Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-12-05:
La meg først få lov til å ta opp forslag nr. 3, som lyder slik: «Stortinget gir sitt samtykke i henhold til Grunnloven § 25 for at Norge deltar med frivillige militære styrker og utstyr i den internasjonale koalisjonens kamp mot internasjonal terrorisme som nå er påbegynt i Afghanistan under USAs ledelse med hjemmel i vedtak i FNs sikkerhetsråd.» Da både Høyre og Arbeiderpartiet har sett seg tjent med å skape tvil om Fremskrittspartiet stiller noen betingelser for å støtte dette, går jeg ut fra at man har merket seg at det i dette forslaget til vedtak ikke står noen betingelser i det hele tatt. Vi vil gi vårt samtykke. Jeg har også lyst til å nevne at denne type saker synes vi hører hjemme i stortingssalen. Det er klart at i fortrolige forhold og i mange saker kan det være greit å konsultere Stortinget gjennom den utvidede utenrikskomite, men i store saker hvor det for så vidt egentlig ikke er noe som skal holdes hemmelig, bør det være i Norge som i mange andre land, at man drøfter det i nasjonalforsamlingen i plenum, og at de nødvendige vedtak der fattes. Vi er klar over at det er uenighet om i hvilken grad Grunnloven § 25 fordrer og forlanger et vedtak og en fullmakt fra Stortinget – et samtykke. Vi synes at for å feie all tvil til side bør man heller gi noen samtykker for mye enn noen samtykker for lite. Det er vår holdning når det gjelder dette forslaget. Så til det interessante med finansieringen. Der er det liksom blitt den holdning at dette er så viktig at man ikke skal snakke om finansiering. Vi synes det er viktig, vi også, men det er også av og til ting i Norge som er viktige. For eksempel mente Høyres leder i valgkampen at å sikre den vedtatte forsvarsstrukturen var meget viktig, at vi måtte sørge for å fullfinansiere Forsvaret etter den struktur som ble vedtatt i juni måned, og da Stoltenberg-regjeringen la frem sitt budsjett, mente Høyre, så vidt jeg oppfattet, at det manglet 3–3,5 milliarder kr. Rammen den nye regjeringen la frem, endret ikke på dette. Så var nå statsråd Frafjord Johnson innom at det man gir i bistand, humanitær hjelp, ikke skal gå ut over andre områder. Da blir det interessante: Hvorledes skal dette finansieres? Er det slik vi vil, at man kan finansiere det i sin helhet gjennom å redusere overskuddet i statsbudsjettet for neste år – det er som kjent på ca. 173 milliarder kr? Når vi vil finansiere andre ting på den måten, sies det at det er i strid med handlingsregelen, så det kan man pr. definisjon ikke gjøre. Er det slik å forstå at handlingsregelen ikke begrenser Regjeringens finansiering – og det er Regjeringens intensjon – av det man har tilbudt, som kan koste opp mot 2 milliarder kr? Da er det jo interessant at plutselig gjelder ikke handlingsregelen lenger. Og er da forklaringen f.eks. den at dette er penger som er i utlandet, påløper i utlandet og ikke har noen innvirkning på norsk økonomi? Hvis det er begrunnelsen for at man ikke skal legge handlingsregelen til grunn, blir det jo slik at man i prinsippet sier ja til vårt forslag om utenlandsbudsjett, nettopp å holde utenom vurderingene i budsjettbalansen, utgifter som bare påløper i utlandet uten innvirkning på norsk innenriksøkonomi. Det blir også interessant. Men slik vet vi at det ikke er, for det er norske styrker bl.a. som skal benyttes, og det har direkte virkning på norsk innenriksøkonomi. Så den forklaringen kan man i hvert fall ikke bruke på det som har å gjøre med lønninger til dem som skal være i styrkene. Og hvis det ikke skal gå ut over andre deler av budsjettet, hvilke andre metoder er det da igjen enn å øke skatter og avgifter, hvis man skal følge handlingsregelen? Hvis det ikke skal gå ut over andre deler av forsvarsbudsjettet, ikke andre deler av bistandsbudsjettet, er det da skolebudsjettet det skal gå ut over, er det veibudsjettet det skal gå ut over? Det ville jo vært interessant for Stortinget å få vite når Stortinget er midt oppe i budsjettbehandlingen, hvor det som sagt er vanskelig å finne både 10 og 15 mill. kr i flere komiteer. Jeg synes det er meget interessant at ingen av regjeringspartiene, ei heller Arbeiderpartiet, engang prøver å si hvorledes de skal finansiere noe, nettopp de samme partier som ellers er raske til å snakke om handlingsregelens begrensninger på utgiftssiden, og ellers også snakker om at man ikke skal øke skatter og avgifter. Jeg synes dette er en merkverdig forestilling, at man ikke har noen idé om hvordan man skal finne 2 milliarder kr, mens man er veldig klar til å kunne bruke dem.