Rune E. Kristiansen (Arbeiderpartiet), 2000-03-02:
For Arbeiderpartiet er dette en dag med en viss glede – jeg sier en viss glede, for vi har ikke fått fullført alt på alle punkter. Men jeg håper den innstillingen vi i dag sluttbehandler, vil sikre nyrekruttering til skolen og sikre de lærerne som i dag er i norsk skole, vilkår som gjør at de vil fortsette der. For Arbeiderpartiet har det vært svært viktig å gå lenger enn det som har vært knyttet til mediedebatten, som stort sett har vært begrenset til lønnsspørsmål. Det skal jeg komme inn på senere. Men det er en rekke andre tiltak som er nødvendig for å sikre det vi er ute etter fra Arbeiderpartiets side, nemlig en sterk offentlig enhetsskole. Det er ingen tvil om at det utdanningssamfunnet vi står overfor, stiller særskilte krav til hvordan vi skal videreutvikle norsk skole og også sikre skolen som en attraktiv arbeidsplass, for læreren er avgjørende for om det er et fullverdig og godt skoletilbud. Vi har nå bak oss en tid med betydelig fokusering på skole- og utdanningsspørsmål. I valgkampen ble skole den store saken som alle partier prøvde å få mest mulig ut av – hvis jeg kan bruke det uttrykket – og i etterkant har jeg også registrert at en rekke lærere ved både grunnskoler og videregående skoler har gått ut i spontane aksjoner i protest mot forholdene i skolen. Jeg tror det er viktig å understreke at det som skjer utenfor denne salen, også er viktige ting og som preger både debatten og våre innstillinger. Jeg har sagt at den offentlige skolen står i en særstilling i Norge, og at vi de siste ti årene har hatt store reformperioder med stor satsing – la meg understreke det. Det kan framstilles som om det ikke har vært brukt penger i norsk skole, men det har vært brukt mange penger i hele utdanningssystemet, fra barnehage til universitet. Som samfunnet ellers må også skolen utvikle seg, og morgendagens skole vil legge vekt på både individuelle ferdigheter og evne til samarbeid. Derfor vil Arbeiderpartiet ha en videreutvikling av et skolesystem som har plass til alle, og hvor alle får undervisning tilpasset sine evner og behov. I et samfunn der kunnskap og kompetanse blir stadig viktigere for den enkelte og for næringslivets muligheter, blir satsing på utdanning helt sentralt når vi legger det økonomiske grunnlaget for velferdsstaten. Det er hoveddelen i Arbeiderpartiets satsing på skole. Jeg syns det er viktig og riktig å understreke at Arbeiderpartiet i forbindelse med innstillingen la fram en handlingsplan som stort sett har fått flertallet i komiteen bak seg. Det går på ressursdelen, som saksordføreren understreket. Her står vi sammen med SV – så det gjelder å ta med seg den gleden at vi har et flertall. Vi la fram forslag om en fadderordning for nyutdannede lærere, som har fått flertall. Opprustning av lærernes arbeidsplass fikk vi dessverre ikke flertall for, og heller ikke når det gjelder hele skolebyggsituasjonen. Vi fikk derimot flertall for å utrede et sabbatsår for lærere, og flertallet understreker i innstillingen viktigheten av at lærerne får et etterutdanningsløp som på mange måter må skilles ut fra andre yrkesgruppers. Det er det bred enighet om. Videre er det også enighet om nødvendigheten av oppdatering av lærerutdanningen. Det kanskje viktigste grepet vi fra Arbeiderpartiets side hadde ønsket oss, var en egen utviklingspott som skolene skulle disponere. Det har det ikke vært flertall for. Men vi har fremmet forslaget nå, vi kommer til å fremme det siden, og vi håper jo at på et eller annet tidspunkt vil vi få tilslutning til det. Det har den siste uken vært reist en debatt – og ikke minst i går – om kommuneøkonomi og kommunenes rolle i forhold til skole. Fra Arbeiderpartiets side har vi understreket viktigheten av partnerskapet mellom stat og kommune, og jeg må si at etter en fireårsperiode i kommunalkomiteen henger debatten fortsatt igjen, som om kommune og stat er to vidt forskjellige organisasjonssystemer – i mange sammenhenger i hvert fall. Jeg hadde håpet at vi hadde klart å få en sterkere partnerskapsmodell, det ville hatt sterke positive virkninger for skolen. Vi har ikke noen tro på at verken kommunene eller staten setter inn ressursene på en fornuftig måte hvis det ikke gjøres i fellesskap. Så skal jeg over til det som mediedebatten har vært om, og det er lønn. Jeg føler at det er viktig å understreke og holde fast ved prinsipper. Vi har fri organisasjonsrett i Norge. Vi har fri forhandlingsrett i Norge. I det øyeblikket et storting skulle gripe inn og ha oppfatninger om lønnsdannelse som fastsettes mellom partene, tror jeg – ikke bare tror, men er overbevist om – at det er av en slik karakter at den frie forhandlingsretten kan settes i fare. Arbeiderpartiet har i innstillingen, og som vi har fått flertall for, klart understreket hvilken betydning lønn har for rekruttering. Vi har understreket at det må være konkurransedyktig lønn dersom skolen skal ha tilgang på arbeidskraft og også opprettholde den arbeidskraften man har. Men det ville være et dramatisk skritt – i det øyeblikket vi la fram et konkret forslag om hva Regjeringen skal foreta seg, var det jo det et konkret forslag måtte innebære – å instruere Regjeringen i forhold til det kommende lønnsoppgjør. Og det vil jeg også forvente at statsråden har noen betraktninger rundt senere i dag. Men jeg er samtidig overbevist om at de som forhandler, på begge sider av bordet, har tatt innover seg den debatten som har gått forut for den debatt som går her i dag, og også hva som sies i innstillingen. Flertallet legger fram en klar viljeserklæring i forhold til lønnsnivået og betydningen av det for framtiden. Det er med en viss uro jeg hører det saksordføreren sier i et replikkordskifte – hvis vi skulle få flertall, sier han, betyr det at lærerne må få mer enn andre yrkesgrupper år etter år. Hvis ikke det er en direkte føring i forhold til den frie forhandlingsretten, da har jeg antakelig ikke fått med meg hva som ligger i begrepet «fri forhandlingsrett» i Norge. Jeg registrerer at SV og Høyre står sammen om dette, men Høyre går jo betydelig lenger enn det SV gjør – det skal også sies. Når man leser merknadene til Høyre, ser man at de er beredt til å ta avtaleverket fra lærerne og utforme det i Høyres ideologiske syn. Det er det i hvert fall ingen tvil om når man leser innstillingen. Som jeg har understreket, har vi sett på lønn som svært viktig, men vi har også foreslått en rekke andre tiltak i innstillingen, som vil bli omtalt senere i dag, og som vi på lang sikt ser på som vel så viktige for i det hele tatt å ha en offentlig skole som er i stand til å møte de krav og de oppgaver den skal løse.