trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Viser til skriftlig spørsmål nr. 1 037(2011–2012) der det fremkommer i svaret fra statsråden at «den delen av bunkeren som i dag benyttes til fjernarbeid på Langnes er ifølge Forsvaret etablert på lokalt initiativ og tilfredsstiller bl.a. ikke krav til helse, miljø og sikkerhet(HMS) (2011–2012) (HMS) Vil statsråden på denne bakgrunn gjøre en ny vurdering om videre drift av kontorfellesskapet på Langnes?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg må si jeg er ganske forundret over at jeg på samme spørsmål denne gangen får et helt annet svar enn jeg fikk på mitt skriftlige spørsmål. Da var hovedbegrunnelsen helse, miljø og sikkerhet. Så har det vært oppe i Forsvarets hovedarbeidsmiljøutvalg den 31. mai 2012, og der har Forsvarets bedriftsoverlege kommentert at det er helt minimale endringer som må gjøres for å tilfredsstille helse, miljø og sikkerhet. Det var altså hovedbegrunnelsen for svaret jeg fikk den gangen. Når jeg tar opp samme spørsmålet i dag, får jeg en helt annen begrunnelse. Jeg synes med all respekt å melde det er ganske merkelig at man på samme spørsmålet får to ulike svar – det blir det nesten å trekke fram det som måtte passe. Sikkerhet er nevnt, men det er ikke sånn at bunkersen skal nedlegges. Det skal fremdeles være en arbeidsplass, og sett i lys av det: Blir ikke sikkerheten og vaktbemanningen ivaretatt når man allikevel har arbeidsplasser der i dag?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Det stemmer at de har fått andre løsninger, og det er løsninger de er svært misfornøyd med. Det har fremgått bl.a. i Forsvarets forum og i en rekke interne dokumenter i Forsvaret at de er veldig misfornøyd med den ordningen de nå er tilbudt, for ordningen er rett og slett at de er kastet ut av bunkersen, de må pendle mye mer, og det er stikk i strid med det som fremgår både i en del av det forrige svaret og også i stortingsmeldingen. Jeg synes det er ganske merkelig at man ikke utnytter de ressursene man allerede har. Det svaret jeg fikk tidligere når det gjelder helse, miljø og sikkerhet, holder som sagt ikke vann. Den argumentasjonen er borte. Jeg vil gjerne vite hvorfor det er så stor forskjell mellom det svaret jeg fikk på det skriftlige spørsmålet og det spørsmålet jeg tar opp i dag, for det er ingen ting i den begrunnelsen forsvarsministeren kommer med i svaret i dag, som er gjengitt i det skriftlige spørsmålet. Spørsmålet er akkurat det samme. Her må forsvarsministeren forklare meg forskjellen.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
La meg starte med å understreke at løsninger som hjemmekontor og fjernarbeid er viktige virkemidler i Forsvarets personalpolitikk og i forsvarssjefens familiedirektiv. Slike løsninger gir rom for fleksibilitet i tjenesten og en bedre mulighet for den enkelte medarbeider til å kunne yte omsorg for barn og familie. Forsvaret opplyser at kontorfellesskapet på Langnes ved Tromsø lufthavn ble etablert etter et lokalt initiativ. Den tidligere kommandobunkeren ble tilrettelagt som et provisorisk fjernarbeidssted for forsvarsansatte bosatt i Tromsøregionen. Etableringen av fjernarbeidsstedet er imidlertid ikke godkjent av forsvarssjefen, slik ordinære prosedyrer forutsetter. Forsvarssjefen har ikke ønsket å godkjenne lokalene på Langnes som fjernarbeidssted. Grunnen til dette er først og fremst at Langnes ikke er tilknyttet noen forsvarsforlegning, og har således ikke tilgang til nødvendige militære tjenester. Dette inkluderer bl.a. vakthold, datateknisk støtte og renhold. Som arbeidsgiver har Forsvaret også ansvar for at alle aspekter ved helse, miljø og sikkerhet på arbeidsplassen blir ivaretatt til enhver tid. Uten at arbeidsgiver er representert ved Langnes, blir dette ansvaret ikke ivaretatt. Å samle forsvarsaktivitet til færre lokaliteter er dessuten et overordnet mål for effektiv drift og god ressursutnyttelse. En formell etablering av Langnes som fjernarbeidssted vil ikke være i samsvar med dette målet. Forsvaret opplyser at den tidligere beslutningen om avviklingen av Langnes som fjernarbeidsplass er opprettholdt, og at ordningen nå er avviklet. Det er også funnet tilfredsstillende løsninger for det aktuelle personellet, bl.a. ved hjemmekontorordninger. Dette vil ivareta personellets behov for fleksible arbeidsforhold.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Én ting er at helse, miljø og sikkerhet isolert sett kan være på plass i bygget eller på arbeidsstedet, men her har det vært knyttet opp til at hvis dette skulle være flere fjernarbeidsplasser, må det også en del annet til, bl.a. til forlegning, vakt, sikring osv., slik Forsvaret har – og har krav til – på sine arbeidsplasser og installasjoner, så her er det to forhold som er årsaken. Den arbeidsplassen som eventuelt er der, eller de som eventuelt vil være der, er tilknyttet cyberforsvaret og er for så vidt ikke en type kontorarbeidsplass – slik som dette var. Men det viktigste er at personellet som var der, har fått andre løsninger, og at det er funnet gode ordninger for dem.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Én ting er at en arbeidsplass rent fysisk kan tilfredsstille de kvalitetene som kreves, eller at de kravene som er, er til stede rent fysisk. En annen ting er det dersom Forsvaret skal ha flere fjernarbeidsplasser på ett sted og etablere et kontorfellesskap. Da stilles det andre krav også til at det skal være personell til stede, til sikkerhet, til renhold og til alle disse tingene som er nødvendig hvis man skal ha et etablert kontorfellesskap. Slik jeg har forstått det, har ikke situasjonen vært slik, og – for all del – vi er opptatt av å legge til rette for fjernarbeidsplasser, fordi det er viktig at personell skal slippe å pendle mer enn høyst nødvendig. Men det må også være slik at der hvor Forsvaret har et arbeidsfellesskap, må de faktisk også stille krav – ikke minst til sikkerhet – i forhold til at det er forsvarspersonell.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-01-09:
Mitt spørsmål går til helse- og omsorgsministeren og lyder som følger: «Veileder for fødselshjelp er under revisjon. I bioteknologiloven § 4-4 står det følgende: «Hvis undersøkelsen viser at fosteret kan ha en sykdom eller et utviklingsavvik, skal kvinnen eller paret gis informasjon og genetisk veiledning om den aktuelle sykdommen eller funksjonshemmingen, samt om gjeldende rettigheter og aktuelle hjelpetiltak.» Vil dette bli innarbeidet i revisjonsarbeidet?»
