trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-17:
Nei, ikke umulig – det er ingenting som er politisk umulig, det er politiske utfordringer. Og jeg syns ikke vi skal dømme alle som kjeltringer i utgangspunktet. Men vi skal følge med på hva som skjer, så det ikke blir misbruk, og derfor sier vi også i en merknad: «Flertallet ber Regjeringen følge utviklingen nøye og vurdere om kontrollsystemet fungerer tilfredsstillende. Om nødvendig bes Regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag om endringer. » Og det blir også slått fast i innstillinga at fast ansettelse fortsatt skal være hovedprinsippet i arbeidslivet. Jeg kan ikke se at det er så stor mulighet for misbruk her. Jeg har snakket med mange arbeidstakere som fryder seg over de mulighetene de har til å ta forskjellig arbeid, og som faktisk gjennom den prosessen har blitt veldig etterspurt arbeidskraft og har lært mye mer enn de ville ha gjort hvis de hadde gått inn i et fasttømret A4-formet arbeidssystem med en gang. Jeg tror vi i framtida vil få flere og flere folk som ønsker å ha denne fleksibiliteten, og det skal vi respektere. Jeg syns vi her har fått et veldig bra forslag i og med at vi både fastslår arbeidstakerens rettigheter – det er knyttet opp til § 58 i arbeidsmiljøloven – og vi har den begrensninga på 10 pst. og ett år på innleie fra bedrift til bedrift. Jeg kan ikke se at det er en så stor mulighet til spekulasjon, og hvis det allikevel skulle være tilfellet, har vi bedt Regjeringa følge saken nøye. Kan det gjøres bedre?
Inga Kvalbukt (Senterpartiet), 1999-12-17:
Grunnen til at jeg nå forlenger debatten litt i en travel førjulstid med både baking og andre ting, er at flere representanter i sine innlegg har avlagt meg en visitt. Både representanten Solholm og representanten Øye fant grunn til å påpeke at jeg understreket viktigheten av å ha politiske prosesser. Jeg ble litt forbauset, jeg tror at de representantene kanskje snakket litt imot det de egentlig selv mener. Jeg ønsker ikke å undervurdere Stortingets rolle – tvert imot, jeg har den største respekt for arbeidet som skjer her, og jeg håper at det er her i denne salen det viktigste politiske arbeidet skjer. Den saken vi har til behandling i dag, er en veldig viktig sak, en veldig følsom sak, der vi på mange måter har skullet forene hensyn som i utgangspunktet kan synes motstridende, i et lovforslag som skal ivareta både arbeidstakerne og arbeidsgiverne på best mulig måte. Flere representanter har pekt på at arbeidsmarkedet er i utvikling. Ja, vi er i stadig utvikling. Det at vi har fått mange innspill også etter at saken ble tatt opp, viser det. Og det er litt artig å se på bakgrunnen for denne saken, syns jeg. Først ble den reist som Dokument nr. 8-forslag her i Stortinget, så har Regjeringen satt ned et utvalg som raskt leverte sitt resultat, som så var ute til høring, og på bakgrunn av den høringsprosessen kommer departementet med forslag til oss – og selvsagt skulle ikke arbeidet være ferdig der. Vi har vært gjennom en god prosess. Det er forskjell på saker. Jeg brukte et bilde – baking. Kanskje skal man være forsiktig med å illustrere, for vi vet at når noen leser tegneserier, ser de bare på bildene og leser ikke teksten. En illustrasjon kan ofte gi større forståelse. Som det er forskjell på bakverk, er det også forskjell på saker. Jeg ser ikke bort fra at vi har hatt noen som er laget bare med bakepulver, og som kan settes rett inn i ovnen når den kommer til Stortinget, men dette er en sak der det absolutt har gjæret mye. Jeg tror det resultatet vi har fått nå, er veldig bra, og jeg tror Regjeringen er fornøyd med at den faktisk kan vise at den har fått igjennom et forslag her som er meget nært opp til dens opprinnelige forslag. Det er sannelig ikke hver gang at det er resultatet etter en omstendelig politisk prosess her.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-12-17:
Vi husker, og har i dag fått det repetert, Ted Hanisch" lansering av statsaksjeselskapet som skulle inn på utleiemarkedet. En stor del av begrunnelsen den gangen var viktigheten av å være totalleverandør, og på den måten å inneha bred kompetanse i arbeidsmarkedet. Forslaget ble i første omgang møtt med en skuldertrekning. I dag er det betydelig mer anstrengt. Det er viktig å være på banen fra første dag. Det virker nesten som at hvis ikke staten får en flying start, så har man liten sjanse i markedet. Talsmenn for flertallet har snakket om en forlengelse av A-etaten. Men Morten Lund sa det stikk motsatte i fjorårets debatt. Han sa at denne virksomheten måtte være helt atskilt fra A-etaten. Han sa også, som Erna Solberg nevnte i sitt innlegg, at ingen bedre tjenester for næringslivet var å forvente her. Hva er det som nå har skjedd med Senterpartiet, når man har det stikk motsatte standpunkt i dag? Det skulle også være interessant å få vite om Senterpartiet deler Arbeiderpartiets syn på monopol. Hvis ikke staten er med, så har vi privat monopol, sier den største representanten for flertallet. Er det virkelig slik at man ser på 170 private aktører, som Signe Øye i fjorårets debatt telte det opp til å være, og som har blitt bekreftet av Erna Solberg i dag, som et monopol?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-17:
Selv om det nærmer seg juletider, er jeg redd for at vi beveger oss inn på et område som jeg ikke har kompetanse på, det gjelder behandling av deiger og baking. Men slik jeg oppfattet det da jeg hørte på representanten Kvalbukt fra Senterpartiet, så tror jeg ikke hun mente det slik som det kunne synes oppfattet av representanten Solholm. Det som hun la vekt på, var at det skjer prosesser i mange saker, og en skal ta hensyn til de innspillene som kommer. Men rent generelt vil jeg si at det som Regjeringen legger fram – og det gjelder kanskje spesielt denne regjeringen – det er jo gode forslag, og vi som sitter i Stortinget, vil selvfølgelig arbeide for at de forslagene får gjennomslag og får et flertall i Stortinget. Det gjelder denne saken, og det gjelder andre saker. Men så er det en gang slik at det er en mindretallsregjering, og en må da søke samarbeid for å få flertall. Det har vi som kjent gjort både til høyresiden og til venstresiden i politikken. Denne gangen fikk vi til et samarbeid med Arbeiderpartiet, et samarbeid som jeg er svært glad for kom i stand, og som jeg sa i innlegget mitt, tror jeg det er med på å skape ro og trygghet, og er med på å sikre en god gjennomføring av en så viktig reform som den vi vedtar her. De små endringene som ligger inne, som jeg sa i innlegget mitt, går det godt an å leve med for alle regjeringspartiene.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-12-17:
