trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2007-04-17:
Det virker som om det er rimelig bred enighet om veien videre innenfor dette området. Jeg har bare lyst til å si at det er ingen tvil om at tilgjengeligheten til legemidler og apotektjenester i de siste årene er betydelig forbedret, som flere har vært inne på, både fordi vi har fått flere apotek, og fordi vi har fått salg av visse reseptfrie legemidler i over 5 000 nye utsalgssteder. Men dette har ikke ført til noen økt feilmedisinering av den grunn, ut fra de rapporter vi så langt har. Så er det selvfølgelig riktig, som representanten Bøhler har påpekt, at tilbudet av vaktapotek på nattetider og helligdager er begrenset. Det er også riktig, som representanten Ludvigsen sier, at ute i distriktene løses dette ofte ved at det er lege og legevakt som selger legemidler. Det viktige er at tilbudet er der. Vi må ha ulike løsninger landet rundt, men det oppfatter jeg at det er enighet om. Men det har heller ikke vært noe ønske om at tilgjengeligheten til legemidler for akuttbehov alltid skal dekkes gjennom vaktapotekordninger over hele landet. Men innenfor de ordninger vi har, er det selvfølgelig viktig at det er åpningstider som gjør at de som trenger medisiner på kvelds- og nattetid, også får det på en eller annen måte, og det oppfatter jeg at det er bred enighet om, og det skal vi også se nærmere på. Så har spørsmålet om pris naturlig nok vært framme i debatten. Til det har jeg lyst til å si at for å sjekke at vi i Norge ligger prismessig på et riktig nivå i forhold til andre land, så ønsker jeg å ta initiativ til en ekstern prisgjennomgang, for det må vi være helt trygge på. Ut fra de oppslag som har vært den siste tida, tror jeg det er klokt å ha en slik gjennomgang, og herved er Stortinget informert om det. Så er jeg enig med alle som har sagt at når det gjelder apotektjenestene rundt om i landet, har vi et stort apparat med høy kompetanse. Det er klart at vi hele tida må vurdere videre hvordan vi kan utnytte det på en positiv måte til pasientenes beste, oppdatert av den virkeligheten vi lever i i dag. Når det gjelder spørsmålet om multidoser – det var vel representanten Nesvik som tok opp det – så er det slik at Sosial- og helsedirektoratet nå arbeider med den saken. Det er et viktig område. Jeg skal komme tilbake til den saken også på en egnet måte, men det er altså under arbeid, for dette tror jeg også er et område hvor det er muligheter og behov for å gjøre ting på en bedre måte. Så er jeg enig med representanten Bøhler i at jeg tror det fortsatt er et potensial for å kunne ta noen enklere sjekker også ved apotekene, utover det en gjør i dag. Og jeg har en åpen holdning til å kunne gå videre på den veien innenfor de rammer som er trukket opp av Stortinget. Så vil jeg komme tilbake til Stortinget på en egnet måte når vi nå har fått gjennomgått de rapporter og evalueringer som vi er i gang med, slik at vi samlet sett kan få et enda bedre system når det gjelder apotekene, som består av mange mennesker med høy kompetanse, som vi trenger å utnytte i hele helsetjenesten vår.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2007-04-17:
Det har vært sagt mye fornuftig, synes jeg, i denne interpellasjonsdebatten. Harald T. Nesvik var saksordfører for den nye apotekloven som trådte i kraft 1. mars 2001. Jeg tror de aller fleste mener at dette var en god endring, og at den nye apotekloven stort sett fungerer bra. Som statsråden sa, var det kommet et sted mellom 160 og 170 nye apotek, så tilgjengeligheten er blitt bedre. Ventetiden er gått ned. Men når det gjelder prisen på legemidler, har det ikke skjedd noe særlig. En følger jo med og leser det som står i avisene, bl.a. at noen mistenkes for prissamarbeid, osv. Jeg synes det er grunn til å være kritisk til en utvikling der en ikke ser større forskjeller i pris på legemidler og på tjenester. Noe av diskusjonen i dag dreier seg om pliktene som apotekene har. Når det gjelder vaktapotekordningen, er det en viktig ordning, særlig i distriktene, der apotekene ved å ha lengre åpningstider, eventuelt nattåpent, ikke har det samme potensial for inntjening som man har der befolkningsgrunnlaget er større. Jeg synes det er bra å høre at en har denne vaktapotekordningen under kontinuerlig vurdering, og at det også finnes hjemler for å kunne utvide den dersom det skulle være nødvendig. Statsråden viste til et forsøk i apotekene der en har legemiddelgjennomgang som et lavterskeltilbud. Jeg synes det er grunn til å understreke at apotekene bare skal være én arena. Det er andre områder som jeg mener er viktige, og som jeg mener blir forsømt. Det gjelder bl.a. mange fastleger som ikke har en kontinuerlig og ordentlig gjennomgang av den enkeltes legemiddelbruk og -forbruk. Det viser seg at veldig mange er feilmedisinerte, de går på medisiner og på kombinasjoner av medisiner – etter hvert som sykdomsbildet endrer seg – som ikke er bra. Jeg vet at dette er noe som også Legeforeningen er opptatt av, at fastlegene også må bli flinkere til å gå gjennom den enkelte pasients legemiddelbruk kontinuerlig, slik at pasientene er sikre på at de går på de rette medisinene. Samtidig har jeg lyst til å si at en holder fram apotekene som et mulig sted hvor dette kan skje, og det er forsøk i gang i forhold til det. Men apotekene har også en agenda – de skal tjene penger. Det er viktig å ha det for seg når man snakker om at apotekene skal utvide sitt område og ta en større del av pliktene knyttet til informasjon om legemiddelbruk. Apotekene har på en måte en dobbeltrolle fordi de skal selge, og fordi de kan anbefale spesielle legemidler osv. Jeg synes bare det er viktig at det blir sagt, og at man må kunne stille noen kritiske spørsmål knyttet til apotekene, for dette er et område der de har en annen agenda enn f.eks. legene har, når de skriver ut legemidler.
