trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-18:
Jeg har sittet i Stortinget for Venstre og stemt imot lovendringen. Men når lovendringen er der, har selvfølgelig kommunene lov til å benytte seg av den, innenfor de begrensningene og rammene som loven inneholder, når det gjelder hvor man kan anlegge scooterløyper. I hvor stor grad økningen i antallet scootere er et resultat av lovendringen, er også vanskelig å si. Det har også vært en økning tidligere. Jeg tror vi må konsentrere oss om at lovene og reglene vi har laget, faktisk skal følges, – at kommunene når de skal ta sine beslutninger, skal følge de rammene som er der. Og så må vi ha en innsats mot ulovlig kjøring for å begrense den så mye som mulig – lære og så ta nye beslutninger. Jeg er for evalueringer, og jeg er for gode strategier.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2018-04-18:
«Regjeringen har økt avgiftene på de mindre flyene som trafikkerer kortbanenettet, med 71 prosent. Dette rammer kommersielle ruter i distriktet og har gjort mange av disse ulønnsomme. Regjeringens flypassasjeravgift skiller ikke mellom de lengre og de kortere turene. Budsjettforliket sier: «Stortinget ber regjeringen vurdere en omlegging av dagens flypassasjeravgift, slik at den får en miljøprofil, for eksempel differensiering etter flyreisens lengde.» Når vil en slik vurdering bli forelagt Stortinget?»
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2018-04-18:
Tusen takk for svaret. Bakgrunnen for spørsmålet mitt var de problemene Narvik-regionen fikk da vår tilknytning til fylkeshovedstaden Bodø skulle være kommersielt basert. Vi hadde tre FOT-ruter daglig, men dem mistet vi for et år siden, og da skulle vi klare oss med kommersiell bruk av Evenes. I samme periode som det ble flere passasjerer, ble ruten ulønnsom på grunn av flypassasjeravgiften. Derfor har vi vært opptatt av dette og skjønt at det gjelder veldig mange ruter i distriktene, og det er omleggingen av flyavgiften og flypassasjeravgiften som betyr noe. Flere avgifter er jo like for alle fly. De minste får da høyest avgift per sete og billett, men det gjelder en del andre avgifter enn flypassasjeravgift. Det viktigste for miljøet er vel at regjeringen har satt lik avgift uansett lengde på flyturen. Både Sverige, England og Tyskland har differensiert etter lengde, og jeg er glad for at det vurderes i departementet i dag.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2018-04-18:
Takk. Ja, det er riktig, i min del av landet er flyrutene en del av kollektivtilbudet, og vi har sett at denne regjeringen har kuttet en del i statens tjenestekjøp, og da er det veldig viktig at vi får et grunnlag for kommersiell drift på disse. Det hadde også vært interessant å høre om regjeringen gjør noen vurderinger av miljøeffekten av den flypassasjeravgiften vi har i dag, og det at den ikke er differensiert etter lengden på flyturen.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-18:
På vegne av kommunal- og moderniseringsministeren vil jeg svare at vi kan forsikre om at regjeringen tar utredningsinstruksen på alvor. Etter utredningsinstruksen er imidlertid alminnelig høring ikke en absolutt regel. Instruksen åpner for at alminnelig høring bl.a. kan unnlates dersom høringen må anses som åpenbart unødvendig. Det har vært en lang og åpen prosess om navnevalgene i alle fylkeskommunene som er berørt. Departementet har mottatt mange navneforslag og gode begrunnelser både fra privatpersoner og fra andre instanser. Der det foreligger forslag til nye fylkesnavn, er navneforslagene forelagt Språkrådet, og de samiske navnene er forelagt Sametinget. Statsråden har dessuten hatt møter med berørte fylkeskommuner og også svart på spørsmål om saken i Stortinget. Det er sjelden saker får så mye oppmerksomhet og presse generelt. For øvrig har departementet lagt avgjørende vekt på hensynet til det kommunale selvstyret. Når det har vært enighet om navnevalg i fylkeskommunene som skal slås sammen, har dette vært avgjørende for regjeringen. Videre har fylkeskommunene, som er i gang med sammenslåingsarbeidet, ønsket at de nye navnene skulle vedtas så raskt som mulig. Jeg mener derfor at alminnelig høring åpenbart er unødvendig, og at regjeringens behandling av lovforslaget derfor er i samsvar med utredningsinstruksen.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-18:
For det første må ikke representanten lese mitt svar som at regjeringen mener navneendringer generelt er en situasjon der det åpenbart ikke er nødvendig med høring. Men begrunnelsen for at det ikke er åpnet for høring i denne konkrete saken, handler om den prosessen som representanten selv viste til. Dette er en sak som nettopp har skapt mye engasjement, som har blitt behandlet i fylkesting rundt omkring i landet, der det har blitt gjennomført møter mellom statsråden og berørte parter, og som det har vært stor oppmerksomhet rundt. Det er bakgrunnen for at det ikke var nødvendig med høring i denne saken, rett og slett fordi prosessen i seg selv har gitt folk og de berørte partene muligheten til å mene noe om dette. Regjeringen har lagt avgjørende vekt på de berørte fylkenes fylkesting, folkevalgte representanters anbefalinger i saken.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-18:
For det første har jeg ikke noe problem med at Hordaland og Sogn og Fjordane, som har slått seg sammen, får navnet «Vestland». Jeg er vestlending, men jeg bor i Rogaland. Rogaland valgte selv å ikke bli en del av den nye regionen. Rogaland er selvfølgelig en del av Vestlandet, men vi er ikke en del av Vestland-regionen. Innlandet er det navnet som fylkene selv har lagt vekt på at en ønsker. Det er heller ikke noe tvil om at Innlandet er blitt det fellesbegrepet som er blitt brukt for disse to fylkene over lang tid. Selv er jeg ansvarlig for Helse Sør-Øst, som har et helseforetak som heter Helse Innlandet, og det er et begrep som både folkevalgte og befolkningen i Innlandet nettopp bruker om disse to fylkene.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-18:
Det er nå bred politisk og også faglig enighet om å endre tilnærmingen til bruk av illegale rusmidler fra straff til helsehjelp. Men denne enigheten omfatter ikke legalisering og regulert omsetning av illegale rusmidler, uansett graden av skadepotensial. Det er ikke politisk flertall – det er langt fra et politisk flertall – for å legalisere og regulere omsetningen av illegale rusmidler. Derfor er det heller ikke grunnlag for å utvide rusreformutvalgets mandat til å vurdere lovlig omsetning av slike rusmidler. Jeg er klar over at noen land, f.eks. Canada og enkelte stater i USA, har legalisert og regulerer ulike cannabisprodukter for både salg og produksjon i mindre skala til eget bruk. Som en del av en kunnskapsbasert ruspolitikk vil jeg selvfølgelig følge med på denne internasjonale utviklingen, på konsekvenser og erfaringer som oppstår i disse områdene. Norge er og skal fortsatt være en stemme i internasjonale fora og sammenhenger for en kunnskapsbasert tilnærming og politikkutforming på dette området. Norge har relativt beskjeden bruk av illegale rusmidler generelt sammenlignet med mange andre land, og det er et ønske at dette skal fortsette. Jeg mener at legalisering ikke er en riktig tilnærming til utfordringen på rusfeltet i dag. Jeg mener at forbudet, også i likhet med vår restriktive alkoholpolitikk, er et tydelig signal om farene som er forbundet med bruk av illegale rusmidler, og dette er særlig viktig overfor unge og sårbare grupper. I et folkehelseperspektiv er det den samlede rusbruken som representerer de største utfordringene, en samlet rusbruk som består av både illegale rusmidler og legale rusmidler, og det er som sagt ikke noe grunnlag for å utvide utvalgets mandat.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-18:
Jeg er av den klare oppfatning at lovforbudet mot illegale rusmidler bidrar til et lavere forbruk av disse rusmidlene, på samme måte som at det at vi har en streng regulering av det legale rusmiddelet alkohol, bidrar til et lavere forbruk. Og det er den samlede ruspolitikken som har betydning for folkehelsen, fordi det er den samlede rusbruken som er den største folkehelseutfordringen. Vi vil nå høste erfaringer fra land som vi kan sammenligne oss med, som f.eks. Canada, når de gjennomfører dette i stor skala med regulering og salg av ett av de illegale rusmidlene. Det vil gi oss erfaringer om hvorvidt det vil føre til et økt forbruk. Vi ser mange steder at illegale rusmidler ikke erstatter de legale, men kommer på toppen av legale rusmidler.
Bent Høie (Høyre), 2018-04-18:
Jeg må først få presisere at representantens tolkning av mitt svar ikke er riktig. Jeg sa ikke at det er greit å bruke illegale rusmidler. Dette er en stor, viktig reform som også innebærer et betydelig lovarbeid. Det er ikke et arbeid som kan gjøres gjennom representantforslag i Stortinget, det krever en seriøs utredning og forberedelse. Derfor har også utvalget fått den tiden som de har fått, som i utgangspunktet er noe knapp, men som nettopp er satt fordi vi mener det er behov for å vedta denne reformen i denne stortingsperioden. Så er det ikke slik at alt annet arbeid på rusfeltet settes på vent som følge av dette. Vi er midt inne i en betydelig opptrappingsplan for rusfeltet. Vi arbeider med endringer knyttet til sprøyteromsforskriften. Regjeringen har sagt at vi ønsker å sette i gang forsøk med heroinassistert behandling. Vi reviderer retningslinjene knyttet til legemiddelassistert rehabilitering. Så jeg kan forsikre representanten om at vi kommer til å ha fullt engasjement også for andre endringer på rusfeltet som er viktig for de rusavhengige.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-18:
«Uttak av rovvilt er viktig beredskap for å sikre beitenæringa og dyrevelferd hos beitedyr. Uttak av rovvilt med helikopter er en nødvendig del av uttaksberedskapen når et vanskelig og lite smidig regelverk forhindrer effektivt uttak av rovvilt. Helikopteruttak forutsetter gode forhold, og det er ofte slik at gode forhold for helikopteruttak i områder med stort skadepotensial ikke benyttes, fordi kapasiteten på personell og materiell er for liten. Hva vil statsråden gjøre for å øke helikopterberedskapen ved uttak av rovvilt?»
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-18:
Jeg snakket med en reineier fra Børgefjell reinbeitedistrikt. Han sa: Forvaltningen håner oss, de tar oss ikke alvorlig, de må rydde opp i det de har rotet til. Jeg tror at dersom han hadde sett svaret fra statsråden, der statsråden sier at vi har høy beredskap, hadde han kommet til å ta det som en direkte hån. De opplever nå en veldig stor jaging av rein på beite. Jerven uroer dyrene veldig, selv om de har dem samlet til fôring, og de bruker tid på byråkrati i stedet for på gjeting. Effektivisering og forenkling er denne regjeringens mantra. Hva kan statsråden gjøre for å effektivisere og forenkle helikopteruttak?
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-04-18:
Jeg tror at bestandsmålene er høyere enn beredskapen når det gjelder uttak. Vi har ett helikopter som er både i Trøndelag og i Nordland, og helikopteret har vært på oppdrag andre steder enn der det også burde ha vært. Og det er helt klart: Vi vil gjerne at mesteparten av rovdyrene tas ut ved lisensfelling og kvotefelling. Men når dette ikke skjer og man ser at det begynner å gå dårlig med jakten, kan statsråden da være med på at vi åpner for ekstraordinære tiltak før 15. februar, slik at det kan skytes med skarpt i stedet for med bedøvelse? Grunnen til at jeg spør om det, er at det er mer effektivt å skyte med skarpt.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-18:
«I forbindelse med søknadene om kraftutbygging i Øystese- og Gjengedalsvassdraget satte natur- og friluftsorganisasjonene i gang nye kartlegginger av naturverdiene, da de fra konsesjonssøkerne var mangelfulle. De nye kartleggingene bekreftet dette, noe NVE-rapport 102-2015 også viser. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at det gjennomføres gode nok kartlegginger av naturen før konsesjonsspørsmål avgjøres, slik at man ikke blir avhengig av at frivillige organisasjoner sikrer dette?»
