trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1998-10-22:
Man har understreket den store grad av enighet om det som er framlagt her i dag, og spesielt mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet er det stor samhørighet. Jeg vil ikke gå inn på de forskjellige tiltakene, men fastslå at meldingen i seg selv og den innstillingen som i dag foreligger, representerer et løft for kriminalomsorgen. Jeg går ut fra at statstråden ikke har noen problemer med å bekrefte dette. Men så til selve gjennomføringen, som statsråden var inne på på slutten av sitt innlegg. Her vil jeg heller ikke ta for meg hele spekteret, men det som er situasjonen innenfor kriminalomsorgen i anstalt eller fengsel: I dagens situasjon har vi en rekke stengte avdelinger med en kapasitetsutnyttelse, tror jeg, på ca. 86 pst. Jeg har grunn til å tro at det er samsvar mellom dagens kapasitetsutnyttelse og de budsjettene som foreligger. Vi vet at Regjeringen har foreslått en ytterligere nedtrapping av antall plasser, men samtidig anslår en at det allerede i år 2000 vil være et fullbyrdingsbehov på ca. 3 100 – 3 300 plasser. Jeg går ut fra at statsråden ikke mener at alt dette kan løses innenfor eksisterende budsjetter, med omorganiseringer, ytterligere utnyttelse av ressursene osv. Mitt spørsmål er derfor: Hvilke grep vil justisministeren og Regjeringen foreta for å kunne gjennomføre de tiltak som det her foreligger forslag om? Og på hvilken måte tenker justisministeren å løse de rent ressursmessige utfordringene?
Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1998-10-22:
Etter mange år som meddommer i herredsretten har jeg ofte stilt meg selv spørsmålet om den pålagte straffen for begåtte lovbrudd virker preventivt mot nye lovbrudd. Jeg er derfor glad for at kriminalomsorgsmeldingen tar for seg dette spørsmålet og drøfter hvilke virkemidler som bør benyttes for å unngå ny kriminalitet etter løslatelsen. Gjennomføringen av straffen skal skje på en betryggende måte for samfunnet, samtidig som den straffedømte rehabiliteres til et nytt og bedre liv. Jeg tror at gjennomføring av straff bygd på individuelle behov og forutsetninger og på domfeltes vilje til å bryte med kriminaliteten, samtidig som det fokuseres på den straffedømtes eget ansvar, kan hjelpe mange til å komme seg videre med en annen livsstil. Når man går inn for at de ytre rammer for gjennomføring av straff opprettholdes, og at det skal være skjerpelse innenfor rammene, tror jeg allikevel det blir en forbedring. Det tror jeg fordi det samtidig blir en forsterkning av samfunnsstraff som et troverdig alternativ, det blir et lovfestet tilsynsprogram, og brudd på vilkår skal føre til rask reaksjon. Flere åpne fengselsplasser, fullbyrding utenfor fengsel og bruk av samfunnsstraffer er viktige gjennomføringsmetoder. Når organisasjonsstrukturen er foreslått endret, vil det gi økt handlefrihet til den lokale ledelsen etter sentralt fastsatte mål og rammer. Når Stortinget i dag har behandlet meldingen, håper jeg justisministeren på nytt vil vurdere den forholdsvis liberale straffegjennomføringen i Vestre Slidre arbeidskoloni. Ordningen har helt til for kort tid siden vært basert på det som i sin tid var noe nytt som skulle prøves for at overgangen tilbake til et normalt liv skulle bli så skånsom som mulig. Liberale permisjonsregler var en viktig del av opplegget. Disse ble endret i sommer, noe som førte til konflikter og uro langt inn i lokalsamfunnet, som ser på anstalten som en naturlig og viktig del av bygda. Tre tidligere justisministre, Helen Bøsterud, Mona Røkke og Wenche Frogn Sellæg, godkjente i sin tid dette som et prøveprosjekt. De gode resultatene skulle tilsi at dette også framover vil være noe å satse på, og jeg håper justisministeren ser på dette i sitt videre arbeid.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-10-22:
Først om kriminell lavalder. I en situasjon hvor barn stikker hverandre med kniv på skolen i Oslo, vil mitt forslag være at man ikke avviser noe forslag i utgangspunktet. Jeg vil understreke at Høyres forslag er at vi senker den kriminelle lavalder til 14 år, og at vi i stor utstrekning bygger straffereaksjonene på samfunnstjeneste og også på konfliktråd. Jeg har lyst til å minne om at Dan Kalleson ved Barnevernsvakten ved Oslo politikammer sier: «En senket kriminell lavalder kunne bidratt til ryddigere forhold mellom barnevernet og rettsvesenet.» Ellers er dette en viktig innstilling. Jeg har først lyst til å takke og gratulere justisministeren med at hun har klart å få denne meldingen på plass etter at Arbeiderpartiets regjeringer i år etter år ikke hadde maktet noe annet enn å skifte justisministre. Det er derfor forholdsvis freidig, synes jeg, av Ane Sofie Tømmerås å bruke denne anledningen til å gi en hyllest til Arbeiderpartiets kriminalpolitikk faktisk fra 1970-årene og frem til nå. Denne innstillingen, som vi i betydelig grad er enige om, er basert på det faktum at komiteen er kommet til enighet om en retning som er klart innskjerpende i forhold til den praksis som har vært tidligere. Jeg skal dvele ved et par av de tingene som har vært oppe til diskusjon. Iverksettelsen av soning er en viktig sak. Der har justisministeren og jeg hatt en dialog gjennom tid, særlig basert på et eksempel fra Hamar. Hensynet til offeret – det synes jeg går igjen i store deler av innstillingen – vektlegges nå i minst like stor grad som hensynet til gjerningsmannen. Og det oppleves som opprørende for svært mange av ofrene at de kan treffe på gjerningsmannen i en situasjon hvor det faktisk til og med foreligger en rettskraftig dom. Vi kommer fra Høyres side til å følge denne praksisen meget nøye, og ser ikke bort fra at hvis dette ikke får en retning vi mener ligger i premissene her, vil vi måtte komme tilbake til saken i en egnet form. Så til Fremskrittspartiet, som har vært så elskverdige overfor Høyre i dag. La meg først ta en liten ting: Da representanten Jørn Stang i trontaledebatten sa at Høyre var på «forbryternes parti», fikk han svar av Jan Petersen, som sa: «Dette var i og for seg en saklig replikk helt til han kom til slutten, og da avslørte representanten seg som sørgelig kunnskapsløs. Jeg skal overhøre det, det er sikkert nybegynnernerver …» Dette synes jeg var elskverdig. For egen del ville jeg latt være den siste tilføyelsen. Med dette vil jeg få lov til å ta opp de forslagene som Høyre har fremmet, og som står i innstillingen.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1998-10-22:
Jeg stusser over den bekymringen og den mangel på egen tro som representanter fra Kristelig Folkeparti har når det gjelder tiltak overfor de kriminelle. Jeg stusser også over Arbeiderpartiet, som er så redd for at de kriminelle ikke skal få en rettsbeskyttelse som er en demokratisk nasjon som Norge verdig. Og jeg stusser over den handlingslammelse som vi ser i denne sal når det gjelder å bekjempe den vekstnæringen som kriminaliteten er blitt etter hvert. Daglig kan vi slå opp i aviser og følge med i media om dette. Siste oppslag i dag er at våre nye landsmenn og folk som vil komme inn i Kongeriket Norge, nå smugler heroin i barnelik. De kjøper spedbarn av prostituerte i Tyskland, tar livet av dem og fyller dem opp med narkotika, reiser via Danmark og kommer til Norge. Regjeringen fører en slapp politikk på dette området, og representanten Marthinsen fra Kristelig Folkeparti bruker tid og krefter på skyts mot Fremskrittspartiet for at vi har en for streng kriminalpolitikk. Jeg er meget overrasket over at en representant som tilhører Kristelig Folkeparti, ikke har den troen i dette spørsmålet som han ellers har, nemlig troen på at det skal lønne seg å være lovlydig og følge de lover og regler vi har i vår rettsstat. Marthinsen og Kristelig Folkeparti, som snakker om at vi i Fremskrittspartiet kun er opptatt av én ting, og det er straff, noe som for øvrig er helt feil, er med på å øke skatte- og avgiftsnivået, noe som gjør at smugling av alkohol og tobakk er blitt en næring i Norge som nå stadig når nye høyder. Så her er det forskjell på liv og lære. Vi i Fremskrittspartiet skal ta det ansvaret som vi er oss bevisst når det gjelder å komme med konkrete forslag for å bekjempe kriminaliteten. Og vi ser på område etter område i samfunnslivet at det som vi i Fremskrittspartiet blir utskjelt for i første fase, det blir plutselig god politikk. Ja, det blir endog så god politikk selv på kriminalitetsbekjempelsens alter, at de andre partiene kommer diltende etter mange år etterpå. Derfor vil Fremskrittspartiet, som Jan Simonsen og Jørn Stang har redegjort for i den innstillingen som vi behandler i dag, heller ikke i det videre arbeidet være så opptatt av hva politiske konkurrenter i denne sal mener, men av hva det norske folk trenger, og det det norske folk trenger, er et sterkt fremskrittsparti som kan være med på å gjøre sitt til at kriminaliteten i dette landet synker.
Erna Solberg (Høyre), 1998-11-13:
På vegne av Sverre J. Hoddevik og meg selv vil jeg fremme forslag om å åpne for at kommuner kan velge mellom å kjøpe revisjonstjenester og ha egne eller interkommunale revisjonsordninger.
Erna Solberg (Høyre), 1998-11-13:
Jeg synes Fremskrittspartiet bør tenke gjennom sitt svar på ett konkret spørsmål, nemlig: Hvor mener de at de som har problemer i vårt samfunn, faktisk skal bo, og blir det et bedre bymiljø av å plassere innvandrerne i ghettoer, rusmisbrukerne på hybelhus, barn av rusmisbrukere på hybelhus med andre rusmisbrukere og ikke integrere dem i vanlige bomiljø? Jeg forstår i og for seg at man kan velge å si at det går på frivillighet, man må forsøke å finne andre løsninger. Det synes jeg er riktig. Det bør alltid være hovedinnretningen, uansett. Men jeg synes det innlegget som Torbjørn Andersen hadde, for meg setter et stort spørsmålstegn ved hva Fremskrittspartiet egentlig mener når det gjelder hvor de som har problemer i vårt samfunn, skal bo, om de ikke skal integreres i vanlige bomiljø, og hvordan f.eks. innvandrere og fremmedkulturelle skal lære norsk hvis de ikke skal få bo i nærheten av norske naboer og i vanlige bomiljøer, slik at de faktisk kan integreres, lære norsk – fungere i vårt samfunn. De ulike budskapene Fremskrittspartiet forsøker seg med, henger ikke sammen. Men det jeg synes er mest rart i denne saken, er at Fremskrittspartiet, da vi behandlet lov om sameie, gikk inn for et mye mer radikalt standpunkt når det gjaldt hvor mange leiligheter i et sameie en kommune kunne kjøpe. De gikk inn for fritt frem. Stortingsflertallet gikk inn for å ha en 10 pst.-grense der, som er utgangspunktet for en likestilling nå, men Fremskrittspartiet og Høyre gikk den gangen inn for, ut fra det frie markeds tankegang, fritt frem – kommunen kunne kjøpt halve huset. Hvorfor skal de som bor i borettslag, ha et større vern om hvem som blir naboer, enn de som bor i et sameie? Det henger ikke sammen i Fremskrittspartiets synspunkt.
Erna Solberg (Høyre), 1998-11-13:
Dette innebærer ingen ideologisk nyorientering fra Høyres side. Det som har vært forskjellen på Fremskrittspartiets og Høyres syn i alle år, har vært at når vi har snakket om frihet, selvdemokrati og alt det andre som er viktig, har vi også alltid snakket om sosialt ansvar, om et sosialt sikkerhetsnett og om å ta ansvar for de svake i vårt samfunn. Man må av og til veie noen saker mot hverandre, og denne gang har vi vurdert det slik at også de svake i vårt samfunn må få et best mulig tilbud slik at de kan fungere i samfunnet. Å gi dem mulighet til å bo i et ordinært bomiljø er det beste vi kan gjøre for at de aller fleste kan fungere bra. Jeg synes at man aldri må glemme å snakke om det sosiale ansvaret også i en konservativ ideologi. Det vi gjør i denne sammenheng, er å skjerpe kravet til det offentlige. Vi innfører nå et krav om et organ hvor man skal ta opp spørsmålene, hvor man skal følge opp dem som har dårlig boevne, og hvor man skal følge opp mye tettere enn det kommunene har gjort til i dag. Så vil jeg komme tilbake til det som ikke ble besvart fra Fremskrittspartiet i forrige runde – selveierdemokratiet. Gjelder det bare folk som bor i borettslag? Gjelder det ikke også dem som bor i sameie? Fremskrittspartiet mente noe helt annet da vi behandlet det for to år siden – nemlig fritt frem for å kjøpe. Da kunne altså kommunen eie f. eks. 50 pst. av et sameie.
