trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-05:
Representanten Tybring-Gjedde angriper meg for at jeg mener at Norge har et moralsk ansvar for å bidra til å kutte utslippene av klimagasser. Jeg vet ikke om ordet «moral» er et fremmedord for representanten Tybring-Gjedde, men ja, vi har det. Som et av landene med de høyeste utslippene per innbygger, og som har levd godt på eksport av fossil energi, har vi et moralsk ansvar for å bidra i kampen mot klimakrisen. Representanten Tybring-Gjedde trekker videre fram det jeg sa om at Norge også har et ansvar for å være med på å utvikle teknologi som også andre land kan benytte seg av i kampen mot klimakrisen. Ja, Norge kan også faktisk være med på å tjene penger, skape arbeidsplasser og sikre sysselsettingen og velferden ved å utvikle teknologi og eksportere den til andre land – utvikle teknologi både for å kutte utslipp her og for å sikre at andre land vil ta del i denne teknologien for å kutte sine utslipp. Jeg tror heldigvis ikke at representantene fra regjeringen deler representanten Tybring-Gjeddes syn på moral i dette spørsmålet eller på utvikling av teknologi. Men sånn er det kanskje når man som representant fortsatt finner det vanskelig å tro på det som det er konsensus om i vitenskapen, om vår tids største utfordring, som klimakrisen er.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-05:
Jeg skjønner ikke hva det er å piske seg selv når man ønsker å utvikle teknologi som kan sikre eksportinntekter, som kan sikre reduserte klimagassutslipp og en bedre verden. Og jeg skjønner ikke hva det er å piske seg selv når man ønsker å skape arbeidsplasser av denne teknologien i et næringsliv som kutter utslipp, slik norsk industri gjennom mange år har kuttet sine utslipp. Dette er snakk om å omstille seg og ta inn over seg de utfordringene som verden står foran. Representanten Tybring-Gjedde sier at det er stadig flere som betviler klimakrisen. Det er feil. Jeg startet med dette i 1990, da den første klimarapporten fra FN kom. Siden den gang har vitenskapen blitt sikrere og sikrere.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-11-05:
Først vil jeg starte med å takke representanten Gunnes for å reise en utrolig viktig problemstilling. I vårt felles hjemfylke har man latt seg inspirere av tidligere president i USA, John F. Kennedy, som ikke bare sa at USA i løpet av 1960-tallet skulle sende mennesker til månen, men at de også skulle få dem trygt tilbake fra månen. Fylkespolitikere i Trøndelag har satt seg det djerve mål at i løpet av få år skal de sende en utslippsfri båt trygt over fjorden til Vanvikan, på andre siden av Trondheimsfjorden. Men ikke bare det, de skal også få passasjerene trygt tilbake over fjorden – utslippsfritt. Og de som har vært i Vanvikan, vet at det kan være en liten utfordring. Så til handlingsplanen for fossilfri kollektivtrafikk, som regjeringen la fram før sommeren, og handlingsplanen for grønn skipsfart. Vår bekymring er at disse planene er for vage og for lite konkrete. I handlingsplanen for fossilfri kollektivtrafikk står det at regjeringen skal vurdere krav til fossilfri kollektivtrafikk. Dette er en svekkelse av det Stortinget vedtok for noen år siden med Venstres støtte. Da ba man regjeringen sørge for at kollektivtrafikken som hovedregel skulle benytte lav- eller nullutslippsteknologi. Man skulle altså ikke bare vurdere dette, slik det nå står i regjeringens handlingsplan for fossilfri kollektivtrafikk. Hvis vi ser på regjeringens handlingsplan for grønn skipsfart, skal man også her bare vurdere å stille krav om lav- og nullutslippsløsninger i offentlige ferje- og hurtigbåtanbud. Men høsten 2017 ba Stortinget regjeringen utarbeide krav om at alle nye ferje- og rutebåter skulle benytte seg av lav- eller nullutslippsteknologi – altså ikke bare en vurdering – og alle disse vedtakene fra Stortinget ble gjort etter initiativ fra SV og Venstre. Vi ser også nå at ved overgangen til elektriske ferjer og etter hvert hurtigbåter kan utgiftene for fylkeskommunene øke i en periode. Vi deler den bekymringen som flere av fylkeskommunene har kommet med, om at det trengs økt offentlig støtte i en overgangsperiode for å sikre at man tar i bruk denne teknologien og opprettholder et godt rutetilbud over hele landet. Dette kommer SV til å legge fram forslag om i forbindelse med den kommende statsbudsjettbehandlingen.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-11-05:
Jeg mener at vi har en god ordning i Norge, hvor vi veldig jevnlig har dialog med Stortinget om EØS- og EU-saker, også når det gjelder forordninger og rettsakter som implementeres. Jeg mener vi har gode diskusjoner om hvor handlingsrommet ligger, og regjeringa informerer også Stortinget om på hvilken måte vi jobber for å ivareta det handlingsrommet på en best mulig måte. Så er det ikke alltid at vi når fram med det, på samme måte som andre land som ønsker å påvirke regelverket, men jeg opplever at det er en stor enighet i Stortinget om at summen er et gode for Norge, selv om man ikke alltid får gjennomslag for alle ønsker. Jeg mener også at det er den måten vi best klarer å ivareta handlingsrommet på, gjennom den løpende dialogen som er med Stortinget, og ikke minst også med både Brussel og hovedstedene i Europa, hvor vi fremmer våre syn. Et eksempel på det er spørsmålet om kabotasje, hvor vi inngår i Road Alliance sammen med andre land som ønsker å påvirke EU i samme retning.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-11-05:
Som representanten Kolberg også er godt kjent med, har regjeringa slått fast sin politikk på dette området både i Granavolden-plattformen, i de redegjørelsene jeg har gitt, og i det jeg gjentok nå nettopp på talerstolen, om viktigheten av felleseuropeiske løsninger for å løse nettopp de utfordringene som er altfor store for enkeltland å løse alene. Det betyr også at den regjeringserklæringen har Fremskrittspartiet sluttet seg til. Det er den regjeringa styrer på bakgrunn av, og det er også den politikken jeg har gitt uttrykk for i både denne redegjørelsen og tidligere redegjørelser, som er regjeringas politikk for samarbeidet med EU og gjennom EØS-samarbeidet. De synspunktene Christian Tybring-Gjedde gir uttrykk for, har han også gitt uttrykk for tidligere, men det er altså ikke regjeringas politikk, og det tror jeg representanten Kolberg også er kjent med fra tidligere redegjørelser.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-11-05:
Jeg er ikke helt sikker på om jeg forsto spørsmålet riktig, for det er jo sånn at positive avgjørelser i EU som har virkning i EØS, er noe Norge har sluttet seg til fordi det har gitt oss bedre regler enn det vi hadde fra før. Vi har bl.a. utvidet arbeidstakerrettighetene på mange områder der vi ikke hadde lovgivning fra tidligere. Så det er ingen motsetning her. Snarere tvert imot har dette vært positivt for Norge og for rettighetene til norske arbeidstakere. Det er også grunnen til at vi har vært opptatt av å implementere det, og det finnes mange eksempler på det. Det har vi også diskutert i tidligere redegjørelser. Jeg mener dette også er et veldig viktig eksempel på handlingsrommet, nemlig at EU vedtar regler som vi per i dag eller per den gangen ikke hadde i Norge, som utvider rettighetene for arbeidstakere, og som er viktige også i et felleseuropeisk perspektiv, sånn at det blir mulig å ha et arbeidsmarked som strekker seg over mer enn ett land i Europa.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-11-05:
For det første er det selvsagt ikke riktig at jeg harselerte over noen som ikke ønsker å innføre direktiver, snarere tvert imot, men jeg tok opp en problemstilling som er veldig aktuell. Hvis representanten Navarsete hadde lest hele sammenhengen sitatet om Ursula von der Leyen sto i, hadde hun sett at Ursula von der Leyen har lagt til at dette må skje innenfor de nasjonale rammene og tradisjonene som finnes. Vi har en veldig klar nasjonal tradisjon, og derfor var også mye av mitt poeng i det jeg sa, å ivareta trepartssamarbeidet, som fungerer veldig godt i Norge, og som vi ønsker å ivareta. Nettopp derfor er også dialogen med arbeidslivets parter så viktig i denne sammenhengen. Jeg tror også det er viktig å være klar over at selv om jeg i min redegjørelse trakk fram mange av de positive sidene EØS-samarbeidet har for Norge og for norske arbeidsplasser, kanskje spesielt i distriktene, er det selvfølgelig også sånn at EØS-avtalen har sider som vi ikke er like positive til. Dem snakker vi også om, og en av årsakene til at vi jobber med å ivareta handlingsrommet vårt, er at vi ikke alltid er enig.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-11-05:
Her var det mye på en gang. For det første har forsvarsministeren redegjort i den utvidete utenriks- og forsvarskomiteen for både European Intervention Initiative, EI2, og ikke minst også for hva som er beveggrunnen for at Norge ønsket å slutte seg til sammen med nordiske land. Det er helt riktig at spørsmål om detaljer rundt det bør stilles til forsvarsministeren, men la meg likevel gå i rette med noe representanten Navarsete sa om dette i sitt innlegg. Det var at de vil at Norge skal ta del i Macrons europeiske forsvar. Dette er altså ikke et europeisk forsvar, og vår forutsetning for å delta i ulike initiativ som kan styrke den europeiske forsvarsevnen og det transatlantiske samarbeidet, er jo nettopp at det ikke skal være til erstatning for eller gå på bekostning av NATO. Det er og blir vår hovedprioritet, og dette initiativet fra Macron, som flere land har sluttet seg til, er ikke en europeisk hær, som representanten Navarsete nå legger til grunn at det er. Det er helt andre forutsetninger for det enn det representanten synes å legge til grunn.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-11-05:
Dette er et viktig tema, som jeg også brukte en del tid på i redegjørelsen, og det var grunn til det, for vi ser jo, som jeg også var inne på, økte ankomster langs noen av rutene. Det er en bekymring fordi ferden er farefull, og det er en bekymring fordi man på europeisk side må være i stand til å håndtere migrantene på en måte som er forsvarlig. Det betyr også rask retur av dem som ikke har beskyttelsesbehov, og det opplever jeg at det er stor enighet om her i Stortinget. Regjeringa deltar veldig aktivt i de diskusjonene som pågår i EU, nettopp fordi vi støtter felleseuropeiske løsninger og mener at felleseuropeiske løsninger er den eneste veien å gå for å kunne håndtere denne utfordringen. Vi bruker også EØS-midlene aktivt, særlig i Hellas, men også i Bulgaria og Romania, med tanke på å styrke mottakskapasiteten for å kunne håndtere økte ankomster.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2019-11-05:
Det er mye som kunne vært sagt om representanten Gjelsviks siste innlegg, men la meg bare veldig kort rekapitulere for hukommelsens skyld. De grunnleggende elementene i norsk energipolitikk ligger fast, og det betyr bl.a. at vi har og skal fortsette å ha full råderett over våre energi- og kraftressurser og utformingen av energipolitikken vår. Dette vet representanten Gjelsvik også godt, men han lar selvfølgelig ikke sjansen gå fra seg til å fortsette å framføre et budskap han vet ikke er riktig. Det er sånn at verken EU eller ACER har myndighet til å tvinge gjennom nye prosjekter, og f.eks. er det sånn at behandling av konsesjon for vind- og vannkraftverk og utenlandskabler skjer i samsvar med de lovene som er vedtatt av Stortinget. Representanten Kolberg snakker om å gå inn i problemstillingene og håndtere dem, og ja, det er nettopp det regjeringa gjør. La meg gi to eksempler på dette med handlingsrommet. Det ene er EØS-rettsakter som bedrer arbeidstakerrettighetene i norsk sammenheng. Jeg var litt inne på det i min første innledning og kan gi noen eksempler. Det ene er ansattes rettigheter ved virksomhetsoverdragelse, det andre er det å sikre arbeidsavtaler, det å sikre konsultasjoner om helse, miljø og sikkerhet og arbeidsmiljøstandarder og likebehandling for innleide arbeidstakere. Det er også områder hvor EØS har gitt bedre arbeidstakerrettigheter i Norge på områder vi ikke hadde det fra før. Den motsatte situasjonen, der vi bruker handlingsrommet til å utforme våre regler, nevnte jeg også i min redegjørelse. Det ene er det initiativet vi har tatt på europeisk nivå for å komme arbeidslivskriminalitet til livs, et tema