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-18:
Takk for svaret. I de to sakene som jeg nevnte i mitt spørsmål, Øystese- og Gjengedalsvassdraget, ble det fra organisasjonenes side bedt om tilleggsutredninger og at NVE skulle kreve det. NVE krevde ikke det, så man satte selv i gang disse tilleggsundersøkelsene. I ettertid har NVE funnet ut at disse tilleggsundersøkelsene gjort av organisasjonene var så verdifulle at de har pålagt utbyggerne å ta kostnadene for disse utredningene. Jeg vil gjerne spørre statsråden om han på bakgrunn av dette ser behov for faktisk å skjerpe lovverket – og ikke bare følge det, slik jeg opplever av hans svar – men skjerpe det, slik at disse kravene blir stilt i god tid.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-04-18:
Jeg har ikke flere tilleggsspørsmål.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-18:
La meg få takke for spørsmålet. Det er viktig at en har et godt faktagrunnlag før en tar beslutninger. Uansett om beslutningen blir positiv eller negativ – litt avhengig av øynene som ser – skal vi vite konsekvensene av de vedtakene en gjør. Det er klima- og miljøministeren som er ansvarlig for regelverket for konsekvensutredninger. NVE og OED er fagmyndighet for konsekvensutredninger i vassdrags- og energisektoren og vurderer i hver enkelt sak om KU-regelverket er fulgt på det området. Hvis kunnskapsgrunnlaget i en konsesjonssøknad er for dårlig, noe som kan avdekkes etter en høring, kan NVE pålegge tilleggsundersøkelser. Det er dermed NVE som avgjør hvor omfattende undersøkelser som er nødvendig, ikke søker og ei heller eksterne organisasjoner. NVE fikk i 2015 gjennomført en evaluering av biologiske undersøkelser ved småkraftsøknader, spesielt rettet inn mot verdifulle naturtyper og rødlistet lav og mose. Rapporten er gjennomført av eksperter på mose og lav, som undersøkte om lag 20 småkraftverk. Nå er det ikke krav om full konsekvensutredning for småkraftverk, men det er likevel illustrerende at i den gjennomgangen fant fagekspertene i flere tilfeller flere forekomster av rødlistede arter enn fagrapportene som fulgte søknaden, gjorde. Det viser hvor viktig det er at NVE har fagkompetanse om biologisk mangfold og kan sikre at det framskaffes tilstrekkelig informasjon, sånn at beslutningsgrunnlaget er godt før vedtak fattes. Derfor samarbeider NVE nå bl.a. med Miljødirektoratet for å styrke veiledningsmaterialet for denne typen undersøkelser. Departementet har fulgt opp med å fjerne det veiledende kostnadsintervallet mellom 20 000 og 50 000 kr for biologiske undersøkelser i småkraftsaker. Jeg vil minne om at om lag halvparten av småkraftsakene blir avslått, ofte grunnet hensyn til biologisk mangfold. I store vannkraftsaker, som Øystese og Gjengedal, kreves det en grundigere utredning av miljøkonsekvenser enn i småkraftsaker. Dette er saker som er KU-pliktige. I begge sakene ble naturverdier kartlagt som en del av KU-rapportene, og både rødlistearter og verdifulle naturtyper ble identifisert. NVE og OED har ansvaret for å vurdere om utredningene er gjort i tråd med dagens KU-regelverk, og jeg mener forvaltningen best sikrer at det gjennomføres gode kartlegginger før konsesjonsspørsmål avgjøres, ved å følge nettopp KU-forskriftens system om hva som er godt nok kunnskapsgrunnlag.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2018-04-18:
I utgangspunktet er det ikke alltid lovverket som må endres, selv om en ser at en kunne gjennomført enkeltsaker på en annen måte. Ofte handler det om at en klarer å ta inn over seg og vurdere om de fakta som ligger på bordet, er tilstrekkelige. Et endret lovverk ville ikke nødvendigvis gjort at vurderingene ble annerledes. Derfor tenker jeg at det arbeidet jeg har nevnt, som NVE er i gang med, bl.a. opp mot Miljødirektoratet, er den beste måten å tilnærme seg dette på i første runde. Det å sørge for at vi har flinke fagfolk som klarer å gjøre gode vurderinger av om en har tilstrekkelig informasjon til å gjøre et kunnskapsbasert vedtak, eller om det er sannsynlige hull i det kunnskapsgrunnlaget som gjør at en må utrede mer, er nok det viktigste en kan få til her. For øvrig minner jeg om at akkurat disse to prosjektene blir tema for en egen debatt i Stortinget allerede i morgen, og det vil gjerne være mer naturlig å drille i dybden med fagstatsråden, som jo er i debatten da.
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2018-04-18:
Dette spørsmålet er litt i same gate, for det handlar om oppgåvene til politiet. «I avisa Gudbrandsdølen Dagningen den 12. april har tillitsvald i Innlandet Politidistrikt, Finn Hvalbye, eit innlegg om den kritiske mannskapsmangelen i politidistriktet. Med fleire avvik i den siste tiden der politiet må be publikum ta affære sjølv, for eksempel på Grotli Høyfjellshotell i påska, er det lite som tydar på meire politi nær folk. Når meiner statsråden at ein også i Innlandet kan rekne med å få ei bemanning i tråd med måla som Stortinget har satt på 2 politifolk pr. 1 000 innbyggjarar?»
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2018-04-18:
Eg takkar for svaret. Det er dessverre ikkje kapasitet, men økonomi som avgrensar nærværet til politiet. Sist veke har det vore to politiaksjonar på Toten, der politihelikoptera òg vert brukte, og det er jo positivt. Den siste hendelsen var natt til måndag, der det var eit innbrot i eit lagerbygg på Eina. Men for folk i Oppland framstår dette som spesielt – og urettvist. Når brotsverk skjer i sentrale deler av landet, er det ikkje måte på ressursbruk, men ikkje når hendingar skjer i andre enden av fylket, som i eksempelet på Grotli Høyfjellshotell, der hotellsjefen fekk beskjed frå operasjonssentralen at politiet var så langt unna at hotellet sjølv måtte ordna opp med dei gjestane som oppførte seg truande overfor personalet og dei andre gjestane. Vi er altså i ferd med å få eit A- og B-samfunn, der dei i sentrale delar av landet får full utrykking, mens dei i distriktet må ordna opp sjølv. Er dette ei utvikling ministeren meiner er rett og er i tråd med hensikta til nærpolitireforma?
