Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 1998-12-15:
Fremskrittspartiet har gjennom sine snart 26 år ofte blitt kalt et kulturfiendtlig parti, med en kulturpolitikk som man lo og fleipet av. Det har også vanket mange stygge ord og bemerkninger som har såret. Noe kan kanskje være fortjent, men gjennom årene har Fremskrittspartiet vist at vi tar saken seriøst, og vi har etter hvert høstet lovord for dette. Det er riktig at også Fremskrittspartiet for året 1999 vil redusere antall kroner til kulturen. Istedenfor som foreslått i St.prp. nr. 1 med Tillegg nr. 4 å gi 3 467 717 000 kr til kulturen vil Fremskrittspartiet bruke hele 2 531 208 000 kr. Dette gjør Fremskrittspartiet med god samvittighet siden vi samtidig tar de innsparte midler og bruker dem på bl.a. helse- og sosialsektoren, hvor vi mener de kan gjøre en bedre nytte slik situasjonen er i dag. Når man ser på hvor Fremskrittspartiet reduserer mest, ser man at Fremskrittspartiet sitter igjen med midler der hvor vi mener de vil nå flest mulig. Fremskrittspartiet ønsker bl.a. gjennom sitt budsjettforslag å fjerne produksjonsstøtten til avisene med 194 700 000 kr. Når man tenker tilbake til i fjor, vil man huske at også Arbeiderpartiet og Høyre reduserte denne posten da de satt med flertall i komiteen. I år reduserer sentrumspartiene, Fremskrittspartiet og Høyre. Det jeg vil med dette, er å vise at også de partiene kan være med på en reduksjon. Selv om deres reduksjon er vesentlig mindre, så er prinsippet der. Når dette er sagt, viser jeg til at Fremskrittspartiet vil beholde en del midler på dette kapitlet – kapittel 335 – til Anvendt medieforskning og etterutdanning, Tilskudd til ymse publikasjoner og Distribusjonstilskudd til avisene i Finnmark. Dette er fordi Fremskrittspartiet er positivt til aviser og deres arbeid. Når det gjelder avisenes forhold til moms, skal jeg ikke gå nærmere inn på dette her. Det er også viktig og riktig å se på hvem som får støtte, og hvor mye de enkelte aviser får. Avisene Dagsavisen, Bergensavisen, Vårt Land, Nationen, Rogalands Avis, Dagen, Fremtiden, Finansavisen og Klassekampen stikker alene av med 122 562 862 kr, og dette er kun for ni aviser. Konklusjon: Fremskrittspartiet ønsker en fri og uavhengig presse, som ikke baserer sitt liv på den støtte man får fra staten. Ytringsfriheten er ikke og skal ikke være avhengig av antall kroner i støtte. En annen stor post Fremskrittspartiet ønsker å fjerne, er 65 000 000 kr til Markering av tusenårsskiftet, for året 1999. Fremskrittspartiet synes at å bruke så mye midler av skattebetalernes penger til dette, er helt feil. Heldigvis er ordet fyrverkeri fjernet, men allikevel. Dette prinsippet gjelder også for de midler som er tenkt brukt framover mot år 2005. Det lokkes bl.a. med at det skal bygges, restaureres eller lignende på såkalte tusenårssteder spredt rundt omkring i landet, men Fremskrittspartiet er redd for at disse stedene etter hver kan bli store utgiftsposter for de enkelte fylker og kommuner. Ellers vil Fremskrittspartiet redusere på økonomiske midler til kunstnerstipend og øremerke disse i størst mulig grad til unge kunstnere. Når det gjelder Garantiinntekter, vil vi fjerne disse i sin helhet, nemlig 71 563 000 kr, da kunstnere bør og må kunne produsere noe de kan leve av, og som samfunnet i tillegg etterspør. De som er uenige i dette, vil sikkert si at da får man ikke mangfoldet og bredden. Fremskrittspartiet er ikke enig i dette, og er villig til å ta denne sjansen. Posten Filmproduksjon m.m. ønsker Fremskrittspartiet