Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Dette er den siste debatten i denne stortingsperioden der vi diskuterer budsjettet for kirke, utdanning og forskning. Alle partiene på Stortinget har nå hatt fire muligheter denne perioden til å få gjennomslag for sin politikk, og det begynner å bli tid for å oppsummere. Da kan Arbeiderpartiet trygt si at vi har levert. Vi har levert økte lærerlønninger, vi har levert bedre kommuneøkonomi, vi har levert økt satsing på forskning, og vi har levert det som var en av mine hjertesaker da jeg kom inn på Stortinget, nemlig gratis skolebøker i videregående opplæring. I fjor fikk Arbeiderpartiet, i budsjettforliket med sentrum, gjennomslag for å bevilge 100 mill. kr til innkjøp av skolebøker. I år har arbeiderpartiregjeringa foreslått nye 100 mill. kr. I tillegg har vi foreslått at vi skal bruke mer penger på å utvikle elektronisk læremateriell. Dette er en satsing som til sammen gjør at vi om få år kan nå målet om at alle ungdommene i den videregående skolen skal slippe å bruke penger på skolebøker. Vi er altså godt i gang, og da er jeg – som jeg var inne på i replikkvekslinga tidligere – overrasket når sentrum går såpass hardt ut og kritiserer utlånsordninga i sine merknader. Det høres jo i og for seg fint ut med bokstipend, når de argumenterer for det i merknadene, men problemet er jo for det første at sentrum stemte mot å utrede en stipendordning og heller aldri så seg råd til å foreslå penger til bokstipend da de satt i regjering. For det andre er det jo sånn at vi faktisk har startet opp med denne ordninga. Vi har allerede kjøpt mange bøker, og elevene har allerede fått dem utdelt. Og da blir det jo sløsing plutselig å skulle slutte med det og heller bruke pengene på et stipend. For det tredje: Når elevorganisasjonene så tydelig har sagt at man bør slå ring om utlånsordninga, for det er med en slik utlånsordning elevene får spart mest penger pr. krone som bevilges på statsbudsjettet, da synes jeg det er merkelig at man blåser det bort. Og endelig er det heller ikke flertall i Stortinget for et såkalt behovsprøvd bokstipend, fordi Fremskrittspartiet er imot det. Jeg syns det er merkelig at sentrum tar en omkamp på denne saken. Hvis sentrum har tenkt å fortsette på denne måten, kan vi risikere at vi aldri når målet om gratis læremidler, på grunn av politisk prestisje. Da vil elevene sitte med svarteper. Jeg er dessuten bekymret for at det kan føre til at ungdom får enda lavere tillit til politikerne. Jeg vil derfor utfordre sentrumspartienes ungdomsorganisasjoner til å be sentrum skjerpe seg, ta ungdom på alvor og slå ring om gratis skolebøker. De lave medlemstallene i de politiske ungdomsorganisasjonene, lav valgdeltakelse og lav tillit til politikere blant ungdom burde bekymre alle som sitter på Stortinget. Da Reform 94 ble evaluert, viste det seg også at målet om økt elevinnflytelse var et av de målene man var kommet kortest i å nå. Men hvis vi ikke kan gi elevene reell innflytelse over egen skolehverdag, hvordan kan vi da gi dem tro på at det nytter å engasjere seg i samfunnet? Skal vi gjøre noe for økt valgdeltakelse og økt engasjement blant ungdom, må vi fornye og forbedre skolen. I sommer fikk utdanningsminister Trond Giske på plass læreplanen i organisasjonsarbeid valgfag. Nå kan alle elever få mulighet til å få godkjent noe av den tida de bruker på organisasjonsarbeid, i dette valgfaget. Det er en bra start, men vi må gjøre mer. Jeg mener det er på tide med en demokratipakke for skolen. Denne pakken må inneholde tiltak for å bidra til økt samfunnsengasjement blant elevene, men minst like viktig er det at elevene har reell innflytelse over sin egen skolehverdag. Alle tiltakene trenger ikke nødvendigvis å koste så mye penger, f.eks. det å åpne skolene og slippe inn både politiske partier og andre organisasjoner. Sjøl har jeg erfaring fra AUF, og der har jeg ofte opplevd at det er vanskelig å komme inn i kantinen eller i skolegården, for ikke å snakke om å komme inn i klassene. Det er farlig det, later det til at mange tror. Men ungdom er jo ikke dumme. Det at skolene lar folk slippe inn i klassene og snakke om det de står for, vil jo ikke bety at alle elevene kopierer meningene til disse personene! Tvert imot, det vil oppmuntre ungdom til å være kritisk, til å ta stilling og til å danne seg sin egen mening. Vi kan altså gjøre mye for demokrati i skolen uten at det må koste så mye. Men det er klart at vi får til mer hvis vi er villige til å bruke penger på det. I budsjettforliket med sentrum har vi fått til en bevilgning på en halv million kroner til demokratiarbeid i skolen. Det er en beskjeden sum, men det er en start, og jeg håper og tror at pengene kan utløse kreative prosjekter i regi av elever, og at det kan bli en gulrot og en start på det viktige arbeidet som vi nå må ta fatt på.