jeg tror både representanten Kolberg og jeg engasjerer oss mye i. Men arbeidslivskriminalitet og arbeidet der er også et eksempel på hvordan vi utnytter handlingsrommet i EØS-avtalen til å innføre nasjonale regler og ordninger. Det gjelder HMS-kort, det gjelder godkjenningsordning i renholdsbransjen, det gjelder krav om lønns- og arbeidsvilkår og begrensninger i antall kontraktsledd i offentlige anskaffelser. Det er konkrete eksempler på hvordan vi bruker handlingsrommet i EØS-avtalen til å lage denne type regler. Så diskusjonen om representanten Christian Tybring-Gjeddes deltagelse og diskusjon i debatten. Jeg har gitt klart uttrykk for at det ikke er regjeringas politikk, og jeg har også gjennom det sagt at den måten å argumentere på ikke ligger innenfor det som er regjeringsplattformen. Så må Christian Tybring-Gjedde få forsvare sitt syn, og det har han da også gjort. Jeg vil bare si at det kom et viktig poeng fra representanten Svein Roald Hansen avslutningsvis, nemlig at EØS også er den lille manns og kvinnes rettigheter. I den saken vi har bak oss i dag, syns jeg det vises på en god måte. Som jeg var inne på i mitt innlegg: Det å godta forpliktelser og å ta forpliktelser betyr også at individene får rettigheter.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
Representanten Tybring-Gjedde, som er den fremste representanten for regjeringspartiet Fremskrittspartiet i utenrikskomiteen, har hatt sitt innlegg i denne debatten og gitt uttrykk for at nasjonalstaten er et mye bedre redskap for internasjonalt arbeid og ivaretakelse av Norges forpliktelser og rettigheter i det internasjonale samfunn enn et samarbeid også knyttet til EØS-avtalen. Det er selvfølgelig en veldig spesiell situasjon, at vi opplever det så tydelig her i stortingssalen, og det krever selvfølgelig at utenriksministeren kommenterer regjeringsrepresentantens uttalelser om norsk EU-medlemskap, slik som vi hørte det i hans innlegg. Er dette representativt? Er dette noe som Fremskrittspartiet egentlig også mener internt i regjeringen? Det er det nødvendig å få avklart.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
Ja, men det er allikevel bare nødvendig å få dette konstatert, slik som nå utenriksministeren gjør. Det betyr at representanten Tybring-Gjedde da ikke er representativ for hva som er Fremskrittspartiets politikk og oppfatning på dette området. Det er nå slått fast, slik som utenriksministeren sier. Så til en litt annen side ved dette, som en oppfølging av representanten Anniken Huitfeldts spørsmål, og det er dette som handler om handlingsrom. Vi har i denne sal hatt mange diskusjoner om begrensninger til og regulering av arbeidsliv, altså arbeidslivsspørsmålene – alle arbeidslivsspørsmålene, slik at utenriksministeren forstår at jeg oppsummerer når jeg bruker det uttrykket. Mener utenriksministeren at positive vedtak i disse sakene, som ville bedret norsk arbeidsliv, er i strid med handlingsrommet i EØS-avtalen?
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
Tiden tillater ikke at jeg nå kommenterer det som representanten Gjelsvik nettopp sa. Jeg får komme tilbake til det ved en senere anledning. Jeg prioriterer nå å snakke om to ting. Det ene er spørsmålet om handlingsrom. Jeg har ikke sagt at statsråden ikke mente at det var mulig å bruke handlingsrommet, slik som Elvenes påsto. Jeg spurte om EØS-avtalen står i veien for det vi har foreslått her for å hindre den negative utviklingen i norsk arbeidsliv. Det var det jeg spurte om. Jeg har ikke hørt at statsråden har svart nei på det spørsmålet, eller ja på det spørsmålet, og jeg tolker det i retning av at her har vi mye å gå på. Så jeg er tilbake til det som representanten Elvenes nok ikke liker å høre, nemlig at det er hans eget parti og hans egen regjerings politikk på dette området som skaper mistilliten til EØS-avtalen i det norske folk, at vi ser alle disse negative utslagene, som representanten Nævra så veldig godt sa. Jeg slutter meg til det innlegget. Vi må, hvis vi skal opprettholde tilliten til EØS-avtalen i det norske folk, gå inn i disse problemstillingene, ta dem og håndtere dem. Det gjør vi ikke, og det er et utslag av at høyrepartiene ikke vil. Det er det jeg mener om den siden av saken. Så til det som representanten Tybring-Gjedde sier. Ja, selvsagt representerer han Fremskrittspartiet. Det vet jeg, veldig tydelig, godt om, for å si det slik. Men det er jo en ny form for parlamentarisme at framtredende representanter for et regjeringsparti snakker mot sin egen regjering i offensive tonelag, og at vi er i den situasjonen at to statsråder er nødt til å sitte og ta imot dette med et glatt politisk ansikt, uten å kommentere det, for det kan de ikke gjøre, for da oppstår på en måte hele konfliktbildet. Statsråden sier riktignok: Vi står på plattformen. Ja vel, men vi opplever altså i stortingssalen at man på sett og vis lar det gå. Jeg avventer at representantene for regjeringen – vi har to statsråder her – sier hva de mener om representanten Tybring-Gjeddes måte å argumentere på. Det er jo det det handler om, måten han argumenterer på, og den politiske filosofien som ligger til grunn for hans argumentasjon. Det er ikke regjeringens politikk, det har jeg forstått, men jeg opplever altså denne parlamentarismen på denne måten, og det er ganske nytt i norsk etterkrigshistorie at vi har det slik innenfor et så tungt, viktig og sentralt utenrikspolitisk tema som vi ser her.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
To ting på slutten av denne debatten fra min side: Jeg forstår at utenriksministeren eller andre representanter for regjeringen ikke kan gå lenger i sin kritikk av representanten Tybring-Gjedde. Det får stå for hans egen regning, som det sies. Men det viser altså hvilken pris det har for et verdikonservativt Høyre å gå i koalisjon med et høyreliberalt parti som Fremskrittspartiet er. Det er prisen for det. Det er det vi får demonstrert her, og det er ikke jeg som kommer i politisk forlegenhet. Det andre er dette med handlingsrom, som representanten Elvenes og jeg hadde en liten meningsutveksling om her. Jeg tror vi misforstår hverandre lite grann. Mitt poeng er å få sagt: Neste gang Arbeiderpartiet foreslår innstramminger og skjerping i arbeidsmiljøloven, regner jeg med at Høyre stemmer for det og ikke bruker EØS-avtalen som et argument imot.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