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-01-09:
Takk til statsråden. Avisen Dagen har denne høsten hatt en reportasjeserie om gravide kvinner som bærer på svært alvorlig syke barn. Den omsorgen og den lille forståelsen som disse kvinnene har blitt møtt med, reagerer jeg sterkt på som kvinne, som mor og som politiker fordi det er en slik helsetjeneste jeg som helsepolitiker ikke ønsker å være representant for. Kjersti Toppe, min kollega i komiteen, sier at det er svakheter i svangerskapsomsorgen som her vises. Gravide kvinner med syke fostre tar seg av hverandre i mangel av offentlige tilbud. I dag er det syke barnet usynlig og det lates som det ikke finnes, sier en av disse mødrene som bar fram et barn som var dødt. Hun ønsket ikke å få noen obduksjon fordi hun mente det allerede var så lite respekt for dette barnet. Er det en slik svangerskapsomsorg statsråden ønsker at disse kvinnene skal bli møtt med?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2013-01-09:
Jeg takker for svaret. Jeg takker også for at statsråden syntes det var et drøyt spørsmål, fordi disse opplevelsene som disse kvinnene har formidlet til meg, er dyrekjøpte erfaringer som jeg håper ingen vil få videre, og det skjønner jeg at også statsråden er enig i. Forut for endringene i bioteknologiloven var det en stortingsmelding som omtalte – meget godt – hvordan fostervannsdiagnostikk får fram at et barn er sykt og hvilken veiledning man skal få. Statsråden pekte på at en veiledning for svangerskapsomsorgen nå er under revisjon, som også Helsedirektoratets direktør, Cecilie Daae, har satt fokus på. Han sier at man der vil vurdere hvordan man skal behandle dette videre. Når vil denne veilederen være tilgjengelig?
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Takk for spørsmålet. Alle vordende foreldre ønsker seg friske og velskapte barn. Det tror jeg er gjengs. Unormale funn ved fosterdiagnostikk stiller kvinner og par overfor vanskelige valg hvor det ikke finnes lettvinte svar eller løsninger. De fleste har derfor behov for et så godt beslutningsgrunnlag som mulig. Bioteknologiloven § 4-4 skal ivareta dette formålet. Veileder for fødselshjelp er en fagveileder for gynekologer som utgis av Norsk gynekologisk forening. En revidert utgave er planlagt ferdig i løpet av året. Det er altså ikke helse- og omsorgsministeren som bestemmer innholdet i denne veilederen. Jeg legger til grunn at gynekologer forholder seg til norsk lov både i samtaler med pasientene og i hvordan de utformer sitt materiale. Ved behandlingen av stortingsmeldingen En gledelig begivenhet sluttet Stortinget seg til at Helsedirektoratet skal utarbeide nasjonale retningslinjer for en sammenhengende svangerskaps-, fødsels- og barselomsorg. Nåværende nasjonal faglig retningslinje for svangerskapsomsorgen skal revideres. Helsedirektoratet vil vurdere hvordan bioteknologiloven § 4-4 bør omtales både i denne retningslinjen og i andre relevante dokumenter. Det hører her med å si at for kort tid siden besvarte jeg et spørsmål fra representanten Hjemdal – det var et skriftlig spørsmål – om den samme veilederen for fødselshjelp. Hun ønsket at jeg i arbeidet med veilederen skulle gå inn for obligatorisk rådgivning til abortsøkende par. Jeg har respekt for den typen vektlegging som representanten her gjorde skriftlig. Men jeg må slå fast at regjeringen ikke ønsker å endre lov om svangerskapsavbrudd og vil følgelig heller ikke innføre krav om obligatorisk rådgivning. I svaret understreket jeg likevel at det er viktig at kvinnen får tilbud om fyllestgjørende informasjon og bredest mulig beslutningsgrunnlag slik at hun står fritt og best mulig til å treffe sitt valg, som ofte kan være vanskelig. Dette er ivaretatt både i bioteknologiloven og i lov om svangerskapsavbrudd.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Det var et drøyt spørsmål, for svaret er selvfølgelig et klart nei. Jeg har ikke lest disse reportasjene som representanten viser til, men det som blir gjengitt, er helt åpenbart en omsorg vi ikke ønsker. Jeg er opptatt av at det generelt sett er en sårbar fase i livet, særlig for de kvinnene som bærer på syke barn, og noen ganger barn som ikke kommer levende til verden. For dem må vi ha en god omsorg. Jeg er opptatt av at vi nå også kan styrke arbeidet for den såkalte palliative omsorgen for alvorlig syke barn, både barn i mors liv og barn som har stor risiko for ikke å klare det første leveåret. Kvinner i den situasjonen som representanten beskriver, er i en spesielt utsatt og sårbar gruppe, og jeg er helt enig i – både som far, minister, politiker – at det skal være en omsorg som ser den enkelte kvinnen og gir hjelp. Jeg kan ikke her gå god for at det er et dårlig tilbud vi har i norsk helsevesen i dag, men forekommer det eksempler på dårlig behandling, så skal vi selvfølgelig gjøre alt vi kan for å kunne rette opp det.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Det arbeides med denne veilederen. Jeg kan ikke gi en eksakt dato, men den er, som representanten sier, under arbeid, og jeg vil anta at det ikke tar altfor lang tid før den kommer. Så vet jo også representanten at bioteknologiloven skal diskuteres her, og er under evaluering. Jeg tror at det som fostervannsdiagnostikk og annen genetisk diagnostikk åpner for, er informasjon som kan stille flere overfor vanskelige valg, men grunnleggende sett mener jeg at det prinsipielt er det samme. Vi må ha tillit til at kvinnen kan ta sitt valg, vi må ha tillit til at kvinnen kan orientere seg og få de råd og den veiledning hun ønsker. Derfor er jeg opptatt av at det som lovverket i dag sier, og som våre veiledere og vår oppfølging kan styrke og gjøre tilgjengelig for kvinner i en slik situasjon, er god veiledning, gode råd, når hun ber om det. Det plikter vi som samfunn å ha tilgjengelig for kvinner i en slik situasjon.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til landbruks- og matministeren: «Mens det før var en rekke små sagbruk ute i distriktene, er det nå kun noen få store igjen i hele landet. Hvordan ser statsråden på muligheten for å oppmuntre til etablering av mindre sagbruksenheter og dermed bidra til vekst ute i distriktene?