Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
Forslaget til endringer i kirkeloven som Stortinget behandler i dag, er sluttsteinen på et mangeårig politisk samarbeidsprosjekt. Jeg vil også benytte anledningen til å takke samtlige partier på Stortinget for godt samarbeid om den kirkelige forfatningsreformen. Grunnlaget for dette samarbeidet ble som kjent lagt ved kirkeforliket i 2008 og ved Stortingets behandling av St. meld. nr. 17 for 2007–2008 om Staten og Den norske kirke. Den politiske avtalen var et uttrykk for en felles politisk vilje til å beholde Den norske kirke som en åpen, landsdekkende og demokratisk oppbygd kirke, og den var uttrykk for et ønske om å gi Kirken et godt og robust forfatningsmessig grunnlag for nødvendige forvaltningsreformer i framtiden. Forliket i 2008 forutsatte en oppfølging gjennom flere faser – i kirkelige organer, i departement og i storting. Jeg er glad for at gode prosesser har medført stor grad av konsensus om de mange veivalgene som er tatt underveis, og om hovedretningen i det videre arbeidet. Uten et godt samarbeid ville det ikke vært mulig å komme dit vi er i dag. Det er nå tredje år på rad at Stortinget behandler forslag om endringer i den kirkelige lovgivningen. Våren 2011 ble det vedtatt endringer i gravferdsloven, slik at minoritetenes behov i forbindelse med gravferd kan ivaretas på en bedre måte. Samtidig ble kirkeloven endret på noen få, men viktige punkt. Senere har departementet også foretatt justeringer i gravferdsforskriften. Våren 2012 ble Stortinget informert om den gjennomførte demokratireformen og gjorde endringer i alle de sju grunnlovsparagrafene om statskirkeordningen. Det ble samtidig foretatt justeringer i kirkeloven som var nødvendige som følge av grunnlovsendringene. Disse endringene ledet til at kirkelige organer kunne tilsette biskoper og proster. Ordningen med kirkelig statsråd og Kongen som kirkestyre ble med dette avviklet. Når Stortinget nå i 2013 behandler lovregulering av Kirkens valgordninger, innebærer det også at hovedelementene i demokratireformen lovfestes. Alle kirkeforlikets forutsetninger, også det punktet som sier at det skal legges til rette for økt bruk av direkte valg, anses med dette oppfylt fra statens side, innenfor de tidsfrister som avtalen satte. Vi står i dag ikke bare ved sluttføringen av en viktig forfatningsreform, men også ved en ny begynnelse når det gjelder forvaltningsreformer i Kirken. Det er nå lagt et godt grunnlag for den videre utviklingen av forholdet mellom staten og Kirken. Når kirkeforlikets forfatningsreform er gjennomført, venter en forvaltningsreform om Kirkens organisering, økonomistyring og ledelse. Jeg har lenge snakket om en skrittvis tilnærming til forslag om endringer i Kirkens ordninger. Dette berører forhold som stikker dypt hos mange, også blant dem som ikke er veldig kirkelig aktive. Endringene kan ha langsiktige konsekvenser som det er vanskelig å overskue. Folk må ha trygghet for kontinuitet på området. Medlemmene skal ikke oppleve at Kirken blir tatt fra dem. Også i det fortsatte arbeidet med Kirkens rammeverk og ordninger er det viktig å ha bred politisk og kirkelig oppslutning om forslag til endringer. Jeg mener at det nå først og fremst vil være Kirkemøtet som må vise retning for og ta initiativ til veien videre. Samtidig viderefører Kirkedepartementet det kontinuerlige utviklingsarbeidet som gradvis og gjennom mange år har ledet til større kirkelig selvstendighet. Kirken må oppleves som nær, relevant og tilgjengelig av sine medlemmer. Derfor må de få prege, ta ansvar for og treffe avgjørelser om sin kirke. Jeg forventer derfor at Kirken ikke avslutter demokratireformen med de regelendringene som Stortinget og, senere, Kirkemøtet nå vedtar. Å utvikle det kirkelige demokratiet er et kontinuerlig arbeid. Spørsmål det måtte være uenighet om i Kirken, må håndteres på en god og demokratisk måte av Kirkens egne organer. Kirkens organer må ha tilstrekkelig legitimitet til å opptre på Kirkens vegne. Alminnelige menneskers liv og livserfaring må være med og prege Kirkens virksomhet og væremåte. Derfor må demokratiet bygges nedenfra. Dette er, slik jeg oppfatter det, det overordnede siktemålet for det kirkelige demokratiarbeidet og for de lovendringene som Stortinget nå inviteres til å vedta.