Dette er en egen avtale som EFTA har inngått både med Brasil, Uruguay, Paraguay og Argentina. Det er ikke bare snakk om Brasil. Nå er jo ikke innholdet og teksten kjent ennå, men selve avtalen omtaler både Parisavtalen, bærekraftig jordbruk og andre miljøforhold. Og nå er vi litt i den samme situasjonen – EU inngikk en lignende avtale i sommer – men så er det ratifiseringen som kommer, og den vil komme også til Stortinget. Ellers har jeg lyst til å si at Norge, ulikt andre land, har en avtale om regnskog, også med Brasil – en avtale som Brasil har brutt på to områder, både ved å ha nedlagt styret i Amazonasfondet og ved ikke å følge opp at vi skal ha en aktiv politikk for å begrense avskoging. Men det er viktig å si at vi fortsatt har samtaler med Brasil – også sammen med Tyskland(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
Først: Handelsavtalen er næringsministerens ansvarsområde, og det er et område hvor vi  har en egen avtale, som er EFTA, og som ikke er en del av EØS-avtalen og det øvrige samarbeidet som vi har med EU. Jeg har et eget samarbeid med Tyskland, som vi har også inn mot Brasil og Amazonasfondet. Det er slett ikke sånn at Norge har en passiv holdning til det som skjer i Brasil. Tvert imot: Vi ser på den avtalen som vi har, vi er  i kontakt med Brasil, og vi er  i kontakt med Tyskland, også for å se om det er mulig å komme til en enighet. Slik det er nå, kan de midlene vi har til Amazonasfondet, og som er tildelt, benyttes. Men vi har frosset de midlene som ikke er tildelt, fordi vi er i en situasjon hvor avskogingen øker.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
Nå kan ikke dette settes i gang før vi har fått enigheten, når beslutningene er tatt. Formelt må det også tas en beslutning i Alltinget. Så denne referansebanen og eventuelle kommentarer til den må være på plass innen avtalen trer i kraft, altså den 1. januar 2021. EU-landene ligger litt foran i denne prosessen. Der er det kommentarer til de fleste lands referansebaner, bortsett fra når det gjelder Malta. Sverige og Latvia har blitt bedt om å endre på sine planer, men vi mener at det vi har lagt inn, den planen vi melder inn – etter å ha sett på hva Finland har meldt inn – følger regelverket. Det vil gi en mulighet for en avvirkning på 16,5 millioner kubikkmeter, slik dette er lagt inn, som jo er en betydelig økning fra den avvirkningen som vi har i dag, som ligger på ca. 12 millioner.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
Det er riktig at vi bygger på den modellen Finland har valgt, men vi har selvfølgelig også sett på vår egen vurdering, og vi mener at vi ligger godt innenfor det regelverket som er der. Vi skal jo melde inn innenfor samme regelverk som de andre landene i EU. Det er også riktig at revisjonen innenfor den norske og den islandske referansebanen vil skje i løpet av 2020, og må være på plass før 1. januar 2021. Når i 2020 vi får en avklaring, er ikke noe som jeg kan svare på i dag.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
Det er riktig som representanten sier, at det viktigste som skal gjøres til neste år, er at alle land melder inn forsterkede mål – melder inn så forsterkede mål at man kan begynne å se at man både nærmer seg 2,5 grader og ser ned mot 1,5 grad. Vi forholder oss til de fristene som FN legger opp til, samtidig som det kompliserer situasjonen, særlig med tanke på den enigheten vi nå har med EU – det er lite sannsynlig at EU vil være klar til å melde inn sine forsterkede ambisjoner før senere i 2020. Men vi tar sikte på at vi skal kunne gjøre det, og så vil det være en diskusjon om hvilke formuleringer vi bruker, fordi det samtidig vil være en pågående prosess hvor vi også må se hen til det som skjer i EU.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
Det var representantene Aukrust og Nævra som fikk meg til å ta ordet. Først til Nævra, som utviste en frustrasjon over EØS-avtalen: Jeg vil si at det er mye med EØS-avtalen, særlig på miljøfeltet, som vi har grunn til å se positivt på. Sitter man ute i kommuner i Norge, jobber man mye med et EØS-regelverk. Vi gjør det samme, enten det er innenfor å håndtere luftforurensning, hvor det er felles europeiske mål som vi skal oppnå, innenfor avfallspolitikken med felles gjenvinningsmål som ligger til grunn, eller innenfor kjemikaliepolitikken, hvor det er et felles regelverk, som vi jobber tett opp mot, også for å få inn våre prioriteringer. Vi har vannforvaltning, vannforskriften, som bygger på et felles europeisk regelverk, og nå kommer det også et eget plastdirektiv, som vi er godt i gang med å jobbe med også fra norsk side. På alle disse områdene – og det er helt sikkert mer jeg kunne tatt opp – er vi helt sentralt med på regelutformingen i Europa, som vi også skal være en del av. Så akkurat på miljø er det ingen tvil om at vi i samarbeidet med EU har vært med på å drive fram utviklingen på mange områder. Og når det gjelder regelutformingen og handlingsrom vi selv kan ha, med gode miljø- og klimabegrunnelser, blir det ofte godtatt innenfor EØS. Det handler om hvordan man utformer de reglene som vi ønsker å benytte i stor grad. Så var det til representanten Aukrust, som egentlig var negativ til de klimamålene som vi har, og mente at vi henger etter. Det gjør vi selvfølgelig ikke. Det er riktig at utslippene våre i 2018 gikk ned 0,9 pst., og vi skulle gjerne hatt dem lavere. Det er tredje året de går ned. Men fra 1990 er det mange regjeringer som står bak der den største utslippsøkningen har vært – i Norge er jo det innenfor petroleumssektoren, som er annerledes her enn ellers i Europa. Så vi må redusere våre utslipp, og det må skje raskere. Vi skal legge fram en plan hvor vi skal redusere med minst 45 pst. mot 2030, og selv om vi nå har en felles gjennomføring med EU, kan vi som Sverige og Danmark sette oss egne mål. På noen områder ligger vi foran. Det er ingen tvil om at vi leder utviklingen innenfor transport, bare se på den elbilrevolusjonen som man har i Norge. Vi er nå også godt i gang med tungtransport og med et eget nullutslippsfond. Innenfor grønn skipsfart, med de grønne fergene, elfergene, og også innenfor større skip ser vi dette, og innenfor flytende havvind og karbonfangst og -lagring er det Norge som er i ledelsen når det gjelder utviklingen i Europa. Dette skal vi samarbeide med EU om å få til.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
