trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2014-05-28:
La oss være ærlige med oss selv. Jeg tror de aller fleste andre enn statsministeren er klare til å innrømme at Norges ønske om et normalisert forhold til Kina i stor grad, eller i hvert fall noen grad, har med næringsvirksomhet og næringsinteresser å gjøre. Den siste tidens debatt rundt dette viser jo det med all tydelighet. For eksempel kjenner vi alle til engasjementet til Rederiforbundet. Jeg leser også blogger. Jan Tore Sanner har på en veldig god måte satt ord på det på sin blogg: «Hvorfor er det da så stille om disse overgrepene? Svaret er dessverre brutalt: Den vestlige verden(…) våger ikke å konfrontere kinesiske myndigheter.» (…) Det statsministeren kaller politiske, symbolske markeringer, benytter jo statsministeren seg selv av, f.eks. overfor grove menneskerettighetsbrudd i Uganda. Der er det en tøff linje og kutt i pengestøtte som teller. Men man velger en helt annen linje overfor Kina. Vil statsministeren sørge for et kontinuerlig og hardt press på kinesiske myndigheter for å bedre forholdene for menneskerettighetene?
Ketil Kjenseth (Venstre), 2014-05-28:
Tibetanernes situasjon i Kina er nevnt her. Tilsvarende kan vi nevne uighurene i Øst-Turkestan eller Xinjiang-provinsen. Begge områdekonfliktene stammer fra tidlig 1950-tall, og koloniseringen pågår i stor stil. Flere av de grove menneskerettighetsbruddene i Kina skjer i disse regionene. Jeg vil rette oppmerksomheten mot det faktum at i resten av Asia er det 2,7 milliarder innbyggere – i Kina er det vel 1,3 milliarder innbyggere. Det er fantastiske muligheter i Asia, også handelsmessig. Hva vi kan utrette gjennom handelen med Asia for øvrig, synes jeg er en interessant utenrikspolitisk og handelsmessig diskusjon. Mitt spørsmål er: Tjener det virkelig Norges interesser på lang sikt å binde oss så sterkt opp mot Kina på kort sikt, sjøl om oljeprisen er veldig viktig? Men i det lange løp(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Statsministeren sier at arbeidet for menneskerettigheter handler om dialog, men også om å si klart ifra når det foregår menneskerettighetsbrudd. Når det gjelder det å være tydelig, har vel ikke denne regjeringa blitt noe tydeligere enn den forrige, til tross for at den har hatt store ambisjoner på dette området. Men mitt spørsmål handler om politisk dialog. Regjeringa har sagt de vil ha politisk dialog og bidra til endringer når det gjelder menneskerettigheter i flere land. På hvilke områder har regjeringa styrket dette arbeidet?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Igjen opplever innlandet flom og store skader, som i 2013 og i 2011. Klimaendringer gjør at flommer kommer langt tettere enn tidligere. Dette representerer en stor og gjentakende belastning, først og fremst for menneskene som rammes, men det er også tungt å skulle håndtere for kommunene det gjelder, for fylkeskommuner med veiansvar og andre instanser. Jeg vet at det er et godt samarbeid mellom NVE og flomrammede kommuner om gjennomføring av tiltak, men NVE har ikke økonomien som skal til for å gjøre alt som trengs, fra den ene til den andre flommen, og kommunene og fylkeskommunene får det knalltøft med å skaffe midlene som trengs. I revidert nasjonalbudsjett er det foreslått å bevilge 50 mill. kr mer til arbeidet med flom, knyttet til det som skjedde i 2013. Alt hjelper jo, men dette er langt fra nok, og nå står store områder igjen under vann. Hva vil statsministeren gjøre for å øke statens bidrag og innsats overfor berørte lokalsamfunn og regioner? Og mener statsministeren at statens innsats i dag er samordnet godt nok i slike sammenhenger?
Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Det er åpenbart, med tanke på flommen i 2013, at et påslag på 50 mill. kr er altfor lite. Så vil jeg ta opp et forhold: Jeg var saksordfører for samfunnssikkerhetsmeldingen som justiskomiteen behandlet i fjor. Midt under behandlinga kom flommen på Østlandet. Da framhevet en enstemmig komité at «det er en nasjonal målsetting å inkludere forebygging og begrensning av flom ved gjenoppretting av skadene». Hvorfor gjør da regjeringa fradrag for standardforbedringer i de nasjonale bidragene, når dette nettopp handler om forebygging og begrensning av framtidig flom? Når vil statsministeren følge opp målsettinga fra et enstemmig storting på dette området? Dette er et spørsmål som mange håper statsministeren vil være tydelig og klar på, slik at en vet hva en skal forholde seg til videre.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Trysil, som statsministeren nevnte, har nå store utfordringer på grunn av flommen. Mange bolighus, næringsvirksomhet og infrastruktur er rammet. Trysilsamfunnet har etter min mening taklet situasjonen bra, og tryslingene fortjener ros. Så er det viktig at et samfunn som blir rammet så hardt av naturens utfordringer, får den hjelpa de trenger til forebygging og reparasjoner. Vi har i det siste hørt noe om at i hvert fall deler av forsikringsbransjen vil sende regninga til kommunene. Hva mener statsministeren om det?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