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2018-04-18:
Innlandet politidistrikt har i dag en politidekning på 1,47 per 1 000 innbyggjarar. Innlandet politidistrikt har, som ministeren sier, fått tildelt 41 nye stillingar i 2017. Av desse var om lag halvparten framleis ledige 1. januar 2018. Innlandet politidistrikt har fått tildelt 24 nye stillingar, som ministeren òg sier. Politidirektoratet har tildelt desse stillingane pro rata, altså sams ansvar for å etablera. Dette er ei stillingsvekst som ikkje er i tråd med dei andre politidistrikta og vil føra til at Innlandet politidistrikt vil ha desidert dårlegast politidekning om det ikkje blir etablert ein annan og meir rettferdig fordelingsmodell. Det er heilt akutt behov for å auka ressursane no for å kunna gje beredskap til alle, uansett kor dei bur. Korleis vil statsråden sørgja for ei betre fordeling av politiressursane, som skal gje tryggleik og tillit til at folk uansett kor dei bur, skal kunna få bistand frå politiet når dei treng det?
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-18:
Innledningsvis vil jeg understreke at målet om to polititjenestekvinner eller -menn per 1 000 innbyggere er et mål for politidekningen på nasjonalt plan. Vi er i rute med å nå dette målet, og per fjerde kvartal 2017 er politidekningen på 1,91. Jeg vil også understreke at det i 2018 er bevilget over 18 mrd. kr til politiet, en økning på nærmere 3,57 mrd. kr siden denne regjeringen tiltrådte i 2013. Mesteparten av denne økningen er på politiets ordinære driftsbudsjett. I 2018-budsjettet er det lagt inn en økning i politiets driftsbudsjett på 100 mill. kr, hvor politidistriktene skal prioriteres. I tillegg videreføres 295 mill. kr i økte driftsmidler fra 2017. Videre har regjeringen siden 2013 økt bemanningen i politidistriktene med over 1 300 lønnede årsverk, hvor om lag 1 200 er politiårsverk. Samlet sett for politi- og lensmannsetaten har bemanningen økt med over 2 300 lønnede årsverk siden 2013. Dette viser at politidistriktene prioriteres, og at befolkningens trygghet og sikkerhet skal ivaretas. Jeg vil presisere at det er den enkelte politimesters ansvar å sørge for at ressursene i politidistriktet benyttes på en effektiv og hensiktsmessig måte. Når det gjelder Innlandet politidistrikt, er dette et mellomstort politidistrikt målt i befolkning, men blant de største politidistriktene når det gjelder areal. Det stiller krav til god planlegging og strategisk flåtestyring av politiressursene. I forbindelse med gjennomføringen av nærpolitireformen etableres det nye operasjonssentraler i alle politidistrikter. Så langt er ti av tolv sentraler satt i drift, bl.a. i Innlandet politidistrikt. Den nye operasjonssentralen muliggjør en effektiv disponering og flåtestyring av ressursene i hele politidistriktet, slik at det til enhver tid er en hensiktsmessig fordeling og plassering av politiressursene. Det er imidlertid slik at politiet må prioritere hvilke oppdrag de til enhver tid har kapasitet til å følge opp, noe som i enkelte tilfeller medfører at det tar tid før en patrulje er på stedet. Ved ekstraordinære hendelser og hendelser der liv er direkte truet, eller der det av andre grunner er påkrevd med umiddelbar respons fra politiet, er det stilt krav til responstid. Det er gledelig å se at Innlandet politidistrikt i all hovedsak oppfyller kravene til responstid. Jeg vil også understreke at Innlandet politidistrikt, siden regjeringen tiltrådte, har fått tilført 81 flere politiårsverk, hvorav 50 har kommet siden starten av 2017. I 2018 har Innlandet politidistrikt fått tildelt ytterligere 24 politiårsverk, noe som vil være med på å styrke politiets tilstedeværelse i tråd med målsettingen bak nærpolitireformen.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-18:
Jeg vil understreke igjen at nærpolitireformen har medført at Oppland og Innlandet politidistrikt har fått tildelt betydelige ressurser, også i form av politiårsverk. Så er det slik at man stiller krav til responstid, og Innlandet politidistrikt oppfyller i all hovedsak de kravene. På ett av kravene, til meridian på tettsteder med mindre enn 2 000 mennesker, er responstiden ett minutt for lang – ett minutt for lang! Ellers tilfredsstiller man de kravene som settes. Så er det grunn til å minne om én ting, og det er at politiet er ikke en beredskapsetat hvor alle sitter og venter på at telefonen skal ringe. De er kontinuerlig ute og driver med oppdrag over hele området. Det betyr at det kan oppstå situasjoner hvor man er andre steder, har andre oppdrag, og hvor responstiden kan være lengre. Det gjelder ikke bare Innlandet politidistrikt, men slik kan det være over hele landet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-04-18:
Vi er i god rute med å nå det som er målsettingen, som skal være nådd innen 2020. Det betyr at det fortsatt skal bli tildelt flere politiressurser, flere stillinger i Norge. Det har aldri vært et krav om at hvert enkelt distrikt skal ha nøyaktig samme tildeling, og det skyldes selvfølgelig også at kriminalitetsbildet er forskjellig. Det kan ikke være slik når man sitter og planlegger på nasjonalt plan, at man begynner med kartet og prøver å tegne inn de ulike stillingene her og der. Det er viktig å ta utgangspunkt i kriminaliteten og i virkeligheten og styre etter det. Det er et ansvar som tilligger Politidirektoratet på nasjonalt plan, og som tilligger politimesteren i det enkelte distrikt. Det viktigste er å bekjempe kriminalitet, ikke å ha stillingshjemler som er på steder hvor det er mindre behov for det.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-02-08:
På vegne av representantene Olaug V. Bollestad, Ingvild Kjerkol, Kjersti Toppe og meg selv har jeg gleden av å legge fram representantforslag om et bedre målesystem for livskvalitet, helse og det gode liv i Norge ut fra behovet for helhetlig informasjon, i tråd med anbefalinger fra Europakommisjonen, Eurostat og OECD.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2018-02-08:
På vegner av stortingsrepresentantane Maria-Karine Aasen- Svensrud, Jan Bøhler og meg sjølv vil eg setje fram eit representantforslag om ny stortingsmelding om brann- og redningstenesta.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2018-02-08:
På vegne av representantene Tore Hagebakken, Siv Henriette Jacobsen, Tuva Moflag, Tellef Inge Mørland og meg selv vil jeg fremme et representantforslag om å unngå rolleblanding i helsetjenesten. Så vil jeg på vegne av representantene Anette Trettebergstuen, Martin Henriksen, Tore Hagebakken, Tuva Moflag, Tellef Inge Mørland, Siv Henriette Jacobsen og meg selv fremme et representantforslag om å bekjempe ensomhet. Til sist vil jeg fremme et representantforslag på vegne av Tore Hagebakken, Tuva Moflag, Tellef Inge Mørland, Siv Henriette Jacobsen og meg selv om å sikre god behandling av eldre, multisyke pasienter gjennom styrking av geriatrisk kompetanse.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-02-08:
På vegne av representantene Hans Fredrik Grøvan, Torhild Bransdal, Geir Jørgen Bekkevold og meg selv vil jeg legge fram et representantforslag om å sikre fri religionsutøvelse for mottakere av helse- og omsorgstjenester.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-08:
På vegne av representantene Gina Barstad, Freddy André Øvstegård, Petter Eide, Karin Andersen, Solfrid Lerbrekk og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om en fullstendig gjennomgang av uprioriterte ostehøvelkutt i velferd og offentlig sektor, av regjeringen omtalt som avbyråkratisering og effektivisering.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-08:
Representanten Schou spør hva slags vedtak vi fatter i dag. Det vedtaket vi fatter i dag, er historisk og viktig. Vedtaket er en anerkjennelse av at nedrustning er en av de største oppgavene i vår tid. Jeg ble født i nærheten av Russland ved Murens fall og fikk oppleve de tiårene som vi har hatt nå, med enden av den kalde krigen, med avspenning, med nedrustning, mens vi nå står overfor en annen situasjon. Når USA ruster opp og skylder på Russland, og Russland ruster opp og skylder på USA, er vi inne i en farlig opprustningslogikk. Noen må gripe initiativet til å klare å snu situasjonen. Da er det behov for nye initiativ – fra en som fører til videre opprustning, til en som legger til rette for nedrustning. Atomvåpenforbudet er nettopp en slik type instrument, et nytt grep for å få framgang i arbeidet for en atomvåpenfri verden. Vedtaket er en anerkjennelse av fredsbevegelsen, ICAN og alle de andre sivile samfunnsorganisasjonene som har jobbet denne prosessen fram. Vi i SV har fremmet forslaget, men traktaten hadde det ikke blitt noe av – og dette flertallet hadde heller aldri blitt noe av – uten et godt og langsiktig arbeid fra sivilsamfunnet. Vedtaket er en milepæl i den norske kampen mot atomvåpen. Kampen mot atomvåpen på norsk jord var en av årsakene til at SV ble stiftet. Det har vært en viktig sak for partiet gjennom hele vår historie. Norge har lenge vært en pådriver for nedrustning og en ledende stemme for dette internasjonalt. Det har vi dessverre ikke fulgt opp gjennom de siste årene, da vi mener at det ikke har vært jobbet godt nok med det. Atomvåpenforbudet er et av de mest lovende nedrustningsinitiativene siden den kalde krigen, og ved dette vedtaket i dag sender vi et viktig signal om at Norge igjen skal føre en mer aktiv nedrustningspolitikk, om regjeringen vil eller ikke. For til sist er dette vedtaket en stadfestelse av noe som vi i SV har vært opptatt av å trekke fram med denne regjeringen: Den har ikke flertall i Stortinget. Heller ikke i utenrikspolitikken skal regjeringen få bestemme alene. Utenrikspolitikk er noe som de store partiene vanligvis har latt regjeringen holde på med på egen hånd. Nå er det håp om at denne linjen kan mykes opp, at vi kan få flertall for en mer aktiv politikk, en rekke flere initiativer for en mer aktiv, rettferdig og selvstendig utenrikspolitikk. Det tror jeg blir viktig, og så får vi se hva denne utredningen nå bringer. Det er ingen tvil om at SVs posisjon er at vi ønsker å ratifisere atomvåpenforbudet. Det er ikke nødvendigvis alle partiene som stemmer med oss i dag, enig i, og det er greit. Jeg tror vi alle tjener på en mer åpen, kunnskapsbasert og ærlig debatt. Denne traktaten foreligger nå, og da er det et naturlig skritt videre å se på hvordan vi skal forholde oss til den – konsekvensene av å signere og konsekvensene av å stå utenfor. Norge bør uansett være en pådriver for en atomvåpenfri verden.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-02-08:
Eg er overraska over retorikken som Høgres og Framstegspartiets talarar frå Stortingets side har brukt i debatten i dag, mot framlegg, og særleg mot Arbeidarpartiet. Framlegget vert vedteke, og det vert vedteke med røystene til eitt av regjeringspartia. Dersom utanriksministeren og regjeringa er samde i argumentasjonen til sine hovudtalarar i Stortinget i dag, må regjeringspartiet Venstres røystegjeving vere svært, svært problematisk. Spørsmålet er: Meiner utanriksministeren at det er mogleg å følgje opp Stortingets vedtak i dag og gjere ei slik utgreiing på ein måte som ikkje reiser tvil om våre forpliktingar overfor NATO, slik det har vorte sagt av talarane frå Høgre i dag?
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-02-08:
Denne utgreiinga står ikkje i vegen for at regjeringa aktivt kan følgje opp på alle andre område og alle andre spor som kan leie fram til nedrusting, og som har brei støtte i Stortinget. Difor synest eg at å vise til det som heile Stortinget er einige om, ikkje er noko godt argument mot det ønsket som fleirtalet i Stortinget har om ei slik utgreiing. Eg forstår svaret til utanriksministeren slik at regjeringa ikkje synest det er problematisk at eit regjeringsparti stemmer for forslaget som vert vedteke. Då kan det sjølvsagt heller ikkje vere problematisk at opposisjonsparti i Stortinget stemmer for.
