trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Statsråden nevnte Montessoriforbundet som et forbund som har flere privatskoler. Dette er typisk skoler som har elever fra flere kommuner. Da er det, slik jeg har forstått, intet i veien for at Montessoriforbundet kan ha to skoler i nærheten av hverandre, i forskjellige kommuner. Foreldrene kan da velge å sende barnet sitt dit hvor det gis best tilbud eller størst statstilskudd. Jeg går ut fra at statsråden mener foreldrene bør velge det undervisningstilbud som er best for deres barn, altså en oppfordring til å sende barnet dit hvor staten gir rom for et best mulig faglig tilbud. Det har jeg forstått at statsråden mener regelverket åpner for. Så til spørsmålet om kommunal uttalelse, eller nærmest veto. Det som forundrer meg mest i den sammenhengen, er at hvis regjeringspartiene syntes at tingene var klare og greie for 17 dager siden, hva er da behovet for et nytt vedtak som skaper uklarhet i dag? Vi er vant til som lovgivende forsamling å skille mellom «kan», «bør» og «skal». Jeg går ut fra at det også er mulig for enkelte å skille mellom «å legge vekt på», «å bli hørt» og «å legge vesentlig vekt på». «Vesentlig vekt på» betyr at det skal mye til for å komme til en annen konklusjon. Da er det vel slik å forstå at når noe skal tillegges «vesentlig vekt», skal det altså legges mer vekt på enn dersom man hadde kommet til at dette bare er ett av flere innspill. Da må det vel være slik at regjeringspartiene mener det er viktigere å etterkomme kommunenes ønsker i dag, enn det var for 17 dager siden.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Når det gjelder spørsmålet om «vesentlig vekt», som Voie nå har kommet med diverse utlegninger om hva betyr – tror jeg – er det vel slik at jeg undres litt på om regjeringspartiene kan finne noe som helst sterkere uttrykk som kan gi kommunen en sterkere avgjørelsesmyndighet i slike saker, enn at det skal legges «vesentlig vekt på». Da må det være «avgjørende» betydning. Det er altså så sterkt man kan si det uten å legge alle andre begrunnelser totalt døde. Men uansett hvor langt man mener at «vesentlig vekt» strekker seg, strekker det seg i hvert fall betydelig lenger enn det som var flertallet for 17 dager siden. Det skal selv Voie ha problemer med å forklare seg bort fra. Når det gjelder Lyngstads synspunkter, at skoler skal være egne rettssubjekter, er det ingenting som er problematisk ved det. Men det er fortsatt ingenting som hindrer foreldrene i å velge hvilket av de selvstendige rettssubjektene de ønsker å sende sine barn til. I den sammenheng finnes det faktisk områder i kongeriket som er relativt tett befolket, hvor avstandene ikke nødvendigvis er svært lange, og hvor det slik sett kan være ganske likegyldig, transportmessig, hvilken skole man velger. Hvis da Montessoriforbundet er en seriøs aktør, går jeg ut fra at de også ønsker å gi et best mulig tilbud til alle sine elever, uansett hvor de nå skulle bo. Slik jeg har forstått regelverket, og det har i hvert fall ikke blitt avkreftet, har foreldrene full mulighet til å velge den av friskolene de selv ønsker, med mindre det ligger noen regler om boikottvirksomhet som skolen har muligheter til, som jeg ikke kan se.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-06-12:
Hovedprinsippet ved den finansieringsformen som stortingsflertallet i dag vedtar, er å legge den kommunale gjennomsnittsbetraktningen til grunn for beregning av tilskuddet. Det er det som er hovedprinsippet, det bærende prinsippet, i den nye tilskuddsordningen. Det står selvfølgelig i grell kontrast til dagens system, basert på et landssnitt. Med den negative holdning og politikk som Arbeiderpartiet har stått for – til en viss grad også SV, iallfall i tidligere tider, jeg er spent på framtiden – med hensyn til å gi tilskudd til private skoler og oppfylle de forpliktelser som Stortinget har påtatt seg overfor private skoler og friskoler heretter, hvor man kontinuerlig foreslår å redusere tilskuddet til disse skolene, må det være en betryggelse at stortingsflertallet vedtar at det fortsatt skal være et statlig ansvar å betale ut nødvendig tilskudd til disse skolene.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-06-12:
Man må kanskje være medlem av Fremskrittspartiet for å se at det her er noen kvantesprang i politiske holdninger fra Høyres side. Det er et minst like viktig Høyre-prinsipp at vi skal ha likebehandling. Og mest mulig likebehandling av elevene er også en forutsetning for de prinsipper om finansiering som i dag blir vedtatt. Derfor legger vi inn en kommunal gjennomsnittsbetraktning, et kommunalt snitt, med hensyn til likebehandling av elevene, enten de går på en friskole eller en offentlig kommunal skole. At pengene skal følge eleven som stykkprisfinansiering i den grad som Fremskrittspartiet går inn for, har aldri vært offisiell Høyre-politikk.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-06-12:
Det er helt korrekt oppfattet at Høyre har stor tillit til kommunesektoren og til det lokale selvstyret. Vi viser også i praksis, både gjennom vedtak og de forslag som kommer fra Regjeringen, gjennom program og øvrige politiske beslutninger som Høyre er med på, at vi delegerer stadig mer til kommunesektoren og reduserer antall øremerkede tilskudd – kanskje litt i motsetning til Senterpartiet, som ofte snakker om det samme, men lite får til i praksis. Vi viderefører det samme prinsippet også her, ved at vi nå lar det kommunale snittet bli grunnlaget for tilskuddsberegningen, som absolutt har å gjøre med troen på at de gode lokalpolitikere er villige til å prioritere økonomiske ressurser til skolen framover. Men så tar vi samtidig med oss de signaler som kommer, både fra friskolene og fra annet hold, om at på utbetalingsområdet kan det være grunn til å skynde oss langsomt, fordi vi her – bl.a. ut fra den begrunnelsen som jeg gav i mitt replikksvar tidligere – har dårlige erfaringer med stortingsflertallet når det gjelder å følge opp de forpliktelser vi har overfor denne skoletypen.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-06-12:
Formuleringen «å legge vesentlig vekt på kommunens uttalelse» betyr altså ikke kommunal vetorett, det kan verken leses eller forstås slik. Men Fremskrittspartiet er uenig i at det kommunespesifikke tilskuddsgrunnlaget skal legges til grunn, som er hovedprinsippet i denne saken. Begrunnelsen er at det vil føre til større ulikheter når det gjelder offentlig finansiering av elever i norsk skole. Fremskrittspartiet ønsker å beholde dagens system, og mener at dagens system vil føre til større likhet mellom offentlige og private skoler. Men det er jo nettopp det som er flertallets begrunnelse for å gå over til kommunalt finansieringssystem, at man ønsker større likhet mellom friskolene og de offentlige skolene. Ser ikke Fremskrittspartiet at det systemet vi har i dag, og som de ønsker å videreføre, nettopp fører til det motsatte av det de selv bruker som begrunnelse.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-06-12:
Representanten Karita Bekkemellem Orheim startet sitt innlegg med å si at vi nå åpner for et frislipp av private skoler og friskoler. Representanten Simonsen sier det stikk motsatte, at vi nå fremmer et forslag som undergraver friskolene. Begge kan umulig ha rett samtidig. Men det kan jo hende at her ligger sannheten, virkeligheten, et sted imellom. Det er ikke slik at Høyre og Regjeringen prioriterer hensynet til kommuneøkonomien foran kvalitet og kreativitet. Vi ønsker å prioritere kommuneøkonomien for å styrke den offentlige skolen, og samtidig som vi styrker kommuneøkonomien og den offentlige skolen, gir vi muligheter for å imøtekomme friskolenes behov for stabile rammebetingelser, for god og sikker økonomi, for å ha mulighet til både å etablere en ny skole og å drive den med et økonomisk fundament på lik linje med de offentlige skolenes. Derfor synes jeg den – til dels – tiraden av kritikk og påståtte endringer i Høyres politikk som kom fra representanten Simonsen når det gjelder den politikk som både Regjeringen og Høyre fører i forhold til friskoler og satsing på kvalitet i skolen i det hele, skyter langt over mål og ikke er i tråd med virkeligheten. Når det gjelder realitetene i forslag nr. 16, har jo også medforslagsstilleren fra SV bekreftet at forslaget innebærer ingen kommunal vetorett. Det var faktisk det representanten Simonsen stod sammen med regjeringspartiene om da vi behandlet friskoleloven, ved nettopp å understreke at her måtte det ikke innføres noen kommunal vetorett. Og det gjøres det heller ikke i dag med det forslaget som nå ligger på bordet. Men at departementet og Regjeringen får en mulighet til å vurdere de synspunkter og innspill som kommer fra kommunen, og også legger avgjørende vekt på disse synspunktene, synes vi er både rimelig og riktig i den fasen vi går inn i. Da ivaretar vi faktisk mange av hensynene, og også synspunktene, som kritikerne av friskoleloven framfører. På mange måter er det en god måte å imøtekomme opposisjonen på også. Og siden nå Rolf Reikvam fra SV i et tidligere innlegg i dag gav ros til regjeringspartiene for godt samarbeid når det gjelder å forbedre kvaliteten i skolen, har jeg lyst til å si at det er jo hyggelig at iallfall ett parti på Stortinget ser behov for å sikre friskolenes stabile rammevilkår – i tillegg til regjeringspartiene.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2003-06-12:
For at det ikke skal være tvil om formuleringen her, står det da i forslaget vitterlig «å legge vesentlig vekt på kommunens uttalelse der kommunen påviser» osv., slik at det er oppklart, hvis jeg kom i skade i sted for å bruke ordet «avgjørende» i stedet for «vesentlig». Jeg synes Arne Lyngstad avklarte greit hva som er realiteten her. Her har både representanten Simonsen og Fremskrittspartiet meldt seg ut av den politiske diskusjon ved å si at man ikke vil være med på å forhandle fram en løsning som gjør at friskolene får et finansieringssystem som de kan leve med framover. Når man da er nødt til å gå til et annet parti for å oppnå den løsningen som er helt nødvendig, skulle det bare mangle at man gjennom forhandlinger ikke kommer fram med noen kompromissforslag som vil avvike en smule fra den mest ideelle løsning, som vi sikkert kunne ønsket oss, flere enn Simonsen.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Jeg vil gratulere representanten Voie med et utmerket foredrag. Imidlertid er det slik at en viktig valgkampsak for Høyre har vært at pengene skal følge eleven – en stykkpris. Nå har en Høyre-statsråd fremmet sak om at pengene ikke skal følge eleven, men vertskommunen. Jeg har merket meg det prinsipielle kvantespranget. Hva forårsaker denne kuvendingen? Og når skjedde den?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Det er ikke første gangen Fremskrittspartiet har mange ord, mange meninger og mange forslag når det gjelder kvalitetstilsyn, kontrollrutiner, objektivitet og etterprøvbarhet. Det trodde jeg representanten Nielsen var klar over. For å gjøre henne klar over ytterligere en ting: Skolen, uansett om den er offentlig eller privat, er foreldrenes hovedverktøy for å oppfylle sin plikt til å sørge for at barna får den opplæringen som loven tilsier. Og dersom foreldrene ikke har lov til å gå inn i skolen, lov til å føre tilsyn, lov til å føre kontroll, er faktisk det politiske ideologiske landskap med på å oppheve den retten som foreldrene helt åpenbart har etter barneloven § 30. Det trodde jeg ikke var noe som Arbeiderpartiet ville synes at Fremskrittspartiet burde gå inn på.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Jeg bruker briller, og dermed kan det hende at jeg ser dårlig, men jeg hadde aldri trodd at noen i denne sal kunne få seg til å si at Fremskrittspartiet var en konservator for dagens skolefinansiering, men slik kunne man faktisk oppfatte representanten Voie. Vårt syn er statlig stykkpris til alle barn, uansett om de går på en offentlig eller en privat skole, og stykkprisen beregnes ut fra det enkelte barns reelle behov for opplæring, altså den kan variere. Dette ville gitt, dersom det hadde fått flertall, 100 pst. likeverdig finansiering, og også de offentlige skolene ville hatt et vesentlig bedre økonomisk handlingsrom med vårt system, enn det de nå har med flertallets system.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
På sidene 11 og 12 i innstillingen står det et forslag, nr. 10, som ville kunne ha medført en ganske rask oppfyllelse av Sem-erklæringen. Det lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem sak om innføring av et kapitaltilskudd med tilhørende lovendring i tillegg til driftstilskudd for frittstående skoler i forbindelse med statsbudsjettet for 2004.» Det kunne regjeringspartiene stemt for, så ville dette ha vært i orden, og vi hadde spart et betydelig arbeid senere. Til representanten Lyngstad. Når det gjelder dette å legge «vesentlig vekt» på kommunens uttalelse, er det kanskje noe mer enn en helt ordinær høringsrunde.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Med referanse først til representanten Reikvams replikk, og så statsrådens svar: Stortinget kjenner i prinsippet kun statsråden, og ikke hennes embetsverk. Derfor må vi i det alt vesentlige forholde oss til det hun sier, og ikke ha noen tro- og synsemening om noe annet. Representanten Kvakkestad fikk på sitt spørsmål til statsråden ikke et klart og fyllestgjørende svar. Han fikk et svar som lød omtrent slik: Det ligger ingen forbud i loven, men synsing fra regjering og regjeringspartiene ut fra prinsippet om at det ikke ville være slik at idealister laget en skole i hver kommune, for så å sluse elevene mellom de kommunene som finansierte skolen best. Det jeg ønsker nå, er ikke synsing, men: Kan statsråden si ja eller nei til om dette er mulig i henhold til lovverket?