Som det fremgår av revidert budsjett og av brev til Stortingets presidentskap, vil regjeringen legge frem en egen proposisjon om den differensierte arbeidsgiveravgiften så snart vi har fått den endelige avklaringen med ESA. Den ventes å foreligge i løpet av kort tid. Regjeringen tar derfor sikte på å legge frem proposisjonen for Stortinget 6. juni, som vi også tidligere har antydet. I proposisjonen kommer regjeringen til å foreslå kompenserende tiltak for de sektorene som får økt arbeidsgiveravgift. Omfanget av kompenserende tiltak skal tilsvare den avgiftsøkningen som sektorene vil få. Min foreløpige vurdering er at de mest målrettede kompensasjonstiltakene vil være bagatellmessig støtte, nettolønnsordning for sjøfolk, kjøp av transporttjenester og infrastrukturtiltak i berørte områder. Vi utreder nå hvilke infrastrukturtiltak som vil være de mest treffsikre, og vil derfor komme tilbake til Stortinget med de konkrete forslagene i løpet av kort tid.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
Som regjeringen har sagt mange ganger, er de endringene som Norge nå blir pålagt å gjøre, av en sånn karakter at det er viktig å kompensere dem fullt ut for de landsdelene og de næringene som blir berørt. Det regjeringen nå jobber med, er å kompensere mest mulig treffsikkert. Derfor går vi nå igjennom både den bagatellmessige støtten – som selvfølgelig vil være veldig hensiktsmessig for de aller minste bedriftene – og en lang rekke infrastrukturtiltak. Vi har selvfølgelig vært i tett dialog med lokalt og regionalt næringsliv. Vi har vært i tett kontakt med lokale og regionale politikere, inkludert stortingsbenkene, for å få innspill om hva som vil oppfattes som mest treffsikkert. Jeg mener det er viktig å lytte til dem som har skoene på, og prøve å finne frem til de virkemidlene som egner seg best.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
Som jeg sa i mitt første svar, er dette vurderinger regjeringen nå er helt i sluttfasen av. Så jeg vil be representanten Sjelmo Nordås om å smøre seg med litt tålmodighet. Saken blir lagt frem for Stortinget 6. juni.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
«I Dagbladet 8. mai sier stortingsrepresentant Ib Thomsen fra Fremskrittspartiet: «Det er jo ikke sikkert at NRK skal være så gode på orkestre, for eksempel, slik de i dag er med kringkastingsorkesteret.» KORK er hele Norges orkester. Det at Thomsen stiller spørsmål ved NRKs drift av orkesteret, gjør at det skapes usikkerhet om KORKs fremtid. Deler statsråden Thomsens mening om at NRK ikke skal drifte KORK, og hvilke ambisjoner har statsråden for KORK og orkestrene?»
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Jeg takker for svaret. NRK er – som også statsråden påpeker – en viktig kulturinstitusjon. KORK er i den sammenheng den største satsingen innenfor kulturområdet. Derfor vil det være en naturlig fare hvis man i en evaluering eller i en politikk har et ønske om å kutte i kultursatsingen hos NRK. Jeg ønsker å stille et oppfølgingsspørsmål som går ut på følgende: På en skala fra 1 til 10, hvor viktig opplever statsråden det er per i dag at vår allmennkringkaster tar et kulturelt ansvar for hele landet, gjennom f.eks. KORK?
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Jeg takker for svaret og for – langt på vei – betryggelsen når det gjelder KORKs rolle i Kultur-Norge. Jeg tillater meg allikevel å spørre statsråden – i forbindelse med regjeringens bruk av begrepet «frihetsreform»: Vil frihetsreformen for KORK og allmennkringkasterens rolle bli et mulig svev – eller et stup i fritt fall?
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-05-28:
Det å ha et nettverk av orkestre som formidler konserter av høy kunstnerisk kvalitet til publikum over hele landet, er viktig for denne regjeringen. Jeg mener også at det er viktig at vi har orkestre som fungerer som spydspisser, orkestre som markerer seg internasjonalt, og som baner vei for andre. Noen orkestre kan ha spesielle oppdrag eller roller som er viktig for hele landets kulturliv. I dag har vi to nasjonale og fire regionale orkestre. Vi har et blåseensemble i Halden. Vi har et operaorkester som er tilknyttet Den Norske Opera & Ballett. Og så har vi Kringkastingsorkesteret, KORK, som er en del av NRKs virksomhet – og som ikke minst er knyttet til NRKs rolle som allmennkringkaster og formidler av norsk kultur. NRK er gjennom NRK-plakaten forpliktet til å «holde et fast orkester som dekker et bredt repertoar fra underholdningsmusikk til symfonisk musikk». Inntil noe annet eventuelt er foreslått og besluttet, er vedtektene uttrykk for regjeringens politikk. NRK-plakaten, som også er tatt inn i selskapets vedtekter, angir i dag rammene for NRKs samfunnsoppdrag. Regjeringen har sagt at den i 2015 vil legge fram en bred stortingsmelding om NRK. Som ledd i arbeidet med meldingen vil jeg om kort tid legge NRK-plakaten ut på alminnelig høring. Jeg vil ha en åpen debatt om NRKs rammer og ønsker ikke på forhånd å legge noen føringer om hva jeg mener om hva NRK bør eller ikke bør befatte seg med. Uansett vil eventuelle forslag til endringer i NRK-plakaten og vedtektene legges fram for og debatteres i Stortinget.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-05-28:
Jeg synes det arbeidet som NRK gjør, er svært viktig. Som jeg sa, er de forpliktet til å holde dette faste orkesteret, som skal dekke et bredt repertoar – fra underholdningsmusikk til symfonisk musikk. Vi er kjent med at det i dag er høyt utdannede mennesker som spiller i dette orkesteret. De gjør en formidabel jobb, av veldig god kvalitet. Jeg tror ikke at jeg nå skal legge føringer for hva som skal være dekkende for det NRK skal holde på med i framtiden. Det er åpnet for en god debatt ved at vi legger plakaten ut på høring. Vi vil få god anledning til å debattere dette i Stortinget senere. Det er ingen tvil om at NRKs orkester, KORK, holder meget høy kvalitet og gjør en veldig god jobb.
