Abid Raja (Venstre), 2014-10-21:
Nasjonen vår trenger et svømmeløft – et svømmeløft som inkluderer opplæring i hvordan berge seg selv og andre i utendørs vannmiljøer. Blant vår befolkning har vi dramatisk mange unge som mangler de helt grunnleggende kunnskaper om hvordan man klarer seg i vann. 50 pst. av våre tiåringer er ikke sikre svømmere – hele 50 pst! Det ser vi dessverre også resultatet av gjennom hjerteskjærende oppslag i media. Slik jeg tolker Stortinget, er viljen til å snu denne uhyggelige trenden absolutt til stede. Her må gode innspill, ideer og forskning forenes. Det vi får til i dette stortingsåret, vil kunne ha avgjørende betydning for sikkerheten til våre barn. Venstre registrerer med stor spenning og glede at flere andre partier også har løftet denne problematikken nå, både Senterpartiet og Arbeiderpartiet har fremmet Dokument 8-forslag, og jeg vil rose forslagsstillerne for initiativet. Og med et samlet mål om at vi ikke har noen å miste i drukningsulykker, er jeg styrket i troen på at Stortinget vil bli enig om noe som vil utgjøre en substansiell forskjell fra dagens situasjon. Vi ønsker ikke at barn dør i drukningsulykker – der er alle enige. Nå må vi lytte til ekspertene når det gjelder hva vi kan gjøre for at flest mulig lærer seg å svømme og klarer å håndtere uforutsette hendelser. Hovedmotivet for svømmeopplæring er å forebygge drukninger. Skal man få til dette, må man også lære å håndtere de utfordringer som skaper drukningssituasjoner. Av den enkle grunn at drukninger i hovedsak skjer utendørs, må også mye av opplæringen foregå her. Det er ikke mulig å gi fullgod opplæring i basseng, men det er heller enkelt å gjennomføre en fullgod opplæring for alle utendørs. Derfor bør man søke å få til en kombinasjon der man tar utgangspunkt i utemiljøet og supplerer med opplæring i svømmebasseng. For å imøtekomme motivet og forebygge drukninger bør det formuleres tydelige og forpliktende mål for selvberging. Som en forlengelse av dette bør det tilsvarende lages målformuleringer for svømmedyktighet i basseng. Ut fra dette definerer alle fagkompetente svømmeaktører i Norge – eksempelvis Norges Svømmeforbund, Norges idrettshøyskole og Norges Livredningsselskap – svømmedyktighet i basseng slik: Rull uti på dypt vann. Svøm 100 meter på magen. Stopp og hvil. Flyt på mage, rull over, flyt på rygg samlet i 3 minutter. Svøm deretter 100 meter på rygg. Dette er imidlertid ikke vedtatt som minstekrav til svømmedyktighet av utdanningsmyndighetene. 96 pst. av tiåringene på Island er såkalt sikre svømmere, i Sverige er tallet 92 pst., i Danmark 79 pst. og i Finland 72 pst. I Norge er altså kun 50 pst. av tiåringene sikre svømmere. Tallene bør være urovekkende for oss som nasjon. Vi er kvalifisert dårligst av samtlige nordiske land. Jeg må derfor spørre statsråden: Synes statsråden det er en god idé å lovfeste et nasjonalt minstekrav? Sammenlignet med våre nordiske søsken ligger vi kvantesprang etter. Før sommerferien tok jeg opp saken med Norges største aktører innen svømmeopplæring og sikkerhet på sjøen. Tilbakemeldingen var klar: Svømmeopplæringen på skolen bør starte så tidlig som mulig. Jo tidligere barn introduseres for svømmeopplæring og lek i vann, jo tidligere og lettere lærer man seg å svømme. Det som kom som en overraskelse på meg, var at svømmeopplæring fra så tidlig som barnehagealder av ville ha stor betydning for svømmeferdighetene – barn lærer visstnok fortere og blir tryggere jo tidligere man kommer i gang. Med godt utviklet barnehagesystem i Norge burde vi ha gode forutsetninger for å starte tidlig. Foreldre har ansvaret for sine barn og bør lære barna å svømme. Samtidig må vi erkjenne at barns kunnskaper om svømming og mye annen kunnskap først kommer etter at barna har begynt på skolen. Skolen er en avgjørende arena for kunnskapsoverføring. Det gjelder også svømming. Svært mange foreldre kan ikke svømme selv, og blant dem som ikke kan, er det et stort antall som ikke har råd til å sende sine barn på svømmeundervisning i privat regi. Barn med ressurssterke foreldre som gjerne også har høyere inntekt, har gode muligheter til å lære seg å svømme utenfor skolen. Det er disse barna som reiser til Syden, bader på hytta eller fra båten, og som har foreldre som kan svømme selv, og som er i stand til å lære fra seg, bl.a. gjennom turer til svømmehaller og badeland. Andre ganger har foreldre dessverre ikke noe valg, fordi svømmeopplæring og besøk i svømmehaller koster penger, og noen steder er ikke svømmeanlegg tilgjengelig. Svømmeundervisning i skolen blir med det en viktig arena for de aller mest ressurssvake, samtidig som alle får en grundig opplæring også innen livredning. Noen barn har foreldre som selv ikke kan svømme. Det gjør disse barna ekstra sårbare og viktiggjør skolens innsats også på svømmefeltet. Hva er det man klarer på Island og i Sverige som man ikke klarer i Norge? Har vi ikke i Norge de aller beste forutsetninger for å lære barna våre å redde sitt eget liv? Jeg har lyst til å appellere til statsråden om å se til barnehagene. Hva om man allerede i