trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-10-11:
En av mine politiske helter sto i spissen for kampen mot slavehandelen for 200 år siden. Han var også parlamentariker. Han brukte hele sitt liv til å bekjempe slaveriet, og hans parlamentariske karriere var langt lenger enn det min noen gang kommer til å bli – bortimot 50 år. Han opplevde å lykkes, og den store seieren ble en realitet det samme året som han døde. Han het William Wilberforce og var mannen framfor noen bak the Slavery Abolition Act 1833 i det britiske parlamentet. Jeg håper ikke at det skal gå like lang tid før vi kan konstatere at Norge er slavefritt. Jeg synes statsråden hadde et meget offensivt og godt svar. Jeg er glad for den vekt han legger på kompetansebygging gjennom hele vårt system, styrking av politiets spesialgrupper og utenriksstasjonenes rolle, som jeg tror faktisk kan brukes i enda større grad, hvis de får tilført den nødvendige kompetanse og ressurser til det, målrettet i de landene hvor det er aktuelt. Bruken av EØS-finansieringsmekanismene i denne sammenheng er en meget fornuftig anvendelse av penger som vi allikevel må bruke. Så det vil jeg gi en sterk støtte til. Men samtidig vil jeg spørre om regjeringen er klar til å uttale den djerve og visjonære målsetting om at Norge skal bli verdens første slavefrie land. Det vil jeg utfordre statsråden på. Jeg vil videre spørre om regjeringen vil vurdere et forslag à la britenes, å innføre en dag som man bruker nettopp til den bevisstgjøring og den kompetanseoppbygging i hele befolkningen som jeg skjønner vi er helt enige om trengs. Og endelig: Andre land har hatt hell med å etablere en ordning med en uavhengig nasjonal rapportør for menneskehandel og slaveri. Er det noe Norge og Norges regjering kan tenke seg å gjøre? Jeg tror vi er enige om mange gode tiltak, men samtidig må vi konstatere at problemet vedvarer – og kanskje øker i omfang. Nettopp derfor er det viktig å stille seg åpen for nye, konkrete forslag à la dem jeg her har nevnt. Jeg sier ikke at vi besitter kunnskapen om alt som skal til, men vi har jo noen ideer som jeg hadde håpet at statsråden gjennom sine svar her i dag kunne kommentere positivt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-10-11:
Stortingets første interpellasjonsdebatt denne høsten har vært et løft. Det er sjelden i denne sal å oppleve en slik bredde og dybde på engasjementet. Her tror jeg talerlisten har vært fulltegnet i forhold til den reglementsmessige tid for interpellasjoner, og det har vært et sterkt engasjement fra samtlige partiers side. Det vil jeg gjerne takke mine medrepresentanter for. Det lover også godt i forhold til arbeidet med å følge opp de mange gode intensjoner som vi sammen og hver for oss har uttrykt her i dag. La meg også si at debatten illustrerer det viktige arbeid som vi som parlamentarikere kan gjøre i denne typen saker, her i debatten i dag representert ved representanten Sonja Mandt som står sentralt i østersjøsamarbeidet og i arbeidet i nordisk sammenheng, representanten Karin S. Woldseth som på tilsvarende måte engasjerer seg bredt i dette spørsmålet i Europarådet, og representanten Geir Jørgen Bekkevold som er styreleder for Antislaveriselskapet i Norge, som internasjonalt er verdens eldste menneskerettsorganisasjon. Jeg er glad for at vi har fått så gode og klare svar fra justisministeren. Det er en bred enighet om at vi skal bruke begrepet «slaveri» om det vi her snakker om. De andre begrepene kan bli litt urbane og polerte, men det er slaveri, moderne slaveri. Det er veldig bra at statsråden har stilt seg bak målsettingen om et slaverifritt Norge, og at han også har inntatt en så åpen og positiv holdning til nye tiltak som har vært foreslått fra min side, som en Antislaveri-dag, som en egen rapportør, som bl.a. Nederland har gode erfaringer med, og en kunnskapsoppbygging og en kapasitetsoppbygging i de relevante etatene. Vi har også vært inne på vanskelige temaer som papirløse asylanter, asylbarna som forsvinner, det som har med tigging å gjøre, og det som har med organsalg og -handel og surrogati å gjøre. Dette er spørsmål som vi vil få rikelig anledning til å komme tilbake til. Men jeg synes det er viktig at vi i denne sammenheng også utfordrer media. Utgangspunktet for min interpellasjon var CNNs vågale prosjekt om gjennom et helt år å sette «the end of modern slavery» som tema for reportasjer og debatt. Hvilken tv-kanal blir den første norske som tør å gjøre noe tilsvarende?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-10-11:
Aller først vil jeg takke for responsen. Det er en fordel at vi kan klare å stå sammen om mange av tiltakene. Vi har sett gjennom arbeidet med de to handlingsplanene jeg har vært med på å lage, at det går en linje fra den forrige regjeringa til det arbeidet vi nå driver. Det finnes ikke noen «quick fix» når det gjelder dette. Derfor tror jeg det er veldig viktig at man bygger stein for stein og har det alvoret, som interpellanten er opptatt av, med oss. Når det gjelder målsettingen for Norge, mener jeg det åpenbart må være at vi skal bli et slavefritt land. Om vi blir det første, hadde det vært fint. Men det som er tanken bak disse handlingsplanene, er at dette er en form for kriminalitet vi ser så alvorlig på, at dette ønsker vi ikke her. Det er nulltoleranse. Det er regjeringas holdning til det. Når det gjelder spørsmålet om å innføre en antislaveridag, har britene gjort det. Vi ser at den 18. oktober er blitt en dag da man markerer sin motstand mot menneskehandel i EU. Jeg syns det er helt naturlig at vi også fra norsk side vurderer spørsmålet om å slutte oss til det arbeidet som særlig skjer i EU, og bruker den 18. oktober til dette. Derfor vil jeg ta opp spørsmålet om vi skal bruke den dagen til en slik markering, med koordineringsenheten som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg – ikke minst for å få tilbakemelding og innspill om hvordan vi skal bruke en slik dag. Jeg tror at det kunne være viktig for å få fram alvoret og for å mobilisere. Vi har også til vurdering – særlig i samband med Europarådets konvensjon og oppfølgingen av den – spørsmålet om vi skal ha en rapportør, som jeg forstår man har i Finland. Vi har ikke konkludert i den sammenheng, men vi har det til vurdering. Jeg mener at mye av det som ligger i arbeidsoppgavene og de erfaringene man har gjort i Finland knyttet til rapportørvirksomheten, vil være nyttig å kunne ha med seg. Dette er overkommelige tiltak. Så vi vil vurdere også spørsmålet om rapportør. Så vil jeg til slutt knytte noen kommentarer til dette med EØS-midlene: Mange ser på EØS-midlene som noe vi nærmest bare gir ut av en eller annen forpliktelse. Vi har en gyllen sjanse til å få en vinn-vinn-situasjon på bruk av midlene i dette arbeidet. Det er i mye større grad enn tidligere en vilje hos mottakerlandene til å sette dette på dagsordenen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-10-11:
For å ta opp tråden der interpellanten slapp: Hvilket medium blir det første norske som kan følge opp direkte en av de viktigste interpellasjonsdebattene i Stortinget? Det initiativ som ligger i denne interpellasjonen, handler veldig mye om å mobilisere alle oss som sitter her, enten vi er fra regjering eller storting. Men det handler også om at man får øyene opp utenfor dette bygget for hva dette handler om. Jeg er helt enig i den beskrivelsen, som jeg tror det var representanten Dåvøy som ga, at det er ganske paradoksalt å se hva slags debatt som har gått i de siste ukene i kjølvannet av diskusjonen rundt sexkjøp, og hva slags motiver som foranlediger at særlig voksne menn som tar del i debatten, nærmest bagatelliserer og flirer av hele problemstillingen. Vi trenger ikke enkeltsaker for å markere det alvoret som ligger i sexkjøp, og det alvoret som ligger i disse jentenes situasjon, enten det er her i Norge eller i andre land. Les Herbjørg Wassmos bok «Et glass melk takk»! Der får man en levende beskrivelse av hva dette handler om. Så kan man være uenig i om det skal være forbud eller ei. Det aksepterer jeg. Men premissene for å gå inn i debatten har jeg store problemer med å forstå. Jeg er også av den oppfatning at dette har vært en veldig god debatt, med mange gode innspill som vi skal ha med oss. Når det gjelder det strafferettslige sporet, mener jeg at representanten Mandt og også representanten Oktay Dahl peker på noe veldig viktig når det sies at man må følge pengene, og at det må svi økonomisk. Jeg har mer tro på det enn at vi nå tar en ny runde og hever straffenivået. Jeg har mer tro på å ramme pengestrømmen her – med først beslag fra politiets side og så inndragning. Jeg har også mer tro på at vi klarer å få opp flere saker og øke risikoen for oppdagelse, istedenfor å ha mye politisk debatt om hvor straffenivået skal ligge. Jeg utelukker det ikke, men jeg mener at det er langt viktigere. Når det gjelder tigging, er jeg enig i at mange av dem som utsettes for det, er en del av en menneskehandel – helt åpenbart. Men de vi har kriminalisert, er dem som organiserer denne tiggingen. De som tror at det blir varmere for tiggerne om vi kriminaliserer dem, syns jeg skal tenke en gang til. For norsk lovgivning har i løpet av de siste årene faktisk utviklet en tradisjon for ikke å kriminalisere dem som er ofre. Det var også tanken bak sexkjøpsloven. Det tror jeg er vel verdt å holde fast ved. Takk for innspillene! Jeg skal ta dem med meg i det videre arbeidet.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-10-11:
Handel med arbeidskraft er etter hvert blitt en milliardindustri med enorme fortjenester. I noen grad går denne virksomheten også over i organisert kriminalitet, og ofrene er alltid de samme. De kommer fra fattige land, der man mangler arbeid, arbeidsledigheten er omfattende, og disse landene har vanligvis et helt annet kostnadsnivå enn det som er vanlig her i landet. Dette ser vi foregår hos oss. Det foregår i de fleste andre industrialiserte land, og det foregår i stor grad også i den fattige delen av verden. I vårt land kan det av og til være vanskelig å trekke grensen mellom det vi kaller sosial dumping, og kriminell virksomhet. Jeg er ikke så sikker på om vi alltid skal trekke den grensen, heller. Men jeg mener at utenlandske arbeidstakere som arbeider i Norge, som er bundet til arbeidskontrakter som bryter norsk lov, norske arbeidslivsbestemmelser og vilkår, og som bringes til taushet under trusler om yrkesforbud, voldsanvendelse mot egen familie eller seg selv, andre avstraffelser, er en del av det som vi kan kalle et moderne slaveri. Ofte kan det være vanskelig å se hva som foregår på arbeidsmarkedet fordi grådige arbeidsgivere og oppdragsgivere stadig finner nye veier for å unngå offentlighetens søkelys. Jeg forstår at det nå er blitt ganske vanlig i næringslivet å fakturere innleie av arbeidskraft direkte fra Norge til utlandet. I et aktuelt tilfelle fra mitt eget fylke erfarer vi at rumenske arbeidstakere leies ut til norske bedrifter via et utleiebyrå i Litauen. All fakturering skjer fra Norge til Litauen, all lønnsbetaling skjer i Romania. De som mener å ha greie på denne virksomheten, forteller at arbeidstakerne avspises med en brøkdel av det som er vanlig betaling i Norge. Her betales ingen skatt, ikke pensjon, ikke sosiale utgifter, noe sted. Denne virksomheten er nå satt i system, og jeg er ikke sikker på at den engang er ulovlig eller – rettere sagt – hvor ulovlighetene begås. Norske myndigheter har gjort en forbilledlig innsats for å bekjempe sosial dumping her i landet. Men det er ikke nok med lovregler og sanksjonsmuligheter her til lands. Her må vi se utover landegrensene, her må vi i høy grad forsøke å følge pengene. Derfor må vi bruke de mulighetene vi har til å bekjempe dette problemet internasjonalt, få internasjonale regler som gjør det mulig å kontrollere pengestrømmene på tvers av landegrensene, og ikke minst må vi støtte opp om ILOs arbeid for et anstendig arbeidsliv over hele verden. Det gjør vi i Norge. Derimot tror jeg vi har en jobb å gjøre overfor EU, ikke minst for å få medlemsstatene til å etterleve de fellesskapsreglene som gjelder, og i noen grad gjelder det også å få landene i EU til å erkjenne at selve problemet eksisterer. Representanten Akhtar Chaudhry og flere andre har vært inne på de papirløse innvandrerne, de som ikke kan returneres noe sted, og som i dag er en del av det vi kan kalle for et svart arbeidsmarked i Norge. Jeg skal ikke si så veldig mye om dette annet enn at jeg er enig i den kritikken som rettes mot tingenes tilstand, og at noe må gjøres for at også disse menneskene skal kunne få et anstendig liv.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-03-28:
Jeg vender tilbake til det jeg synes kanskje er hovedspørsmålet i denne saken, nemlig: Er det et problem, eller er det ikke et problem at en kommune klausulerer et visst antall boliger til en gruppe ungdommer som skal etablere seg for første gang i boligmarkedet, og så finner man ut lenger nede i veien at jo, en stor andel av disse boligene er overtatt av dem som leder det selskapet som har fått i oppdrag å reise disse boligene på vegne av kommunen? Jeg ser at for ett parti er det helt uproblematisk. Heldigvis er det et flertall i salen som mener at dette kan være problematisk. Så er spørsmålet hvordan Stortinget som organ forholder seg til dette. Vi som står bak flertallsinnstillingen, mener det da er betimelig å se på om vi har det lovverket som er godt nok for å hindre at ledelsen, med den posisjonen som ledelsen i selskapet har, ender opp med disse øremerkede boligene. Så har ulike instanser gått igjennom og funnet at lovverket, særlig etter at det er blitt forbedret, ikke lenger er problemet. Det kan heller ligge på etterlevelsessiden. Så blir man stående med en politisk kritikk – også reist lokalt av pressen – som det er helt naturlig at man får når man til de grader velger å ikke holde armlengdes avstand til de interessene man er satt til å tjene på vegne av fellesskapet. Vi sier ikke at det er begått lovbrudd. Men vi sier, under henvisning til kommunenes eget etikkutvalg, at her burde man opptrådt mer forstandig, også etisk. Og det kan ligge en veldig god veiledning i forvaltningsloven § 6, også utover dens saklige virkeområde, nemlig dette: Hvis man gjør en disposisjon som folkevalgt som allmennheten ikke har tillit til, er man altså på feil sted til feil tid. Det er sånne rollekombinasjoner som dette man må prøve å unngå. Jeg synes det har vært en meget givende debatt. Jeg skulle ønske at Fremskrittspartiet ikke hadde en full partsidentifikasjon, for slik jeg kjenner partiet i andre sammenhenger, er også de opptatt av en viss ryddighet i forvaltningen og av det at politikere ikke kan opptre helt annerledes og ubundet av verken lovregler eller moralske normer. Så jeg ønsker dem sterkere tilbake ved en senere anledning.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Det var representanten Jon Georg Dale som fikk meg til å tegne meg på nytt. Det er lett å være enig med ham i at Stortinget må kjenne sin rolle. Fremskrittspartiets innlegg her i dag er i imidlertid ikke overbevisende i så måte. For det første: Framfor å diskutere etikk i kommunene avfeier Fremskrittspartiet hele problemstillingen. For det andre: Hvor vil Fremskrittspartiet med sine anklager om at andre her i salen er hyklere, og de så må hente fram eksempler på at noen er verre? Og for det tredje: Dette handler da vitterlig ikke om Fremskrittspartiet. Dette handler om enkelte folkevalgte. Jeg slutter meg helt til Inga Marte Thorkildsens vurdering. Fremskrittspartiets krampaktige forsvar for det som har skjedd i Tønsberg, og de harde ordene mot politikere i andre partier, tyder på at forslaget nettopp hører hjemme her. For om Fremskrittspartiets representanter i denne salen ikke kan skille mellom det prinsipielle og det partipolitiske, er det grunn til å tro at mange lokale tillitsvalgte har samme problem. La meg avslutte med det som virkelig er lyspunktet i denne saken. Tønsberg kommune og bystyret har tatt saken på stort alvor. KS’ etikkutvalg er brakt inn. Kommunens eget kontrollutvalg har behandlet saken, et revisjonsfirma har vært involvert, og et enstemmig bystyre har slått fast at det etiske regelverket er brutt. Det er slik kommunene skal håndtere saker av denne typen. Så er spørsmålet: Er det i tillegg behov for lovendringer? Det får vi komme tilbake til.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2011-03-28:
Statsråden snakka mykje om burettslagsloven og om kva dei endringane som var til behandling i fjor, har medført. Eg skjønar at statsråden ønskjer å bruke tid på det i staden for det som denne konkrete saka handlar om. Desse endringane i burettslagsloven har ingen ting med det som skjedde i Tønsberg kommune og dei problemstillingane som blir tekne opp i dette representantforslaget, å gjere. Statsråden nemnde òg at det ikkje var grunnlag for å gjere ytterlegare endringar på bakgrunn av dette forslaget. Det er det heller ikkje foreslått å gjere. Spørsmålet mitt er om statsråden synest at det er ein konstruktiv arbeidsmåte for Stortinget at ein fremmar denne typen representantforslag på bakgrunn av enkeltsaker i dei ulike kommunane, og tek dette opp til ei drøfting i Stortinget.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2011-03-28:
Eg synest at debatten i denne saka viser at dette ikkje er ein type sak som eignar seg til debatt i landets nasjonalforsamling. Dette forslaget, som i utgangspunktet blei fremma i representantforslaget, om at «Stortinget ber regjeringen vurdere om det er behov for endringer», er heller ikkje fremma. Statsråden har også sagt at det ikkje er grunnlag for nye endringar. Likevel får vi ein debatt omkring dette, der ein no febrilsk prøver å dekkje seg bak at det er av prinsipiell karakter. Framstegspartiet blir også skulda for at vi ikkje går inn i dei prinsipielle betraktningane når det gjeld etikk, moral osv. Eg vil berre minne om at i innleiinga i innstillinga til denne saka står det at komiteen «viser til at forslagsstillerne i Dokument 8:45 S(2010–2011) tar opp en konkret sak, knyttet til et boligbyggelag i Tønsberg, og dens tildeling av borettsleiligheter i St. Olavs borettslag til interesserte kjøpere». (2010–2011) Dette er altså eit representantforslag som er bygd på ei konkret sak. Om ein hadde ønskt ei prinsipiell betraktning om etikk, moral osv., burde ein ha lagt opp til det. Men det har ein altså ikkje gjort. Så blir det også