Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2014-06-16:
Det er i utgangspunktet en svært positiv sak vi behandler i dag. Vi har muligheten gjennom ny teknologi til å skape en tryggere, sikrere og mer effektiv deling av viktig og nødvendig informasjon i helsevesenet vårt, og vi har muligheten til i en tid der pasientforløpet er annerledes enn før og ofte finner sted i ulike virksomheter i helsevesenet, å sørge for at informasjonen følger pasientene på en sikrere måte enn før. Likevel er det ikke til å komme bort fra at denne debatten selvfølgelig mye blir handlende om det vi er uenige om, som er graden av kontroll den enkelte innbygger skal ha over sine helseopplysninger. I SV er vi svært kritiske til at sensitive opplysninger om vår helsetilstand og våre liv skal kunne deles i helsevesenet uten hver enkelt innbyggers aktive samtykke. Det handler om å ta vare på noen grunnleggende prinsipper i vårt helsevesen og i vårt samfunn, og om hvordan vi behandler konfidensielle og taushetspliktbelagte opplysninger. Det blir særlig viktig å ha en sånn diskusjon når mer og mer av disse opplysningene finnes i elektroniske journaler som det er lett å dele, men som dessverre også lett havner på avveie. Vårt syn er at det er mulig å videreføre dagens krav til aktivt samtykke i ny pasientjournallov på en effektiv og ubyråkratisk måte. Vi er sterkt bekymret for at det å snu hovedregelen fra et aktivt samtykke til et passivt samtykke, eller en reservasjonsrett, som jo er populært i norsk politikk om dagen, er en rettighet som for veldig mange vil forbli en papirrettighet. Vi vet at allerede i dag sliter vi i helsevesenet vårt med at mange rettigheter som folk har på papiret, er rettigheter som ikke er kjent for pasientene i praksis. Og terskelen for å reservere seg vil sannsynligvis være høyere enn for ikke å gi et aktivt samtykke. Så vi står sammen med Venstre og Senterpartiet om at kravet til informert samtykke i dagens lov skal videreføres i den nye loven. Legeforeningen ga en god illustrasjon på betydningen av det i høringene som komiteen hadde, der de viste til at dagens adgang til å sperre opplysninger er lite brukt fordi terskelen for brukerne er høy og folks kjennskap til regelen er dårlig. Derfor ønsker vi oss også en klar hjemmel for adgangen til å sperre sånne opplysninger i den nye loven. Jeg tror at aktivt samtykke er noe vi som folkets tillitsvalgte ikke skal være så redde for. Aktivt samtykke bygger tillit, det legger til rette for en sunn prosess, og det kan være positivt for helsevesenet, som må ha en kritisk gjennomgang med seg selv om hvordan man behandler sensitive personopplysninger. Det kan være positivt for pasientene, som gjennom et aktivt samtykke bevisstgjøres rundt hvor mye viktig informasjon om oss helsevesenet sitter på, og det er ikke minst viktig for samfunnet fordi vårt samfunn trenger en stadig bevisstgjøring rundt de vanskelige spørsmålene om personvern. De opplysningene vi snakker om her, er ikke hvilke som helst opplysninger. Det er klart at vi alle er opptatt av at helsevesenet på en enklest mulig måte skal ha tilgang til de opplysninger som er nødvendige for å gi oss nødvendig behandling. Men i disse journalene står det mye om oss, om livene våre og om våre utfordringer og problemer som kan innebære en betydelig belastning for den enkelte om det kommer på avveie. Jeg synes at denne saken belyser noe som dessverre er en trend i Stortinget, og det er at Datatilsynet kommer med svært klare råd til oss som Stortinget ikke følger, og at personvernhensyn igjen og igjen kommer bak i rekken når viktige hensyn skal veies mot hverandre. Det vi ser, er en litt uvanlig allianse av Venstre på borgerlig side og oss og Senterpartiet på rød-grønn side, men det er dessverre en vanlig allianse i personvernspørsmål. Vi trives veldig godt med Venstre der. Problemet er at personvernpartiene ser ut til å være i kronisk mindretall i denne sal.