Bent Høie (Høyre), 2020-03-10:
La meg starte med å takke for anledningen til å komme til Stortinget for å redegjøre for status og håndtering av utbruddet av koronavirus. Den 31. desember 2019 meldte helsemyndighetene i Wuhan by i Hubei-provinsen i Kina om en opphoping av tilfeller med lungebetennelse av ukjent opprinnelse. Den 9. januar i år rapporterte Kinas smitteverninstitutt at et nytt koronavirus var årsaken til lungebetennelsene. Verdens helseorganisasjon erklærte den 30. januar i år at dette er en internasjonal folkehelsekrise, men Verdens helseorganisasjon har fortsatt ikke definert utbruddet som en pandemi. Globalt passerte antall bekreftede smittede denne helgen 100 000. Smitten dekker nå nesten hele Verdens helseorganisasjons europaregion. Over 100 land har rapportert bekreftede tilfeller, og antallet er økende. Italia har det største pågående utbruddet, men antallet tilfeller øker også i store land som f.eks. Østerrike, Tyskland og Spania. I tråd med Nasjonal helseberedskapsplan fikk Helsedirektoratet dagen etter at WHO erklærte internasjonal folkehelsekrise, 31. januar, delegert ansvar for nasjonal koordinering av helsesektorens innsats. Samme dag ble det nye koronaviruset definert som en allmennfarlig smittsom sykdom. Det ga Helsedirektoratet og kommunene utvidede fullmakter etter smittevernloven. Dette var i overkant av tre uker før den første personen i Norge testet positivt på en prøve etter å ha vært i det berørte området i Kina. Folkehelseinstituttet har til nå testet mer enn 3 000 personer i Norge. Det nye koronaviruset er et tidligere ukjent virus, men har visse genetiske likheter med sarsviruset, som også tilhører koronavirusfamilien. Sykdommen smitter, etter det vi vet, først og fremst ved dråpesmitte – som ved forkjølelse og influensa – ved at virus overføres fra luftveiene hos smittede personer med symptomer på sykdom. Det nye koronaviruset fører til luftveisinfeksjon og kan gi alt fra milde symptomer til mer alvorlig sykdom. Feber og sår hals er rapportert hos personer med mild sykdom. En del har blitt diagnostisert med lungebetennelse. Alvorlig lungesvikt og dødsfall forekommer. Informasjon om risikofaktorer hos de syke er foreløpig begrenset, men alvorlig sykdom og dødsfall er oftest sett hos eldre og personer med underliggende sykdommer. Verdens helseorganisasjon anslår inkubasjonstiden til 1–14 dager. Internasjonalt samarbeid står sentralt i den nasjonale håndteringen av epidemien. Verdens helseorganisasjon leder og koordinerer den samlede globale responsen i tråd med Det internasjonale helsereglementet. Norske helsemyndigheter håndterer utbruddet i dialog med Verdens helseorganisasjon, EU og i tråd med sektorens beredskapsplanverk. Norges deltakelse i det europeiske helseberedskapssamarbeidet er viktig for vår respons. Det europeiske smittevernbyrået, ECDC, som Norge er medlem av, står sentralt i overvåkingen av smittsomme sykdommer i Europa. Gjennom EUs helsesikkerhetskomité deltar Norge på telefonmøter der landene orienterer om status for utbruddet og hvilke tiltak som er iverksatt nasjonalt. Komiteen arbeider også for å harmonisere kommunikasjonstiltak rettet mot befolkningen i de ulike medlemslandene. Det er også tett samarbeid på nordisk nivå. Folkehelseinstituttet har tett kontakt med sine motparter i de nordiske landene om faglige vurderinger, utveksling av informasjon om tilfeller, innføring av nye tiltak, mv. Global helsesikkerhet er avhengig av at alle land har beredskapskapasitet. Norge har så langt bl.a. bidratt til Verdens helseorganisasjons arbeid med global respons. Regjeringen jobber for at flere land styrker sin innsats i dette arbeidet. Men den internasjonale forskningsinnsatsen mot koronaviruset er svært omfattende. Norge har gjennom vaksineorganisasjonen CEPI tatt en ledende rolle i arbeidet med å utvikle en vaksine mot viruset. CEPI har inngått fire ulike partnerskap om vaksineutvikling og planlegger å starte opp den første av sikkerhetsstudiene i mennesker allerede denne måneden. Regjeringen har økt støtten til CEPI med 36 mill. kr i forbindelse med dette utbruddet, og jeg har selv vært i telefonisk kontakt med utenlandske