Det ser ut til å være et stadig tilbakevendende spørsmål hvorfor regjeringspartiene her samarbeidet med Arbeiderpartiet om et flertall og ikke gikk inn for å få en subsidiær støtte fra høyresiden. Flere innlegg her i salen har vært inne på nettopp den problematikken. I mitt innlegg sa jeg også at endringene underveis er så små, og vi syns det er viktig å ha med Arbeiderpartiet i et flertall i denne saken, på bakgrunn av den roen og den sikkerheten som jeg også tror er viktig for å kunne gjennomføre reformen på en god måte. Det er et viktig argument for Venstre og for regjeringspartiene. Når det gjelder ryddighet i forhold til offentlige vikarbyrå osv., tror jeg den biten vil bli tatt godt vare på ved gjennomføringen av det fra Regjeringens side, og jeg har ikke nå grunn til ikke å kunne gå inn på det og de fullmaktene som her ligger i den sammenhengen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-17:
Når det gjelder vikarbyrået, er det svært viktig at vi legger til rette for et vikarbyrå der vi ikke kommer i den situasjon at vi får habilitetsproblemer, konkurranseproblemer, kryssubsidieringsproblemer – som vi fra departementets side har vært bekymret for, slik komiteen er kjent med – og da går det spesielt på forholdet til arbeidsmarkedsetaten. Dette må gjøres på en ryddig måte. Vår arbeidsmarkedsetat skal gi tjenester, skal selge tjenester, skal inngå samarbeidsavtaler med et vikarbyrå. Da blir det også viktig hvordan forholdet mellom det statlige vikarbyrået og arbeidsmarkedsetaten er. Vikarbyrået skal være et nytt virkemiddel i den offentlige arbeidsmarkedspolitikken. Jeg har lyst til å minne om at den øverste ansvarlige koordinator er og vil være statsråden, uansett hvordan dette vikarbyrået blir organisert. Men vi skal selvsagt komme tilbake til alle disse spørsmålene i den proposisjonen som Regjeringen skal legge fram. Så til arbeidstakerne og dette med misbruk av rettigheter: Jeg tror ikke at arbeidstakerorganisasjoner misbruker sine rettigheter. Det er absolutt ikke min erfaring. Tvert imot er arbeidstakerorganisasjoner et supplement og et meget nødvendig virkemiddel, hvis vi kan si det slik, for å få et godt klima på arbeidsplassene. Men jeg har lyst til å vise til at det viktigste kanskje i den kontrollordningen eller i det systemet vi har lagt opp, er nettopp å sikre parallellitet i reglene som ligger i arbeidsmiljøloven når det gjelder midlertidig ansettelse, og i det forslaget som ligger fra Regjeringen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-17:
For å ta det siste først: Det er viktig at vi allerede nå starter arbeidet med forskrifter på alle områder fordi de bl.a. skal ut til høring. Vi skal også lage forskrifter for betalingstjenester, og vi skal selvsagt også prioritere høyt å komme tilbake med en proposisjon om etablering av et statlig vikarbyrå. Så vi skal gjøre litt mer enn bare å lage en forskrift. Når det så gjelder det andre punktet, om at jeg er meget fornøyd, ja, så er jeg meget fornøyd. Jeg hadde nok sikkert sagt at jeg var meget fornøyd om det hadde vært samarbeid med den andre siden også. Det er jo litt spesielt at vi blir kritisert for å ha gitt etter for Arbeiderpartiet, samtidig som Høyre og Fremskrittspartiet kritiserer Arbeider partiet for at de har fått marginal uttelling, og at det – var det vel en som sa – nærmest har skjedd en revolusjon i Arbeiderpartiet. Det som stortingsflertallet, med regjeringspartiene, har gjort, og som Regjeringen kan leve godt med, er å ta høyde for at dette er en stor og viktig reform, og at det er viktig at flest mulig står bak det endelige resultatet i Stortinget. Når vi da også har Arbeiderpartiet med oss på forslagene, og i tillegg vet at vi har sikret subsidiær støtte fra Høyre og Fremskrittspartiet, så er det gledelig. I all hovedsak har Regjeringen fått gjennomslag for sine forslag i saken. Det er relativt små endringer som vi godt kan leve med, og som det også har vært viktig for Arbeider partiet å få gjennomslag for. Det viktigste er nå at både arbeidstakere og arbeidsgivere, og også næringslivet, kan forstå at det er og blir et bredt politisk forlik som ligger til grunn for vedtaket i Stortinget. Ingen fikk det helt som de ville, men vi kan leve godt med det som ligger her.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-17:
Når det gjelder det første, får Regjeringen en fullmakt som gjelder alle yrkesgrupper. Og når vi får den fullmakten, er det jo også opp til Regjeringen å vurdere nøye om vi skal ha forskrifter, og hvilke grupper vi til enhver tid trenger forskrifter for. Jeg viser til mitt forrige innlegg om fremgangsmåten for en eventuell etablering av slike forskrifter, og kriterier som kommer, knyttet til det. Når det gjelder det andre spørsmålet, har Regjeringen foreslått at dette garantikravet skal gjelde alle firmaer som driver med formidling – dette for å sikre seriøsitet blant de firmaer som driver med denne virksomheten. Vi har fra departementets side ikke registrert at det er noe stort behov for unntak på dette feltet, men jeg har merket meg Høyres merknad, og vi vil selvsagt følge dette nøye. Om nødvendig vil vi komme med forslag til justeringer av lovgivningen på dette området.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-17:
Jeg har lyst til å gå litt tilbake i historien og minne om at vi har hatt et omfattende utvalgsarbeid som ligger til grunn for Regjeringens forslag til denne reformen. Det er Blaalid-utvalgets innstilling. I seg selv var Blaalid-utvalgets innstilling et stort kompromiss mellom arbeidstakerorganisasjoner og arbeidsgiverorganisasjoner. Det var gjort et omfattende, meget godt arbeid, og vi skal ikke glemme at i dette kompromisset ligger det ganske strenge begrensninger, ikke minst knyttet til gjennomføringen av den liberaliseringen som ligger her. Spesielt vil jeg vise til det viktige området som gjaldt § 58 A, om innleie av arbeidskraft. Her har det vært et vesentlig poeng at man skulle sikre en parallellitet innenfor et system som var i virksomhet, og som var godt kjent for organisasjonene og arbeidsgiverne. Dette er veldig viktig å ta med seg, og jeg tror at begrensningene i dette vil arbeidsgiverne ta alvorlig og respektere. Jeg regner med at lover og regler vil bli holdt. Når det gjelder dette med kontroll, kan man få inntrykk av fra SVs representant at det overhodet ikke finnes noen kontrollmekanismer lenger i dette systemet. Det medfører ikke riktighet. Det er kontroll. Selv om representanten mener det er for lite, så finnes det kontroll, både med vikarbyråene som skal drive med utleie, og med innleie, selv om den riktignok er privatrettslig, men her kan også fagforeningene være aktive og bidra til å hjelpe sine medlemmer. Så her er kontroll.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-17:
Når det gjelder fagforeningenes rettigheter, mener vi at vi har kommet fram til en god løsning. Vi vet at Arbeiderpartiet ønsket å gi ytterligere rettigheter, og også Sosialistisk Venstreparti. Det Regjeringens forslag på dette området bygger på, er rett og slett eksisterende, etablerte og velprøvde søksmåls regler som i dag gjelder ved midlertidig tilsetting, og vi har ikke etablert noe nytt i tillegg til det. Vi har også vurdert det slik at å gi søksmålsrettigheter til den enkelte arbeidstaker i tillegg til at man kanskje også skulle gi det til en fagforening, ville kunne være vanskelig håndterbart, iallfall i tilfeller der den enkelte arbeidstaker og fagforeningen kanskje ikke var enige. Og skulle fagforeningene alene kunne ha en søksmålskompetanse, kanskje uten at vedkommende ansatte ønsket det, ville det også vært litt uheldig. – Bare for å ta to argumenter knyttet til det. Det tredje gjelder hvilke fagforeninger som skulle kunne gå til sak, om det er den fagforeningen vedkommende ansatte er organisert i, eller en annen fagforening, eller om fagforeningene skulle kunne gå til søksmål dersom vedkommende ansatte overhodet ikke var organisert. Vi har med andre ord lagt oss på etablerte og velprøvde søksmålsregler som gjelder midlertidig tilsetting, altså en parallellitet. Det har fra Regjeringens side når det gjelder unntak for helsepersonell, vært en klar forutsetning at vi ville få hjemmel for å kunne etablere en forskrift for unntak. Det var det vi bad om, og det er det vi har fått. Helt til sist: Saken var fra Regjeringens side meget vel gjennomtenkt og utarbeidet. Like fullt: Nok en gang vil jeg si meg glad for støtten og det flertallet denne saken kommer til å få under voteringen i dag.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-12-17:
Til det siste: Jeg konstaterer at vi er uenige bl.a. om hvor mange kontrollinstanser man trenger. Jeg tar som utgangspunkt at bedriftene vil overholde regelverket. Vi mener at det forslaget vi har lagt opp til, er godt nok, og at det, som jeg har sagt tidligere, baserer seg på godt innarbeidede systemer. Jeg håper og tror at det skal være tilstrekkelig. Vi skal selvsagt ikke akseptere ulovligheter. Når det så gjelder ett forhold, ser jeg meg nesten nødt til å komme med en kommentar – selv om det ikke var tanken å diskutere organiseringen av selve vikarbyrået – i og med at representanten Øye går så pass dypt inn i det. Her vil det være viktig å gjøre et grundig arbeid knyttet til de forretningsmessige, juridiske, administrative og konkurransemessige hensyn i organiseringen av det statlige vikarbyrået, slik det også er nedfelt i innstillingen fra flertallet at skal gjøres. Forholdet til arbeidsmarkedsetaten vil også måtte utredes og utdypes inngående. Vikarutleie i statlig regi vil være et nytt virkemiddel i arbeidsmarkedspolitikken. Sånn sett vil Arbeids- og administrasjonsdepartementet samlet kunne gi et helhetlig tilbud når det gjelder arbeidsmarkedspolitikken. Men hvordan dette skal organiseres, og hvordan forholdet til arbeidsmarkedsetaten blir, får vi rikelig anledning til å komme tilbake til i neste runde i Stortinget, når vi skal debattere opprettelsen av aksjeselskapet/vikarbyrået.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 1999-12-17:
Det har skjedd – og vil kome til å skje – store endringar på arbeidsmarknaden. Dei siste åra har det vorte stadig fleire som ofte skiftar jobb, det er stadig meir prosjektjobbing, og det har vorte innført nye permisjonsordningar som pappapermisjon og utdanningspermisjon. Tilveksten av nye kanalar for kontakt mellom arbeidsgjevar og arbeidstakar har vore stor, og dette gjer at det har vakse fram eit behov for eit meir fleksibelt regelverk. Det er ikkje berre gjennom avisannonsar folk skaffar seg jobb, i dag er Internett, headhunterbyrå og personleg kontakt via venner og kjende ein vel så vanleg framgangsmåte for å skaffe seg arbeid. Det har også etter som arbeidsmarknaden har endra seg, vorte så mange unntak frå dagens lovgjeving at det i seg sjølv taler for ein gjennomgang av lovverket. Målet for Senterpartiet har vore at resultatet av ein slik prosess skulle ivareta verksemdene sitt behov for fleksibilitet, tryggleik for arbeidstakaren sin arbeidssituasjon og at ein får eit system som er greitt å administrere. Det er innstillinga frå Blaalid-utvalet som ligg til grunn for proposisjonen frå departementet. I dette utvalet har partane i arbeidslivet delteke. Det har difor vore viktig for oss i Senterpartiet at den samrøystes innstillinga frå Blaalid-utvalet også skulle bli ein del av det endelege resultatet. Etter at utvalet la fram innstillinga si, har arbeidstakarane kome med ein del innspel til endringar. I innstillinga frå fleirtalet, regjeringspartia og Arbeidarpartiet, har vi fått eit resultat som både ivaretek utvalet si innstilling og tek opp i seg den debatten vi har hatt i etterkant av at Ot.prp. nr. 70 for 1998-99 vart lagd fram. Eg er glad for at Arbeidarpartiet har vore konstruktive og kreative, slik