Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2007-01-16:
Først av alt vil jeg få lov til å gi interpellanten honnør for å ha reist denne interpellasjonsdebatten. Det er en viktig debatt. Det er en debatt som pågår og må pågå hele tiden, for her har vi å gjøre med mange uløste problemstillinger. Men det vi kanskje bør begynne å konkludere med – det tror jeg alle i denne salen er enige om – er at ethvert menneske er like mye verdt, uavhengig av funksjonsevne. Hvis vi har det som et utgangspunkt for denne debatten og det som vi skal jobbe videre med, tror jeg det kan være en god start. Jeg må også si at jeg hadde selvfølgelig håpet at det var flere i salen og deltok i debatten, men jeg tror at alle representantene på Stortinget har det i fokus at man ønsker å gjøre det best mulig for enkeltmennesker og deres hverdag. Det er faktisk ikke nok med bare tilrettelegging. En ting er helsetilbudet, og etter hvert som man blir voksen og skal flytte inn i egen bolig, får man tildelt bolig, og man får også undervisning. Men saken er at dette dreier seg om så veldig mye mer. Det dreier seg om hverdagen vår. Det dreier seg om hvordan vi kan delta på andre arenaer enn akkurat det med å bo, få et helsetilbud og eventuelt en utdannelse. Både statsråden og undertegnede er småbarnsforeldre. Vi vet at allerede for oss som har vært så heldige å få friske barn, er det vanskelig å delta på alle de arenaene der vi skulle ønske å delta sammen med barna våre. Da kan vi jo faktisk også sette oss litt inn i den situasjonen og tenke: Hva da med de som må gjøre så uendelig mye mer for å sørge for at man kan være mer hjemme sammen med barna sine for å prøve å følge dem opp? De må sørge for at kommunen har et tilrettelagt tilbud, og sørge for at man har de hjelpemidler som skal til. Det vil de til enhver tid ha i tillegg. På disse arenaene er det veldig viktig at vi legger inn mye innsats i tiden som kommer. Man kan jo bare tenke seg situasjonen knyttet til omsorgslønn. Vi har en ordning i dag knyttet til at alle kommuner skal tilby omsorgslønn, men vi sier ingenting om nivået på omsorgslønnen. Det er opp til hver enkelt kommune hvor mye de setter av i sine kommunale budsjetter. Man snakker om en veileder. Men veilederen er i første rekke ment å være en veileder for dem som jobber med dette. Kanskje skal vi legge enda større vekt på å utarbeide bedre informasjonsmateriell for foreldre og pårørende som kommer i en slik situasjon? Det gis ut informasjonsmateriell, men kanskje vi bør prøve å tenke litt mer helhetlig ut fra hva som kan oppstå. Det går også på hvordan man lettere skal komme i kontakt med andre foreldre som er i samme situasjon, altså både brukermedvirkning og andre ting. Det dreier seg også om hvordan vi skal komme bedre inn i bl.a. kommunenes planverk. Det går på skoler og bygg. Vi har klare forskrifter som er knyttet til det, men det kan være de små løsningene i tillegg som kan gjøre hverdagen så veldig mye bedre. Så er det en ting som er helt åpenbart – statsråden var inne på det i sitt svar her – og det er at det er statsråden i Arbeids- og inkluderingsdepartementet som er den overbyggende. Men når vi begynner å se på dette, ser vi hvor mange sektorer dette egentlig dreier seg om. Vi har allerede vært inne på helse, vi har vært inne på arbeids- og inkluderingsdelen, altså NAV-kontorene, vi har vært inne på kommunene, og det er så uendelig mange andre sektorer også. Så kanskje vi burde tenke enda litt mer på nettopp det sektorovergripende, og at vi må prøve å få gjort enda mer der. Det tror jeg kan være en del av nøkkelen her for å komme videre, da gjerne sammen med en egen veileder for foreldre som nettopp kan komme i denne situasjonen. Jeg synes også den rådgiverbiten som er knyttet til sykehus, er en veldig god tanke, også for kommunenes del. Jeg er ikke sikker på om man skal ha et eget årsverk. Jeg tror vi er nødt til å få bygd kompetanse bl.a. inn mot NAV-kontorene. Det vil være NAV-kontoret som er den overbyggende instansen som vil måtte komme inn. Jeg tror vi må se på det som har med kompetansebiten der å gjøre. Helt til slutt: Det er så uendelig mye jeg hadde hatt lyst til å si i denne saken, men jeg må prøve å konkludere litt: Ombudsordningen knyttet til psykisk utviklingshemmede er noe som flere har bedt om. Foreldrene til jenta fra Oz-filmen, som også har hatt et møte med medlemmer fra komiteen, har nettopp påpekt dette. Saken løste seg godt for de foreldrene. Til slutt skrev de til oss at kommunen faktisk har klart å få det til. Dette skal vi ta med oss. Det gjøres veldig mye bra også.