kolleger for å forsøke å skaffe mer penger til CEPI. Vi har fortsatt ikke full oversikt over hvor stor andel av de smittede som blir alvorlig syke av dette viruset. Foreløpige tall kan tyde på at ca. 80 pst. av dem som blir syke, får et mildt sykdomsforløp. Det er spesielt de eldre og de med underliggende sykdom som har høy risiko for alvorlig sykdom. Folkehelseinstituttet har så langt bedt helsetjenesten forberede seg på et middels pandemiscenario, dvs. det samme scenarioet som har ligget i de nasjonale beredskapsplanene siden 2014. Folkehelseinstituttet arbeider nå med en ny, oppdatert risikovurdering og et mer presist planscenario for å anslå hva slags belastning helse- og omsorgstjenesten bør være forberedt på å håndtere. Mandag, altså i går, ble det avholdt et webseminar for intensivmiljøene i Norge, og de nye scenarioene ble diskutert. I dette scenarioet skisseres det at man bør planlegge for at 22 000 blir innlagt på sykehus, og at ca. 5 500 har behov for intensivbehandling. Det samme scenarioet sier at på toppen vil 1 700 være innlagt, 600 av disse på intensivavdeling. Jeg kommer senere i redegjørelsen tilbake til kapasiteten på sykehusene våre. Det understrekes at dette ikke er en prognose, men et scenario det anses som hensiktsmessig å planlegge for. Det finnes på nåværende tidspunkt ingen vaksine eller spesifikk behandling mot sykdommen. Den siste oppdateringen fra Folkehelseinstituttet, 9. mars kl. 18, viser at 192 personer har testet positivt på koronavirus i Norge. 134 av disse tilfellene har blitt smittet utenlands, 55 tilfeller har blitt smittet i Norge, og for 3 er smittested under avklaring. De fleste har milde symptomer. Helsedirektoratet bekreftet kl. 08.30 i dag at seks pasienter er innlagt på sykehus. Selv om norsk helsetjeneste er godt organisert og har god kompetanse, vil en epidemi eller en pandemi med stort omfang føre til en utfordrende situasjon. Vi arbeider for tiden for å sikre tilstrekkelige forsyninger til tjenesten, og vi planlegger for økt kapasitet i tjenesten, særlig når det gjelder intensivbehandling. Vi ser eksempelvis at tilgangen på verneutstyr er en utfordring som tidlig ble identifisert som et risikoområde, og som det nå jobbes med både nasjonalt og internasjonalt for å løse. I samsvar med anbefalingene fra Verdens helseorganisasjon har vi også startet et samarbeid med næringslivet nasjonalt for å finne løsninger. Helsemyndighetene har vært forberedt på at viruset ville komme til Norge. Folkehelseinstituttet og Helsedirektoratet har forberedt seg sammen med helsetjenesten og har iverksatt planlagte tiltak for å følge opp situasjonen. Regionale helseforetak har ansvar for å sørge for spesialisthelsetjenester til dem som blir syke av viruset. Kommunene har tilsvarende ansvar for å yte nødvendige helse- og omsorgstjenester til alle som oppholder seg i kommunen. Kommunen skal også spore opp smitte og iverksette tiltak for å hindre ytterligere spredning. Folkehelseinstituttet gir råd og bistår kommunene i dette arbeidet. I tillegg holder Folkehelseinstituttet oversikt over den epidemiologiske situasjonen nasjonalt og internasjonalt og er referanselaboratorium for testing for koronavirus. Den 1. mars kom det nye karanteneråd for helsepersonell. Alle ansatte i helse- og omsorgstjenesten som har vært i områder med vedvarende spredning av koronavirus, skal være hjemme fra jobb i 14 dager etter hjemkomst. Helsedirektoratet, Folkehelseinstituttet og helsemyndighetene i de øvrige nordiske landene har fokus på beskyttelse av sårbare grupper, utvidet testing av helse- og omsorgspersonell med pasientkontakt og testing av alle som kommer fra områder med vedvarende smitte. Arbeidet mot epidemien skjer langs to spor: et smittevernspor for å redusere spredningen og et behandlingsspor for å hindre dødsfall blant de alvorlig syke. Smittevernstrategien har som mål å utsette innenlands spredning av covid-19 så lenge som mulig og forsøke å bremse spredningen, slik at epidemien spres over en lengre periode og færre smittes totalt. Det er utstedt reiseråd til områder med stor smittespredning. Det er videre innført hjemmekarantene for alle som har oppholdt seg