vist til at vi trekkjer fram andre saker der også andre politikarar er trekt fram i media. Då blir vi skulda for å bruke dei som ei unnskyldning. Det er det i det heile ikkje. Men det er ei grunngiving for og eit spørsmål om kvifor ein ikkje tek opp den typen enkeltsaker. No har vi altså fleire saker der sentrale politikarar har kome på kant med plan- og bygningsloven, kanskje fordi han er for uklår og vanskeleg. Framstegspartiet har mange gonger føreslått å gjere noko med han, forenkle han, slik at det ikkje blir så lett å misforstå. Når ein ikkje tek tak i den typen saker, er det grunn til å stille spørsmål ved om det ikkje er eit spesielt parti, opposisjonen, som skal takast, eller kva som er årsaka. Eg kan altså ikkje ut frå den debatten vi har hatt no, sjå at det er noko anna utgangspunkt og grunnlag for denne saka enn at ein ønskjer å ta ein politisk konkurrent og stille spørsmål ved ting som allereie er godt debattert og drøfta i Tønsberg bystyre.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-28:
Sjelden har jeg hørt slike verbale svingslag i en debatt i Stortinget som handler om noe som bør oppta oss alle. Men jeg må bare si at jeg ikke legger spesielt stor vekt på dette. Tvert imot opplever jeg vel at vi kanskje har truffet en øm tå – når man velger å gå så til de grader i sjølforsvar som det Fremskrittspartiet gjør i denne salen i dag. Jeg syns i grunnen at det som har kommet fram her, er til ettertanke. Når man ikke velger å gå inn i en diskusjon om etikk på den ene sida og jus og lovverk på den andre sida, men heller velger å gå til frontalangrep i visshet om at det i den saken som dette forslaget er reist på bakgrunn av, er avdekket forhold som har fått veldig stor oppmerksomhet fra kontrollutvalg, fra KS’ eget etikkutvalg og fra nesten hele bystyret – med unntak av Fremskrittspartiet sjøl – mener jeg at det kanskje hadde vært på sin plass å opptre med noe større grad av ydmykhet. I debatten i dag velger Fremskrittspartiet, som vanligvis er opptatt av at vi ikke skal forby alt vi er imot, å la være å forholde seg til at det fins noe som heter etikk – og som bør være ledende, ikke minst for landets folkevalgte, enten vi er i storting, i fylkesting eller i kommunestyrer – og at etikk er mye vanskeligere enn et spørsmål om hva som til enhver tid er tillatt eller ulovlig. Jeg kan ikke si annet enn at på bakgrunn av debatten i dag bør varsellampene nok blinke rundt omkring i landets kommunestyrer – og for så vidt også her i Stortinget – for det er nærliggende å trekke den konklusjonen at vi har et parti, nemlig Fremskrittspartiet, som ikke ser noe som helst kritikkverdig i å foreta vurderinger som er i strid med etiske retningslinjer som kommunestyrer sjøl har vedtatt, og at representantene fra dette partiet, hvis det byr seg en sjanse, gjerne vil gjøre det samme igjen. Jeg bare registrerer dette.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-28:
Lat meg fyrst få seia at når det gjeld den konkrete saka i Tønsberg, så er ho handtert av dei relevante organa i Tønsberg. Lat meg så seia at dei endringane som no er på plass i burettslagslova, nettopp kom som ei følgje av enkeltsaker over tid. Det var enkeltpersonar som kom ille ut fordi det var spekulasjon i tilknyting til eit burettslag i Tromsø. Det same var tilfellet fleire andre stader, og det var heilt nødvendig å ta ein gjennomgang av lovverket og sjå på korleis ein kunne forhindra liknande situasjonar, både for å skjerma enkeltpersonar i det enkelte burettslaget og for å forhindra spekulasjonar. Difor er eg veldig glad for at dette lovverket no er på plass og kan verka.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-28:
Eg er ein smule overraska over innhaldet i ei rekkje innlegg frå Framstegspartiet. Eg skal ikkje gå nærmare inn i saka frå Tønsberg utover å understreka at Tønsberg kommune sjølv faktisk bad KS sitt etiske utval om å vurdera denne saka prinsipielt, som ei prinsippsak, for kommunesektoren. KS sitt etikkutval seier at tre namngjevne personar «burde unnlatt å kjøpe leilighetene(…) (…) Det er det eine. Det andre er det samrøystes kontrollutvalet i Tønsberg, og det som dei sa. Det er på denne bakgrunn eg oppfattar at det er stilt spørsmål ved regelverket i burettslagslova eller ved anna regelverk. Det er svart på av Kommunaldepartementet. Kommunalministeren har svart at med den siste lovendringa, for det fyrste i burettslagslova, som tok til å gjelda frå 1. januar, og for det andre regelverket knytt til habilitetsreglar for styremedlemmer i kommunale selskap, som vil gjelda frå hausten november 2011, er det ikkje grunnlag for endringar i regelverket no. Men eg tykkjer nok at den debatten som har vore her i dag, viser kor viktig det er å understreka, så vel i kommunane som i Stortinget, dette rommet som må vera for etisk refleksjon rundt det regelverket vi har, og praksisen for det. Så vil eg nok tru at både denne saka og andre saker som har vore på agendaen i den seinare tida, vil bli gjenstand for merksemd, f.eks. i samband med folkevaldopplæringa. Der skal vi gå ein ny runde til hausten og minna oss på, både der og her, at vi alltid er oss bevisste kva regelverk vi har, og korleis det blir praktisert.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-28:
Eg skal prøva å svara på alle tre spørsmåla. Regjeringa kjem i budsjettet for 2013 tilbake med eit opplegg for korleis framtidig stasjonsstruktur skal vera. Til spørsmål nr. 2: Dersom Flirt-toga skal vera eit reelt tilbod, må det sjølvsagt vera slik at også funksjonshemma kan koma seg av og på toget. Det betyr at her må det vera stasjonsutbetringar. Så er det spørsmål om kva som er det viktigaste. Det er enkeltmennesket i samfunnet som er det viktigaste. I denne samanhengen er det for nokre eit dør-til-dør-tilbod for å kunne delta på lik linje i samfunnet. Det meiner vi faktisk at fylkeskommunane er ein veldig god utøvar til å få til, ikkje minst på grunn av dei grensene som fylkeskommunen representerer.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-28:
Eg har understreka den oppgåva som fylkeskommunen her har, nettopp fordi landet er så mangfaldig som det er. Eg meiner at det er ei rekkje gode eksempel på korleis fylkeskommunane har utøvd denne tenesta. Her er det òg fleire forsøksordningar der det går an å dela erfaringane med kvarandre. Eg vil referera fylkesordførar Tom Tvedt i Rogaland, som seier at den viktigaste endringa for å få ei god transportordning for alle sannsynlegvis må gjerast i hovuda våre, hjå dei som gjer vedtaka. Berre det var så enkelt at statlege retningslinjer her ville medføra likeverdige tilbod over heile landet! Eg synest faktisk vi har ein del eksempel på at trass i statlege retningslinjer er oppgåvene løyste svært så forskjellig på statleg nivå.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-28:
Eg var litt kjapp i innlegget mitt, tida gjekk litt fort i høve til det som eg eigentleg hadde tenkt å avslutta med. Eg synest det er viktig å få betre dør-til-dør-ordningar på plass enn dei som vi finn mange plassar i dag. Eg har sjølv eit godt samarbeid med dei funksjonshemma sine organisasjonar gjennom eit eige forum som er etablert, der det er representantar frå ulike etatar involverte, og også ulike organisasjonar. Så for min del er tidfestinga følgjande: Eg vil i samband med statsbudsjettet for 2012, altså komande år, vurdera om det kan etablerast ei slik forsøksordning. Alle kort er ikkje lagde for det budsjettet på dette tidspunkt, difor må eg ta det atterhaldet: vurdera.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-28:
Det er heilt rett som representanten her seier. Eg var ein av dei som stod bak det forslaget som vart stemt over i 2003 – eg hadde veldig tru på at nasjonale retningslinjer var vegen å gå. Det eg har sett i ettertid, er at då kan det vera ein overhengande fare for at det er nokre som blir fråtekne ei ordning som dei har i dag, sjølv om det er andre som har fått ei betre ordning. Det forslaget som ligg føre i dag, er kome frå Blindeforbundet. Det trur eg vi er einige om, det er det fleire som har sett før. Eg synest det er eit konstruktivt bidrag frå organisasjonane sjølve. Stortinget får gjera som dei vil med dette, men eg hadde gjerne sett at det ikkje vart stemt ned, så ville eg arbeida vidare med det over sommaren.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-03-28:
Lat meg visa til brevet mitt til komiteen, der eg i nest siste avsnitt viser til korleis ei TT-ordning uansett vil ha grenseflater mot andre ordningar. Det er det eine. Det andre er at eg i siste avsnitt viser til at det bryt med den ansvarsdelinga som er i dag mellom fylkeskommunar og stat. Og så er dette sjølvsagt eit kostnadsspørsmål. Her er det altså ulike sider som må vurderast. Eg synest at komiteen har løyst dette veldig godt så langt, fordi dei altså har lyfta fram eit tiltak, eit forsøk, som er ynskt frå dei funksjonshemma sine organisasjonar. Eg har allereie sagt at eg kjem til å gjera det eg kan for å følgja det vidare opp.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Jeg har ved tidligere høve registrert at enkelte representanter ikke har fått gå så langt i personkarakteristikker som det representanten Ørsal Johansen fra Fremskrittspartiet fikk lov til ved denne anledningen. Jeg skal ikke falle for fristelsen til å uttale meg om representanten Ørsal Johansens egnethet – enn si kvalifikasjoner – når det gjelder bestemte profesjoner, selv om fristelsen kunne være til stede. Jeg vil i og for seg beklage at representanten Ørsal Johansen og andre fremskrittspartirepresentanter er skamfulle over at man har tatt opp spørsmål av vesentlig prinsipiell betydning for de folkevalgtes tarv og opptreden i norske kommuner – for det er dette denne saken dreier seg om. Hvis man ikke trenger etiske regler, hvis man ikke har til hensikt å etterleve etiske regler, er det regelverket man har i norske kommuner i dag, fullstendig uten betydning. Da kan alle og enhver gi fullstendig blaffen i det. Men når man i de aller fleste norske kommuner har sett behovet for slike etiske regler – det gjelder også Tønsberg kommune, som under ledelse av en fremskrittspartiordfører innførte slike regler – er det fordi det har forekommet brudd på det etiske regelverket. Derfor er jeg av den oppfatning at alle kommuner i Norge burde være pliktige til å ha et etisk regelverk, og at det også burde være mulig å sanksjonere dette. Jeg forstår at komiteen ved denne anledning ikke har funnet grunn til å treffe en slik konklusjon. Endringer i kommuneloven må under enhver omstendighet underlegges nøye vurdering. Jeg håper imidlertid at statsråden vil se nærmere på disse spørsmålene neste gang det kan være aktuelt å gjøre endringer i kommuneloven.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Jeg er glad for at statsråden har så vidt sterkt fokus som hun har på det problemet som vi setter under debatt i dag. Jeg er veldig glad for at hun klart signaliserer at sosial dumping kommer til å bli et hovedtema ved gjennomgangen av arbeidsmiljøloven, som nå skal finne sted. Jeg er imidlertid redd for at vi også må ha et blikk utover landets grenser dersom vi skal kunne håndtere dette spørsmålet på litt lengre sikt. Vi trenger internasjonale regler i kampen mot sosial dumping fordi problemet er internasjonalt. EU har et regelverk som på mange måter tar sikte på å hindre at vi får slike utslag som dem vi nå opplever i norsk arbeidsliv, men de har også et regelverk som går i motsatt retning. Jeg har registrert at ESA på eget initiativ har reist sak mot norske myndigheter fordi de mener at våre anskaffelsesregler er i strid med EU-retten på viktige områder, og at man fra norsk side har motsatt seg dette. Jeg vil anmode statsråden om at hun i fortsettelsen utfordrer EU-retten her, for det er en motsetning mellom ILO 94 med kravet om anstendig arbeid og EU-retten på vesentlige områder. Jeg er glad for at den norske regjeringen så langt har stått på det regelverket vi har. Det er i og for seg en merkverdighet i seg selv at begrunnelsen for at ESA reiser sak på dette området, faktisk er at man har regler for offentlige anskaffelser, noe man ikke har i privat sektor. Likevel krever ESA at man skal likestille norsk offentlig sektor med privat sektor i så måte. Jeg vil gjerne at statsråden i fortsettelsen kommenterer akkurat dette.