at det har vore mogleg å kome fram til ei løysing mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia. For å ha eit godt fungerande næringsliv og høg sysselsetjing meiner vi det er viktig å ha eit regelverk det er brei oppslutning om. Gjennom den innstillinga som fleirtalet i dag stiller seg bak, har vi fått til denne breie oppslutninga. Ved at fleire kan drive arbeidsformidling som eit supplement til den statlege arbeidsmarknadsetaten, blir potensialet for å nå ut til arbeidssøkjarane større. Lova opnar òg for at statlege og kommunale institusjonar, arbeids takar- og arbeidsgjevarorganisasjonar samt ideelle organisasjonar kan drive arbeidsformidling. Eg vil til slutt nytte høvet til å peike på det viktige prinsippet at formidlar ikkje kan ta betaling av arbeidssøkjar for tenestene han eller ho yter. Det er berre i særskilde tilfelle, som t.d. ved formidling av au-pair, dette blir tillate. Dette er elles ikkje noka endring frå dagens praksis.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-03-25:
Innstillingen fra næringskomiteen om økning i støtten til skipsbyggingsindustrien er det bare Fremskrittspartiet som ikke stiller seg bak. Dette er en velkjent sak, som har versert i Stortinget mange ganger. Vi har hatt den oppe flere ganger på 1990-tallet. Diverse arbeiderpartiregjeringer har foreslått verftsstøtten redusert. Bondevik-regjeringen gjorde likeså, men som oftest har Stortinget stoppet de forslagene til reduksjoner som har vært fremmet. Det er for så vidt gledelig at Regjeringen nå fremmer et forslag om å heve satsene, muligens etter signal fra partier i Stortinget som faktisk utgjør et flertall. Forslaget går på at støtten skal heves fra 7 pst. til 9 pst. for nybygg med verdi over 10 mill. euro og fra 3,5 pst. til 4,5 pst. for mindre nybygg og ombygginger. Det er ingen tvil om at ordreinngangen ved norske skipsverft har avtatt kraftig utover i 1998, og så langt i dette året har det også vært en ganske svak ordreinngang. Nå er det nok flere årsaker til at det har skjedd. Det er ingen tvil om at verftsstøtten er en viktig rammebetingelse for nettopp skipsbyggingsindustrien. Men det er også klart at internasjonal kapasitet – kanskje overkapasitet – fallende oljepris og det totale bortfallet av kontraheringer av offshorefartøyer har vært sterkt medvirkende årsaker. Og som jeg sa: Det er ingen tvil om at den usikkerhetsfaktoren som størrelsen på verftsstøtten har vært, har vært et problem for denne bransjen. Derfor er jeg glad for at vi nå kan få den opp på et nivå der våre konkurrenter i Europa for øvrig ligger. Og jeg vil føye til at jeg håper det er siste gang vi ensidig justerer verftsstøtten. I komiteinnstillingen er det et flertall som ber Regjeringen «vurdere ytterligere tiltak for å styrke aktiviteten» i denne bransjen ved å se på dette med fornyelse av fiskeflåten, som i Norge har en meget høy gjennomsnittsalder. Den norske fiskeflåten har en gjennomsnittsalder på over 20 år, og i mange distrikter, ja, i hele regioner er gjennomsnittsalderen på over 30 år. Når det gjelder ferjeflåten, er gjennomsnittsalderen høy også for store deler av den. Og det er et flertall i komiteen som ber Regjeringen vurdere hvorvidt det kan legges til rette for tiltak som kan utløse oppdrag som kan være med på å kompensere for nedgangstiden i verftsindustrien. Jeg skal ikke bruke alle mine tilmålte 10 minutter – det skulle glede meg om andre fulgte det eksemplet – men helt til slutt: I Fremskrittspartiets merknad står det: «Disse medlemmene mener Norge ikke er tjent med å delta i et subsidiekappløp og vil som en konsekvens av dette gå imot forslaget». Jeg synes det er vanskelig å karakterisere det som et kappløp om subsidier at vi gir det norske næringslivet samme rammebetingelser – en vesentlig rammebetingelse faktisk – som man har i utlandet. Jeg vil på denne bakgrunn anbefale komiteens innstilling.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 1999-03-25:
Mye av energien i innleggene mot slutten bærer bud om at man er opptatt av historieskrivingen, og det er jo slik i politikk at det ikke er helt uten interesse det heller. Men jeg stusset da forhenværende statsråd Andersen, som selv var med i en regjering som foreslo en reduksjon av verftsstøtten fra 9 til 4,5 pst., snakket om Severin Suveren og at det var ingen skam å snu. Jeg var i tvil om det var et speil han stod og så i. Og en tidligere regjeringskollega i den samme regjeringen, representanten Frøiland, fulgte opp. Men i hvert fall er det et faktum at det på hele 1990-tallet fra ulike regjeringer har vært foreslått reduksjoner i verftsstøtten. Derom hersker det ingen tvil. Imidlertid har det strandet i Stortinget, ved at Stortinget har villet beholde verftsstøtten stort sett som den som har vært rådende hos våre konkurrenter. Når det er sagt, må jeg si at disse arbeiderpartirepresentantene er relativt selektive i utvelgelsen av hva som er viktig for maritim sektor, og det må ikke herske noen tvil om at det ikke er tilstrekkelig å ha en verftsstøtte på 9 pst. for at Norge skal beholde sin ledende posisjon i verden hva gjelder den maritime cluster som vi er i besittelse av. Jeg må gi statsråden rett i at det som er viktig, er at vi har skatteregler som gjør at vi beholder norske redere, at vi har en refusjonsordning for sjøfolk som gjør at våre sjøfolk er konkurransedyktige og kan bemanne disse skip som er bygd ved norske verft, og drevet av norske redere, fra Norge. Nå tilligger det ikke en saksordfører å være dommer i en kamp om historieskrivingen på 1990-tallet hva gjelder hva som har vært gjort og ikke gjort for å beholde denne posisjonen for maritim sektor, men jeg tror ikke jeg gjør noen stor urett hvis jeg avslutter med å si at hva gjelder verftsstøtte, ligger det vel an til 0-0.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1999-03-25:
Eg merka meg statsrådens omtale av Sydvaranger, som for så vidt var grei nok, men eg kunne godt ha tenkt meg ein litt meir utfyllande kommentar. Bakgrunnen for det er at næringskomiteen var i Kirkenes og fekk ei orientering om Sydvarangers rolle i det nåverande lokalsamfunnet der, med ei framstilling som gjekk ut på at bedrifta nå nærmast sat og forvalta eigedomar gjennom sine private aksjonærar, som forhindra ei positiv utvikling av samfunnet der ut frå reine profittomsyn. Vi vart da som stortingsrepresentantar gjorde merksame på dette, og vart bedne om å få ein fortgang i avviklinga. Eg kunne godt ha tenkt meg at statsråden òg sa litt om den rolla som Sydvaranger nå har i lokalsamfunnet der oppe.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-25:
Da jeg leste gjennom denne meldingen første gang, var det en sak under kapittelet om Norsk Hydro som jeg fattet interesse for og som tidligere var ukjent for meg. Der skjerper departementet tonen og gir nesten en advarsel til Norsk Hydro angående et bauxittprosjekt i India, det såkalte Utkal-prosjektet, og jeg skal sitere fra meldingen: «Regjeringen forventer imidlertid at norske bedrifter foretar en etisk vurdering av hvor de engasjerer seg og opptrer i tråd med internasjonalt anerkjente menneskerettighetsstandarder. Vi forventer også at norske bedrifter i utlandet tar ansvar for forhold innen sin egen virksomhet når det gjelder krav til sikkerhet, arbeidsmiljø, behandling av arbeidstakere, produktkvalitet o.l.» Jeg blir meget nysgjerrig når dette understrekes spesielt for et stort internasjonalt selskap med statlig eiermajoritet. Hvorfor understrekes dette så sterkt når det gjelder dette selskapet? Er det mistanke om eller grunn til å tro at Norsk Hydro ikke følger internasjonalt anerkjente menneskerettighetsstandarder, på bakgrunn av Hydros erfaring og internasjonale arbeid? Det vil jeg gjerne ha et svar på fra statsråden.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-03-25:
Jeg vil vise til Fremskrittspartiets merknader i komiteens budsjettinnstilling for budsjettåret 1998 angående støttesatser til skipsbyggingsindustrien. Videre vil jeg minne om at regjeringspartiene oppnådde en forståelse fra Fremskrittspartiet og Høyre om subsidiær støtte til et revidert opplegg, som resulterte i at støttesatsene for skipsbyggingsindustrien for 1998 ble satt ned fra 9 til 7 pst. for større nybygg og fra 4,5 til 3,5 pst. for mindre nybygg og ombygginger. Disse støttesatser er videreført på samme nivå inneværende år. Vi har registrert at Regjeringen og de politiske partier i denne sal, alle unntatt Fremskrittspartiet, går inn for å øke støttesatsene til nivået før 1998. Vi ønsker å være noe mer restriktive på dette området gjennom å videreføre næringsstøtten ved bygging av skip på dagens nivå. Som en konsekvens av dette vil vi gå imot innstillingen.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-25:
Ettersom det var fullt på replikkrunden, så får jeg ta et nytt innlegg. Nå går jeg ut fra at næringsministeren uten oppfordring fra representanten Kristiansen stort sett lot det gå hus forbi det jeg sa mer generelt om statlig eierskap. Når jeg snakket litt om sentrum, tenkte jeg ikke spesielt på Venstre – jeg tror avstanden mellom SV og Venstre er rimelig stor – det var andre grupperinger i sentrum jeg tenkte mer på. Men la meg komme tilbake til det med Sulitjelma. Statsråden viste til at de pålegg man har fått, var oppfylt. Nå kan det også diskuteres. Jeg vet at når det gjelder kopperinnholdet i nærliggende vassdrag osv., så har man ikke kommet til de grensene som gjelder. Men det går ikke bare på det hvis man har fått noen pålegg. Når det gjelder et gammelt gruvesamfunn, er det tre biter som er viktige. Det er sikring, det er opprydding, og det er forurensning, ting som delvis går over i hverandre. Og jeg syns i alle fall at statsråden ikke bør være så kontant når han har liggende noen innstillinger – dels fra et komiteflertall og dels fra en enstemmig komite – om ulike pålegg. Det bør i alle fall gi visse retningslinjer om at man kanskje ser nærmere på saken og ikke bare tar en kontant avvisning med at vi har fått de og de påleggene og det er gjort. Men det er også diskutabelt om det er gjort. Nå har jeg vært i forskjellige komiteer, og jeg viser til at et flertall i finanskomiteen i fjor sa: «Det gjenstår fremdeles et betydelig oppryddingsarbeid ved det tidligere bergverket. For at dette arbeidet ikke skal stoppe opp, vil det være nødvendig med et fortsatt statlig engasjement.» Jeg viser også til den enstemmige merknaden fra energi- og miljøkomiteen sist høst, der de sa: «Komiteen viser til at det fortsatt er store miljøforurensninger i Sulitjelma etter 104 års gruvevirksomhet. Staten var siste eier, og staten må derfor ha ansvaret for miljøoppryddingen i tråd med prinsippet om at forurenser betaler.» Det er to komitemerknader, en enstemmig merknad og en flertallsmerknad. Jeg syns ikke at satsråden kan overse det jeg sier, og si at vi i departementet har gjort jobben. Da sier han at disse komitemerknadene er feil, og at Stortinget tar feil. Er det det statsråden prøver å si her?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-25:
Jeg skal være rimelig kort. Som Arbeiderpartiet peker på i sin merknad i innstillinga, gikk vi sammen med dem i budsjettinnstillinga for å opprettholde verftsstøtten. Man bør ha et blikk på rammebetingelsene hos konkurrentene. Ellers viser jeg til Rita Tveitens innlegg. Jeg tror at jeg kan være enig i det aller meste, og derfor akter jeg ikke å gjenta argumentene. Jeg vil bare gå løs på et område hvor jeg syns komiteflertallet er litt svakt. Komiteflertallet ber Regjeringa om å vurdere mulighetene av en forsert fornyelse av fergeflåten, da den har en høy gjennomsnittsalder. Grunnen til at jeg syns flertallet er svakt, er at denne saken har en fortid. Både i budsjettinnstillinga og i innstillinga til Norsk veg og vegtrafikkplan sier samferdselskomiteens flertall – opposisjonen i forrige periode innbefattet sentrumspartiene – at de ikke er fornøyd med tempoet i fornyelsen av fergeflåten, og man kritiserer arbeiderpartiregjeringa. Vi var også med på det. Flertallet ber om en plan for forsering av fornyelsen av fergeflåten våren for to år sia, dette ut fra fergeflåtens tilstand. Like etter fikk sentrumspartiene regjeringsmakta. Nå er ordrebøkene for verftene tomme, og vi kan slå to fluer i ett smekk: få den nødvendige fornyelsen av fergeflåten samtidig som vi gir oppdrag til verftsindustrien. Det er derfor for svakt når komiteen ber om en vurdering. Samferdselsdepartementet har hatt to år på å lage en forsert fornyelsesplan, og næringsministeren bør gå til sin kollega i Samferdselsdepartementet og be om at planen realiseres – for man må nesten forutsette at den begynner å bli ferdig nå, etter to år med en sentrumsregjering.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-03-25:
Ut fra de signalene som kom tidligere i dag, ikke minst fra statsminister Bondevik, ønsker vi å gjøre forslag nr. 2 om til et oversendelsesforslag. Men ettersom vi ikke fikk slike signaler på forslag nr. 1, ønsker vi fra vår side at det blir tatt opp til realitetsvotering.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-25:
Det er ingen tvil om at avviklingen av Sydvaranger nok har vært mer komplisert og tatt mer tid enn det som lå til grunn for stortingsvedtaket i 1996 om avvikling innen 1998. Vi ser at en underveis åpenbart har støtt på større problemer her enn det en kunne forutse, og i og for seg er det også synliggjort atskillig større verdier enn det en på det tidspunktet trodde var i selskapet. Blant annet nevnte jeg i mitt forrige innlegg at det her er en rettstvist med det svenske selskapet Höganäs, som ennå ikke er avklart og som muligens vil måtte få sin avklaring i domstolene. Vi vet som kjent fra prosessen gjennom disse årene at det har vært betydelige problemer med å selge unna, slik Stortinget har pålagt, Pasvik Kraft, fordi den andre eieren gjorde det umulig gjennom sin vetorett. Det er vel kanskje også de to største sakene som gjenstår. I forhold til kommunen er det kanskje ikke så urimelig at en ser at det her er en del motsetningsfylte forhold mellom et lokalsamfunn og en så dominerende bedrift som er under avvikling, som også har eid en betydelig grad av infrastrukturen i lokalsamfunnet, som skal føres tilbake til kommunen. Ikke minst kjenner vi fra det tidspunktet da komiteen var på besøk i området, at det var en betydelig tvist om tomtespørsmål. Det er nå i ferd med å finne sin avklaring. Jeg har latt meg orientere i dag om at det nå gjenstår noen ytterst få tomter, så om kort tid er det spørsmålet, som har vært et betydelig konfliktforhold i lokalsamfunnet, avklart. Da gjenstår de andre størrelsene, som vi håper vi skal kunne få fort på plass. Det hyggelige oppe i alt dette, er at det har vært mulig gjennom denne avviklingen også å bidra til næringsutvikling i området. Blant annet ble det denne uken gitt en bergverkskonsesjon til selskapet Arctic Bulk Minerals, som vil sette i gang en betydelig næringsaktivitet i området med veldig god støtte fra lokalsamfunnet. Jeg vet også at selskapet Sydvaranger forhandler med andre interessenter som kan bruke de aktiva som er under avvikling på statens hånd, til næringsutvikling. Alt dette håper vi å få til innenfor de tidsrammer som Stortinget har satt.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-25:
Bakgrunnen for at denne siden ved den omfattende virksomheten til Norsk Hydro er gitt noe plass, er at det nettopp har fått betydelig oppmerksomhet i den politiske debatten her hjemme. Jeg har selv stått noen ganger på talerstolen og svart på bl.a. spørretimespørsmål om akkurat dette prosjektet. Derfor er det også gitt en viss oppmerksomhet i denne meldingen. Det er vel kanskje slik at det hadde blitt noe oppmerksomhet rundt det hvis det ikke hadde blitt gitt noe plass. Det vi sier om dette, er nok for Norsk Hydro en ganske åpenbar sak – man oppfører seg ute slik man oppfører seg hjemme. Og det gjør de. Det har vi også en forventning om at alle norske bedrifter gjør. Det er ikke fordi staten eier 51 pst. i Hydro at vi forventer at de oppfører seg slik både ute og hjemme, men fordi det er et norsk selskap som gjør det. Slike forventninger har norske myndigheter til norske selskaper. Når det gjelder akkurat dette prosjektet, har jeg mange ganger fra denne talerstolen understreket at det er Hydro som setter sine forretningsmessige betingelser på grunnlag av de signaler som gis og den politikk som norske myndigheter fører for alle norske bedrifter. Og jeg vet eksplisitt at i forhold til dette prosjektet er Hydro nettopp opptatt av både menneskerettighetsspørsmål og miljøspørsmål som er berørt av prosjektet, og tar vare på det i betydelig grad. Jeg tror faktisk det er mulig å gå så langt som å si at hadde ikke Norsk Hydro vært inne der, kunne det sett atskillig verre ut for både miljø og lokalbefolkning. Så slik sett er Norsk Hydro som deltaker der nede en garanti for at nettopp norsk syn på dette blir brakt fram til prosjektet i Orissa i India.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-25:
Det er ingen tvil om at både jeg og alle som arbeider med avviklingen av Sydvaranger, merker seg og er opptatt av den utålmodighet som Stortinget har her, og jeg kan forsikre om at vi har så høyt trykk og arbeider så fort som vi kan klare. Jeg viser til det jeg sa i et tidligere svar her til representanten Rudihagen, at f.eks. tomtespørsmålet, som var et aksentuert spørsmål for kort tid siden, nå er i ferd med å finne sin avklaring. Vi er i ferd med på en måte å selge ut og avvikle og realisere det konglomerat av verdier som har vært i dette selskapet. Men det gjenstår spesielt to hovedstørrelser av problemer. Det er en rettstvist mot Höganäs, og det er salg av Pasvik Kraft. Som kjent har vi møtt direkte problemer i forhold til den andre eieren, og vi er pålagt selvsagt både ut fra aksjelovens bestemmelser og ut fra det som Stortinget vel forventer, å få mest mulig penger ut av en realisering, og derfor må vi få solgt til en skikkelig pris. Nå åpner de vedtak som er gjort, for at vi ikke bare avvikler selskapet, men kan selge aksjer og på den måten avvikle statens engasjement i selskapet, og det vil vi selvsagt arbeide videre med. Jeg vil også understreke, også litt på bakgrunn av det som representanten Rudihagen tok opp, at mindretallsaksjonærer ikke skal få for stor betydning. Nei, de er mindretallsaksjonærer, men staten må faktisk etterleve aksjelovens bestemmelse om hvordan man håndterer også forholdet til mindretallsaksjonærer. De har en betydelig beskyttelse i lovverket, og det må selvsagt staten også etterleve. Når det gjelder å garantere at dette kan bli avviklet i løpet av 1999, må jeg nok si at det er vanskelig å gi noen garanti, men jeg vil etterleve det som også står i Stortingets vedtak om at det skal skje så fort som mulig, fortrinnsvis i 1999, og det er den tempoplanen vi legger til grunn. Og kan vi klare å finne en løsning ved salg av aksjene, vil det nok kunne være mulig å gjøre det ganske fort. Ellers må jeg understreke at jeg skal ta med meg til Svalbard dette som representanten Kristiansen her sier. Dessverre blir det ikke på denne turen tid til noen safari. Den må gå meget fort. Likevel skal vi sammen med statsministeren selvsagt sette i fokus de aktuelle problemstillinger som er der.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-25:
Jeg tror ikke vi skal gjøre dette problemet større enn det er. Mitt poeng i det jeg sier, er at de statlige pålegg om opprydding som rettes gjennom miljøvernmyndighetene og Bergvesenet, er oppfylt. Det var også grunnlaget for oppløsningen av selskapet, fordi dette ville være forpliktelser som påhvilte det etablerte selskapet. I tillegg har kommunen etablert en tiltaksplan som staten har bevilget 2 mill. kr til. Jeg må innrømme at statsråden ikke har den fulle oversikt over alle detaljer ved en slik sak, og hva som måtte være av oppryddingsbehov. Jeg kan derfor love representanten Myrvoll at jeg vil forfølge spørsmålet og sette meg inn i om det kan være sider ved dette som krever statsrådens skarpe blikk.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-25:
Skipsbyggingsindustrien står overfor betydelige problemer. Dette er ikke første gang, og vil ganske sikkert heller ikke bli siste gang. Denne næringen har i særlig grad hatt myndighetenes oppmerksomhet, og milliardbeløp blir år om annet bevilget over statsbudsjettet for å sikre oppdrag og dermed sysselsettingen i næringen. Årsaken til dette er todelt. For det første er det næringens store betydning i en rekke lokalsamfunn langs kysten, og for det andre er det den massive subsidieringen rundt om i verden som medfører at byggeoppdrag vanskelig kan oppnås uten subsidiering også fra norsk side. Den foreslåtte økningen i satsene, som det er flertall for i Stortinget, vil bedre verftenes muligheter for å få nye ordrer i et marked som i det minste må sies å være noe avventende. Jeg har merket meg komiteens uttalelser om mulige tiltak, og jeg har også fra bransjen selv og andre berørte parter fått en rekke forslag om tiltak som bør iverksettes. En rekke tiltak går på forsering av offentlige byggeprosjekter, samt saker i tilknytning til fregattprosjektet. Når det gjelder forsering av prosjekter, vil jeg vise til mitt svar i spørretimen 3. mars i år på spørsmål fra representanten Bekkemellem Orheim. Her fremgikk det bl.a. at Regjeringen vurderer slike forslag i forbindelse med budsjettarbeidet, men at det ikke nå er tiden for å gå nærmere inn på dette. Når det gjelder bygging av fiskebåter, vil jeg peke på at takten i fornyelsen av fiskeflåten må vurderes i fiskeripolitisk sammenheng og som en del av budsjettprosessen. Vi ser nå på hva som eventuelt kan gjøres for å lette finansieringen av eksport av skip, og også på hvilke tiltak som kan være aktuelle for å stimulere utviklingstiltak innen skipsbyggingsindustrien selv. Jeg vil imidlertid understreke at vi i slike vurderinger hele tiden må ha for øye hvilke forpliktelser vi har påtatt oss gjennom internasjonale avtaler, og som setter grenser for hva som kan iverksettes av støttetiltak, f.eks. når det gjelder bygging av fiskebåter for levering til EØS-området, hvor verftsstøtte ikke er tillatt. I denne sammenheng vil jeg spesielt peke på de svært begrensede muligheter vi har for å styre oppdrag til norske verft. Avslutningsvis vil jeg bare på nytt understreke at verftsnæringen har min og Regjeringens fulle oppmerksomhet, men at også mulige tiltak overfor denne næringen må vurderes i en større næringspolitisk og budsjettmessig sammenheng.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-25:
Ja, fjoråret var fullt av mange slags advarsler, og de advarslene som vel slo tyngst inn både mot Regjeringen og det øvrige politiske miljø, og som ikke minst finanspolitiker Dag Terje Andersen også hørte, var faren for overoppheting i norsk økonomi og det vi opplevde på rentesiden. Det merket også norske verft. Det kostnadsbildet som forverret konkurransesituasjonen for norske verft i løpet av fjoråret, henger ikke minst sammen med både lønnsoppgjøret i fjor vår og den renteutvikling som vi opplevde, som gjorde at mange norske verft hadde en betydelig høyere pris på sin fremmedkapital enn de de konkurrerte med for øvrig i Europa. Og da klarte vi å få igjennom et budsjett som vi nå ser legger grunnlaget for en fallende rente. Det er det ene viktige. Nå er det også slik at det er mulig for oss å fremme et forslag om økt verftsstøtte med en finansiering av midler som faktisk ikke ble brukt i fjoråret, og som ligger i disse fondene som bygges opp over år for utbetaling når båtene er ferdig, uten at vi på det viset har fått noen reaksjoner fra markedene som ikke gjør det mulig fortsatt å få ned renten. Nå er vi altså i en situasjon hvor det er mulig å øke verftsstøtten, samtidig som vi er i en utvikling hvor vi klarer å få ned renten. Begge deler styrker åpenbart konkurranseevnen til verftene når de nå kalkulerer for å vinne kontrakter ute. Jeg syns også det er et viktig poeng å få fram at for hele dette maritime clusteret vi har i Norge, er det ganske avgjørende for å få oppdrag til norske verft at vi har norske beslutningstakere og dermed norske hovedkontor for norske rederier. Derfor er den skatteordningen vi har for norske redere, helt avgjørende for å få norske beslutninger, som er et viktig grunnlag for de oppdrag norske verft får. Så kan jeg forsikre at de synspunkter næringen, bl.a. TBL, har på en rekke tiltak, og som jeg på en pressekonferanse har sett at Arbeiderpartiet har lest og har en politikk for, også er til vurdering i Regjeringen. Vi kommer tilbake i revidert nasjonalbudsjett med hva vi ser oss i stand til å fremme innenfor et stramt budsjett.
