Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2010-03-04:
Dette er en sak hvor, i likhet med den forrige saken i dag, et bredt flertall på Stortinget viser at når vi engasjerer oss og jobber sammen, er vi stand til å oppnå gode resultater i samspill med Regjeringen. Dette spørsmålet har først i forrige periode helse- og omsorgskomiteen engasjert seg i, i innstilling til statsbudsjettet for 2009, deretter justiskomiteen i forrige periode, i forbindelse med et eget representantforslag som ble fremmet, og i dag behandler vi altså nytt representantforslag om saken. Det er en felles intensjon, en felles holdning på Stortinget og i Regjeringen at vi ønsker å skaffe best mulig trygghet for at årsakene til plutselig og uventet barnedød blir oppdaget og etterforsket, og at man bruker erfaringene til å kunne forebygge slike hendelser bedre. Det som er status til nå, er at det skal innføres et obligatorisk tilbud om at sakkyndige team med helsepersonell, kriminalteknisk kompetanse, rettsmedisinere osv. skal foreta dødsstedsundersøkelser, og gjøre dette innen 48 timer etter brå, uventet barnedød. Det skal også være obduksjon i alle tilfeller av slike dødstilfeller. Det som Barnedødsårsaksprosjektet 2001–2004, som tilbød frivillige dødsstedsundersøkelser, viste, var at pårørende i disse tragiske tilfellene så å si uten unntak svarer ja til å ha dødsstedsundersøkelser, og at de også har veldig positive erfaringer med det, at det skaper mer trygghet, ro, sikkerhet for hva som har skjedd, og gjør dem som er rammet av disse tragediene, bedre i stand til å bearbeide sorgen. Så har vi spørsmålet: Hva hvis man skulle oppleve at noen sier nei til å ta imot disse sakkyndige teamene? Det spørsmålet er det komiteen nå har prøvd å trenge inn i gjennom en egen høring og gjennom å gå grundig inn i de sidene ved representantforslaget. Når det gjelder muligheten til å si at de sakkyndige teamenes åstedsundersøkelse skal være obligatorisk, har vi gjennom høringen fått belyst fra Lovavdelingen at vi har et problem i forhold til Grunnloven § 102 om husinkvisisjon, og et problem i forhold til Den europeiske menneskerettighetskonvensjon. Komiteen har vært opptatt av at vi skal få gått grundig inn i alle tilfeller på best mulig måte, og har prøvd å utarbeide en løsning på dette som kan være fullverdig. Det vi har bygd dette på, er at alle tilfeller av brå og uventet barnedød skal meldes til politiet straks, og at alle eventuelle tilfeller hvor det sakkyndige teamet ikke får adgang til dødsstedet, også skal meldes til politiet straks. Et samlet storting fremmer et forslag om at straffeprosessloven skal endres, slik at politiet får en ubetinget etterforskningsplikt uavhengig av mistanke – altså: uavhengig av mistanke. Det vi vet fra erfaringer fra dødsfall ellers og undersøkelser rundt disse, og eventuell etterforskning som politiet iverksetter, er at når politiet i forbindelse med sin etterforskning og sine undersøkelser også ønsker å undersøke åstedet, dødsstedet – altså også hjemmene – har de ingen erfaringer med at noen sier nei til dette. Det er derfor grunn til å tro at ved å endre straffeprosessloven, og ved at riksadvokaten – slik komiteen ber om – gjør endringer i påtaleinstruks, utarbeider retningslinjer for gjennomføring av etterforskningsplikten, vil vi i praksis kunne oppnå den samme trygghet for at politiet straks får vite om tilfeller hvor det sakkyndige teamet ikke slipper inn i hjemmet, og da straks vil kunne vurdere hvordan man best skal drive etterforskning, herunder undersøke dødsstedet. Komiteen har samlet funnet en løsning på dette som jeg tror langt på vei ivaretar intensjonen til Stortinget. Vi har også gått inn for at grensene ikke skal være tre år med hensyn til å iverksette disse tiltakene. Med dette anbefaler jeg komiteens innstilling.