Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-06-06:
Forslaget om å sette en promillegrense på 0,2 berører en del nokså prinsipielle retningslinjer for hva vi skal bruke lovverket til. Riksadvokaten, som landets øverste påtalemyndighet, uttrykker sterk bekymring, og han sier at det er alvorlig å belegge med straff handlinger som tidligere var straffrie. Det representerer en såkalt nykriminalisering av alminnelige mennesker. Det å innføre straff skal vi gjøre som en sterk reaksjon på uønsket atferd, og det bør i første rekke brukes der det er grunn til å vise stor grad av bebreidelse fra samfunnets side, jeg vil si moralsk klanderverdige handlinger, f.eks. drap, ran, narkotikaforbrytelser, bedragerier. Ellers bør vi også belegge med straff områder der sterke samfunnsmessige hensyn tilsier det, f.eks. når det gjelder reguleringslover knyttet til skattelovgivning, tollovertredelser osv. Men det å belegge med straff ting som har mer symboleffekt eller er en slags moralsk vimpel, bør man være ytterst forsiktig med. Riksadvokaten sier at da grensen på 0,5 promille ble fastsatt i 1936, var også den forholdsvis svakt underbygd. Men i dag har vi forskningsresultater, forskningsresultater som viser at det er økt risiko ved å kjøre med alkohol i blodet, spesielt med promille fra 0,4-0,5 og oppover. Det vi risikerer ved å redusere grensen til 0,2, er at vi foretar et sterkt inngrep i befolkningens alminnelige handlefrihet uten at inngrepet er underbygd av solide og relevante argument, og det bør ikke være et argument for å innføre en lovbestemmelse og straff at man har visse avholdspolitiske standpunkter. Riksadvokaten er helt tydelig, sammen med Advokatforeningen, med hensyn til at det ikke kan hevdes at det finnes vitenskapelig eller empirisk belegg for at en alkoholpåvirkning i området 0,2-0,4 influerer på evnen til å føre motorvogn i en slik grad at det representerer noen økt trafikksikkerhetsrisiko. Det man da risikerer ved å innføre denne grensen, er at folk kan reise spørsmål ved om det er riktig og forstandig, og det kan faktisk medvirke til å redusere respekten for lovverket. Hvis det blir resultatet av å endre denne grensen, har vi oppnådd det motsatte av det vi ville. Et annet vektig poeng fra Riksadvokaten er at han sier det er vanskelig å utforme rettsteknisk hensiktsmessige reaksjonsregler for en overskridelse av 0,2-grensen, og det burde være et selvstendig argument mot å senke promillegrensen. Jeg er helt enig med Riksadvokaten i at det ikke bør være en normal reaksjon at man mister sertifikatet sitt etter å ha kjørt med en promille på mellom 0,2 og 0,4-0,5. I så fall bør man ha kjørt med promille flere ganger – og også med over 0,5. Disse vektige prinsipielle innvendingene fra landets øverste påtalemakt deles ikke bare fullt ut av Advokatforeningen, men også av den juridiske ekspertise, f.eks. professor Andenæs. Han skrev i en kronikk i Aftenposten 20. desember 1999 at dette ville være et skritt i helt gal retning, og at også Straffelovrådet hadde anbefalt at man lot det være. I tillegg til disse juridiske høringsinstansene har også annen fagekspertise uttalt seg, bl.a. Statens rettstoksikologiske institutt. De slår fast at lovforslaget vil ha en klart usikker virkning med hensyn til færre trafikkdrepte, og like viktig: Det vil være helt andre forslag som vil ha en mye bedre kost-nytteeffekt hvis selve målet er å redusere ulykkene. Altså bør man rett og slett vurdere helt andre tiltak enn dette 0,2-påfunnet hvis målet virkelig er å bedre trafikksikkerheten. Erfaringer fra Sverige etter at de innførte en promillegrense på 0,2, var riktignok en nedgang i antall trafikkdrepte på 8 pst. Men både Norge og Finland hadde en nedgang i ulykkene på henholdsvis 20 og 22 pst. i samme periode uten å ha innført 0,2-grensen. Og en enda nyere studie fra Australia i 1999, som omfatter så mye som 2 500 trafikkdrepte, en undersøkelse som ble lagt frem av Statens rettstoksikologiske institutt i høringen i komiteen, viser at for intervallet 0,1-0,5 promille var det ingen risikoøkning som har innvirket på trafikkdrepte – ingen, i den siste undersøkelsen som er lagt frem. Dermed anbefaler Statens rettstoksikologiske institutt helt klart at man går inn for helt andre tiltak, og at man sender det fremlagte lovforslaget tilbake. LO og politiet har også uttalt seg. LO mener man isteden bør skjerpe tiltakene ved kjøring under påvirkning av narkotiske stoff, og kan ikke anbefale forslaget, også fordi det vil føre til kostnader for politi og påtalemyndighet som burde vært brukt på helt andre ting. Dette synspunktet deles også av politiet, og Politiets Fellesforbund sier helt klart at med de ressurser man i dag har til rådighet, synes det vanskelig å støtte endringsforslaget. Summen av disse innspillene betyr at vi bør stille oss noen spørsmål, bl.a.: Hva er problemet? Hvis problemet er at vi har mange trafikkulykker, bør vi sette i verk tiltak som bidrar til å få ned antallet trafikkulykker. Og dette er ikke det rette tiltaket. Det å bruke ressursene til å ta narkotikapåvirkede førere eller førere som kjører med høy promille, vil gi langt bedre resultat. Dernest bør vi spørre oss om det er riktig å legge seg på et nivå som er vesentlig lavere enn det nivået som EU kommer til å legge seg på – 0,5. Selvfølgelig er det frihet for det enkelte land til å velge et annet nivå enn det EU anbefaler, men en av hensiktene med lov- og regelharmonisering er jo f.eks. at en bilfører skal kunne kjøre gjennom flere europeiske land og ha noenlunde det samme regelverket å forholde seg til. Jeg vil avslutningsvis si at sett i lys av de siste årenes hendelser på justissektoren – da tenker jeg på kriminalitetsutvikling, jeg tenker på voldsutvikling, jeg tenker på at vi hver eneste dag ser og hører på TV at politi og lensmannskontor ikke synes de har nok ressurser til å rykke ut ved trusler, ved vold, der barn er utsatt og der andre er utsatt – skal vi altså nå bruke tid, krefter og politiressurser på å innføre en promillegrense der enhver håndheving vil gå på bekostning av andre og langt mer sentrale oppgaver for politi og påtalemakt. Og selv om vi bare ser på trafikksikkerheten isolert og ikke blander inn andre politioppgaver, er effekten langt mindre ved å sette inn ressurser her enn ved å bruke et begrenset antall politi- og påtaleressurser på den gruppen som virkelig er farlig – de som kjører med høy promille, eller de som kjører i narkotikapåvirket tilstand. Dette er et skritt i helt feil retning. Jeg tror det vil bidra til å svekke folks oppfatning av at vi faktisk driver med seriøse ting i dette huset. Vi oppnår ingenting, og i realiteten svekker vi politiets mulighet til å kunne ta fatt på langt viktigere oppgaver. Jeg vil derfor anbefale at Høyres representanter stemmer imot hele det fremlagte lovforslaget.