trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-27:
Karantene og isolering er og har vore svært viktige tiltak i arbeidet med å hindra smittespreiing. No vert det fremja forslag om å forlengja forskriftsheimelen om isolering og avgrensingar i bevegelsesfridomen. Senterpartiet støttar at dei mellombelse heimlane vert vidareførte og vert oppheva 1. desember i år. Vi ønskjer å framheva det som Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet tar opp i høyringsutsegna si, om at barn og unge som endar opp i smittekarantene eller isolasjon på grunn av sjukdom, må få dekt omsorgsbehova sine, altså at føresette eller andre omsorgspersonar må kunna vareta barn sjølv om det inneber ein risiko for smitte, og at kommunane klarar å ha merksemd retta mot familiar der det er bekymringar for barn og unge som er i karantene eller isolasjon. Eg vil òg visa til Advokatforeininga, som i høyringa viser til at heimelen er nødvendig, men at lovteksten ikkje inneheld nokon avgrensingar med omsyn til kva isolasjonen og dei andre smitteverntiltaka kan bestå i, eller kor lenge tiltaka kan vara. For Senterpartiet er det ein føresetnad for støtte til proposisjonen at heimelen vert praktisert slik at det kjem klart fram at tiltaket ikkje er meir inngripande enn nødvendig, og at han ikkje varer lenger enn nødvendig. Ingen slike tiltak kan innførast utan at det er gjort ei medisinskfagleg vurdering som tilseier at tiltaket vil vera eit effektivt verkemiddel for å hindra spreiing av sjukdom, og det er viktig, det som òg departementet skriv, at det ikkje er aktuelt å bruka tvang for å gjennomføra karantene eller isolering. Senterpartiet fremjar i saka forslag om å be regjeringa fremja bestemmingar om isolasjon og karantene som lovforslag for Stortinget. Det er fordi bestemmingar om karantene og isolasjon er inngripande, og at det er naturleg at dette vert fremja som eiga sak for Stortinget. Regjeringa har hatt tid til å gjera dette, men har valt å berre be om vidareføring av heimelen. Senterpartiet støttar dei fullmaktene som regjeringa har etter smittevernlova, slik at regjeringa raskt kan handla etter behov i ei krise, men det er inga unnskyldning for at svært inngripande tiltak i etterkant kan sendast over til Stortinget for normal behandling etter Grunnlova. Med det tar eg opp forslaget.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-27:
Rekruttering til kommunehelsetenesta er ei veldig stor sak. Eg meiner at både statsråden og regjeringspartia gir uttrykk for at ein ikkje heilt forstår alvoret i den krisa som er, på same måten som ein gjerne bagatelliserte og ikkje forstod alvoret i fastlegekrisa, og at handlingsplanen som kom, kom mange år for seint. Eg fryktar at det same no skjer for rekruttering til f.eks. psykologtenesta, og for helsefagarbeidarar og sjukepleiarar, der det er ekstremt viktig å få til ei endring. Statsråden viser i innlegget sitt til kva som har vore av satsingar, og kva som er regjeringa sine satsingar. Men er statsråden heilt trygg på at det som vert gjort, er tilstrekkeleg for å møta den rekrutteringssvikten i kommunehelsetenesta som vi ser der ute?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-27:
Når det gjeld psykologar, er det ikkje sånn at regjeringa ikkje vidareførte den raud-grøne politikken. Det var trass alt vi som starta med tilskotsordninga, og ein vidareførte prosjekt for det, og så vart dei vidareførte og litt endra til dei no vart fjerna i samband med lovfesting. Så har vi vore ueinige om ein skal lovfesta profesjonar, eller om ein skal lovfesta kva som skal vera av tilbod. Det er nå det. Det som er spørsmålet mitt, er: Eg synest det er uforståeleg at statsråden er så pass negativ til å sjå på ordningar for psykologar som kan stimulera til at ein kan samarbeida og ha sterkare fagmiljø på tvers av dei minste kommunane, i samarbeid med spesialisthelsetenesta – eigentleg på akkurat same måten som har vore vellykka når det gjeld fastlegar. Det er dei same folka som står bak initiativet for begge profesjonane. Er statsråden heilt sikker på at han ikkje vil støtta liknande prosjekt som dei eg tar opp?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-27:
Det er aukande oppslutning om dei som ønskjer ei anna styring av norske sjukehus. Helseføretaksmodellen har fått mykje kritikk, og spesielt kjem det opp kritikk, misnøye og manglande tillit i dei områda der det er vanskelege struktursaker, som i Helse Møre og Romsdal. No er det ei skjør einigheit mellom dei største partia om å vidareføra modellen. Det er berre Arbeidarpartiet og Høgre som er igjen som forsvararar av han. Eg er sikker på at denne skjøre einigheita ikkje vil stå seg framover, med all kritikken mot denne udemokratiske styremåten for eit så viktig velferdsgode. Dette vil forvitre av seg sjølv. Det må koma og det vil koma ei endring. Eg synest det var veldig spesielt å høyra statsråden sitt replikksvar til representanten Per Olaf Lundteigen. Aldri har eg høyrt ein statsråd snakka ned Stortinget og den folkevalde forsamlinga på ein sånn måte, når ein rett ut seier at eit storting ikkje kan gjera vedtak om overordna sjukehusstruktur, altså korleis vi skal dimensjonera ei så viktig velferdsteneste, fordi ein kunne stemma imot sine eigne oppfatningar eller det ein hadde gått til val på lokalt. Sånn er det jo på alle andre samfunnsområde, men akkurat for sjukehus er altså dette så krevjande og vanskeleg for dei folkevalde at dei må ta den avgjerda inn i profesjonelle sjukehusstyre. Så kan politikarar og folkevalde fortsetja i valkampar å seia akkurat det dei meiner, lokalt. Ei sånn form for politikk er veldig uærleg, og eg synest det er oppsiktsvekkjande at ein statsråd kan stå og seia dette frå talarstolen og koma unna med det. Det synest eg er enormt spesielt. Det er jo klart at vi i mange saker i Stortinget kan ha ulike oppfatningar lokalt, men vi går til val på eit partiprogram, og av og til må vi i Stortinget gå i fellesskap med andre parti, og vi kan tapa og vinna saker. Men vi må jo stå for det som folkevalde. Det må vi òg kunna gjera i sjukehuspolitikken, når det angår så mange folk, og folk har tillit til oss i desse sakene. Det er dette demokratiske underskotet i helseføretaksmodellen som kjem så godt fram i svaret til statsråden. Det er det som er hovudgreia i denne modellen: Det som er vanskelege saker for politikarar, skal vi gøyma inn i helseføretaksstyra. Dette må bort.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-27:
Beinskjørheit er ein folkesjukdom som er underbehandla og får for lita merksemd. Noreg er i verdstoppen når det gjeld antal hoftebrot. Fall er den tiande viktigaste årsaka til dødsfall i Noreg. Det første året etter hoftebrot døyr ein av fire. Ein av tre endar på sjukeheim. I Dagens Medisin er det no publisert ein artikkel frå fleire overlegar som arbeider med beinskjørheit. Dei viser til at alle med hjarteinfarkt vert skrivne ut frå sjukehus med medisin som skal førebyggja eit nytt infarkt. Dei spør kvifor ikkje alle med beinskjørheitsbrot får førebyggjande medisin mot nytt brot. Utvikling av beinskjørheit kan førebyggjast ved fysisk aktivitet og D-vitamin i kosthaldet, røykeslutt osv., men dette er ikkje alltid nok. Vi veit at medisin mot beinskjørheit kan halvera risikoen for brot. Så kvifor er det da så få som får slik behandling? Dei faglege retningslinjene er frå 2005, og dei er utdaterte. Under 10 pst. av pasientgruppa som skulle vore tilbydd behandling, får det. Sjukepleiardriven strukturert oppfølging av brotpasientar på sjukehus, såkalla FLS, har vist seg som ein metode som kan redusera nye brot, sjukelegheit, dødelegheit og kostnader som følgje av brot. Fagfolk ønskjer å innføra dette, men ressursane manglar. FLS vart innført ved sju norske sjukehus i forskingsprosjektet NoFRACT frå 2016–2019, med midlar frå Norges forskingsråd. Dessverre har berre eit av desse sjukehusa i dag vidareført modellen. Grunngivinga er at enkelte sjukehus ikkje har ressursar til dette. Kvifor er regjeringa og fleirtalet i Stortinget så imot å gi dei mange med osteoporose meir systematisk oppfølging, betre behandling og strukturert førebygging? Kvifor forskjellsbehandla og underbehandla pasientar med osteoporose når både dei personlege og samfunnsmessige kostnadene er så store? Regjeringa sjølv sette ein nullvisjon for fallulykker, men ein nådde ikkje ein reduksjon på 1 pst. eingong. Målet var så lite kommunisert at fagfolk ikkje hadde høyrt om at dette målet var sett. Den mest effektive og sannsynleg rimelegaste måten å få ned talet på hoftebrot på ville vera å tilby alle over 50 som brekker noko, utgreiing og eventuelt behandling for osteoporose – så enkelt. I dag hindrar sjukehusa sine finansieringssystem å driva slik førebygging. Inntektene til ortopediske avdelingar går i stor grad gjennom innsatsstyrt finansiering basert på kor mange brot som vert behandla. Brot som vert førebygde, gir ingen økonomisk gevinst for sjukehus, men vert sett på som ei utgift. Ikkje å satsa på systematisk førebygging og behandling av osteoporose og osteoporotiske brot er dyrt. Hoftebrot beslaglegg til kvar tid i gjennomsnitt 240 sjukehussenger, fleire enn nokon andre sjukdommar. Kvart av dei 9 000 årlege hoftebrota kostar samfunnet 1 mill. kr. Det er altså mykje pengar å spara. Regjeringspartia og Framstegspartiet er uinteresserte. Det er beklageleg både for pasienten og for samfunnet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-27:
Vi er alle einige om at dette er ei stor pasientgruppe som treng betre behandling, og at det har store kostnader for både pasientane og samfunnet. Men eg oppfattar at statsråden og regjeringa ikkje er vidare interesserte i å gjera meir og sørgja for at det faktisk skjer noko. Strategien ein hadde for fallførebygging, var ikkje vellukka – dei klarte ikkje å nå eigne mål. Eg vil gjerne spørja statsråden, for han er tydeleg på at Senterpartiet sine forslag ikkje må verta vedtekne, men kva er då statsråden sin vilje og plan for å gi eit betre behandlingstilbod for pasientar med beinskjørheit?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-27:
Det å få nye nasjonale, faglege retningsliner for ei så stor pasientgruppe meiner eg faktisk er noko ein må kunna føreslå utan å verta møtt med at ein detaljstyrer helsevesen og sjukehus. Det får vera visse grenser. Eit forslag som vi fremja i budsjettet, som vi difor ikkje fekk fremja igjen i denne innstillinga, går nettopp på at vi ber departementet sikra at Helsedirektoratet begynner det arbeidet og får oppdaterte retningsliner for behandling og førebygging av osteoporose. Dei siste var frå 2005. Det har kome nye vegleiarar osv., som fagmiljøet sjølv har tatt initiativ til. Kvifor er det då slik at regjeringa ikkje støttar og ikkje viser vilje til at ein no kan få nye faglege, oppdaterte retningsliner for denne pasientgruppa?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-27:
Det er ikkje heilt rett å skulda på koronaen i dette tilfellet, for her har fagmiljøet i mange år vendt seg til helsekomiteen på høyringar og bedt om at det må koma nye faglige retningsliner. Vi har skrive merknader om det i innstillingar, og regjeringspartia og statsråden har aldri vist vilje til å sjå på dette. Det vert spesielt om ein akkurat for denne pasientgruppa skal skuva alt ansvaret for den vidare utviklinga nedover i systemet til dei ulike helseføretaka, som sjølv melder at den økonomiske situasjonen med innsatsstyrt finansiering gjer at vi ikkje får til den tverrfaglege satsinga for osteoporosepasientar. Ser statsråden behovet for å gi sjukehusa eit oppdrag om å få til tverrfaglege oppfølgingar og ta initiativ for å få på plass oppdaterte retningsliner, som no er frå 2005?