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Jeg takker statsråden for et utfyllende og jeg vil si godt svar. Grunnen til dette spørsmålet var å sette mer fokus på tømmer, skognæringen og de produkter som vi kan få ut av dette. For det er ingen tvil om at vi har et stort potensial når man vet at det avvirkes bare en liten del – for å si det sånn – av den totale tilveksten som vi har og kan få, for vi kan få en større tilvekst enn vi har i dag ved bl.a. å rydde mer i skogen. Det er sagt at skogen er «det grønne gullet». Det fylket som statsråden og undertegnede kommer fra, Hedmark, er jo et stort skogfylke med mange arbeidsplasser og store muligheter for inntekter og arbeidsplasser, og så gjelder det da å legge til rette for dette. Nå ber jeg verken om mer penger til skogbruket eller til andre ting, men at vi setter mer fokus på dette temaet enn det vi kanskje har gjort, for det er en viktig næring med et stort potensial for enda større inntekter.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
For å skape en næring er det ikke bare de tilskuddene man får fra stat, fylke eller kommune som teller – det å gi rammevilkår på andre måter er også viktig. Når det gjelder treprodukter, er Norge i verdenseliten. Vi har de siste årene levert ganske mye byggematerialer til Japan. Japan er jo et land som etterspør kvalitet, og det er ingen tvil om at Norge – med de produktene vi kan få ut av tømmeret – kan levere kvalitet. Det er bl.a. det jeg oppmuntrer til i dette spørsmålet, at vi ser mer på verdensmarkedet, og at vi kan tilby nettopp kvalitet. Og ved at vi får eksportert mer tømmer, kan vi også bidra til at Norge ikke vokser til, noe som er viktig at vi gjør noe med. Tømmer er en vare som går over grensen – det er f.eks. en kjensgjerning at vi kjøper fra Sverige og selger til Sverige – men jeg tror kanskje vi må bli enda dyktigere på å selge til utlandet.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2013-02-05:
Jeg skal bare si noen korte ord om den kloke beslutningen som presidentskapet enstemmig har fattet. Vi legger i dag fram innstilling om regulering av lønnen for Høyesteretts medlemmer. Lønnen til dommerne i Høyesterett ble betydelig løftet i 2007 og har siden det vært på nivå med utviklingen av lederlønningene i staten. En viktig rekrutteringsgruppe til Høyesterett – ved siden av advokater – har tradisjonelt vært dommere fra andre domstoler, først og fremst lagmannsrettene. Lønnen til ledende dommerembeter ble i 2012 regulert med rundt 4,5 pst., og presidentskapet forslår en tilsvarende økning for dommerne i Høyesterett. Presidentskapet er opptatt av at dommerembetene i Høyesterett må være attraktive for våre dyktigste og mest erfarne jurister. Det er bekymringsfullt når det ved de senere utlysninger av dommerembetene har vært få søkere, selv om det på grunn av høye kvalifikasjonskrav ikke kan forventes noen tallrik søkermasse til disse embetene. I de kommende årene vil det bli lyst ut flere embeter, og presidentskapet mener det er grunn til å følge rekrutteringsprosessen nøye. Det må tilstrebes bredde i søkermassen slik at dommerne som utnevnes, har en variert yrkesbakgrunn, fra både offentlig og privat sektor. På denne bakgrunnen anbefales presidentskapets enstemmige tilrådning.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-02-05:
Det er i hvert fall en god start at vi er enige om to ting, nemlig at mye går bra i Norge, men at vi har betydelige utfordringer knyttet til todelingen av norsk næringsliv. Jeg må imidlertid konstatere at min påstand i interpellasjonen om at regjeringen er «tom for ideer», ble bekreftet av finansministerens innlegg. Med unntak av at man vil holde igjen på oljepengebruken – som i og for seg ikke er noe nytt – var det lite å finne for dem som er opptatt av konkurranseutsatt sektor utenom olje og gass. Høyre er helt enig i at vi skal holde igjen på oljepengebruken, men vi er opptatt av hvordan oljepengene brukes. Det er ikke likegyldig hvordan vi bruker oljepengene inn i norsk økonomi – om oljepengene brukes på en slik måte at vi i realiteten utsetter nødvendig omstilling i næringslivet og offentlig sektor, eller om oljepengene brukes til å bygge opp under økonomiens langsiktige vekstevne. La meg utfordre finansministeren på tre konkrete spørsmål. Det første knytter seg til forskning og innovasjon. Der er realiteten at realveksten i forskning har vært lavere enn veksten i budsjettet i fire av de siste fem årene. Jeg ser at næringsministeren i Adresseavisen sier at det ikke er alvorlig at vi scorer lavt på forskning og innovasjon. Spørsmål 1: Er finansministeren enig med næringsministeren i at det ikke er alvorlig at vi scorer lavt på forskning og innovasjon? Spørsmål 2: Jeg trakk i min interpellasjon opp problemstillingen knyttet til kapitaltilgang til næringslivet. Jeg registrerer at finansministeren er enig i at dette må man se på. Men det blir så rundt og vagt at jeg vil be finansministeren svare på om han ser at særnorske krav som går utover de kravene man er enig om internasjonalt, og et særnorsk ønske om å gå raskere frem enn våre naboland, vil føre til dyrere lån for næringslivet og dårligere kapitaltilgang til nye prosjekter. Det kommer allerede varsler fra store deler av vårt næringsliv om at det er vanskeligere og dyrere å få tak i kapital. Dette forsterkes av regjeringens dobling av formuesskatten på arbeidende kapital. Det siste spørsmålet, som også store deler av konkurranseutsatt sektor er opptatt av, gjelder vikarbyrådirektivet. Jeg vet at norsk industri og også miljøer innenfor fagbevegelsen er opptatt av at man skal utnytte unntaksmulighetene i vikarbyrådirektivet. Vil regjeringen gjøre det, slik at de bedriftene som har behov for utenlandsk arbeidskraft, kan få det på gunstigere vilkår?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2013-02-05:
La meg avslutningsvis konstatere at vi har et usedvanlig godt utgangspunkt i Norge med en solid økonomi og en lav arbeidsledighet. Det som har vært mitt anliggende i denne interpellasjonen, er den utfordringen som kan møte oss om tre år, fem år eller ti år på grunn av den sterke todelingen som vi ser i norsk økonomi og i norske arbeidsplasser. Vi blir stadig mer sårbare for prisen på olje. Oljeprisen og de store funnene har gitt store positive ringvirkninger når det gjelder å skape arbeidsplasser, når det gjelder lønnsnivå og vekst i boligprisene. Hvis oljeprisen faller, er vi sårbare, og vi kan få ringvirkninger av negativ art som kan ramme oss hardt. Derfor er denne debatten viktig å ta nå for å sørge for at Norge får flere ben å stå på. Jeg konstaterer at Arbeiderpartiet er mer bekymret for hvilken politikk en kommende regjering vil føre, enn for den todelingen som jeg har vært inne på, og som er dokumentert i flere rapporter, som er vist. Den bekymringen deles åpenbart ikke av velgerne eller av norsk næringsliv. I de undersøkelsene som ble offentliggjort både i VG og i Dagsrevyen rundt nyttår, viste at Høyre er det partiet som har størst troverdighet både i den økonomiske politikken og i næringspolitikken, og det er fordi velgerne vet at Høyre er en garantist for en ansvarlig økonomisk politikk. Jeg tror Arbeiderpartiet får en veldig tung valgkamp hvis man i de neste syv månedene vil forsøke å overbevise velgerne om det motsatte. Alle vet at Høyre står fast på handlingsregelen, men vi er opptatt av ikke bare hvor mye oljepenger som brukes, men også hvordan de brukes. Det er nettopp derfor jeg i min interpellasjon fokuserte på forskning, på innovasjon og på kunnskap, for det er på kunnskap og kompetanse vi må bygge fremtidens arbeidsplasser, og vi vil bygge fremtidens velferd. Derfor vil jeg gjenta det spørsmålet jeg stilte til finansministeren, nemlig om han er enig med næringsminister Trond Giske som sier til Adresseavisen at det ikke er alvorlig at vi skårer lavt på forskning og innovasjon. Så vises det til at joda, det blir bevilget mer penger. Men forskningens andel av budsjettet utgjør nøyaktig det samme i dag som det den gjorde i 2006, og i fire av de fem siste årene har realveksten i forskningen vært lavere enn veksten i budsjettet. Da hjelper det ikke å skryte av at det er bevilget mer penger. Budsjettet har vokst med over 300 mrd. kr i løpet av de siste syv årene, så selvsagt er det brukt mer penger. Spørsmålet er om man prioriterer forskning, og det har man ikke gjort. Skal vi bygge fremtidens velferd og fremtidens arbeidsplasser, må vi satse på kunnskap og kompetanse.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-02-05:
Først slår jeg fast at representanten Sanner ikke svarte på mitt viktigste spørsmål, om forholdet til handlingsregelen og forholdet til alle de forslagene som Fremskrittspartiet har hatt. Senest i går var det – jeg tror det var på Dagsrevyen, eller i hvert fall på nyhetene – en diskusjon mellom Høyres Bent Høie og representanten Bård Hoksrud fra Fremskrittspartiet om bruk av oljepenger. Det var – for å si det mildt – en ganske betydelig avstand mellom de to, og Fremskrittspartiets holdning er at her er det bare å «måke på» med bruk av tilgjengelige midler. Det er grunnleggende nødvendig og viktig at Høyre nå klarlegger dette synet. En tidligere statsminister, Jan Peder Syse, sa en gang at det som er i orden, skal ikke repareres. Når jeg understreker så sterkt som jeg gjorde i innlegget mitt at den grunnleggende ideen som regjeringens politikk bygger på, er at vi lever av hverandres arbeid, er det en idé som står seg gjennom tid og rom. Så kan det godt hende at den ideen ikke er ny, men poenget er at det er ryggmargen i den økonomiske politikken. Så ser jo vi – og det er derfor vi jobber med å foredle og utvikle arbeidskraften – at det er nødvendig å finslipe den ideen. Men den grunnleggende ideen ligger fast, og den er like god i dag som den var da Arbeiderpartiet i sin tid fremmet slagordet «Hele folket i arbeid». Så til de tre spørsmålene. Som jeg viste til i innlegget mitt, er det slik at den offentlig finansierte andelen av forskning er på topp når det gjelder Norge – med 32 pst. økning reelt sett i forskningsbevilgningene fra 2005. Her som på andre områder er sammensetningen av forskningen også viktig. Så det er både nivå og innhold i forskningen som er viktig, på samme måten som representanten Sanner er opptatt av at det ikke bare er bruken av oljepengene som er viktig, men også innholdet i bruken av oljepengene. Så om bankene: Det som er viktig her, er at vi trenger solide og gode banker. Det er et konkurransefortrinn for norsk økonomi. Uten at jeg har gått nøye inn i det, er jeg ganske trygg på at lønnsomme bedriftsinvesteringer får finansiering. Det er ganske viktig å ha det utgangspunktet. Men så er vi selvsagt både lydhøre for og tar inn over oss at norske banker lever i en konkurransesituasjon. Derfor har vi på nordisk plan sagt at banker i Norge skal møte de samme konkurransevilkårene, om det er en norsk bank eller en utenlandsbasert bank. Vikarbyrådirektivet er det en annen statsråd som steller med, så vi får avvente det svaret som Arbeidsdepartementet kommer fram til.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-02-05:
Når jeg reiser rundt og besøker bedrifter i Norge, er det mange spørsmål som kommer opp. Et av de spørsmålene som kommer oftest opp, er at vi må holde orden i økonomien, og at vi må ha en forutsigbar økonomisk politikk. Det kommer før formuesskatten og før mange andre spørsmål som vi tar opp. Jeg hører det Høyre sier, at de skal føre en ansvarlig økonomisk politikk, men poenget er at Høyre – selv om de har høy oppslutning på gallupen nå – kommer ikke til å få rent flertall. Det betyr at Høyre kommer ikke til å regjere alene, de vil være avhengige av andre partier, og ett av de partiene Høyre er avhengig av, er Fremskrittspartiet. Derfor synes jeg det er en åpen og ærlig sak at industrien og næringslivet der ute bør få svar på det spørsmålet: Vil dere nå, én gang for alle, ta bort den usikkerheten som ligger der med hensyn til det forholdet som Fremskrittspartiet har til handlingsregelen? Jeg synes ikke det er for mye forlangt for norsk næringsliv å få svar på det viktige spørsmålet. Så sier representanten Sanner at vi er sårbare for oljeprisen. Det er helt riktig, og det er jo her handlingsregelen har sin viktigste funksjon – det å skille svingende oljeinntekter fra bruken av oljeinntektene inn i statsbudsjettet. Det er jo nettopp en regel for på en måte å bufre norsk økonomi mot svingende oljeinntekter. Den usikkerheten som ligger i at en ikke holder fast ved det grepet, er ganske viktig å få avklart. Så er jeg enig i at vi har et godt utgangspunkt, men samtidig er det utfordringer i norsk økonomi. Jeg vil si til representanten Tybring-Gjedde: Jeg er ikke skråsikker, men jeg ser virkeligheten slik den er der ute, at det går bra i Norge, men at det er en del utfordringer som vi må ta tak i. Og da må ikke det første svaret på den utfordringen være at vi skal rive ned handlingsregelen – det som er grunnmuren i den økonomiske politikken, og som gir forutsigbarhet for bedriftene våre framover. Så dette er vel en slags aperitiff – jeg vet ikke om en kan bruke det ordet – eller i hvert fall et forspill til en debatt som vi kommer til å ha mange ganger i denne salen, og jeg kan love en ting, og det er at jeg gir meg ikke før vi får dette tydelige svaret fra Høyre. Det fortjener velgerne, og det fortjener norsk industri og norsk næringsliv.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-02-05:
Det går godt med norsk økonomi. Vi har en vekst i fastlandsøkonomien som er historisk høy. Arbeidsledigheten er rekordlav. NRK opplyser at det ifølge Nav i dag blir skapt 100 000 nye arbeidsplasser i 2013 og 2014. Arbeidsledigheten vil gå ytterligere ned. Vi har den laveste ledigheten i Europa. Derfor er det ikke noen grunn til, som interpellanten Sanner gjør, å tegne et bilde av hvor dårlig det går, og at regjeringen er tom for ideer – tvert imot. Jeg skal trekke fram noen områder som SV mener må prioriteres i årene framover, for å gjøre jobbene tryggere og konkurranseevnen bedre, slik Sanner har tatt opp i sin interpellasjon. Forskning, innovasjon og omstilling må prioriteres høyt i årene som kommer, ikke minst med tanke på miljøet og omstilling fra olje og gass til fornybar energi, men også på alle andre viktige samfunnsområder, som f.eks. helse. Når man ser på offentlig finansiert forskning per innbygger, rangeres Norge helt i toppen blant OECD-landene og klart høyest av de nordiske landene. Siden 2005 har det vært en realvekst i forskning på 32 pst. Regjeringen har prioritert forskning og omstilling. Det må prioriteres enda høyere i årene som kommer. Det er den humane kapitalen som er landets viktigste nasjonalformue, og som vi skal bygge framtiden på. Regjeringen har prioritert investeringer i den framtidige arbeidskraften. Etterkrigstidens største barnehageutbygging er et eksempel på det. Flere lærere i grunnskole og videregående skole er eksempler på det. Rekordhøy ressursøkning i landets høyskoler og universiteter er også et eksempel. De siste internasjonale undersøkelsene viser også at elevenes kunnskap går opp, og vi rangeres på topp blant barneskoleelever i bl.a. matematikk. Ressursøkningen har gitt resultater, og dette må vi satse enda mer på i framtiden. Det må også satses på utbygging av infrastrukturen. Vi har brukt mer penger på vei og jernbane de siste åtte årene enn noen gang tidligere – over hundre milliarder kroner mer enn den siste Bondevik-regjeringen, som laget Nasjonal transportplan sammen med Fremskrittspartiet. Denne satsingen må fortsette også i årene som kommer, men i neste transportplanperiode må satsingen på jernbanen økes betydelig. Det må bli jernbanens tur, ikke minst på grunn av miljøet, men også for å forbedre og effektivisere transportsystemet, både for person- og godstransporten. Det vil være framtidsrettet. Til slutt vil jeg nevne arbeidsinnvandringen som en viktig faktor. Vi har en rekordstor arbeidsinnvandring til Norge, og den vil fortsette i årene som kommer. Det vil være en viktig ressurs for vekst og utvikling. Måten vi tilrettelegger for arbeidsinnvandringen på, vil ha stor betydning for framtiden. Her har kommunesektoren et viktig ansvar og en stor mulighet. De som er best på tilrettelegging, vil også bli vinnerne i framtiden. Som jeg sa innledningsvis, går det godt for norsk økonomi. Vi har rekordlav ledighet. Prioriterer vi rett i årene som kommer – slik den rød-grønne regjeringen har lagt grunnlaget for – vil det fortsatt gå godt for Norge.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2013-02-05:
Fremskrittspartiet vet at det foregår en del godt samarbeid innen desentralisert utdanning – det tror jeg de aller fleste har fått med seg. Vi vet også at det finnes et stort ubenyttet potensial ved dagens utdanningsinstitusjoner, og der mener vi at en nasjonal, helhetlig strategi for desentralisert utdanning vil synliggjøre og gjøre det lettere å ta ut det potensialet som finnes. Spørsmålet er da om ikke statsråden ser dette. Er hun helt trygg på at en kommunalmelding vil ivareta det viktige og nødvendige behovet for desentralisert utdanningstilbud?
Svein Harberg (Høyre), 2013-02-05:
Jeg synes på mange måter det blir en litt underlig debatt nå. Det sies at det er en strategi, men vi har i hvert fall ikke diskutert en strategi i en utdanningsdebatt på Stortinget. Da er det litt underlig at en ikke kan jobbe videre med en strategi, for det er jo det vi vil ha på plass: en strategi, en overordnet plan for hvordan en skal arbeide med disse tingene. Det vises stadig til ting som gjøres. Ja, det gjøres ting, det gjøres kanskje ting på flere steder på samme måte som før, men hva er det nye? Hvordan skal vi virkelig utvikle dette framover? Jeg vil tilbake til dette med SAK-midlene. Igjen gjentar statsråden det. Kan statsråden gi meg et eksempel der SAK-midlene og SAK-prosessene konkret har ført til nytt tilbud om fleksibel og desentralisert utdanning?