Erna Solberg (Høyre), 1998-11-13:
Jeg oppfatter det ikke slik at en lovparagraf er en løst formulert merknad i en innstilling. Det er en lovparagraf som gjør at dette organet etableres som obligatorisk samarbeidsorgan mellom kommuner og borettslag. I tillegg har vi bedt statsråden følge med i det som foregår som oppfølging av denne saken, både med hensyn til konsentrasjon i de ulike bydeler eller byer og områder, kommunenes bruk av oppkjøpsmuligheten og kommunenes oppfølging av det ansvaret de har for å sørge for at de som bor i en kommunal utleiebolig, ikke forringer bomiljøet. Vi forventer jo at hvis det blir store problemer med denne paragrafen, vil man komme tilbake til Stortinget med en vurdering av hvilke ytterligere tiltak som skal gjøres. Jeg har tillit til at kommunepolitikerne rundt omkring tar ansvar for sine bomiljøer og tar ansvar for det de gjør. Disse områdene har vært mye mer i fokus de senere årene, og jeg har erfaring bl.a. fra min hjemby Bergen hvor det ble foretatt en rimelig grad av sanering i en bydel der man hadde hatt for stor opphopning av sosial klienter. Der laget man rett og slett en egen handlingsplan for bydelen Loddefjord, nettopp for å begrense kommunens mulighet til å bruke det som et område til å plassere sine sosialklienter, fordi det der var de laveste kostnadene ved kjøp av leiligheter i hele byen. Jeg opplever også at byrådet i Oslo i dag tenker i større baner når det gjelder spørsmålet om å forvalte bomiljøene, bl.a. som en del av det handlingsprogrammet vi har for Oslo indre øst, så jeg føler at årvåkenheten på disse områdene er mye bedre. Tilbake til Fremskrittspartiet: Problemet for Fremskrittspartiet er at de ikke har noe svar på hva vi skal gjøre med de konkrete problemene vi har, nemlig at det er noen som kommer til å trenge hjelp fra kommunen til å finne bolig. Det kan være lett å være kritisk overfor oss andre, men Fremskrittspartiet står uten svar på de viktigste spørsmålene når det gjelder ansvaret for de svake i vårt samfunn.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1998-11-13:
Representanten Danielsen tar opp iallfall et par problemstillinger. I forhold til den siste spørsmålsformuleringen kunne man være nær sagt dialektisk og veldig presis og si at vi lar ikke de innspillene som kommer fra borettslagene, ha «avgjørende betydning ». Det er helt utelukket. Det er andre ting som det er mer nærliggende å gi avgjørende betydning. Men vi har valgt å gi de innspillene som er kommet, stor betydning for vårt standpunkt og behandling av denne proposisjonen. Det klareste eksemplet er at en samlet komite slutter opp om innføring av samarbeidsutvalg, hvor vi gjennom innstillingen og i lovteksten klart formulerer kommunenes ansvar. Det er kommunene som har ansvaret for å følge opp framlegget og de utfordringene som er knyttet til framlegget. Det er ikke, som vi har fått høre, borettslagene som skal påta seg det ansvaret. Det er kommunene, og det er særlig det som er bakgrunnen for opprettelsen av samarbeidsutvalg. Når komiteen er enig i dette – og Fremskrittspartiet har vært enig i det tillegget i loven som komiteen her tar initiativet til – er det uavhengig av muligheten til å erverve 10 pst. av andelene i et borettslag. Det har utgangspunkt i de problemstillingene som representanten Danielsen her tar tak i, at kommunene har et særlig ansvar for å følge opp framlegget. Det er ikke et ansvar som skal ligge på beboerne og på borettslagsstyrene.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1998-11-13:
Representanten Andersen tar opp en problemstilling som jeg var litt inne på, hvor Høyre har en avvikende holdning. Det er knyttet til 10 pst.-regelen, hvor ervervsadgangen ved hjemmel gis ved borettslag med fem eller flere andeler. Vi mener at det utgangspunktet som Regjeringen har tatt, innebærer en hensiktsmessig ordning og modell. Vi tror ikke at det vil være mulig å gi kommunene det verktøyet, det instrumentet, som denne lovendringen tar sikte på, ved å bruke matematikk og ta utgangspunkt i millimeterrettferdighet. Vi tror ikke på det. Sånn sett er det mer av hensiktsmessighet vår tilslutning til Regjeringens opplegg er knyttet, ikke ut fra millimeterrettferdighet.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1998-11-13:
Det er godt det er helg. Man kan lett bli litt trist når man hører Fremskrittspartiets innlegg i en så vidt vanskelig sak. Jeg tror det brede flertallet i komiteen kan være enige om at dette er ingen enkel sak, og det er ingen partier som har tatt lett på de utfordringene som vi har stått overfor. Det er faktisk feil når representanten Andersen viser til at borettslagene går imot de endringene i loven som Regjeringen foreslår. Det er faktisk sånn at flere av borettslagene og instansene som gjennom høringsuttalelser har gitt uttrykk for synspunkter på lovforslaget, skjønner lovforslaget, og ut fra generelle bustadpolitiske synspunkt er de generelt positive til tiltak som kan føre til at vanskeligstilte som søker etter bustad, kan få mer ordnede botilhøve, som det står i proposisjonen. Så sånn sett tar representanten Andersen feil. Han sier: Passer disse individene i vanlige bomiljø med småbarn, eldre og enslige? Ja, hva slags individer er det representanten Andersen snakker om? Jeg snakker om et videre spekter enn det han definerte som flerkulturelle og innvandrere. I et samfunn hvor økonomiske konjunkturer går både opp og ned, vil det variere hvilke individer som er i en vanskelig situasjon og som har behov for støtte og bistand til å skaffe seg sin egen bolig. Det kan være unge barnefamilier som har problemer med å skaffe seg egen bolig, og hvor kommunen har fått ansvar for å legge til rette slik at de får en bolig. Og skulle ikke de kunne bo i et miljø med andre familier med småbarn, eller eldre og enslige, da vet ikke jeg! Hvor har Fremskrittspartiet tenkt å ta utgangspunkt når de skal plassere disse individene dersom man ikke ønsker dem plassert i vanlige bomiljøer? Ønsker man å plassere dem på Jan Mayen? Det må jo være spørsmålet til representanten Andersen.