i utbruddsområdene de siste 14 dagene. Personer som får påvist koronavirusinfeksjon, blir isolert hjemme eller på sykehus, avhengig av sykdommens alvorlighetsgrad, og nærkontakter blir satt i hjemmekarantene og følges opp. Behandlingssporet følges opp ved å forberede helse- og omsorgstjenesten på å behandle et større antall alvorlig syke. Vi skalerer opp kapasiteten, spesielt når det gjelder behandling av intensivpasienter. Vi utsetter også planlagt behandling for å utvide kapasiteten. På samme måte som med den årlige influensaen kan vi ikke unngå dødsfall, men målet er å unngå dødsfall fordi vi ikke klarer å gi god nok helsehjelp. Sykehusene har i utgangspunktet god kapasitet til å håndtere alvorlig syke. Vi er likevel nødt til å planlegge for hva som kan skje i alvorlige tilfeller. En kartlegging i regi av Helsedirektoratet viser at det er ca. 400–450 intensivplasser i daglig bruk ved norske sykehus. 200 ekstra plasser kan framskaffes i en beredskapssituasjon. 1 200–1 400 er det maksimale antall tilgjengelige intensivplasser i en kritisk situasjon der alle tilgjengelige respiratorer tas i bruk, noe som samtidig vil innebære en midlertidig stans i planlagt operasjonsvirksomhet ved alle sykehus. Det vil være en krevende situasjon for helse- og omsorgstjenesten, men ved å mobilisere og disponere tilgjengelige ressurser ser det ut til at tjenestene skal klare å håndtere de scenarioene Folkehelseinstituttet så langt har beskrevet. Kommunen er lokal smittevernmyndighet. Det betyr at det er kommunens ansvar å vurdere situasjonen og iverksette tiltak for å begrense utbredelsen av et utbrudd, iverksette tiltak for å begrense videre spredning av smitte og ta vare på dem som er blitt smittet. Kommunene har særlige fullmakter til smitteverntiltak som å pålegge isolering og karantene, stenge skoler, barnehager og andre virksomheter og stenge arrangementer med mye folk dersom det vurderes som nødvendig. Folkehelseinstituttet gir råd og jobber tett sammen med kommunene om dette. Kommunene skal også sørge for behandling til dem som blir syke, og som ikke har behov for sykehusbehandling. Spesielt viktig å tenke på i denne sammenheng er pasienter og brukere på sykehjem og i hjemmetjenesten. Dette er personer som er særlig sårbare for koronaviruset på grunn av høy alder og fordi de har mange sykdommer fra før. Folkehelseinstituttet har gitt råd i artikkelen «Sykehjem og smittevern mot covid-19». Fastlegene er en svært viktig del av kommunenes helse- og omsorgstjeneste når det gjelder å behandle syke, og når det gjelder å gi råd til de pasientene som tilhører risikogruppene. Regjeringen har derfor suspendert kravet om legeattestert fravær, den såkalte fraværsregelen, i skolen, for å redusere belastningen på fastlegene. Den 31. januar ba Helsedirektoratet fylkesmennene og de regionale helseforetakene om å følge opp kommunenes og helseforetakenes plikt til å utarbeide en plan for vern mot smittsomme sykdommer etter smittevernloven. Helsedirektoratet ba da landets fylkesmenn om å innhente en oversikt over smittevernplaner i kommunene og yte bistand der det var behov. De regionale helseforetakene ble på samme tid bedt om å forsikre seg om at helseforetakene har oppdaterte smittevernplaner. Direktoratet ba også fylkesmennene om straks å iverksette tiltak, eventuelt yte bistand til kommuner som ikke har en oppdatert og fungerende smittevernplan. Fylkesmennene rapporterte i første runde, 19. februar, at det var mangler ved smittevernplanene i mellom én og syv kommuner per fylke. Ettersom for få kommuner hadde samordnet beredskapsplanene med nærmeste helseforetak, fikk fylkesmennene i oppdrag å følge opp kommunene med mangel i planene i sine fylker. Helsedirektoratet gjennomfører nå ukentlige møter med fylkesmennene, der også Sysselmannen deltar. Det er oppmerksomhet på planstatus i kommunene, spesielt at de har smittevernutstyr og kompetanse til prøvetaking og samarbeid om beredskapsplanene med nærmeste helseforetak eller sykehus. Dette arbeidet har medført at planene nå er på plass i de fleste kommunene. Beredskapsrådet på Svalbard – Longyearbyen sykehus, Longyearbyen lokalstyre, Sysselmannen og