Gunvald Ludvigsen (Venstre), 2007-04-17:
Det er fleire moment som blir tekne opp i denne interpellasjonen. Eg skal berre kommentere to av dei ganske kort. Først til det avgrensa tilbodet av vaktapotek «på nattestid og helligdager», som det står i interpellasjonsteksten. Interpellanten var også inne på talet på apotek i Noreg. Som distriktsrepresentant har eg lyst til å seie at problemstillinga i distrikta er eigentleg ikkje om det der er vaktapotek eller ikkje – det er spørsmål om det er apotek i nærleiken. Det er det som er spørsmålet i svært mange område. I det fylket som eg representerer, Sogn og Fjordane, med 26 kommunar, veit vi konkret at det ikkje er apotek i alle kommunane. Det er sikkert nokre apotekutsal, men eg trur vi må stikke fingeren i jorda og finne ut kvar vi skal satse. Statsråden ymta om at ein må bruke ressursar over statsbudsjettet for å få god apotekdekning generelt i Noreg. Det trur eg er ei riktig satsing – før ein utvidar ordninga med vaktapotek i nokon særleg grad. Det meiner eg verkeleg er viktig. Så over til eit anna moment, nemleg dette med lågterskeltenester i apoteka. Eg vil seie at i utgangspunktet høyrest det nokså fint ut at vi skal utnytte nokre ressursar der, og dersom det er ledige ressursar som ein nær sagt kan få gratis, så gjerne for meg. Men dersom vi skal late folk gå på apoteket og f.eks. få målt blodtrykket, og dei så får vite at dei har høgt blodtrykk, må ein spørje: Korleis vil dei reagere på den informasjonen? Eg vil seie at ein slik informasjon er verdilaus dersom ein ikkje set han i ein samanheng. Etter mitt syn må det vere ein kompetent lege som set det i den samanhengen. Eg vil vere nokså skeptisk til dette om ein ikkje samordnar det med fastlegeordninga. Fastlegeordninga kom jo i gang for å møte folks helsebehov på lågaste nivå. Om ein skal ha eit nytt lågterskeltilbod på desse områda, er det Venstre sitt syn at det neppe er tilrådeleg. Som representanten Skjælaaen var inne på, er det tvilsamt at ein får eit nytt, utvida tilbod heilt gratis og franko. Det betyr at ein må bruke nokre ressursar, men eg meiner at vi må prioritere annleis. Vi må prioritere dei som verkeleg treng lågterskeltilbod. Det er heilt andre pasientgrupper enn den vanlege mann og kvinne i Noreg. Det er pasientar innanfor rusomsorga og psykiatrien. Venstre vil prioritere dei som treng det mest. Dersom vi skulle utvide lågterskeltilbodet, er det denne gruppa vi vil prioritere.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg hadde ikke planlagt å ta ordet nå, men etter det jeg har hørt, tror jeg at jeg har lyst til å presisere følgende: Den lovendringen som ble vedtatt av det forrige flertallet, er ikke satt ut i livet på oppmålingsområdet. Det er derfor ikke slik som representanten Kristiansen sa, at nå skal vi gjøre om på noe som fungerer. Det som fungerer godt nå, er den ordningen vi har hatt helt siden loven kom i 1980. Det er en funksjon basert på nåværende praksis, dvs. at kommunene håndterer dette. Derfor gjør vi som vi sa at vi ønsket allerede da vi behandlet loven for to år siden, viderefører en ordning der kommunene også tar ansvar for oppmålingsforretningen. Så vår begrunnelse er ikke alene ideologisk. Men når den gode, praktiske løsningen samsvarer godt med de tre partienes ideologi, er det utmerket å kunne fortsette en ordning med å bygge ut de offentlige tjenestene. Vi har tro på at befolkningen i enhver kommune vil ha nytte av at kommunen videreutvikler sin kompetanse, slik at denne tjenesten og forvaltningen blir enda bedre. Jeg vil, både som saksordfører og representant, vise til at de kommunene som ønsker at andre utfører oppmålingsforretninger på deres vegne, har ut fra det lovverket vi nå vedtar, muligheten til det under fullt kommunalt ansvar. Det står i § 5a. Så det nye momentet må være – for å opplyse representanten Kristiansen i hans leting etter nye momenter – at den ordningen vi har i dag, faktisk fungerer så godt at vi ønsker å videreføre den.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-06-11:
Dette er den tynneste begrunnelsen jeg i mine snart ti år på Stortinget har fått lansert for en lovendring i Odelstinget. Man kan jo lure på hvordan det i det hele tatt er mulig i andre land som har et skille mellom tjenesteutøvelse og myndighetsutøvelse, å foreta oppmålingsforretninger i den grad som det faktisk skjer. Og så begår statsråden den kardinalfeil å dokumentere at hun kanskje ikke har satt seg inn i hva vi foreslår, og hva som var begrunnelsen til Bondevik II-regjeringen. Vi snakker ikke om å privatisere ansvaret. Det er ingen som har snakket om det. Men vi snakker om å skille tjenesteutøvelsen fra myndighetsansvar og -utøvelse. Jeg klarer ikke å finne noen annen begrunnelse fra statsrådens side enn at det er viktigere at oppgavene blir løst i kommunal regi enn at de blir løst i det hele tatt.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2007-06-11:
Når det sies at ikke alle lovendringene fra 2005 er satt ut i livet, har saksordføreren for så vidt rett i det. Det er på mange måter en normal utvikling. Saksordføreren er på nytt inne på at begrunnelsen for å foreslå dette, med henvisning til § 5a, ikke bare er av rent ideologisk art. Likevel får det lov til å henge i luften. Argumentasjonen er at dette fungerer veldig bra i offentlig regi. Men det er jo nettopp det som ikke er tilfellet. Hvis man fra de rød-grønnes side ikke har fått med seg hvordan kommunene i dag sliter med å skaffe seg kompetanse og personale på oppmålingssiden, har man heller ikke på det området tatt seg bryderiet med å gå dypt og tungt nok inn i saken. Når det opprinnelige lovutvalget foreslo endring – og det var altså fagfolket – var det fordi ordningen med kommunalt ansvar på dette området ikke hadde fungert optimalt. Som tidligere referert er det i dag utstedt ca. 15 000 midlertidige oppmålingsforretninger, som ennå ikke er gjennomført innen treårsfristen. Det viser krystallklart – iallfall etter min oppfatning – at den oppgaven som kommunene har hatt, og som de igjen skal få eneansvaret for, er de ikke i stand til å påta seg. Så dette kommer nok ikke bare kommunene til å slite med fremover – jeg er overbevist om at også dette forumet vil slite med denne saken på nytt, senere.