Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2015-12-16:
Først en liten kommentar til statsrådens innlegg, diskusjonen offentlig/privat satsing. Poenget var vel i og for seg ikke at det ble brukt penger på privatskoler, poenget var at det ble brukt mindre penger på den offentlige skolen. Og i de private skolene går det få, i de offentlige skolene går det mange. Utbygging og utvikling innen universitets- og høyskolesektoren, som jeg skal snakke om, har lagt grunnlaget for det kunnskapssamfunnet vi lever i, og slik må det fortsette. Arbeiderpartiet støtter satsing på forskning, men vi er bekymret for manglende satsing på visse sektorer, for de opplever kutt i forskningen. Dessuten satses det for lite på bredden av fagmiljøer, særlig de store profesjonsfagene, som skal sikre god forskningsbasert undervisning og utdanning av sykepleiere, helsepersonell for øvrig, lærere og ingeniører over hele landet. Arbeiderpartiet mener det er nødvendig med nye rekrutteringsstillinger, men antallet regjeringen foreslår, er for lavt til å dekke det reelle behovet i hele sektoren. Dessuten savner vi en begrunnelse for fordelingen av disse. Høyskolene når i liten grad opp i konkurransen om disse stillingene. Vi vil opprette hundre rekrutteringsstillinger utover regjeringens budsjettforslag innen fag som utdanner kandidater til velferdsstatens yrker. Frafallet i høyere utdanning er stort, selv om ikke det diskuteres like mye som frafall i utdanningssystemet ellers, og kvaliteten er variabel. Arbeiderpartiet er kritisk til at kunnskapsministeren gjør lite for å bedre studiekvaliteten på landets universiteter og høyskoler. Riksrevisjonen har påpekt det. Det forrige stortinget ba regjeringen gjøre noe med det. Ingenting ser ut til å skje før valgåret 2017. Vi mener det haster. Derfor foreslår vi å innføre et system med incentivmidler det neste studieåret for å prøve ut en mentorordning, der faglig ansatte får et særskilt ansvar for å følge opp studentene gjennom utdanningen. Da vil disse institusjonene kunne gjøre en innsats for å få ned frafallet og bedre kvaliteten. Kvalitet og kunnskap skal gjennomsyres av satsing knyttet til velferdsstatens utfordringer. Det er behov for mer forskning og innovasjon innen velferdsfeltet. Forskningsrådet bør derfor ha et eget forskningsprogram for profesjonsforskning, særlig knyttet til sykepleie, lærerutdanning, barnevernsutdanning og andre fag i offentlig velferdsproduksjon. Vi har satt av 65 mill. kr til et slikt program. Mange institusjoner står nå midt i store endringer. De ble kommandert ut på frierferd for å finne partner, og spørsmålet var kanskje: «Vil du værra med mæ hjem i natt?» Og noen fikk napp. Derfor er det en del som nå står i sammenslåingsprosesser, og hensikten er selvfølgelig at dette skal bedre kvaliteten på både utdanning og forskning. Men det koster med sånne strukturendringer, og det vil ta tid før resultatene kommer. Flere institusjoner har vært tydelige på det, og NTNU alene mener at deres fusjon vil komme opp i 250 mill. kr. Da er det «mandag hele året, det er ingenting å le av». Beløpet på 250 mill. kr er betydelig større enn det regjeringen bevilger. Om det blir slik, gjenstår å se, men jeg forventer at regjeringen følger opp. Sammenslåingene bør skje uten at det svekker studiekvaliteten eller forskningssatsingen. Så til situasjonen for bygg og infrastruktur. Det mangler en oversiktlig konkret plan for nødvendige investeringer og nybygg i universitets- og høyskolesektoren. Og det er underlig at den nylig vedtatte langtidsplanen for forskning og høyere utdanning ikke omfatter bygg og infrastruktur. Dessuten kuttes det jo 30 mill. kr fra regjeringen, Venstre og Kristelig Folkeparti, og det viser at de ikke tar denne situasjonen på alvor. Det fører til lite forutsigbarhet for sektoren og en politisk dragkamp i budsjettene på bekostning av langsiktige nasjonale prioriteringer. Arbeiderpartiet mener det er behov for en plan for det totale investeringsbehovet i universitets- og høyskolesektoren. Derfor foreslår vi en slik plan i dag. Det er uheldig at det nye finansieringssystemet blir behandlet som en del av statsbudsjettet. Denne typen prinsipper bør være gjenstand for en mye grundigere behandling. Og hvorfor vil ikke regjeringen begrunne hvorfor de lar flere av ekspertgruppens forslag ligge? Det gjelder bl.a. inndeling av ulike kostnadskategorier for de ulike utdanningene, hvor det ble anbefalt fire kategorier, ikke seks. Vi mener regjeringen bør komme tilbake med den saken etter dialog med relevante universitets-, høyskole- og fagorganisasjoner. Dessuten er det ekspertgruppens forslag om å innføre utviklingsavtaler – hvorfor er ikke det innfaset i budsjettet? Hvorfor konkluderes det ikke? Vi mener det bør gjennomføres og at dette arbeidet bør starte umiddelbart. Jeg tenker jeg slutter her, for nå er vel tiden ute. Jeg kommer tilbake med et nytt innlegg, tenker jeg.