å redusere med 70 000 000 kr, da vi ikke kan se at det er statens oppgave, skattebetalernes oppgave, å gi økonomisk støtte til populær- og underholdningsfilmer. Slike næringer bør i størst mulig grad være selvfinansierende. Fremskrittspartiet sier i tillegg at de resterende midler skal gå til tiltak hvor barn og unge og spesielle samfunnsinteresser ellers skal imøtekommes. Når man ser tilbake på noen filmer som har fått stor statsstøtte og som kun har hatt noen få tilskuere, kan man undres om dette er riktig bruk av midler, slik de andre partiene hevder. Den siste store utgiftsnedskjæringen hos Fremskrittspartiet ligger på Teater- og operaformål, hvor Fremskrittspartiet mener at det med fordel kan reduseres betraktelig. Man vet at billettene subsidieres mye, og dette er etter Fremskrittspartiets mening feil. Vel etablerte mennesker bør betale for sine opplevelser i større grad enn nå. Når jeg nå ser på hva som er igjen av statlig støtte til kulturen i Norge for 1999, er det mye, og særlig når man som Fremskrittspartiet mener at mer penger på kultursektoren ikke nødvendigvis behøver å bety mer og bedre kultur. Det viktigste er hvordan og til hvem midlene kommer, og hvordan de disponeres. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at kulturbegrepet er stort og mangfoldig og våre interesser av vidt forskjellig art. Dette er bra, og det viser at staten med sine pengeoverføringer ikke bør styre dette. Det som oppfattes som positivt for den ene, kan kanskje til og med være vulgært for den andre. Skillelinjen i norsk kulturpolitikk må ikke bli at det er den offentlige støtten som avgjør hva som overlever. Menneskenes egne syn og valg må avgjøre. Kulturbegrepet kan være rent personlig eller allemannseie. Kulturen må være folkestyrt, slik at folkets oppfatning av kulturen vil kunne styre kulturpolitikken og kulturutviklingen i Norge. Vi skal være åpne for det nye, men samtidig ta vare på og også foredle den kulturarven vi har. Norge bør ikke etterligne andre lands kultur, da vi har så mye som er verdt å ta vare på, og som særpreger Norge som land og kulturnasjon. Det er umulig etter Fremskrittspartiets syn å yte en rettferdig fordeling av statsstøtten til kulturen. Det er også urealistisk å tro at den offentlige kultursatsingen vil kunne gi alle like mye i den forstand at alle skal få sin rettmessige del. Derfor er det i realiteten ingen garanti for at «kulturbyråkrater» foretar riktige valg på vegne av den enkelte. Fremskrittspartiet har tro på at enkeltmennesket selv kan ta vare på, fornye og videreutvikle felles kulturverdier. Er det å subsidiere en operabillett bedre eller mer verdifullt enn å subsidiere en billett til f.eks. en rockekonsert? Fremskrittspartiet gir med sine skatte- og avgiftsreduksjoner den enkelte mulighet til selv å velge hvilke kulturtilbud man ønsker å benytte seg av. Når man leser statistikk over hvilke kulturtilbud som nordmenn benytter, viser den en trend som er ganske lik Fremskrittspartiets prioriteringer. Kino, idrett, museum og bibliotek er det som er mest populært. Opptil 60 pst. benytter seg av disse tilbud enkeltvis, kun 6 pst. av operatilbudet. Den sier også at tre av fem nordmenn aldri har vært på opera eller operette. Statistikken viser også at det er barn og unge som er storforbrukere av kulturtilbud. Over 90 pst. av de unge har vært på kino siste år. De i første halvdel av 20-årene har vært på kino i snitt over ti ganger i 1997. Statistikken forteller også at revyer, og da spesielt lokale, er mer besøkt enn