Vidar Helgesen (Høyre), 2014-05-27:
Jeg er glad for at det er bred tilslutning i denne salen til hovedlinjene i europapolitikken. Det er viktig for Norge. Jeg er også glad for at Ludvig Holberg er trukket inn i debatten. Han var en sann europeer, like hjemme i Leipzig som på Voss. Han var en mann av den europeiske opplysningstid, og hans aller første verk var «Introduction til de fornemste Europæiske Rigers Historier». Den uken vi har vært igjennom siden redegjørelsen, har naturlig nok vært preget av europavalget. Det er viktig for Norge, fordi mye av lovgivningen i EU som får betydning for Norge gjennom EØS-avtalen, er Europaparlamentet involvert i. Jeg deler bekymringen over den lave valgdeltakelsen i europaparlamentsvalget, og jeg deler bekymringen over valgutfallet i flere land, ikke minst i Frankrike, det land der ideen om å bygge fred gjennom økonomisk samarbeid gjennom kull- og stålunionen ble født. Vi har erfaring i Europa med at mørke krefter og ytterliggående krefter utfordrer demokratier og utfordrer politikken. Det at ytterliggående krefter nå stiller til valg og blir representert i Europaparlamentet, er derfor noe som innbyr til blandede følelser. Det er også bra at debatter med den type krefter tas i politiske forsamlinger. Samtidig er det viktig at valget demonstrerte Europas mangfold. Det har vært mye oppmerksomhet om de ytterliggående partienes valgseiere og den bekymring det skaper. Men europaparlamentsvalget er også historien om et Italia som er et av de store kriselandene, og hvor kanskje den regjering som fører den mest aktive og offensive reformpolitikken i Europa nå, mottok sterk støtte fra velgerne. I Nederland fikk et av de mest europavennlige partiene valgvind og ble vinneren. I Tyskland, som jo har båret mye av den økonomiske belastningen ved krisen, stemte flertallet for en videreføring og for en stabil linje. Dette er et mønster i flere land. Det vi ser, er at den økonomiske og sosiale og til dels politiske krisen i Europa kan møtes på to måter: Den kan møtes gjennom en nasjonalistisk jakt på syndebukker, men den kan også møtes gjennom aktiv reformpolitikk. Og det er den type aktiv reformpolitikk som vi bør støtte opp om, og som vi bør forfølge i vår europapolitikk. Når Europaparlamentet nå har fått den sammensetningen det har fått, gjenstår det å se hvordan det vil innvirke på Norge og på våre muligheter til å påvirke. Det kan bli krevende. Men jeg vil også understreke at konsekvensene kan bli vel så store på regjeringsnivå. Det blir avgjørende hvordan Det europeiske råds medlemmer, hvordan medlemsstatene, særlig i de land hvor ytterliggående partier har gjort det bra, nå vil forholde seg – om de vil forsøke å komme denne type strømninger i møte, eller om de vil stå opp for de verdier som europasamarbeidet er tuftet på. Jeg er uansett glad for at Stortinget arbeider mer og mer aktivt opp mot Europaparlamentet. Det er viktig, og det er nødvendig. Så har det vært et annet viktig valg i Europa og for Europa de siste dagene. Valget i Ukraina har til tross for store vanskeligheter alle tegn på å være et legitimt valg, et valg som gir Ukraina mulighet til å velge sin vei i Europa. Vi skal i den situasjonen vise solidaritet med Ukraina. Vi skal også vise solidaritet med våre venner og våre allierte. Vi skal reagere der det er nødvendig, mot russiske myndigheters fremferd, men vi skal ikke reagere mot det russiske folk. Vi skal fortsette samarbeidslinjen med det russiske folk. Vi står i en alvorlig situasjon i Europa. Det er en ny situasjon som minner oss desto mer om verdifellesskapet vi er en del av i Europa. Derfor er det viktig at vi står opp for det verdifellesskapet. I det verdifellesskapet skal vi selvsagt kjempe for våre interesser og for vår verdiskaping, og vi har mange saker foran oss i forhold til EU, som jeg berørte i redegjørelsen, som nettopp dreier seg om å stå opp for våre interesser. Men i denne situasjonen i Europa skal vi alltid minne hverandre om at vi gjør det innenfor rammen av et samarbeid med våre beste venner i verden.