Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-06-14:
Det er sjelden en leser dokumenter som bedre bekrefter ordtaket om at det er enklere å se splinten i andres øyne enn bjelken i sitt eget. Innledningsvis vil jeg ta sterk avstand fra den nærmest totale mistillit til kompetansenivået i norske styrer som proposisjonen bygger på. Jeg skal ikke underslå at det finnes folk som lukker øynene, som ikke har kompetanse til å se det ansvar de har, og at det sågar finnes kjeltringer i norske styrer, men dette – og spesielt det siste – er ikke hovedregelen. De aller fleste styrer i større selskaper har kompetanse og ønsker å gjøre en ærlig, redelig og skikkelig jobb. Loven er jo klar i dag, ansvaret for virksomheten ligger hos styret. Finance Credit er ledetråden for de endringer og krav som vi i dag behandler. Det er mildt sagt et noe spesielt utvalg. Enda mer bemerkelsesverdig er det da – spesielt i lys av at skandalen i Nedre Romerike Vannverk nettopp er ferdigbehandlet i rettssystemet – å se den nærmest naive mangel på kritisk fokus fra flertallets side mot offentlig forretningsvirksomhet og de utfordringer man der har med åpenhet, kompetanse og virksomhetsstyring. I privat virksomhet forsvinner eierens egenkapital først ved dårlig og uforsvarlig forvaltning. Det er en god garanti for at man er interessert i kontroll. I en offentlig virksomhet bæres tapet av skattebetaleren. Korrupsjonsjeger Eva Joly vakte oppsikt da hun antydet at vi har mer korrupsjon i offentlig enn i privat virksomhet. Utfordringen med åpenhet og kompetanse er i hvert fall i mange tilfeller åpenbar. Om ikke NRV var nok til å få varselklokkene til å ringe på finansministerens kontor, burde han bruke litt mer tid på sin egen lokalavis – Hamar Arbeiderblad – som siden i fjor høst har forsøkt å få fram de reelle tall knyttet til utvikling av fotballstadion Briskeby. Regnskap og avtaler hemmeligholdes, og det er et virvar av selskapsstrukturer. Frivillighet, forretningsvirksomhet og politiske ambisjoner er blandet i noe som kan minne om en større katastrofe under oppseiling. Fredagens overskrift i HA var at 400 mill. kr overføres skattebetalerne å ta ansvar for. NRV-gransker Jørgensen er satt på saken, og hans utsagn om at saken er en av de mest kompliserte han har sett, beroliger ikke. Poenget er: Det skulle være et minimumskrav når man innfører krav til private, at det også gjelder offentlig virksomhet. Jeg skjønner ikke flertallets argumentasjon. Så til mistilliten mot norske styrer. Dersom statsråden har rett i sin forutsetning om at de fleste norske styrer i større virksomheter består av folk som er inkompetente eller utelukkende vil lukke øynene for hva som foregår, har vi et langt større problem i norsk næringsliv enn statlige kontrollforskrifter kan rette opp. Jeg vil gjenta at jeg tar avstand fra forutsetningen, men statsråden kan da heller ikke tro at det å skrive lover og forskrifter skal demme opp for enhver inkompetanse. Det ville vært sunnere og riktigere om man snarere fokuserte på tøffere konsekvenser når noe galt skjer enn å pålegge alle som gjør sitt beste, og som skaper gode virksomheter, enda mer byråkrati og flere krav. Som hovedregel er vi i Høyre enig i at daglig leder ikke skal sitte i styret for den virksomheten han leder. Men hva om daglig leder blir alvorlig syk eller dør, skal ikke da et styremedlem kunne gå inn som midlertidig daglig leder inntil en ny er funnet? Dette handler om praktisk tilnærming til utfordringene. Vi foreslår derfor at daglig leder ikke skal kunne velges inn i styret. Man oppnår det samme, men gir selskapene rom for praktisk tilpasning i spesielle situasjoner. Et styres plikter innebærer fullt ansvar for den virksomheten man leder. God kontakt med og et sterkt øre til revisor er en forutsetning. Ingen kan hindre møter mellom revisor og styre. Kravet om et eget møte undergraver egentlig bare styrets selvstendige plikt til å følge med. Til slutt en kort kommentar om honorering av ansatte og tillitsvalgte. Bare unntaksvis honoreres styret resultatavhengig. Da ser jeg bort fra at mange har aksjer, noe jeg mener er bra. Honorering av tillitsvalgte bør fortsatt være et eieransvar – alene. Avlønning av øvrige ledende ansatte er en utfordring. Det forslaget som foreligger, er fullt av gode intensjoner, men er mer for retorikken enn for realitetene. Det er uklart og åpner for mye skjønn, og slår egentlig bare fast det åpenbare. Problemet er at det åpenbare avhenger av øynene som ser.