Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-11-23:
Det viktigste for at innvandrere skal lære seg norsk, er at de får en norskopplæring som er tilpasset den enkelte, og som er av god kvalitet. Det er grunnleggende viktig. Hovedutfordringen i forbindelse med at vi nå reformerer hele vårt opplegg for norskopplæring i forhold til rett og plikt, er bare delvis berørt her i denne odelstingsproposisjonen, nemlig hvordan hele systemet for norskopplæring kommer til å bli utformet. Og da har vi en vei å gå, men dette er ikke kommunalministerens ansvar først og fremst, det tilligger utdanningsministeren å legge opp dette. Men jeg sier at det er hele utgangspunktet. Hvis vi ikke klarer å tilby en god norskopplæring, kan vi heller ikke forvente at mennesker føler seg motiverte for å gå på norskopplæring, og vi kan heller ikke forvente at folk lærer noe særlig. Likevel mener vi at vi har behov for å innføre som en retningsgivende plikt at for å kunne bosette seg i Norge skal folk lære seg norsk. Det har vi rett og slett gjort av flere grunner. Den ene grunnen som gjør dette viktig, er at det å kunne norsk er helt fundamentalt for å kunne delta i den norske samfunnsdebatten, for å kunne orientere seg i samfunnet, for å kunne delta i arbeidslivet på lik linje med andre, for å unngå å bli utnyttet og unngå å bli offer for sosial dumping, slik mennesker med utenlandsk opprinnelse oftere er i en risikosone for å oppleve. Det andre er at vi ved å si at man har en plikt til å gjøre dette, og kombinerer det med en rett for alle til en skikkelig norskopplæring, gir hver enkelt innvandrer, helt uavhengig av hva slags situasjon vedkommende er i, en mulighet til å lære seg norsk. Det er grunnleggende å kunne norsk for å orientere seg i Norge. Dette er det den enkelte som må ha ansvar for. Men det er slik at det er umulig å gi den enkelte et ansvar for å lære seg norsk hvis vi ikke samtidig legger til rette for det fra det offentliges side. Svært få her i landet hadde fått niårig grunnskoleopplæring hvis ikke det offentlige hadde lagt til rette for at niårig grunnskoleopplæring skulle finne sted. Derfor mener vi det er veldig viktig å si at dette er et delt ansvar, der det offentlige har et ansvar og den enkelte har et ansvar. Dette gir seg utslag i at f.eks. vi som sitter i opposisjon, foreslår at det skal være gratis barnetilsyn for kvinner – og også for menn – i den perioden man deltar i språkopplæring. Dette er også helt fundamentalt. Hvis vi ikke klarer å få dette til fra kommunenes side, hvis vi ikke legger skikkelig til rette for norskopplæringen, så blir det å snakke om at alle skal delta, store ord uten skikkelig innhold. Vi mener fra opposisjonens side at man burde ha rett til 500 timer. Vi mener at det ikke først og fremst burde fokuseres på timetall, men på at man nådde et bestemt kvalitetsnivå. Og vi tror at det at vi nå gir rett til 300 timer, men samtidig gir kommunene en plikt, er for svakt for den enkelte når dette kombineres med et stykkprisfinansieringssystem, slik man gjør. Stykkprisfinansieringsystemet får vi ta en debatt på seinere. Men hvis vi har et stykkprisfinansieringssystem som skal følge en eller annen slags form for snitt ut fra den tanke at dette i sum skal gå opp, sånn som Fremskrittspartiet la opp til, er det jo ikke noen tvil om at de kommunene som må gi 3 000 timer opplæring til et menneske, ikke vil få betalt for dette i utgangspunktet. Slik vil det være. Så kan man snu og vende på det, men det er det som er hele vitsen ved stykkprisfinansiering, og det ser vi veldig godt i helsesektoren i dag. Svekkelsen av timetall som finner sted når man legger dette ned mot 300 timer, savner, som vi ser det, faglig begrunnelse i proposisjonen. Det er ingen faglig gode argumenter for å slå fast at timetallet skal være 300. Det fører til en argumentasjon om at plikten ikke bør være mer – vel, her er man uenige. Men dersom man ønsket å slå fast et lavere timetall for plikt enn for rett, så kunne man ha gjort noen enkle grep i proposisjonen. Det har Regjeringen valgt å la være å gjøre. I SV mener vi i tillegg at det er vesentlig å utvide den gruppen som omfattes her. Vi mener at EØS-borgere bør være med. Vi mener – og det er det et flertall som mener – at man skal gjøre det mulig å forskriftsfeste at flere skal kunne få denne opplæringen: personer opptil 67 år, kvinner og ungdom. Vi har derfor foreslått en evaluering av denne ordningen når den har virket i fem år, la oss si i 2010, slik at vi kan få en vurdering av om denne rammen er for snever, eller om den bør utvides. Så vil jeg ta opp våre forslag som vi har enten alene eller sammen med Senterpartiet.