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Kristelig Folkeparti er i denne innstillingen med i mindretallet som vil beholde lovformuleringene fra 17. juni 2005 om å skille mellom offentlig forvaltning og tjenesteproduksjon. Allerede da varslet dagens regjeringspartier at de ville endre denne loven hvis det skulle bli regjeringsskifte ved valget i 2005. Lovendringen er da også en del av den politiske plattformen fra Soria Moria. Sjelden får Odelstinget en lovendring som er så ideologisk begrunnet som denne i § 5 a. Lovforslaget fjerner i praksis skillet mellom forvaltning og tjenesteproduksjon når det gjelder eiendomsregistrering. Et sånt skille ble anbefalt enstemmig av Lovutvalget før eiendomsregisterloven i NOU 1999:1. Regjeringens forslag har ikke vært ute på høring, noe som har gjort at komiteen har fått inn uttalelser som uttrykker stor bekymring knyttet til kommunenes kompetanse til å utføre gode målertjenester. Vi har mange små kommuner som her må finne fram til nye samarbeidsløsninger. I Kristelig Folkeparti har vi et pragmatisk forhold til hva som skal være en offentlig oppgave eller ikke. Oppmåling av eiendommer kan neppe sies å være et sterkt påkrevd offentlig ansvar. Men det er viktig at vi har offentlige registre over eiendommer og endringer i eiendomsgrenser. Vi mener derfor lovvedtaket av 2005 har en ryddig grenseoppgang mellom myndighetsutøvelse og tjenesteproduksjon, og ivaretar de viktige myndighetsoppgavene på en god måte. På denne bakgrunn vil Kristelig Folkeparti stemme mot § 5 a i innstillingen til ny lov, men vi støtter de øvrige endringene.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-06-11:
Det er i kommunane folk bur, høyrer vi ofte. Senterpartiet er oppteke av at folk rundt om i heile landet skal merke at kommunane har den nødvendige kompetansen for å vareta dei oppgåvene som er venta av dei. Vi ynskjer å vidareføre den desentraliserte norske modellen der kommunane er lokal matrikkelstyresmakt, og då er det viktig at kommunane held oppe den turvande kompetansen innanfor kart og oppmåling. I mange kommunar blir dette vanskeleg dersom eigedomsregistreringa blir delt i to separate delar. Eigedomsregistreringa må sjåast som eit heile, og skal matrikkelen få den nødvendige kvaliteten, må den som fører registeret, òg ha landmålingsfagleg kompetanse, og helst òg praktisk erfaring med eigedomsoppmåling. Det er etter Senterpartiet sitt syn viktig for samfunnet og forvaltinga. Både oppmåling og matrikkelføring er viktig for rettstryggleiken til den enkelte borgaren. Senterpartiet gjekk imot å skilje mellom offentleg forvalting og tenesteproduksjon då lov om eigedomsregistrering sist var oppe til handsaming, og det var av dei grunnane som òg saksordføraren har gjort greie for på ein god måte.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-06-11:
Senterpartiet er oppteke av å avvikle soningskøane snarast mogleg. Soningskøane svekkjer straffa sin førebyggjande verknad, og kostar dermed samfunnet betydelege midlar. Ikkje berre må vi byggje ut kapasiteten på fengselsplassar, vi må òg auke bruken av samfunnsstraff og sjå på andre straffegjennomføringsformer. Ikkje minst er det grunn til å sjå på kvar og under kva forhold den enkelte sonar, for i større grad å hindre at fyrstegongsforbrytarar kjem saman med hardbarka gjengangarar og på den måten sjølve blir gjengangarar. I tillegg er det heilt riktig som saksordføraren seier, lange soningskøar svekkjer tilliten til straffesystemet og kriminalpolitikken. Soningskøen er i dag på veg ned. Det er eit teikn på at iverksette tiltak verkar. Dei nye tiltaka som no kjem, vil styrkje denne utviklinga. Innhaldet i soninga er avgjerande for tilbakefallsprosenten. Senterpartiet vil rose statsråden for det fokuset han har på utdanning i fengsla. Kriminalitetsomsorg handlar nemleg ikkje berre om straff, men òg om rehabilitering. Det hjelper derfor ikkje at vi berre byggjer fleire lukka plassar i fengsla, vi må òg makte å ha fleire tankar i hovudet samtidig. Auka fokusering på samfunnsstraff eller kombinasjon av samfunnsstraff og fengsel er etter Senterpartiet sitt syn ein riktig veg å gå, ikkje berre for reduksjon av fengselskøar, men fordi det for mange kan vere ein passande måte å sone straffa på. Det er viktig å understreke at fengselsstraff må utgjere den fyrste delen av straffeperioden i dei tilfella ein kombinerer fengsel med samfunnsstraff. Saksordføraren heldt eit godt innlegg og var innom mange delar av proposisjonen som eg ikkje rekk å gå djupare inn på på grunn av kort tid, men eg har lyst til å signalisere at eg sluttar meg til det som representanten Heggø gjorde greie for er Arbeidarpartiet og SV sitt syn i saka. Heilt til slutt: Det viktigaste arbeidet skjer ikkje ved at vi byggjer nye fengselsplassar. Det arbeidet skjer rundt i lokalsamfunna, i det førebyggjande arbeidet som vi prøver å gjennomføre gjennom å skape eit godt barnevern, gjennom å skape eit godt utdanningssystem der alle får likeverdige moglegheiter uansett sosial bakgrunn, gjennom eit godt integreringsarbeid, og gjennom å skape trygge og gode oppvekstvilkår. Det er altså i lokalsamfunna at soningskøane best kan motverkast, men det skjer lenge før dei innsette kjem i politiet sine arkiv.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
