Inge Lønning (Høyre), 2007-01-11:
Først et par mindre presiseringer til enkelte ting som har vært sagt i debatten. Det ble fra representanten Hagen vist til at den gjennomgangen vi hadde av komitestrukturen i Stortinget i forrige periode, og som jeg viste til, ikke hadde noe med sammensetningen og funksjonen for den utvidede utenrikskomite å gjøre. Det er direkte feil. Det ble drøftet ganske inngående i utvalget, og det ledet også til at det skjedde endringer i bestemmelsene i § 13 om sammensetningen av utenrikskomiteen. Så det hadde vært full anledning til, meget naturlig til og med, å fremme ønske om en ny parallellkomite til den utvidede utenrikskomite den gang, dersom man hadde kommet på tanken. Så sa representanten Ryan at en vesentlig beveggrunn for SV til å gå imot representantforslaget er at man i prinsippet er imot hemmelighold og derfor underforstått er imot å opprette et organ av denne type. Men det kan jo legge den misforståelse nær, som jeg har registrert også gjør seg gjeldende i andre sammenhenger, nemlig at de vanlige komitemøter i Stortinget er åpne. Det er de som kjent ikke. Det er ingen komitemøter i Stortinget som er åpne. Det er bare høringene i komiteenes regi som er åpne. Nå er det selvfølgelig riktig, som representanten Hagen pekte på, at det er en vesensforskjell mellom Stortingets faste komiteer og de ekstraordinære konsultative organer, og den forskjellen ligger i at de faste komiteene har en saksforberedende funksjon for Stortinget i plenum, respektive for Stortingets avdelinger. Det har de konsultative organene ikke. La meg så understreke at jeg synes denne debatten bekrefter det jeg sa i mitt første innlegg, nemlig at representantforslag i sin alminnelighet er et dårlig grunnlag for å føre denne type debatter, simpelthen fordi de aldri vil kunne være basert på en utredning og en drøfting av konsekvensene av det å foreta endringer i forretningsordenen på den måten som vanlig forberedte saker er. Jeg synes fremdeles at det er bemerkelsesverdig at man kan fremsette et forslag om å opprette et slikt organ med den begrunnelse – jeg siterer fra premissgrunnlaget – at man ønsker å få slutt på at «Stortinget fortsatt skal avstå fra sine normale kontroll- og politikkfastsettende konstitusjonelle funksjoner på dette politikkområdet». Det må være grunn til å minne om at det ikke eksisterer, verken i forretningsordenen eller noen andre steder, noen begrensninger på Stortingets utøvelse av sin bevilgende og lovgivende myndighet, verken på dette området eller på noe annet område. Stortinget har full adgang til å benytte sin alminnelige bevilgende og lovgivende myndighet på den måte Stortinget selv finner det for godt. Ingen kan foreta begrensninger i det. Det finnes ingen begrensninger for hvilke spørsmål den enkelte representant kan stille, det finnes ingen begrensninger for kontrollkomiteens generelle kontrollfunksjon i forhold til regjeringen, verken på dette eller på noen andre områder. Derfor er det, etter mitt skjønn, direkte feil å fremstille det som om Stortinget i dag ikke ivaretar sitt konstitusjonelle ansvar på dette området. Det er jo derfor, synes jeg, også nesten oppsiktsvekkende at man kan unnlate, når man vil begrunne et så vidt radikalt forslag når det gjelder Stortingets arbeidsordning, i det hele tatt å nevne det forholdet at Stortinget har tatt sitt konstitusjonelle ansvar nettopp på dette området – til forskjell fra alle andre områder – så alvorlig at man har opprettet et eget utvalg, EOS-utvalget, som så å si skal fotfølge det som skjer på dette området, fordi det normalt krever en langt høyere grad av hemmelighold enn det som ellers gjelder i vårt samfunn. Det har jo Stortinget for lenge siden tatt konsekvensen av. Det utvalget ivaretar sin oppgave og avleverer årlige rapporter til Stortinget, og Stortinget selv har det fulle og hele ansvar for hvorledes Stortinget behandler de rapportene.