Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2017-06-15:
Det er få forslag i Stortinget som er bedre begrunnet enn forslag som tar sikte på å bekjempe overgrep mot barn og spredning og produksjon av overgrepsbilder av barn. Det må også være bakgrunnen for denne debatten, at alle tiltak som det er praktisk mulig å gjennomføre, og som ikke kommer i konflikt med grunnleggende rettsstatsprinsipper, bør vi være villig til å diskutere for å bekjempe overgrep mot barn og overgrepsbilder og film. Da er det likevel viktig å ha tunga rett i munnen. Jeg syntes det var litt illustrerende at representanten Åse Michaelsen først – ganske riktig – omtalte debatten om datalagringsdirektivet i 2011 som steinalderen, digitalt sett er det det. Men så i neste setning argumenterte hun for sitt syn nettopp med et sitat fra den debatten i 2011. Jeg vil advare mot en forestilling om at en IP-adresse bare er en IP-adresse. Representanten Ropstad har helt rett i at dette er et betydelig mindre inngripende virkemiddel enn innføring av datalagringsdirektivet ville medført. Men samtidig har også bruk av internett endret seg radikalt de siste årene. En IP-adresse er ikke bare en IP-adresse. En IP-adresse er det som kan identifisere hvem man er, i all bruk av alle former for internettjenester. Med tanke på at de aller fleste etter hvert går rundt med en smarttelefon, er det ganske mye informasjon. Da må man f.eks. spørre seg hvilken praktisk funksjon lagringsplikt vil ha, når det vi har som mål å bekjempe, er kriminalitet av en art som er så grov at det er grunn til å anta at de aller fleste som kan, benytter seg av såkalte proxyer og andre metoder for stadig å bytte IP-adresser. Dette hadde det vært interessant å vite mer om før vi skal fatte endelig beslutning i saken. Det neste dilemmaet er: I hvor stor grad skal vi presse på for at IP-adresser i større grad enn i dag skal låses til identiteten til hver og en av oss på internett? Det kan jo – og jeg sier kan, for dette er spekulasjon – føre til det motsatte utfallet av det som var hensikten, nemlig at det blir lettere for mennesker med onde hensikter, det være seg innenfor denne typen eller annen type kriminalitet, å skaffe informasjon om andre menneskers nettbruk med kriminelt formål. Det vil i så fall gi større muligheter for inntrenging i enkeltpersoners, inkludert barns, bruk av nettet – for noen skal jo lagre denne informasjonen. Vil den lagres trygt? Mener Stortinget det er trygt nok om den informasjonen lagres av teleoperatørene selv – i en tid med betydelige sikkerhetslekkasjer selv fra noen av de sikreste myndighetsinstitusjonene i verden? Hva skjer om en potensiell overgriper greier å skaffe seg tilgang til IP-adressene til et barns mobiltelefon – med bakgrunn i den typen tyveri eller lekkasjer – som følge av at vi som politikere har presset på for at en IP-adresse er en IP-adresse, og at den skal lagres over lang tid, sånn at det er lettere å identifisere hvem som står bak IP-adressen, og hva nettbruken går ut på? Det er spørsmål vi må stille oss selv grundig før vi tar grep som kan være et utilbørlig inngrep i hver enkeltes rettssikkerhet i Norge. I det ligger ingen undervurdering av hvor alvorlig dette feltet er. Det er mange andre ting som også trengs for å styrke kampen mot overgrep mot barn og spredning av overgrepsbilder og film. Jeg tror i stor grad det er et ressursspørsmål. Det kunne jeg tenkt meg et tydeligere svar på. Er det sånn at politiet selv mener at de har de ressursene og den kompetansen som trengs for å gjøre en god nok jobb? Har vi et regelverk som er strengt nok på helt andre områder, som f.eks. i forbrukerlovgivning? Jeg spør fordi det ikke er så mange uker siden vi hørte nyheter på NRK om leketøy som er i fri omsetning i Norge – og forbudt i andre land – der det er mulig for nesten hvem som helst å koble seg til, altså snakkende dukker og leketøy med en hvilken som helst Bluetooth-tilkobling. Jeg trenger ikke utdype hva slags potensial det fører med seg for dem som måtte ha onde hensikter. Derfor, i stedet for å stemme ned forslaget med henvisning til tidligere debatter om datalagringsdirektivet eller med generelle henvisninger til rettssikkerhet, ønsker vi en grundigere debatt. Derfor vil vi fremme to forslag. Det ene er å utrede hvilke tiltak som vil være mest effektive for å bekjempe overgrep og overgrepsbilder av barn spredd over internett, herunder både kompetanse- og ressursspørsmål og lagring av IP-adresser. Det andre er å oppnevne en personvernkommisjon som kan vurdere utfordringer for personvernet andre veien.