Henrik Asheim (Høyre), 2015-10-05:
Norge har en stolt historie. Vi har vært og er en skapende nasjon som har vært driver i teknologi og industri i århundrer. På mange områder er vår suksess seieren til dem som våget å satse, og som ikke mistet motet på tross av advarsler fra pessimister og dommedagsprofeter. Troen på at det umulige er mulig, er også historien om noen av vår nasjons stolteste øyeblikk. Vi temmet vannkraften, og i 1885 fant treforedlingsbedriften Laugstol Bruk i Skien ut at de kunne selge overskuddsstrøm til private husstander. På den måten skapte man en helt annen hverdag for vanlige folk. Med vannkraftrevolusjonen kom også industrieventyrene: Hydro og Elkem, Odda, Glomfjord og Rjukan. Et halvt århundre senere, lille julaften i 1969, kom nyheten om funnet av Ekofisk-feltet, et felt som alene har gitt Norge over 2 000 mrd. kr i inntekter og representerer starten på en næring som i dag sysselsetter 300 000 ansatte og lærlinger. Norsk olje- og gassindustri er i verdenstoppen innen innovasjon og nyskaping. Den teknologien denne næringen har utviklet over tiår, vil være avgjørende for de neste skrittene i vår historie, akkurat slik som teknologien vi hadde tilegnet oss for å bygge store demninger, var avgjørende kunnskap for å bygge oljeplattformenes enorme fundamenter. Det har vært og kommer til å fortsette å være helt avgjørende å ha en stat og en politisk ledelse i Norge som forstår de langsiktige grepene som må til for å sikre en videre omstilling av landet. Det er litt overraskende i denne debatten å måtte fortelle sosialdemokrater at også politikk har noe å si i denne sammenhengen. I valget for to år siden, der de borgerlige partiene fikk et massivt mandat til å styre sammen, var nettopp omstillingsevnen og rammevilkårene for å sikre at velstanden i vårt land kan fortsette å vokse, et hovedtema for velgerne. Det kommer det også til å være i valget i 2017. Da oljeprisfallet kom, avdekket det behovet for omstilling i vårt samfunn, ikke fordi olje- og gassnæringens tid er forbi, men fordi vi over tid har blitt for avhengige av oljeinntektene, samtidig som konkurransekraften er svekket. Flere opplever nå usikkerhet. Den trygge arbeidsplassen er ikke så trygg lenger. Dette er alvorlig for nasjonen, men aller mest alvorlig er det for den enkelte som blir rammet. En styrke ved norsk politikk – under finanskrisen som rammet for noen år siden, og i det fallet i aktivitet vi nå har sett – er at vi evner å stå sammen om de raske tiltakene som må på plass. Arbeiderpartiet har i stor grad gitt sin tilslutning til regjeringens krisehåndtering, selv om retorikken kan gi inntrykk av noe ganske annet. Det er altså ikke her uenigheten er størst. Uenigheten går på hva som er de langsiktige tiltakene for best å ruste landet for en fremtid der nettopp en uforutsigbar oljepris ikke skal få like store konsekvenser for folk, deres familier og Norge som nasjon. Et avgjørende element for å ruste Norge for fremtiden er en kunnskapspolitikk full av ambisjoner og fri for hvileskjær. Langtidsplanen for forskning, en ny struktur og ny finansiering av høyere utdanning-sektoren og satsing på studentvelferd og studentboliger er alle grep for en enda sterkere utdanningsnasjon. På denne måten utvikler vi en høyere utdanning-sektor som både gir god utdanning og kompetanse til det brede lag av befolkningen, og utvikler universitetsmiljøer i verdenstoppen. Vi skal fortsette å ruste skolen med tidlig innsats og et velfortjent løft for dem som betyr aller mest for elevenes læring. I dag er det lærernes dag, og det er grunn til å sende en gratulasjon fra Stortingets talerstol ut i de tusenvis av klasserom og lærerværelser i dette landet. Den jobben våre lærere gjør hver dag, er uvurderlig. Du finner ikke den økonom som kan gå inn i et klasserom og regne seg frem til hvem der som om 20 år blir Norges største arbeidsgiver. Det er ingen formel man kan bruke som gjør at vi kan finne ut hvem av seksåringene som denne høsten startet på skolen, som i fremtiden finner kuren for en sykdom som har plaget og tatt livet av altfor mange mennesker over altfor lang tid, eller hvilken liten kjemiker på jenterommet som før vi aner det, løser klimakrisen én gang for alle. Det er umulig å vite hvem disse er, for det er ikke forutbestemt. Det er derfor det å ha en skole som ser hver enkelt og gir alle elevene muligheten til å strekke seg så langt man kan, er avgjørende, ikke bare for at den enkelte skal kunne realisere seg selv, men for at Norge også i fremtiden kan være en omstillingsdyktig nasjon med velstandsvekst for alle.