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Jeg må innrømme at jeg ble ganske forbauset da jeg så de forslagene som lå på bordet i morges. Ikke så mye over at forslagene kom nå og ikke i innstillingen, men over at Høyre går sammen med Sosialistisk Venstreparti om et forslag som undergraver friskolene ved å gjøre det vanskeligere enn nødvendig å få tillatelse til å gå i gang. Høyre vil i dette forslaget legge «vesentlig vekt på» en del ting. Selv om det kanskje ikke er en ren vetorett for kommunene, er «vesentlig vekt på» et meget sterkt uttrykk, så det er ikke så veldig langt fra. Hva er det Høyre vil at det skal legges vesentlig vekt på når en skole søker om tillatelse? Jo, det er kommunens skolestruktur, kommunens utgifter, og avstanden til de offentlige skolene. Tidligere trodde jeg det faktisk var slik at Høyre la vesentlig vekt på helt andre ting, nemlig kvaliteten i skolen og det faglige innholdet i undervisningen. Det kan ikke være noen tvil om at med dette forslaget gir Høyre SV ikke bare lillefingeren, men hele hånden. Dette forslaget, hvis det blir vedtatt, vil bli brukt for alt det er verdt i årene framover, av alle politikere som er motstandere av en utvikling i retning av flere privatskoler. Med dette vedtaket i hånden kan et flertall i et kommunestyre, eksempelvis bestående av Arbeiderpartiet og SV, presse departementet til å avslå søknaden fra en skole som kan tilby verdens beste faglige opplegg, og begrunne det med at det kan få negative konsekvenser for kommunens skolestruktur, og påføre kommunen en del ekstra utgifter. Dette er å sette hensynet til kommuneøkonomien foran hensynet til faglig innhold og kvalitet. Det setter Høyres fagre valgløfter om å satse på kvalitet i skolen i et underlig lys. Dette forslaget skriker etter en forklaring, som jeg ikke har fått hittil i dag. Og den forklaringen bør være god hvis Høyre ønsker å beholde sin troverdighet som et parti som setter kvalitet som det aller, aller viktigste i sin skolepolitikk. Vi bør nå få en skikkelig forklaring fra representanten Voie, eller andre i Høyre, på hvorfor det er så viktig å gi departementet denne instruksjonen om å vektlegge kommunenes skolestruktur høyere enn kvalitet.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Jeg synes ikke jeg fikk noen god forklaring fra representanten Voie på hvorfor det er så viktig og nødvendig å komme med de instruksjonene til departementet som ligger i forslag nr. 16. Det nærmeste han kom, var å si at det var en god måte å imøtekomme opposisjonen på. Ja, det skal jammen være sikkert! Noen bedre måte å imøtekomme den sosialistiske opposisjonen i Stortinget på, kunne man knapt finne – de kan jo sprette champagneflasken i dag. Hadde jeg vært medlem av SV eller Arbeiderpartiet, ville jeg gått og fått tak i en utskrift av representanten Voies forrige innlegg, og så ville jeg satt en tykk strek under der han sier at man skal legge «avgjørende vekt på» kommunenes synspunkter. For representanten Voie sa jo ikke bare at man skal åpne for en mulighet til å vurdere synspunktene fra kommunene, men han la til at man skal legge «avgjørende vekt på» kommunenes synspunkter. Det er mange kommuner i dette landet som styres av Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Der kommer det ikke til å bli mange friskoler etter dette.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2003-06-12:
Til representanten Voie: Jeg tror jo ikke han hadde kommet så veldig langt om han hadde klart å forhandle seg fram til en løsning med representanten Simonsen, dessverre. Når han da valgte SV istedenfor Fremskrittspartiet, skal ikke jeg fordele skyld med hensyn til hvorfor det ikke var mulig å få til en ordning med Fremskrittspartiet, noe som normalt ville vært mye mer naturlig. Men det er trist at regjeringspartiene har måttet samarbeide med Sosialistisk Venstreparti om en så viktig prinsipiell sak som finansieringsordningen for friskolene. Det er bare det at forslag nr. 16, som vi nå har diskutert grundig, faktisk ikke har noe som helst med finansieringsordningen å gjøre. Regjeringspartiene har altså da valgt å utvide sitt samarbeid med sosialistene langt utover det som var nødvendig for å få til en skikkelig finansieringsordning, og på en måte som kommer til å undergrave friskoleordningen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
SV er fornøyd med det vedtaket som ligger på bordet i dag. Det tror jeg også at ministeren og regjeringspartiene er, for hvis vi husker tilbake til den debatten vi hadde om friskolene sist, understreket SV at vi valgte å ta statsråden på ordet, at hun også var opptatt av kvaliteten i den offentlige skolen. Det er jo det dette dreier seg om, at man skal ha en balanse her, og at man skal være opptatt av at kvaliteten ikke skal forringes i den offentlige skolen. Vi har en felles, stor jobb å gjøre der for at den offentlige skolen skal bli så god at den kan konkurrere med hvem som helst, og at alle vil ha barna sine der. Men grunnen til at jeg tok ordet, var at statsråden hadde en utfordring i forhold til lokalt sjølstyre. Jeg har da bare litt lyst til å minne statsråden om at den barnehageavtalen som vi inngikk her, er det enighet om nå, så det er vel ikke noe grunn til å polemisere mot den. Men det kan kanskje være grunn til å minne statsråden om at der man virkelig har tatt kjempetak og løftet ting ut av de lokale folkevalgte organene, er sjukehusreformen. Og når man har sagt A når det gjelder sjukehusreformen, følger det en del bokstaver etter det, som flere av oss i ettertid har stemt for, fordi vi har vært nødt til det når man har bestemt dette. Hvis vi sammenligner størrelsen på dette og noe av det småtteriet som man nå holder på og liksom skal lage en stor debatt om, det lokale sjølstyret og noen småtterier av noen øremerkede midler, blir det – for å si det mildt, og for å returnere påstanden til statsråden – for puslete. Hvis man virkelig skal snakke om frihet for kommunesektoren, må man sørge for at det er samsvar mellom de oppgavene og de inntektene man har. Det ønsker SV. Da blir det en reell frihet for kommunene, men det blir også frihet for den befolkningen som skal kunne få tjenester den faktisk har bruk for, av en kvalitet som et moderne samfunn kan være bekjent av. Så jeg syns kanskje at det ikke er grunn til å ta den tonen når det dreier seg om hvem det er som sørger for at det er lokalt handlingsrom i norske kommuner og fylkeskommuner.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-12:
President! Jeg stemte feil, jeg skulle ha stemt for forslaget.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-05-07:
Jeg foreslår Finn Martin Vallersnes.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-05-07:
Det vi opplever når det gjelder norsk skipsfart, er at kremen er i ferd med å bli solgt ut av landet. Bergesen er blitt solgt til World-Wide Shipping, som er Hongkong-basert, kanadiske Teekay har kjøpt tre større norske rederier, og det faktiske forhold i dag er at de to største rederibaserte miljøene i Norge nå er kontrollert av utlendinger. Fremskrittspartiet har hele tiden kjempet mot de ødeleggende, dårlige norske betingelsene for skipsfarten. Vil de siste tids hendinger og den negative utviklingen vi ser, gjøre at departementet vil være villig til å endre sin skipsfartspolitikk?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-05-07:
Jeg konstaterer at på dette området har Norge vært verdensledende. Dette er faktisk det eneste området hvor Norge kan skryte og si at vi er best i verden når det gjelder kompetanse. Jeg konstaterer også at rederiene er på full fart ut av landet. Statsråden var inne på beskatningen. Skatter og avgifter er jo annerledes i Norge og er ikke harmonisert med EU. Det lønner seg på grunn av den drepende formuesskatten å eie rederier i andre land. Her bør det komme endringer raskt, og statsråden har jo sagt at vi bør ha de samme konkurransebetingelsene for norske bedrifter som det som gjelder i EU. Hvorfor har han da unntatt skipsfarten fra dette prinsippet, i og med at det beviselig er sterk konkurransevridning når det gjelder rammebetingelser?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2003-05-07:
Jeg har et tilleggsspørsmål til nærings- og handelsministeren. I VG i dag sier ministeren, riktignok som en spissformulering, at Norge ligger til venstre for Kina i statlig eierskap. Hvis vi ser Statoil, Hydros olje- og energidivisjon, Statkraft og vannkraftressursene i en helhetlig sammenheng, burde Norge i dag vært en stormakt og utviklet kompetanse og arbeidsplasser en masse i Norge. Det burde vært en utfordring til Regjeringen. Men Norge har jo en veldig svak industriell infrastruktur. Vi har mistet en rekke bedrifter ut av landet: Dyno, Hydro Seafood, Hafslund, Nycomed, Freia – og nå også på skipsfartssiden. Mener ikke statsråden at vi nå bør tenke alternativt? Fremskrittspartiet har foreslått et strukturfond for å beholde verdifulle norske verdier på norske hender. Hva er Regjeringens resept for å erstatte alle de industriarbeidsplassene som blir borte, sannsynligvis 60 000 før 2010?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Det er helt riktig som representanten Hedstrøm sier, at to store rederier har fått utenlandsk eierskap og er blitt kjøpt opp. Det gjelder det tidligere Navion, som var i Statoil, og det andre er Bergesen. Jeg har truffet både de gamle og de nye eierne i disse selskapene og forhørt meg litt om hva årsaken til dette er. Jeg ser ikke bort fra at det er en divergens i begrunnelsen for hvorfor det er gjort og ikke gjort hos dem som har solgt og kjøpt i forhold til det som kanskje er rådende oppfatning i en del miljøer. Da tenker jeg på de elementene som inngår i skipsfartspolitikken som skal gjøre det attraktivt å drive skipsfart fra Norge. Det har vært fokusert mye på refusjonsordningen f.eks. Den har kanskje hatt svært liten betydning for disse angjeldende selskapene, det vekter jo mer for ferjeselskapene om man har refusjonsordning eller ikke. Det som er det viktige, tror jeg, for å beholde eierskapet til denne type bedrifter, er at vi har en holdning i forhold til å legge til rette for norsk eierskap. Det gjør vi gjennom å ha skatte- og avgiftsregler som er konkurransedyktige. Og ikke minst, det elementet som er viktig innenfor shipping, er det som har med forbruksbeskatning å gjøre, som Skauge-utvalget har tatt fatt i, og som Stortinget vil få seg forelagt en sak i forhold til. Men det som er hovedproblemet knyttet til investeringer totalt sett i Norge og norske investeringer i utlandet, er det faktum at i 2002 var det et historisk lavmål på utenlandsinvesteringer i Norge, 6 milliarder kr. For hver krone utenlandske investorer satte inn i Norge, tok norske selskaper ut det tilsvarende – 6 milliarder kr – og investerte ute. Så attraktiviteten ved investeringer her hjemme kan synes å være noe mindre enn det bildet man kan få når man leser media.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Nå er det slik at det ofte blir feil å henvise til EU som sådan, for EU har ikke en felles politikk på dette området, men hvert land har sin egen skatte- og avgiftspolitikk. Det varierer svært fra land til land hva man har vektlagt. Det er ingen tvil om at det er EU-land som har langt bedre vilkår eksempelvis for å sørge for å ha nasjonale sjøfolk, og det er de som har langt bedre formuesskatteordninger som gjør at det blir interessant å plassere også shippingkapitalen i de land. Men det som jeg tror er viktig, er å ta det utgangspunktet som representanten Hedstrøm gjør. Vi har antakeligvis verdens mest kompetente miljø totalt sett innenfor skipsfart. Hva skal den norske strategien være for å ta vare på det? Det jobber vi nå med, for så vidt sammen med alle parter innenfor shippingmiljøet, for å materialisere det i en sak som jeg har lovt skal komme til Stortinget over nyttår, nettopp for å ivareta en videreføring av den posisjonen vi har innenfor maritim sektor.