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 1998-11-13:
La meg først si at jeg er veldig glad for det grundige arbeidet som statsråden og Regjeringen har lagt i utarbeidelsen av denne proposisjonen. Det kommer også til uttrykk ved den relativt sett brede tilslutningen som proposisjonen har fått. Sånn sett er Fremskrittspartiet parkert på sidelinjen, for de har på mange måter et helt annet utgangspunkt, det er en helt annen verden de forholder seg til. De elsker å fiske i rørt vann – for de innspillene som har kommet, har også synliggjort at det allerede i dag finnes problemer knyttet til framleie i borettslag. De problemene tror jeg verken blir mindre eller større dersom kommunene ikke tar de utfordringene og de innspillene som kommer fra borettslagene, på alvor. Men det har vi sørget for gjennom forslaget om samarbeidsutvalg. Vi har gjennom komiteens arbeid tatt opp spørsmålet om departementets synspunkter på et sånt samarbeidsutvalg. Departementet skriver at de vil fraråde å innføre en lovbestemmelse som påbyr kommunene et slikt samarbeid. Samtidig som man argumenterer for at det kan være hensiktsmessig at kommunene frivillig går inn i et sånt samarbeid, viser man også til borettslagsloven, som har klare bestemmelser om hva en kan tolerere av atferd fra beboere i et borettslag. Så mitt spørsmål til statsråden er knyttet til om hun kan utdype hvorfor departementet frarår å innføre en lovbestemmelse som påbyr kommunene et sånt samarbeid.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Det som etter Fremskrittspartiets mening er verdt å merke seg i denne saken, og som er skuffende for oss når det gjelder Arbeiderpartiets holdning, er den manglende evnen til å lytte til vanlige borettslags og borettslagsmedlemmers interesser. Ifølge OBOS, som er den største boligkooperasjonen i Oslo kommune, har man aldri fått så sterke reaksjoner og så mange klare og entydige høringsuttalelser, som sier klart fra at man allerede har store problemer i enkelte borettslag med den adgangen på 2 pst. som ligger der i dag, på grunn av folk som ikke har tilstrekkelig boevne. Og så går Arbeiderpartiet, som etter min mening har vært et parti som ved en rekke anledninger har vist godt sosialt engasjement, her til det skritt å dytte belastningen ved dette ensidig over på borettslagsmedlemmene og borettslagene. Etter Fremskrittspartiets mening er dette et eksempel på manglende politikerstyring og en dårlig evne til å løse konkrete politiske problemer, som man dytter over på vanlige borettslagsmedlemmer. Så det spørsmålet jeg ønsker å stille til Arbeiderpartiet, er om ikke borettshavernes ønsker og interesser lenger er av avgjørende betydning for Arbeiderpartiet.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Det som skuffer Fremskrittspartiet når det gjelder Høyres holdning i denne saken, er at Høyre, i motsetning til hva som har vært tradisjonell Høyrepolitikk, nemlig å skjerpe kravene til det offentlige når det gjelder å følge opp dem som har manglende boevne, og føre en bedre og mer offensiv boligpolitikk, nå istedenfor dytter problemene over på dem som bor i borettslagene, problemer som det offentlige har skapt. Det man skal merke seg, er at her har det skjedd en ideologisk nyorientering i Høyre. Tidligere, da Høyre skulle revitaliseres på 1970-tallet, var selveierdemokratiet den grunnleggende holdningen i Høyre. Lindebrække, Syse og andre sentrale høyrepolitikere tok alle til orde for at Høyre skulle fremme selveierdemokratiet. Og argumentasjonen her er det veldig viktig å merke seg. Det avgjørende er at man skal ha eiendomsrett, fordi det øker engasjementet og ansvarsfølelsen når man selv eier noe og selv står ansvarlig for noe. Det Høyre gjør her i dag, er å gå den stikk motsatte veien: Man tillater å øke antall juridiske andelseiere. Mitt spørsmål til representanten Solberg er derfor: Innebærer dette en ideologisk nyorientering fra Høyres side?
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Jeg vil via presidenten si til representanten Solberg at mitt poeng her er at man allerede har veldig dårlige erfaringer med 2 pst., og så gjør Høyre det etter min mening verre ved å øke til 10 pst. Man har en forholdsvis løst formulert uttalelse om at man skal ha et samarbeidsutvalg som skal se på dette. Løsningen må være, hvis man skal vise sosialt ansvar, at man legger sterkere føringer på det offentlige og ikke dytter dette på dem som i realiteten ofte blir sittende i en sosial boligfelle. Problemet er at det er store sosiale skjevheter på dette området allerede i dag, fordi de fleste av dem som har sosiale problemer osv., blir plassert i de områdene hvor det er lavest priser på boligene, de blir konsentrert, og da får man nettopp den gettoeffekten som Erna Solberg sier hun ikke vil ha.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Via presidenten vil jeg gjerne si til representanten Karin Andersen at jeg selvfølgelig er enig i at mennesker skal ha rett til å bo, men jeg kan ikke være enig i en ubegrenset laissez faire-liberalistisk, en la det skure og gå-holdning på det området, at man skal ha en ubegrenset rett til å bo uten samtidig å ha plikt til å følge de husordensreglene som gjelder i borettslag. Det er nettopp derfor det er så viktig at folk som skal bo der, dokumenterer tilstrekkelig boevne, og det er her kommunen må komme inn. Det kommunen gjør, har vi allerede i dag dårlig erfaring med. Det er kommet helt entydige uttalelser fra borettslagene om at det allerede nå ikke fungerer i en del borettslag. Da er den løsningen SV her i dag forfekter, etter min mening litt lettvint. Istedenfor å fokusere på den delen av problemet, øker man bare problemene i de borettslagene hvor det allerede er mange som har dårlig boevne, ved nærmest å femdoble antallet utleieboliger i borettslagene.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Jeg har et tilleggsspørsmål til representanten Andersen. Slik det er i dag, har man som borettshaver i et borettslag et husordensreglement man skal forholde seg til. Dersom man forgriper seg mot dette, kan konsekvensen i ytterste fall bli at man blir kastet ut av borettslaget. Men hvordan har Karin Andersen tenkt seg dette hvis man har en juridisk andelseier, at Oslo kommune f. eks. har en juridisk andel i borettslaget? Da er situasjonen den at klager man på den ene borettshaveren man har fått, er det en veldig langsiktig og tung prosess, og så klarer man å få ut vedkommende, og så kommer det en ny person som kanskje heller ikke etterlever reglene for borettslaget, husordensregler osv. Dermed kan man ha et kontinuerlig problem. Hvilke krav vil representanten Andersen stille til kommunen for at de skal miste sin rett til å ha en juridisk andel i borettsla get?