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-27:
Denne loven, som gir regjeringen store fullmakter når det gjelder karantenehotell, har fått unntak i lang tid. Stortinget har ikke behandlet loven, regjeringen har bare fått fullmakt til å lage forskrifter om karantenehotell. Regjeringen har hatt god tid til å fremme forskriften som lovforslag til Stortinget, men regjeringen har ikke gjort det. Det er et demokratisk problem. Koronakommisjonen la fram sin rapport med klar kritikk av den demokratiske forankringen av smitteverntiltak og en anbefaling om å revidere smittevernloven, bl.a. med tanke på å skille mellom mer langvarige tiltak, som karantenehotell, og klare hastetiltak. SV er for at regjeringen har fullmakter for hastetiltak. De har SVs støtte, men det er ikke et argument for at de ikke i etterkant kan oversende saken til Stortinget for behandling etter Grunnloven. Demokratiet må også bestå i krisetid. I smittevernloven står det at tiltak som ikke er opphevet etter 30 dager, snarest mulig skal legges fram som lovforslag. Dette lovforslaget er ikke en lov om denne saken. Det er en lov for å gi regjeringen enda mer makt uten at folkevalgte kan se på saken om karantenehotell. SV foreslår – igjen – at vi skal følge smittevernloven slik den er ment, og Grunnloven, og at bestemmelsene om karantenehotell skal fremmes som lovforslag på Stortinget. SV er for å utsette opphevingen av loven til 1. desember, siden det nye Stortinget trenger litt tid for å behandle loven hvis vi trenger karantenehotell etter sommeren. SV må støtte denne loven, men håper at regjeringen endelig vil sende forskriftene som lovforslag til Stortinget.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-27:
Koronapandemien har vært vanskelig for alle. Den har vært enda vanskeligere for dem som elsker hverandre og ikke kan møte hverandre – de som bor i andre land. Jeg er så heldig at mannen min, Sebastian, flyttet til Norge noen år før pandemien traff Norge. Han bodde i London, jeg bodde her, på Kolbotn, og vi reiste mye – ikke så bra for klimaet, men vi møtte hverandre. Jeg har fått mange viktige e-poster og telefonsamtaler om besteforeldre og par som ikke har møtt dem de elsker. Jeg trodde at kjærester og besteforeldre var i trinn to, men det har blitt utsatt. Mange av dem lengter etter å møte dem de elsker. Når kan kjærester og besteforeldre komme til landet for å møte dem de elsker?
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-27:
Det er i krisesituasjoner demokratiet står sin prøve. Kriser krever ofte behov for raske beslutninger, samtidig som det nettopp ved kriser er viktig at landets innbyggere stoler på den demokratiske ledelsen og derfor følger de anbefalinger som gis. Fra SVs side har vi slåss for at det faglige grunnlaget og anbefalinger som er grunnlaget for regjeringens beslutninger, blir kjent, ikke bare i ettertid, men før beslutninger fattes. Det er nødvendig at regjeringen har vide fullmakter i situasjoner som koronapandemien, nettopp for å kunne handle raskt og sikre folkehelsen når smittsomme sykdommer truer, slik regjeringen også har gjort i flere omganger under pandemien, med stor politisk oppslutning. SV støtter dette. Det er imidlertid ikke et argument for at svært inngripende tiltak ikke i etterkant kan oversendes Stortinget for normal behandling etter Grunnloven. Demokratiet må også bestå i krisetid. Regjeringen har prioritert å lage en lov om å privatisere helsetjenestene i kommunene med loven om fritt behandlingsvalg. De har sendt mange andre lover som ikke handler om korona, til Stortinget. Så regjeringen har hatt ressurser til å lage og sende lovforslag til Stortinget under pandemien. Hvorfor ikke denne loven? Fra SVs ståsted er det ikke bra at regjeringen har valgt å ikke følge Grunnloven og smittevernloven slik den er ment, at loven skal behandles på Stortinget – ikke bare en fullmakt til regjeringen. Sammen med Senterpartiet fremmer SV dette forslaget, som Toppe sa. Så SV støtter dette forslaget, og vi støtter at regjeringen har vide fullmakter, men mener for demokratiet at alle disse lovene skal bli fremmet på Stortinget – ikke bare forskrifter, som regjeringen nå får.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-27:
Det er to kloke initiativ Senterpartiet og representanten Toppe reiser. Vi har en bemanningskrise i helsesektoren. Vi trenger flere folk i hele og faste stillinger. Helsepersonell utgjør grunnmuren i helse- og omsorgstjenesten. Utdanning, rekruttering og en politikk for at folk kan stå i jobben hele livet, er avgjørende for at innbyggerne kan få gode tjenester. SSBs framskrivinger viser at Norge vil mangle om lag 18 000 helsefagarbeidere og 28 000 sykepleiere i 2035. Vi har også store problemer med å få nok leger. Under denne regjeringen har vi fått to kriser i helsesektoren: bemanningskrise og psykisk helse-krise. Det er viktig at folk kan få lavterskel psykisk helsehjelp i kommunene. Vi må også styrke spesialisthelsetjenesten, men flertallet som trenger hjelp, trenger hjelp i kommunen. Nav la for noen dager siden fram alarmerende tall: Samtidig som Norge har 200 000 arbeidssøkere, mangler norske virksomheter 46 000 ansatte. Totalt mangler det 5 350 sykepleiere. Vi har aldri manglet så mange sykepleiere og helsefagarbeidere som nå. Det er på Solbergs vakt dette har skjedd. Sykepleierforbundet understreker at Stortinget og regjeringen må ta grep. SV er veldig enig med Sykepleierforbundet. Vi må gjøre en livsviktig investering for sykepleiere for å unngå dramatiske konsekvenser for pasientene. For meg var ett av punktene i Nav-rapporten svært viktig: Virksomhetene lykkes ikke med å rekruttere. Blant virksomheter som har mislyktes med å rekruttere arbeidskraft eller har måttet ansette noen med annen kompetanse, troner helse- og sosialtjenester øverst. 25 pst. fikk ikke ansatt noen, og 10 pst. ansatte personer med annen kompetanse i 2020. Dette handler selvsagt om utdanning og kompetanseheving, men det er langt fra tilstrekkelig. Helse- og omsorgstjenesten er ikke attraktiv nok som arbeidsplass. Det er to punkter som er avgjørende nødvendig for at helse- og omsorgssektoren blir en mer attraktiv arbeidsplass: Det holder ikke å gi ansatte i sektoren applaus. De må også få en lønn å leve av. Det andre er at virksomhetene må få tilstrekkelig og kompetent bemanning. Kommuner og helseforetak bruker samlet mellom 1,5 og 2 mrd. kr på sykepleiervikarer i året. Folk må tilbys hele og faste stillinger. Vikarbruken må reduseres til et absolutt minimum. Det kan vi gjøre hvis vi bruker disse milliardene til å oppbemanne sektoren. Sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet fremmer vi elleve konkrete og kloke forslag, som jeg vil anbefale høyrepartiene å stemme for.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-27:
Vi har en krise i psykisk helsevern. Vi har fått en rapport der det foreslås at vi skal ha mer lavterskeltilbud innen psykisk helse i kommunene. Derfor har jeg prøvd å finne ut i revidert nasjonalbudsjett om det har kommet mer penger til dette. Det var veldig vanskelig å se at regjeringen har laget en krisepakke for psykisk helse. Har regjeringen noen planer for å bruke mer ressurser til en krisepakke for psykisk helse i kommunene?
