Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 1999-03-11:
Det er et viktig historisk vedtak Stortinget i dag inviteres til å gjøre ved å gi sin tilslutning til St.prp. nr. 82 for 1997-98. Regjeringen legger stor vekt på å få gjennomført dette historiske og moralske oppgjøret med behandlingen i Norge av den økonomiske likvidasjon av den jødiske minoritet under den annen verdenskrig. Regjeringen ønsker med dette å sette et verdig punktum for oppgjøret. Jeg er derfor svært glad for den brede tilslutningen proposisjonen har fått under komitebehandlingen her i Stortinget. Oppgjøret skal først og fremst baseres på en bred moralsk tilnærming, som gis en form og et innhold som tar hensyn til sakens spesielle karakter. Etter Regjeringens oppfatning kan et slikt oppgjør ikke begrenses til økonomiske betraktninger. Det kan ikke herske tvil om at folkemordaspektet setter jødene i en særstilling blant den tyske okkupasjonsmaktens mange ofre under annen verdenskrig. Den økonomiske likvidasjon av den jødiske gruppen som helhet var unik, og den organiserte arrestasjonen, deportasjonen og fysiske tilintetgjørelsen var et folkemord. Da hensikten med jødeforfølgelsen var at den jødiske gruppen i Norge skulle tilintetgjøres totalt, må den økonomiske og fysiske likvidasjon ses på som to sider av samme sak. Uretten mot det jødiske folk under krigen kan aldri gjøres god igjen, men Regjeringen mener det må tas et historisk og moralsk oppgjør med den økonomiske likvidasjonen, og at dette oppgjøret også må få et økonomisk uttrykk. Dette gjennomføres ved både et kollektivt og et individuelt oppgjør. Det kollektive oppgjøret skal understreke at man nå foretar et oppgjør i forhold til det jødiske samfunn i Norge i sin helhet, særlig fordi den økonomiske og den fysiske likvidasjonen var tiltak rettet mot jødene i Norge som gruppe. I tillegg til at privat jødisk eiendom ble inndratt, ble de jødiske institusjoner og religiøse sentra i Norge økonomisk likvidert. Dertil kommer det faktum at mange jøder som ble drept, ikke hadde gjenlevende arvinger. Det er på denne bakgrunn naturlig med et økonomisk oppgjør i form av en bevilgning til fellesjødiske formål, både nasjonalt og internasjonalt. Ved vurdering og fastsettelse av totalbeløpet til kollektive oppgjør har Regjeringen bl.a. tatt hensyn til at jødiske familier i sin helhet ble utslettet og følgelig ikke får noe individuelt oppgjør. Til det kollektive oppgjøret foreslås avsatt 250 mill. kr, fordelt på tre områder. Det overføres 150 mill. kr til de mosaiske trossamfunn i Norge. Beløpet skal benyttes til å sikre jødisk kultur og fremtid i Norge. Det avsettes videre 60 mill. kr som skal anvendes til å støtte jødiske institusjoner eller prosjekter utenfor Norges grenser. En av de viktigste lærdommer fra annen verdenskrig og holocaust er hvor utsatt minoriteter er for fordommer, hat og forfølgelse, som i ytterste konsekvens ledet til historiens grusomt gjennomførte og mest systematiske folkemord. Det beste middel til bekjempelse av fordommer er saklig informasjon, som forutsetter bred kunnskap om minoritetene i vårt samfunn. Et beløp på 40 mill. kr foreslås derfor benyttet til etablering og drift av et dokumentasjons- og kompetansesenter for å skape kompetanse i Norge om holocaust generelt, og spesifikt om det norske kapittel i historien om holocaust. Regjeringen ønsker gjennom tilbud om en erkjentlighetssum å støtte de enkeltpersoner som ble rammet av forfølgelsen i Norge under annen verdenskrig. Derfor er det foreslått utbetalt en erkjentlighetssum som et standardisert beløp på 200 000 kr til de personer som i Norge ble rammet av antijødiske tiltak. Mange av dem som fikk sine eiendeler og virksomheter beslaglagt, er nå døde. Ektefeller og livsarvinger forutsettes derfor å kunne tre inn i de avdødes sted, og beløpet fordeles blant disse etter fordelingsreglene i arveloven. Det kan med rette hevdes at dette oppgjøret kommer for sent. Over 50 år etter krigens slutt er det nesten bare etterkommerne etter de jødene som ble direkte rammet, som er igjen. Men det er likevel viktig at det endelig blir tatt et oppgjør med måten jødene i Norge ble behandlet på. Vi må innse at jødenes spesielle situasjon etter krigen ikke ble tatt hensyn til slik det burde vært gjort. Dette ansvar påhviler oss som nasjon, og Stortingets vedtak i dag er derfor av den aller største betydning.