relevante lokale aktører – har startet et planleggingsarbeid med å utarbeide plan for håndtering av eventuell smitte med koronaviruset på Svalbard. Longyearbyen sykehus har kommunelegens oppgaver etter smittevernloven, og disse skal utøves i samråd med Longyearbyen lokalstyre og Sysselmannen. Det innebærer at sykehuset har ansvar for individuell medisinskfaglig oppfølging, herunder kontakt med frivillig isolerte i hjemmet, for å følge opp og overvåke helsetilstanden. I en situasjon der smittede har behov for intensiv helsehjelp i sykehus, enten på grunn av smittefare eller på grunn av sykdommens kompleksitet og behov for medisinsk utstyr eller overvåking som sykehuset på Svalbard ikke kan tilby, skal disse evakueres til sykehus på fastlandet. Det arbeides med å få på plass en prosedyre for å transportere norske borgere som oppholder seg i utlandet, til Norge. Denne prosedyren vil også omfatte evakuering fra Svalbard til fastlandet. Utbruddet av koronaviruset i Kina påvirker både tilgangen til og forbruket av legemidler, medisinsk utstyr og beskyttelsesutstyr. Norge er avhengig av import for å dekke behovet for legemidler, medisinsk utstyr og beskyttelsesutstyr. Markedet og forsyningskjedene for alle disse produktene er globale. Den 28. februar ble det vedtatt en kongelig resolusjon som gir hjemmel for Helse- og omsorgsdepartementet til å fastsette regler for å sikre tilgang på legemidler, medisinsk utstyr og annet utstyr, som f.eks. munnbind, som følge av utbruddet av koronaviruset. Den kongelige resolusjonen gir Helse- og omsorgsdepartementet adgang til å innføre meldeplikt, rasjonering, restriksjoner på salg eller eksportforbud for å ha oversikt over og sikre tilgang til nevnte produkter. Tilgang til legemidler er generelt en utfordring i Norge og Europa, og var det også før utbruddet av koronaviruset. En betydelig andel av produksjonen av virkestoffer og mellomprodukter foregår i Kina og andre lavkostland i Asia. EUs legemiddelbyrå, EMA, informerte fredag 6. mars om at per i dag er ikke legemiddeltilgangen i EU/EØS påvirket av koronaviruset, men tilgang til legemidler er som sagt en generell utfordring. Likevel er det mye usikkerhet, og vi kan komme til å se at tilgangen på legemidler påvirkes av utbruddet av koronaviruset og av det faktum at mye av legemiddelproduksjonen finnes i Kina. For å imøtekomme tendenser til oppbygging av legemiddellagrene i Europa og verden som følge av koronavirusutbruddet fastsatte Helse- og omsorgsdepartementet 6. mars en forskrift hjemlet i den kongelige resolusjonen av 28. februar. Reglene bidrar til at de legemidlene som faktisk er i Norge og er tiltenkt den norske befolkningen, forblir i landet og fordeles så likt som mulig når det er nødvendig for å sikre den norske befolkningen tilgang på legemidler. Det er innført meldeplikt for legemiddelgrossister for enkelte legemidler før parallelleksport eventuelt kan finne sted. Legemiddelverket kan ut ifra den totale lagerstatusen i landet forby parallelleksport. Legemiddelverket har gjennom forskrift også adgang til å rasjonere legemidler fra grossist og apotek. Behovet for rasjonering vurderes kontinuerlig av Legemiddelverket og Helsedirektoratet. Økt etterspørsel og forbruk av medisinsk utstyr og beskyttelsesutstyr medfører at behovet for denne typen produkter ikke kan dekkes verken nasjonalt eller globalt. Vi ser også eksempler på at land med produksjon, eller med internasjonale lagre av slike varer, nedlegger eksportforbud for å sikre eget behov. For tilgangen til tester har Helse- og omsorgsdepartementet i dag fastsatt endringer i gjeldende regelverk som innebærer at egentilvirket medisinsk utstyr i helseforetakene nå kan bidra til felles test- og analysekapasitet i landet. Sykehusinnkjøp HF er utpekt til å kjøpe inn legemidler, medisinsk utstyr og beskyttelsesutstyr både til kommunale helse- og omsorgstjenester og til spesialisthelsetjenesten. På den måten vil både anskaffelse og utlevering koordineres på en mer hensiktsmessig måte. Etter at fullmaktsbestemmelsene i helseberedskapsloven ble utløst sist fredag, har helse- og omsorgstjenesten mulighet til å kunne overta beskyttelsesutstyr som