Thorhild Widvey (Høyre), 2014-05-28:
Det tror jeg ikke det er noe grunnlag for å spekulere om. Denne regjeringens frihetsreform dreier seg først og fremst om at vi skal få til maktspredning, vi skal få til mer mangfold. Vi skal få til maktspredning ved at man får mer privat kapital inn i kulturlivet – som vi har hatt diskusjoner om her tidligere. Vi skal få til geografisk maktspredning ved at man rundt omkring i det ganske land får et kvalitativt godt tilbud når det gjelder musikk og orkestre. Ikke minst skal vi få til maktspredning ved at man får et godt, bredt utvalg av kvinner og menn i ulike posisjoner, slik at det ikke er en konsentrasjon av få personer som sitter med makten i de ulike kulturinstitusjonene. Så er jeg veldig opptatt av at når vi har hatt en stortingsmelding og vedtatt de rammene og det innholdet som NRK skal drive med, så har de et styre som skal sørge for den daglige driften, sammen med den administrasjonen som sitter i NRK. Jeg er opptatt av en armlengdes avstand i så henseende.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til næringsministeren: «I regjeringsplattformen heter det at regjeringen vil øke bruken av bilaterale investeringsavtaler(BITs) (BITs) Vil statsråden sørge for at forslag til modeller for BITs også denne gang sendes på bred høring?»
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Da takker jeg for det svaret jeg ønsket å få. Dermed er hensikten med dette spørsmålet oppnådd, nemlig også å berolige dem som har henvendt seg til oss med bekymring om at den ikke skulle bli sendt på høring. Jeg tror også de vil glede seg over statsrådens svar.
Monica Mæland (Høyre), 2014-05-28:
Som det framgår av Sundvolden-plattformen, så er regjeringen opptatt av å øke bruken av bilaterale investeringsavtaler, såkalte BITs, der det er hensiktsmessig. Hovedformålet med å inngå investeringsavtaler er å beskytte norske investeringer i utlandet, spesielt i land der det er en politisk og økonomisk ustabil situasjon, og å sikre at norske bedrifter kan konkurrere på lik linje med bedrifter fra andre land. Det er også et viktig hensyn at avtalene skal fremme investeringer i utviklingsland og bidra til økonomisk utvikling i disse landene. Norge har ikke inngått BITs siden midten av 1990-tallet. Det har vært gjort mange forsøk på å løse de rettslige og politiske problemene som avtalene reiser, men det er sterke og beskyttelsesverdige interesser som står mot hverandre: investors behov for vern og staters rett til å regulere på eget territorium. EU-kommisjonen har siden 2009 hatt mandat til å forhandle om investeringsbeskyttelse på vegne av medlemslandene. EU har ikke utarbeidet en modellavtale, men har satt opp en rekke målsettinger for innholdet i slike avtaler. EU forhandler nå for tiden om investeringsbeskyttelse med flere land. I slutten av mars sendte EU et forslag til bestemmelser om investeringsbeskyttelse og investor-stat-tvisteløsning i en framtidig handels- og investeringsavtale med USA, TTIP, på offentlig høring. Fristen for denne høringen går ut i juli. Regjeringen arbeider med et nytt mandat for bilaterale investeringsavtaler, med utgangspunkt i modellavtalen som ble sendt på alminnelig høring i januar 2008. Den overordnede målsettingen er å komme fram til en løsning som ivaretar både næringslivets behov for beskyttelse ved investeringer i utlandet og vertslandets rett til legitim myndighetsutøvelse. Vi vet ennå ikke hvor mye det nye utkastet til mandat vil avvike fra det som var på høring i 2008, men dette er et tema som har stor offentlig interesse, og det er lenge siden høringen fant sted. Vi mener derfor det er riktig å gi alle interessenter anledning til å komme med innspill, og jeg kan bekrefte at vi vil sørge for at saken blir sendt på bred høring.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
«16. mai traff jeg pårørende med barn som har store hjelpebehov, hjemmehørende i Grimstad. Historiene som de fortalte meg, om liten brukermedvirkning og forståelse, mangelfullt tilbud, trusler om sanksjoner hvis de sa ifra, er skremmende. Dette er trist, men dessverre ser det ut som om det er store utfordringer på dette feltet i en god del kommuner. Hva vil statsråden gjøre for å sikre et godt og likeverdig tilbud, samt rettssikkerhet og reell brukermedvirkning i alle kommuner for brukerne og deres pårørende?»
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Jeg er veldig glad for at statsråden erkjenner at her har vi en vei å gå sammen, og jeg er også veldig glad for at en peker på den kompetansen som pårørende og brukere har når det gjelder sine egne, sine barns og andres liv. Det som er utfordringen, bl.a. i Grimstad kommune, som jeg kjenner godt etter å ha jobbet veldig intenst med denne saken, og som pårørende og andre er veldig tydelige på, er at det mangler kompetanse, særlig på ledelsesnivå. Statsråden var også tydelig på at dette er et ledelsesansvar. Det mangler rett og slett en kompetanse på ledernivå for å ta i bruk de pårørendes kompetanse og ikke minst det å kunne møte pårørende og brukere på en mellommenneskelig og empatisk måte. Hva kan statsråden gjøre for at denne kompetansen økes i kommunene, og særlig på ledelsesnivå?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Jeg tror kanskje vi skal la spørsmålet om kommunereform ligge. Grimstad kommune er f.eks. en kommune med 20 000 innbyggere, som burde ha både innbyggere og volum nok til nettopp å løse den oppgaven hvis det på en måte er logikken her. Jeg har lyst til å gå litt tilbake til det statsråden sa om at vi hadde ansvaret for utforming av lover og regler og rammene rundt denne virksomheten, og ta tak i én ting som jeg tror er helt avgjørende for å få disse tjenestene til å fungere bedre i kommunene, og det er forsvarlighetsbegrepet, som vi har definert i lov, og hvor vi har gitt kommunene betydelig ansvar for å utforme tjenester. Dette er nok et begrep som en del kommuner gjemmer seg bak, og også et begrep som fylkesmennene har ulik tolkning av når de foretar tilsyn. Vil statsråden gå gjennom og se på hvordan dette begrepet håndteres av kommunene, og hvordan det brukes til å designe tilbud, og hvordan fylkesmennene foretar tilsyn ut fra det samme begrepet, slik at en får en ensartet og likeverdig tjeneste over hele landet?