I dag diskuterer vi hurtigbåter, men for regjeringen er dette en del av en bredere satsing på grønn skipsfart, som vi la fram en handlingsplan for nå i juni. Handlingsplanen presenterer politikk for å kutte nasjonale klimagassutslipp med 50 pst. fram mot 2030. Det krever en stor og rask omstilling, men det handler også om å styrke norsk maritim næring og bidra til den globale teknologiutviklingen som er nødvendig for å nå internasjonale klimamål. Jeg nevnte også IMOs mål for 2050. Vi opplevde i arbeidet med handlingsplanen et stort og entusiastisk engasjement fra norsk maritim næring. Det vil vi bygge videre på, og vi legger fram planen for å få fram norske vinnere i skipsfartens grønne skifte. Som det også ble påpekt av interpellanten, er dette både et område der vi har interesse for å få ned utslipp, og et område som definitivt er viktig for å utvikle norsk næringsliv. Vi vil stimulere til utvikling av null- og lavutslippsløsninger i alle fartøyskategorier. Her vil det kunne være et positivt samspill. Erfaringene med batteridrevne ferger kan gi grunnlag for bl.a. elektrifisering av fartøyene også i sjømatnæringen. Her vil den første hydrogen-elektriske fergen, som skal driftes i Rogaland fra 2021, gi verdifulle erfaringer når det gjelder muligheten til hydrogendrift også i andre fartøyskategorier, som hurtigbåter. Budsjettsatsingen på 100 mill. kr i 2020 inkluderer 80 mill. kr til hurtigbåtsatsing. Det nevnte jeg. I tillegg er det en bevilgning på 20 mill. kr til grønn flåtefornyelse av lasteskip i regi av Grønt skipsfartsprogram. Fornyelse av lasteskipene vil være avgjørende for utvikling av miljøvennlig godstransport i Norge. Her vil vi også se på en mulig intensjonsavtale for flåtefornyelse for lasteskip. Vi ønsker å følge utviklingen av null- og lavutslippsløsninger for skipsfarten nøye, slik at vi også kan videreutvikle politikken. Vi innfører også et grønt barometer for å se hva som er status og teknologistatus innenfor de ulike fartøyskategoriene. Dagens omstillingstakt viser at det må utvikles skalerbare null- og lavutslippsløsninger for flere fartøyskategorier. Derfor har vi styrket Klimasats, som jeg har nevnt. Det gis betydelig støtte fra Enova, men også fra PILOT-E, til teknologiutvikling. Vi har også økt bevilgningen til Nullutslippsfondet for neste år, som jo ble etablert nå i år. Hurtigbåtene må tilpasses støttesystemet, regelverket, for å drive dette framover, men jeg mener vi er godt i gang.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
Først til representanten Haltbrekken: Regjeringens politikk er at kollektivtransport skal være fossilfri i 2025, og at også bybussene skal være utslippsfrie eller ha nullutslipp i 2025. I år har vi tildelt midler fra Enova til både Oslo, Bergen, Bodø og Drammen – det er det jeg kommer på, det kan være flere. Så til hurtigbåter: Vi etablerte en handlingsplan for grønn skipsfart i vår. Det er klart at denne konkretiseres nå, og det gjør den innenfor alle fartøystyper. Når det gjelder spørsmålet om å stille krav kontra hvordan man gjennomfører anskaffelsen, er det viktig å gjøre dette på riktig måte. Vi skal også legge fram en handlingsplan for offentlige anskaffelser – klimavennlige offentlige anskaffelser – i løpet av våren, for det er viktig at man ikke stiller krav på en sånn måte at man ikke får tilgang til støtteordningene. Er det krav om nullutslipp, kan man ikke gi støtte. Derfor er det viktig at dette gjøres på en sånn måte at man har tilgang til Enova-støtte, til NO x -fondet og til det som nå ligger under Klimasats. Så må vi se på hvordan vi utvikler dette rammeverket framover og når man har en teknologiutvikling som gjør at det er mulig bare å stille krav – fordi det er moden teknologi. Vi må nå se på hvordan vi skal bygge opp denne støtteordningen framover. Hurtigbåter er ett segment. Jeg synes også det er et viktig poeng, som også representanten Gunnes tok opp, at dette ikke bare handler om å gjøre dagens hurtigbåter fossilfrie eller med nullutslipp, det handler også om å tilrettelegge for å få mer transport, at man får flere hurtigbåter og legger til rette for det. Allerede nå ser vi en del steder at man får en økt frekvens, og man kan få nye ruter, også før man får det som nullutslipp. Men det gjør det enda viktigere å få den overgangen til nullutslipp. Og så er det det siste: Her leder vi an i verden. Det er mange, enten det er fra delstater i USA eller andre steder, som kommer til Norge for å se den utviklingen vi har på nullutslippsferger. Vi vil selvfølgelig få se akkurat den samme oppmerksomheten på nullutslippshurtigbåter. Den teknologiutviklingen og den næringsutviklingen vi kan få ut av dette, er enorm, og den trenger vi å bygge opp under. Vi satser også internasjonalt på andre områder. Vi har fått på plass en støtte inn mot et bistandsprogram som heter Green Voyage 2050 – også fra grønn skipsfart inn mot utviklingsland.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
Statsråd Ola Elvestuen har det overordnede ansvaret på norsk side for å bevare regnskog, og det er få land i verden som har gjort mer på dette området enn akkurat Norge. I sommer så vi at verdens regnskog bokstavelig talt sto i brann, og vi vet jo alle hva det betyr for verdens klima. Men på dette tidspunktet valgte altså Norge å inngå en handelsavtale med Brasil gjennom Mercosur. Vi i Arbeiderpartiet er for handel, og vi er for handel med Brasil, men Norge burde – sammen med andre europeiske land – engasjere seg og si at denne avtalen bare kan gjennomføres dersom noen grunnleggende forhold er til stede. Vi kan ikke ratifisere en handelsavtale med land som ikke respekterer Amazonas eller Parisavtalen, uttalte den franske klimaministeren 8. oktober. Mitt spørsmål til Ola Elvestuen er om han kan si det samme.