Lov om eiendomsregistrering skal erstatte gjeldende delingslov. Da loven ble vedtatt i Stortinget våren 2005, var det bred enighet om de fleste sidene ved loven. Jeg er glad for at denne enigheten fortsatt er til stede. Ett viktig spørsmål var det likevel strid om da loven ble vedtatt. Skal oppmålingsansvaret privatiseres, eller skal ansvaret fortsatt ligge til kommunene slik det er etter delingsloven i dag? Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti la fram forslag om fortsatt kommunalt ansvar, men ble nedstemt. Det daværende stortingsflertallet ønsket å privatisere ansvaret for det som i dag er en offisiell kommunal oppmålingsforretning. Opposisjonen kritiserer meg for å ha tatt et ideologisk standpunkt, og prøver å gi inntrykk av at jeg går imot et enstemmig fagmiljø. Ja, her står borgerlig ideologi mot rød-grønn ideologi. Spørsmålet om å privatisere kommunenes ansvar for eiendomsoppmålingen har fra dag én vært et politisk spørsmål. I tillegg til å være et politisk spørsmål har det vært et spørsmål som har splittet fagmiljøet. Spørsmålet har vært inngående debattert. Noen interessegrupper har ønsket den private løsningen velkommen, andre har forsvart dagens løsning. Jeg legger betydelig vekt på at flertallet innenfor kommunesektoren ønsker å videreføre det kommunale ansvaret. Det er lang tradisjon for det kommunale ansvaret for eiendomsoppmåling i Norge. Det er ingen etablert privat bransje som uten videre kan overta kommunenes oppgaver på dette området. Bransjen kan bare overta oppgaven ved å tappe kommunene for fagfolk. Når samfunnet setter krav om oppmåling, kan ikke samfunnet komme i en situasjon der brukerne ikke får utført de forretningene de har behov for. Loven som ble vedtatt i 2005, videreførte den desentraliserte norske modellen med kommunene som lokal matrikkelmyndighet og registerfører. Etter min vurdering bør man ikke samtidig skille oppmåling og registerføring slik det daværende stortingsflertallet gikk inn for. Skal matrikkelen få nødvendig kvalitet, må den som fører registeret, ha tilgang til landmålingsfaglig kompetanse. Vedkommende bør gjerne selv også ha praktisk erfaring med eiendomsoppmåling. Eiendomsregistrering er et rettsområde der konsekvensene av feil ofte viser seg først etter mange år. Brukerne kan i dag i stor grad støtte seg på offentlige arkiv. Det er samtidig lang tradisjon for å respektere kommunen som sakkyndig når gamle eiendomsgrenser skal påvises. Jeg er derfor glad for at flertallet i komiteen støtter Regjeringens forslag om å videreføre dagens ordning, der kommunene har ansvaret for å måle opp og dokumentere trygge eiendomsgrenser for innbyggerne.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
Det var litt ulike vurderinger i fagmiljøene. Blant annet gikk et betydelig antall kommuner imot forslaget som var ute på høring, og det gjorde også Norges Ingeniørorganisasjon, NITO. I tillegg var det et mindretall i Lovutvalget på tre medlemmer som ikke ubetinget støttet forslaget, og uttalte at det også var mange fordeler ved å opprettholde prinsippet i dagens delingslov.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
Dette spørsmålet er et eksempel på en ideologisk forskjell mellom den borgerlige opposisjonen og den rød-grønne regjering. Jeg er glad for at det er flertall i stortingssalen i dag for at det er kommunene som skal ha ansvaret for denne tjenesten. Det er et ideologisk spørsmål. Og så er fagmiljøene delt i synet på det.
Helen Bjørnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-11:
Denne saken dreier seg om en uenighet som det var full åpenhet om allerede da Stortinget vedtok dette. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti hadde et annet syn enn det daværende stortingsflertallet. Det er da ingen overraskelse at Regjeringen representerer en konsekvent tenkning som nettopp gjør at når flertallet i Stortinget har endret seg, ønsker vi også å gjøre denne endringen.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Nå blir jeg litt forvirret. Jeg hadde tenkt å spørre om hvilke faglige betingelser som hadde endret seg, siden dette ikke var et ideologisk begrunnet standpunkt fra Regjeringen. Representanten Sande og representanten Kristoffersen gav uttrykk for at det primært var faglige årsaker som lå bak, og ikke ideologiske årsaker. Nå sier statsråden – og man må jo lytte til Regjeringen – at opposisjonen har rett når man slår fast i innstillingen at dette er ideologisk betinget. Så refererer man til at det var strid i perioden fra 1999 og fram til stortingsbehandlingen i 2003, var det vel. Det var det ikke andre steder enn i Stortinget. Et enstemmig lovutvalg sier at det er fornuftig med et skille mellom tjenesteproduksjon og myndighetsutøvelse også i denne typen saker. Kan statsråden svare på om det er noen ny informasjon som imøtegår det Lovutvalget konkluderte med?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Kommunene tappes for kompetanse. Man kan jo spørre seg om en av årsakene til at norske kommuner tappes for kompetanse, er at de er for små. Men jeg skal ikke ta den debatten her i dag. Jeg gir meg ikke helt på mitt forrige spørsmål. Jeg deler for så vidt også representanten Kristiansens holdning i forhold til at dette vel ikke er det grundigste saksframlegget. Det er kanskje grundigere enn framlegget om grønne sertifikater, men det går vel ikke inn i bøkene som et av de store, mer grundige saksframleggene. Er det kommet nye momenter siden en klinkende klart i NOU-en sier at dette er fornuftig å gjøre?