Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-03-09:
Jeg har lyst til å begynne innlegget med å lese det mandatet som utvalget fikk, og som denne saken er basert på. Hovedmålsettingen ved gjennomgangen av barneloven var å vurdere endringer i barneloven i et perspektiv der begge foreldre anses å være like viktige for barnet, og der en søker å støtte opp under en samfunnsutvikling der begge foreldres tid, ansvar, omsorg og medbestemmelse over vesentlige sider ved barnets liv står sentralt. Utvalget skal vurdere begrepene bostedsforeldre og samværsforeldre i lys av et sidestilt foreldreskap også etter samværsbrudd. Jeg tror det er litt viktig at vi har med oss det når vi behandler denne saken. Dette er en viktig sak, og det er veldig mange følelser knyttet til den. Den berører spesielt barn som blir utsatt for samlivsbrudd mellom foreldrene, men den har også store konsekvenser for de foreldrene som blir utsatt for samlivsbrudd. Det var store forventninger til utvalget og dets mandat, og det var mange som ble skuffet over at Regjeringen ikke gikk lenger i denne saken enn det de har gjort i dag. Det vil jeg komme litt tilbake til. Vi snakker ofte om barns beste. Barns beste er et begrep som vi snakker om hele veien. Men jeg tror vi også skal tenke på barns rettigheter. Barns rettigheter er viktige. Alle barn har rett til samvær med sine foreldre, og derfor må barns rettigheter bli retningsgivende i barneloven. Barns rettigheter er at de har like mye rett på en far som de har rett på en mor. Det er mange barn som blir berørt av dette, og mange barn kommer i en konflikt fordi de er like glad i mor som de er i far. Derfor er det viktig at vi som politikere, vi som skal lage disse reglene og lovene, har det i bakhodet når vi lager dem, og ser til at barns rettigheter blir ivaretatt. I Dagsavisen forrige uke sto det under overskriften «Kan dømme barn til å ha to hjem»: «Den nye barneloven vil gi domstolene mulighet til å idømme delt bosted for barn med skilte foreldre. Dagens regelverk er tradisjonsbundet og favoriserer mor, mener Arbeiderpartiet.» Jeg tenkte ja ja, er det nå virkelig sånn? Det er ikke det. Virkeligheten i den saken vi behandler i dag, er at det bare er i enkelte særlige tilfeller at domstolene kan idømme delt bosted. Denne regjeringen likestiller ikke foreldreskap slik den burde ha gjort. I går var det kvinnedagen, og veldig mange var ute og feiret dagen og snakket om likestilling. Denne regjeringen snakker om likestilling knyttet til fødselspermisjoner. Da skal far likestilles. Da skal han ta like stor del i barnets oppvekst de første årene. Men med en gang det blir en skilsmisse i «den lykkelige familien», er ikke far likestilt lenger. Det henger ikke på greip i forhold til Regjeringens likestillingspolitikk. For Fremskrittspartiet er det viktig at delt bosted er lovens utgangspunkt. I det moderne Norge må vi ta far på alvor og la ham ha like mye å si etter et samlivsbrudd. Selv om Regjeringen åpner litt opp, går den ikke langt nok. Det er kun ved særlige grunner at Regjeringen går inn for at domstolen skal kunne idømme delt omsorg. Ved en inkurie har Fremskrittspartiets merknad når det gjelder dette, falt ut. Det er derfor vi har fremmet det forslaget som ligger på bordet i dag. Jeg har lyst til å lese opp den merknaden som er falt ut: Fremskrittspartiet mener at delt bosted bør være lovens utgangspunkt, og at det bør være bostedsdeling etter et samlivsbrudd med mindre noe annet er avtalt. Fremskrittspartiet mener også at delt bosted er løsningen som i størst mulig grad sikrer barnets beste gjennom mest mulig kontakt med begge foreldrene. Vi mener også at det som først og fremst skaper konflikter etter samlivsbrudd, er at det likeverdet