Steinar Ness (Senterpartiet), 2018-02-08:
Eg synest Høgres talspersonar har ein dårleg dag på jobben i dag. Eg kan ikkje sjå at det er i Noregs interesse at talspersonar frå det største regjeringspartiet prøver å så tvil om det er brei semje i denne salen om vårt medlemskap i NATO og dei pliktene som følgjer av det. Det var det brei semje om då denne debatten starta, og det er det brei semje om når debatten er avslutta. Eg kan heller ikkje sjå klokskapen i bruken av eit ord som «aleinegang» knytt til ei slik utgreiing. Opposisjonen i Stortinget vil satse sterkare på det norske forsvaret enn det regjeringspartia vil, og det kjem vi altså tilbake til i samband med behandlinga av revidert nasjonalbudsjett. Igjen: Det vedtaket som vert gjort i Stortinget i dag, vert gjort med røystene til regjeringspartiet Venstre. Ingen av Høgres talarar har funne grunn til å kommentere det faktumet, og då synest eg ein del av den retorikken som vert brukt mot andre, ikkje kan framførast med utestemme. Tvert imot burde regjeringa vere litt meir audmjuk overfor det fleirtalet som er i denne salen.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-02-08:
Arbeiderpartiets syn er at Norge per i dag som eneste NATO-land ikke bør signere atomforbudskonvensjonen i sin nåværende form. Når Arbeiderpartiet i dag danner flertall for å be regjeringen utrede konsekvensene for Norge av den nylig vedtatte konvensjonen, er det fordi det er nødvendig å få kartlagt hva den nye forbudskonvensjonen vil bety for Norges innsats for atomnedrustning og målet om en kjernevåpenfri verden. NATOs strategiske konsept slår fast at alliansens mål er en atomvåpenfri verden, og et enstemmig storting har slått fast at Norge skal spille en aktiv rolle for å nå det samme målet. Da vil det åpenbart være nyttig å få kartlagt hvilke konsekvenser den nye forbudskonvensjonen vil ha for det internasjonale atomnedrustningsarbeidet. Enkelte har hevdet at den nye forbudskonvensjonen i praksis ikke vil ha noen betydning. Dette synet må gjerne belyses og drøftes. Andre igjen har hevdet at forbudskonvensjonen vil være skadelig for ikkespredningsavtalen NPT. Også dette synet er det viktig å få utredet. Etter Arbeiderpartiets syn vil det uansett være behov for å samkjøre bestemmelsene i forbudstraktaten og NPT. Forbudstraktaten er her, og da må det være mest mulig samsvar med NPT når det kommer til spørsmål som sikkerhetskontroll, stasjonering, tilsynskonferanse og ikraftsettelse. Den foreliggende konvensjonsteksten er på sett og vis ufleksibel. Artikkel 16 slår fast at ingen reservasjoner godtas, og det er på et vis forståelig. Men her har man sett for seg en åpning for at stater skulle kunne slutte seg til forbudskonvensjonen med et forbehold om f.eks. bare å bruke atomvåpen ved gjengjeldelse, ikke førstebruk. En slik tilnærming ble brukt av verdenssamfunnet da Genève-protokollen om forbud mot kjemiske og biologiske våpen ble vedtatt etter første verdenskrig. Dette er også et spørsmål utredningen må kunne belyse. Atomforskernes internasjonale dommedagsklokke ble den 25. januar stilt fram til 2 minutter på midnatt. Sist gang dommedagsklokken sto på 23.58, var i 1953. Etter atombombene over Hiroshima og Nagasaki sensommeren 1945 har menneskeheten heldigvis unngått at atomvåpen har blitt aktivt tatt i bruk. De humanitære konsekvensene er katastrofale. Jeg tror for min del at atomforbudskonvensjonens viktigste funksjon er å bidra til å bygge videre opp under stigmatisering av bruken av atomvåpen. Utviklingen i internasjonal politikk tilsier dessverre at det er behov for nettopp å bygge opp under stigmatisering av bruken av atomvåpen. Norge har i praksis et eget nasjonalt atomvåpenforbud, og vi har hatt det i over 60 år. Det er nemlig 60 år siden Arbeiderpartiets statsminister Einar Gerhardsen fastslo på et NATO-toppmøte i Paris: «(…) ingen atomvåpen på norsk jord(…) (…) (…)
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2018-02-08:
Takk for redegjørelsen. Det er jo slik at heller ikke jeg ønsker å undertegne denne konvensjonen, men regjeringa blir nå pålagt å gjennomføre en utredning, hvor regjeringspartiene, i hvert fall to av dem, etter det jeg nå erfarer, vil stemme imot. Hvordan vil utenriksministeren forholde seg til det – når hun blir pålagt å utrede hvilke konsekvenser denne konvensjonen vil ha for Norge og for nedrustningsarbeidet, når hun egentlig ikke ønsker det selv?
Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-08:
Det vi diskuterer her i dag, er altså verdens farligste masseødeleggelsesvåpen. Det er et masseødeleggelsesvåpen som er umulig å bruke uten at det vil gå ut over sivile mål og skape enorm ødeleggelse og nød. Det er ingen her som har argumentert for at dette forbudet er magi, eller at det er det eneste virkemidlet vi skal benytte oss av. Det er ett av flere virkemidler. Statsråden sier at vi skal slå ring om nedrustningsarbeidet. Det er fint, men nedrustningsarbeidet går, med respekt å melde, feil vei. Stormaktene ruster opp, og de skylder på hverandre. Donald Trump, presidenten i USA, vår nære allierte, sier at atomvåpen gjør verden til et tryggere sted. Er det en vurdering som statsråden deler?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2018-02-08:
Kristeleg Folkeparti støttar det langsiktige arbeidet for eit forbod mot atomvåpen. Så er det klart at ei av utfordringane er korleis me skal nå det. Eg la merke til at statsråden i innlegget sitt peikte på at det har kome kritiske føringar bl.a. frå Sverige om traktatteksten. Så veit me òg at Noreg hadde ei veldig passiv rolle i det arbeidet. Mitt spørsmål er: Ønskjer Noreg å ta ei passiv rolle i denne typen spørsmål, eller ønskjer me å vere ein aktiv pådrivar for å få til reelle resultat? Både mitt og statsråden sitt parti er veldig tydelege på at me skal vere ein del av NATO-samarbeidet, men me må kunne sjå på kva moglegheiter, òg innanfor NATO-samarbeidet, den typen initiativ kan ha, på eit område der me i realiteten har den same visjonen.
