Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-03-02:
Først vil jeg berømme saksordføreren for arbeidet med denne saken, fordi man i utgangspunktet fort kunne sett for seg at det ble skarpe skillelinjer mellom posisjon og opposisjon. Det har ikke skjedd, og det synes jeg absolutt saksordføreren skal ha honnør for, fordi det er så viktig at en så stor og gjennomgripende reform fortsatt har tilstrekkelig politisk legitimitet. Vi snakker nå om fortiden i stor grad, men for befolkningen der ute er det selvfølgelig framtiden for Nav som er avgjørende for om vi ved en annen løypemelding, som dette jo også er, kan si at det Stortinget gjorde i sin tid, var rett. Jeg synes vi kanskje skal dvele et par øyeblikk ved det faktum at en så stor reform er bestilt av Stortinget, delvis på tross av faglige råd som ble gitt om det motsatte, og på tross av at det første forslaget fra den daværende regjeringen om en annen modell ble forkastet. Dette kan det være greit å ha med seg. Når Stortinget selv retter kritikk mot andre, kan det av og til være behov for å kikke seg selv i kortene og spørre om prosessen – sett fra Stortingets side – var den aller beste. Jeg sier dette fordi vi står foran en annen stor og viktig reform, nemlig Samhandlingsreformen. Den ligger nå til behandling her i huset. La oss i hvert fall ta med oss noen av erfaringene vi har når det gjelder prosess, kanskje også forventninger, når vi nå går i gang med det arbeidet. Jeg har ikke behov for å ta opp det som øvrige talere har gjort når det gjelder hva som har gått galt, og som er så godt beskrevet i innstillingen og for så vidt også i Riksrevisjonens rapport. La meg bare si at det kan tyde på at oppfølgingen ikke bare er systemavhengig, den kan også være personavhengig. Fra høringen må jeg faktisk si at jeg opplevde, og det ble ikke bestridt heller, at det skjedde et klart fokusskifte i 2008 gjennom det statsrådsskiftet man da fikk. Departementet gikk sterkere inn i styringen av Nav, og jeg regner også med at det bl.a. er det som vil gi resultater – selvfølgelig også Navs eget arbeid – når vi får regnskapet for 2009. At det er viktig at den ansvarlige statsråd og det ansvarlige departement bruker tid og krefter på dette, synes jeg høringen var en ganske klar indikasjon på og ganske beskrivende. Jeg har lyst til å bruke tiden på det ene faktum som jeg synes i høringen og i etterkant av den, fremstår som akilleshælen: forholdet mellom de lokale kontorene og forvaltningsenhetene, eller de mer spesialiserte enhetene. Jeg vil først gi statsråden honnør for at man nå har satt ned et eksternt utvalg som skal gjennomgå dette grensesnittet. Jeg har bare lyst til å si fra Kristelig Folkepartis side at forutsetningen for dette faktisk ligger i det Stortinget allerede har sagt om det: Komiteen, altså arbeids- og sosialkomiteen, sa at det er en forutsetning at det er «en førstelinje som er god på individuell veiledning og oppfølging. Komiteen understreker at det å samle visse forvaltningsoppgaver i spesialenheter, skal bygge opp under målene med NAV-reformen, ved å frigjøre administrative ressurser til oppfølging av brukerne i førstelinjen. Gjennom en god samhandling mellom spesialenhet og NAV-kontor, skal NAV-kontoret fremstå med nødvendig nøkkelkompetanse for å realisere intensjonen i reformen». Etter min mening er Riksrevisjonens rapport på dette punkt såpass klar, og jeg vil si også underbygd i høringen, at her er ikke reformen fulgt opp i tråd med Stortingets forutsetninger, slik det var beskrevet av arbeids- og sosialkomiteen i det sitatet jeg nå refererte. Jeg må bare si at dette også er underbygd. Jeg har vært på to Nav-kontorer mellom høringen og denne debatten – et her i byen og et et helt annet sted. Der sier man rett ut at man er ribbet for tilstrekkelig kompetanse i førstelinjetjenesten. Selv de mer enkle avgjørelser kan ikke fattes på det lokale Nav-kontor, men må sendes til forvaltnings- og spesialenhetene. Hvis vi ikke får orden på dette, har vi et stort problem. Da snakker vi ikke om én dør. Da snakker vi om én dør og ett kontor som må videresende gjennom en annen dør til et annet kontor, som er mer eller mindre anonymt for brukeren. Det er ikke i tråd med reformen. Men selvfølgelig er det mer kompliserte saker som krever en mer spesialisert behandling. Min klare oppfordring er at får man ikke gjort noe med denne akilleshælen, kommer vi ikke tilstrekkelig videre. Men som sagt er jeg glad for at man nå har satt ned et utvalg som skal se på dette. Jeg forstår det også slik, jeg vil bare ha en bekreftelse fra statsråden, at brukerinteressene vil bli hørt gjennom en form for referansegruppe. Mitt spørsmål til statsråden er når hun forventer at hun er klar med en konklusjon av det arbeidet som hun nå har igangsatt, og når det eventuelt får virkning for brukerne. Så vil jeg også si når det gjelder det en kan kalle kultur- og kompetansedelen av reformen, at det ser ut til at man har en nedtrapping av ressursene til dette arbeidet i 2010. Jeg vil gjerne også utfordre statsråden på hvordan hun ser på dette. Jeg må si det var en opplevelse for meg å besøke et av kontorene her i byen, hvor man snakket om at i fjerde etasje er staten og i tredje etasje er kommunen. Det sier man rett ut! Det er klart at da må man spørre seg om intensjonen med reformen har slått helt til på de kontorene som den enkelte bruker møter, og hvor man etter min vurdering opptrer med ganske vanntette skott fortsatt.