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-27:
Vi må snakke om helseforetaksmodellen. Regjeringspartiene mener at denne modellen gir politisk ansvar og makt til sykehusene. Men da må jeg bare vise litt til noen av problemene vi har, f.eks. den gylne regel. Helseministeren sa at de skulle bruke mer penger på psykisk helse. Det har de aldri fulgt opp. Nå har vi f.eks. fått IT-problemer. Stortinget og regjeringen har sagt at det er veldig viktig å styrke IT-systemene slik at det ikke skal lekke ut personlig informasjon – men det har skjedd. Da har jeg et spørsmål: Styrer helseministeren helseforetakene, eller styrer helseforetakene helseministeren?
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-27:
Mange har benskjørhet og som en konsekvens av dette mange bruddskader. I folkehelsemeldingen fra 2015 hadde regjeringen som mål å redusere antallet hoftebrudd med 10 pst. innen 2018. Regjeringen klarte ikke engang 1 pst. reduksjon. Sånn går det ofte med innsatsstyrt stykkprisfinansiering: Det som ikke har en stykkpris, når ikke opp i prioriteringen. Svaret fra fagmiljøer blir derfor ofte krav om rettighetslovfesting, uten at dette nødvendigvis løser noen verdens ting. I Kommune-Norge er det i alle fall i øyeblikket slik at summen av lovfestede oppgaver ikke går i hop med inntektssiden. Hoftebrudd henger tett sammen med benskjørhet. Så godt som alle med hoftebrudd har benskjørhet. Jeg leste i tidsskriftet Sykepleien at ortopeder flere ganger har tilbudt regjeringen å redusere antallet hoftebrudd med minst 500 i året ved å innføre en ny rutine ved alle sykehus, som vil koste 100 mill. kr i året. De har ikke fått svar fra regjeringen. Men dette har jo også en annen kostnadsside, og la meg bruke eksemplet med hoftebrudd. Norge har 9 000 hoftebrudd i året. Det koster omtrent en halv million kroner per stykk det første året, og opp mot 1 mill. kr det andre året. Sagt med store bokstaver og med et språk høyresiden har sans for: Å bruke penger på forebyggende tiltak mot benskjørhet og brudd er en utgift til inntekts ervervelse. Men det viktigste er å forhindre det alvorlige traumet, den lidelse og kanskje død som kan skje. Takk til Senterpartiet og Toppe som har fremmet denne saken. Vi i SV er utålmodige og mener at innsatsen må trappes opp.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-27:
Jeg er glad for at en samlet komité tilrår å forlenge forskriftshjemmelen i smittevernloven § 4-3 andre og tredje ledd. Det gir regjeringen mulighet til å ha regler om karantenehotell og forhåndsgodkjenning av innkvartering som tilbys av arbeidsgivere også etter 1. juli, hvis det er nødvendig. Dette er tiltak som er veldig viktige for å begrense importsmitten. Framveksten av nye smittsomme virusvarianter viser viktigheten av å fortsette med det. Ved karantene i eget hjem er det vanskelig å holde tilstrekkelig avstand til andre personer i samme husstand, som også kan bringe smitten videre ut i samfunnet. Karantenehotell beskytter derfor både personer i samme husstand og befolkningen generelt mot covid-19. Reglene om forhåndsgodkjenning av innkvartering for arbeids- og oppdragstakere bidrar til å sikre og kontrollere at disse har et oppholdssted som er smittevernfaglig egnet. Også dette beskytter samfunnet mot importsmitte. Regjeringen vurderer dette regelverket fortløpende. Vi foretar derfor nå endringer som innebærer at plikten til opphold på karantenehotell knyttes til smittesituasjonen der den reisende har oppholdt seg. Det gjøres også unntak for dem som kommer fra områder i Europa med lavt smittetrykk. Et mindretall i komiteen mener at regjeringen skulle fremmet covid-19-forskriftens regler om karantenehotell som lovforslag. Det er jeg uenig i, og jeg er glad for at komiteens flertall, i likhet med Stortingets flertall i februar, vurderer det på samme måte. Siden reglene om karantenehotell ble innført i november 2020, er de endret ved flere anledninger i tråd med de erfaringer vi høster, og smittesituasjonens utvikling. Nylig foretok vi bl.a. endringer som følge av situasjonen i India og Pakistan, da det ble nødvendig umiddelbart å innføre strengere karanteneregler for reisende fra disse områdene. Etter mitt syn viser dette at det har vært viktig og riktig at de nærmere reglene fastsettes av regjeringen i en forskrift.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-27:
Jeg er glad for spørsmålet. Det er mange som lurer på dette, og jeg så senest i dag at Aftenposten mente at dette måtte vi få på plass. Det er veldig enkelt å være enig om at fullvaksinerte ikke skal på karantenehotell. Det mener vi alle sammen. Utfordringen vår er å finne en verifiserbar løsning, for vi må ha løsninger som gjør at folk ikke kan lure seg unna. Vi hadde i fjor mange tillitsbaserte løsninger. Det lærte vi at ikke fungerte, dessverre. Noen kommer til å bruke det de har av energi på å lure seg unna. Da må vi rett og slett ha systemer for det. Det har vi ikke på plass, men det jobber helse- og omsorgsministeren med, en QR-kode som gjør at vi skal kunne koble din vaksine til deg, og at vi ikke skal ha noen tvil rundt det, og at man da slipper hotell. Og så har vi en debatt gående nå om midlertidige løsninger. Dette er veldig vanskelig, men jeg kan love at vi jobber med det. Vi ønsker ikke at vaksinerte skal være på hotell. Det handler rett og slett om kontrollsystemer.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-27:
Det ene er et spørsmål om juss og det andre om det praktiske. Når det gjelder det juridiske, er det ikke juridisk holdbart å holde vaksinerte etter tre uker, da de er beskyttet, på hotell. Det er det full enighet om. Men for å gjennomføre dette må vi ha en praktisk løsning som gjør at folk ikke kan jukse. Det blir jo en spekulasjon hvor ivrige folk er etter å slippe hotell. For å si det sånn: Hvis man baserer seg på mailboksen, antar jeg, til både helseministeren og meg, er folk veldig opptatt av å slippe hotell. Det forstår jeg veldig godt – jeg har ingen problemer med det. Men vi kan ikke ha en situasjon hvor vi tillater løsninger som er lette å jukse med. Folk reiser hjem, folk bringer med seg smitte. Vi har sett hvordan det har utviklet seg i forbindelse med høstferie, juleferie og vinterferie. Smitten kommer utenfra, og den bringes hjem. Folk bor forskjellig og tolker reglene forskjellig. Men vi diskuterer dette nå hele tiden – jeg kan love representanten, hver dag – og vi kommer med en løsning så fort vi har den og kan understreke at den er god nok.
Monica Mæland (Høyre), 2021-05-27:
Hvis noen undrer på det, har jeg stor sympati og forkjærlighet for besteforeldre og elskende par – bare så det er sagt. Men vi har altså en situasjon hvor vi måtte gjøre kraftige innstramninger på grunn av smittebølgen som kom. Vi anbefaler ingen å reise. Det er utgangspunktet vårt. De unntakene vi har gjort, er de vi mener har vært helt nødvendige, også juridisk nødvendige. Så sa vi at vi i trinn to skulle vurdere ytterligere familierelasjon, kjæresterelasjon. Det har vi gjort, det har vi fått vurdert, og den helsefaglige vurderingen er at vi ikke nå, ennå, åpner opp for det. Jeg vet at det ble mottatt som dårlige nyheter for mange i går. Det forstår jeg. Det vi har lovet, er å gjøre en ny vurdering nå i forbindelse med trinn tre, og da håper vi at vi kan åpne opp for dette. Kjærester er jo vanskelig fordi det må være helt tillitsbasert, og igjen står vi da overfor importsmittedebatten. Men vi skal gjøre denne vurderingen i trinn tre og håper vi kan åpne opp da.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2021-05-27:
Nå handler jo dette om en forlengelse av en hjemmel, og Arbeiderpartiet står bak den tilrådingen. Men siden det er en tilliggende sak, våger jeg meg på en replikk om karantenehotell for fullvaksinerte, og om statsråden har anledning til å gi en status når det gjelder det. Vi har nå sett flere eksempler på helsepersonell som har blitt sittende fast på karantenehotell, også en jordmorstudent, som gjorde det etter en praksis i Sverige. Mange opplever at det nå haster med en avklaring.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2021-05-27:
Det er kjempeflott at man jobber med det, og at det er bred enighet om at dette må vi bare få løst. Det som hadde vært fint, var om statsråden kunne prøve å anslå noe tidsmessig om hvor raskt man kan få en midlertidig løsning på plass. Det er også et spørsmål om forholdsmessighet her. Vi har støttet regjeringen i at man måtte stramme inn på de tillitsbaserte løsningene, fordi det førte til at man ikke hadde god nok kontroll, og at vi fikk større importsmitte enn noen ønsket seg – det ønsket vi oss ikke i det hele tatt. Men for dem som er fullvaksinerte, kan man si noe om forholdsmessigheten for dem av å sitte på et karantenehotell opp mot risikoen for at noen kan jukse? For det må vel også være en forholdsmessighet der overfor dem som blir plassert på karantenehotell, når alle er enige om at de ikke burde det.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2021-05-27:
Denne pandemien har virkelig vist oss betydningen av å ha faste, hele stillinger på sykehjemmene og på sykehusene, altså i hele helsetjenesten. Det vet vi er bra av hensyn til kvalitet, smittevern, osv. Det jeg lurer på, er hva regjeringen har gjort under denne pandemien for å forsterke satsingen på heltid. Vi har jo hele tiden visst at dette er en utfordring for kvaliteten i tjenesten, men ikke minst også for rekruttering, som jo egentlig er temaet her. Nå har vi fått en flombelysning på hvor store problemene egentlig er i tjenesten – hvor mange som må jobbe deltid, og hvor mange som må shoppe vakter. Har regjeringen brukt denne anledningen til å sette inn strakstiltak og virkelig få opp stillingsprosenten til dem som jobber i små brøker i hele helsetjenesten?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2021-05-27:
Jeg holder innlegg på vegne av saksordfører Hege Haukeland Liadal. Vi har til behandling i dag et representantforslag fra Fremskrittspartiet, som ønsker at ungdom fra 16 år skal kunne selge øl og tobakk. Komiteen utenom forslagstillerne er samstemte i at dette ikke er forenlig med de ulike partiers politikk, oppslutning i befolkningen eller ønske fra fagbevegelsen. Komiteen har mottatt flere høringsinnspill til saken som er negative til dette. Handel og Kontor peker på at dette er svært uheldig for rekruttering til hele, faste stillinger, noe som også dagligvarebransjen, i likhet med andre sektorer, sliter med, og som vi har diskutert tidligere her i dag. Veldig mye av personalet i varehandelen jobber i deltidsstillinger, og Fremskrittspartiets forslag om å øke antall ufaglærte og flere timeansatte vil også bidra til dette. Hovedgrunnen for komiteen til å gå imot representantforslaget er at aldersgrensen, både for å nyte og for å selge alkohol og tobakk, er 18 år. Komiteen ser ikke noen grunn til å senke terskelen for salg av disse varene og legge ansvaret for å sjekke aldersgrensen til ungdommer som ikke kan konsumere de samme typer produkter. Det er altså ikke noen støtte for dette forslaget, men jeg legger fram komiteens innstilling.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2021-05-27:
Benskjørhet er en folkesykdom som rammer rundt 300 000 mennesker i Norge. Og vi har vel alle som sitter i salen her, fått engasjerte e-poster fra forbundet de siste dagene. Mange av de som har benskjørhet med høy risiko for brudd, får ikke den behandlingen de trenger for å styrke skjelettet og redusere bruddrisikoen. Så hvorfor er det viktig at vi sørger for at de får en bedre oppfølging? Som med alle andre helsetjenester er det selvfølgelig viktig for enkeltmennesket, men det er også viktig for samfunnet fordi det er mer lønnsomt å forebygge enn å behandle. Vi har i de tidligere debattene som vi har hatt på dagens sakskart, snakket om de store demografiske endringene vi står overfor: at det blir veldig mange flere eldre de neste 20 årene, og hvordan sammensetningen mellom eldre og yrkesaktive endrer seg. Det betyr at veldig mange flere eldre må bo hjemme; vi trenger faktisk en bo-hjemme-reform for å løse de oppgavene som ligger foran oss. Norge ligger i verdenstoppen i antall hoftebrudd. Fall bidrar til både helsetap og dødsfall, og 40 pst. av sykehjemsinnleggelsene skyldes fall. Det har vi rett og slett ikke råd til. Vi har ikke råd til at vi ikke forebygger alle disse sykehjemsinnleggelsene. For vi vet at presset på sykehjemsplasser bare vil øke i årene som kommer. Vi vil at de eldre skal bo lengst mulig hjemme – og de eldre vil det selv – men da må det være trygt. Vi vet at det er en hårfin balanse mellom det å bo lengst mulig hjemme og for lenge. For at eldre skal kunne bo trygt hjemme, trenger man gode forebyggende tjenester, man trenger tilgang til teknologi, opptrening osv. Vi trenger også å følge opp denne gruppen bedre. Da tar jeg opp de forslagene som Arbeiderpartiet er en del av.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Regjeringens mål er at smittespredningen til enhver tid skal være under kontroll, slik at sykdomsbyrden er lav og antallet pasienter er håndterbart i helse- og omsorgstjenestene. Oppblussing av smitten skal slås ned. De grunnleggende smitteverntiltakene i vår håndtering av pandemien er å holde avstand, vaske hender og holde oss hjemme når vi er syke. I tillegg må vi teste og isolere smittede, spore opp fra hvem og til hvem smitten er overført, og sette personer som har vært i nærkontakt med en smittet, i karantene, såkalt smittekarantene. Dette lovforslaget vil videreføre den midlertidige hjemmelen for de forskriftsfestede kravene om isolering og smittekarantene i forbindelse med covid-19. Disse tiltakene er i dag regulert i covid-19-forskriften og har blitt justert noen ganger i lys av ny kunnskap. Bruk av smittekarantene er avgjørende for å bekjempe covid-19, særlig fordi smittede uten symptomer kan smitte andre uten å vite det selv. Det er derfor vesentlig at tiltakene kan videreføres, og at det er klar hjemmel i lov. Lovhjemmelen gir i tillegg nødvendig fleksibilitet for å tilpasse tiltakene i tråd med smittesituasjonen og ny kunnskap. Dette samsvarer med smittevernlovens system, som gir fullmakter til nødvendige smitteverntiltak. Ved bruk av fullmaktene og fastsettelse av forskriftsreglene må de grunnleggende kravene som stilles til smitteverntiltak i § 1-5, vurderes konkret. Det må foreligge en medisinskfaglig begrunnelse, tiltaket må være nødvendig av hensyn til smittevernet, og det må være tjenlig etter en helhetsvurdering. Bestemmelsen krever dermed at det gjøres en proporsjonalitetsvurdering av tiltak, slik det er forutsatt for å kunne gjøre inngrep etter Grunnloven og menneskerettighetene. Covid-19-forskriften gir plikt til å være i smittekarantene og isolasjon når klare vilkår er oppfylt. Det brukes derfor ikke administrative ressurser til å fatte enkeltvedtak. Befolkningen har sluttet opp om tiltakene på en god måte. Jeg mener derfor vi også framover bør regulere isolering og smittekarantene på denne måten, men håper at vi ikke får bruk for disse tiltakene særlig lenge. Jeg vil understreke at det ikke vil være adgang til å bruke tvang ved gjennomføring av tiltak i medhold av bestemmelsen. Bestemmelsen foreslår fortsatt straffesanksjoner på samme måte som resten av smittevernloven, med det samme straffenivået som etter gjeldende regulering.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Det vi har gjort, er å løfte dette som et av hovedtemaene i Kompetanseløft 2025, for det er nok et område som ikke nødvendigvis er egnet for å løse med strakstiltak, men med veldig grundig arbeid over tid. Det betyr at vi har løftet det som en målsetting i det store arbeidet som Kompetanseløft 2025 er. Det har det ikke vært tidligere. Så har vi også etablert samarbeid med partene, både KS, Sykepleierforbundet, Fagforbundet og andre, for nettopp å jobbe sammen om dette. I spesialisthelsetjenesten er dette etter hvert et mindre problem. Utfordringen er ute i kommunene. Det var representanten også inne på, at vi ikke kommer vekk fra at vi har behov for å sette dette på den politiske dagsordenen i hver enkelt kommune, og vi ser at de kommunene som jobber systematisk med dette, også får resultater.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Det er i alle fall betydelig mer enn det som er gjort tidligere, og det er jo viktig, ikke minst når det gjelder det eksemplet som representanten trekker fram: psykologer i kommunen. Hadde vi videreført den rød-grønne politikken på det området, hadde kommunene vært betydelig mindre rustet til å møte de utfordringene de nå har stått i gjennom pandemien når det gjelder barn og unges psykiske helse. Det gjør vi med virkemidler som de rød-grønne partiene delvis har stemt imot. Så er det også sånn at det gjøres veldig mye på dette området. Mange av de analysene som ligger til grunn for å beskrive utfordringene, er analyser som er bestilt av regjeringen, nettopp fordi vi ønsker å være forberedt på dette. Men dette er også et område som krever kontinuerlig arbeid og at man hele veien jakter etter nye virkemidler og ikke minst godt samarbeid med både arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene for at vi skal lykkes med arbeidet.