Bjørnar Moxnes (Rødt), 2018-02-08:
Jeg er vel ikke den eneste som blir urolig av at både Trump og Putin har tilgang til våpen som kan skape masseødeleggelse. Det er ni land som har atomvåpen i dag. USA og Russland har 15 ganger så mange atomvåpen som alle de andre atommaktene til sammen. Norges rolle bør være å støtte en atomvåpenfri verden, og den beste sikkerheten for å hindre en atomvåpenkatastrofe er nedrustning. Atombombene som falt over Hiroshima og Nagasaki, tok livet av 210 000 mennesker. Moderne atomvåpen i dag er mye mer ødeleggende enn bombene som ødela de to japanske byene. De kraftigste atomvåpnene i dag har en ødeleggende kraft som er rundt 300 til 500 ganger større enn Hiroshima-bomben, og det finnes 15 000 atomvåpen i verden i dag. Skulle en av dem detonere, vil titusener av menneskeliv gå tapt. Disse våpnene bidrar ikke til stabilisering, men de kan skape store menneskelige katastrofer. Statens pensjonsfond utland står i dag på verstinglisten over dem som investerer i atomvåpen. Dermed brukes penger fra vår felles pensjonsformue til å produsere noen av de verste våpnene som verden har sett. Det bør ikke være til å leve med for et land som ønsker å ha et selvbilde som en fredsnasjon. Vi skulle tatt ansvar for aktivt å bidra til arbeidet for et atomvåpenforbud. Men Norge stemte, som ett av veldig få land, aktivt mot en prosess for å forby atomvåpen. Begrunnelsen fra regjeringen var NATO-medlemskapet og at et forbud mot atomvåpen bryter med NATOs strategiske konsept. Men ikkespredningsavtalen, som i motsetning til NATOs strategiske konsept er et juridisk bindende dokument, forplikter alle stater – også Norge og alle atomvåpenmaktene i NATO – til å forhandle om tiltak for en total kjernefysisk nedrustning. I tillegg sier også NATOs konsept at NATO skal skape betingelser for en verden uten atomvåpen. En atomvåpenfri verden er mulig, og dette er et politisk valg man kan ta. Rødt er mot Norges medlemskap i NATO, det er en kjent sak. Også innenfor NATO har enkelte medlemsland anledning til å være med og framforhandle et forbud mot atomvåpen. Etter vårt syn har regjeringen en snever oppfatning av hva slags handlingsrom de enkelte NATO-landene har. Etter vårt syn bør atomvåpen bli ulovlige våpen for alle stater. Norge har i altfor lang tid hatt en lite selvstendig utenrikspolitikk, men dette kan endres på hvis det er vilje til det i Stortinget. Det store flertallet av land i verden har ikke atomvåpen i dag. Det er mulig å hindre en spredning av disse våpnene til flere land, og ikke minst å ruste ned i de landene som allerede har atomvåpen. Rødt ønsker en verden fri for atomvåpen og støtter forslaget om å gjennomføre en utredning.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Som flere av talerne har vært inne på, kan man selvfølgelig stille spørsmål ved fornuften i å skulle utrede noe der konklusjonen allerede er gitt, og, som Arbeiderpartiet også sier, der det ikke er aktuelt å signere eller å ratifisere. Det vil si at det ikke er flertall i Stortinget for å gjøre nettopp det. Så skal regjeringa selvfølgelig utrede dette forbudet. Det er igangsatt en utredning i Sverige, som skal løpe til månedsskiftet oktober/november, altså i god tid etter det svenske valget i september, der man skal vurdere ulike sider av dette, og om det er aktuelt for Sverige å signere. Sverige har som kjent ikke signert. Det er også trukket fram i representantforslag i Italia. Der kommer det ikke til å gjennomføres noen utredning. Vi har også en nær dialog med mine utenriksministerkolleger i NATO, og det er ingen som kommer til å gjennomføre denne typen utredninger. Men regjeringa vil selvfølgelig gjøre det som Stortinget ønsker.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Som jeg svarte representanten Huitfeldt, kommer regjeringa selvfølgelig til å gjennomføre en sånn utredning dersom det skulle bli flertall for det i salen i dag, men vi har samtidig – både i svarbrevet jeg har sendt til Stortinget, og i det jeg nettopp sa fra talerstolen – vært tydelige på at vi er det eneste NATO-landet som i så fall kommer til å gjennomføre en sånn type utredning. Det er klart at det for NATO-landene som diskuterer dette jevnlig og forsøker å finne gode veier til reell nedrustning gjennom å bruke de instrumentene vi har, bl.a. ikkespredningsavtalen og verifikasjonssystemet som Norge er en pådriver for å forbedre, kan framstå underlig at Norge som det eneste NATO-landet velger å gjøre dette, særlig fordi det er uttrykt veldig klart og tydelig fra Arbeiderpartiet i dag at det ikke kommer på tale verken å signere eller å ratifisere forbudstraktaten.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Representanten Abid Q. Raja ga en fyldig stemmeforklaring på hvorfor Venstre kommer til å stemme som de gjør. Dette er et dokument som ble avgitt i god tid før Venstre gikk inn i regjering. Det må være et valg Venstre tar. Nå vet ikke jeg hva Senterpartiets primærstandpunkt er i dette, men jeg har foreløpig ikke hørt Senterpartiet ta til orde for signering og ratifikasjon av forbudstraktaten. Da mener jeg det er all grunn til å stille spørsmål ved fornuften i å sette i gang en større utredning av et spørsmål der det er åpenbart at det ikke er et ønske om verken å signere eller å ratifisere, men som vil kunne skape noe usikkerhet blant våre nærmeste allierte om hva som er Norges posisjon.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Jeg tror ikke det fins noen uenighet i denne salen om problemene med og faren ved atomvåpen. Det er jeg helt sikker på at både SV og de tidligere regjeringspartiene også gjorde fullstendig klart da de sluttet seg til NATOs strategiske konsept da de satt i regjering i 2010, der atomvåpen var en del av den sikkerhetsstrategien. Når det er sagt, mener jeg at det er svært viktig at vi fortsetter å jobbe med de tingene som kan gi faktiske og konkrete resultater. Da er ikkespredningsavtalen og verifikasjonsregimer de to viktige sporene som regjeringa følger, og som får stadig større internasjonal tilslutning. Der tar Norge en lederrolle, og det er nettopp fordi vi ønsker å bringe nedrustningsarbeidet framover. Jeg har lagt merke til at flere her i dag har pekt på faren ved at både USA og Russland har atomvåpen. Jeg har ikke hørt noen snakke om faren ved at Nord-Korea nå snart er ferdig med utviklingen av sitt atomprogram. Det er klart at så lenge den faren er der, bringer heller ikke det nedrustningsarbeidet framover, fordi atomvåpenstatene da heller ikke ønsker å ruste ned.