Ingalill Olsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-20:
Mange av oss som bor rimelig godt, tar det som en selvfølge. Det blir kanskje sånn i et samfunn med relativt små forskjeller, der åtte av ti eier sin egen bolig. Men boligmarkedet har sine utfordringer. Det bygges for få boliger til vår voksende befolkning. Det er svært dyrt for unge å komme inn på boligmarkedet, og det er enda verre for vanskeligstilte. Utfordringene er selvsagt størst der befolkningsøkningen er størst. Det er lett å tenke på at boligmangel kun er et problem i pressområdene på Østlandet og i de største byene rundt om i landet. Allikevel er det boligmangel rundt om i det ganske land. Vi som er rikspolitikere må evne å se alle sider av denne utfordringen. I Distrikts-Norge bygges det nesten ikke nye hus. Prisene på boligmarkedet i de fleste distriktskommuner er så lave at byggherren kanskje taper halve investeringen ved et eventuelt salg. En boliginvestering i Distrikts-Norge blir ofte for dem som etablerer seg for livet, andre tør kanskje ikke. Man kan jo spørre seg hvorfor det ikke blir ledige hus der det er fraflytting. Svaret er enkelt – vår velstandsutvikling har bidratt til at vi kan flytte fra barndomshjemmet uten at vi trenger å selge det. Husene blir omgjort til fritidsboliger. De blir godt vedlikeholdt, men de er ikke tilgjengelig for mennesker som ønsker å bo på ett sted året rundt – hele året. Det er paradoksalt at områder som mangler kompetanse, fagfolk og arbeidskraft, ikke får utløst dette på grunn av mangel på boliger. Det er et bevis på at markedet ikke fungerer godt nok. Distriktskommunene må ta boligmangelen på alvor. Uten hus, ingen tilflytting. Det betyr at kommunene som ønsker tilflytting, bør bygge utleieboliger, slik at det finnes boligtilbud tilgjengelig. Husbanken har et tilskudd til utleieboliger som det er mulig å søke på, men det er rettet mot vanskeligstilte på boligmarkedet. Husbanken disponerer også et tilskudd rettet mot boligetablering i distrikt hvor det er små og usikre boligmarked. Tilskuddet går til tolv kommuner, som fra 2012 har deltatt i en treårig forsøksordning. Norske kommuner disponerer totalt over 100 000 utleieboliger. Disse boligene er rettet mot ulike målgrupper, som vanskeligstilte på boligmarkedet, kommunalt ansatte og tilflyttere, og det er eldreboliger og omsorgsboliger, for å nevne noe. I 2008 ble det etablert en ordning med investeringstilskudd til heldøgns omsorgsplasser, og målet om 12 000 heldøgns omsorgsplasser eller sykehjemsplasser fram mot 2015 står fast. Det er regjeringens mål, og det jobbes det mot. Investeringstilskuddet til disse plassene er i løpet av inneværende periode økt ytterligere, noe som er positivt mottatt ute blant kommunene. Boligpolitikk er så mangt og består av ulike deler fordi innbyggerne i kommunene har ulike behov. For å kunne fylle sin oppgave må kommunene sette boligpolitikk på dagsordenen og være aktive aktører. Kommunene kan velge om de ønsker å eie boligene selv, eller om de vil inngå avtaler med private om å leie eller disponere boligene. Dersom dette samarbeidet fungerer godt, kan det avlaste kommunene, og gi forutsigbare rammevilkår for utleierne. Det er også viktig å se til at Husbanken har en rolle som informant om ulike måter å gjennomføre dette på, ut fra hva den enkelte kommune ønsker eller har mulighet til. Husbanken er et svært viktig instrument for å kunne påvirke og utvikle boligsituasjonen over hele landet i ønsket retning, og regjeringen tar Husbanken aktivt i bruk.