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Jeg er på ingen måte negativ til det, og i mitt innlegg viste jeg nettopp til et sånt prosjekt som er oppe og går, som jeg er veldig positiv til. Så jeg håper virkelig vi får til flere av den typen prosjekter, ikke minst mellom barne- og ungdomspsykiatrien og mot de kommunale tjenestene, der en nettopp kan samle fagfolk som jobber i kommunene og i spesialisthelsetjenesten, både ved å dele erfaringer og jobbe sammen om hvordan man lager gode pasientforløp. Det å dele og å ha faglig utvikling er veldig bra. Det er noe vi støtter fullt ut, og noe som også foregår flere steder.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Hvis representanten ikke har funnet det i revidert nasjonalbudsjett, har han ikke lett særlig godt. Hvis en trenger leseveiledning, vil jeg anbefale å gå inn på regjeringens pressemeldinger om revidert budsjett, for da vil en finne svar på dette. Der ser en at det er en betydelig satsing og oppfølging av Kjøs-utvalgets anbefalinger, både i øremerkede midler til enkeltprosjekter og også en stor sum penger til kommunene, på 100 mill. kr, nettopp for å kunne etablere lavterskeltilbud.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Det oversendte forslaget om helseforetaksmodellen er i hovedsak avklart og gjelder styrking av helseprofesjonen ved sykehusene, at helsebyråkratiet reduseres sammen med kontroll- og ledernivåene, og at støttefunksjoner ikke bør settes ut på anbud. Forslaget inneholder noen utsagn og påstander rundt helseforetaksmodellen og sykehuspolitikken som i hvert fall jeg ikke kjenner meg igjen i. Jeg minner også om at regjeringen har tatt stilling til spørsmål om videre organisering av spesialisthelsetjenesten. Det har også vært diskutert flere ganger i Stortinget, og det ligger fast. Jeg er i likhet med forslagsstillerne opptatt av at de helsefaglige profesjonene representerer en kritisk kompetanse ved landets sykehus. Deres kompetanse skal både ivaretas og styrkes i tjenesten. Det såkalte helsebyråkratiet er mangefasettert og har ansvar for å ivareta svært mange ulike og viktige funksjoner i alle deler av spesialisthelsetjenesten. Helseforetakene har begrunnet sin omfattende virksomhet og mange medarbeidere og behovet for å organisere seg på flere ledernivåer. Som jeg også har belyst i svarbrevet mitt, er det svært mange ledere i spesialisthelsetjenesten som har en medisinsk eller annen helsefaglig bakgrunn. Stedlig ledelse er hovedregelen ved norske sykehus. Samtidig er helseforetakene gitt en viss fleksibilitet til å utforme ledermodeller som er tilpasset deres lokale behov. Jeg mener at det fortsatt er klokt. Når det gjelder spørsmålet om at sykehusene ikke bør ha adgang til å sette støttetjenester ut på anbud, vurderer jeg at helseforetakene klart står nærmest til å ta en riktig og god beslutning om organisering av egen virksomhet. Verdiutsagn står sentralt i lovverk, forarbeid til lover, stortingsmeldinger og offentlige utredninger. Blant annet vil stikkord som tilgang til faglig forsvarlig tjeneste, respekt for enkeltmennesker, medvirkning, god utnyttelse av tilgjengelige ressurser og å fremme helse og likeverdige tjenestetilbud kunne sies å være helt sentrale mål for helse- og omsorgstjenesten i lovverket. Det er et offentlig ansvar å sikre gode helse- og omsorgstjenester til alle. Regjeringen vil sørge for godt samarbeid med ulike private og ideelle aktører for å understøtte dette ansvaret og samtidig bidra til innovasjon, mangfold, kvalitet og valgfrihet i tjenestetilbudet. Jeg mener at regjeringens politikk, som innebærer samarbeid med private aktører, både ideelle og kommersielle, om å utføre oppgaver på vegne av det offentlige, er et viktig virkemiddel for å motvirke en todelt helsetjeneste. Representantene peker på at en sterk offentlig helsetjeneste med et sterkt beredskapsansvar er en grunnstein i vårt velferdssamfunn, og det er jeg helt enig i. Pasientene skal være trygge på at de får den hjelpen de trenger, når de trenger det. Jeg mener at regjeringens politikk for desentraliserte tjenester, fødetilbud og akuttmedisinske tjenester nettopp understøtter dette.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Jeg er bekymret for sosiale helseforskjeller i Norge. Derfor jobber regjeringen veldig hardt med å gjøre noe med det som er årsakene til de sosiale helseforskjellene, de viktigste årsakene. En av de viktige årsakene er utdanning. Derfor er det helt vesentlig å sørge for at skolen får mulighet til å gi folk anledning til å fullføre videregående utdanning. Det er sannsynligvis det enkelttiltaket som vil ha størst betydning for å utjevne de sosiale helseforskjellene i Norge, at flere får mulighet til å fullføre videregående utdanning. Derfor er jeg ofte forundret over at partier som sier at de er opptatt av folkehelsepolitikk, i så liten grad anerkjenner at skolens viktigste folkehelseoppgave er å sørge for at skolen lykkes med skolens kjerneoppgave, nemlig å gi barn og unge en mulighet til å fullføre videregående utdanning.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Det er fordi det da er statsråden som er ansvarlig overfor Stortinget for helseforetakene. Med Senterpartiets modell vil en jo ansvarliggjøre folkevalgte fra fylkene, fra ulike partier, i en helt umulig situasjon. For oppgaven til styrene i helseregionene er å gjennomføre den politikken som regjeringen og Stortinget vedtar, men dette er representanter som kan være innvalgt på programmer som står for en helt annen politikk. For det første setter det dem i en veldig vanskelig situasjon. For det andre er det slik at hvis de skal være ansvarlige overfor sine velgere for det programmet de er innvalgt på fra fylkene, har den ansvarlige statsråden da bare én mulighet, og det er kontinuerlig å skifte ut styrene helt til en får en styresammensetning som samsvarer med ens egen politikk. Det er nettopp det flertallet her sier er pulverisering av ansvar.