institusjonsteatrene. Når det gjelder revyer o.l., vil Fremskrittspartiet bygge opp og støtte den lokale og frivillige dugnaden, som det er så mye av ute blant folk. Ved kulturøkonomisk hjelp sammen med dugnad vil vi kunne mangedoble kultureffekten, og da er vi inne på det essensielle i Fremskrittspartiets kulturpolitikk. Fremskrittspartiet har mer tro på breddekultur enn såkalt finkultur. Det å engasjere folk kulturelt behøver ikke nødvendigvis å bety store pengeoverføringer. Hvis alle idrettslag, Speideren, 4H, skolemusikk etc. hadde sluppet en del av arbeidet med alle lotteriene og kakebasarene for å få endene til å møtes og i stedet kunne drevet mer målrettet arbeid, ville Norge fått et enda rikere kulturliv og kunne engasjert enda flere med sine tilbud. Det er en dugnadsånd i det norske folk som mange kan misunne oss. Men vi må passe på slik at strikken ikke blir tøyd for langt. Da kan vi miste ildsjelene, og svært mye kan gå tapt. Og når det er nevnt: Vi må også få en smidigere og mer ubyråkratisk søknads- og kontrollprosedyre på mindre beløp. Det kan være vanskelig for det lille idrettslaget å ha en riktig utfylt søknad til rett tid for å få sårt tiltrengte kroner de kan ha krav på. Norske komponister og utøvere som har sitt virke i populærsjangrene, har tradisjonelt hatt liten innflytelse på hvordan statlige og private fond fordeler midlene disse rår over. Dette har vært tradisjon i samtlige fond og statlige ordninger som ikke har sitt utspring i rockesatsingen. Når en ser på hvordan midlene som disse fondene fordeler, blir brakt til veie, er dette fra radiospilling, salg av kassetter, videokassetter, CD-er, musikk spilt på kafeer, diskoteker, restauranter, digital overføring, osv. Det er ubestridelig at det er musikk fra populærsjangrene som har den aller største grad av utnyttelse og spredning, det være seg kopiering eller spilling i offentlig medium. Dette vil si at utøvere og komponister tjener penger de ikke har innflytelse over, og som i stor utstrekning blir fordelt til helt andre deler av kulturlivet. Det er opp til ethvert menneske å bestemme hva man velger å bruke sine penger på. Dette handler også om å gi populærutøvere og komponister bedre kontroll over eget liv og egen hverdag. I den grad det er målbart, bør en bestrebe seg på at den utøver eller komponist som blir brukt, skal få midlene fordelt individuelt. Dette var i hovedsak det man rekker å si om Fremskrittspartiets kulturpolitikk på relativt kort tid. Det man kan trekke ut av dette, er: Ja, Fremskrittspartiet vil ta noen kroner fra kultursiden i forhold til de andre partienes forslag og overføre disse til andre fagområder hvor Fremskrittspartiet ser et skrikende behov for midler, men Fremskrittspartiet ønsker ikke noe mindre kultur enn de andre, heller kanskje tvert imot. Det som er den store forskjellen, er hva og hvem Fremskrittspartiet ønsker å øremerke overføringene til. Her vil jeg gjenta at midlene i størst mulig grad skal tilgodese barn, ungdom, eldre og andre med et spesielt behov, mens de veletablerte må betale i størst mulig grad for sine opplevelser selv. Fremskrittspartiet ønsker å tilgodese breddekultur fremfor såkalt finkultur. Kanskje dette også vil være med på å opprettholde bosettingen ute i distriktene, og vi får en dobbel effekt. At kultur er viktig også hos Fremskrittspartiet, skulle det dermed ikke være noen tvil om, men vi ønsker en kultur mest mulig fri fra politikerstyring. Dermed skulle vi få en rik kulturflora, som vil kunne famne de aller fleste av oss til en rimelig sum.