Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2007-12-10:
Det er merkelig hvordan man på bakgrunn av ulikt politisk ståsted får en totalt forskjellig virkelighetsoppfatning med hensyn til hva som i realiteten skjer på rehabiliterings- og habiliteringsfeltet. Regjeringen fastholder hardnakket at det ikke er foretatt kutt i rehabiliteringstilbudet, at alle som har rett til rehabilitering, får det, og at det derfor ikke er behov for ytterligere lovfesting av rettigheter. Fremskrittspartiet kjenner til manglende rehabiliteringstilbud til blinde og svaksynte, til pasienter som er rammet av epilepsi, til pasienter med alvorlige hodeskader, til slagrammede som ikke får tilbud om behandling i slagenheter, til reumatikere og kronikere, rusavhengige og eldre – for å nevne noen. Det er ikke bare kvaliteten som teller, men også kvantiteten. Det er altfor få plasser til å dekke det behovet vi har i dag. For alle som har et rehabiliteringsbehov, vil et kvalitetsmessig godt tilbud uten unødig ventetid være avgjørende for hvilket funksjonsnivå og hvilken livskvalitet den enkelte oppnår. Det var en grunn til at mange stilte opp i en fredelig demonstrasjon i forbindelse med helsekonferansen i mai, hvor de ville vise Sylvia Brustad at mange nå var fortvilte over kutt i rehabiliteringstilbudet. I mange tilfeller får nå eldre og kronikere beskjed av sin fastlege om at de ikke engang behøver å søke. Dette fører til at en stor del av det udekkede behovet for rehabiliteringsopphold ikke engang blir synlig. Vi har vært i kontakt med veldig mange institusjoner som på grunn av for dårlige avtaler står i fare for å måtte legge ned hvis det ikke skjer positive endringer. I stedet for å ramse opp hvem dette gjelder, sier jeg: ingen nevnt, ingen glemt, for når det gjelder de private tjenesteyterne på dette området, tror jeg faktisk samtlige har problemer og sitter med ledig kapasitet. Det kunne vært interessant å høre fra statsråden hvor stor andel av de private institusjonene som nå har langsiktige og forutsigbare avtaler om å benytte hele den kapasiteten de har tilgjengelig. Det var flere enn meg som tok det som et alvorlig signal da helse- og omsorgskomiteen mottok over 200 000 underskrifter, med et klart budskap om at rehabiliteringsfeltet trenger en kraftig styrking. Fremskrittspartiet mener det er påkrevd med en opptrappingsplan for å nå målet om rehabilitering til alle som har behov. Planen må finansieres med øremerkede midler inntil en ny statlig finansieringsform er på plass. Det må også være et uavhengig forvaltningsorgan som utarbeider avtaler og anbudsdokumenter, og en reell konkurranse mellom private og offentlige institusjoner betinger at helseforetakene må inngå avtaler og konkurrere på lik linje med private og ideelle utøvere. Markedet fungerer ikke med helseforetakene i dobbeltrollen som kjøper og utøver av de samme tjenestene, og avtalene må være forutsigbare og langsiktige. Dagens avtaler, som strekker seg fra ett til to år – og kun i enkelttilfeller til fire år – gjør det vanskelig å tiltrekke seg kvalifisert og spesialisert personale for å opprettholde gode og stabile arbeidsmiljøer, og det gjør det også vanskelig å foreta større investeringer og vedlikehold. Fremskrittspartiet mener at det må satses mer på forskning for å bedre behandlingsmetodene og resultatene, og det må også legges til rette for at private utøvere skal kunne delta i forskning og behovskartlegging ved å bidra med verdifullt erfaringsgrunnlag fra ulike behandlingsformer. Forskningen må også foregå i kommunene og implementeres i praksis. Helhetlige behandlingsforløp forutsetter en langt bedre samhandling mellom kommunenes helse- og omsorgstjeneste, fastlegen og institusjonene. Fremskrittspartiet mener at dagens finansiering ikke fanger opp de reelle kostnadene ved ulike rehabiliterings- og behandlingsalternativ, og det fører også til ulik praksis og varierende oppfølging i kommunene. Mange vil trenge oppfølging over flere år, og andre vil ha behov for livslang rehabilitering og opptrening eller habiliteringstilbud. Avkorting av tilbud, som vi dessverre hører om, kan føre til dårlig eller ingen effekt, og i ytterste konsekvens kan det bety en forverret helsetilstand for mange. Tilsynsrapporter fra Helsetilsynet viser at habiliteringstilbudet til barn svikter både i kommunene og i spesialisthelsetjenesten. I rapporten om landsomfattende tilsyn med habiliteringstjenesten for barn avdekket Helsetilsynet i 2006 store avvik og svakheter i fire av fem kommuner. Fremskrittspartiet er bekymret over at det i mange kommuner er problematisk å få tilbud om avlastning ved akutt behov og utenom avtalte tidspunkter, og at foreldrene i liten grad får velge mellom kommunal og privat avlastning. Når det gjelder habilitering, er grensesnittet mellom kommunale tjenester og spesialisthelsetjenesten uklart. For barn og unge med behov for habilitering eller rehabiliteringsopphold utenfor hjemmet vil det være viktig å få muligheten til å oppleve mestring, sosialt samvær og tilpassede aktiviteter. De geografiske forskjellene i behandlingstilbud og forskjellene kommunene imellom viser at Regjeringen bør vurdere en endring av organiseringen og finansieringen av disse tjenestene. Representantene fra regjeringspartiene sier seg fornøyd med at Regjeringen i forslaget til statsbudsjett for 2008 har lagt fram en strategi om habilitering og rehabilitering. Fremskrittspartiet tror ikke dette vil være nok, og vil støtte det representantforslaget som foreligger.