Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-03-06:
Noe av det mest spennende som skjer i Norge, skjer kanskje i nordområdene og i Finnmark, som er interpellantens utgangspunkt. Jeg synes det er veldig bra at vi får en ny mulighet til å diskutere og debattere dette temaet. Det er ingen tvil om at vi har store visjoner for nordområdene. Det er heller ingen tvil om at optimismen i Kirkenes er stor. Det er selve springbrettet i møtet med de mulighetene som er på norsk side, og ikke minst de som er på russisk side. Det er også slik at vi vil mye i nord, og da er det viktig at vi spiller kortene våre rett. Vi må spille med og ikke mot lokale krefter og ideer. I møtet med Russland er det derfor helt nødvendig at norske sentrale myndigheter vil være døråpnere og pådrivere for å fjerne unødvendige hindringer og bidra til å lette kontakten på tvers av den norsk-russiske grensen, enten vi snakker om den mer menneskelige kontakten, eller vi snakker om handel med varer og tjenester. Vi har simpelthen alt å vinne, men vi har også alt å tape om vi ikke nå lykkes. Det virker som om vi – når vi besøker Finnmark, når vi besøker Sør-Varanger – faktisk har noe å lære av Finland på dette området. Det virker som om Finland i hverdagen har greid å løse noen av de praktiske problemene som oppleves som ganske tøffe og vanskelige sett med norske øyne. Mangelen på arbeidskraft er en stor utfordring for hele det norske samfunnet. I Finnmark har særlig fiskeriene opp gjennom tidene hatt et innslag også av russisk arbeidskraft. I erkjennelsen av at knapphet på arbeidskraft vil øke også i Finnmark i årene framover, har Høyre faktisk foreslått at vi skal innføre visumfrihet for russiske arbeidstakere som ønsker å jobbe i nord. Det ville også være et bidrag til å gi jobber til en del av de russerne som finnes i regionen, og som sliter med å finne jobb hjemme hos seg selv. Da jeg besøkte Kirkenes den 19. februar, møtte jeg en rekke representanter for ulike statsetater og kommuner – og næringsutøvere. Interpellanten har rett når han peker på at det er en del snubletråder som bør fjernes, og det snarest mulig. Det er selvfølgelig svært gledelig, som utenriksministeren her redegjør for, at man skal utvide åpningstidene på Storskog grensestasjon. Men det er litt bekymringsfullt når man kommer til Kirkenes og hører at Tolletaten og Mattilsynet, som må være på plass for at disse åpningstidene skal bli reelle, nesten ikke har hørt om planene. De er ikke blitt tatt med i det forberedende arbeidet. Man vet ikke når denne prøveperioden på et halvt år skal starte opp, og man har slett ikke noen løsning på hvordan man skal finansiere en utvidet åpningstid. Så her er det stort behov for at utenriksministeren er den koordinatoren som han skal være på nordområdesiden, og sørger for at statsetatene går i takt. Det må jo være det minste vi måtte kunne forlange hvis vi skal kunne få til økt uttelling og ta i bruk mulighetene i nord. Særlig Mattilsynet har store utfordringer knyttet til ressursene. Jeg har nylig stilt et spørsmål til landbruks- og matministeren knyttet til at det er blitt bråstopp i russiske fiskelandinger ved Kirkenes-terminalen. Dette tilskrives at Mattilsynet 1. februar i år har innført nye åpningstider, som betyr at man har null fleksibilitet i forhold til når russiske båter kan losse sine fangster. Det betyr at situasjonen ved terminalen er dramatisk. Store deler av inntektsgrunnlaget er nå faktisk truet. Da er mitt budskap igjen at statsetatene må samarbeide for at det skal bli utvikling, og ikke bidra til å slukke lys i husene i Kirkenes. Landbruksministerens svar var at det utredes ulike alternativer for hvordan Mattilsynet skal takle denne situasjonen, og at en av mulighetene er at åpningstidene blir som i dag. Mitt råd til utenriksministeren er at hvis dette er et alternativ som vurderes, bør det snarest legges i skuffen, for det er et så dårlig alternativ at det truer hele aktiviteten knyttet til russiske landinger. Så kan man spørre: Hvorfor bruker jeg så mye tid på akkurat det eksempelet? Jo, for det illustrerer så godt hvor viktig det er at staten ikke spenner ben under dette, men oppmuntrer og stimulerer til virksomhet i nord. Jeg skal bruke det siste lille halvminuttet til å snakke om Barentsinstituttet, for jeg har nemlig stilt et spørsmål til utenriksministeren om det. Regjeringen har sagt i nordområdestrategien at kunnskap skal være navet. Da tror jeg det er veldig viktig at utenriksministeren virkelig påtar seg å være en aktiv fadder og «jordfar» for Barentsinstituttet – at man ikke slipper den institusjonen i starten, men at man sikrer langsiktighet og forutsigbarhet, slik at det miljøet kan bygge seg opp til å bli den kompetansebasen som vi alle har forventninger til at instituttet skal kunne bli.