Øyvind Halleraker (Høyre), 2002-06-18:
Det gode byliv er nærmest blitt et begrep i enkelte kretser etter at Samarbeidsregjeringen lanserte denne lettere omskrivningen av det erkjente sosiologiske begrepet «det gode liv». Miljøet i byer og tettsteder er viktig for folk. Søken etter en mer urban livsførsel med bylivets kvaliteter har vært utslagsgivende når norske byer og tettsteder i de siste tiår har opplevd en såpass sterk vekst i antall innbyggere og arbeidsplasser. Det er her det skapes flest arbeidsplasser, og det er hit folk flytter for å oppleve flere tilbud og større mangfold innenfor mange områder. Norge, som jo nærmest var et atypisk land i så henseende, hadde en svært desentralisert bosetting og virksomhet knyttet til ressursgrunnlaget. Byer og tettsteder har som hovedregel dannet seg som en markedsplass for sitt nære omland. Det er en viktig kjensgjerning som det er grunn til å minne om. Jeg kjenner faktisk bare én by i Norge som ikke har hatt en slik bakgrunn i tradisjonell forstand, nemlig Bergen. Bergen var i mange hundre år by for det meste av Norge fra Lindesnes til Nordkapp, basert på handel med fisk i særlig grad. Handelstradisjonene plasserer også Bergen i en slik rolle som hansastad og som utadvendt europeisk by. Den dag i dag er det mulig å spore en type kontinental bykultur i Bergen, som de lenge var alene om i Norge. Men tiden innhenter de fleste, bykulturen har fått fornyet utbredelse og fokus, vi urbaniseres mer eller mindre alle sammen, og blir på den måten også mer like våre brødre og søstre ute i Europa, som for øvrig alltid har hatt en definert by-/tettstedstruktur, med klare grenser mot sitt desentraliserte omland. Derfor er det helt på sin plass når Samarbeidsregjeringen tar denne utviklingen på alvor og gjennom sin stortingsmelding om miljøet i byer og tettsteder fokuserer på byens kvaliteter og muligheter, men også problemer og utfordringer. Da blir det et overordnet mål at byene blir levende og pulserende, og et sted der boliger, sosialt liv så vel som kulturliv og næringsvirksomhet har en like naturlig plass. Samarbeidet med private om utbyggingsopplegg og planløsninger blir svært viktig. Menneskene påvirkes av de omgivelser planleggeren og utbyggeren former, så vel følelsesmessig som sosialt. Derfor er hensynet til bevisst utforming viktig. Arkitekten og planleggeren har et viktig ansvar for å utvikle byens historiske tradisjon, egenart og bærekraft. Dette er kanskje den viktigste forutsetning for å skape et godt miljø i byer og tettsteder. Det gjelder selvfølgelig både bygningsmassen og grøntstrukturen, som begge deler er viktige ingredienser i identitetsdannelse for byens innbyggere. Like viktig er kanskje holdninger og hensynet til forurensing, så vel visuell som støymessig av ulik decibel. Men også holdninger til andre forurensningsproblemer, som saksordføreren på en utmerket måte trakk opp, er selvfølgelig viktige. For å sikre byenes og tettstedenes pulserende liv er det også viktig med fokus på tilgjengelighet og framkommelighet, som selvfølgelig er et «must» for en by. Dette er alle viktige forutsetninger for en by eller et tettsteds funksjonalitet, eller som selve utgangspunktet for å utvikle det gode byliv. Da blir miljøvennlige byer og tettsteder viktige, fordi alt som kan samles under dette begrepet, skaper trivsel, enten det nå gjelder arealutnyttelsen i trivelige bytun som boligområder, eller en rasjonell vegstruktur og et velfungerende og attraktivt kollektivtilbud. Her er det mange områder å ta fatt på, noe Regjeringens melding legger stor vekt på. Det er også i tråd med Regjeringens øvrige politikk at kommunene må få stor frihet og innflytelse som ansvarlig areal- og eiendomsmyndighetsutøver i eget lokalmiljø. Avslutningsvis, la oss avlive myten én gang for alle: By står ikke mot land, heller ikke i denne saken. By og land har ulike funksjoner i den nasjonale arbeidsfordelingen og er gjensidig avhengig av hverandre. Livskraftige byer og tettsteder er nødvendige for sine respektive omland i alle deler av landet.