barnehagealderen fikk kjennskap til bading? Logistikken lar seg løse. Vi som har eller har hatt barn i barnehage, kjenner til utflukter, turer og organisert skiopplæring f.eks. Har man først politisk vilje til å gjennomføre dette, har jeg tro på at dette også kan gjennomføres. Mine unger lærte seg å gå på ski gjennom skiskole i regi av barnehagen. De ble busset – det var organisert og tilrettelagt – og de ble fulgt opp. Bravo, barnehage! Svømmeundervisning i barnehagen kan gjennomføres, om vi er villige til det. Da vil jeg igjen si bravo! Jeg vil derfor utfordre kunnskapsministeren. Vil han kunne tenke seg å ta initiativ til et prøveprosjekt, på lag med svømmeaktører som kan levere og bistå i helt grunnleggende opplæring fra barnehagen av? Kanskje dette kan koste litt ekstra for foreldrene, men da med behovsprøvd støtte til dem som ikke klarer den ekstra utgiften. Det handler om å redde liv, og med svømmeopplæring i barnehagen møter vi barn på et tidspunkt de er ekstra mottakelige for slik læring. Klarer mange nok å lære seg å svømme alt i barnehagen, kan skolen kunne fokusere på de færre svakeste ved skolestart. Selv om svømmeferdighetene hos barn i Norge er vesentlig dårligere enn i våre naboland, har etnisk norske barn en liten fordel i forhold til minoritetsbarn. Det er mye større sannsynlighet for at etnisk norske barns foreldre kan svømme, har vært i vannet og kan forklare hvordan man oppfører seg i vann. Veldig mange barn av innvandrere har ikke denne fordelen og mangler da allerede en vesentlig forutsetning for å ta til seg svømmeundervisning på best mulig måte. Norges Svømmeforbund og Gjensidigestiftelsen presenterte i fjor at hele 17 pst. av barn med minoritetsbakgrunn ikke engang klarer å holde seg flytende i vannet. For barn med etnisk norske foreldre er tallet 5 pst. Man har også en utfordring knyttet til svømmeopplæring for innvandrere og andre som kommer fra kulturer der svømmeundervisning med gutter og jenter sammen ses på som problematisk. Tidlig svømmeundervisning vil gi barn med innvandrerbakgrunn større sjanse. Jo yngre barna er, jo mindre problematisk blir det for foreldre å akseptere at gutter og jenter har slik undervisning samlet. Jeg lurer på: Ser likestillingsministeren den integreringsgevinsten vi kan høste med tidlig svømmestart alt i barnehagen? Slik er det – det blir umiddelbart mindre problematisk for innvandrerforeldre å akseptere at gutter og jenter har slik undervisning samlet, når dette skjer i tidlige barneår. Heldigvis er dette også det faglig beste å gjøre, og det mest kostnadseffektive. Selv om man gjerne kan jobbe med holdningsendringer og kampanjer, må vi handle i form av konkrete tiltak på bakgrunn av dagens realiteter, som i verste fall kan ende med tragiske ulykker. Så vil holdningskampanjer kunne fungere utmerket i tillegg. Et veldig viktig steg på veien er å lære minoritetsforeldre å svømme – da tenker jeg spesielt på innvandrerkvinner. I sommer ble det kjent at Kunnskapsdepartementet vil gi 7 mill. kr til svømmeopplæring for barn med innvandrerbakgrunn og voksne innvandrere på grunnskolen. Svømmeforbundets president uttalte at det er god start, men ikke godt nok. Økte bevilgninger er veldig bra, men her bør beløpene stå i stil med de utfordringene man ønsker å løse. Store og viktige grep må tas. En bør også fokusere på bygging av nye svømmehaller, renovere de gamle og fylle bassengene. Men vi trenger ikke være resignerte i påvente av dette. Svært mye kan gjøres i tilknytning til de ressurser man allerede har i byene og kommunene. I dag finnes det få krav til svømmeferdigheter, kun anbefalinger. Vi i Venstre har hatt tett dialog med flere representanter fra Svømme-Norge, og på bakgrunn av dette mener vi at barn bør introduseres for lek i vann og svømmetrening så tidlig som mulig. Venstre ønsker at man ser muligheter for at lek i vann blir del av årsplanen i barnehager, og at ordinær svømmeundervisning starter allerede fra 1. eller 2. trinn på barneskolen. Dette vil også være blant våre innspill når de nevnte Dokument 8-forslagene skal behandles. Hva gjelder innvandrerkvinner, har jeg lyst til å stille spørsmål til likestillingsministeren om hun har tenkt ut en konkret plan for å løfte innvandrerkvinner og deres mulighet til livsutfoldelse fullt ut, slik at de kan bli svømmedyktige og berge sitt eget liv. Venstre mener det er viktig å se på hvilke muligheter vi har i dag, med de ressursene som er tilgjengelige, og derfra gjennomføre konkrete tiltak. Selv om det kan ta kort tid å bygge nye svømmehaller, er prosessen lang. Vi tror at det allerede nå kan gjøres svært mye viktig på dette feltet, samtidig som vi venter på at nye svømmehaller bygges. Behovet for flere haller vil stadig øke, men vi kan gjøre veldig mye allerede i dag med dagens ressurser og mannskap, hvis vi har politisk vilje til det. Avslutningsvis – jeg ser med spenning fram til Røe Isaksens og Hornes svar og påfølgende debatt. Vi kan ikke leve med at kun 50 pst. av tiåringene kan svømme. På Island klarer de nesten 100 pst., og Norge kan vel ikke være bekjent av å være noe dårligere.