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Refusjonsordningen er et meget viktig element for å ha norske sjøfolk på norske skip. Vi bruker i dag mellom 500 og 600 mill. kr, så vidt jeg husker. Det er det største beløpet som er brukt siden subsidieringen av norske sjøfolk begynte. Stortinget har vedtatt innretningen for det, som vi har vært uenige om partiene imellom, ikke bare de siste par år, men for så vidt gjennom hele 1990-tallet. Det er også riktig, som representanten sier, at det i Stortinget ble fattet et vedtak den 27. februar om en ny innretning og en utvidelse av ordningen, og Regjeringen ble pålagt å komme tilbake i revidert nasjonalbudsjett for å kvittere ut dette. Så spør representanten om vi har tenkt å følge opp det vedtaket i revidert, og henviser til hva finansministeren har sagt på Høyres landsmøte. Jeg må henvise til hva finansministeren skal si i Stortinget den 15. mai hva gjelder revidert nasjonalbudsjett.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Det er ingen som noen gang har prøvd å tilbakevise den påstanden at for å beholde norske sjøfolk på norske skip er det viktig at vi subsidierer, slik at kostnadene blir lavere. Det spørsmålet man antakeligvis nå stiller seg i det maritime miljøet, er i hvilket omfang det er nødvendig å subsidiere for å beholde kjernen av den kompetansen som skal til for at man skal oppnå den målsettingen som var representanten Hedstrøms, nemlig at Norge skal være en sterk sjøfartsnasjon. Da vil det være et spørsmål om det er 5 000 eller 10 000 eller 15 000 eller 50 000 norske sjøfolk vi må ha for å oppfylle det. Men som jeg sa i mitt forrige svar, må vi ta en samlet vurdering av alle de vedtak Stortinget har gjort, for Stortinget har vedtatt flere ting som i sum kan synes å komme i konflikt med det som jeg vet stortingsflertallet er opptatt av, nemlig å beholde en forsvarlig økonomisk politikk basert på handlingsregelen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Det er ingen tvil om det som St.meld. nr. 22 for 2001-2002 om eierskap innleder med, at det er viktig å legge til rette for et privat norsk eierskap. Men skal man gjøre det, må man også gjøre noen grep som står i motstrid til det Senterpartiet har stått for. Når det etterlyses en eierskapspolitikk for å gjøre det interessant å investere i Norge, er det mange elementer som inngår, som ikke minst på skatte- og avgiftssiden er helt avgjørende. Det avgjørende, så vidt jeg har skjønt shippingområdet, er formuesbeskatningen. Vi er et annerledesland når det gjelder beskatning av formue som ligger i shipping, som vi vet er svært mobil. Man kan flytte på fredag og starte opp på mandag. Men det er heller ingen tvil om at det er riktig at det historisk har vært meget viktig at norske redere har tatt med seg norske utstyrsleverandører ut av landet, og det er faktisk slik at norske verft, norske utstyrsleverandører og norske redere i sum utgjør i grunnen kjernen i det som er det norske maritime cluster.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Det har presidenten rett i. Det var jo heller ikke noen sjokkartet opplevelse at spørsmålet skulle bli delt. Hovedspørsmålet til Stoltenberg er om jeg deler energiministerens oppfatning av hva Oslo kommune bør gjøre og ikke bør gjøre i den angjeldende situasjonen. Da er mitt svar det jeg pleier å si når jeg blir spurt om hva næringsministeren mener at Hydro bør gjøre, hva andre bør gjøre, at det ikke er mitt ansvar å gi råd til andre om hva de bør gjøre med sine egne penger, herunder kommuner hva gjelder eierskap. Man kan ikke se bort fra at det kan være fornuftig, og man kan ikke se bort fra at det kan være ufornuftig. Det kan hende at det var nye eiere som ville kunne videreutvikle på en bedre måte, men det kan også bli nye eiere som utvikler det på en dårligere måte. Jeg har ikke noe behov for å guide spesielt verken Oslo kommune eller andre norske selskaper i hva de bør gjøre.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Nå tilligger det ikke meg som næringsminister å utstede garantier på vegne av Høyre. Og jeg tror det vil være vanskelig, uansett hvem man måtte spørre i et hvilket som helst parti, å få noen til for all fremtid å utstede en garanti. Det som er viktig, er at vi tilpasser det til den virkeligheten vi til enhver tid er omgitt av, og at vi ikke lager oss et bilde av noe som en gang var, og så prøver å tilpasse oss til det. Det gjelder å ha et kart som stemmer med det landskapet man er i. Det er altså slik at vi nå i ti år har hatt en liberalisering i dette markedet, som har fungert til stor glede for norske forbrukere ved at de har hatt lavere priser i denne perioden. Det er vanskelig å forestille seg noe annet, og jeg har heller ikke hørt noe særlig debatt knyttet til dette faktum. Når det gjelder Statkraft, er det et 100 pst. statseid selskap, enten det er organisert som et statsforetak eller et aksjeselskap. Regjeringen har varslet at den med hensyn til Statkraft jobber med en omgjøring til et AS. Det ligger i Stortingets hender både om man vil omgjøre det til et AS og om man siden vil lage en Statoil-modell med en eventuell delprivatisering. Vi har i eierskapsmeldingen gitt uttrykk for hva vi mener om disse tingene. Vi har sagt at det kan være aktuelt med industrielle aktører sammen med Statkraft. Vi har også sagt at vi ser det som naturlig at privat kapital i større grad kommer inn i et slikt selskap i den grad man skal ekspandere utenfor Norge, for man har nådd limit for hva konkurransemyndighetene kan akseptere når det gjelder Statkrafts dominerende rolle, for at ikke norske forbrukere skal få enda høyere strømregninger. Jeg tror ikke norske forbrukere aksepterer høyere strømregninger fordi politikerne skal sitte og styre dette. Men noen garanti på vegne av Høyre utsteder ikke jeg.