som foreldrene hadde i samlivet, erstattes med ulikeverd etter et samlivsbrudd. Fremskrittspartiet mener at likestilling mellom foreldre vil dempe konfliktene og skape en langt bedre og mer stabil situasjon for barn etter samlivsbruddet. Vi registrerer at lovforslaget er et lite skritt i rett retning ved at det nå åpnes for at domstolene skal kunne idømme delt bosted, men at det må foreligge særlige grunner for å idømme dette. Det er ikke bare delt bosted, men også varslingsplikt vi skal debattere i dag. Regjeringen legger opp til seks uker. Det tar nesten enda lengre tid å vente på å komme til på meklingskontor og i domstolsapparatet for å få dette avgjort, og da nytter det veldig lite med seks ukers varslingsplikt. Fremskrittspartiet kommer derfor til å støtte Venstres forslag om utvide denne varslingstiden. Meklingskontorene og domstolene må styrkes, og de må prioritere slike saker slik at man får dette på plass. Så er det en sak vi også må behandle, og det gjelder samværssabotasje. Jeg må si jeg er skuffet over at ingen av de andre partiene har gått inn på den merknaden eller ser alvoret i dette, slik at det får konsekvenser at man saboterer. Jeg skal ikke si at det bare er kvinner som saboterer, for det er også menn som gjør det. Men likevel må det være en konsekvens. Fremskrittspartiet og Høyre hadde her en fellesmerknad til straffeloven da den ble behandlet i vår. Men det gjør inntrykk når man sitter og hører på menn som sier at mor kan godt få lov til å ha hovedomsorgen, jeg skal betale hver krone jeg skal i barnebidrag, men la meg få lov til å se barna mine, som jeg har rett til å ha omsorg for. Når det ikke får konsekvenser når mor saboterer dette, nytter det ikke å ha en lovgivning. Derfor håper jeg at regjeringspartiene kanskje kan snu i løpet av debatten og gå inn for forslaget om at samværssabotasje må få konsekvenser. Så har Fremskrittspartiet fremmet et forslag om å miste retten til samvær hvis man er dømt for grov vold mot sine barn. Justisminister Knut Storberget har vært veldig høyt på banen når det gjelder vold i nære relasjoner, og barns beste og det å ivareta dem etter at far eller mor er dømt for en kriminell handling mot sine egne barn. Derfor er det gledelig at statsråd Lysbakken i sitt brev til komiteen er enig i at man må se på om man ikke automatisk skal miste samværsretten hvis man blir dømt for vold mot sitt eget barn. Det er mange barn som gruer seg til å gå tilbake til far eller mor etter at de har kommet ut av fengsel. Det er mye arbeid for den forelderen som er igjen, og som er bekymret for at man er nødt til å levere barnet fra seg den dagen soningen er over. For Fremskrittspartiet er det barnets beste og barnets rettigheter som må veie tungt med tanke på at foreldre som begår vold mot sine barn og blir dømt for det, automatisk kan miste samværsretten. Da får de heller søke om å få samværsretten tilbake, hvis det viser seg at de har skikket seg godt. Det er én ting som ikke har blitt så mye fokusert, og det gjelder vold mot barn. La meg slå fast at Fremskrittspartiet tar sterk avstand fra enhver form for vold mot barn, både psykisk og fysisk. Det må det ikke være noen tvil om. Men Fremskrittspartiet ser den samme situasjonen som Riksadvokaten har gitt uttrykk for i sine høringsuttalelser, at slik som dette lovforslaget er utformet her, kan det ramme feil. Derfor er Fremskrittspartiet i dag ikke rede til å gå inn på det forslaget, slik saken ligger i dag. Fremskrittspartiet vil ta opp de forslagene som vi har fremmet i saken. Vi vil også støtte Venstres forslag nr. 4. Jeg ser at Venstres forslag nr. 5 er nesten likelydende med det som Fremskrittspartiet fremmer, så vi får se hvordan det blir ved avstemningen her.