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Representanten Odd Eriksen har utvilsomt rett i at Fremskrittspartiet her på Stortinget er parkert på sidelinjen. Men der er vi sammen med dem som har skoen på seg, de som bor i borettslag og kjenner hvor skoen trykker. Fremskrittspartiet mener at det stortingsflertallet gjør her i dag, er å løpe fra sitt ansvar. I stedet for å legge pliktene der de rettelig hører hjemme, på det offentlige og politikerne som har vedtatt disse reglene, dytter man dem over på borettslag, som man gjør til reelle gettoer i enkelte tilfeller. Det som er vårt svar på dette problemet, er at det offentlige må skaffe nok tomter. Svaret er også at det offentlige må ta ansvaret for de borettshaverne de plasserer rundt i borettslagene. Selvsagt gjelder retten til å bo, men den er ikke ubeskåret. Med retten til å bo må det også følge plikter. Fremskrittspartiet har tatt til orde for i større grad å regulere tomter, få ned saksbehandlingstiden og forenkle regelverket, slik at det blir lettere å bebygge tomter her i landet. Videre har vi gått inn for at man kan leie boliger på markedet. Kommunene og det offentlige kan bygge boliger selv i stedet for å gripe inn i allerede eksisterende bomiljøer hvor man har opparbeidede rettigheter i form av det å danne et borettslag. Det er også borettslag som frivillig tar inn folk som har bobehov. Og så lenge det skjer på den måten, er det helt i tråd med vår politikk. Det offentlige kan også kjøpe tilgjengelige boliger på markedet, og de kan kjøpe dem i andre områder enn f.eks. i Groruddalen og Oslo indre øst. Videre kan vi hjelpe flyktninger og asylsøkere i nærområdene, slik at vi kan hjelpe mange flere og på den måten redusere presset i pressområdene. Vi kan f.eks. la pengene følge flyktninger og stønadsmottakere og gjøre unntak for pressområdene. Vi kan la byrdene ligge på det offentlige, ikke på enkeltindividene, og slik gjøre hverdagen mye triveligere for enkeltmennesker i Norge som i dag blir uforholdsmessig hardt rammet. Løsningen på dette problemet ligger altså i å la byrdene ligge på det offentlige og ikke på enkeltmenneskene, som blir uforholdsmessig hardt rammet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Jeg er litt interessert i denne 10 pst.-regelen, og jeg syns ikke saksordføreren skal slippe så lett når det gjelder akkurat den biten, for den forundrer meg faktisk litt. Det er sånn at man kan kjøpe en andel i borettslag med fra fem til 19 leiligheter. Det betyr at i et borettslag med fem leiligheter får man en andel på rundt 20 pst., mens derimot i et borettslag med opptil 19 leiligheter får man en andel på bare ca. 5 pst. Det er en skjevfordeling. Jeg vil spørre: Er det riktig å belaste et lite borettslag med en 20 pst.-andel når et større borettslag altså slipper med 5 pst.? Det vil jeg gjerne ha et svar på fra representanten fra Arbeiderpartiet.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Jeg kan forsikre representanten Odd Eriksen om at hvis det bare var småbarnsfamilier, den type beboere, det var snakk om å plassere som fremleiere i de kommunalt eide borettslagsboligene, hadde det selvsagt ikke vært noe stort problem. Men poenget er at det står klart i proposisjonen at formålet er å skaffe boliger bl.a. til flyktninger, innvandrere, rusmisbrukere, og det skaper selvsagt frykt hos mange som i dag bor i borettslag. Og selvsagt er dette en vanskelig sak. Når det gjelder det som representanten Odd Eriksen var inne på, at borettslag nærmest har henvendt seg til kommunalkomiteen og vært positive, så rimer ikke det med de henvendelser jeg har fått. De har sagt at de fortsatt vil ha dette på et frivillig grunnlag, i og med at flere borettslag har nedfelt i sine vedtekter at de går inn for at kommunen kan overta andeler på kanskje 10 pst. Dermed mente de at intensjonen med loven allerede var innfridd for mange borettslags vedkommende, og at den var overflødig, men de ønsket å bevare selvbestemmelsen og selvråderetten. Det blir ikke ivaretatt, og det provoserer borettslagene. Jeg er absolutt enig med representanten i at det er en vanskelig sak, men det burde representanten Odd Eriksen kanskje ha tenkt litt mer over og eventuelt hørt mer på de signaler som tross alt er kommet fra borettslag. For de er slett ikke positive til loven, de er i det alt vesentlige negative til den lov og de lovendringer som vi i dag behandler.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Representanten Erna Solberg tar opp et i høyeste grad viktig, betimelig spørsmål. Jeg vil gjerne dele mitt svar i to. For det første vil jeg si at med vår politikk hadde kanskje ikke problemet vært så stort. Vi hadde hatt langt færre flyktninger og innvandrere med vår politikk, og det hadde redusert det antallet som i dag har behov for å få bolig. Vi vil ha raskere utvisning av asylsøkere, og vil at færre skal få opphold på humanitært grunnlag. Dermed ville vår politikk redusert det antallet som har behov for å komme inn i disse kommunale boligene. Generelt vil jeg si at når det gjelder det å plassere mennesker som etter sosialloven har behov for å få bolig som kommunen må skaffe, bør en del av dem først og fremst plasseres i mer usjenerte omgivelser utenfor typiske boligstrøk. Det er min oppfatning. Og vi må respektere at folk ønsker å bo i fredelige omgivelser. Det går ikke an bare å plassere hvem som helst i vanlige boligstrøk. Det må alle partier ta innover seg. Vi må ha respekt for at de som bor der, har krav på å bo fredelig. Og når det f.eks. gjelder kriminelle, vil vårt parti ha en strengere kriminalpolitikk, som kanskje ville ha ført til at flere hadde blitt sittende lenger innenfor murene. Når det så gjelder en del rusmisbrukere, vil jeg si at institusjonsplasser med behandlingsopplegg ville vært et bedre alternativ enn å plassere dem ut blant småbarn, eldre og småbarnsfamilier.