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Castbergs og Knudsens arv er tunge tradisjoner å få lagt på sine skuldre. Jeg føler et stort ansvar for å forvalte de eierandelene som Næringsdepartementet har ansvar for, enten det er i Statkraft eller i andre selskap. Representanten spurte om jeg syntes det var problematisk å ha eierskapet til Statkraft. Selvfølgelig synes jeg ikke det. På samme måte synes jeg det er helt uproblematisk å forvalte eierskapet i IT Fornebu, selv om jeg ikke syntes det var noen god idé da det ble etablert. Min jobb er å forvalte det eierskapet jeg til enhver tid har, til beste for aksjonærene. Aksjonærene i Statkraft er til syvende og sist det norske folk, og da er det altså ikke av hensyn til spesielle politikere, ei heller av hensyn til industrien, ei heller av hensyn til enkeltpersoner eller enkeltmiljøer, men av hensyn til dem som er aksjonærer, nemlig det norske folk, at det også er min jobb å legge frem forslag når jeg mener det er nødvendig å gjøre endringer på det som en gang var. Selv om Castberg og andre hadde gode ideer for snart hundre år siden, må vi jo ikke henge oss opp i nasjonalromantikken når vi skal utarbeide en politikk for fremtiden, enten det gjelder Statkraft eller andre selskap.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Det vil jeg med stor glede. Når jeg i VG spissformulerer det slik at vi ligger til venstre for kineserne i eierskapspolitikken, må jeg si at det var den tanken som slo meg da jeg var med statsministeren til Kina for et år siden og traff kinesiske statsråder som holdt på med delprivatisering/konkurranseutsetting slik vi også holder på med. Når jeg leser de tørre tall, har jeg ikke funnet andre enn rene kommunistregimer som har en større statlig andel i næringslivet enn vi har i Norge – ca. 40–50 pst. Så det er bare en gjengivelse, det er faktisk ikke en spissformulering engang. Det er nakne fakta. Jeg kan ikke med min beste vilje forstå at folk i Fremskrittspartiet, som på et visst tidspunkt utvikler en del fornuftige tanker, har falt aldeles sammen. Det var oppløftende at det i alle fall var én i sentralstyret i Fremskrittspartiet som hadde det næringspolitiske vettet i behold, og det var en som var fagøkonom. Jeg vil virkelig anbefale at man i mindre grad hører på Norsk Investorforum og i større grad hører på fagøkonomene. For det som er definitivt, er at hvis vi skal fortsette med oppkjøp fra statens side av norsk næringsliv generelt – og nå snakker jeg ikke om Hafslund – kan vi ikke kjøpe mer enn 100 pst., og nå eier vi nesten halvdelen. I andre land ligger det mellom 5 pst. og 7 pst. Og at noen kan innbille seg at det om 20 år er et sterkere konkurransekraftig næringsliv i Norge fordi staten og politikerne eier det, er meg komplett uforståelig. At Djupedal og SV er der, forstår jeg, men at Hedstrøm skulle falle dit hen, hadde jeg aldri trodd.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Man tegner et bilde som er helt feilaktig. Forestillingen om at utenlandske investorer står i kø for å investere i Norge, er altså et totalt bomskudd. I 2002, som er det siste året vi har, var det historisk lavmål på utenlandske investeringer i Norge, det var 6 milliarder, mens norske selskaper investerte 43 milliarder kr i utlandet. Og den type debatt som vi har her, er etter mitt skjønn den største faren i forhold til utenlandsk investering i Norge. Men ikke bare det, det er også en fare for at norske investorer frykter at politiseringen blir så total at de fortsetter med det de har begynt på, nemlig å investere i alle andre land enn i Norge. Det er altså helt utrolig det representanten Akselsen kan få seg til å si, han som selv delprivatiserte og solgte ut for titalls milliarder i Statoil, titalls milliarder i Telenor, Norsk Medisinaldepot til utenlandske eiere, Arcus, Raufoss og hele veien.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Det fikk jeg ikke tid til å svare på.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Bortsett fra tilleggsbemerkningen på slutten var det et konstruktivt spørsmål knyttet til hva vi vil gjøre når det gjelder miljøkrav som stilles til aluminiumsindustrien, og om næringsministeren vil ta kontakt med Norsk Hydro. Jeg har allerede snakket med angjeldende verk, og på fredag skal jeg besøke et av disse verkene for å se på de problemstillingene Olav Akselsen beskriver, og som det er all mulig grunn til å se på. Mitt generelle utgangspunkt når det gjelder miljøkrav som stilles til industrien, er at vi selvfølgelig må overholde de internasjonale forpliktelsene vi har. Vi må selvfølgelig sørge for at vi har en industri som har et positivt miljøstempel, og det er industrien selv veldig opptatt av. Det er klart at når man kommer i den situasjonen at det er snakk om et være eller ikke være for et verk – gitt at man får pålegg som er særnorske, som ingen andre har, og som eventuelt vil resultere i at en nedleggelse ikke vil føre til mindre forbruk av aluminium, men bare til at det bli produksjon et annet sted, hvor man kan formode at det vil bli enda større miljøutslipp – er det absolutt grunn til å stoppe opp og se på dette. Derfor skal jeg altså til Nord-Norge på fredag og besøke et av disse verkene som har fått miljøkrav som oppfattes som meget tunge. Jeg vil gjøre det helt klart at det er Statens forurensningstilsyn som stiller kravene, og som har kompetansen når det gjelder dette. Men som næringsminister er jeg selvfølgelig opptatt av at det er en total balanse, og jeg vil se på om det er grunnlag for å ta initiativ også fra min side.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Som jeg sa, har jeg fått full opprulling fra Hydro i forhold til det angjeldende spørsmålet. For å si det forsiktig tror jeg det er en noe forenklet konklusjon å si at det bare er ett element som skal inngå i vurderingen til Hydro om hvor de skal foreta sine investeringer, som de skal begynne å høste av om sju år. Så vidt jeg husker, var det ti elementer som inngikk i vurderingen som et standard utgangspunkt for hvor det skal foretas investeringer. Der inngår det så enkle, men likevel så alvorlige ting som hva vi formoder at kostnadsnivået blir her i Norge, hva vi formoder blir tilgang på elkraft og tilgang på arbeidskraft. En masse elementer inngår i en slik vurdering. Også miljøelementet, forurensningsproblematikken, inngår selvfølgelig i dette, og de kravene som der stilles, må vi vekte. Men det er en sterk overforenkling å si at det utelukkende er miljøbiten som er årsaken.