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Det er fordi det er to helt forskjellige modeller. Hadde Senterpartiet stått for sin opprinnelige modell, hadde jeg hatt en viss respekt for det, nemlig å overlate sykehusene til fylkestingene og gi dem ansvaret for sykehusene. Det er jo en ren modell som gir et tydelig politisk ansvar for sykehusene. Så har Senterpartiet oppdaget at deres politikk på det området både er upopulær og ikke har noen særlig støtte lenger, og da har en prøvd å finne en hybridmodell som skal skape et inntrykk av at en gir fylkespolitikerne innflytelse på sykehusene, men samtidig skal staten sitte med ansvaret. Den modellen er en verre modell, etter min oppfatning, enn en ren fylkeskommunal modell, for den plasserer iallfall ansvaret på et riktig sted. Vi har veldig god erfaring med at den modellen som Senterpartiet før gikk inn for, ikke bidro til lik helsetjeneste i Norge. Den bidro til lange ventetider, bidro til at en ikke hadde økonomisk kontroll, og bidro til at en ikke fikk gjort nødvendige investeringer i sykehusene. Så den har også Senterpartiet nå forlatt, men de klarer ikke å forlate idéen om å ha fylkespolitikere inn. Dermed ender man opp med en ansvarspulveriserende hybridmodell.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Det spørsmålet er det veldig enkelt å svare på. Det er helseministeren som styrer helseforetakene. Og jeg tror at hvis representanten spør noen i helseforetakene om det, vil han få et ganske entydig bekreftende svar. Den problemstillingen som representanten tar opp, er interessant, for han peker på to reelle utfordringer. Men jeg vil nok si at hvis man går inn og har en diskusjon om styringsmodeller med det utgangspunkt at det er mulig å finne en styringsmodell som løser alle problemene i helsetjenesten, kommer man ikke til å finne den styringsmodellen. Dermed må man også stille seg spørsmål om det er styringsmodellen som er utfordringen, eller om det rett og slett er sånn at man hele veien må jobbe med å løse ulike saker, og så må man prøve å finne den styringsmodellen som best bidrar til det. Det tror jeg vi har gjort. Jeg mener at det alltid er utfordringer med hvilken som helst modell, men jeg tror ofte at vi politikere litt for lett prøver å bruke et verktøy som handler om å flytte firkanter og rundinger i systemet, og tror at det skal løse problemene. Som regel må man jobbe mer systematisk.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Nei, det er jeg ikke enig i – tvert imot. Vi gjør det som Arbeiderpartiet den gang sa var målsettingen med denne reformen, og det er i all hovedsak fulgt opp og har også gitt resultater. Det har blitt kortere ventetider. Det har blitt bedre økonomisk kontroll. Det har dermed også blitt bedre aktivitet med mer investering og fornyelse i sykehussektoren. Norske sykehus drives meget effektivt. Med tanke på hvor mange ansatte som jobber der, har de et lite ledelsesnivå. Det er noe av utfordringen at fordi man prøver å holde ledelsesnivået lavt, blir det av og til et ganske stort lederspenn, og det er et dilemma man hele tiden står i. Ikke minst i diskusjonen om stedlig ledelse og ledelse nær den enkelte medarbeider er det en utfordring i så store organisasjoner at det ofte strider mot ønsket om å holde antall ledere nede. Og det er ikke mulig å kombinere de to målsettingene uten at det blir vanskelig.
Bent Høie (Høyre), 2021-05-27:
Jeg deler forslagsstillernes ønske om å gi unge mulighet til å prøve seg i arbeidslivet før de fyller 18 år. Men slik jeg ser det, vil forslaget om å endre aldersgrensene for personer som kan selge alkohol- og tobakksvarer, verken være ønskelig eller bidra nevneverdig til å utvide unges mulighet til å komme i arbeid. Allerede i dag åpner tobakksregelverket for at de over 16 år kan selge tobakksvarer hvis en person over 18 år har daglig tilsyn med salget. Det innebærer at tilsynspersonen må være innom salgsstedet i løpet av åpningstiden. En lovendring som forslagsstillerne tar til orde for, vil altså for alle praktiske formål ikke innebære noen reell endring av dagens situasjon. Når det gjelder alkohol, må den som skal selge alkoholsvak og alkoholholdig drikk i dagligvarebutikken, ha fylt 18 år. Aldersgrensen gjelder imidlertid ikke ved salg av alkoholsvak drikk når en person over 18 år har daglig tilsyn med salget. Aldersgrensen på 18 år som gjelder for å kunne selge alkoholholdig drikke i dagligvarebutikker, er ikke til hinder for at butikken kan ansette personer under 18 år. Det utelukkende kravet er at disse ikke er involvert i selve omsetningen av den alkoholholdige drikken. Bakgrunnen for denne regelen er at personer som har befatning med alkohol, selv må være over aldersgrensen når det gjelder kjøp av varen. Etter mitt syn er dette en godt begrunnet regel som bidrar til at omsetning av og befatning med varer skjer på en betryggende måte. Jeg vil minne om at alkohol ikke er en vanlig vare, men en vare som kan medføre skader og problemer ved bruk. På dette grunnlaget mener jeg at 18-årsaldersgrensen ikke utgjør noen særlig stor praktisk utfordring for dagligvarebutikkene, og de bør også kunne ansette personer under 18 år. Jeg vil legge til at det er gjort unntak fra hovedregelen om aldersgrense for mindreårige lærlinger og lærlingkandidater, slik at personer over 16 år som utdanner seg for å få fagbrev i salgsfaget, kan få selge alkoholholdig drikk under opplæring som lærling i dagligvarehandelen. Dette unntaket ivaretar hensynet til dem som er under praktisk opplæring med sikte på å utdanne seg til å få et fagbrev.