Bent Høie (Høyre), 2014-05-28:
Jeg vil igjen takke representanten Freddy de Ruiter for å ta opp en viktig problemstilling og en situasjon som er veldig vanskelig for mange pårørende med barn som har store hjelpebehov. Mitt overordnede mål som helse- og omsorgsminister er å skape pasientene og brukernes helse- og omsorgstjeneste. Pårørende skal ha en viktig plass i dette arbeidet. De har erfaring og kompetanse og er ofte talspersoner for brukere som trenger hjelp til å ivareta sine interesser og behov. Brukermedvirkning er tydelig beskrevet i lover og forskrifter. I henhold til helse- og omsorgstjenesteloven skal kommuner sørge for at virksomhetene etablerer systemer for å innhente pasienter og brukeres erfaringer og synspunkter. Det er også bestemmelser i internkontrollforskriften om bruker- og pårørendeinvolvering. Reglene gir rom for å utvikle nye måter å organisere samspillet med pårørende på. Det er et ledelsesansvar å sikre bruker- og pårørendeinnflytelsen. Ledelsen må legge til rette for at brukere og pårørende blir hørt, og sørge for at ansatte får opplæring, slik at de kan dra nytte av den ressursen som aktive brukere og pårørende representerer. Økt brukerstyring er også et av formålene med lovforslaget om rett til brukerstyrt personlig assistanse, som vi fremmet for Stortinget i mai i år. Etter forslaget skal personer under 67 år med langvarige og store behov for personlig assistanse få rett til brukerstyrt personlig assistanse. Brukeren har da rollen som arbeidsleder, og organiserer den personlige assistansen ut fra egne behov. Målet med ordningen er at brukeren får et aktivt og mest mulig uavhengig liv. For regjeringen er det også viktig å bedre hverdagen for de pårørende. Rettigheten er derfor utvidet til å omfatte også støttekontakt og avlastning for familier med barn med nedsatt funksjonsevne. Helse- og omsorgstjenestene skal utvikles gjennom reell innflytelse fra brukere og pårørende. Som jeg sa i denne salen i forrige uke, vil jeg be Helsedirektoratet om å samle kunnskap og erfaringer fra de modeller som allerede er etablert for å bedre samspillet mellom brukere og pårørende og den kommunale helse- og omsorgstjenesten, og komme med konkrete forslag til virkemidler. Jeg vil også be direktoratet vurdere forslaget om permanente pårørende- og brukerutvalg, hvor pasienter, brukere og pårørende kan ta opp saker av felles interesse.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-28:
Jeg kan ikke gi noen konkret vurdering av situasjonen i Grimstad, men jeg er veldig enig i representantens beskrivelse av betydningen av ledelse og kompetanse. Vi kan gjøre noe fra nasjonalt hold når det gjelder regler og lovverk, bl.a. forslag om å rettighetsfeste personlig assistanse. Men vi er også nødt til å bidra i større grad til at kommunene har den kompetansen som er nødvendig, og også har ledere som er kompetente til å gi tjenester til denne gruppen brukere, som kanskje er blant dem som det er aller viktigst at kommunene er oppmerksomme på. I det store bildet handler regjeringens forslag om en kommunereform om dette, fordi det å skape store og robuste fagmiljøer også handler om å ha kompetanse i kommunenes organisasjon til å gi gode, høykompetente tjenester til mindre grupper og ikke bare til de store pasientgruppene.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-28:
Som jeg sa, kommer jeg ikke til å kommentere Grimstad spesielt, men dette er også et generelt problem. Når det gjelder ledelse, har vi igangsatt et program etter modell fra rektorutdanningen i skolen for å ha et tilsvarende program for ledere i helse- og omsorgssektoren i kommunene. Det tror jeg kan gi gode resultater. Når det gjelder forsvarlighetsbegrepet, ga Stortinget, da dette ble etablert, en ganske tydelig og videre beskrivelse enn at det bare skal være forsvarlig. Når det gjelder forsvarlighetsbegrepet, skal en ikke ligge på det laveste nivået, for hvis en ligger på det laveste nivået, er risikoen for at en havner under terskelen altfor høy – så en skal ligge over det laveste nivået for forsvarlighet. Det er viktig at denne tenkningen brukes av kommunene og av fylkesmennene. Som jeg sa, har vi bedt direktoratet om å gå gjennom våre erfaringer og se på dette. Så har vi også til vurdering en utrykningsenhet knyttet til å gå inn i de sakene der det har gått galt, for vi må også lære mer av de sakene der det har gått galt.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-28:
Cystisk fibrose er en meget alvorlig sykdom som fører til redusert livskvalitet og tapte leveår. Legemidler til behandling av cystisk fibrose kan i dag refunderes på blå resept – enten via forhåndsgodkjent refusjon eller etter søknad til HELFO. I 2012 kom det et nytt legemiddel til behandling av denne sykdommen. Dette legemidlet er godkjent til behandling av pasienter fra seks år, som har en bestemt mutasjon av denne sykdommen. Det gjøres i dag ingen vurdering av kostnadseffektivitet når søknader om individuell refusjon behandles, men dette er for tiden til vurdering i departementet. Det betyr at alle som har søkt om individuell refusjon, og som har denne mutasjonen i dag, har fått dette legemidlet refundert. Legemidlet skal tas hele livet i tillegg til annen behandling, og koster om lag 2,5 mill. kr per pasient per år. Nasjonalt råd for kvalitet og prioritering i helsetjenesten har, som ledd i en diskusjon rundt prioriteringene av sjeldne sykdommer, vurdert helseeffekten av Kalydeco opp mot kostnadene. Flertallet konkluderte med at nytten ikke står i rimelig forhold til kostnadene. Rådet ønsker at Norheim-utvalget, som nå vurderer prioriteringskriteriene på nytt, drøfter hvor stor avstand det kan være mellom den helsegevinsten som oppstår hos en pasientgruppe som tar i bruk metodene, og det helsetapet som påføres andre pasientgrupper. Det er for tidlig å si noe om utfallet av deres arbeid. Innenfor dagens system har vi ikke mulighet til å forhandle om prisen, men jeg kommer til å fortsette arbeidet som forrige helseminister tok initiativ til, og vil diskutere problemstillingene med mine nordiske kolleger på ministerrådsmøte i Reykjavik i juni.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-28:
Nei, det vil ikke være nødvendig når det gjelder dette legemidlet. De pasientene som har behov for dette legemidlet, og som har den medisinske indikasjonen eller den mutasjonen av denne sykdommen som gjør at de har behov for dette konkrete legemidlet, vil få legemidlet gjennom at deres lege søker om legemidlet. Når det gjelder så små pasientgrupper og så kostbare medisiner, der det er en så tydelig medisinsk indikasjon, er dette en ordning som fungerer. Derfor er det ikke noen grunn til å fremme dette som en egen sak for Stortinget. Så er det også viktig å si at den gangen den forrige helseminister la fram en sak for Stortinget knyttet til et konkret legemiddel for føflekkreft, var det en situasjon der det ikke var etablert noe beslutningssystem for nye kostbare metoder i spesialisthelsetjenesten. Det beslutningssystemet er nå etablert, og det betyr at en er i en helt annen situasjon enn den uklare situasjonen som en var i i fjor da en fikk ulike råd, ulike beslutninger og egentlig ikke hadde noe beslutningssystem for å innføre nye metoder.