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Det er faktisk ikke riktig som det sies i spørsmålet, hva gjelder hvilken stillingtagen man har i Hydro. Man har altså ikke tatt stilling til fremtidige investeringer i metallindustrien i Norge, konkret hva som skal skje med verkene på Karmøy, i Høyanger eller i Årdal. Det Norsk Hydro har gjort, er å igangsette arbeidet med en utredning som vil se på konsekvenser både for stenging og oppgradering av aluminiumshallene. Hydros prosjektgruppe skal også se på ringvirkningene for de tre lokalsamfunnene dersom anleggene ikke blir erstattet med ny kapasitet. Prosjektgruppen, som ble nedsatt i februar i år, består av personer fra både lokal ledelse og sentrale tillitsvalgte. Det er ventet at prosjektgruppen vil levere sin utredning 1. juli 2002. Norsk konkurranseutsatt næringsliv står overfor betydelige utfordringer. Konkurranseevnen er i de senere årene blitt betydelig svekket gjennom flere forhold: høy lønnsvekst, høy kronekurs og et høyt rentenivå. Problemene har i den aktuelle situasjonen blitt forsterket gjennom svært svak vekst i internasjonal økonomi. Regjeringen har som utgangspunkt at næringspolitikken og den overordnede økonomiske politikken skal bidra til et fortsatt sterkt og konkurransedyktig næringsliv i Norge. Et vitalt næringsliv skal bidra til den økonomiske veksten og verdiskapingen vi er avhengige av for å sikre fremtidig velferd. I den aktuelle situasjonen har det vært viktig å føre en økonomisk politikk med nødvendig stramhet som bidrar til lavere kronekurs, og fra januar har vi sett en vesentlig reduksjon av kronekursen. Omstilling er noe som skjer og bør skje hele tiden i næringslivet. Dette er med på å sikre grunnlaget for fremtidig virksomhet i en situasjon med sterk internasjonal konkurranse. Det kan være en fare for at virksomheter og arbeidsplasser forsvinner hurtigere enn nye kommer til. En rask og dramatisk reduksjon i vår konkurranseutsatte sektor kan føre med seg større omstillingskostnader enn nødvendig og svekke grunnlaget for fremtidig vekst. Det kan være vanskelig å bygge opp igjen konkurranseutsatt næringsliv dersom det bygges for raskt ned. Regjeringen legger derfor stor vekt på å føre en samlet politikk for å sikre industriens og det øvrige næringslivets konkurranseevne. Vi ønsker å bedre rammevilkårene for næringslivet, og de to siste årene har Regjeringen gjennomført skatte- og avgiftslettelser på mer enn 19 milliarder kr. Det aller meste av disse lettelsene har gått til næringslivet. Når bedriftene får beholde mer av overskuddet, er det lettere å gjennomføre omstillinger som sikrer fremtidig vekst. I denne saken vil jeg føye til at den utredningen som er omtalt her, og en rapport jeg så om dette, tyder på at det er mange forhold som tilsier at utfallet kan bli som representanten her indikerer i sitt innledende spørsmål. Men beslutning er altså ikke fattet.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Jeg synes kanskje det er en litt underlig fremstilling at de vilkår som påvirker norsk næringslivs konkurransekraft, og det som påvirker norsk industris interesse for å investere i Norge, først og fremst er en politikk som er utmeislet sammen med SV. Det var for så vidt en nyhet for meg. Men jeg tror det kanskje må ha med de to helt spesielle områdene knyttet til krafttilgang å gjøre, hva gjelder gasskraft. For øvrig vil jeg si at den informasjonen jeg får fra Hydro og alle andre selskaper, er at det først og fremst er usikkerhet knyttet til fremtidig kostnadsbilde som er avgjørende. Denne investeringen gir først noe av seg om sju år. Med den kostnadsutviklingen vi har hatt, er det faktisk den største enkeltårsaken. Men jeg vil ta med meg innspillet. Og jeg er veldig opptatt av at vi ikke skal innføre avgifter for norsk industri som ikke pålegges industrien ellers. Det med å øke skatter og avgifter er ikke akkurat en flaggsak for denne regjeringen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Det er mye fornuftig i deler av det representanten Klungland tar opp, men hans hang til disse vedhengene på slutten, som savner rot i virkeligheten, er jo ikke særlig opplysende verken for undertegnede eller for andre. Det som er helt klinkende klart etter å ha sett analysen i denne sak, er at det er helt åpenbart at miljøet for så vidt er en bit av dette. Men når man sammenligner Hydros verk i Norge med alle de andre stedene som er alternativer, og ser på hva kostnaden er for å produsere 1 kg aluminium av en gitt kvalitet, er det dessverre slik at vi kommer til dels dårlig ut. Jeg tror man bare må se i øynene at det vil være et av hovedelementene som vil telle til syvende og sist. Når det gjelder pakker og ikke-pakker, tror jeg ikke Hydro eller andre selskaper kan bygge sin fremtid på en mulig pakke for en investering som skal gjelde for de neste 50 år, men det er investeringsklimaet totalt sett som vil være avgjørende.