Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 1999-12-21:
Først til representanten Solberg, som brukte en liten del av sitt innlegg på å kritisere Høyres og Fremskrittspartiets manglende oppfølging av budsjettavtalen fra i høst. Fremskrittspartiet har stått bak den subsidiære avtalen hele veien, selv om det var deler av den vi ikke nødvendigvis syns var like bra. Forskjellen mellom vår subsidiære enighet og Arbeiderpartiets omfavnelse av Regjeringen denne gangen, er betydelig. En vesentlig forskjell er at det budsjettet som ble vedtatt høsten 1998, la grunnlaget for rentenedgang og for en helt annen styring av norsk økonomi. Men det var ikke lenge etter at budsjettet for 2000 ble vedtatt, at sentralbanksjefen faktisk klargjorde tydelig at avgiftsøkningene i det vedtatte budsjettet antakelig var så store at de kunne true fremtidige rentenedsettelser. Så jeg tror kanskje ikke at Arbeiderpartiet skal gå så altfor høyt på banen når det gjelder god økonomikontroll og -styring. Så til nysalderingen. Det er jo litt spesielt når man under en budsjettbehandling om høsten driver med dramatiske øvelser for å finstille en budsjettbalanse og i dypeste alvor foretar kutt som dreier seg om små promiller av statsbudsjettet. Og så kommer man til nysalderingen og kan konstatere at oljeavhengigheten i løpet av budsjettåret er økt helt opp til 18 milliarder kr! Det er ikke mulig etter mitt skjønn å finjustere norsk økonomi helt ned på promillenivå. Regjeringen undergraver i og for seg statsbudsjettet som styringsdokument ved først å finsikte promillene i et budsjett, for deretter å konstatere med rimelig stoisk ro at budsjettet er sprukket med flerfoldige milliarder kroner, og så si at dette har ikke Regjeringen hatt noe særlig kontroll over; man kunne jo ikke forskuttere Kosovo. Det er jeg enig i. Og så kommer det frem at man kunne jo heller ikke forskuttere overskridelser på Rikshospitalet. Det er jeg også enig i. Men så er det blitt brukt som et argument fra finansministerens side at det har kommet betydelige ekstraomkostninger tilknyttet den innsatsstyrte finansieringen av sykehusene. Det har man kunnet vite om! Ikke bare fordi man måtte vite at det ville være en vekst fordi man økte prosentsatsen, men dette ble også påpekt behørig, ikke bare av Fremskrittspartiet, men også av Høyre, i forbindelse med revidert budsjett, da det var mye spetakkel knyttet til ordningen med innsatsstyrt finansiering fordi fylkeskommunene mente at de ikke fikk det oppgjøret de rettmessig hadde krav på. Så allerede på det tidspunktet var det kjent at det kom til å koste mer penger i forbindelse med den innsatsbaserte finansieringen. Det var også en av grunnene til at det i sin tid var vesentlig for oss å få gjort dette om til en overslagsbevilgning, nettopp fordi det vil være umulig å kunne forskuttere hva prislappen blir til slutt. Så er det et annet besynderlig forhold: Høsten 1998 la finansministeren i forbindelse med fremleggelsen av statsbudsjettet betydelig vekt, både i denne salen og i en rekke intervjuer, på at budsjettet da var et meget godt utgangspunkt for at rentene i Norge ville gå ned. Det ble gjentatt og gjentatt. Så man kan da stille spørsmål om hvorfor Regjeringen har operert med så høye anslag på renteinntektene til staten. For hvis det var slik at Regjeringen i utgangspunktet forutsatte at rentenivået i Norge ville gå ned, hvorfor justerte man ikke det samme anslaget på de renteinntektene man forventet å motta? Det spørsmålet stilte jeg opp til flere ganger til finansministeren i fjor høst, men fikk i og for seg aldri noe svar på denne «mis-matchen» mellom rentenivå for nasjonen og renteinntekter for staten. Og så viser det seg jo at man har hatt galt anslag på renteinntekter til staten – det var altfor høyt i forhold til det som ble realiteten! Da er det fristende å stille seg spørsmålet om hvorvidt dette var bevisst feilbudsjettering. Man klarte ikke å finne inndekning på det daværende tidspunkt, og valgte å skyve problemet foran seg fordi man på en måte visste at det ville Stortinget ordne opp i når man bare kom til nysalderingen. Det er i så fall ikke det eneste momentet. For det er dessverre blitt sånn at nysaldering ikke bare dreier seg om å rette opp anslagsforskjeller eller andre endrede forutsetninger. Det er også en del ny politikk. Nye forslag kommer helt på tampen av året, som Regjeringen i dypeste alvor forventer at Stortinget skal slutte seg til. Det syns ikke jeg er i samsvar med de forutsetninger som ligger til grunn for en nysaldering, og det er heller ikke i samsvar med de forutsetninger som finansministeren selv mener skal ligge til grunn for en nysaldering. Derfor overrasker det meg at det allikevel kommer forslag fra Regjeringen, som er ny politikk, som er helt utenfor de forutsetninger som ble lagt i budsjettet høsten før, som man altså regner med skal gå rett igjennom. Det er uansett slik at det på noen områder vil være naturlig for Fremskrittspartiet å stemme imot, også på områder hvor vi kan være enige i begrunnelsen, men hvor vi ikke finner det forsvarlig fordi det ikke er som et ledd i en nysaldering. Jeg tar med dette opp de mindretallsforslagene Fremskrittspartiet har i innstillingen.