trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2007-12-17:
Først vil jeg takke for det lille jeg fikk svar på – det var jo ikke så mye. Men jeg forstår at det er settestatsråden som har svart kontroll- og konstitusjonskomiteen på det. Jeg synes likevel det er noe spesielt at statsråden viser til saksbehandlingen sist gang, da det ikke kom fram noe sted at det lå an til den type utsettelser som vi nå har opplevd, og at statsråden sier at hvis man hadde hatt en ordentlig og ansvarlig saksbehandling i komiteen, ville man hatt en enda lengre utsettelse i dette. Jeg synes det er å ta litt lett på det. Jeg synes faktisk det er ganske alvorlig. Da den saken var til behandling, var det ingen forutsetninger om en mulig utsettelse på inntil åtte måneder. Jeg synes også det er litt spesielt at statsråden ikke vil gå inn i den problematikken som jeg trekker opp rundt dette med at forsvarsministeren nå har sagt at man ikke ønsker å inngå nye avtaler med Siemens, hvor jeg da utfordrer på om det er slik at ett departement skal få forbud mot å inngå avtale med et selskap, mens et annet departement gjerne kan inngå avtale med det samme selskapet. Jeg tror nok at Siemens etter det som har kommet fram, og hvis dette viser seg å holde mål i de rette fora, er et selskap som vil rydde opp nettopp i de tingene som nå har kommet fram. Men jeg synes jo det er litt spesielt at Regjeringen ikke har noe klart og entydig svar på om man ønsker å handle med Siemens, eller om man ikke ønsker å handle med Siemens. Den ene statsråden sier at man ikke vil gjøre det, mens andre statsråder fortsetter å handle med dette selskapet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
Jeg var særlig glad for representanten Hoksruds avslutning på innlegget. Det var jo gode grunner for å behandle det såpass hurtig da vi behandlet det i Stortinget sist. At man bare fikk den tida man fikk, var en forutsetning for å få dette raskt i gang. Jeg vil jo tro at hvis man hadde utsatt det den gangen, ville vi i dag ikke snakket om åtte måneders utsettelse, men kanskje om en lengre utsettelse. Så årsaken til at man valgte å hurtigbehandle det for 364 dager siden, var jo nettopp at flere partier så behovet for å få et nytt nødsamband på plass så raskt som mulig. Det er viktig fordi det er av sikkerhetsmessig betydning, men det er også viktig i forhold som gjelder etterforskning, og det er viktig i arbeidsforhold og kommunikasjonsmessige forhold, som er helt avgjørende for nødetatene våre. Jeg er glad for at representanten Hoksrud til slutt i sitt innlegg understreket behovet for at dette må på plass så raskt som mulig. Det er mitt ansvar og mitt anliggende i vår styring av direktoratet, som nå skal få dette på plass. La det ikke herske noen tvil om at vi jobber hver dag for at dette nå skal holde tidsmessig, fordi det er såpass avgjørende. Jeg mener at det er faktisk et av de viktigste redskapene norsk politi og også nødetatene får, ikke bare for å skape sikkerhet, men også for å skape bedre muligheter for etterforskning. Når det gjelder de avtalerettslige forhold, og de spørsmål som representanten Hoksrud tar opp om selve avtalen med Siemens, og også spørsmålet om behandlingen i KOFA, må jeg henvise til min settestatsråd i saken, Trond Giske, som også har svart kontroll- og konstitusjonskomiteen på de spørsmål som bl.a. Hoksrud reiser. Det vil ikke være korrekt av meg å gå inn på disse spørsmål ved denne runde, på bakgrunn av at det er Trond Giske som fungerer som settestatsråd i det kontraktsrettslige forholdet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
Jeg må dessverre bare fastholde overfor representanten Hoksrud at når habilitetsreglene slår inn slik de gjør i denne saken, og Regjeringa i behandlingen av en så stor kontrakt som nødnettskontrakten har valgt å vise varsomhet på grunn av habilitetsspørsmål, må jeg vise tilbakeholdenhet med sjøl å gå inn i det, da det faktisk er behandlet av en annen statsråd. Jeg har veket tilbake for å gå inn i de kontraktsmessige spørsmål. Det ber jeg om forståelse for. Jeg vil jo tro at reaksjonen kanskje ville vært annerledes hvis jeg hadde begynt å gå inn i spørsmålet. Når det gjelder dette med utsettelse og tidsforløpet her, har jo de forholdene som er begrunnelsen for en utsettelse, og som saksordføreren har redegjort godt for, kommet opp etter den behandlingen man hadde her i Stortinget. Så dette henger ikke sammen med at man valgte en hurtig behandling her i Stortinget sist. Jeg vil si at i så fall er det nye forhold som har virket inn på utsettelsen, og som man ikke hadde herredømme over da vi diskuterte dette sist. Det som var mitt lille poeng, var at jeg tror det var veldig viktig at Stortinget gjorde det raskt, slik at man kom i gang med dette spørsmålet. Samtidig, som det også redegjøres godt for av saksordføreren, av en enstemmig komite og også av departementet, er det også slik at man bl.a. av kvalitetsmessige hensyn velger å legge an prosessen slik det nå er gjort. Det tror jeg er avgjørende viktig. Det er et enormt stort og et viktig innkjøp det offentlige gjør. Det er viktig med det formelle. Det er Regjeringa invitert av bl.a. kontroll- og konstitusjonskomiteen til å svare på. Og det skal man gjøre, for her er det etter min mening viktig nettopp å holde disse prosesser klare, samtidig som det er viktig at det blir innfaset på en skikkelig og seriøs måte, så det får slik fungering som vi alle ønsker oss.
