Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2020-12-08:
SV er sterk tilhenger av en FN-ledet verdensorden, og vi har ikke vært mot at Norge skulle søke plass i Sikkerhetsrådet. Men jeg har kanskje noen forbehold som debatten til nå tyder på at det ikke er så mange andre partier som har. Det ene er knyttet til den litt panegyriske tonen som av og til preger denne debatten, som om det skulle gjøre en stor forskjell for verden i seg selv at akkurat Norge var del av Sikkerhetsrådet. Det kommer jo helt an på hvordan vi faktisk opptrer, og hvordan den innflytelsen forvaltes. Det henger igjen sammen med vårt andre forbehold, nemlig spørsmålet om Norge har den uavhengigheten som skal til for å opptre på en måte i Sikkerhetsrådet som trengs i den internasjonale situasjonen vi har akkurat nå. Jeg vil takke utenriksministeren for redegjørelsen. Jeg synes det er bra at hun i den tar opp det som blir en helt sentral problemstilling, nemlig det utenriksministeren kaller «stormaktsskvis». Den har jo to sider. Jeg tror at det er bred enighet blant partiene om at den typen stormaktsskvis som handler om presset fra de autoritære stormaktene i øst f.eks. knyttet til menneskerettigheter, er noe som vi må møte med fasthet og uten ettergivenhet. Men det utenriksministeren ikke diskuterer, er den andre typen stormaktsskvis som Norge kan havne i, nemlig presset fra den allierte stormakten i vest. Det er jo et helt sentralt spørsmål for denne debatten – hvordan skal Norge håndtere det? For forutsetningen for at vi skal kunne være en stemme som utgjør en forskjell i mange av de viktigste konfliktene, er at man også tør å mene noe annet enn det mektigste landet i Sikkerhetsrådet, som denne regjeringen har gjort Norge mer og mer avhengig av sikkerhetspolitisk og militært. Derfor frykter jeg at vi de neste årene, hvis den kursen fortsetter, vil se at Norge istedenfor å innta den brobyggerrollen vi trenger nå, er med på å sementere en ny blokkpolitikk gjennom å følge USA mer ukritisk i internasjonale spørsmål, sånn som vi har sett, dessverre, gjennom den endrede holdningen både fra regjeringen og fra Arbeiderpartiet i spørsmålet om det internasjonale forbudet mot atomvåpen, som vi jo alle vet til syvende og sist handler om USA-lojalitet mer enn noe annet. Vi ser det også akkurat nå i spørsmålet om tilgangen til covid-vaksiner, hvor Norge på uforståelig vis har bundet seg til USA og EUs posisjon i WTO istedenfor å følge ønsket fra de fattige landene. Det er en annen type brobyggerrolle som vi mener Norge må ta i denne posisjonen – en brobyggerrolle mellom den rike og den fattige verden, hvor vi viser at det er stater i den rike delen av verden som tør å stå opp for rettighetene til lav- og mellominntektsland. Opptredenen til Norge i TRIPS og WTO akkurat nå i vaksinespørsmålet er ikke oppmuntrende når det gjelder vår evne til å gjøre dette. Jeg synes det er bra at utenriksministeren så tydelig legger vekt på at klima er et sikkerhetsspørsmål. Så blir det spennende å se hvordan regjeringen vil følge opp dette. Hva betyr det å sette det på dagsordenen i Sikkerhetsrådet? Det er jo ingen tvil om at klimakrisen vil være helt avgjørende og en stor forutsetning for utviklingen av sikkerhetspolitikken i årene som kommer, og at klimakrisen, hvis den ikke stoppes, vil utløse nye konflikter om ressurser og store nye flyktningstrømmer. Det å få et internasjonalt rammeverk f.eks. for hvordan en håndterer det, vil være helt avgjørende. Men igjen er Norges egen praksis et spørsmål som vil avgjøre hva slags troverdighet vi har internasjonalt. For eksempel gir det oss et troverdighetsproblem at vi på samme tid som vi snakker om klimakrisens problematiske effekt når det gjelder å skape nye konfliktsoner rundt om i verden, selv deltar i et oljekappløp oppover i Arktis. Avslutningsvis vil jeg understreke behovet for at Norge benytter denne situasjonen til å stå opp for undertrykte folk som palestinerne i Sikkerhetsrådet. Det er også en prøve på vår evne til å være en uavhengig stemme. Så vil jeg helt til slutt utfordre utenriksministeren til å ta opp en ting som vi mener blir viktig, nemlig åpenhet og forankring i Stortinget – om hun kan si noe om hvordan hun tenker å sørge for at det er en ekstra åpenhet og forankring av Norges innsats i Sikkerhetsrådet i disse to årene overfor opinionen og ikke minst overfor Stortinget.