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Det var kun ett NATO-land som deltok i forhandlingene om forbudstraktaten, og det var Nederland. Nederland har i ettertid vært veldig klar på at de verken kan signere eller ratifisere, fordi de mener at traktatteksten ikke på noen måte verken er forenlig med NATO-medlemskap eller bringer verden nærmere nedrustning. Det er nettopp i det perspektivet, som jeg syns representanten Hareide snakket veldig bra om fra talerstolen, at nedrustningsarbeidet til regjeringa nå foregår, langs de sporene der det er mulig å få framgang, der vi ønsker å ta en internasjonal lederrolle, og det gjelder særlig verifikasjon. Det gjelder å hindre spredning av spaltbart materiale. Det gjelder å bidra til reduksjon i bruken av høyanriket uran i sivil sektor og hindre at det kommer på avveier. Her jobber vi tett sammen med Det internasjonale atomenergibyrået. Vi jobber tett sammen med FN for å bidra til mer og bedre verifikasjon. Alle disse tingene er konkrete tiltak som bringer oss nærmere nedrustning. Det er spor regjeringa kommer til å fortsette å jobbe med og intensivere.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Det har jeg svart på to ganger allerede i spørsmålsrunden. Selvfølgelig kommer regjeringa til å gjennomføre en utredning dersom det skulle bli flertall for det i Stortinget i dag. Men la meg likevel understreke at en av årsakene til at Norge og andre land har vært spørrende til hvordan denne forbudstraktaten kom til, er nettopp at ingen av kjernevåpenstatene deltok. Vi har sett fra annet nedrustningsarbeid, enten det har vært kjemiske og biologiske våpen eller klasevåpenkonvensjonen, at det har vært avgjørende at de landene som har den typen våpen, ikke bare deltar, men gjerne også går i front. Det har vært suksessfaktoren for å få til en reell nedrustning. Når 122 stater stemmer for i FN, mens det foreløpig bare er 56 som har signert, og bare 4 som har ratifisert, forteller det noe om det Sverige sa i sin stemmeforklaring da de stemte for, nemlig at det er utfordringer knyttet til traktatteksten som gjør at man er usikker på om den vil gi reell nedrustning, men man er også usikker på om den bidrar til å polarisere den nedrustningsdebatten vi må ha innenfor de verifikasjons- og nedrustningsregimene vi har, enten det gjelder NPT, eller det gjelder generelt rundt verifikasjon.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Da gjør jeg et fjerde forsøk i replikkordskiftet på å bekrefte at regjeringa selvfølgelig kommer tilbake til Stortinget med en slik vurdering dersom det blir flertall for det i løpet av dagen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2018-02-08:
Ut fra denne debatten, som etter min oppfatning tidvis har vært en god debatt, tror jeg det er to ting vi kan utlede. Det ene er at ingen av partiene, med unntak av SV, har tatt til orde for å signere og ratifisere forbudstraktaten. Det betyr altså at det er enighet i denne salen om at det ikke er aktuell politikk for Norge. Det sender i seg sjøl et viktig signal til NATO. Det andre er at vi alle er enige om å jobbe for å bidra til reell nedrustning. Det er i den konteksten jeg også har redegjort for den både aktive og brede agendaen regjeringa har for å bidra til det, særlig når det gjelder verifikasjon og arbeid innenfor ikkespredningsavtalen. Det er et arbeid vi kommer til å fortsette med. Det er ikke, som representanten Kaski sa, enten regjeringa vil eller ikke – det er nettopp dette regjeringa vil. Det er det vi jobber med, og det er derfor vi er aktive på feltet. Man kunne sagt mye om satsing på Forsvaret. Jeg er selvfølgelig stolt over å høre til en regjering som har økt forsvarsbudsjettet med 24 pst. siden 2013, og mer skal det bli, men den debatten kan vi selvsagt la ligge i denne sammenheng. Jeg vil likevel bare knytte to kommentarer til innlegget til Petter Eide. Petter Eide sier, helt riktig, at forbudene mot både klasevåpen og miner virker. Men de virker nettopp fordi de statene som har denne typen våpen, har vært helt sentrale i utarbeidelsen av forbudene. Det gjaldt både klasevåpen og kjemiske og biologiske våpen. På det siste feltet var det landene som gikk foran for å få til et forbud. Poenget mitt er at dersom man får atomvåpenmaktene med på diskusjoner om dette – slik vi har innenfor NPT, der 191 land er med – har vi muligheten til å få til resultater. Helt avslutningsvis vil jeg avlegge en liten visitt til representanten Eide. Han sa nemlig at det vi nå gjør, vil bli lest av Russland som en håndsrekning. Det har representanten Eide for så vidt rett i hvis man trekker det langt, i den forstand at det vil være en håndsrekning til Russland at NATO ikke står sammen i nedrustnings- og sikkerhetsspørsmål. Men jeg antar at det ikke er den typen signal representanten Eide ønsker å sende, for det vil i alle fall ikke bidra til å styrke verken norsk eller alliert sikkerhet.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-08:
Takk for at vi får ha denne debatten. Den er veldig viktig, ikke bare for Norge, men kanskje også for mange i verden. Det som forundrer meg i utenriksministerens redegjørelse, er den veldig bastante konkluderingen. Her ber flertallet i Stortinget om å få en utredning om dette spørsmålet, et spørsmål som 122 land i verden har ønsket. Det kommer også fram i bestillingen fra Stortinget at utredningen skal hente synspunkter fra relevante ekspertmiljø, forskere og sivilsamfunnsorganisasjoner og også skjele til hva som skjer i andre land. Når Stortinget ber om dette, forventer vi også at det kommer en utredning tilbake hvor svarene ikke er gitt på forhånd. Det må vi forvente av respekt for Stortinget. Mitt spørsmål er selvfølgelig: Kan utenriksministeren garantere at hun vil respektere Stortingets ønske og komme med en utredning som ser på dette fra ulike sider, uten at alle svarene er gitt på forhånd?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2018-02-08:
Takk for svaret. Jeg forstår utenriksministerens argumenter. Det har vi hørt helt siden denne debatten kom opp for nærmere et år siden. Mitt spørsmål gjaldt ikke hennes argumenter og synspunkter på selve traktaten, men spørsmålet var om hun vil respektere Stortingets ønske om å komme tilbake til Stortinget med en uhildet refleksjon om dette, hvor hun henter inn synspunkter også fra uavhengige aktører, som det står her i forslaget, og om hun på den måten vil respektere Stortingets flertall ved ikke å ha konkludert med alt dette på forhånd. Det var spørsmålet.