Svein Harberg (Høyre), 2013-02-05:
Jeg er selvfølgelig enig i at det er positivt at en flere steder får god kvalitet på utdanningene, men når en prøver å løfte det å få på plass en strategi for å nå stadig flere der de bor, er det kanskje her vi snakker forbi hverandre når statsråden viser til at det samme tilbudet kan utføres ved flere institusjoner. Det er jo et helt annet nivå Høyre snakker om når vi snakker om en strategi for desentralisert utdanning. Det er å la den enkelte der de er, kunne ta del i utdanningen og få akkurat den samme kvaliteten overført. Hvis det er det som er strategien til statsråden når det gjelder desentralisert utdanning, å ha det samme gode tilbudet på flere institusjoner eller campuser, så forstår jeg jo at hun er tilfreds. Men hva da med den delen om å nå stadig flere på nye måter, hvordan er den strategien?
Svein Harberg (Høyre), 2013-02-05:
Jeg følte behov for å komme med et par kommentarer til representanten Tor Bremers innlegg. Det er riktig som Bremer sa, og som for så vidt statsråden også har vært inne på, at det ikke er noen stor nytenkning i forslaget som vi fra Høyre har fremmet. Det er riktig, men det å be om en strategi er jo heller ikke nytenkningen – det er å be om at ting blir satt i system. Det er det vi mener skal ligge der og være retningsgivende for både kommunalministerens melding og for det som gjøres i sektoren totalt sett, at det er en overordnet strategi: Hvor vil vi, hva vil vi? Representanten Tor Bremer nevnte flere gode eksempler på gode tiltak i høyere utdanning, og at ting flyttes flere steder. Men igjen er det altså å gjøre tradisjonell utdanning på flere steder. Det er det det er snakk om. Det er veldig bra, og det er veldig bra at vi kan være aktive på å få det spredd utover, men det som Høyre er ute etter, er noe mer enn det. Så kan det være som statsråden sa, at det kan danne grunnlag for å dra det videre. Altså: Når en gjør det på flere steder, kan en også gjøre det overfor mindre enheter. Men det er helt nødvendig å dra det lenger enn det. En kommentar til dette med kvaliteten, som også Tor Bremer var innom. Han slo riktignok ikke fast at desentralisert er lik dårligere kvalitet – for oss er det mer sånn at vi tenker at det kan garantere kvaliteten. Det har jo blitt sånn, ikke bare her i Norge, men ute i verden også, at de store universitetene med de beste professorene har begynt å dele kompetanse, kunnskap og forelesninger. Det kan gjøres på YouTube, som noen gjør, men det kan også gjøres i livesending. Det er det systemer for i dag, og det hever jo kvaliteten rundt om i de små enhetene når det gjelder utdanning. Det må vi ta med oss. Det har selvfølgelig ingenting å gjøre med om vi vil se på hvordan strukturen i høyere utdanning er. Jeg hørte det var nevnt noen tall for hvor mange utdanningsinstitusjoner vi ville ha. Det kan jeg ikke huske at vi har snakket om, så det må det være noen andre som har snakket om. Men det å samle kompetansen for så å spre den ut gjennom nye kanaler er flott. Da styrker vi tilbudet. I replikkrunden med statsråden sa hun at det var viktig med dialog for å videreutvikle dette. Ja, det vil vi ha. Så synes jeg statsråden oppsummerte bra. Hun sa at det Høyre med forslagene her vil ha, er forsterking av igangsatte aktiviteter. Helt riktig – og inn i et system. Det vil vi. Derfor er vi litt skuffet over at vi ikke får større støtte fra regjeringspartiene i dag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-02-05:
Jeg synes det er viktig at dette engasjementet finnes i alle partier, men jeg synes ikke de forslagene som fremmes i dette dokumentet, er veldig presise ut over å forsterke den kursen som regjeringen allerede har lagt. Vi har en strategi, og den kommer til å bli ytterligere omtalt i meldingen som kommunal- og regionalministeren skal legge fram. Vi som har ansvaret for utdanning, kommer hele veien til å ha som forventning til de institusjonene vi har ansvar for, at de nettopp skal delta i desentralisert utdanning, komme med stadig nye tilbud og utvikler sine nettløsninger. Jeg mener at vi selvfølgelig skal sørge for at vi holder det trykket oppe uansett, men at vi har en strategi. Det opposisjonen foreslår, er egentlig ikke noe prinsipielt ut over det. Regionalministeren kommer tilbake til sin vinkling på dette, så vi har en høy oppmerksomhet rundt dette.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-02-05:
Jeg er allerede i diskusjon med flere institusjoner om nettopp hvordan en kan bruke SAK-midler til samarbeid som gjør at en utdanning som er sterk og godt utviklet på et område, også kan tilbys ved en annen institusjon som er i et samarbeidsforhold. Jeg kan gjerne komme tilbake med noen nærmere konkretiseringer av det. Hele poenget med SAK-midlene og innrettingen av dem er at man nettopp skal sørge for at de miljøene der man har styrke også kan knyttes til andre studiesteder. Ta f.eks. ingeniørutdanningen i Narvik, som tilbyr førsteårsstudium i Alta samt samarbeidsprosjekter. Også gjennom de satsingene de har på nett er det gode muligheter for at den kompetansen som har utgangspunkt i Narvik, også kan knyttes til andre studiesteder. Det vil jeg mene er et viktig perspektiv også når vi bruker SAK-midlene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-02-05:
For meg er det litt merkelig å tenke seg at dette skulle være to motstridende strategier, for nettopp noe av det som er målet vårt med SAK-opplegget og den måten vi støtter samarbeid og arbeidsdeling mellom institusjonene på, er å sørge for at vi har høy kvalitet og klarer å samle ressursene bedre. Når vi da ser det i et perspektiv med desentralisert utdanning, er det for å sikre høy kvalitet på det tilbudet man mottar av utdanning uansett hvor i landet man måtte være. Jeg mener tvert imot at vi må se disse strategiene i sammenheng, slik at man også kan tilby topp innhold i de utdanningene man tar, selv om det er tilrettelagt for at man kan gjøre det nært der man bor. Med respekt å melde synes jeg at dette er en diskusjon der det er interessant å ha en god dialog. Det ligger jo ikke noen perspektiver i de forslagene som representantene fra Høyre har lagt inn, som er i strid med, går langt ut over, er revolusjonerende i forhold til eller snur opp ned på det vi har. Det er tvert imot en forsterkning av allerede eksisterende tiltak som representantene etterlyser.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2013-02-05:
Å løfte kunnskapsnasjonen Norge videre krever løsninger som gir bedre muligheter for alle til å delta i utdanning i et livslangt perspektiv. Det er begrunnelsen for Høyres forslag om et mer fleksibelt og desentralisert utdanningstilbud for å kunne møte behovet til et stadig mer kompetanseintensivt samfunns- og arbeidsliv. Norsk konkurranseevne er totalt avhengig av en arbeidsstokk som er motivert og som har lett tilgang på utdanningstilbud for å ajourføre og bygge kompetanse tilpasset nye arbeidsoppgaver og fremtidige omstillingsutfordringer. I møte med representanter for både offentlig og privat sektor erfarer vi at ja, det finnes mange gode utdanningstilbud i Norge, men nei, problemet er at de ikke er der arbeidstakerne er, og at en del av tilbudene kan trenge litt omsøm for å tilpasses lokale og regionale behov. Et meget stramt arbeidsmarked gjør det enda viktigere å tilrettelegge for at ansatte i industrien, i helsevesenet og i skolen skal ha mulighet til kompetanseheving på arbeidsplassen eller i umiddelbar nærhet, slik at de ansatte i størst mulig grad kan kombinere arbeid og utdanning. For arbeidstakere med forsørgeransvar vil mer fleksible og desentraliserte utdanningstilbud være en forutsetning for å kunne delta i og nyttiggjøre seg relevante utdanningstilbud. I lys av dette er statsrådens svar til Stortinget overraskende. Det er sikkert riktig at det finnes en del desentraliserte utdanningstilbud, men tatt i betraktning det store behovet både i privat og offentlig sektor, er knappe 16 000 studenter et meget beskjedent antall. I møter med universitet og høyskoler innrømmes det at man sikkert kunne ha strukket seg lenger, men man unnskylder seg med knappe ressurser og merkostnader til desentralisering. Høyre mener nøkkelen til videre utbredelse av kvalitativt gode utdanningstilbud er at Kunnskapsdepartementet i enda større grad utfordrer universitets- og høyskolesektoren på sin regionale utviklingsrolle der kompetansebygging må stå helt sentralt. ECampus-løsning er viktig, men Kunnskapsdepartementet må også aktivt stimulere ulike aktører som Norgesuniversitetet og Studiesenteret.no, som har over hundre kommuner som sine medlemmer. Dessuten vet vi at lokale og regionale studiesentra bidrar til å fylle et utdanningstomrom utenfor større og mer etablerte studiesteder. Jeg konstaterer at den selvtilfredsheten som statsråden og regjeringspartiene gir uttrykk for på dette området, ikke stemmer med det behovet arbeidslivet har for tilrettelegging og den bekymring som kommer til uttrykk i distriktene over at tilgangen på særlig høyere utdanning ikke er noen selvfølge. Det etterlyses en bedre dialog for å finne gode og fremtidsrettede utdanningsløsninger. Derfor er Høyres forslag om en helhetlig strategi viktig. Det er verdt å merke seg at en samlet opposisjon står bak.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-02-05:
Det var elementer i svaret fra statsråden som kunne inneholde forventninger om litt bedre tider for det kommunale selvstyret. Dessverre må vi si at det rundskrivet vi diskuterer, befinner seg i en historisk kontekst hvor det tidligere ble gitt som en ramme for skjønnsutøvelsen at man skulle se bort fra om det lokale selvstyret hadde innført eiendomsskatt eller ikke. Man hadde i utgangspunktet et pålegg om den nøytraliteten fra statens side som statsråden nå sier er det opphøyde prinsippet for styringen av sektoren. Derfor har det å fjerne denne setningen som kommunalministeren fra Høyre Erna Solberg hadde, blitt tatt som et signal ute. Man kan også se den faktiske utviklingen i Kommune-Norge. Jeg refererte innledningsvis til at det er skatteøkninger kommunene griper til når staten har så mange ideelle sektorkrav at man ikke selv makter å prioritere mellom sektorinteressene og dytter ideelle standardkrav og individuelle rettigheter over på kommunene, slik at de kan få gleden av å betale for dette. Om man ikke bruker lokkemidler, skjønnsmidler, vil man i hvert fall ha stilt kommunene overfor realøkonomiske rammebetingelser som gjør at de ser seg nødt til å innføre skatteskjerpelser for sine egne innbyggere, selv om det ikke samsvarer med de lokale prioriteringer. Jeg ville synes det var et bidrag til oppklaring hvis statsråden hadde latt utvalgte deler av sitt innlegg – særlig den første delen – trykke og bli inkorporert i senere veiledninger til kommunene gjennom fylkesmennene, nettopp for å si at staten ikke har noen spesiell forventning om at man skal øke skattene, i hvert fall ikke som en betingelse for å få skjønnsmidler. Så er det andre ting å gripe tak i når det gjelder statens de facto disponering av de lokale ressursene ved å påtvinge kommunene sine egne prioriteringer gjennom sektorpolitikken. Jeg kan si at deler av statsrådens svar kunne inneholde en forsikring om forsvar for det lokale selvstyret, mens regjeringens dag-etter-dag-politikk i virkeligheten består i å gjøre det kommunale selvstyret stadig mer illusorisk og til en utvendig affære som ikke har reelt innhold.