Bent Høie (Høyre), 2014-05-28:
Jeg uttalte meg om denne saken til TV 2 i forrige uke, og da tror jeg jeg oppklarte de misforståelsene som var skapt gjennom TV 2s nyhetssendinger om at dette var en medisin som ikke var tilgjengelig for norske pasienter. Jeg oppfatter ikke at dette er et reelt problem så lenge ikke en eneste pasient, som har indikasjon for å få denne medisinen, har fått avslag. Det betyr at på samme måten som til nå, er det sånn at de pasientene som har indikasjoner for å få denne medisinen, og legen søker om å få den refundert, har til nå fått refusjon. Det har ingen betydning for prioriteringsutvalgets beslutning for saksbehandlingen av disse sakene. De skal saksbehandles etter det samme regelverket. Så vet representanten Micaelsen like godt som meg at det er ikke helseministeren som saksbehandler disse individuelle refusjonene. Det vil være en medisinsk indikasjon på at en har denne mutasjonen, at en tilhører den pasientgruppen som skal ha dette legemidlet, som vil være grunnlaget for at en får refusjon. Og tilfredsstiller en de kriteriene, finnes det ikke noen eksempler på at en ikke har fått refusjon, og det er ingen grunn til at det skal endre seg framover, heller.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
«Cystisk fibrose er en alvorlig arvelig sykdom. Medisinsk utvikling gir bedre diagnoser, behandling og overlevelse. Nye legemidler er svært dyre. Vil statsråden vurdere å ta initiativ overfor Stortinget til å bevilge ekstra midler til et prosjekt som inkluderer aktuelle norske barn, slik at de kan få legemidlet og vi samtidig får mer kunnskap, og vil statsråden følge opp forrige helseministers arbeid for å få på plass internasjonalt og nordisk samarbeid med hensyn til akseptable priser på nødvendige legemidler?»
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Slik jeg oppfatter helseministeren, er løsningen for dem som trenger dette spesielle medikamentet, å søke HELFO individuelt for å få finansiering av en medisin som helsedirektøren og Nasjonalt råd for kvalitet og prioritering i helsetjenesten har gått imot. Jeg antar at det da dreier seg om en ordning for individuell refusjon. Det er for så vidt positivt at det skaffes finansiering av medisinen for dem som trenger det, men jeg mener at denne saken, i stedet for å bli ordnet på denne måten, burde vært lagt fram for Stortinget, slik man f.eks. har gjort i spesielle tilfeller før – bl.a. når det gjaldt en spesiell medisin mot føflekkreft. Spesielt mener jeg dette fordi helseministeren tidligere har hatt ganske klare meninger om denne måten å løse det på, nemlig den individuelle refusjonen. Da kan det være de mest ressurssterke som får medisinen, eller at man er avhengig av en lege som må overprøve noen faglige råd for å få tilgang på medisinen. Jeg gjentar spørsmålet: Ville det ikke vært bedre å involvere Stortinget gjennom et direkte prosjekt med egne penger, f.eks. omtalt i revidert nasjonalbudsjett eller neste års statsbudsjett?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Jeg takker for svaret, men jeg må bare forsikre meg om følgende: Kan helseministeren, siden det er skapt uklarhet rundt denne saken og tilgangen på disse medikamentene, garantere at alle cystisk fibrose-pasienter, som kan ha nytte av medisinen, vil få innvilget individuell refusjon? Hvordan vil han eventuelt kommunisere denne nyheten til alle aktuelle leger og til HELFO for å sikre at de følger helseministerens instruks i saken, eller garanti, og ikke de anbefalingene eller rådene som per dags dato gjelder? Jeg tror nesten jeg må spørre om helseministeren kan garantere dette.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Ved behandlingen av siste langtidsplan for Forsvaret ble det bl.a. besluttet å flytte Generalinspektøren for Luftforsvaret til Bodø. Forsvarsministeren har informert om at dette vil skje noe senere enn forutsatt. Hvordan vurderer statsråden status for gjennomføringen av den store og omfattende omstillingen i Luftforsvaret?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Jeg tror det er riktig at man beholder QRA-en i Bodø så lenge vi har F-16. Jeg registrerer også at statsråden mener det er viktig å starte ombyggingen på Ørlandet. Det er jeg helt enig i. Jeg er helt enig i alt det der. Jeg er også enig i at det er parallelle prosesser her som man må holde i, og at dette er en veldig, veldig stor omstilling. Men det er også viktig at vi ser den i sammenheng, og jeg vil gjerne understreke at etableringen av Generalinspektøren for Luftforsvaret på Reitan, altså i Bodø, er én brikke i det puslespillet som statsråden nevnte, men det er faktisk en viktig brikke. For det er klart at det å ha hovedbase på Ørlandet, det betyr også at Bodø skal ha Generalinspektøren, og man må være sikker på at alle impliserte er innforstått med at det er slik det blir. Også av hensyn til de ansatte vil jeg si at forutsigbarheten her er nødvendig, og da registrerer jeg at det er satt en tidsplan for dette.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2014-05-28:
Mens dette pågår, leser vi i Dagbladet og hører på NRK at det er bekymring for kapasiteten knyttet til Orion-flyene våre – overvåkingsflyene som opererer fra Andøya – som er viktige for situasjonsforståelsen i nordområdene, som statsråden er kjent med. Jeg har også sett oppslag med bekymring rundt den operative evnen til nettopp våre F-16-fly i Bodø og på Ørlandet. Som statsråden er inne på, er omstillingsprosessen i Luftforsvaret krevende. Samtidig er det jo viktig at styrkeproduksjonen opprettholdes mens man gjennomfører den krevende omstillingen. Hvilke konkrete skritt vil statsråden ta for å sikre de operative kapasitetene samtidig som hun har trøkk i omstillingen?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-28:
Jeg er glad for spørsmålet og for interessen for den enorme omstillinga som Luftforsvaret nå er på vei inn i. Gjennomføringa av langtidsplanen går som forutsatt, med unntak av at vi har justert tidslinja for to tiltak. Det er en omstilling som er veldig komplisert. Det er mange parallelle prosesser og behov for nær og utstrakt koordinering. Det er, for å si det forsiktig, avgjørende at brikkene i dette store puslespillet legges på riktig tid og riktig sted. Noe av det første jeg ba om etter at jeg tiltrådte som forsvarsminister, var å få en helhetlig gjennomgang av hva som nå er status for tiltakene i langtidsplanen som skal gjennomføres. Det vi da raskt så, var at det var nødvendig å gjøre noen justeringer av tidslinjene. Det ene var, som representanten Nybakk sier i spørsmålet, beslutningen om å utsette flyttingen av Generalinspektøren for Luftforsvaret fra Rygge til Reitan inntil hoveddelen av omstillinga er gjennomført i 2020. Egentlig skulle jo Generalinspektøren blitt flyttet i to etapper – i 2014 og 2016. Vi mente at det var en uklok beslutning fordi behovet for å ha ledelseselementet samlet og ikke flytte ledelseselementet samtidig som man gjør omstillingen, etter hvert ble veldig tydelig. Så vi beholder dette samlet, vi hindrer – eller bidrar i hvert fall til å hindre – kompetansetap, og vi styrker evnen til å gjennomføre selve omstillingen. Så har vi også besluttet å videreføre Bodø som operasjonsbase for QRA med to F-16, så lenge F-16 skal ha denne rollen. Det er en løsning som vi samlet sett vurderer som bedre enn å opprette en QRA på Evenes for et par år med F-16, før vi går over på F-35. Så vedtaket om Evenes ligger helt fast, men vi går rett på F-35 på Evenes i stedet for å gå innom F-16. Så har vi i investeringsproposisjonen, som ligger i Stortinget nå, satt av penger til bygging av skvadronsbygget på Ørland, og det er veldig viktig at vi nå kommer i gang med oppbyggingen på Ørland, sånn at Ørland er klar til å ta imot de første flyene i 2017. Det ligger et viktig grep i å kraftsamle så mye som mulig på Ørland i prosessen som går framover nå, og de beslutningene vi har tatt, inkludert den med å sette i gang bygging av skvadronsbygget, vil bidra til å øke forutsigbarheten for personellet. Det kan bidra til å hindre kompetanseflukt og, ikke minst, gi en god styring og ledelse av prosessen. Jeg får både rapporter og bekreftelser på at prosessen er godt i rute, men det er, som sagt, en stor og krevende prosess, og det betyr også at det underveis kan dukke opp ting som vi må justere eller endre. Men foreløpig tyder altså alt på at omstillinga, med de grepene vi nå har gjort, går bra. Det vil gi Forsvaret en betydelig styrket operativ evne når de nye kampflyene er på plass.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-28:
For det første var vårt hovedhensyn, da vi gjorde den vurderingen, å hindre kompetanseflukt og å holde Luftforsvarets ledelse samlet for på den måten å bidra til at vi klarer å gjennomføre omstillinga, og at vi klarer å opprettholde den operative evnen. Da var det å utsette flyttingen det eneste vi kunne gjøre. Samtidig var vi veldig opptatt av, som representanten Nybakk også er inne på, å sette en tidsfrist for det. Det er for at alle parter skal ha en rimelig forutsigbarhet, både med tanke på hvor lenge man blir værende på Rygge, og også med tanke på når det skal bygges opp på Reitan for å kunne ta imot GIL og GILs stab. Så vi har ønsket forutsigbarhet, og vi har ønsket å styrke evnen og muligheten til både å gjennomføre omstillinga og å sørge for den operative evnen gjennom omstillinga. Det kommer til å bli en krevende oppgave for alle impliserte og for alle deler av Luftforsvaret, men vi mener vi nå har tatt grep som i alle fall skal bidra til å gjøre det enklere enn det så ut til en periode.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2014-05-28:
Som representanten Nybakk helt riktig sier, er MPA-kapasiteten vår svært viktig. Jeg skal ikke gå inn i de operative vurderingene av hvordan vi nå tilrettelegger for at vi kan fortsette flyvningen på en god måte med Orion. Men det er helt avgjørende for oss å kunne opprettholde en kapasitet på dette området – kanskje spesielt nå med tanke på hva som skjer i våre nærområder. Så har både statssekretæren og statsministeren nylig vært på Andøya og snakket med både tillitsvalgte, ansatte og ledelsen. Når det så gjelder F-16, har antall flytimer med F-16 vist en nedgang helt siden 2011 og lå for 2013 et godt stykke under det som var måltallet på 9 000 flytimer. Generalinspektøren for Luftforsvaret har som målsetting, og det har også Forsvarssjefen, at dette skal opp igjen på normtallet på 9 000 timer i løpet av 2014. Men det har altså fra 2011 vært en nokså stor nedgang, og det har vi nå gjennomført tiltak for å rette opp.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
De tre viktigste forutsetningene for matvaresikkerheten i Norge er kontinuerlig produksjon av mat, ivaretakelse av produksjonsgrunnlaget og et velfungerende handelssystem. Norsk planteproduksjon gir et viktig bidrag til matvaresikkerheten. Gras- og fôrkornproduksjonen og utmarksbeiteressursene danner grunnlag for husdyrproduksjon i Norge, matkornproduksjonen danner grunnlag for norsk matmelproduksjon, og norsk produksjon av poteter, grønnsaker, frukt og bær bidrar til å dekke store deler av etterspørselen etter disse produktene. Representanten Lundteigen hevder i spørsmålet at norsk planteproduksjon avgjør matvaresikkerheten for jordbruksmatvarer. Dette er jeg ikke enig i. Norsk planteproduksjonen er viktig, men Norge har vært og vil fortsatt være avhengig av å importere viktige matvarer, innsatsfaktorer, maskiner og utstyr. Derfor er, som jeg påpekte innledningsvis, en av forutsetningene for matvaresikkerheten i Norge velfungerende handelssystem. I dette spørsmålet – i likhet med i et spørsmål om samme tema i november i fjor – knytter representanten Lundteigen matsikkerhet til norskproduserte jordbruksmatvarer alene. Jeg