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
Fra Stortingets side kjenner vi jo ikke innholdet i avtalen, men det er grunn til å være kritisk til hva som har vært regjeringens arbeid med den. Den 22. august uttalte næringsministeren, Torbjørn Røe Isaksen, at «handelsavtaler først og fremst er handelsavtaler», og at Norge «ikke vil blande inn det konkrete spørsmålet om Amazonas-avtalen i forhandlingene». Og: «Dette er ikke et tema fra norsk side.» To dager senere ble avtalen signert, og plutselig var klima en hovedbegrunnelse for hvorfor vi skulle inngå denne avtalen. Jeg synes at klimaministeren er veldig passiv når han bare viser til at han forventer at Brasil respekterer dette. Vil ikke klimaministeren, sammen med klimaministre fra andre land, engasjere seg nettopp for å bruke handelsavtalen som en inngang til å få på plass en bedring i Amazonas?
Åsmund Aukrust (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
Verdens klimamålsettinger er ikke i nærheten av å være gode nok for å nå Parisavtalens mål om å unngå katastrofale klimaendringer. Ekstra ille blir det da at vi heller ikke er i rute for å nå våre altfor lave mål. Norge er ikke bedre enn andre, tvert imot. Derfor er det galt når utenriksministeren i sin redegjørelse sier at Norge leverer på våre klimamål. Nå er det to måneder til klimaforliket skulle vært innfridd. Det vet vi at vi ikke klarer. Erna Solberg lovet i 2013 at vi skulle forsterke klimaforliket. Fasiten blir at vi ikke er i nærheten av å nå det. Det er bra at regjeringen vil at EU skal øke sine klimaambisjoner. Det er viktig og nødvendig. Det er fint at klimaministeren har sendt et brev til EU om dette. Men større effekt hadde det nok hatt dersom vi faktisk leverte selv – trappet opp egne mål og kuttet raskere. Det gjør ikke denne regjeringen. Tvert imot – utslippene står stille. Vi setter oss ikke egne mål, og hver gang en statsråd i dagens regjering sier ordet «klima», blir det borgerkrig i regjeringen, og ethvert klimatiltak må kompenseres med noe som nuller ut klimaeffekten. Det var bra at utenriksministeren spesifikt nevnte fangst og lagring av CO 2 som et område hvor Norge virkelig kan gå foran. Jeg tror hun opplever at det er mange i Europa som er nysgjerrige på dette, og som følger utviklingen i Norge. Nettopp derfor er det jo synd at dagens regjering vegrer seg, at den allerede har varslet at beslutningen om at Norge skal investere i dette, kan bli utsatt med et år. Det kan nærmest se ut som om denne regjeringen har tenkt å gå av før en avgjørelse skal fattes. Det er ille av flere grunner. For det første har vi ikke tid til nye utsettelser, for klimakrisen haster. For det andre er det sånn at de folkene som jobber med dette – noen av de skarpeste hodene i Norge – som vil bruke all sin tid på å videreutvikle denne teknologien, sitter nå bare og venter på en avgjørelse. Blir det utsatt, vil denne kompetansen forsvinne, og de vil jobbe med noe annet. For det tredje: Det er nå toget går. Det er nå vi har et momentum hvor Europa følger med oss. Jeg håper derfor utenriksministeren vil engasjere seg i spørsmålet internt i regjeringen og sørge for at vi ikke får en ny utsettelse. La meg avslutte med to ord om handelsavtalen mellom Norge og Brasil, gjennom Mercosur-avtalen. Den kom vel på det verst tenkelige tidspunktet, mens verdens regnskog bokstavelig talt sto i brann. Arbeiderpartiet er for handel og for handelsavtalen med Brasil, men utenriksministeren og regjeringen bør sammen med andre land engasjere seg nettopp med den inngangen at en handelsavtale bare kan gjennomføres dersom noen grunnleggende forhold er til stede. Der ser vi klare uttalelser fra mange av hennes europeiske kolleger, mens det fra norsk side dessverre er stille, uttrykt bl.a. gjennom den passiviteten vi hørte fra klima- og miljøvernministeren i replikkordskiftet. Det er jo et paradoks all den tid Norge historisk sett har vært det landet i Europa som har engasjert seg aller mest for Brasils regnskog.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-11-05:
Da vi tidligere i år diskuterte norsk tilknytning til EUs klimamål, var Senterpartiet skeptisk og ba om en utsettelse av hensyn til norsk matproduksjon og ikke minst til norsk bruk av skog. Så har vi jo meldt inn noen mål, en såkalt referansebane. Det ble gjort i mars i år. Vi vet at skog er en viktig del av løsningen – skogen er på en måte naturens eget fangst- og lagringssystem, men skogen er også viktig for å kunne erstatte ikke-fornybare råvarer med fornybare råvarer når vi skal inn i et grønnere samfunn. En vurdering og en godkjenning skal formelt skje fra nå og utover når det gjelder denne referansebanen, og så langt vi vet, er det en nyopprettet ekspertgruppe som skal starte vurderingen av den norske og den islandske referansebanen, i januar og februar. Når kan vi forvente at vi får en avklaring på dette feltet?