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Jeg vil først takke for et nokså sterkt rød-grønt engasjement i debatten om et viktig tema. Jeg er ikke like sikker på om jeg kan si meg tilfreds med engasjementet på den andre siden av den politiske skillelinjen. Men jeg har registrert at noen har problemer med definisjonen av begrepet «sosial dumping». Jeg er ikke spesielt i tvil om at når statsselskapet Statoil hyrer inn et utenlandskeid selskap som kaster norske sjøfolk på land, erstatter dem med asiatiske mannskaper for en brøkdel av lønningene som betales til norske, så er det sosial dumping. Jeg synes det blir en akademisk diskusjon å diskutere det fra en annen synsvinkel. Men til hjelp for representantene Røe Isaksen og Ropstad kan jeg kanskje bruke en annen terminologi, som de er bedre kjent med, nemlig begrepet «konkurransevridning», for det er også det dette dreier seg om. Det dreier seg om den formen for konkurranse som består i at useriøse selskaper ved å betale sine egne ansatte og tilby dem dårligere arbeidsvilkår er i stand til å tilrive seg viktige oppdrag i norsk arbeidsliv. Den formen for konkurransevridning er jeg imot, og jeg håper også at jeg under tida – eller at vi under tida – skal få støtte fra høyresiden i kampen mot dette uvesenet. Så har flere vært inne på spørsmålet om allmenngjøring av tariffavtaler. La meg med en gang understreke at allmenngjøring har virket der allmenngjøring er på plass. Problemet med allmenngjøringsloven er at den er for dårlig tilgjengelig for bransjer og områder som absolutt har behov for å få allmenngjort tariffavtalene, men på grunn av regelverket kreves det full enighet om innføring av et lovverk, og det er ikke alltid mulig. La meg da få lov til å si til slutt: I Norge er det ikke forbudt å betale folk dårlig, og det er mange som gjør det. Men det er ikke moralsk akseptabelt at det gjøres, og da er vi med en gang inne på et tema fra en tidligere debatt i dag.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2011-03-28:
Jeg er inne i min første periode som fast stortingsrepresentant, og fram til i dag har jeg faktisk møtt opp på Løvebakken med stolthet, verdighet og ikke minst respekt for demokratiet, denne institusjonen og mine medrepresentanter. Jeg har i dag dessverre måttet endre syn på dette når det gjelder tre av mine folkevalgte kollegaer. Forslagsstillerne Steinar Gullvåg, Sonja Mandt og Inga Marte Thorkildsen fortjener ikke lenger min respekt. Representanten Thorkildsen har ikke tidligere synliggjort spesielt stor sympati for USA. I dag har hun imidlertid klart det kunststykket å bringe det mest møkkete av amerikansk valgkamp inn i landets nasjonalforsamling. Dobbeltmoralen er det ikke vanskelig å merke seg. I dag er det en trist dag for Stortinget. Forslagsstillerne, Mandt, Gullvåg og Thorkildsen, har trykt denne salen ned i en gjørme av politisk propaganda og personforfølgelse, godt hjulpet av en hjelpeløs lokalavis som helt klart har hatt sin egen agenda i denne saken. Det er grunn til å spørre om forslagsstillerne har gjort dette på eget grunnlag, om de har valgt å bringe skam over Stortinget på eget grunnlag eller om de har fått hjelp. Representanten Thorkildsen velger å fronte denne saken i Stortinget. Jeg kan imidlertid ikke erindre at hun har fremmet noe representantforslag om å endre lover, gjøre etikken bedre og forbedre moralen til Heming Olaussen da han ble tatt for råkjøring, noe som åpenbart er brudd på norsk lov. Og la meg minne om at råkjøring er skyld i mange tapte liv hvert år. Hvor var forslagsstillerne da parlamentarisk leder for Arbeiderpartiet brøt norsk lov? Hvor var de da skandalen rundt Troms Kraft brøt ut, og nåværende statssekretær, som var redaktør i Nordlys, var dypt inne i denne saken? Hvor var den moralske pekefingeren til Gullvåg og Mandt på dette tidspunkt? Jeg kan ikke erindre at det er fremmet et eneste forslag fra regjeringspartiene i disse sakene. Jeg kunne ha fortsatt i det uendelige med de rød-grønnes – og andre partiers – toppolitikeres brudd på norsk lov. Jeg kunne ha fortsatt i det uendelige og knyttet forslagsstillerne til dobbeltmoral, propagandasynspunkter og forfølgelse av en ordfører som kjøpte en leilighet på det åpne markedet til sin egen datter, som da var godt innenfor den målgruppen som disse leilighetene tidligere var tiltenkt. La meg slutte med følgende: Forslagsstillerne Gullvåg, Thorkildsen og Mandt har i dag brakt Stortinget i det jeg kaller vanry. Jeg er flau på deres vegne. Jeg håper at velgerne lar være å bruke stemmeretten sin på politikere som i beste fall hadde passet som brosjyreforfattere for ungdomspartier.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Jeg vil starte med å si tusen takk for debatten. Det var veldig fint at det var så mange som meldte seg på og deltok i en viktig debatt. Og det var, som jeg trodde, også bred enighet om at treforedlingsindustri er noe vi også må satse på i framtiden. Det var noen nyanser her og der. Skatte- og avgiftslettelser og begrepet «snuoperasjon» er vel ikke akkurat det som står øverst på de listene vi har fått fra industrien. Det gikk mer på foredling og styrking av de virkemidlene som er, eventuelt muligheten for å komme opp med nye kombinasjoner av virkemidler. Det er det industrien selv har satt øverst. Kompetanse er ikke glemt – det er med. Jeg nevnte så vidt at industrien selv sier at den har problemer med rekruttering, som igjen henger sammen med utdanningsmuligheter, og det som også Laila Gustavsen var inne på i sitt innlegg. Vi vet at næringen følger denne debatten her i dag. Jeg kunne tenke meg, bare sånn helt til slutt, å minne om at statsministeren jo lanserte en sekspunktsplan for framtidens næringsliv på siste landsstyremøte i Arbeiderpartiet – han var vel da kanskje mer Arbeiderpartiets leder enn statsminister, men han er nå den han er. Aller øverst på den lista sto kunnskap, forskning og innovasjon. Og, som han sa: Er det én ting som er sikkert når det gjelder de arbeidsplassene som vil finnes i framtiden, er det at de er kunnskapsbaserte. Det gjelder jo ikke minst våre tradisjonelle industrier. Det er flott at vi ser en