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Jeg merket meg at representanten fra SV, Karin Andersen, følger opp det som Erna Solberg fra Høyre var inne på. For å begynne med det: Da jeg nevnte fengsel, var det bare et marginalt, lite bidrag. Når det gjelder kriminelle, burde de kanskje heller befinne seg innenfor murene noe lengre tid enn det de gjør. Når det så gjelder retten til å bo, fikk jeg et spørsmål om retten til å bo gjaldt for alle. Det gjør den selvsagt, men det er ikke slik at retten til å bo er det samme som retten til å sjenere andre. Det må jo være ganske viktig. Retten til å bo er ikke retten til å kunne forulempe andre på de steder de måtte bo. Der går det et viktig skille, og der er det en hensyntagen som vi ikke kan komme utenom. Representanten Andersen grep tak i en del ting som jeg var inne på i mitt innlegg, om kriminalitet, om det flerkulturelle, og ordet asosialt ble nevnt. Når det gjelder det å blande flerkulturellhet og kriminalitet, er det selvsagt utidig å påstå at det er en fast binding mellom disse to tingene. Men det er allikevel i alle fall slik at flerkulturelle mennesker har en annen måte å oppføre seg på som kan skape problemer i borettslag, uavhengig av om det de gjør er kriminelt. Det behøver det slett ikke være. Men en del ting kan faktisk skape konflikter, det har jeg personlig en del eksempler på. Det er selvsagt slike ting som en må prøve å finne løsninger på.(Presidenten klubber.) For å slutte av vil jeg si at jeg mener at det jeg har vært inne på i mitt innlegg, absolutt har sin viktighet og realitet. (Presidenten klubber.)
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
Jeg merket meg at statsråden i sitt innlegg snakket om å spre boligene. Jeg vil gjerne gå lenger på akkurat det spørsmålet, når det gjelder spredning av de grupper det siktes til i loven. Av landets 435 kommuner finnes det borettslag i bare 200. Det er fortrinnsvis bykommuner, og det er større kommuner. Ser ikke statsråden at denne loven vil medføre en forsterket sentralisering av sosiale problemer, ved at de grupper som er nevnt i lovforslaget, nå vil kunne trekke til de kommuner de vet har anledning til å skaffe dem bolig, nemlig der det finnes borettslag? Det er et aspekt som ikke har vært fremme i debatten, men som jeg gjerne vil ha statsrådens vurdering av, om det kan bety at de kommuner som har borettslag – på langt nær alle kommuner i dette landet – kan virke som en magnet på dem som ønsker seg en sosial bolig.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1998-11-13:
I denne debatten har det til dels vært ille å høre hvor fraværende hensynet til beboerne i borettslagene er, og hvor manglende forståelse det er for hvor viktig det er å ha trygge og gode bomiljøer i landets 4 000 borettslag. Nok en gang ser en at politikerne faktisk velger å ta mer hensyn til bråkmakere og urostiftere enn til de fredelige og lovlydige. Når det offentlige innskrenker selvstyret i borettslagene, kan ikke det oppfattes som noe annet enn et offentlig overgrep. Og da kan en spørre: Hva slags samfunn er en på vei inn i? Hvor mye makt skal vi gi det offentlige? Og hvor langt skal politikerne få gå i å overkjøre vanlige folks interesser? Etter mitt syn dreier denne saken seg om en del prinsipielle anskuelser om hva det offentlige og politikerne kan tillate seg overfor grupper i samfunnet. I denne saken blir kanskje en halv million nordmenn til dels ille berørt av hva elleve medlemmer i kommunalkomiteen har ment. Demokratisk og konstitusjonelt er dette selvsagt ikke klanderverdig, men moralsk er det underlig at ikke politikerne er mer lydhøre overfor dem en lov skal gjelde for. Og i en sak som denne, der signalene har vært så klare og entydige mot loven fra de berørte parter, er det utrolig at ikke politikerne har tatt mer hensyn til signalene enn de har gjort. Selvsagt har politikerne et overordnet ansvar for helheten i samfunnet. Men det betyr allikevel at en må ta avgjørelser som først og fremst har en forankring og støtte i et bredere lag av folket, og fortrinnsvis dem det angår. I denne sak er ikke disse hensyn tatt i nødvendig grad. Faktum er at det politiske flertall taler folket midt imot i denne saken, og det lover slett ikke godt for hva dette lovendringsforslaget vil kunne få av negative konsekvenser i fremtiden.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-13:
Jeg skjønner at deler av Fremskrittspartiets boligpolitikk går ut på å holde folk lenger i fengsel, og at det skal løse denne situasjonen. For å se på den sida av det tror jeg vi bør ha andre kriterier. Men jeg vil ta utgangspunkt i noe av det Torbjørn Andersen sa, nemlig retten til å bo. Vi har rett til å bo – til og med i trygge og gode boligområder. Er det slik at denne retten bare er til for noen, eller gjelder retten til å bo godt og gjennom det kanskje få et bedre liv, for alle? Jeg kunne også tenke meg å spørre om Torbjørn Andersen har noen tall som kan verifisere at de fleste av dem som vil berøres av en slik ordning, faktisk vil ha slike problemer at det vil være vanskelig for dem å bo i et alminnelig borettslag? Jeg har ingen tall som viser det. Tvert imot er dette noen små unntak. Så kom representanten med en del ganske spesielle påstander og også ønsker om at de som har problemer i samfunnet, skal man helst sende til usjenerte områder utenfor vanlige boligområder. Jeg vet ikke om man har tenkt å få dette inn i reguleringsloven eller hvordan man har tenkt å gripe dette an. Hvor i Fremskrittspartiets politikk kan vi nå forvente å finne slike forslag? Er det når vi behandler stortingsmeldingen om boliger for vanskeligstilte og ungdom videre? Til slutt vil jeg ta tak i noe av det Fremskrittspartiet gjorde nå, og som de bestandig gjør, nemlig at de blander kriminalitet sammen med flerkulturellhet, og til og med bruker betegnelser som «asosiale bråkmakere ». Kan Fremskrittspartiet i dag si om de synes det er mulig på etnisk grunnlag å bedømme om eller anslå at et menneske er asosialt eller kriminelt og derfor ikke egnet til å bo i borettslag sammen med andre?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-13:
Lovens hensikt er jo å øke antallet utleieboliger, og også øke muligheten til å spre dem. Hvis man får gjennomført denne loven, vil derfor muligheten til å spre belastningen på flere borettslag være mye større enn den var før. Ellers er det litt vanskelig for meg å forstå at mitt innlegg kan oppfattes slik at jeg mener den ubegrensede retten til å bo ikke medfører plikter. Selvfølgelig gjør den det. Selvfølgelig følger det plikter med det å bo i et borettslag. Alle må forsøke å forholde seg til det. Denne loven fritar ingen fra å følge de reglene som er i et borettslag, men å dokumentere boevne på forhånd kan jo være litt vanskelig. Det ville i så fall alle måtte gjøre. Mange av oss har bodd i borettslag og har ulike erfaringer med det, selv om naboen ikke kom dit via sosialkontoret. Det er på det rene at en del personer vil trenge mer hjelp enn andre til å tilpasse seg dette regelverket. Det mener vi at den ordningen vi nå ønsker å få vedtatt, kommer til å bidra til. Og fra vår side har vi veldig sterkt understreket kommunens oppfølgingsansvar overfor de personer man kan anta vil få slike problemer. Det er på den måten vi tror vi best kan hjelpe disse menneskene til å få en bedre livssituasjon, som vi mener at de har rett til – på linje med alle oss andre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-13:
De kravene vi stiller til kommunen, stiller vi gjennom de lover og regler som vi pålegger kommunene å følge opp. Det er riktig som Danielsen sier, at i noen tilfeller kan man oppleve slike konflikter. Den samarbeidsordningen vi nå ønsker å få vedtatt, er jo til for at man skal kunne løse opp i dette og gjennom et samarbeid få til ordninger som både borettslaget, den enkelte beboer dette gjelder, og kommunen kan leve med. For her har også kommunen et ansvar for å skaffe boliger. Det kan tenkes at man også innenfor denne ordningen blir kastet ut fordi man har en oppførsel som ikke lar seg forene med det å være der. Det kan skje. Men at kommunen i en slik situasjon skulle miste retten til å gi denne boligen til en annen person som trenger hjelp til å skaffe seg bolig, er helt urimelig, for det betyr at man blir kollektivt dømt for noe man ikke er personlig ansvarlig for. Heller ikke Fremskrittspartiet kan mene det er riktig at et menneske som kommer etter en som har forbrutt seg mot et regelverk i et borettslag, skal bli dømt for noe den som hadde leiligheten før, har gjort. Det er helt urimelig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1998-11-13:
Det er sikkert ikke grunn til å forlenge denne debatten stort, for det debatten hittil har dreid seg om, er svært ulike menneskesyn. Enkeltmennesker blir uforholdsmessig hardt rammet, sier Dag Danielsen i sitt siste innlegg. Ja, de gjør det! Det er mange som har blitt rammet også på den måten at de av ulike grunner ikke har klart å skaffe seg et sted å bo. Og når Torbjørn Andersen stempler alle disse som bråkmakere og urostiftere, blir det på en måte umulig ikke å ta til motmæle. For det er slik at de aller fleste som trenger slik hjelp til å skaffe seg bolig, vil kunne få hjelp gjennom det vi legger til rette for i lovendringen i dag. Jeg kan ikke forstå hvor Thorbjørn Andersen har det fra, og hva slags grunn han mener han har til å stemple flertallet av disse som bråkmakere og urostiftere. Det Fremskrittspartiet tar til orde for, er en segregeringspolitikk: Er en slik, skal en bo der, har en det på en litt annen måte, skal en bo et annet sted, og de som bråker litt, skal helst bo langt ute i skogen eller et eller annet sted. Vi andre har et syn som går ut på omtrent noe slikt: Vi tror at dette mangfoldet er bra, men at det noen ganger medfører at enkelte ikke klarer å rette seg etter regler og lover, og da må vi ha et system der vi prøver å få disse inn i en mest mulig normalisert tilværelse. Vi tror det er den beste måten å få både dem og samfunnet til å fungere best mulig på. Da er en segregeringspolitikk en helt feil veg å gå. Det ville jo bare sementere forskjeller og sementere måter å oppføre seg på, der en aldri må bryne seg mot naboen eller mot arbeidskolleger eller mot venner eller dem en måtte møte ute på gata. Særlig med tanke på barns oppvektsvilkår, synes jeg det er ganske alvorlig hvis man skulle gå langs de linjene Fremskrittspartiet nå tegner opp, der man skulle skille ut deler av befolkningen fordi de har det felles kjennetegn at de har vært nødt til å få hjelp til å skaffe seg en bolig. To av fremskrittspartirepresentantene kommer her med to helt ulike meldinger. Danielsen ønsker mer makt til det offentlige og mener at det skal gripe sterkere inn, mens Torbjørn Andersen mener at det offentlige får for mye makt gjennom denne loven. Så det er litt vanskelig å få tak i hva Fremskrittspartiet egentlig ønsker, bortsett fra at de ønsker at flere folk skal sitte lenger i fengsel, og at det skal komme færre flyktninger og asylsøkere inn i Norge.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-13:
Jeg er glad for at et stort flertall i kommunalkomiteen har sluttet seg til departementets forslag om å endre borettslovene slik at det blir enklere for kommunene å skaffe boliger til dem som trenger det, enten det er flyktninger, asylsøkere, eldre, funksjonshemmede eller andre svaktstilte, og at det på den måten blir mulig å spre boligene på ulike boområder. Etter forslaget kan det offentlige erverve inntil 10 pst. av andelene i et borettslag, sjøl om vedtektene ikke åpner for juridiske andelseiere. Forslaget innebærer ingen ekspropriasjons- eller forkjøpsrett til å erverve andeler, men baseres på frivillig salg. Stortinget har vedtatt en liknende bestemmelse i eierseksjonsloven. Etter min vurdering er det ikke grunn til å ha ulike regler i eierseksjonsloven og borettslovene på dette området. Det finnes mange borettslagsboliger som er velegnet som kommunale utleieboliger. Det er derfor naturlig at retten for det offentlige til å erverve boliger for utleie nå også innføres i borettslovene. Jeg er kjent med at en stor del av boligsamvirket er skeptisk til forslaget – jeg har selv hatt møter med flere borettslag. Dette begrunnes med at kommunene ofte har hatt mangelfull oppfølging av sine framleiere, og at dette har påført øvrige beboere problemer. Jeg vil i den forbindelse minne om at uakseptabel oppførsel fra en framleiers side både kan gi grunnlag for å kaste ut beboeren og gi kommunen som andelseier oppsigelse. Tålegrensen for hva øvrige andelseiere må finne seg i, er den samme enten det er andelseieren selv eller en framleier som bor i boligen. Med sikte på å unngå oppsigelser vil derfor kommunene også ha en sterk egeninteresse i å følge opp sine leietakere. Det er sterkt understreket i proposisjonen at kommunene har ansvar for å følge opp dem som er tildelt bolig i borettslag. Etter mitt skjønn er derfor interessene til de øvrige andelseiere, som også er beboere, ivaretatt på en forsvarlig måte i proposisjonen. Jeg har imidlertid merket meg og jeg tar til etterretning at komiteen også ønsker å lovfeste en plikt for de såkalte juridiske personer som har ervervet andeler i et tilknyttet borettslag, til å delta i et samarbeidsutvalg med boligbyggelag om erverv av andeler og forvaltning av framleieforhold i tilknyttede borettslag. I de fleste tilfeller vil dette dreie seg om nok et pålegg til kommunene. Komiteen ber departementet følge nøye med i kommunenes praktisering av de nye lovreglene, både med hensyn til spredning og oppfølging av samarbeidet med boligsamvirket. Jeg kan bekrefte at departementet vil følge med på hvordan reglene blir praktisert og hvordan dette utvikler seg. I tillegg til endringene i borettslovene foreslår departementet å endre klagereglene i eierseksjonsloven og hjemmel til å registrere alle eierseksjonssameier i Foretaksregisteret. Jeg er glad for at et stort flertall i komiteen også har sluttet seg til disse forslagene.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-13:
Til spørsmålet om dette vil føre til sentralisering av personer som ønsker å få hjelp av kommunene til å skaffe seg bolig: Nei, jeg tror oppriktig talt ikke det. Jeg tror at dette stort sett er mennesker som ikke har noen bevisst tanke om å flytte til kommuner som skal være ekstra flinke til å skaffe sosiale boliger. Dette er mennesker som ofte er i en fortvilt situasjon, ved at de ikke har noe sted å bo. Jeg merket meg at representanten Andersen i en replikkveksling sa at barnefamiliene selvfølgelig måtte skaffes boliger. Da vil jeg minne om at når det gjelder barnefamilier, har vi det blant innvandrere, blant flyktninger, blant asylsøkere, og jeg regner da med at Andersen mener at det ikke bare er etnisk norske småbarnsforeldre og barnefamilier som skal ha denne muligheten, men at det gjelder alle. Jeg kan også minne om at når det gjelder eldre, har vi faktisk også eldre som ikke har etnisk norsk bakgrunn, og som trenger et sted å bo. Jeg regner med at Fremskrittspartiet mener at det ikke skal være hudfargen på eldre som bestemmer om en kommune skal sørge for at de får et akseptabelt boligtilbud. Altså: Jeg vil henstille til Fremskrittspartiet å være noe mer nyansert når de snakker om hvem som har behov for sosial boligbygging. Så vil jeg minne om at kommunene faktisk har ansvar for å sørge for boliger. Vi må gi kommunene en reell mulighet til å klare å følge opp dette ansvaret. Den lovendring vi foreslår nå, er altså i tråd med det. Jeg har også merket meg at det er blitt framhevet at borettslagene har protestert på denne ordningen. Ja, de har det, men OBOS var faktisk de som anbefalte at vi foretok en lignende endring i eierseksjonsloven i sin tid. La meg også minne om til slutt at i borettslagsloven står det faktisk at inntil 30 pst. kan brukes til sosial boligbygging. Nå foreslår Regjeringen, og jeg er glad for at vi får flertall i Stortinget for, å åpne for 10 pst.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1998-11-13:
Jeg skal prøve å begrunne det i tre punkter. For det første er det kommunene som har ansvar for å skaffe folk hus når de ikke klarer det sjøl, for å si det enkelt. De har ansvar for den sosiale boligpolitikken. Men det er også kommunenes ansvar å følge opp de leilighetene de leier ut til folk som trenger det. Det er klart presisert og understreket i proposisjonen. Jeg tror kommunene er seg bevisst det ansvaret. Så vil jeg vise til de regler som ligger i borettslagsloven, som vi mener dekker opp det som skal skje i et borettslag, uansett om det gjelder juridisk eier eller framleie. Det tredje punktet er at jeg etter hvert har blitt mer og mer tilbakeholden med å pålegge kommunene altfor mange nye, detaljerte bestemmelser om hva de skal ha ansvaret for. Når det gjelder det siste punktet, er jeg faktisk litt bekymret for at vi både fra Regjeringen og også fra Stortinget i altfor stor grad kommer med detaljbestemmelser om hvordan kommunene skal løse sine oppgaver. Jeg syns forslaget her i dag er litt i den gata. I det ligger det at hvis vi først aksepterer at kommunene har ansvar for den sosiale boligpolitikken – og det har de – må vi akseptere og ha tillit til at kommunene følger opp det ansvaret slik de mener det er mest praktisk riktig å gjøre det. Det har altså også vært et argument, og for min del har nok nettopp det siste punktet etter hvert fått større og større betydning.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1998-11-30:
Jeg tillater meg å foreslå Per Ove Width og Ursula Evje.