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Med få unntak er alle netteiere pålagt lokalt elektrisitetstilsyn i henhold til loven. Denne tilsynsvirksomheten kalles Det lokale elektrisitetstilsyn, DLE. Det styres faglig av Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap gjennom instruks og årlige rammebrev. Administrativt sorterer tilsynet under det enkelte nettselskap. Det lokale elektrisitetstilsyn skal bidra til at elektriske anlegg og elektrisk utstyr ikke medfører fare for liv, helse og materielle verdier. Ser vi litt på farene, viser tall fra 2005 at ca. 36 pst. av bygningsbrannene dette året kan knyttes til elektrisitet, forårsaket enten av feil ved elektriske installasjoner/utstyr/apparater eller av feil bruk av elektrisitet. I 2005 omkom dessverre 67 personer i brann. Elektrisk feil ble anført som brannårsak i om lag 10 pst. av disse tilfellene. Her vil jeg gjøre oppmerksom på at det i innstillingen under punkt 1.1.1 står at «67 personer omkom» i brann i 2005 som følge av elektrisk feil. Dette er feil. 67 omkomne er det totale antall omkomne som følge av brann dette året, uavhengig av brannårsak. Det korrekte tallet skal være 6–7 personer, men det er alvorlig nok. I 2005 ble det også rapportert om 57 elulykker med personskade. To av ulykkene resulterte i dødsfall på grunn av kontakt – berøring – med elektriske anlegg. I tilegg antas det at det er mange uhell/ulykker som det aldri meldes fra om til tilsynet. En undersøkelse foretatt av Statens arbeidsmiljøinstitutt viser at opp mot 3 000 uhell/ulykker pr. år blant elektromontører aldri blir rapportert. På bakgrunn av disse hendelsene sier det seg jo selv at et velfungerende lokalt elektrisitetstilsyn, som skal bidra til at elektriske anlegg og elektrisk utstyr ikke medfører fare for liv, helse og materielle verdier, er viktig. Dessverre har utviklingen når det gjelder lokale elektrisitetstilsyn de senere årene, vært negativ, ved at antallet årsverk og antallet tilsyn har blitt kraftig redusert. Nettopp for å demme opp for denne negative utviklingen legges det i forslaget til lovendring opp til en lovmessig klargjøring av de overordnede tilsynsplikter for de lokale elektrisitetstilsynen utvidelse av dagens bestemmelse om tvangsmulkt, og mulighet for sanksjonering gjennom ileggelse av overtredelsesgebyr, for å sikre at lovens bestemmelser etterfølgesen lovmessig klargjøring av de regler som skal gjelde for ivaretakelse av hensynet til habilitet og uavhengighet, slik at man hindrer uheldige dobbeltroller for tilsynspersonellen oppgradering av enkelte lovbestemmelser for å framheve at tilsynsloven også omfatter tilsyn med elektrisk utstyr I tillegg foreslås det at loven, som i dag ikke har noen offisiell korttittel, kan benevnes som «eltilsynsloven». En samlet komite støtter forslaget til lovendring og anbefaler derfor Odelstinget å gjøre vedtak i tråd med innstillingen.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Alle elektriske netteiere er i lov av 24. mai 1929 nr. 4 pålagt å føre tilsyn med elektriske anlegg og elektrisk utstyr. I tillegg har en del større industribedrifter anledning til å ha sitt eget lokale eltilsyn. All form for elektrisk tilsynsordning, også kalt Det lokale elektrisitetstilsyn, DLE, styres faglig av Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap gjennom instruks og årlige rammedirektiver. Administrativt sorterer DLE under det enkelte nettselskap. I den framlagte proposisjonen legges det opp til en videreføring av hovedprinsippene av eksisterende DLE-ordning. Over tid har utviklingen av DLE vært negativ. Det har vært nedbemanning, og gjennomførte kontroller fra DLE har bare avtatt. Proposisjonen foreslår nå en lovmessig endring, slik at denne negative trenden i utførte oppdrag av DLE kan snus. Alle de oppgaver som netteierne gjennom DLE plikter å utføre, skal påhenges en utvidet lovfestet tvangsmulkt. Det er svært viktig med en bedre kontroll av DLE gjennom et skjerpet lovverk, slik proposisjonen foreslår. I Norge er det årlig flere branner, da særlig i private hjem, enn i noe annet land det er naturlig å sammenligne seg med. Grunnene til den relativt hyppige brannfrekvensen kan være mange. De fleste boligene, bortsett fra boligblokker, er bygd av trematerialer og er derfor lett antennelige. En hovedgrunn til brannene er nok at mange boliger bruker mye elektrisk strøm til oppvarming. Løse ovner og elektriske skjøteledninger benyttes i stort omfang. Likeledes er tilsynet med elektrisk utstyr både i private hjem og i bedrifter i flere tilfeller under kravene som loven allerede i dag stiller. Med den nåværende lovgivning har ikke Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap nok virkemidler til å forsikre seg om at DLE utfører sine oppgaver i henhold til de gitte lover og retningslinjer. DLE klarer ikke å utføre kontrollen som de er pålagt, på en tilfredsstillende måte. Lav prioritet og stadig mindre personell er sannsynligvis årsaken til disse kontrollforsømmelsene. Fremskrittspartiet støtter fullt ut de endringer i lov av 24. mai 1929 nr. 4 om tilsyn med elektriske anlegg og elektrisk utstyr, heretter kalt eltilsynsloven, som er beskrevet i Ot.prp. nr. 51. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap vil få de nødvendige lovmessige hjemler til å pålegge DLE tvangsmulkt for unnlatelser av tilsyn. Disse lovendringer vil øke den eltekniske standarden på utstyr og ledningsnett, både i private hjem og i bedrifter, og vil sannsynligvis redusere antallet årlige branner.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Det er jo et rimelig bredt flertall bak denne innstillingen. Men statsråden nevnte næringspolitiske utfordringer, at det var viktig at Regjeringen grep fatt i det. Det er jeg for så vidt enig i. Men når det gjelder den mindretallsmerknaden som går på produktpatent på legemidler, som ikke fikk flertall i komiteen, vil jeg stille statsråden et spørsmål: På hvilken måte vil legemiddelindustrien få ivaretatt sine interesser i denne saken?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2007-06-11:
Jeg vil også gi ros til saksordføreren for å ha loset de sakene vi har behandlet tidligere i dag i Stortinget, og denne saken igjennom i komiteen. Det er en komplisert sak, og det er også en sak som utfordrer mange av de politiske partiene. Jeg har lyst å kommentere litt av det som saksordføreren nevner omkring Den etiske nemnden, og det saksordføreren mener kan motvirke harmonisering og dermed ta bort noe av intensjonen med lovendringene. Det er viktig å ha med seg at forrige regjering og forrige stortingsflertall åpnet for adgang til patent på liv, og det er patent på liv som er en av problemstillingene som er komplisert her. De gjorde det til norsk lov gjennom ratifiseringen av patentdirektivet. De avbøtende tiltakene som samtidig ble vedtatt i Stortinget, skulle være et sikkerhetsnett for etisk kontroversielle saker, og det er viktig at det forutsettes at det fortsatt skal stå ved lag for søknader til det norske Patentstyret. Det Senterpartiet og stortingsflertallet ønsker, er en evaluering av hvilken effekt tiltakene har hatt i løpet av perioden de har vært gjeldende, og en ber også Regjeringen foreslå justeringer, slik at tiltakene kan fungere i tråd med intensjonen. Som nevnt tidligere i Stortingets møte, er det vel kjent at Senterpartiet er kritisk til avgivelse av nasjonal myndighet på områder av stor samfunnsmessig betydning. Når vi nå aksepterer norsk tilslutning til Den europeiske patentkonvensjonen, har det vært veldig viktig for oss at Justisdepartementet helt entydig har forsikret at det norske Patentstyret og norske domstoler vil kunne kjenne EPO-patenter ugyldig i Norge dersom de strider mot offentlig orden og moral, eller de etiske kodeksene. Vi vil altså fortsatt ha et etisk sikkerhetsnett som kan stoppe kontroversielle patenters gyldighet i Norge, eksempelvis i forhold til grenseland mellom oppdagelser og oppfinnelser i forbindelse med samlebetegnelsen «patent på liv». Her er vi inne på den diskusjonen som saksordføreren påpekte i sitt innlegg, om at det faktisk er nødvendig å ha et sikkerhetsnett videre, selv om det motvirker harmonisering. Det er også viktig å ta med seg at Den etiske nemnden fra nå av skal kunne uttale seg om enkeltsøknader på eget initiativ. I dag får den kun uttale seg om saker den får seg forelagt av Patentstyret. Gjennom de årene nemnda har eksistert, har den kun hatt to saker til behandling. Nemnda skal for framtiden kunne ta for seg både ordinære norske patentsøknader og patenter gitt av EPO. Dette er viktig som ledd i en alminnelig norsk prosess i forhold til overprøving av EPO-patenters gyldighet i Norge. Fra Senterpartiets side er det viktig å understreke at klager fra nemnda må veie tungt, og dersom Den etiske nemnden innenfor et fastsatt tidsrom kommer til at et patent ikke bør gis, skal klagen behandles i Patentstyret. Det er en vesentlig styrking av nemndas rolle, og ivaretar de behov vi føler er viktige i forhold til spørsmålet om et etisk sikkerhetsnett og diskusjonen om patent på liv.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg mener faktisk at den mindretallsmerknaden som berører legemidler, ikke er relevant i dette lovarbeidet. I den grad man ønsker å gjøre endringer med hensyn til hvordan man har praktisert patentering av legemidler, hører det hjemme i andre debatter enn denne. Vi vedtar nå regelverk som i stor grad også vil sikre at de patentrettigheter og de prosesser rundt patenter som enhver måtte ha, vil ha et generelt godt regelverk og med en internasjonal forankring. De spørsmål som er tatt opp i mindretallsmerknaden vedrørende legemidler, har jo mange sider som er omstridt, og det er ingen tvil om at vi der er politisk uenige. Jeg syns jo representanten Eldegard på en god måte viste til noen av begrunnelsene for at vi ikke ønsker å gå inn på en slik merknad – og under enhver omstendighet ikke i en lovprosess av denne art. Det ville medføre store kostnader for både folketrygden og andre. Det ville være unaturlig, etter min mening, å gi en slik rettighet til legemiddelselskaper så lang tid etter 1992. Jeg syns derfor at dette er spørsmål som må reises i en annen sammenheng. Men svaret fra Regjeringas side er jo klart.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Når man innhenter høringsuttalelser, så skal vi lytte til dem. Men jeg er overbevist om at de fleste høringsinstanser vil se seg fornøyd med det forslaget som Regjeringen har kommet til, særlig at man begrenser hjemmesoningen for de dommene som er under 4 måneder, eller hvor man har igjen 4 måneder av soningsforløpet. Det var vel egentlig også midt i kjerneområdet da Fremskrittspartiet i 1998 foreslo følgende: «Stortinget ber Regjeringen starte en forsøksordning med husarrest/hjemmesoning kontrollert med elektroniske apparater, som alternativ til betingede straffer.» Det var vel like mye aktuelt i 1998 å argumentere med at dette kunne bringe hjemmet til å bli et soningssted, og for så vidt også andre prinsipielle overveininger. Så vil jeg også peke på at det er gjort erfaringer i andre land. Dette er jo en soningsform som andre land nå prøver med hell, bl.a. Sverige og flere andre europeiske land, så vi mener her å ha godt erfaringsmateriale som de fleste høringsinstanser ved gjennomlesning også må si seg fornøyd med.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Regjeringa er enig med Høyre i at det er viktig nå å få evaluert flere typer reaksjoner og for så vidt prosesser i kriminalomsorgen. Når det gjelder samfunnsstraff, har vi noe evaluering. Progresjon i soning, spørsmål om effekten av utdanning vil være særlig aktuelt. Vi har valgt å henlede mye av oppmerksomheten i arbeidet med kriminalomsorgsmeldingen som kommer til neste år, nettopp i retning av dette. Vi er ikke avhengig av et vedtak i Stortinget for å kunne gjøre jobben, men vi vil nok se det noe bredere an enn det Høyre nå gjør i sitt forslag. Jeg tror det er viktig, og jeg tror også det er viktig at vi i meldingsarbeidet ser på hvordan vi eventuelt kan gjøre disse individuelle planene bedre. Jeg har samtidig lyst til å si at det forslaget som Høyre fremmer om studentkollektiv, er forslag som vi skal ta med oss i meldingsarbeidet. Det er ikke sikkert vi vil begrense det til bare studentkollektiv, det kan være andre former også, noe som gjør det vanskelig for oss å gi positiv støtte til dette forslaget nå. Men det er gode forslag, som vi skal ta med oss.