mener det blir feil. Norge er i den heldige situasjonen at vi også har en stor sjømatsektor. Sammen med importmulighetene har vi derfor flere kilder til befolkningens matforsyning. God arealproduktivitet er avgjørende for å kunne øke matproduksjonen i årene framover. Tiltak for å bedre jordkvaliteten er bl.a. viktig. Her må bøndene selv ta ansvar, men rådgivingstjenesten og forskningen har også viktige oppgaver. I statens tilbud ved årets jordbruksoppgjør, som ble oversendt Stortinget fredag i forrige uke, har vi avsatt betydelige midler til en målrettet satsing på drenering, rådgiving og forskning med formål å bidra til bedre agronomi. Regjeringen vil at norsk planteproduksjon fortsatt skal spille en viktig rolle i vårt arbeid med matvaresikkerhet. Vi har i statens tilbud ved årets jordbruksoppgjør lagt fram et opplegg som gir muligheter for dem som vil satse framover for å øke norsk matproduksjon.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
Når vi diskuterer matvaresikkerhet, mener jeg det er helt naturlig at vi også implementerer det som har med fisk å gjøre, for det er en veldig stor og viktig næring for Norge. Vi har lagt fram et tilbud som vil øke matproduksjonen i Norge. Ser vi f.eks. på svine-, kylling- og eggproduksjonen, er det tilbudet som staten har gitt, bedre enn det som var jordbrukets krav på grunn av uforandret kraftpris. Så det som er mitt svar, er at matvaresikkerhet handler om mange forskjellige ledd som vi er avhengige av for å sikre den norske befolkning den maten de skal ha.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
Hvilken økonomi som er i planteproduksjonen, vil også avhenge av hvilket avlingsår som har vært. En av grunnene til at vi har hatt en nedgang i økonomien – eller hatt utfordringer innenfor kornproduksjonen, som jeg regner med at representanten sikter til – er det faktum at vi har hatt noen dårlige avlingsår. Vi får se hvordan det blir i år, men det har en stor innvirkning på selvbergingsstatistikkene. I den grad noe land har prøvd seg på 100 pst. selvforsyningsgrad, hvis det skulle være et mål, er Nord-Korea det nærmeste man kommer. Resultatet av en sånn politikk taler for seg selv. Det viser at vi er avhengig av internasjonal handel for å sikre norske forbrukere de matvarene som de er avhengig av.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
I alle lønns- og inntektsoppgjør måles inntektsutviklingen i prosent. Det går tydelig fram både av lønnsstatistikk og rapportene fra Det tekniske beregningsutvalget for inntektsoppgjørene. Dersom en gruppe lønnsmottagere tjener 80 pst. av en annen, og begge gruppene får samme prosentvise inntektsøkning de neste årene, vil den første gruppens lønn fortsatt være på 80 pst. av den andres. Tillegg utover lik prosentvis vekst med en sammenligningsgruppe vil være en nivåheving. Når det gjelder Budsjettnemndas tall for jordbruket, kommer i tillegg det faktum at totalkalkylen er et sektorregnskap for selvstendig næringsdrivende som ikke kan brukes på samme måte som lønnsstatistikk. Det har Stortinget sluttet seg til ved behandlingen av både sentrumsregjeringens landbruks- og matmelding i 2000, og den rød-grønne regjeringens landbruks- og matmelding i 2012. Representanten Pollestad legger i spørsmålet opp til å sammenligne inntektsnivå. Totalkalkylen er ikke egnet til å måle inntektsnivå i jordbruket. Inntekten er beregnet med grunnlag i registrerte størrelser, og er et resultat av en rekke beslutninger de næringsdrivende rår over. Jordbruksoppgjørene kan bare legge rammer, og gi inntektsmuligheter, som de næringsdrivende selv må utnytte. Som private næringsdrivende har bøndene et betydelig ansvar for egen inntekt. Offentlige myndigheter kan ikke garantere for nettoinntekten så lenge inntektene måles med registrerte størrelser, uten tallfestede effektivitetskrav. Min og regjeringens vurdering av dette er helt på linje med foregående regjeringers syn: At lik inntektsutvikling er lik utvikling målt i prosent, at tillegg utover dette er nivåheving, og at totalkalkylen for jordbruket ikke er egnet til å måle inntektsnivå i jordbruket.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
Det er jo sånn at man kan hevde at man ikke svarer på spørsmålet hvis man ikke er enig i svarene, og det er vel det jeg opplever her. Det som er faktum, er at totalkalkylen ikke er egnet til å måle inntektsnivå, men det er en inntektsutvikling. Jeg vil sitere fra landbruks- og matmeldingen fra Stoltenberg II-regjeringen, som representanten Pollestads parti var en del av: «Totalkalkylen gir et rimelig godt uttrykk for forskjellen i relativ inntektsutvikling mellom jordbruket og andre grupper, sett over tid. Totalkalkylen er imidlertid av flere grunner mindre egnet til å måle absolutt inntektsnivå i jordbruket.» Og videre: «Konsekvensen av disse forholdene er at Totalkalkylen ikke kan benyttes til å måle inntektsnivået i jordbrukssektoren.» Det er altså hentet fra den meldingen som din regjering la fram.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2014-05-28:
Det jeg i hvert fall kan svare på, er f.eks. hva et gjennomsnittlig melkebruk i Norge med 24 kuer vil ha av inntektsutvikling i årene som kommer. Hvis jeg ikke husker helt feil, vil de ha en inntektsutvikling på rundt 16 000 kr. Det er fordi de har to årsverk. Så er det en rekke faktorer som avgjør om man greier å hente ut de pengene. Greier man å levere de kvotene som man faktisk har, hvordan investerer man i gården, og hvordan bruker man de ressursene som man sitter på? Det som er viktig, er å understreke at bønder er selvstendig næringsdrivende, og jeg er opptatt av at vi skal behandle dem som det. Jeg kjenner få selvstendig næringsdrivende i vårt samfunn som jobber lite, som jobber et årsverk, slik at jeg mener at det er relevant også i fortsettelsen å se på den totale inntekten og sammenligne dem med andre selvstendig næringsdrivende.