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2019-11-05:
Unnskyld at jeg er litt forvirret, men da vi sto i debatten tidligere i år, var statsråden klar på at Norge verken hadde fulgt Sverige eller Finland. Så er det riktig at Sveriges referansebane er underkjent, og at Finland har fått kommentarer. Nå forstår jeg statsråden dit hen at vi ligger ganske tett opptil Finlands modell, så her er det noe som ikke henger helt på greip. Forsto jeg nå statsråden rett – at vi vil måtte ha en godkjennelse på plass innen 2021, at det er det som er deadline? Det vil være viktig å få på plass denne referansebanen, slik at vi vet hvordan vi faktisk kan bruke skogen, ta den i bruk, her i landet. Jeg regner med at regjeringen er enig med oss i at vi faktisk skal bruke skogen som et klimatiltak.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-05:
Representanten Wang Soleim fra Høyre gikk på talerstolen her i stad og gjorde seg til varm talsperson for at vi skulle bygge stadig flere eksportkabler for strøm til utlandet, slik at vi kan sende ut enda mer av strømmen vår som ren råvare til andre land, istedenfor å bruke den, slik vi har tradisjon for i Norge, til å bygge arbeidsplasser, skape verdier og bygge gode samfunn i hele vårt langstrakte land. Jeg synes spesielt at representantene fra Arbeiderpartiet bør merke seg hva deres alliansepartnere i ACER-saken står på Stortingets talerstol og tar til orde for. Vi har i denne salen behandlet tredje energimarkedspakke. Nå står fjerde energimarkedspakke for tur. Med tredje energimarkedspakke var det allerede avklart at ACER ville få fullmakter til både å avklare kostnadsfordeling på utbygging av kabler mellom land, og også hvordan kablene skulle brukes. Med fjerde energimarkedspakke går det ytterligere videre. Statnett får i oppdrag å skulle utarbeide tiårige nettutviklingsplaner som skal være i tråd med EUs prioriterte prosjekt, der bl.a. NorthConnect-kabelen ligger inne. I tilfeller av motstrid kan ACER også gå inn og kreve at den nettutviklingsplanen Statnett har utarbeidet, blir endret. Overstyringen av Norge over vitale deler av norsk energi- og industripolitikk vil bli ytterligere forsterket dersom en godtar fjerde energimarkedspakke. Derfor må en sørge for en klar og tydelig motstand mot den. En bør istedenfor gå motsatt vei, slik landsmøtet i Fellesforbundet tok til orde for. Jeg har registrert at flere har referert til landsmøtet der, men da bør en i det minste referere til hva det landsmøtet konkret vedtok. Landsmøtet tok til orde for at Norge bør gå ut av den tredje energimarkedspakken som Stortinget har vedtatt. I tillegg vedtok landsmøtet i Fellesforbundet én ting til: Det er helt riktig at de vedtok at en skal utrede handlingsrommet i EØS-avtalen, men de vedtok én ting til, som Arbeiderpartiet aldri vil ta stilling til, så langt ikke vil godta i Stortinget, nemlig at en skal utrede alternativ til EØS-avtalen – fordi konsekvensene av EØS-avtalen for vanlige arbeidsfolk i Norge, ikke minst i mange praktiske yrker, men også for mange bedrifter, har blitt slik at vi er nødt til å se på andre måter å løse vårt forhold til Europa på. Ja, vi skal ha handel og samarbeid, men vi bør se på andre alternativ enn EØS-avtalen.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2019-11-05:
Jeg merket meg at utenriksministeren nok en gang fra Stortingets talerstol forsøker å gi inntrykk av at Norge har full handlefrihet over norsk energi- og industripolitikk som en del av EUs energiunion. Hva er det vi har sluttet oss til? Jo, det er en energiunion der en har en ambisjon om fri flyt av strøm, som en femte frihet for EU, der en skal utjamne forskjell i strømpriser, der det konkurransefortrinn vi har hatt i Norge tradisjonelt, med rikelig tilgang på kraft til en konkurransedyktig pris, gradvis vil viskes vekk. Det er kjernen. Så viste jeg konkret til bestemmelser som ligger i fjerde energimarkedspakke, og som ligger bl.a. i det reviderte eldirektivet, knyttet til hva som skal komme nå som en videreutvikling av dette regelverket. Hvis en er uenig i forståelsen av det, så får en bringe det fram og ta det konkret istedenfor å gi slike overordnede kommentarer som ble gitt her i stad.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-11-05:
EØS-avtalen er viktig for mange samfunnssektorer, også for forskning og innovasjon, som er en del av fundamentet for omstilling og for nye bærekraftige arbeidsplasser i Norge. EØS-avtalen sikrer Norge tilgang til en av verdens aller største og viktigste pengesekker for å finansiere forskning og innovasjon, nemlig EUs rammeprogram. Økt internasjonalisering er et av fire tverrgående mål i norsk forskningspolitikk. EUs forskningssamarbeid gir norske forskningsmiljøer og norske bedrifter tilgang på EU-midler og fremragende forskningsmiljøer i hele Europa. Dagens rammeprogram for forskning og innovasjon, Horisont 2020, er på rundt 80 mrd. euro. Det fremmer forskning og innovasjon som norsk samfunns- og næringsliv nyter godt av. Programmene er innrettet på å løse samfunnsutfordringer, og – det er viktig å si – midlene er politisk rammet inn. Deltakelsen i EUs rammeprogram er faktisk den største forpliktelsen Norge har innenfor internasjonalt forskningssamarbeid, så samarbeidet med EU er omfattende og viktig. Hovedmålet med Norges forskningssamarbeid med EU er å gjøre vår egen forskning kvalitativ bedre og sikre fornying og relevans i norsk forskning og innovasjon. Dette kan ikke vi i Norge klare på egen hånd. Isolasjon og proteksjonisme strider mot kunnskapens natur. Kunnskapen er global, og det aller, aller meste av den utvikles utenfor Norges grenser. Vi må med andre ord ikke svekke, men øke det internasjonale samarbeidet om forskning og utdanning. Derfor må det være helt klart og tydelig at Arbeiderpartiet mener det er avgjørende at regjeringen også framover tilrettelegger for å styrke norsk deltakelse i EUs rammeprogram, ikke minst fra 2021, når Horisont Europa tar over for Horizon 2020. Det er ikke bare fordi det åpner døren for samarbeid med dyktige fagfolk fra andre land, og at man bygger nødvendig kunnskap for å løse nye utfordringer i fellesskap, det er også fordi Norge får delta i utviklingen av EUs forskningspolitikk sånn at EUs prioriteringer også møter norske behov. Så vil jeg si: Vi ser et spennende skifte i Europa nå, der både forskning og utdanning prioriteres langt høyere enn før. Det vil selvsagt gi økt samfunnsnytte, økt konkurransekraft for dem som deltar, og det vil også gi integrasjon, samhandling og konsensus i en tid som er urolig og polarisert. Derfor er det også inspirerende å registrere at EU minst kommer til å doble potten til Erasmus+-programmene, sånn at flere elever, lærlinger, studenter og ansatte får samhandle. Erasmus+ bidrar i dag f.eks. til at studenter og ansatte ved norske høyere utdanningsinstitusjoner får støtte til å reise på studie- og praksisutveksling i Europa. EU har flere programmer som fremmer studentmobilitet i EØS-området. Det trenger vi. Kunnskapen er global, og vi må innrette oss deretter.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-11-05:
Representanten Kolberg antydet i sitt innlegg at høyrepartiene ikke utnyttet handlingsrommet som lå i EØS-avtalen. Da tror jeg ikke representanten Kolberg har lyttet til utenriksministerens redegjørelse, ei heller lest redegjørelsen. For der går det jo tydelig fram at hva gjelder arbeidslivskriminalitet, så utnytter man det handlingsrommet som ligger i avtalen – gjennom nasjonale regler, standarder, begrensninger, antallet kontraktsledd i forbindelse med offentlige innkjøp etc. Det er et sterkt behov for en sterkere integrasjon mellom de europeiske forsvarene, fordi de er håpløst fragmentert i dag. Eksemplifisert: Der Europa har 178 forskjellige hovedkampsystemer, opererer USA med 30. Der Europa har 19 stridsvogntyper, har USA én. Et Europa som skal ta økt ansvar for egen sikkerhet, dreier seg ikke bare om å øke forsvarsbudsjettet, men det dreier seg om å få mer ut av forsvarsbudsjettet. Norge er som det eneste tredjeland invitert inn i forsøksordningen i EUs forskningsfond. Det er viktig for norsk forsvarsindustri. Norsk forsvarsindustri er høyteknologisk, den er i høyeste grad internasjonal, og den har et høyt innslag av høy kompetanse. Dette er med på å sikre rammebetingelsene for norsk forsvarsindustri og er viktig for både europeisk forsvarsindustri og norsk forsvarsindustri. EU er blitt en viktigere sikkerhetspolitisk aktør. EU rår over virkemidler som NATO ikke har. NATO er en ren militær allianse, mens EU rår over både sivile og økonomiske virkemidler som er viktige i utviklingen av utenriks- og sikkerhetspolitikken i Europa. Derfor er det så viktig at Norge bruker de nettverkene og den tilgangen som er åpen for Norge i det europeiske forsvarssamarbeidet. Senterpartiet kommer jo ofte tilbake og sier at de arenaene der Norge velger å ha et sikkerhetspolitisk samarbeid sammen med EU, er en utfordring for NATO. Regjeringen sier akkurat det samme som NATOs generalsekretær sier, og som er regjeringens politikk: Dette kommer i tillegg til NATO og utfyller NATO, det er ingen konkurrent til NATO. NATO er en ren forsvarsallianse, og det står selvfølgelig regjeringen 110 prosent bak.
Hårek Elvenes (Høyre), 2019-11-05:
Representanten Kolberg sa i sitt innlegg at det er regjeringspartienes ansvar og deres EØS-politikk som medfører at det er økende mistillit til EØS-avtalen i befolkningen. Det er ikke riktig. Tilslutningen til EØS-avtalen i befolkningen er sterk. En undersøkelse viste at seks av ti ville stemme for EØS-avtalen hvis det skulle bli en folkeavstemning om den. Det er riktig at det er mistillit og misnøye i deler av fagbevegelsen knyttet til EØS-avtalen, men det ser også ut som det store flertallet i fagbevegelsen slutter opp om den. EØS-avtalen foreskriver på mange områder et minimum av det som må være på plass, og nasjonale myndigheter har ganske stort handlingsrom til å kunne innordne ordninger både strengere og rausere enn det som ligger i EØS-avtaleverket. Når det gjelder arbeidslivskriminaliteten og arbeidslivspolitikken: Arbeidslivspolitikken utformes fortsatt i dette landet i et samspill mellom myndighetene og partene i arbeidslivet. I tillegg til de eksemplene som utenriksministeren nevnte om forsterkede rettigheter på arbeidstakerområdet, kan det nevnes at arbeidstakerne gjennom EØS-avtalen har fått styrket sine rettigheter i forbindelse med konkurs, styrket oppsigelsesvern og beskyttelse av gravide og eldre. Dette er eksempler på at arbeidslivspolitikken er blitt utformet på en slik måte at den kommer arbeidstakerne til gode i større grad enn det som opprinnelig lå i vårt nasjonale lovverk.
Jon Gunnes (Venstre), 2019-11-05:
Jeg må takke statsråden for svaret. Det var jo et meget offensivt svar i forhold til at det her har vært gode ordninger, som helt klart har truffet, fordi fylkeskommunene har benyttet seg av dem. Og det er kanskje noe av det viktigste, at man faktisk lager ordninger som gjør at man får kommet i gang med videreutvikling, og ikke minst får finansiert noe av de merkostnadene som er der. Vi vet at det nok blir ganske store merkostnader i en oppstartsperiode. Vi vet også at det for dem som skal levere de første båtene og videreutvikle dem nesten fra scratch – kan man nesten kalle det – krever både god teknologi og gode hoder, men også penger. Da er selvfølgelig spørsmålet hvilken rolle disse produsentene skal ha. De er norske, og da må de kanskje ha en klar lovnad om at de får levert disse båtene. Mitt spørsmål er også om det går an å tenke enda større her når det gjelder å kunne være med og konkurrere mot utlandet på et tidlig tidspunkt, slik at man kan få en start og en lovnad om at det skiftes ut til utslippsfrie båter også internasjonalt. Det er jo ikke like enkelt, og det er ikke noe som Stortinget kan befale. Men da er det litt opp til ministeren, med tanke på hvilke samtaler man har, f.eks. med EU, på det området, og også med andre land som bruker hurtigbåter mye. Så er det disse arbeidsplassene som er rundt omkring, som kan være med på det grønne skiftet og ikke minst den grønne veksten, som vi er helt avhengig av når oljeproduksjonen vår skal trappes noe ned. Da er det utrolig viktig å gi et signal både til de områdene som har stor aktivitet innen oljenæring nå, og ikke minst har et potensial ved at de har kompetanse og arbeidskraft som kan dette med båter, og som har teknologien i forhold til å innføre lavutslipp, og da helst helt utslippsfrie båter.