Michael Tetzschner (Høyre), 2013-02-05:
Jeg synes det har vært klargjørende innlegg fordi de så godt har demonstrert forskjellen mellom formaliteter og realiteter – omtrent på linje med da Henry Ford ble spurt om det ikke var mulig å velge farge på de første bilene han produserte. Da sa han: Jo, det er fullt mulig, bare du velger svart. Det er litt av den samme melodien fra de rød-grønne her, at Senterpartiet ved statsråden betoner det formelt frivillige ved eiendomsskatten, mens vi alle vet at kommunene pålegges så mye at det reelt sett ikke blir mye valgfrihet når det gjelder ressurser til å utøve det lokale selvstyret. Det var det representanten Sivertsen så utmerket oppklarte i sitt innlegg, som var en hyllest til eiendomsskatten. For øvrig kan jeg bare la det være nevnt i forbifarten at Sivertsens argumenter kanskje ikke hadde stor indre logikk ved at eiendomsskatten på ene siden var en ubetydelig og heldigvis stabil liten andel av kommunenes utgifter, mens den i noen av våre byer var med på å redde selve velferdsstaten. Begge deler kan vel ikke være helt riktig. Det jeg har lyst til å understreke, er at økonomer med kommunaløkonomi som spesialområde nettopp har betonet sammenhengen mellom beskatningsfrihet og det lokale selvstyret. Det er nemlig sånn at beskatningsfrihet gir økt økonomisk handlefrihet ved at kommuner kan velge mellom privat og offentlig forbruk i sin kommune. På denne måten utvides innholdet i det lokale selvstyret ved at omfanget av kommunalt engasjement og oppgaveløsning besluttes nettopp lokalt. Videre kan beskatningsfrihet bidra til mer effektiv ressursbruk ved at standarden på tjenestetilbudet kan baseres på en lokal avveining mellom nytte og kostnad. Skattebetalerne vil da godta høyere skattesatser så lenge betalingsvilligheten for et bedre tjenestetilbud overstiger den økte skattebyrden. Tilsvarende vil skattebetalerne ønske lavere skattesatser dersom fordelen ved lavere skattenivå er større enn ulempen ved en noe lavere standard på tjenestetilbudet. På denne måten kan lokal skattefinansiering bidra til prioriteringseffektivitet ved at tjenestesammensetning og skattesatser kan tilpasses lokale kostnads- og etterspørselsforhold. Ved at skattesatsene kan variere mellom kommuner og mellom fylkeskommuner oppnås en desentraliseringsgevinst sammenlignet med nasjonalt regulerte skattesatser. For å realisere potensielle effektiviseringsgevinster må en altså akseptere regionale forskjeller i skattesatser. Det er dette prinsippet vi slåss for. Det er derfor man ikke bare skal sitte passivt å se på at vi glir i retning av en ensartet statlig eiendomsskatt i kommunene.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-02-05:
Det er hyggeleg at i alle fall delar av statsråden sitt svar fall i god jord. Eg meiner bestemt at det regjeringa har gjort, er å gi utvida lokalt sjølvstyre. Det er ikkje å innskrenke det lokale sjølvstyret å gi kommunane moglegheit for ikkje einsidig å kutte i tilbodet til innbyggjarane, som Erna Solberg og Høgre gjorde når ein var i ein vanskeleg økonomisk situasjon, men ein kan òg velje å auke inntektene for å sleppe å seie opp lærarar, sjukepleiarar og andre viktige innsatsmenneske i den enkelte kommune. I denne regjeringa si tid har me òg hatt ein sterk vekst i kommunane sine inntekter. Me har dekt demografikostnadene, me har dekt pensjonskostnadene, og me har auka dei frie inntektene. I tillegg har me hatt ei historisk overføring av øyremerkte midlar til kommunane, slik at dei på eit breiare felt kan disponere midlane og bruke dei til dei områda der ein treng det mest i den enkelte kommune. Det har utvida det lokale sjølvstyret. Når eit kommunestyre innfører eigedomsskatt, er det opp til innbyggjarane å seie om dei meiner at det fleirtalet som innfører eigedomsskatt, har tillit. Det kan kommunestyret gjere ved neste val. Det er òg slik at det som regel føregår store debattar i forkant, og innføring av eigedomsskatt skjer ikkje i eit vakuum i eit lukka rom. Det skjer sjølvsagt i ein dialog, der eit fleirtal vert einige med seg sjølve om kva dei vil gjere, og, som sagt, vil det verte prøvd demokratisk ved neste val. Det eg håpar me kan få svar på i løpet av denne debatten, er om Høgre vil avvikle eigedomsskatten dersom Høgre kjem tilbake i maktposisjon, og ikkje minst – og det trur eg vil interessere både innbyggjarar og lokale folkevalde – om Høgre vil kompensere dei nær 8 mrd. kr som kommunane i dag har frå eigedomsskatt, eller gå tilbake til den linja som ein kjenner godt frå perioden 2001–2005, nemleg at det var store kutt i tenestene til innbyggjarane som skulle finansiere dette. Eg kan ikkje sjå at det er å utvide det lokale sjølvstyret.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2013-02-05:
Eg registrerer at interpellanten i innlegget sitt ikkje gjorde greie for om ein vil avvikle eigedomsskatten eller korleis ein eventuelt vil erstatte dei inntektene den frivillige eigedomsskatten tilfører kommunesektoren i dag. Eg synest innlegget der Holtålen var tema, gav eit godt døme på korleis dette fungerer. Ein fekk skjønnsmidlar før ein innførte eigedomsskatt. Det vart aldri stilt vilkår om innføring av eigedomsskatt, og ein innførte eigedomsskatt fordi ein ynskte å gi innbyggjarane betre tenester. Det kunne hende det handla om å byggje ein ny skule, det kunne hende det handla om å tilsetje fleire sjukepleiarar eller omsorgsarbeidarar – det kjenner eg ikkje til, men det er eit eksellent godt døme på korleis dette fungerer i praksis. Det viktige for at det skal vere reell valfridom i kommunane, er at ein har økonomiske rammer som set kommunane i stand til å kunne gi innbyggjarane gode tenester gjennom dei vala ein vel å gjere lokalt. Derfor er det viktig at me har hatt ei raud-grøn regjering dei siste to periodane, som nettopp har vore oppteken av det. Størst mogleg fridom til å prioritere lokalt, men òg rammer som gjer det mogleg utan ei einsidig fokusering på kutt, nedlegging eller strukturendringar for å spare pengar. Eg er heilt sikker på at det òg i dag er mange kommunar som synest at det er stramt, men det er i alle fall stramt på eit høgare nivå enn det var i 2005 då me overtok. Det har vore ein stor aktivitetsvekst i kommunane, men lokale folkevalde har store ambisjonar på vegner av lokalsamfunna sine. Det er interessant å høyre at Høgre vil ha større forskjellar mellom kommunar. Me veit at dei vil omfordele fleire milliardar kroner frå dei som har låg skatteinngang, til dei som har høgare skatteinngang – i klartekst dei elleve heldigaste og rikaste kommunane. Då er eg usikker på om dei kommunane som taper desse over 2 mrd. kr vil ha fridom til å prioritere, om dei ikkje heller kjem i den situasjonen dei var i sist Høgre sat i regjering, at kvardagen vert prega av einsidig fokusering på kutt.
Torgeir Knag Fylkesnes (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-06:
På vegner av representanten Audun Lysbakken og meg sjølv ønskjer eg å fremje eit forslag om karakterfri barneskule.