er i salg i varehandelen eller til bruk i næringslivet. Den 3. mars inviterte jeg til et møte med næringslivet for å kartlegge hva som finnes av beskyttelsesutstyr i norske bedrifter, og diskutere muligheten for norsk produksjon. Mange norske virksomheter anvender beskyttelsesutstyr som også kan brukes av helse- og omsorgstjenestene. NHO, Virke, Norway Health Tech, Melanor og Roche deltok. Næringslivet er positive og ønsker å bidra. Det ble i møtet opplyst at det ikke er store lagre av slikt utstyr i norske virksomheter. Flere virksomheter har etter møtet sagt at de er i stand til å legge om produksjonen og produsere beskyttelsesutstyr til helse- og omsorgstjenestene. Helsedirektoratet og Sykehusinnkjøp HF vil følge opp disse initiativene videre. Videre ser vi nå også på muligheten for å slutte oss til EUs initiativ for felles anskaffelse av legemidler, medisinsk utstyr, beskyttelsesutstyr og andre helsemessige tiltak, The Joint Procurement Agreement for medical countermeasures. Som nevnt har Helsedirektoratet og kommunene etter smittevernloven svært vide fullmakter til bl.a. å pålegge forsamlingsbegrensinger og -forbud, pålegge isolering og karantene og stenge virksomheter. Terskelen vil være høy for inngripende tiltak som innebærer stenging og lukking av f.eks. skoler eller barnehager, og det skal alltid gjøres en forholdsmessighetsvurdering. Det kan f.eks. innebære store samfunnsmessige konsekvenser dersom folk må være hjemme fra jobb på grunn av stengte barnehager og skoler. Det vil også svekke helsetjenestens mulighet til å håndtere situasjonen, siden flere da må være hjemme med små barn. Det aktuelle smitteverntiltaket skal være basert på klare medisinskfaglige begrunnelser, være nødvendig av hensyn til smittevernet og framstå tjenlig etter en helhetsvurdering, og det skal legges vekt på frivillig medvirkning fra dem som blir berørt. Likevel vil også slike tiltak bli brukt dersom det anses nødvendig. Det har vi sett flere eksempler på, f.eks. i Holmenkollen nå i helgen og en rekke andre større arrangementer som kommunene har valgt å si at en ikke bør gjennomføre. Beredskapsutvalget for biologiske hendelser skal senere i dag diskutere publikumsbegrensning på arrangementer, og det kan komme nye råd etter dette. I tråd med Nasjonal helseberedskapsplan fikk som sagt Helsedirektoratet 31. januar i år delegert ansvar for nasjonal koordinering av helsesektorens innsats. Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet samarbeider tett og koordinerer innsatsen med andre sektorer, bl.a. gjennom det nevnte Beredskapsutvalget mot biologiske hendelser. Samme dag, den 31. januar, ble det nye koronaviruset definert som en allmennfarlig smittsom sykdom, en beslutning som gir Helsedirektoratet utvidete fullmakter etter smittevernloven. Smittevernloven er en beredskapslov og har mange fullmakter til å fastsette regler dersom det er nødvendig. Et eksempel er, som jeg allerede har nevnt, at det ved kongelig resolusjon ble besluttet å delegere myndighet etter smittevernloven til Helse- og omsorgsdepartementet for å kunne iverksette tiltak raskt for å sikre tilgang til legemidler, medisinsk utstyr og beskyttelsesutstyr i Norge. For å sikre at helsemyndighetene har tilstrekkelige virkemidler til å håndtere situasjonen, utløste regjeringen sist fredag fullmaktsbestemmelsene i helseberedskapsloven. Det betyr at hvis det blir behov for det, gir bestemmelsene hjemmel til bl.a. å rekvirere, beordre personell og disponere ressursene i helse- og omsorgstjenesten. Det handler også bl.a. om å rekvirere sivile kapasiteter til bruk i helsetjenesten. Utenriksdepartementet gir offisielle reiseråd basert på en samlet vurdering av situasjonen for reisende i landet som følge av virusutbruddet. Utenriksdepartementets reiseråd bygger bl.a. på smittevernfaglige råd fra Folkehelseinstituttet. Folkehelseinstituttet gir smittevernråd ved reise og vedlikehold og oversikt over land og områder med utbredt smittespredning av koronavirus. Denne listen benyttes bl.a. som utgangspunkt for råd og oppfølgingstiltak overfor ansatte i helse- og omsorgstjenesten. Situasjonen globalt er i stadig utvikling, og rådene