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-05-28:
«Tall fra Budsjettnemnda for jordbruket viser at inntektene i landbruket fra 2006 til 2014 har økt fra 162 000 til 305 500 kr/årsverk. For andre grupper har inntektene i samme periode økt fra 359 700 til 505 300 kr. Mener statsråden at en prosentvis lik inntektsutvikling de neste årene vil øke eller redusere inntektsforskjellene mellom landbruket og andre grupper?»
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-05-28:
Jeg opplever muligens det samme som representanten Lundteigen gjorde når det gjaldt forrige spørsmål, nemlig at det er vanskelig å få et tydelig svar. Mitt spørsmål var om inntektsutviklingen de neste årene vil øke eller redusere inntektsforskjellene. Det håper jeg at statsråden kan gi et svar på. Staten legger i sitt tilbud til jordbruket opp til en inntektsvekst på 3,5 pst. Det betyr for jordbruket 10 700 kr, og for andre grupper 17 700 kr. Når jeg har hjulpet statsråden såpass på vei, er det da grunnlag for å si at prosentvis lik inntektsutvikling vil øke eller redusere inntektene til andre grupper?
Geir Pollestad (Senterpartiet), 2014-05-28:
Jeg går ut fra at statsråden mener at 17 700 kr er mer enn 10 700 kr, sånn at inntektsforskjellene øker. For den enkelte som driver med matproduksjon i Norge, er det ikke bare totaltallet som er avgjørende, fordelingen er også avgjørende. Da er mitt spørsmål, for jeg antar vi også er enige om at inntektsveksten i statens tilbud – som det nå forhandles om et annet sted i dette huset, ettersom vi kan lese i pressen, mens statsråden står her – legger opp til 3,5 pst. i inntektsutvikling: Kan statsråden gi et anslag på hvor stor andel av årsverkene i jordbruket som vil oppleve en inntektsvekst som er høyere enn 3,5 pst., og hvor stor andel av årsverkene i jordbruket som opplever en inntektsvekst som er mindre enn 3,5 pst., basert på statens tilbud?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-05-28:
«I et intervju med NRK uttaler statsråden at regjeringa vil sette kvalitetskrav til universiteter og høgskoler, og at dette vil få betydning for den framtidige strukturen i sektoren. Institusjoner som enten forsker lite, som har få studenter på campus eller skårer lavt når det gjelder undervisningskvalitet, oppfordres til å slå seg sammen med andre. Betyr dette at det er aktuelt for regjeringa å slå sammen eller legge ned universiteter og høgskoler med tvang?»
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-05-28:
Jeg setter pris på at statsråden sier at en skal ha kvalitet, og at en ønsker å komme fram til nye kvalitetsindikatorer – slik som jeg forstår statsråden i hvert fall – før en ser på hva slags struktur det vil gi. Det har også vært min intensjon, at det er det viktigste først. Så nevnte statsråden ordene «robusthet» og «robust» i fagmiljøene – to ganger – i sitt innlegg. Jeg lurer på om statsråden nå kunne utdype litt hva han legger i dette med robusthet? Det er slik at fra innlandet vet vi at Evenstad er en campus under Høgskolen i Hedmark, som vi vet er verdensledende innenfor sitt felt. Vi vet at Høgskolen i Gjøvik også er verdensledende innenfor sitt felt. De inngår nå et samarbeid med Høgskolen i Lillehammer om NCE på Raufoss. Jeg bare lurer på: Hva er det statsråden da tenker at de to høgskolene eventuelt kan oppnå av merverdi ved å slå seg sammen, annet enn at de mister en rektor? Jeg har lyst til å høre litt hva statsråden legger i kvalitetsindikatorer og robusthet.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2014-05-28:
Jeg tror statsråden har et godt poeng der – alle høgskoler og alle campuser bør være unike innenfor sitt. Det vet vi at Høgskolen i Lillehammer er, særlig når det gjelder film, vi vet at Høgskolen i Gjøvik er det innenfor informasjonssikkerhet, vi vet at Evenstad er det – og også NHH, som statsråden nevnte. Så jeg håper at statsråden vil legge vekt på det når han skal legge fram den nye stortingsmeldingen – det å finne fram til det unike ved hver enkelt institusjon – for det vil være en utfordring å balansere det som er unikt, med det som er behovet i de ulike regionene. Så er det også slik at når en skal se på muligheten for å legge ned eller slå sammen, har de gamle distriktshøgskolene, som de var før, en rolle utover bare å være en kunnskapsinstitusjon i det området som de virker. Vi vet at mange av de studentene som går på skolen, og som blir igjen etterpå, også har en stor funksjon for øvrig i det distriktet som de hører til.