betydelig vekst i antall nyetableringer i nye nisjer, men veldig mange av dem lever ikke veldig lenge. Og vi sliter også med å få til kommersialisering av nye produkter og ideer. Treforedlingsindustrien har altså lang erfaring i nettopp det. Forenkling var punkt nr. 2 i statsministerens plan. En aktiv næringspolitikk var punkt nr. 3, og det har vi brukt veldig mye tid på å diskutere her i dag. Vi har erfaringer i det å legge strategier for andre typer av næringer. Vi la fram en verftspakke i forbindelse med finanskrisen. Vi har et ganske omfattende virkemiddelapparat som sikkert kan snekres sammen på mange nye måter. Eierskap var også på lista, statlig eierskap, privat norsk og utenlandsk eierskap – til sammen, og der hvor det er fornuftig: den ene eller den andre. Infrastruktur har vi ikke snakket så veldig mye om her i dag. Det kommer selvfølgelig som et særdeles viktig element i forbindelse med rullering av Nasjonal transportplan og industriens behov. For vår del i Buskerud er det gledelige ting på gang i forbindelse med rv. 23, som er en viktig tilførselsåre. Så er det også, selvfølgelig, orden i økonomien. Jeg husker at tidligere mangeårige industriminister Finn Kristensen i et foredrag om framtidens industripolitikk vektla akkurat det samme som vi har gjort her i dag: Det er i de tradisjonelle næringene vi har et stort, stort fortrinn. Det er det vi kan, og det bygger på noe vi har. Jeg håper ikke statsråden blir overrasket hvis vi tar en tur med fagbevegelsen og bransjen og banker på døra.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, er vi mer enn villige til å bruke penger også på å være med på utvikling i treforedlingsindustrien. Jeg tror staten er den viktigste medspilleren hvis man skal bidra til teknologiutvikling, innovasjon, nye produkter og nye produksjonsmetoder. Som jeg nevnte, har vi nå satset stort på en miljøteknologiordning, hvor 2. generasjons biodrivstoff basert på trevirke kan ha en sentral plass. Det er vel hovedsatsingen ved siden av de ordningene som finnes innenfor Innovasjon Norge, som finnes innenfor forskningsbudsjettene, for å bidra til nyskaping i treforedlingsindustrien. Om vi skal gå inn på eiersiden som stat, er vel et mer åpent spørsmål. Nå finnes det forskjellige måter å gå inn i eierskapet på. Folketrygdfondet investerer jo i en rekke norske selskaper, begrenset til en minoritetspost, og bidrar slik sett til kapital på forretningmessig grunnlag. Vi kommer ganske snart med en eierskapsmelding, hvor det statlige eierskapet vil bli gjennomgått. Vi skal ikke utelukke at vi også i framtiden kan investere i nye selskaper, men det må være basert på et kommersielt grunnlag, i tillegg til at vi mener at et statlig eierskap spiller en spesiell rolle eller har en spesiell verdi utover det private eierskapet som finnes. Det må definitivt i hvert fall være slik at det må være basert på at en har tro på framtiden i den bransjen – og det har vi. Men det betyr ikke at en trenger statlig eierskap for å lykkes. Det finnes også mye privat kapital og eiere som bidrar i denne sektoren. Jeg tror staten først og fremst spiller en god rolle som samarbeidspartner innen teknologiutvikling, og når det gjelder i å legge til rette for rammebetingelser, nye produkter og nye produksjonsmetoder, og også å åpne internasjonale markeder for norsk industri. Så er det også slik at det vi har fått til på kraft, kan nesten ikke overvurderes. Det at det nå strømmer inn med nye, langsiktige kraftkontrakter, er utrolig positivt for den kraftkrevende industrien. At man lykkes med å tilby dem konkurransedyktige priser på kommersielt grunnlagt, er en fabelaktig fordel for norsk industri. Så må vi også jobbe med EU for å få ordninger som sikrer denne industrien gjennom den perioden hvor Europa kanskje går foran før vi får globale CO2-priser, slik at vi ikke utfaser vår egen nøkkelindustri i Norge eller resten av Europa i den overgangsfasen inntil vi får globale, gode klimasystemer som gjør at CO2 prises over hele verden. Det vil ikke tjene noen at vi får en karbonlekkasje ut av Norge og ut av Europa, og at vi mister muligheten for å gjøre disse produksjonene på ren, norsk vannkraft.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Min dør er åpen for interpellanten, eventuelt en delegasjon fra fagbevegelsen og fra treforedlingsindustrien generelt. Jeg tror det er helt riktig som interpellanten sier, at de signalene vi gir som politikere også, er med på å skape holdninger i bransjen. Selv om det er markedsanalyser, lønnsomhet og muligheter for teknologiutvikling som er avgjørende for investeringer og satsing, er også det at vi sier at dette er en bransje vi ser positivt på, dette er en næring vi har tro på, og at det er viktig for Norge å bruke de råvarene vi har, til beste for vår egen næringsutvikling, men også for f.eks. internasjonale, gode klimaløsninger, viktige signaler. Sånn sett er det positivt at denne salen er opptatt av saken, og at det er så mange positive meldinger til bransjen fra egentlig mange partier. Så ble det etterlyst at statsråden ikke hadde nevnt Skogens år fra talerstolen – nå er det gjort. Jeg kunne kanskje si at for regjeringen er hvert år skogens år, så vi skal følge opp dette i politikken vår. Det er interessant å se hvordan det for ganske få år siden, egentlig, ble beskrevet at en råvarebasert økonomi hadde liksom ikke framtiden for seg. Det var Sverige som var idealet. Så viser det seg at det å være råvarebasert – ikke råvareeksportør alene, men råvarebasert – faktisk er en sterk posisjon å ha i en verden som etterspør råvarer, hvor veksten er stor, og milliarder av mennesker skal bringes opp i levestandard og spør etter både energi, mat og ulike råvarer. Så det at vi kan bruke den bærekraftige, fornybare råvare som skogen er, på nye måter i nye generasjoner, slik denne industrien har lang tradisjon for å gjøre, nemlig ved å omstille seg og finne de nye produktene og de nye produksjonsformene, tror jeg vil bidra til at denne næringen vil være sterk også i framtiden. Vi skal være en medspiller på det som interpellanten beskrev godt i sin oppsummering om de store rammebetingelsene for næringslivet generelt, men også for de spesifikke rammebetingelsene som denne næringen trenger, f.eks. kraftkontrakter, teknologiutvikling, miljøutvikling og ikke minst også, som flere har vært inne på, de internasjonale rammebetingelsene for utslipp – CO2-spørsmålet – slik at vi ikke ødelegger vår egen industri i opptakten til at vi får et globalt regime på plass. Dette er ikke bare opp til den norske regjeringen. Representanten Helleland var litt utålmodig med hensyn til at en må jo adressere til EU-systemet, som nå skal få disse tingene på plass. Vi skal være en pådriver for å passe på at de norske hensynene blir ivaretatt på en best mulig måte, slik at vår industri også har en framtid innenfor framtidens EU-regime.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2011-03-28:
Aller først: Takk til interpellanten som set søkjelys på denne viktige problemstillinga. Noreg er rikt på naturressursar. Vasskrafta har sikra oss ei industrialisering av Noreg som gjorde det mogleg å byggja eit godt velferdssamfunn. Dette må vi ikkje gløyma. Vasskrafta vart nytta til industriell produksjon, som gav samfunnet vekst og velferd. Tilsvarande politiske rammer vart olje- og gassektoren òg underlagd. Naturressursane vart utnytta til det beste for landet, og denne utviklinga skal vi fortsetja med. Naturressursane skal koma innbyggjarane til gode gjennom ei god offentleg forvalting og avkasting. Likeins skal naturressursane leggja grunnlaget for utnytting i Noreg til framtidsretta arbeidsplassar som utnyttar ressursane til verdiskaping og lønsame bedrifter. Framtidas kamp om norske mineralressursar må også verta underlagd eit system der slike ressursar kjem landet og verdiskapinga til gode. Dette arbeidet har vi starta med, og Arbeidarpartiet vil derfor fremja ein heilskapleg politikk også på dette området. Derfor er det nødvendig å ha ein aktiv, heilskapleg og framtidsretta næringspolitikk som byggjer på dei ressursane vi har tilgjengelege. Norske vasskraftressursar sine primære formål er å sikra landet ei sikker og god energiforsyning. Dernest er det viktig at desse viktige og evigvarande ressursane vert utnytta til industriell utvikling i Noreg. Arbeidarpartiet vil derfor fortløpande vurdera industrien sine behov for konkurransedyktige rammevilkår, som motiverer nettopp til industrielle investeringar også i Noreg. Vi vil at Noreg skal ha like gode industrielle rammevilkår som elles i Europa. Forsking, utvikling og innovasjon er viktige føresetnader for å vidareutvikla eit kunnskapsbasert, konkurransedyktig næringsliv. Styrking av den statlege deltakinga i næringsrelatert forsking for å betra moglegheitene for å byggja bruer for eit framtidig konkurransedyktig næringsliv med fokus på miljøteknologiske produkt, tenester og energieffektivisering, er alt saman svært viktig. Vi vil jobba for å auka bidraget frå staten retta mot næringsrelatert forsking, som skal føra med seg auka bidrag til næringslivet, og vi vil styrkja verkemiddelapparatet – spesielt på dei områda som styrkjer innovasjonskrafta i norsk næringsliv. I Noreg er det mange gode idear som vert utvikla gjennom det etablerte næringslivet, høgskulane, universiteta og forskingsmiljøa. Trefordelingsindustrien er ein viktig del av den norske industrien si historie og vil òg vera ein viktig del av vår framtid. Fokus på moderne prosessindustri og gode langsiktige rammevilkår er viktige element å ha med seg her.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2011-03-28:
Først vil jeg takke for denne interpellasjonsdebatten og interpellanten for at hun løfter opp dette spørsmålet. Treforedlingsindustrien er en viktig del av norsk næringsliv. Produksjon fra treforedlingsindustrien er i stor grad standardiserte produkter og blir eksportert. Markedet for slike industrivarer er globalt. Industrien konkurrerer på verdensmarkedet og er derfor avhengig av gode rammebetingelser. Treforedlingsindustrien i Norge er også avhengig av en jevn tilgang på trevirke året rundt. Dette i seg selv er en viktig rammebetingelse for å la treforedlingsindustrien videreutvikle seg for framtiden. Jevn avvirkning i norske skoger og gode logistikkløsninger, som flere har vært inne på i denne debatten, er avgjørende for å sikre treforedlingsindustrien jevn tilgang på trevirke. Tilgang på energi er også viktig for treforedlingsindustrien. Senterpartiet er tilfreds med at denne regjeringen har fått på plass en garantiordning med rammer på 20 mrd. kr for å understøtte den kraftintensive industriens kraftkjøp. Den rød-grønne regjeringen har også fått på plass en tilskuddsordning for industribedrifter som etablerer konsortier for felles innkjøp av kraft. I desember 2010 ble det inngått langsiktige kontrakter mellom Statkraft og norske industriselskaper. Det er svært viktig for videre utvikling av kraftintensiv industri, som bl.a. Norske Skog. Dette har vært viktig, og det har vært mange debatter omkring dette temaet det siste året. Jeg vil også vise til at regjeringen har satt i gang en rekke tiltak for å styrke kraftbalansen og for å bygge ut ny kraftproduksjon. Dette har stor betydning for den kraftintensive industrien. Det er også planer om videre utbygging og styrking av kraftnettet. Det er inngått avtale med Sverige om etablering av et felles elsertifikatmarked med oppstart fra 2012, som vil føre til utbygging av ny fornybar energi, samtidig som Statnett planlegger store investeringer i nettet de kommende årene. Dette vil også bety mye for denne industrien. I tillegg er satsing på forskning og utvikling viktig for treforedlingsindustrien samt mulighet for kapital til videre utvikling, som flere har vært inne på i debatten. Her er videre oppfølging av miljøteknologisatsingen av sentral betydning. Dette vil også vi fra Senterpartiets side vektlegge framover. Senterpartiet er opptatt av å beholde og utvikle treforedlingsindustrien i Norge. Vi mener det er et stort potensial for ytterligere avvirkning og verdiskaping i norske skoger, særlig i forbindelse med utvikling av fornybar energi. Aktivt skogbruk er et viktig klimatiltak på grunn av skogens binding av CO2 og må verdsettes økonomisk og inngå som et virkemiddel i klimapolitikken.