vil derfor oppdateres fortløpende. Det er viktig til enhver tid å sette seg inn i de gjeldende smittevernrådene for området en eventuelt ønsker å reise til. Formålet med disse rådene er å redusere faren for at nordmenn smittes og tar med seg viruset hjem til Norge. Dersom det er mistanke om en smittet person om bord i et fly, kontakter normalt Folkehelseinstituttet flyselskapet direkte for å få tilgang til passasjerlisten for så å kunne spore opp eventuelle smittede personer og sette i gang smitteverntiltak. Denne praksisen har vært basert på at flyselskapene leverer ut opplysningene frivillig, men enkelte flyselskaper har etterspurt hjemmelsgrunnlaget for disse henvendelsene. Helse- og omsorgsdepartementet fastsatte derfor 2. mars en egen forskrift hjemlet i smittevernloven, slik at Folkehelseinstituttet uten hinder av taushetsplikten skal kunne kreve nødvendige kontaktopplysninger og seteplasseringer tilhørende passasjerer og ansatte fra transportselskaper i forbindelse med smitteoppsporing. Ansvaret for beredskap i helse- og omsorgstjenesten følger av lov om helsemessig og sosial beredskap og lov om vern mot smittsomme sykdommer og av helselovgivningen for øvrig. Kommuner og regionale helseforetak har etter lovgivningen plikt til å ha beredskapsplaner, herunder smittevernplaner, for å sikre forsvarlige helse- og omsorgstjenester ved kriser, katastrofer og krig. Lovgivningen inneholder også særlige fullmakter til bruk i beredskapssituasjoner som nå er utløst. Myndighetenes og øvrige aktørers roller og ansvar, samt hvordan de skal samhandle, er beskrevet i Nasjonal helseberedskapsplan, som er det nasjonale rammeverket for alle typer helsekriser. Planen beskriver hvordan helse- og omsorgstjenestens innsats kan ledes og koordineres nasjonalt, slik at de samlede ressursene kan prioriteres helhetlig. Smittevernloven gir vide fullmakter til bl.a. kommunen lokalt og Helsedirektoratet nasjonalt i en situasjon som denne. Koronaviruset er etter loven definert som en allmennfarlig smittsom sykdom, og utbruddet er definert som alvorlig, noe som medfører at utvidete fullmakter i smittevernloven nå kommer til anvendelse. Nasjonal beredskapsplan mot utbrudd av alvorlige smittsomme sykdommer retter seg først og fremst mot ledere, leger og annet helsepersonell i helse- og omsorgstjenestene, men planen er også relevant for andre sektorer som blir berørt. Nasjonal beredskapsplan mot utbrudd av alvorlige smittsomme sykdommer er en generisk overordnet plan for håndtering av alvorlige smitteutbrudd. Den er basert på gjeldende lovverk og er underordnet Nasjonal helseberedskapsplan. Denne planen ble fastsatt høsten 2019. Utbrudd av alvorlige smittsomme sykdommer kan få store samfunnsmessige konsekvenser på tvers av sektorer. Behovet for nasjonal koordinering er derfor stort. Helse- og omsorgsdepartementet ble 2. mars utpekt til lederdepartement med ansvar for å koordinere departementene. Helse- og omsorgsdepartementet etablerte i 2019 Beredskapsutvalget mot biologiske hendelser. Formålet med utvalget er å legge til rette for at sentrale aktører kan komme sammen og koordinere sin innsats for å beskytte liv, helse, miljø og andre viktige samfunnsinteresser ved biologiske hendelser. Beredskapsutvalget har medlemmer fra helse- og omsorgssektoren, justissektoren, Forsvaret og andre viktige sektorer. Beredskapsutvalget hadde sitt første møte 27. januar og møtes nå to ganger i uken. I tillegg til disse planene har vi god nytte av erfaringene fra håndtering av andre alvorlige smittesituasjoner, som ebolakrisen og influensapandemien i 2009 og 2010. Erfaringene fra den gang ble grundig behandlet også her i Stortinget, i Meld. St. 16 for 2012–2013, Beredskap mot pandemisk influensa. Etter ebolakrisen i 2014 og 2015 har Norge tatt initiativ til en gjennomgang av Verdens helseorganisasjons organisering ved større smitteutbrudd. Vi har også tatt initiativ til å etablere tidligere omtalte CEPI. Vi har utarbeidet nasjonale beredskapsplaner mot utbrudd av alvorlige smittsomme sykdommer, og vi har etablert Beredskapsutvalget mot biologiske hendelser. Dette skal gjøre oss bedre rustet til å håndtere denne type situasjoner. Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet har vært opptatt av å gi kunnskapsbasert og oppdatert informasjon til befolkningen og av at tiltakene er basert på faglige råd. Situasjonen er i stadig utvikling, både nasjonalt og globalt. Rådene må derfor oppdateres fortløpende. Dette innebærer at rådene kan endres fra den ene dagen til den andre, noe som selvfølgelig er utfordrende å kommunisere ut til befolkningen. Etterlatt inntrykk kan da bli at helsemyndighetene ikke har vært konsekvente. Men som både Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet hele tiden tydelig har kommunisert: Informasjon og råd vil bli justert og oppdatert i henhold til utbruddets utvikling og kunnskap om utbruddet og infeksjonen. Helsemyndighetene har informert i flere kanaler for å nå bredest mulig ut til befolkningen. Helsedirektoratet sendte tidlig ut informasjonsmateriell om koronaviruset og relevante smittetiltak til flyplasser, havner, togstasjoner, toll, politi, apotek, skoler og barnehager. Folkehelseinstituttet og Helsedirektoratet har gjennom hele perioden oppdatert egne nettsider og helsenorge.no med informasjon om virusutbruddet med råd til befolkningen generelt og til helsepersonell spesielt. Dette omfatter også smittevernråd ved reise, i tillegg til at Utenriksdepartementet kontinuerlig overvåker situasjonen og oppdaterer sine reiseråd. Informasjon finnes på flere språk. Siden det første tilfellet ble oppdaget i Norge, har Folkehelseinstituttet sendt ut daglige nyhetsvarsler om antall smittede. De siste ukene har både Folkehelseinstituttet og Helsedirektoratet hatt daglige pressekonferanser. Slik har ledere og fagpersoner vært tilgjengelige for mediene med siste nytt. De har også deltatt i en rekke nyhetssendinger og debatter. Helsedirektoratet opprettet 28. februar en telefontjeneste for publikum der en kan stille spørsmål som en ikke får svar på via helsenorge.no eller fhi.no, men en kan ikke konsultere om sykdom. Mandag den 2. mars la Helsedirektoratet ut en film på YouTube med barn og unge som målgruppe. Her stiller Hermine på 13 år spørsmål om korona til Helen, som er lege i Helsedirektoratet. Filmen er sendt til alle skoler i Norge, og de har blitt oppfordret til bl.a. å vise den i undervisningssammenheng, på foreldremøter og på sosiale medier. Den er også sendt til helseforetakene og fylkesmennene, slik at den kan spres i kommunene. Informasjon til befolkningen – og dialog med de involverte partene – har vært prioritert fra dag én. Men vi er i en krevende situasjon der mye er usikkert og ny kunnskap tilkommer oss daglig. Helsemyndighetene følger situasjonen nøye og vurderer løpende behovet for nye tiltak for å begrense smittespredning og for å sikre kapasiteten i sektoren. Det er fortsatt en svært uavklart situasjon, også knyttet til hvilken økonomisk belastning det er for dem som skal håndtere de helsemessige konsekvensene av denne situasjonen. Virksomhetene i helse- og omsorgssektoren må samtidig holde oversikt over ressursbruken. Regjeringen vil komme tilbake til Stortinget med eventuelle budsjettkonsekvenser på et senere tidspunkt. Men det kan oppstå mangelsituasjoner, slik at vi ikke kan diagnostisere og behandle pasienter effektivt nok. Jeg vil derfor allerede førstkommende fredag legge fram en kongelig resolusjon for å sikre særlig to viktige hensyn. For det første er Helsedirektoratets vurdering at finansieringen for analyser av koronavirus er for lav. Vi kan ikke risikere at laboratoriekapasiteten blir satt i fare. Den relevante satsen bør derfor endres snarest mulig. For det andre må Norge forberede seg på å bygge opp lagre av kritiske legemidler for helse- og omsorgstjenesten og sikre tilgangen til reagenser og annet medisinsk utstyr. Med en fullmakt gjennom kongelig resolusjon kan riktig refusjon fastsettes for laboratorieanalyser og legemidler, og medisinsk utstyr kan kjøpes inn selv om det ikke er budsjettmessig dekning for dette i gjeldende budsjettvedtak. Viruset har kommet til Norge. Folkehelseinstituttet vurderer nå også at det er høy risiko for spredning i Norge. Tiden for den videre utviklingen er usikker, men det planlegges for et