Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-12-20:
Sammenbruddet i WTO-forhandlingene i Seattle skyldes ikke bare dårlige forberedelser, den innenrikspolitiske situasjonen i USA og rot fra konferanseledelsens side, årsaken må også søkes i det faktum at en her har å gjøre med svært vanskelige internasjonale forhandlinger med til dels sterkt motstridende interesser. WTO-forhandlingene berører nemlig vitale nasjonale interesser for mange av de 135 medlemsland, og enkelte av temaene er, som utenriksministeren sa, svært kontroversielle. Demonstrasjonene og bråket omkring forhandlingene i Seattle viser også at en i motsetning til tidligere har å gjøre med en mer bevisstgjort og kritisk internasjonal opposisjon og opinion, som forhandlerne tvinges til å ta større hensyn til ved neste korsvei. Utenriksministerens redegjørelse viser at Regjeringen legger til grunn en strategi for WTO-forhandlingene hvor det internasjonale handelssystemet ses i sammenheng med at vekst og verdiskaping avveies mot utviklingslandenes situasjon og de mer kvalitative sider ved handelen knyttet til miljø, sysselsetting, matvaresikkerhet, helse, forbrukerhensyn og det kulturelle mangfoldet. At enkelte utviklingsland oppfatter et skjerpet regelverk som såkalt grønn proteksjonisme som kan svekke de fattige lands konkurranseevne, må imidlertid ikke føre til at en mister av syne de mer langsiktige prinsipper knyttet til bl.a. arbeidsstandarder og miljø. Og det kan være grunn til å merke seg at redegjørelsen slår fast at Norge aktivt vil gå inn for at miljøhensyn skal bli et av de overordnede prinsipper for forhandlingene. Generelt krever utviklingslandene særbehandling innenfor WTO-regelverket som bl.a. inkluderer bedret markedsadgang. Som utenriksministeren var inne på, er spørsmålet om nulltoll for import fra MUL-land ikke avklart gjennom de forhandlinger som er ført. Når det gjelder den såkalte MUL-importen, har Regjeringen i den nylig framlagte landbruksmeldingen uttalt at en fra norsk side kan slutte seg til forslag som innebærer full tollfrihet på produkter fra MUL-land, under forutsetning av bred oppslutning fra industriland og sikkerhetsmekanismer som kan ivareta viktige nasjonale hensyn. Redegjørelsen klargjør at de videre forhandlinger om landbruk skal føres med utgangspunkt i artikkel 20 i landbruksavtalen inntil en eventuelt har oppnådd enighet om en mer omfattende runde. Artikkel 20 forutsetter at det skal forhandles om ytterligere reduksjon i landbruksstøtten, samtidig som det skal tas hensyn til bl.a. de erfaringer som er gjort ved gjennomføringen av den eksisterende avtale, og de ikke-økonomiske forhold. Norges målsetting når det gjelder landbruk i WTO-sammenheng, er nedfelt i St.meld. nr. 19, som Regjeringen la fram sist fredag, hvor det heter: «Det er Regjeringens målsetting at resultatet av neste forhandlingsrunde i WTO skal gi Norge et nasjonalt handlingsrom for utforming av landbrukspolitikken med de virkemidler som anses nødvendige for å nå målsettingene som er knyttet til en fortsatt aktiv landbruksproduksjon over hele landet.» Det er viktig at handelen med matvarer underlegges et annet regelverk enn andre varer og tjenester, og mot denne bakgrunn er det positivt at den såkalte Cairns-gruppen, med USA i spissen, har firt på sitt opprinnelige hovedkrav om at handel med landbruksvarer på sikt skulle likestilles med all annen internasjonal handel. Endelig er det grunn til å berømme Regjeringen for at den konkret har tatt initiativ til større åpenhet i WTO, og at en vil se nærmere på mulighetene for å oppnå enighet om større grad av dokumentåpenhet i WTO. Det er også, som utenriksministeren var inne på, behov for større åpenhet i WTO som organisasjon. En slik åpenhet vil også bidra til at en folkelig opinion får større innsikt i hva WTO egentlig driver med, og fra et demokratisk synspunkt vil det utvilsomt være et stort framskritt.