Lars Sponheim (Venstre), 1999-03-25:
For det første til dette med å snu i tide. I økonomien handler det ofte om å finne det rette tidspunkt – timingen er viktig. Jeg vil understreke at vi nå er i stand til å øke verftsstøttesatsene, samtidig som vi har et samlet finanspolitisk opplegg som gjør at rentene går nedover. Derfor tror jeg vi må kunne si at det er et gunstig tidspunkt å gjøre det på. Og hvis jeg skal returnere dette med å snu i tide, kunne vi kanskje fått til et virkelig storforlik i dag ved at også Arbeiderpartiet hadde snudd i synet på rederibeskatningen, og dermed sikret beslutningsgrunnlag fra norske hovedkontor, som jeg tror er viktig for å sikre oppdrag til norske verft framover. Det er ingen tvil om at norske redere som har sitt hovedkontor i Norge, som en del av et maritimt cluster her i landet som er helt genuint i verdenssammenheng, er opptatt av å ta det samfunnsansvar de har når de har fått gode rammebetingelser, til også å bestille skip i Norge. Det har de fullt lov til å gjøre uten at de faller under de samme regler for offentlige innkjøp innenfor EØS-regelverk som norske myndigheter har. Så til budsjettering. Dette er en regelstyrt ordning. Og hvis norske verft får oppdrag – og det får vi håpe de får – i størrelsesorden 8-10 milliarder kr, som er full kapasitetsutnytting, vil det bety en uttelling i størrelsesorden om lag 750 mill.kr, som det også står i innstillingen. Vi får håpe det blir situasjonen. Det er penger staten må betale ut, uansett. Da vi oppsummerte fjoråret, som dessverre gav for dårlige kontrakter, i motsetning til året forut, som solgte inn det dobbelte av norsk kapasitet, var det så mye penger igjen på 1998-ordningen at vi faktisk ville være i stand til, i tillegg til de godt 500 mill. kr som ble bevilget for inneværende år, å dekke inn full oppdragsmengde til norske verft på avsetninger som er foretatt på bakgrunn av fjorårets budsjettall. Vi får håpe det blir situasjonen, og at vi dermed slipper å måtte bevilge andre penger til mennesker som blir arbeidsledige.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-03-25:
Også jeg vil rette søkelyset mot den situasjonen som fortsatt vedvarer når det gjelder Sydvaranger ASA. Jeg tror man er nødt til å sette en tidsfrist. Det har jo Stortinget for lengst satt, og det er ikke særlig tilfredsstillende, spesielt ikke for lokalsamfunnet, stadig vekk å få gjentatt at ting tar tid. Det er et veldig sårbart samfunn som venter på en avklaring. Når ABM har fått sin konsesjon på plass, er etter min oppfatning hele forretningsidéen bak statens eierandel i Sydvaranger ASA bortfalt. Det er stadig vekk forhold som frustrerer lokalsamfunnet, jf. statsrådens eget utsagn om dette med eiendomsavvikling. Man ser at de forskjellige takseringer spriker med noen kolossale sprang i verdifastsetting. Stortingets forutsetning var at verdiene i forbindelse med eierskapet for en stor del skulle tilfalle lokalsamfunnet, så mitt spørsmål til statsråden er om han kan garantere at disse sakene vil være på plass i løpet av 1999. Så er det min anmodning til statsråden at han ser bort fra alt som representanten Inge Myrvoll sa, bortsett fra det han var inne på når det gjaldt Sulitjelma Bergverk. Det er helt åpenbart at staten må ta en nærmere titt på det ansvaret man har for oppryddingsarbeidet i lokalsamfunnet. Til slutt vil jeg anmode statsråden om at han når han skal på sin svalbardsafari sammen med statsministeren, tar nærmere kontakt med representanter for de mange engasjement som staten har der borte. Avviklingen av Svalbard Samfunnsdrift vil være ett av de forhold som statsråden bør se nærmere på, i og med at det i dag er fastboende som dominerer på Svalbard.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-03-25:
Min gode kollega på Møre-benken representanten Jørgen Holte fører en merkelig argumentasjon om Arbeiderpartiets holdning til skipsverftsstøtten. Vi har stemt for 9 pst. og 4,5 pst. og ikke, som representanten antydet, noe annet. For et par år siden var representanten Holtes yndlingsuttrykk: «taue Regjeringa på plass». Selv om representantene fra regjeringspartiene nå i dag har behov for, og det skjønner jeg godt, å fremstille det som at Regjeringen svært gjerne ønsket å komme til Stortinget med en sak om høynet skipsverftsstøtte, var det slik at Arbeiderpartiet i budsjettbehandlingen i fjor høst og rundt juletider – både før og etter – sterkt poengterte ordretørken som nå var på gang i næringen. Arbeiderpartiet bad Regjeringen ta initiativ. Regjeringen varslet tiltak i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Vi påviste at behovet var nå og ikke da. Etter press – tauing – har det gledelige skjedd at statsråden har kommet til Stortinget med en god sak som vi nå står sammen om, alle så nær som Fremskrittspartiet. Det er ikke riktig slik som representanten Frøiland sa, at det er bedre sent enn aldri. Når det gjelder verftene og verftsnæringen, er dette prinsippet meget skadelig. Hver dag kan gi tapte kontrakter til næringen, og har kanskje gjort det. Så kort til også min gode kollega på Møre-benken, representanten Kongshaug. Det er vel kanskje avklart – men Stortinget bevilget ikke 250 mill. kr nå. Disse midlene er jo, som det er gjort greit greie for i proposisjonen, ubrukte midler fra 1995 og 1996 på 50 mill. kr og underforbruk i 1998 på ca. 200 mill. kr – og det er et fond for 1999 som utgjør 507,5 mill. kr. Da gjenstår det at Arbeiderpartiet som eneste parti – jeg tar forbehold om SV – faktisk har foreslått 125 mill. kr i tillegg til de 757,5 mill. kr som disse tallene jeg nå gjorde greie for, utgjør. Men det viktige er jo ikke disse tallene, men viljen til å ta i bruk en støttesats på 9 pst. istedenfor 7 pst. Den viljen hadde åpenbart ikke regjeringspartiene, men de har det nå, og det er gledelig at vi nå kan møtes, og i så måte slutter jeg meg til næringsministerens glede over en stor koalisjon, iallfall på dette punktet.