Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-06-14:
Skipsfartsnæringa er en viktig næringsgrein i Norge. Slik har det vært, slik er det, og slik vil det være. Når Senterpartiet var drivkraften for rederiskatteordninga fra 1996, var det fordi vi stilte spørsmålet: Hva er Norge uten skipsfarten? Vi kom da sjølsagt til at vi var nødt til å lage et skatteregime for skipsfarten som var slik at den kunne konkurrere og utvikle seg på en god måte, og hvor en kunne ta nødvendige framtidsretta hensyn. Rederibeskatninga av 1996 ble da også en suksess. På flere områder innafor rederibransjen er det gjort betydelige endringer. Mye gjenstår, men en av de viktige endringene på miljøområdet er at en etter hvert fikk regler for rensing av ballastvann – ett av de store poengene som ble påpekt på 1990-tallet, for dersom en ikke renser ballastvann, får en spredning av organismer over hele kloden, noe som fører til store endringer av økobalansen, med de betydelige negative konsekvenser det har. Det er et område hvor miljøinvesteringer gir gode resultater. Debatten omkring rederibeskatninga har, etter min vurdering, vært unødig komplisert. Begrepene som har vært brukt, har medvirket til at debatten har blitt mer komplisert og mindre åpen for folk flest enn det som burde ha vært situasjonen. Eksempelvis er det brukt begreper som latent skatteplikt – det brukes fortsatt – om rederiskatteordninga fra 1996. På et vis er det ikke noen feil ved begrepet «latent skatteplikt» – bare at det praktiske, folkelige innholdet i det var slik at det var skattefritak dersom en oppfylte visse forpliktelser. Disse forpliktelsene var slik at dersom en oppfylte dem over hele perioden, hadde en skattefritak i hele perioden, og det var en sjøl som bestemte om en ville være innafor forpliktelsene, og dermed innafor skattefritaket, eller ikke. Det som vi nå diskuterer, er en overgang fra en rederiskatteordning med forpliktelser – for det er det enkle begrepet – knyttet til skattefritaket til dagens ordning med fullstendig skattefritak for skipsfartsinntekter. Det er kjernen. Den ordning som regjeringa foreslår, er en oppgjørsordning som er et frivillig tilbud. Rederier som var inne i 1996-ordninga, kan betale seg ut av forpliktelsene ved å betale en skatt. Som jeg har sagt før: Det er helt i tråd med intensjonen i ordninga av 1996. Det er helt logisk og har Senterpartiets og sjølsagt regjeringas fulle støtte nå. En kan diskutere skattesatsen, skattebelastninga for å frita seg fra de forpliktelsene, men det er en annen diskusjon, og regjeringspartiene stiller seg samlet bak regjeringas avveining av den sats som er valgt. Jeg vil imidlertid bare påpeke én ting som ikke har vært diskutert nå, ei heller i særlig grad tidligere. Det er at vi nå har fått en rederiskatteordning som ikke har forpliktelser. Det betyr at rederiinntekter får ingen beskatning, og rederiinntekter kan gjennom ulike selskapsendringer føres inn til investeringer på fastlandet og der konkurrere med kapital som er næringsmessig beskattet. Dette er et stort problem og kommer til å bli en stor utfordring. Derfor var den gamle rederiskatteordninga av 1996 bedre, fordi den sikret skattefritaket til aktivitet som var definert som skipsfartsrelatert. Dette er et tema som vi sikkert kommer til å møte mye framover. Det er en ordning som gir ulike konkurransevilkår knyttet til investeringer på områder hvor det er beskattet og ikke-beskattet kapital som vil konkurrere om det hele.