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Sensommeren 2001 fikk Nærings- og handelsdepartementet en henvendelse fra LO og NHO vedrørende et prosjekt om kompetanseutvikling for erfarne medarbeidere, hvor en ønsket at Nærings- og handelsdepartementet skulle være med på å delfinansiere prosjektet. Departementet besluttet å delta i et forprosjekt, og rapporten fra dette arbeidet ble ferdig i juli 2002. Etter drøftelser med Arbeids- og administrasjonsdepartementet og Utdannings- og forskningsdepartementet ble det i oktober i 2002 besluttet å oversende forprosjektrapporten til Senter for seniorpolitikk for en faglig vurdering og eventuell oppfølging. En så det som viktig at Senter for seniorpolitikk ble koblet tettere opp til dette arbeidet, slik at prosjektet kunne bli sett i sammenheng med Nasjonalt krafttak for seniorpolitikk i arbeidslivet, som er igangsatt av arbeidslivsorganisasjonene og nasjonale myndigheter. Tilbakemeldingene fra Senter for seniorpolitikk var i hovedtrekk positive, men det ønsket i første omgang å utføre et pilotprosjekt og utarbeide rammer og innhold til et hovedprosjekt. Kostnader til dette arbeidet ble anslått til mellom 750 000 kr og 1,5 mill. kr. Etter nærmere drøftelser med berørte departementer har en kommet frem til en løsning hvor en planlegger et selvstendig prosjekt som er noe mindre enn det som opprinnelig ble fremlagt. Jeg har under hele denne prosessen vurdert prosjektet – som skal stimulere eldre arbeidstakere til fortsatt yrkesaktivitet – som et positivt tiltak for den enkelte bedrift og selvfølgelig også for samfunnet. Jeg er derfor i utgangspunktet innstilt på å stille midler til disposisjon for prosjektet, og har i brev av 22. april 2003 bedt Senter for seniorpolitikk om å drøfte det konkrete opplegget nærmere i et møte.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Jeg pleier ikke å begrense meg til å leve i håpet – jeg gjør også noe! Det har jeg da også gjort, og jeg har en absolutt positiv innstilling. Jeg var selv med på det møtet vi hadde. Det er, som representanten sier, en hovedutfordring å få eldre arbeidstakere til å stå lenger i jobb, og at bedriftene er seg bevisst dette ansvar og bidrar til det. En av hovedproblemstillingene som er av langsiktig budsjettmessig art, er det faktum at folk lever lenger, og at de slutter stadig tidligere i arbeidslivet – med de store finansieringsutfordringene det er for statsbudsjettet. Det er også riktig, sett i et litt lengre perspektiv, at mangel på arbeidskraft antakeligvis vil være et større problem enn den ledigheten vi har sett til nå. Jeg skal gjøre det som står i min makt, innenfor de økonomiske rammene som Stortinget til enhver tid setter for min virksomhet, for å gjøre det som er mest fornuftig. Dette er et tiltak som jeg vurderer som fornuftig og følgelig vil følge opp.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Norge har absolutt et potensial som reiselivsland. Reiselivsnæringen har en verdiskaping som utgjør om lag 4 pst. av BNP, men den sysselsetter faktisk 7 pst. av den yrkesaktive befolkningen og gir valutainntekter på ca. 22 milliarder kr. Som representanten Sortevik påpeker, er dette en betydelig gruppe næringer i det som inngår i det som kan kalles for norsk reiseliv. Norge regnes som et trygt land. Dette bør representere et konkurransefortrinn. Når Norge har hatt en viss stagnasjon i turisttrafikken, skyldes det at konkurransen stadig skjerpes, et høyt prisnivå og at det skjer endringer i reisemønstrene. Reiselivsnæringene er som andre næringer avhengige av de generelle rammebetingelsene i næringslivet. Skatte- og avgiftslettelser kommer også reiselivsnæringene til gode. Skattelettelser sammen med å tilrettelegge for moderat lønnsvekst, rentenedgang, fallende kronekurs og et stramt budsjett er de viktigste bidragene fra Regjeringens side for å øke verdiskapingen og styrke konkurransekraften og lønnsomheten i reiselivsnæringene. I forbindelse med budsjettet til høsten vil Regjeringen fremme en handlingsplan for innovasjon og entreprenørskap. Vi ønsker å legge til rette for at de mange kreative menneskene i vårt land i større grad skal kunne realisere sine ideer. Regjeringen er i ferd med å gjennomføre en betydelig omorganisering av den offentlige virkemiddelbruken, noe som også vil være av betydning for reiselivsnæringene. Reiselivsnæringene er i en spesiell situasjon ved at de får støtte til sin markedsføring. Rundt 100 mill. kr gis årlig som tilskudd til Norges Turistråd, og det forutsettes at reiselivsnæringene selv skal matche et tilsvarende beløp. En del av tilskuddet til Turistrådet har som en oppfølging av reiselivsmeldingen blitt brukt til merkevarebygging og internettportalen «visitnorway.com». Vi vil evaluere Turistrådets virksomhet i løpet av dette året. Reiselivsnæringene står overfor store utfordringer i tiden fremover. Vi er et høykostland og må forvente å leve med det. Det er vanskelig for oss å konkurrere på billige produkter – og det er kanskje heller ikke ønskelig, ei heller fra næringen selv. I stedet må vi konkurrere på kvalitet og med produkter som de reisende etterspør. Jeg tror at reiselivsnæringene har et betydelig markedspotensial. Det er imidlertid opp til reiselivsbedriftene selv og deres organisasjoner å utnytte de mulighetene som ligger i markedet, med de midlene som til enhver tid er stilt til disposisjon fra Stortinget.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2003-05-07:
Da St.meld. nr. 15 ble behandlet, var jeg med både i debatten og i næringskomiteen. Det som er hovedproblemet, og som representanten Sortevik antakeligvis er fullt klar over, er at Stortinget også har fattet en del andre vedtak siden vedtakene i forbindelse med St.meld. nr. 15 ble fattet. Det innebærer at summen av alle de stortingsvedtak som er fattet, ikke lar seg forene innenfor den ytre rammen som Stortinget er villig til å bruke av offentlige penger. Da må det altså foretas en prioritering. Det er slik at i de årlige budsjettene som har vært, har verken Regjeringen eller Stortinget greid å prioritere utover det nivået som det altså nå ligger på, i overkant av 100 mill. kr. Med den budsjettsituasjonen som er nå, ser jeg det ikke som realistisk at man skal kunne greie å følge dette med direkte bevilgninger. Men det jeg vil peke på, er at denne bransjen har fått flere hundre millioner kroner i skatte- og avgiftsreduksjoner i løpet av de to siste årene. Bransjen har da på en mye bedre måte enn tidligere blitt satt i stand til selv å håndtere de markedsføringsutfordringene som dette lille kuttet skulle tilsi.