Ivar Skulstad (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
Det er en svært omfattende og grundig undersøkelse som ligger til behandling i Stortinget i dag. Hovedformålet for Riksrevisjonen med denne undersøkelsen var å se på om Entra Eiendom AS har kjøpt og solgt eiendommer med god forretningsskikk og i tråd med Stortingets vedtak og forutsetninger. Det er grunn til å gi Riksrevisjonen honnør for grundighet, innhold og form i det materialet som er lagt fram. Det primære formålet med Entra Eiendom er å dekke statens behov for lokaler i det konkurranseutsatte markedet. Selskapet ble stilt fritt til, ut fra kommersielle vurderinger, å selge eller leie ut til andre de lokaler som var fristilt fra leieavtaler med statlige leietakere. Disse eiendommene må også kunne utvikles til bruk for private. Dette vil bidra til å effektivisere statens bruk av kontorlokaler. Det er imidlertid en forutsetning for selskapet at kjøp og utvikling av nye eiendommer skal rettes mot statlige virksomheter. Dette innebærer at kjøp og utvikling av nye eiendommer direkte rettet mot fylkeskommunale og kommunale aktører faller utenfor Stortingets forutsetninger for selskapet. Selskapet har i flere tilfeller avventet tinglysning i flere år i påvente av avklaring av bruk av eiendommen eller organisasjonsmessig plassering av eierselskapet. Riksrevisjonen stiller spørsmål ved om dette er i samsvar med Stortingets intensjoner. Tinglysning tjener et offentlig behov, knyttet til å gjøre opplysning om eiendomsforhold offentlig tilgjengelig. Åpenhet om eiendomstransaksjoner bidrar bl.a. til å forebygge korrupsjon og misligheter. De som forvalter fellesskapets eiendom, har et særlig ansvar for å være nøyaktig med slikt regelverk, og derved gå foran med et godt eksempel. Forholdet rundt Cort Adelers gate illustrerer med all tydelighet hvilken risiko selskapets eiere og styre tar ved å akseptere at skjønnet til innleide meglere og selskapets egne ansatte er det eneste relevante grunnlag for å vurdere om betingelsene for eiendomssalg er markedsmessige. Riksrevisjonens tilleggsrapport viser klart at Entra Eiendom har gitt ufullstendige og uriktige opplysninger i forbindelse med faktabeskrivelsen i Dokument nr. 3:2. Det er selvsagt veldig uheldig at ikke all informasjon blir lagt fram for Riksrevisjonen. At sentrale transaksjonsarkiver i tillegg har vært mangelfulle, gjør ikke saken bedre. Jeg er glad for at statsråden har tatt tak i de kritikkverdige forholdene som er avdekket i den omfattende undersøkelsen, noe som har ført til at selskapets praksis er justert på en rekke områder. Dette vitner om handlekraft fra statsrådens side. Jeg ser fram til den saken som komiteen nå har bedt om.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2007-12-17:
Den foreliggende rapporten fra Riksrevisjonen er en oppfølging av tidligere undersøkelser av skatteoppkrevernes innfordringsarbeid og stedlige arbeidsgiverkontroll. I denne omgang er det innfordringsarbeidet i forhold til restskatt for personlig skattytere og skatteoppkrevernes stedlige kontroll av arbeidsgiverne som er undersøkt. Undersøkelsen viser at det fortsatt er store variasjoner kommunene imellom, både i forhold til tid, beløp og bruken av ulike innfordringstiltak i restskatteinnkrevingen. Også når det gjelder arbeidsgiverkontrollen, er det store variasjoner i kontrolldekningen mellom kommunene. En effektiv innfordring av skatter og en vel fungerende arbeidsgiverkontroll er av stor samfunnsmessig betydning. Til tross for de svakheter Riksrevisjonen peker på i sin rapport, er det grunn til å understreke at skatteinnkrevingen i Norge fungerer bra. Godt over 99 pst. av utliknet skatt blir innbetalt. Restskatten utgjør bare en liten del av skatten. En stor del av den skatten som ikke blir innbetalt, gjelder personer som det vil kunne være vanskelig å få innbetalinger fra. Det er i stor grad personer som ikke har levert selvangivelse, og som er skjønnsliknet, bl.a. personer som verken har kjent adresse eller telefon, ubemidlede personer og andre i vanskelige livssituasjoner. Bruk av tvang overfor disse som er i en vanskelig livssituasjon, har liten effekt og er et lite tjenlig virkemiddel. De lokale skatteoppkreverne, særlig på mindre steder, har ofte god kjennskap til hvem det kan ha noen hensikt å bruke tvang overfor. Stortinget har ellers tidligere vært opptatt av at en også må ivareta andre hensyn overfor folk som har betalingsproblemer, bl.a. at også offentlige kreditorer må bidra til gjeldsordninger når dette er hensiktsmessig. Når det gjelder arbeidsgiverkontrollen, påpeker Riksrevisjonen bl.a. at kontrollene ikke er mange nok og gode nok, særlig i mindre kommuner. Jeg har lyst til å understreke at god arbeidsgiverkontroll er viktig for å avdekke skatteunndragelser og svart arbeid. Samtidig er det viktig å understreke at variasjoner i kontrolldekning også kan ha sammenheng med ulik næringsstruktur. Eksempelvis er 57 pst. av arbeidsgiverne konsentrert i 11 pst. av kommunene, og 54 pst. av de mindre kommunene har kun 14 pst. av arbeidsgiverne. I små kommuner er også næringsgrunnlaget godt kjent for skatteoppkreveren. At det ikke avdekkes noe i nesten halvparten, eller ca. 43 pst., av kontrollene, kan også ses som positivt og viser at bedriftene er påpasselige i sitt regnskapsarbeid. Kristelig Folkeparti har tro på at lokal kunnskap også i skatteinnkrevingen bidrar til at skatteinnkrevingen er så god som den er. Vi ser det derfor som viktig fortsatt å opprettholde denne funksjonen i kommunene.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-12-17:
I representantforslaget forslås for det første at den utvidelsen av kommunenes mulighet til å utskrive eiendomsskatt som ble vedtatt våren 2006, blir reversert. Forslagsstillerne ønsker at eiendomsskatt kun skal skrives ut på «verk og bruk» og på eiendommer i områder som er utbygd på bymessig vis. For det andre foreslås det i representantforslaget at det skal settes en maksgrense på takstgrunnlaget for utskrivning av eiendomsskatt på 30 pst. av markedsverdien. Flertallet i komiteen, bestående av regjeringspartienes representanter, tilrår at representantforslaget ikke bifalles. Et mindretall, bestående av Fremskrittspartiets og Høyres representanter, fremmer de to konkrete forslagene på nytt, og jeg går ut fra at de ulike fraksjonene vil redegjøre ytterligere for sine synspunkter. Det er vel ikke mer enn et halvt år siden vi sist hadde en ganske opphetet debatt i denne sal om et annet representantforslag knyttet til eiendomsskatten. Det gjaldt Fremskrittspartiets forslag om å avvikle hele adgangen for kommunene til å utskrive eiendomsskatt. Eiendomsskatt er som kjent et svært følelsesladet tema, og det vil sikkert også dagens debatt vise. Kristelig Folkeparti har det samme utgangspunktet i dag som sist gang vi debatterte saken. Vi legger til grunn at kommunene bør ha mulighet til å kunne skrive ut eiendomsskatt, og overlater til det lokalpolitiske skjønn å avgjøre om retten skal benyttes eller ikke. Da må også lovverket nødvendigvis være utformet slik at en utskrivning kan gjøres på en mest mulig hensiktsmessig måte, både ut fra effektivitetshensyn og rettferdighetshensyn. Samtidig ønsker vi at de kommuner som faktisk skriver ut eiendomsskatt, legger vekt på sosiale hensyn når skatten utformes. Da saken sist var oppe, fremmet Kristelig Folkeparti og Venstre tre konkrete lovforslag om å styrke vektleggingen av sosiale hensyn i lovverket for eiendomsskatten. Vi viser til disse forslagene også i denne sak, og anmoder Regjeringen om å vurdere også dette når den bebudede nye vurderingen av de ulike reglene for utskrivning av eiendomsskatt gjennomføres. Kristelig Folkeparti og Venstre fremmer ytterligere et nytt forslag i innstillingen, som vil styrke fordelingshensyn ved skatteutformingen enda bedre, dersom det blir fulgt opp. Til forslag nr. 2, fra de nevnte representanter, har jeg lyst til å si at selv om vi ikke støtter det, er det av og til så lite ensartet praksis mellom ulike kommuner når det gjelder selve takseringen, at forslaget absolutt har en viss relevans. Det må ikke bli slik at det er adressen og ikke markedsverdien som blir avgjørende for taksten. Slike forskjeller vil, dersom de blir ekstreme, også oppleves klart urimelige i befolkningen. For øvrig vil jeg overlate til Høyres representanter å framføre sine prinsipielle argumenter mot en lovendring som en finansminister fra Høyre for ikke lenge siden argumenterte for. Med det tar jeg opp Kristelig Folkepartis og Venstres forslag.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-12-17:
Først til representanten Flåtten. Jeg er glad for den historiebeskrivelsen fra en sentral kilde når det gjelder den merknaden knyttet til eiendomsskatt, men ut fra det må man vel også kunne slutte at noen prinsipiell motstand har det kanskje ikke vært fra Høyres side. Da hadde man vel neppe vært med på å be om en vurdering av det eiendomsskattesystemet vi nå har. Når det gjelder Magnar Lund Bergos ønske om å se nærmere på forslaget fra Kristelig Folkeparti og Venstre angående de mest luksuriøse boligene, er det klart – etter samråd med Sponheim – at det er en fristelse vi faller for. Vi gjør det hermed om til et oversendelsesforslag.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-12-17:
Først til representanten Lund Bergos merknad om at han synes trusselvurderingen fra Kristelig Folkeparti var i sterkeste laget. Det får vi bare ta til etterretning. Jeg har likevel lyst til å peke på det som representanten Lund Bergo var innom i sitt innlegg, og som også er med i merknaden fra flertallet. Der heter det at «det generelt er bedre og mer målrettet å støtte frivillige organisasjoner gjennom bevilgninger over statsbudsjettet, enn gjennom skattefradrag hvor pengestøtten styres ut fra hvor mye ulike private givere støtter forskjellige organisasjoner». Jeg er helt enig i at det er positivt at man også gir direkte støtte over statsbudsjettet, men jeg synes ikke man skal undervurdere det som det etter hvert er blitt stadig mindre av, nemlig organisasjonenes frie midler, for faktum er at gjennom mye av statsstøtten styres også aktiviteten i Frivillighets-Norge. Jeg tror det er veldig sunt og veldig riktig at vi bevarer et sivilt samfunn, at vi har en tredje sektor, som også har et incitament utover det å være et slags haleheng til det offentlige. I det aspektet synes jeg gavefradragsordningen er midt i blinken, og jeg er veldig glad for at den er kommet. Som man vet, har vi også foreslått den utvidet i budsjettsammenheng. Det aspektet synes jeg ikke flertallet berører særlig i sine merknader, nemlig organisasjonenes mulighet til selv å styre sine midler uten at det styres i for stor grad av det offentlige. Det er, tror jeg, en av de viktige debatter knyttet til Frivillighets-Norge framover. Så en kort merknad knyttet til forslaget. Vi støtter forslaget, men jeg vil allikevel si at det har noen administrative utfordringer ved seg som jeg synes man ikke skal overse. For Kristelig Folkeparti er det en premiss for en utvidelse av ordningen i tråd med det forslaget representerer, at man finner praktiske løsninger på disse utfordringene.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
Det er omtrent et halvt år siden vi sist diskuterte kommunal eiendomsskatt i denne salen. I likhet med Kristelig Folkepartis representant står flertallet fast på det standpunkt som vi hadde tidligere. Bakgrunnen for at forslaget stilles nå, er trolig den utvidede muligheten kommunene har fått til å pålegge eiendomsskatt i hele kommunen, for i revidert nasjonalbudsjett for 2006 ble det vedtatt en åpning for kommunene til å skrive ut eiendomsskatt for hele kommunen, bare innenfor «bymessig bebyggelse, og/eller på verk og bruk». Formålet med endringen var å fjerne urimelig forskjellsbehandling innenfor samme kommune, fjerne uklarhet i regelverket og gi kommunene økt valgmulighet. Det mener flertallet fortsatt er en riktig politikk. Opposisjonen ynder å kalle dette for en hytteskatt. Det anser jeg for å være litt underlig, siden det ikke er lov bare å pålegge hytter eiendomsskatt. Det er derfor meningsløst å omtale deler av denne eiendomsskatten som en såkalt hytteskatt. Kommunen kan ikke skrive ut eiendomsskatt kun i hytteområder. Valget står mellom hele kommunen eller innenfor bymessig bebyggelse. Jeg