Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-14:
Det er viktig å ivareta borgernes rettssikkerhet, og det er viktig å sikre rettssikkerheten til personer som søker beskyttelse i Norge. Jeg synes derfor dette er et viktig og riktig tema av representanten Trine Skei Grande å ta opp, og jeg mener også – for å kvittere det ut raskt – at det er bra at Advokatforeningens prosedyregruppe og andre uavhengige organisasjoner ser med kritisk blikk på utlendingsforvaltningens håndtering av sakene. Det gjelder helt generelt. Og mitt prinsipielle syn på forvaltningen er: At noen, uavhengig av hva slags tilknytning eller intensjoner som skulle ligge til grunn, går inn og ser på hvordan myndighetene utøver sin myndighet, er en helt avgjørende del av vårt demokrati. I tillegg gir også denne konkrete rapporten, som de fleste andre rapporter, et grunnlag for å få med seg en del læringspunkter, og rapporten blir selvfølgelig tatt på alvor. Når det er sagt, er det også viktig å sikre seg et så objektivt fundament for kritikken som mulig. UNE har foretatt en gjennomgang av prosedyregruppens rapport, hvor det vises til at det ble tatt ut stevning i 57 saker om asyl fra prosedyregruppens utvalg. I overkant av halvparten av disse endte med rettskraftig dom. De sakene som representanten Skei Grande viser til ble omgjort av UNE av eget tiltak, ble omgjort fordi de mente at fakta var endret underveis – ikke som følge av at den opprinnelige beslutningen var feil. Så kan man vurdere det med det blikk man ønsker å vurdere det. Det er også vanlig at UNE gjør om vedtak, og det skjer i et ganske stort antall. Så er det funnet en rekke eksempler på saker hvor UNE har omgjort egne vedtak etter at staten har fått medhold i retten, og at prosedyregruppen også regner det som medhold for utlendingen, hvilket jo er riktig som sluttresultat, men ikke som følge av dom i domstolen. Etter min mening kan det tolkes på to måter. En kan på den ene side ta det utgangspunkt som representanten Trine Skei Grande hadde, hvor det på en måte ble sett på som et problem, fordi omgjøringen kom etter at dom er falt, selv om dommen ikke gikk i utlendingens favør. På den annen side kan det også tolkes som et innspill i debatten om å ta en saks status på alvor uavhengig av hvor i saksprosessen den er. Dette er altså noen eksempler hvor staten har «vunnet» i retten, men likevel etterpå omgjort til fordel for utlendingen. Det er sånn sett et gode sett med rettssikkerhetsøyne. Under halvparten av de sakene som endte med rettskraftig dom av prosedyregruppens saker, endte i UNEs disfavør. Sett i det store perspektivet betyr det at utlendingen vant i retten i under 1 pst. av alle de sakene som prosedyregruppen har sett på. Jeg har også lyst til å understreke i den sammenheng at prosedyregruppen ifølge rapporten la til grunn en streng praktisering av kravet til prinsipiell og prosedabel sak da de valgte saker. Det kan bety at sakene ikke nødvendigvis er et representativt utvalg for UNEs saker generelt. Totalt er oppunder 250 saker om asyl rettskraftig avgjort i domstolene siden 2011. Staten har ved UNE fått medhold i om lag 75 pst. av disse sakene. Derfor kan man påstå at det å vurdere rettssikkerheten i lys av påstanden om en omgjøringsprosent på 65 blir noe unyansert hvis man ser på historien som ligger i de sakene som har vært behandlet tidligere av domstolene. Jeg vil også peke på at jeg tror det er vanskelig å argumentere sterkt for at det i seg selv er et rettssikkerhetsproblem at saker blir omgjort i retten. Jeg mener det vitner om at vi har en rettsstat som fungerer, og at den fungerer på en tilfredsstillende måte. På den annen side kan man spørre om det faktum at det er så få saker som ender i retten, i seg selv utgjør et rettssikkerhetsproblem. Også her, hvis man ser på utfallet av de sakene som har