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg har vansker med å se § 16 anvendt på særlig andre områder enn egen bolig. Vi har § 12 for overflytting til f.eks. rusinstitusjon, osv., men § 16 er alt overveiende, slik jeg har oppfattet det, blitt brukt til nettopp å kunne ta opphold i egen bolig når man løslates etter halv tid. Nå gjør vi vilkårene enklere, og jeg erfarer at Venstre, Høyre og Fremskrittspartiet støtter det. Jeg skal være åpen for at man har andre tanker i sitt hode, men praksis tror jeg er rimelig klar på det. Når det gjelder spørsmålet om isolasjon, mener jeg at en av de beste forutsetninger for å gå i null er å bygge ned soningskøen. Der ser jeg at vi har en logistikkutfordring i den forstand at det nå er en presset situasjon innen kriminalomsorgen. Derfor har vi gjort grep nå fram mot sommeren – vi gjorde det også før påskeferien – for å prøve å unngå at vi kommer i slike situasjoner. Men der må vi ha bedre trykk, for det tallet må ned. Så vidt jeg husker, er også tallet på vei ned i forhold til sammenlignbar størrelse i fjor.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Det ser heldigvis ut til at det går opp for opposisjonen hva man er i ferd med å stemme for når det gjelder § 16. Det er ikke opphold på arbeidsplasser – det må vi vel være enige om. Når det gjelder opphold utenfor fengslet, er det først og fremst bolig vi snakker om. Der syntes jeg representanten Syversen faktisk argumenterte renhårig – det var snakk om hva slags kriterier som ligger til grunn for det. Det er en fair debatt. Men når man nå går inn for å utvide virkeområdet for § 16, som reelt sett og i alt overveiende grad er hjemmesoning, henger det lite sammen med de øvrige argumenter. Så til representanten Ellingsen, som var bekymret for ofrene. Dette er jo blitt et gjentatt argument fra Fremskrittspartiet: Hver gang man gjør noe som er annerledes i kriminalomsorgen, krenker en ofrene. Men det er i realiteten ikke å ta ofrene på alvor å være så automatisk i forhold til ofrenes oppfatning av kriminalitet og reaksjon på kriminalitet. Hva er det ofrene ber om? Jo, de ber om rask reaksjon, først skal det oppklares, men så skal folk inn til soning og ikke gå ute i samfunnet. Så ofrene ber jo nettopp om at vi blir kvitt denne soningskøen. Det andre som ofrene er veldig opptatt av, er sjølsagt at den reaksjonen som settes i verk, virker, slik at det ikke blir nye ofre. Det er det primære, det er jo det vi hører. Så denne stadige gjentakelsen av at alle endringer i kriminalomsorgen er en krenkelse av offeret, har Regjeringa ikke tro på. Vi tror rett og slett at ofre for kriminalitet er veldig bevisste i forhold til det å avvikle soningskøen og det å kunne reagere på en måte som bidrar til å redusere kriminaliteten. Så må jeg også komme med noen kommentarer til representanten Aspaker, som er bekymret for forskjellsbehandling av dem som har bolig, og dem som ikke har bolig. Som representanten Holmås var inne på, gjør vi nå gode grep for å sikre folk bolig. Det gjør vi også i kriminalomsorgsregi, og det blir viktig. Men hvis man skulle argumentert slik som Aspaker gjør i forhold til forskjellsbehandling, hadde det ikke vært mye forslag når det gjelder kriminalomsorgen. Da kunne vi ikke hatt narkotikaprogram med domstolskontroll, som Høyre initierte i forrige periode. Det virker bare i Oslo og Bergen. Det er en veldig forskjellsbehandling at de fra Elverum ikke kan få ta del i det, for å si det slik. Hvis det skulle være slik, kunne vi antakelig heller ikke vedta å etablere noe studentkollektiv, som Høyre foreslår nå. For hva med dem som ikke har studieplass, dem som ikke studerer? Hva slags forskjellsbehandling er det? Noen sosiale ytelser skal med, man skal få lov å bo i kollektiv. Så jeg vil fortsatt oppfordre særlig Høyre og Fremskrittspartiet til å gå noe dypere inn i dette og se på hva realiteten faktisk er, istedenfor å lage en skinndebatt om hva man kan samles om her, sett i relasjon til spørsmålet om hva som virker. Når det gjelder varetektsplasser, mener jeg at det å avvikle køen er helt avgjørende. Det man gjør i Halden med å etablere flere plasser, er det som også vil gjøre sitt til at når vi har avviklet soningskøen, skal vi heller ikke ha brudd på 24-timersregelen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-06-11:
Jeg skal bare kort svare på den utfordringen som kom til Regjeringa med hensyn til øvrige gebyrer. Jeg skal ikke forskuttere framtidige budsjettbehandlinger, men det er jo ingen tvil om at Regjeringa har satt mye inn på å gjøre disse grepene når det gjelder gebyrer, og komme ned på selvkost – og at man faktisk også leverer i henhold til dette. Jeg syns det forslaget som nå etter alle solemerker blir vedtatt, er et veldig godt eksempel på det, at man starter i det små, bokstavelig talt, og at man ser på den jobben som ligger bak, for å beregne de faktiske kostnadene her. Jeg ber også Odelstinget om å legge merke til at dette er en oppfølging av mye av den tanken som ble servert i budsjettet for inneværende år, hvor vi satte ned gebyrene til utleggsforretninger betydelig, som er et godt fattigdomstiltak også, og som hadde et høyt proveny med mange millioner kroner. Nå tar vi neste steg, og jeg skal i hvert fall love representanten Horne og hennes kollegaer fra Fremskrittspartiet at dette er noe Regjeringa kommer til å jobbe videre med.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Eg viser til innlegget mitt i Stortinget tidlegare i dag i saker som var relaterte til det same temaet. Eg skal ikkje gjenta heile argumentasjonen. Eg vil berre minna om at ved implementeringa av patentdirektivet stemte både Kristeleg Folkeparti, SV, Senterpartiet, Venstre og Kystpartiet mot. Det gjorde Kristeleg Folkeparti sjølv om me den gongen var i regjering. Å ta dissens i eiga regjering heng veldig høgt, men dette gjorde me ut frå den betydinga saka har, og den tunge, prinsipielle vurderinga som ligg til grunn for vårt standpunkt i denne saka. Me registrerer mellom linjene i komiteinnstillinga, og for så vidt også av det som vart sagt, at SV og Senterpartiet kanskje ikkje føler seg heilt vel i den situasjonen dei er i no – men det får så vera. Me registrerer at dei i alle fall har gjort vurderingar og kome til ein annan konklusjon enn det som Kristeleg Folkeparti gjorde i ein svært liknande situasjon i førre periode. Så eg vil berre gjera kjent, sjølv om det går fram av innstillinga, at Kristeleg Folkeparti kjem til å stemma imot ratifisering.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2007-06-11:
Dette er en fin sommergave til småbarnsfamiliene, så Fremskrittspartiet er veldig glad for at Regjeringen fremmer dette forslaget nå i dag. Men et pass er et dokument som norske borgere har krav på, og for Fremskrittspartiet har det vært viktig at et pass skal være til selvkost. Derfor vil jeg bare kort si, og oppfordre Regjeringen til, at når vi får budsjettframlegget for 2008, må det komme forslag til redusert pris også når det gjelder pass til voksne, slik at vi får pass her i Norge til selvkost.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2007-06-11:
Det er sent på kvelden, og jeg hører at folk som har ordet, hever stemmen. Jeg vet ikke om det er i mangel av gode nok argumenter. Det er gjerne i sånne sammenhenger det skjer. Det skulle bare mangle at ikke statsråden skulle stå her oppe og forsvare sine egne forslag. Men jeg har til gode å møte noen – og jeg har spurt mange – som synes at hjemmesoning er en god idé. Jeg har heller ikke fått noen god forklaring her i dag fra statsråden på hvorfor ikke domstolene i så fall skulle ta stilling til om hjemmesoning kan benyttes når det er snakk om at straffen skal kunne gjennomføres fullt og helt som hjemmesoning, men at det plutselig nå skal overlates til kriminalomsorgen å bestemme. Jeg har heller ikke hørt statsråden svare på den forskjellsbehandling hjemmesoning kommer til å lede til, når den faktisk forutsetter at den som skal sone, har et hjem å sone i. Det er ganske mange i dette landet som sitter i fengsel, som ikke er i en situasjon hvor de har et hjem den dagen de kommer ut fra soning. Jeg forstår ikke at det er en rød-grønn regjering som skal legge opp til et sånt prosjekt basert på så forskjellsbehandlende forutsetninger. Representanten Heikki Holmås gjorde det til et poeng at han ikke er medlem av justiskomiteen, og kunne ikke se sammenhengen mellom på den ene siden å gå imot hjemmesoning og på den andre siden å foreslå et studentkollektiv for domfelte i passende alder. Jeg tror faktisk at det er bred enighet i justiskomiteen og i Stortinget om at de yngste lovbryterne og førstegangskriminelle skal behandles på en annen måte enn de durkdrevne lovbryterne og de som har virkelig alvorlig kriminalitet på sitt rulleblad. Når vi foreslår dette kollektivet, er det et ledd i arbeidet med å få en større meny med flere og ulike tiltak som skal kunne tilpasses bl.a. de yngste lovbryterne, for at vi skal kunne gi dem et tilbud som forhåpentligvis skal bidra til at vi rehabiliterer dem ut av det lovløse livet og tilbake på sporet. Så har jeg også lyst til å utfordre statsråden på varetektssituasjonen, som er svært vanskelig. Politiet sier til stadighet at de står i valget mellom å sprenge alle budsjetter og å finne en varetektsplass. Vi snakker om lukkede plasser. Jeg ser ikke at denne saken har noen løsning på det overhodet. Så det etterlyser jeg. Representanten Bjørnflaten begikk en feil i sin konklusjon når hun påstod at vi tidligere i dag hadde «forsert utbyggingen av Halden fengsel». Faktum er at fengslet nå kommer til å stå ferdig et halvt år senere enn forutsetningen var. Og til sist vil jeg bare utfordre statsråden igjen til å svare når det gjelder episoden på Ila sist: Medfører det riktighet at helsetjenesten i norske fengsler deler ut sprøyter til de ansatte? – Til de innsatte, unnskyld!
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2007-06-11:
Debatten om å avvikle soningskøen har til tider vært ganske intens det siste året, og det er forståelig når man ved siste årsskifte hadde en soningskø for ubetinget fengselsstraff på 2 499 dommer. Nå har statsråden redegjort for at man har litt bedre prognoser når vi nå snart er halvveis i året, og det er positivt. Men det er klart at for folks oppfatning av rettssystemet og straffegjennomføringssystemet er det nødvendig å holde soningskøen på et absolutt minimum. Nå er det også i perioden opprettet flere nye fengselsplasser, og vi hadde tidligere i Stortinget i dag en debatt rundt Halden fengsel. I tillegg vet vi at det arbeides med fengsel – i hvert fall for noens del – i Nordland og også i Rogaland, så får vi se hvordan det går etter hvert. Fra Kristelig Folkepartis side er vi stort sett positive til den framlagte proposisjonen. Det gjelder også forslaget om å øke Kriminalomsorgens utdanningssenters kapasitet slik at flere nye klasser kommer på plass. Jeg skal derfor heller bruke litt tid på det som er mer problematisk, og det er forslaget fra Regjeringen om prøveordning – selv om det bare er en prøveordning – med elektronisk kontroll som straffegjennomføringsform. Det har fra andre vært argumentert for hvorfor man ikke bør gå inn på en slik prøveordning. For Kristelig Folkeparti er nok det viktigste argumentet at det kan oppfattes som en privatisering av straffegjennomføringen. På den bakgrunn er vi kanskje litt overrasket over at de rød-grønne går i bresjen for det. Jeg velger imidlertid å stole på at de rød-grønne ikke gjør dette først og fremst for å få ned soningskøen, men fordi de kan forsvare et slikt prøveprosjekt uavhengig av om vi har en soningskø eller ikke. Så til voteringen. Når det gjelder forslagene fra mindretallet, stemmer vi for forslag nr. 2 og forslag nr. 6. I voteringen innebærer det jeg sa om en prøveordning med elektronisk kontroll, at Kristelig Folkeparti stemmer imot § 16 nytt annet ledd. Når det gjelder § 16 første ledd, er det en liten uenighet mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene siden og regjeringspartiene på den andre når det gjelder muligheten for soning utenfor fengsel. Vi har etter en vurdering kommet til at proposisjonen har en god nok balanse i forhold til samfunnets krav på sikkerhet og rehabiliteringen som den enkelte domfelte skal ha, og velger å stemme for Regjeringens forslag når det gjelder akkurat § 16 første ledd.