vil dessuten minne forsamlingen om følgende: Eiendomsskatt er en kommunal inntektskilde som beløp seg til 4,4 milliarder kr i 2006, dvs. i forhold til anslaget i St.prp. nr. 1 for 2006-2007. Det betyr at dersom eiendomsskatten fjernes, reduseres kommunenes inntekter med om lag 4,4 milliarder kr. Konsekvensene av det kan bli kutt i velferdstilbudet i kommunene. Kommunen bestemmer selv om den skal ha eiendomsskatt, hvilket nivå den skal ligge på, og om det skal åpnes for differensiering av satsene. Vi har ingen grunn til å anta noe annet enn at kommunene gjennom lokaldemokratiet innretter eiendomsskatten slik at den oppfattes som rimelig for innbyggerne. Saksordfører Syversen peker på at sosiale hensyn ikke ivaretas godt nok i noen kommuner. Det er forhold som bør følges opp i de kommunene dette gjelder, så langt det er mulig innenfor nåværende regelverk. Men generelt, som i alle andre saker, bør vi også her være åpne for å justere regelverket, om det viser seg at det er behov for dette av sterke rettferdighetshensyn. Flertallet støtter dermed ikke forslaget.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
Alle er enige om at den innsatsen som gjøres av frivillige organisasjoner, er en viktig del av folks liv landet rundt. Det er i organisasjonene mange finner rom og uttrykk for sitt engasjement på fritiden. I tillegg bidrar mange frivillige organisasjoner direkte når det gjelder velferd og veldedighet. Det kan være som et supplement til det offentlige, eller at organisasjonene fyller et tomrom som det offentlige vanskelig kan fylle like godt. Røde Kors’ tilbud til innsatte om å få en besøksvenn i fengselet, eller det å få en lokalkjent til å hjelpe seg som nyankommet flyktning, er slike eksempler. Bredden er langt større enn dette, og mengden av frivillig arbeid er meget stor – uten at jeg går mer inn på det her. Knapt noen er uenig i denne virkelighetsbeskrivelsen. Partiene skiller lag i synet på skatt, også i denne sammenheng. I dag er det slik at frivillige organisasjoner nyter godt av en rekke gunstige skatte- og avgiftsregler, da særlig fradraget på 12 000 kr pr. år hvis man gir gaver til frivillige organisasjoner. Flertallspartiene mener denne ordningen er gunstig nok, og ønsker ikke å prioritere å øke beløpsgrensen. Vi vil heller ikke utvide ordningen til å gjelde kontingenter. Når det gjelder forslagsstillernes ønske om utvidelse til å gjelde organisasjoner som ikke har et nasjonalt omfang, avvises også dette av flertallet. Hovedbegrunnelsen ligger i hensynet til kontroll og administrasjon. Hvis det skal åpnes opp for at lokale foreninger og lag skal kunne motta gaver med fradragsrett for giveren uten at de er tilsluttet et sentralt ledd som kan levere et samlet regnskap, betyr det klart mer arbeid fra Skattedirektoratets side. Deres oppgaver med hensyn til tilsyn og kontroll vil bli vanskeligere, og man kan selvfølgelig tenke seg at de får økte ressurser parallelt med en slik endring som forslagsstillerne ønsker seg. Men det vil bety økt offentlig byråkrati, noe jeg erindrer at enkelte av dem som støtter forslaget, som regel er sterkt imot. Å styrke skatteetaten er ingen dum tanke om man ønsker økte offentlige inntekter. Men regelverksendringer som vil medføre at Skattedirektoratet får en vesentlig vanskeligere kontrolloppgave, ønsker ikke flertallet å støtte. På bakgrunn av dette stemmer Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mot disse tre endringene som ligger i forslaget.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
Temaet skatt kan omhandle det meste, i hvert fall om det er knyttet økonomiske verdier til gjenstanden. Elg er et slikt objekt, i likhet med reinsdyr og hjort, siden det jaktes på disse dyrene, og siden noen er villig til å betale for kjøttet. Hva så om skatteobjektet av en eller annen grunn forringes? Hva skjer med skatten om det f.eks. skulle streife en ulv eller to innom jaktområdet og ta for seg av det som er å finne av verdifullt vilt i området? Denne problemstillingen har finanskomiteen behandlet, og det ganske så grundig, om jeg må få si det slik. Dette skyldes at representantene Jan Tore Sanner, Børge Brende og Svein Flåtten fremmet et representantforslag som lyder som følger: «Stortinget ber Regjeringen fremme forslag om endringer i skatteloven § 4, slik at formuesverdien av elgavkastning i sannsynliggjorte ulveområder, ikke inngår i den samlede beregning for skogformue.» Flertallets konklusjon er som følger: Det er årets inntekt fra selve jaktrettigheten som skal verdsettes. Det er altså de utnyttede fellingstillatelsene det skal beregnes formuesverdi av. Dette innebærer at om en skogeier ikke har hatt inntekter, eller har hatt reduserte inntekter, fordi ulv har forsynt seg av elgstammen som holder til i vedkommendes skog, vil vedkommende få null i formuesverdi, eller redusert formuesverdi til beskatning. Det er altså de utnyttede fellingstillatelsene det skal beregnes formuesverdi av, og etter denne presiseringen velger flertallet å avvise forslagene.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
For å si det på den måten: Vi har gått dypt inn i detaljer i denne saken. Det kan jeg bekrefte, både hva gjelder ulv, elg og sågar reinsdyr. Og jeg synes det er nyttig, for alle skatteregler i landet har jo konsekvenser for den enkelte innbygger, den enkelte bedrift – alle dem som betaler skatt. Denne saksgangen har vært oppklarende i så måte, så jeg har ikke noe imot de synspunkter representanten Flåtten ytrer.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
Jeg viser til mitt innlegg, der jeg refererte til det standpunkt vi har, som altså er bekjentgjort av finansministeren, Skattedirekoratet og, meg bekjent, også presisert senest for noen dager siden, i forhold til dem som jakter, og som leier ut til jakt. Det står ved lag.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-12-17:
Som saksordfører vil jeg bare opplyse om at flertallet støtter Flåttens forslag om at forslaget om elgen, ulven og de andre dyrene vedlegges protokollen.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2007-12-17:
Nå er det vel ikke noen tvil om hva Fremskrittspartiet mener i denne sak og om eiendomsskatt generelt, noe vi sier klart fra om, og som kommer tydelig fram i begynnelsen av Fremskrittspartiets partiprogram. Vi vil oppheve loven om eiendomskatt, noe vi gang på gang gjentar i valgkamper, og noe vi flere ganger her i Stortinget har foreslått – senest i form av et representantforslag før sommerferien, som dessverre kun fikk Fremskrittspartiets stemmer. Det påpeker vi også i våre merknader til denne sak.  Eiendomsskatt er en overlevning fra gamle dager da eiendom betydde rikdom og evne til å betale skatt, i en tid da skatt på inntekt ikke var særlig fruktbart. Eiendomsskatten rammer tilfeldig og usosialt og slett ikke etter evne. Eiendomsskatt er en spesielt urimelig form for dobbeltbeskatning, ettersom skatten ikke har sammenheng med hvorvidt man har hatt noen avkastning på eiendommen. Vi vet jo også at eiendom beskattes flere ganger, ettersom man allerede har betalt skatt på den lønnen eiendommen er ervervet for, i tillegg til dokumentavgift når man kjøpte eiendommen, eventuelt arveavgift, og merverdiavgift av påkostninger. Videre er eiendommen allerede gjenstand for formuesbeskatning. Etter at denne såkalte hytteskatten ble innført, har jeg flere ganger fått henvendelser fra fortvilte pensjonister, som gjennom mange år har spart for å kjøpe seg en hytte som de har planlagt å kose seg på i pensjonisttilværelsen. Og så kommer plutselig denne hytteskatten, som rammer enslige eldre, som ofte kun har minstepensjon som inntekt. Man har pensjonister som vil få det vanskelig med å betale denne skatten på en eiendom som kan ha en høy markedsverdi, pensjonister som har et hus som er nedbetalt gjennom et langt liv og samtidig kanskje trenger store påkostninger. Dette rammer også barnefamilier, barnefamilier i etableringsfasen, som gjerne har en høy gjeldsbyrde. Skatten framstår spesielt urimelig når det gjelder hytter, ettersom hytteeier bor i en annen kommune og dermed ikke har stemmerett og innflytelse i kommunen. Det er jo et tankekors at vi her i Norge fosser over av penger. Vi vil snart passere 2 500 milliarder kr i formue, og likevel skal norske borgere flås. De kommunale skatter og avgifter kommer så på toppen av allerede urimelige og høye skatter og avgifter. Så registrerer jeg at man her i Stortinget prater høyt om at staten bør øke skattene og avgiftene. Fremskrittspartiet skulle gjerne ha fjernet hele eiendomsskatten, men forstår at vi står alene i denne sak. Som et steg i riktig retning støtter vi Høyres representantforslag om å avvikle den såkalte hytteskatten og begrense nivået på eiendomsskatten. Jeg tar avslutningsvis opp de forslagene vi har sammen med Høyre.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2007-12-17:
Som vi skriver i representantforslaget, er hovedformålet med dette forslaget å finne fram til mer kostnadseffektive måter å organisere kommunal forvaltning på og derved bedre tilbudet til landets innbyggere. Forslaget vil også kunne bidra til å synliggjøre for brukerne og innbyggerne hva de ulike tjenestene faktisk er verdt, samt gjøre det lettere for den enkelte kommune å velge en markedsorientert politikk. Dagens momskompensasjonsordning er komplisert, fordi den har en rekke vanskelige avgrensninger. Enkelte spørsmål knyttet til momskompensasjonsordningen er vanskeligere enn andre. Ved innføringen av momskompensasjonsordningen uttalte Kommunenes Sentralforbund at en generell ordning ville bli enklere å administrere enn alternativene og også redusere avgrensningsproblemene. Men da Finansdepartementet i brevs form 8. mars 2006 bad Kommunenes Sentralforbund om å vurdere hvilken administrativ belastning kompensasjonsordningen medfører for de kompensasjonsberettigede, uttalte KS at reformen i stor grad har «ført til stor frustrasjon hos nær alle kommuner. De fleste mener at de har «tapt» og har vanskelig for å følge med i de kompliserte etterberegningene som har blitt foretatt flere ganger». Den generelle momskompensasjonsordningen har dessverre ikke levd opp til forventningene til effektivisering og fri konkurranse, og vi ønsker derfor med disse forslagene å ta ett skritt til i retning av likebehandling av kommunal og privat virksomhet. For å redusere problemene med dagens ordning vil det kunne være naturlig å la all kommunal virksomhet omfattes av det ordinære merverdiavgiftsregelverket, slik man bl.a. har gjort på New Zealand. En slik modell innebærer et generelt merverdiavgiftssystem som omfatter alle varer og tjenester, og både offentlig og privat virksomhet. Helt siden jeg ble valgt inn her på Stortinget, har jeg blitt kontaktet av aktører fra forskjellige næringer, som f.eks. privatdrevne videregående skoler og private barnehager, som mener noe må gjøres, slik at man kan drive på like vilkår som offentlige aktører. Jeg har også blitt kontaktet av flere rådmenn fra mitt hjemfylke, som er helt enig i at denne ordningen er altfor komplisert og rammer urettferdig. Jeg vil ta opp Fremskrittspartiets forslag. Jeg vil også understreke at det vi foreslår, er at vi ber Regjeringen komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett i 2008 med vurderinger og forslag til en ordning som nøytraliserer merverdiavgiftbelastningen for helseforetakene og statsforvaltningen. Jeg kan ikke se hvorfor ikke alle partiene her i Stortinget kan være med på et slikt forslag. Det samme gjelder også forslaget der vi ber Regjeringen utrede konsekvensene av å la kommunale virksomheter omfattes av det ordinære merverdiavgiftregelverket, inkludert eventuelle merkostnader for kommunal sektor. Jeg gjentar: Vi ber om en utredning.
Svein Flåtten (Høyre), 2007-12-17:
Jeg takker representanten for innsiktsfull omtale av en vanskelig skattesak. Det har vært litt frem og tilbake med denne saken, mildt sagt. Men så har man jo fått vite de siste par dager at dette har endt opp med at Skattedirektoratet, som vel var de som hadde gjort feil i denne sammenhengen, har endret på sin praksis og erkjent det. Mener representanten at denne saken har vist oss at Stortinget, politikerne – og kanskje særlig Regjeringen – bør ha en ydmyk tilnærming til skatteproblematikk som kommer opp fra skattyterne, og at det er viktig å gå inn i detaljene?