vært behandlet i retten, har UNE fått medhold i to tredjedeler av de sakene som ble fremmet siden 2011. Det er ofte de sakene hvor det i utgangspunktet er kompliserte avveininger, som ender i domstolen. Det er derfor ikke gitt at rettssikkerheten i seg selv bedres ved at flere saker føres for retten. Jeg mener det er viktig å vurdere bruken av samfunnets ressurser opp mot eventuelle fordeler av å ha flere saker for retten. I tillegg har en anledning til å prøve saken for retten etter at det har vært en to-instansbehandling i forvaltningen. Etter min mening resulterer det i at det ikke er gode nok holdepunkter for å hevde at utlendingsforvaltningen som sådan ikke ivaretar asylsøkernes rettssikkerhet på en god måte. Det har også tidligere vært gjennomganger eksternt knyttet til UNEs virksomhet. Heller ikke de gir noen holdepunkter for å si at UNE ikke ivaretar rettssikkerheten til klagerne godt nok. Som representanten Trine Skei Grande pekte på i både interpellasjonen og innlegget sitt, var et flertall av sakene prosedyregruppen valgte å ta ut stevning i, saker som var avgjort av UNE og domstolen, avgjort av en nemndleder, men uten nemndmedlemmenes personlige fremmøte. Generelt er det et ganske viktig perspektiv å ha med seg når en skal diskutere rettssikkerhet og muligheten og evnen til fremmøte. Det må også ses i lys av den ordningen som er i rettsstaten for øvrig, og hvilken mulighet og rett man har til personlig oppmøte for å prosedere egen sak underveis i behandlingen. Etter loven kan disse sakene avgjøres av en nemndleder dersom saken ikke byr på vesentlige tvilsspørsmål. Det forhold at avgjørelse senere omgjøres, betyr ikke nødvendigvis at det ikke var riktig vurdering i utgangspunktet uten involvering av lekmedlemmer i første omgang. En del av disse sakene endres fordi det er nye faktum som har kommet frem etter at den opprinnelige beslutningen har blitt tatt. Det er viktig at rettssikkerheten blir godt ivaretatt også i de sakene som avgjøres av nemndleder alene. For å bidra til det skal disse sakene utredes av et faglig sekretariat, som bl.a. balanserer sine vurderinger på praksisnotater, omfattende informasjon fra utlendingsforvaltningens landinformasjon osv. Selv om jeg mener at en i dag ikke kan si at det er noen grunn til å være bekymret for rettssikkerheten til asylsøkerne ved saksbehandling og klagebehandling i UNE, vil jeg understreke at vi alltid er opptatt av å ha en best mulig utlendingsforvaltning samlet sett. Det arbeidet vi nå gjør for å vurdere hvordan klageordningen skal være i fremtiden, er viktig. Regjeringen arbeider med oppfølgingen av samarbeidsavtalen mellom regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti og Venstre gjennom en utredning av en ordning med bruk av forvaltningsdomstol på utlendingsfeltet. Vi mener det er viktig å etablere et solid, faglig grunnlag for å ta stilling til en slik fremtidig klageordning. Og uavhengig av hvordan det blir i fremtiden, mener jeg vi har grunn til samlet sett å mene at rettssikkerheten er tilfredsstillende ivaretatt av UNE i dag, både ivaretakelsen av rettssikkerheten til asylsøkere og det å håndheve det regelverket som skal sikre oss mot misbruk av asylinstituttet. Så stilte representanten Skei Grande et spørsmål mot slutten knyttet til om alt er perfekt. Det kan jeg avkrefte. Alt er ikke perfekt. Jeg tror aldri man i noen forvaltningsbehandling vil komme i en situasjon hvor alt er perfekt. Dette er viktige avgjørelser, og det er viktig at det blir truffet riktige avgjørelser. Det er også årsaken til at vi nå går igjennom klageordningen og ser på om det er andre måter å organisere dette på som vil styrke oppfølgingen både av rettssikkerheten og av de vedtak som er fattet i denne sal, for å sikre at vi treffer riktig på de avgjørelsene som skal treffes når asylsaker behandles.