scenario der nåværende fase vil fortsette noen uker til før vi går over i en ny fase med stadig flere importtilfeller og klynger av innenlands smitte. Etter ytterligere noen tid får vi vedvarende lokal spredning, og hovedbølgen av epidemien vil være i gang og kanskje vare et års tid. Det overordnede målet for smittevernet er å redusere epidemiens størrelse og særlig beskytte grupper av befolkningen med økt risiko for alvorlig forløp. I de første fasene er målet å utsette starten av epidemien av covid-19 lengst mulig. I senere faser er målet å bremse spredningen, slik at epidemikurven avflates, epidemien spres over en lengre periode og færre smittes totalt. I alle faser må smitteverntiltakenes antatte nytte veies opp mot deres sekundære effekter på enkeltpersoner og samfunnslivet generelt og helse og helsetjenester spesielt. I nåværende fase er hovedvekten på å forebygge import med reisende, oppdage og isolere tilfeller tidlig, oppsporing og oppfølging av kontakter og gode hygieniske smitteverntiltak i befolkningen. Tiltak for å redusere kontakthyppighet er mest relevant når epidemien er kommet i gang. Gode beredskapsplaner er en viktig forutsetning for å håndtere en utfordrende situasjon. Samtidig vil enhver situasjon vi ikke har stått i før, innebære nye utfordringer. Norge og helse- og omsorgstjenestene er forberedt på å håndtere en slik utfordring. Nå får vi testet ut dette. Hver gang vi håndterer slike situasjoner, vil det bli læringspunkter og oppfølgingspunkter, og vi vil også kunne gjøre forbedringer løpende underveis. Det er likevel en tid for alt. Den samlede evalueringen er vi nødt til å ta på et senere tidspunkt. Mange har spurt seg hvorfor vi ikke har iverksatt strengere og mer inngripende tiltak tidligere. Svaret på dette er at tiltakene må være basert på faglige råd, samtidig som vi må forklare hvorfor tiltakene settes inn. Hvis myndighetene velger å sette inn de mest inngripende tiltakene for tidlig, kan vi risikere at befolkningen stiller spørsmål ved disse tiltakenes nødvendighet og effekt. Det kan føre til at tiltakene ikke vil bli respektert på det tidspunktet det faktisk er nødvendig med så inngripende tiltak. Som politikere tror jeg vi alle sammen kjenner på at det kan være fristende å komme med strengere råd og tiltak for å virke handlekraftige – eller på den andre siden: Det kan også være fristende å komme med mildere råd for å mildne konsekvensene og reaksjonene fra befolkningen og næringslivet. Begge deler vil være feil. Det er viktig at tiltakene er basert på de beste råd fra våre fremste fagmyndigheter. I en slik situasjon som vi nå er i og skal være i en stund, er også samfunnet vårt sårbart for falske nyheter og forsøk på påvirkning utenfra. Både Politiets sikkerhetstjeneste, Etterretningstjenesten og Nasjonal sikkerhetsmyndighet har de siste årene i sine årlige trusselvurderinger påpekt muligheten for at fremmede aktører vil kunne forsøke å spre falske nyheter og påvirke befolkningen, og dette kan svekke befolkningens tillit til myndighetene. Det er viktig at både vi som myndigheter og befolkningen er oppmerksom på at dette kan skje, og at det brukes i en situasjon der samfunnet vårt oppfattes som ekstra sårbart. Jeg har nå gitt en grundig redegjørelse om situasjonen og hva som er planene våre framover. Statsministeren og finansministeren vil holde en pressekonferanse om de økonomiske konsekvensene for samfunnet for øvrig senere i dag. Vi har hele veien vært opptatt av å nå fram til befolkningen med viktige bidrag om hva den enkelte kan gjøre for å hindre sykdom. Det store flertallet vil ikke oppleve det som veldig alvorlig å få denne sykdommen, men den kan få store konsekvenser for de sårbare gruppene. Samfunnets beredskap i en slik situasjon er også avhengig av solidaritet og en dugnad blant hele befolkningen. Det handler om noe så enkelt som å vaske hendene, hoste i papirhåndkle eller albuehulen og unngå å håndhilse. Det skal vi alle gjøre i solidaritet med dem blant oss som ikke vil tåle å bli smittet, og ikke minst i solidaritet med alle dem som jobber i helsetjenesten, og som nå forbereder seg på en veldig krevende og ekstraordinær situasjon.