt annen sosial innretning på disse programmene enn det var før, selv om vi ennå ikke er helt i mål. Vi sier det slik at strukturtilpasningens tid er over. Det er fremdeles krav, og det er såkalt kondisjonalitet, men den er annerledes enn før. Så til spørsmålet. I forbindelse med påfyllingsforhandlingene for IDA, som kommer som egen sak til Stortinget, kommer vi til å gå nærmere inn på politikken i Verdensbanken og IMF, slik flere av Stortingets medlemmer ønsker. Jeg har i hvert fall varslet Stortinget om det i et brev. Dette vil gi Stortinget en større anledning til å gå nærmere inn i disse spørsmålene. Det synes vi er en bedre løsning enn å ta dette i budsjettsammenheng. Så der vil representanten Jacobsen få en god mulighet til en drøfting av politikken i de internasjonale finansieringsinstitusjonene. La meg likevel nevne ett viktig tiltak som vi har foreslått, og som de såkalte Utstein-landene står bak fra 1999. Det er å innføre noe som heter Poverty and Social Impact Analysis-ordninger. Det betyr at man skal gå inn og analysere effekten av makroøkonomisk politikk, og man skal gjøre det fra land til land og fra case til case. Dette er nå i ferd med å bli institusjonalisert både i IMF, i Pengefondet og i Verdensbanken, og vil være en viktig bidragsyter til å få endret makroøkonomisk politikk enda mer i tråd med det som er målet, nemlig å bekjempe fattigdom og sikre at pengene når de aller, aller fattigste. Slik at denne mekanismen som vi har fått etablert, den er nå i ferd med å gjøre sin virkning. Jeg hadde selv drøftelser i Washington om dette i forrige uke.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2002-10-10:
La meg først slutte meg til statsrådens ros av utenrikskomiteens leder. Jeg vil si meg enig i at han løftet debatten med sitt innlegg om de globale utfordringene. La meg også fortsette med å gi statsråden ros for den innsatsen som hun gjorde i Johannesburg. Kristelig Folkeparti og Arbeiderpartiet er jo enige om at det er et felles ansvar å støtte opp om den globale kampen mot fattigdom. Vi støtter opp om tusenårsmålene med vekt på menneskelig verdighet, likhet og rettferdighet, og tyngdepunktet i norsk bistandspolitikk har i de siste årene ligget i et bredt flertall mellom sentrumspartiene, Arbeiderpartiet og SV. I fjor høst kom i tillegg Høyre inn i denne folden ved at Bondevik II-regjeringen holdt fast på Stoltenberg-regjeringens kraftige økning på 1,2 milliarder kr til bistand i 2002. Også det foreliggende budsjettforslaget har en økning til bistand. Men Fremskrittspartiet, som er basis eller grunnlag for denne regjeringen, vil kutte i bistand med flere milliarder kroner. Vil en budsjettavtale mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet føre til en ny kurs også her? Og vil Kristelig Folkeparti være med på det? Så et helt konkret spørsmål: Regjeringen foreslår nå å halvere andelen kvoteflyktninger i Norge. Det er de verst stilte av verdens flyktninger, som statsråden snakket så varmt om, de svakeste blant det svake. Går virkelig bistandsministeren god for et slikt opplegg?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2002-10-10:
Ja, her kommer «unntaket». Honnørordene sitter meget løst i denne sal når man kommer inn på bistand, og jeg skal være den første til å understreke at global fattigdomsbekjempelse er viktig. Jeg hadde gleden av å være til stede i Johannesburg, og røstene fra utviklingslandene var forskjellige. Men det var også gledelig å oppleve at en president som Museveni i Uganda ropte ganske høylytt ikke bare om bistand, det var ikke det han nevnte først og fremst, det var handel, rettferdig handel, inkludering i verdensmarkedet. Og hvor står så Norge i denne saken? Man snakker om et paradoks ved Fremskrittspartiets politikk. Jeg vil påstå at Regjeringen har et enda større paradoks ved sin politikk. I St.prp. nr. 1 fra Landbruksdepartementet kan man lese: «Noreg har lagt stor vekt på å samarbeide med land som har dei same interessene som oss. Dette er mellom anna EU, Japan, Korea og Sveits.» Er dette land og samarbeidspartnere som vil bidra i en WTO-sammenheng til at vi kan få en åpnere handel, ikke minst med matvarer, og bidra til at vi kan få varig endring i den negative utvikling som til dels har vært bl.a. i det sørlige Afrika?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-10:
Det er ikkje vanskeleg å slutte seg til hyllesta til Regjeringa og utviklingsministeren for godt arbeid som har vore gjort, og auka budsjett. Det er trøbbel på området internasjonalt i forhold til mengda bistand. Den går jo ned. Eg ser at ein reknar med at den kanskje på sikt vil gå opp. Men det er samtidig trist at vi ser at det er så mykje krig i verda at det òg dreg vekk bistand frå dei meir tradisjonelt bistandsavhengige områda. I tillegg ser eg at det er lett å få pengar til bomber. Då er det «ja». Når det gjeld pengar til nødhjelp og bistand, blir det meir eit «tja». Eg skal ikkje seie «nei», men eg vil seie det er meir «tja» då. Då vi begynte med bistand for mange år sidan, hadde vi ein veldig optimisme. Vi trudde at berre vi gav, ville dette gå fort og greitt. Det har vist seg at det ikkje blei slik. Kanskje skal vi også ta med den hovudideen som var der frå byrjinga av, at dette skulle ha innverknad på oss i Noreg og på det norske samfunnet. Eg trur t.d. at vi kjem til å måtte reise til Afrika ein gong for å lære å leve. Kanskje må vi reise ut på den norske landsbygda også for å lære oss noko av landsbygdkulturen i Noreg. Så litt til spørsmålet mitt som gjeld rammevilkåra, som er like viktige som bistanden. Det må i den samanhengen ikkje berre fokuserast på handelsvilkår. Strukturtilpasningsprogramma som IMF og Verdsbanken kjører, veit vi kan innehalde nedbygging av handelshinder, liberalisering av finanssektoren, privatisering osb. – med store konsekvensar for vanlege folk. I budsjettet er det ikkje mogleg å finne nokon kritiske punkt om eller kommentarar av dei multinasjonale finansinstitusjonane. Eg vil spørje utviklingsministeren om vi kan risikere at delar av norsk bistand går med til å reparere skadar som har kome til for dei fattigaste, som ei følgje av ein politikk tilrådd av dei multilaterale finansinstitusjonane. Er Noreg på line med IMF og Verdsbanken når det gjeld kva som skal til av reformer i alle våre hovudsamarbeidsland?
Inge Lønning (Høyre), 2002-10-10:
Trontaledebatten, opposisjonens debatt, nærmer seg slutten. Det tror jeg opposisjonen skal være glad for. Jeg tror neppe noen kommer til å savne denne debatten sårt, for den har bidratt i svært liten grad til det trontaledebatten skulle bidra til, nemlig å skissere opp politiske alternativer. Parlamentarismen som styresett forutsetter jo at en regjering skal ha en oppegående opposisjon som til enhver tid, dersom regjeringen ikke har et fast flertall bak seg i Stortinget, kan være i stand til å komme opp med et regjeringsalternativ dersom den ikke er fornøyd med regjeringens politikk. Denne debatten har klarlagt at noe slikt alternativ finnes ikke. Og kanskje er det det som er det nye i dagens situasjon: Man begynner å bli akutt opptatt av at mindretallsparlamentarismen ikke er brukbar, og at vi for enhver pris må få en flertallsregjering – jeg hadde nær sagt koste hva det koste vil. Det er egentlig ganske underlig. Hvorfor i all videste verden har vi nå fått et akutt behov for en flertallsregjering, selv om den eventuelt skulle bestå av partier som har vidt forskjellig oppfatning av så grunnleggende spørsmål som norsk sikkerhets- og utenrikspolitikk? En slik koalisjonsregjering har Norge aldri opplevd hittil, og forhåpentligvis kommer vi aldri til å oppleve det i fremtiden heller. Det eneste virkelig fremtidsrettede og perspektivrike innlegg jeg har hørt fra det største opposisjonspartiet i dette parlament, ble holdt i går av partiets avtroppende leder. Det forteller jo i seg selv ganske mye. Er det virkelig noe enestående ved den regjeringssituasjonen vi har i dag? I formiddagsmøtet i dag presterte Arbeiderpartiets parlamentariske leder å hevde at vi nærmest har en i hele verdenshistorien enestående regjeringssituasjon i Norge i øyeblikket. Det må bety at hukommelsen er blitt faretruende kort. Det eneste nye i dagens situasjon er vel at den nåværende regjering ikke har en forutsigbar opposisjon, og en opposisjon som er villig til å ta ansvar enten for å etablere et regjeringsalternativ, eller for å medvirke til at den sittende regjering får et rimelig handlingsrom. Det er muligens nytt. For tidligere mindretallsregjeringer, ikke minst Arbeiderpartiets mindretallsregjeringer, har kunnet påregne en forutsigbar opposisjon, og en opposisjon som var villig til å medvirke til å gi regjeringen handlingsrom. Kåre Willoch uttalte i en underholdningsdebatt som heter Holmgang for en tid tilbake at det er til skade for norsk politikk i sin alminnelighet når Arbeiderpartiet er et politisk tomrom. Jeg synes denne debatten har bekreftet det.