Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-11-28:
Først en takk til representanten Dåvøy som tar opp interpellasjonen. Det er viktig å diskutere kontinuerlig hvordan helsetjenesten i Norge skal organiseres. Jeg har noen betraktninger knyttet til det jeg opplever som debatt. Når en diskuterer sykehusene i Oslo, mener jeg at en ikke kan la være å trekke inn resten av landet. Omorganiseringen i Oslo og de strukturendringene som skjer der, har også sammenheng med det som skjer i resten av landet. Når det gjelder finansiering av helseforetakene, vil jeg bare si at det er denne regjeringen som har gjort det mulig for dem å få til en god fordeling internt mellom helseforetakene, og også mellom de forskjellige helseregionene. Den forrige regjeringen gjorde ikke det. Når jeg tenker politisk, så ser jeg at det er forskjell i retorikken mellom Kristelig Folkeparti og til dels Høyre og Fremskrittspartiet. Slik jeg har opplevd det her, svartmaler Høyre og Fremskrittspartiet situasjonen. Spesielt peker Fremskrittspartiet på to retninger. Det er at enten er en på pasientens side, eller så er en på helseministers. Det blir altfor enkelt i denne situasjonen. Her er det så mange nyanser, og det er så mange viktige problemstillinger som krever en bedre debatt, mener jeg. Det er sagt og brukt bilder for å forklare hvor vi er i dette landskapet, eller på denne sjøen. Høyre mente at vi kjørte i tåke. Da er det i hvert fall slik at i tåke kan en komme framover, men slår en full retrett, kommer en ikke noen vei. Det opplever jeg at Høyre og Fremskrittspartiet ønsker. Slik jeg ser det, vil de gå baklengs inn i framtida. Framtida i helsesektoren er omstilling. Framtida i helsesektoren er en rettferdig fordeling av penger. Trine Skei Grande trakk fram de pasientgruppene som hun mente har store utfordringer – både i helsetjenesten nå og ikke minst tidligere. Hvis vi skal klare å løfte de pasientgruppene som trenger våre penger fra fellesskapet mest, blir vi nødt til å se på hvordan vi kan bruke pengene våre på best mulig måte. Vi kan altså bruke dem på en bedre måte enn det vi gjør i dag. Laila Dåvøy trekker opp flere ting som jeg synes er viktig. Hun trekker opp dette med IKT – det er kjempeviktig. Situasjonen er slik den er. Vi kan ikke spole tilbake og si at den skulle vært annerledes, som da vi startet dette. Men det er utrolig viktig at dette blir fulgt opp på en god måte. Representanten peker også på dette med ledelse – stedlig ledelse. På Sørlandet sykehus har de gjort litt av hvert. De har noen avdelinger der de har stedlig ledelse, og noen avdelinger der de har tverrgående ledelse mellom sykehusene. Jeg tror det viktigste er at de får gode ledere. Da kan de ha forskjellige variasjoner i ledelsesstrukturen, men jeg er redd for at statsråden skal begynne å bestemme hva slags ledelsesstruktur en skal ha helt ut i de ytterste leddene. Jeg tror det må være så mye rom for ledelsesfaget, kreativiteten, entusiasmen og engasjementet ute at en kan finne løsninger på den enkelte arbeidsplass. Det det må være viktig å gi signaler om, er innholdet i tjenesten – hvordan en skal møte pasientene, hvilke kvalitetskrav en skal ha, og hvilket rom det skal være for de ansatte og ledelsen, og å være i dialog om det å utvikle tjenesten. Når jeg snakker om sykehus og Oslo-prosessen hjemme hos oss, får jeg én klar tilbakemelding. Det er fortsett. Vi kan ikke stoppe. På Sørlandet har vi hatt store og vanskelige omstillinger i helsesektoren. Vi har måttet foreta dem. Vi hadde også stor motstand, og vi har stor motstand. Det er ikke sant at det bare er fordi folk ikke vil, for det har med reelle problemstillinger å gjøre – knyttet til opplevelse av kvalitet, opplevelse av hvordan en kan utvikle yrket sitt til beste for brukerne. Det vi er redde for, er at hvis ikke omstillingen ved Oslo-sykehusene fortsetter, vil det få ringvirkninger for alle de andre helseforetakene i Helse Sør-Øst, som faktisk har gjort en kjempejobb, og som har stått på for å få det til innenfor de etablerte rammene. Derfor vil jeg bruke denne anledningen til å si at det å se Oslo isolert, uten å kunne ta inn over seg argumenter og debatt som viser konsekvensene av dette i de andre helseforetakene, synes jeg det er viktig å få gitt en tilbakemelding om.