Svein Flåtten (Høyre), 2007-12-17:
Dette har på mange vis vært en underlig sak. Det begynte med et forslag fra bl.a. undertegnede, som var upresist, men som tok opp en viktig sak for skogeiere og for dem som har elg og ulv i områdene sine. Så fortsatte saken med et svar fra finansministeren til komiteen, som påviste vår upresishet, men som samtidig gav et svar som på mange vis var tilfredsstillende for både forslagsstillerne og dem det gjaldt. Så skulle man tro at alt var såre vel, men det var det ikke, for den praksis som finansministeren henviste til i sitt svar, var ikke gjeldende praksis hos dem som utfører ligningen, nemlig den ytre etat, Skattedirektoratet. Derfor har det vært en del frem og tilbake. Jeg må si at jeg synes saksordføreren, den elgpolitiske talsmann Marianne Aasen Agdestein, har gjort en helt utmerket jobb med å sette seg inn i disse tingene. Det har ikke vært enkelt, verken for forslagsstillere eller for andre. For å gjøre en lang historie kort: Nå er saken løst. Jeg tror neppe det er noe eksempel til etterfølgelse at Stortinget via Dokument nr. 8-forslag og påfølgende komitebehandling skal løse de problemer som skattyterne støter på i ligningsvesenet. Men i hvert fall er det blitt et godt resultat, og derfor ønsker jeg å trekke vårt mindretallsforslag, som står i innstillingen, og i stedet fremme det forslaget som er omdelt, om at vi ber om at forslaget vedlegges protokollen. Da får vi en omforent løsning på dette – særlig hvis regjeringspartiene støtter det forslaget. Så vil alle være enige – helt ute fra skogen og opp til dem som skal foreta ligningen.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-17:
Er det noe som er spesielt for Norge i forhold til land vi vanligvis sammenligner oss med, er det nettopp at skatt på bolig og på eiendom er veldig lav. Representanten Flåtten nevnte i sitt innlegg at det nye forslaget skulle by på et demokratiproblem. Jeg har aldri tidligere hørt at det for næringsdrivende som har firmaer rundt omkring i Norge og skattlegges i de forskjellige byene, skulle by på noe demokratiproblem at de ikke har stemmerett alle steder der hvor de måtte ha drift og må skatte. Jeg kan heller ikke se at det har store konsekvenser for dem som har hytte eller fritidseiendom et sted, ikke å kunne stemme i den kommunen. Når det gjelder bruk av fritidseiendommer i Norge, ser vi at bruken er økende. Det er folk som tilbringer opptil halve året på sine fritidseiendommer, og de bruker da både kommunens helse- og sosialvesen og all annen infrastruktur. At de da ikke skal betale skatt til den samme kommunen, oppfatter jeg som mye mer urimelig enn at de ikke skulle kunne stemme. En annen løsning ville jo være at de kunne stemme flere steder. Jeg har til og med sett det foreslått. Det regner jeg med at heller ikke Flåtten støtter. Eiendomsskatten er en frivillig kommunal skatt. De nye reglene som ble vedtatt i revidert nasjonalbudsjett for 2006, åpner jo for at kommunene kan velge mellom å skrive ut eiendomsskatt for hele kommunen bare innenfor bymessig bebyggelse og/eller på verk og bruk. Argumentasjonen for endringene var å fjerne urimelig forskjellsbehandling innenfor samme kommune ved å fjerne uklare regelverk og gi kommunen økt valgfrihet. Det er verdt å merke seg at det ikke åpnes for særlig beskatning av fritidseiendommer, men for at kommuner kan skattlegge alle typer boliger med lik sats i hele kommunen, uavhengig av om området er bygd ut på bymessig vis eller ikke. Den tidligere avgrensingen til bymessige områder kunne være uklar og vanskelig å praktisere. Eksempelvis kunne en oppleve ulik beskatning av ellers like eiendommer i samme kommune bare basert på beliggenhet, og dette kunne lett oppleves både som uheldig og urimelig. Forslagsstillerne fokuserer særskilt på fritidseiendommer. Fritidseiendommer vil ofte ligge utenfor bymessige områder, og slik sett er eiendomsskatt på fritidseiendom en konsekvens av utvidelsen til virkeområdet for eiendomsskatteloven. Det må likevel bemerkes at loven ikke åpner for at det kun skrives ut eiendomsskatt på fritidseiendom. Så hadde jeg tenkt å minne representanten Flåtten på en tidligere merknad. Han fokuserte såpass mye på den selv at jeg synes at det godt kan stå over, men det kunne vært fristende. Til slutt vil jeg vise til forslag nr. 4, fra Venstre og Kristelig Folkeparti, der «Stortinget ber Regjeringen vurdere mulighetene for å gi kommunene anledning til å sette en høyere sats for kommunal eiendomsskatt på de aller dyreste boligene og fritidseiendommene». Dette er et forslag jeg kan ha sympati for og kunne godt tenke meg å se nærmere på. Jeg vil gjerne henstille til forslagsstillerne om å gjøre det om til et oversendelsesforslag.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2007-12-17:
Representanten Syversen trekker fram en tilsynelatende motsetning mellom vår måte å se på frivillighet på og vår måte å finansiere frivillighet på. Han trekker spesielt fram det med frie midler. Hvis representanten Syversen ser i frivillighetsmeldingen, vil han se at regjeringspartiene er svært opptatt av frie midler og nettopp det at organisasjonene ikke skal styres av staten, men at vår rolle er å gi gode rammevilkår. Vi kjenner alle til at ikke minst på grunn av bortfallet av automatinntekter, som har vært formidabelt for Frivillighets-Norge, men som var helt nødvendig – og som de fleste i salen er enige om – må vi se oss om etter andre måter å støtte frivilligheten på. Vi skal gjøre det, og jeg mener personlig at det med frie midler er essensielt i den sammenhengen. Jeg mener f.eks. at en del av de spillene som Norsk Tipping administrerer i dag, bør kunne tilbakeføres til Frivillighets-Norge, nettopp for å utløse mer dugnadsånd, som vi ikke finner i Norsk Tipping.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-12-17:
Saken gjelder forslag fra stortingsrepresentantene Per-Willy Amundsen, Åge Starheim, Ib Thomsen og Jørund Rytman om å utrede konsekvensene av å la kommunale virksomheter omfattes av det ordinære merverdiavgiftsregelverket. Komiteens flertall, som utgjøres av regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti, peker på at dagens generelle momskompensasjonsordning ble innført den 1. januar 2004. Denne ordninga ble etablert i den hensikt å fjerne forskjellsbehandlinga mellom kommunal egenproduksjon og kjøp fra merverdiavgiftspliktige aktører som merverdiavgiftssystemet gir opphav til. Flertallet påpeker at den generelle kompensasjonsordninga innebærer at kommunene blir kompensert for betalt inngående merverdiavgift på alle innkjøpte varer og tjenester fra registrerte næringsdrivende. Merverdiavgiften vil dermed ikke representere noen ekstrakostnad ved kjøp av tjenester fra private. Ordninga innebærer derved at merverdiavgiftsregelverket ikke påvirker valget mellom egenproduksjon eller kjøp fra andre. Flertallet er i hovedsak av den mening at regelverket er utformet i tråd med anbefalingene fra et bredt sammensett utvalg i NOU 2003: 3 Merverdiavgiften og kommunene – konkurransevridninger mellom kommuner og private. Flertallet viser til utvalgets vurderinger av ulike alternativer for modeller innenfor merverdiavgiftssystemet som skulle likestille kommunal egenproduksjon og kjøp av tjenester i forhold til merverdiavgiften, og at utvalget konkluderte med at utvidet merverdiavgiftsplikt ikke vil være gjennomførbar som en generell løsning på konkurransevridningene med dagens finansiering og organisering av velferdstjenestene. Flertallet viser også til at utvalget heller ikke ville anbefale modellen med utvidet fradragsrett for kommunene. Regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti viser til at det i Ot.prp. nr. 1 for i år er foreslått endringer i lov av 12. desember 2003 nr. 108 om kompensasjon av merverdiavgift for kommuner, fylkeskommuner mv. Flertallet viser til at det av proposisjonen framgår at Finansdepartementet og Kommunal- og regionaldepartementet er av den oppfatning at omfanget av kommunal aktivitet som gir opphav til forskjellbehandling på merverdiavgiftsunntatte virksomhetsområder hvor kommunene mot vederlag tilbyr tjenester i konkurranse med private, er av begrenset omfang. På denne bakgrunn bifaller ikke regjeringspartiene forslaget. Fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre er vurderinga en annen. Disse medlemmer vil peke på at det offentlig oppnevnte utredningsutvalget pekte på en rekke praktiske problemer med utvidet merverdiavgiftsplikt etter å ha gått grundig inn i dette temaet. Disse medlemmer mener derfor at en utvidelse må skje mer gradvis, at dette er tilstrekkelig utredet av utvalget, og at den nåværende ordning bør få virke noe lenger før man går i gang med omfattende evalueringer. Etter deres ønske skal forslaget vedlegges protokollen. Forslagsstillerne fra Fremskrittspartiet går inn for forslaget.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-12-17:
For å rekapitulere saken gjelder den altså formuesberegning av elgjakt i områder med etablert ulverevir og høy rovviltbelastning. Det er ikke rett at avkastning av elgjakt inngår i formuesbeskatninga av skog. Hjemmelen for formuesskattlegging av skog er skatteloven § 4-11 annet ledd, mens elgjakt formuesbeskattes etter den alminnelige regelen om beskatning av formue i skatteloven § 4-1. Her er jaktrett én type servitutt blant mange. Det er de utnyttede jaktrettigheter, fellingstillatelser, som det skal beregnes formuesverdi av. Dette betyr at innehaver av elgjaktrett som på grunn av ulv har hatt reduserte inntekter, eller ingen inntekter, vil få redusert, eller ingen, formuesverdi til beskatning. Derfor er det ikke behov for egne lovregler for skogeiere som er berørt av ulv. Ut fra komiteens behandling er det imidlertid behov for en generell klargjøring av formuesskattlegging av jaktrettigheter. Ifølge Lignings-ABC 2006, side 976, formuesbeskattes verdi av elg- og hjortejakt «bare hvis skogeieren har så stort skogareal innen kommunen at det ville gitt fellingstillatelse til minst ett dyr». I meldinger fra Skattedirektoratet, nr. 6 av i år, 13. desember, framgår det i § 3-2-5 under overskriften «Fordel ved nettolikning av egen utnyttet jaktrett» at det er antall «felte dyr» som skal legges til grunn – altså ikke fellingstillatelser, at det er nettofordel og ikke bruttofordel som skal danne grunnlag for formuesskattlegging, og at det brukes sjablongsatser for henholdsvis elgku, elgokse, elgkalv, voksent reinsdyr og voksen hjort. Når det gjelder annen jakt enn på elg, rein og hjort, skal det ikke formuesberegnes når en jakter sjøl. For dem som leier ut jakt, også storviltjakt, er det brutto utleieinntekt som er grunnlaget for formuesberegning av jaktrettighetene. Det betyr at også for disse er det de utnyttede fellingstillatelsene som det skal beregnes formuesverdi av. Derfor er jeg enig med representanten Flåtten i at vi har fått et godt resultat så langt, og fra Senterpartiets side har vi ingenting imot at forslaget vedlegges protokollen. Når det er sagt, reiser imidlertid behandlinga i komiteen kanskje behov for at en ser noe nærmere på dette seinere. Da er det et punkt som er viktig å ha med seg, og det er at for å stimulere til bl.a. samarbeid i utnyttelse av jaktressursene – og et samarbeid i utnyttelsen av jaktressursene gjennom jeger- og fiskerforeninger, som er det mest aktuelle i mange tilfeller – er det behov for å se nærmere på regelverket for formuesbeskatning ved utleie av jakt, bl.a. vurdering av bunnfradrag ved formuesfastsettinga. Det er ganske naturlig, når vi vet at det mest sentrale ved beskatning er inntektsbeskatninga, og der beskattes inntektene fra første krone.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-12-17:
Det som står i innstillinga, er korrekt, og det som er sagt fra meg, er korrekt. Når en jakter sjøl, framgår det nå helt presist fra Skattedirektoratets meldinger, nr. 6/2007, hvordan det er å oppfatte – det er antall felte dyr, det er netto, og det gjelder dyr som referert. Når det gjelder de som leier bort, er det brutto utleieinntekt som er grunnlaget for formuesberegningen, og brutto utleieinntekt er jo den faktiske inntekt som en har hvert år. Dersom ulven har vært der og jaktet før jegeren kommer, ja vel, da blir det ingen inntekt på den som leier ut jakten.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2007-12-17:
Saksordføreren holdt et balansert innlegg. La meg bare si at både private og kommunale virksomheter leverer viktige tjenester. Sett fra en samlet opposisjons side er det viktig at samfunnets ressurser brukes mest mulig effektivt, og at disse tjenestene leveres best mulig hva angår kvalitet. Det var også grunnen til at det under Bondevik II-regjeringen ble innført en generell momskompensasjonsordning fra 1. januar 2004, for å fjerne forskjellsbehandlingen mellom egenprodusering av tjenester i kommunene og private leverandører av tjenester. Det er derfor fra en samlet borgerlig opposisjon et sentralt ønske at merverdiavgiftsløsninger ses på på nytt, slik at en slik forskjellsbehandling ikke finner sted, og at man får en mest mulig effektiv offentlig tjenesteproduksjon. Jeg tar derfor opp de to forslagene som Høyre står sammen med andre partier om.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2007-12-17:
Denne saka gjeld eit forslag om å utvide ordninga med skattefrådrag for gåver til frivillige organisasjonar, å auke grensa frå 12 000 kr pr. år, slik det er i dag, til 15 000 kr pr. år. Forslaget går òg på kva slags gåver som skal inkluderast i denne frådragsordninga. Komiteen har delt seg i eit mindretal og eit fleirtal i denne saka. Fleirtalet består av regjeringspartia, mens mindretalet består av ein samla opposisjon. Opposisjonen meiner at dette er eit godt forslag, som vil bidra til at det frivillige Noreg kan få auka inntekter. Mindretalet meiner at dette vil gi positive ringverknader som langt, langt overstig det såkalla skattetapet som staten vil få på grunn av at ordninga blir utvida. Fleirtalet er ueinig i det. Eg siterer frå innstillinga: «Flertallet mener imidlertid at det generelt er bedre og mer målrettet å støtte frivillige organisasjoner gjennom bevilgninger over statsbudsjettet, enn gjennom skattefradrag hvor pengestøtten styres ut fra hvor mye ulike private givere støtter forskjellige organisasjoner.» Så vidt saksordføraren forstår, kjem denne merknaden av ein tankegang som går ut på at staten og politikarane er flinkare til å bestemme kven som skal ha støtte, enn det folk flest er til å vurdere det. Det er ein tankegang som i alle fall Framstegspartiet tek avstand frå, og er sterkt ueinig i. Vi meiner at folk flest vil vurdere dette langt betre enn politikarar og staten på vegner av folket. Den andre sida av dette er at når private givarar yter støtte, vil det statlege bidraget vere veldig avgrensa i forhold til det totale beløpet som blir gitt. For kvar krone som blir gitt, vil staten berre bidra med 28 øre, mens den private givaren etter skattefrådraget vil bidra med 72 øre – nesten fire gonger så mykje som staten. Det gjer at ein vil få mykje meir frivillig organisasjonsarbeid ut av pengane enn dersom ein berre skal halde seg til statleg støtte og statlege bidrag. Dette er det altså usemje om – det er jo slik at ein har eit fleirtal og eit mindretal. Då vil eg berre avslutte med å fremje mindretalsforslaget frå Framstegspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2007-12-17:
Som saksordføraren sa, er dette eit forslag om å fjerne forskjellen mellom private og offentlege kreditorar når det gjeld gebyr for forseinka betaling. Det er i dag ein stor forskjell mellom dei gebyrreglane som gjeld for private, og dei som gjeld for offentlege kreditorar. Det bør herske liten tvil om at staten har gitt seg sjølv særfordelar som private ikkje har, med dei konsekvensane det får for private skyldnarar som blir for seine med betaling. Fleirtalet seier i innstillinga: «Flertallet påpeker at for de ordninger som omtales i representantforslaget, vil forsinkelsesgebyret i mange tilfeller være lavere enn det som følger av inkassoloven, slik det framgår av brevet fra finansministeren.» Her prøver ein å konstruere ein situasjon der ein kjem betre ut med dei offentlege, statlege ordningane enn med dei private. Det synest eg er ganske underleg, for dei som er veldig mykje for seine, kan kome nokolunde greitt ut, medan dei som berre er lite grann for seine, kjem veldig dårleg ut med dei statlege ordningane. Eg synest òg i utgangspunktet det er underleg at ein har eit system som skal straffe dei som berre er bitte lite grann for seine, medan dei som er veldig mykje for seine, kjem nokolunde greitt ut. Men dersom fleirtalet meiner at staten ikkje har nokon særreglar som det er verdt å snakke om, burde det vere endå mindre grunn til å ha like reglar for private kreditorar og statlege kreditorar. Det ville på mange måtar ha vore ei forenkling at ein hadde dei same reglane, slik at skyldnarane kunne rette seg etter dei same reglane, uavhengig av kven ein skylder pengar. Det er ikkje fleirtalet einig i i denne omgang iallfall, og då gjenstår det for meg berre å fremje mindretalsforslaget frå Framstegspartiet på nytt.
Lars Sponheim (Venstre), 2007-12-17:
Dette er et eksempel på en sak hvor prosessen i Stortinget har bidratt til å rydde opp i en meget liten, men – for noen mennesker – viktig skattesak. Det er jo slik, etter hva vi har fått høre de siste dagene, at finansministeren har ropt i skogen og fått svar, og Skattedirektoratet har ryddet vei i dette som en konsekvens. Det ble slått fast i saksordførerens innlegg, i brev fra finansministeren, og i det som jeg har registrert er brev fra Skattedirektoratet til skogeiersiden, at det er de utnyttede fellingstillatelsene som skal være gjenstand for formuesbeskatning. Litt enkelt sagt er det antallet dyr som er felt, som betyr noe. Men da står det noe rart i innstillingen fra flertallet, som saksordføreren har ført i pennen på vegne av flertallet, for der skilles det mellom jakttillatelser som er solgt, og tillatelser for dem som jakter selv. Det står at for dem som jakter selv, er det antallet fellingstillatelser justert i forhold til bl.a. ulvereviret, som skal ligge til grunn – ikke hva man har felt, men hva man kan få lov til å felle. Det er ikke i samsvar med det som står i alle andre dokumenter. Er det finansministeren og Skattedirektoratet som gjelder, eller er det denne noe uklare, forvirrende flertallsinnstillingen som gjelder?