trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-03:
Innledningsvis vil jeg vise til forskrift for tildeling av tilskudd til fornyelse og kapasitetstilpasning i den norske fiskeflåten av 3. mai 1999. Ordningen inneholder elementer både fra den tidligere ordningen med tilskudd til kontrahering og tilskuddsordningen til kondemnering i fiskeflåten. Formålet med denne støtteordningen er å kombinere kapasitetstilpasning med fornyelse og strukturtilpasning i fiskeflåten. På den måten kan det skapes et bedre grunnlag for lønnsomme enheter i flåten. Vi vet at store deler av den norske fiskeflåten er i den situasjon at det er stort behov for fornyelse. Samtidig er det viktig at fornyelsen ikke bidrar til en økning i fangstkapasiteten som kommer i konflikt med de overordnede fiskeripolitiske målsettingene om en lønnsom utvikling av fiskerinæringen og en bærekraftig forvaltning av våre fiskeressurser. Det ble for inneværende år bevilget 50 mill. kr til denne tilskuddsordningen. I tillegg ble 18 mill. kr til kondemnering bevilget over fiskeriavtalen mellom staten og Norges Fiskarlag. Begrensede midler krever prioriteringer. For å få effekt av ordningen både med hensyn til flåtefornyelse og kapasitetsbegrensning har det vært nødvendig å avgrense ordningen til å omfatte de fartøygrupper der det er innført adgangsbegrensning for deltakelse i fisket, eller fartøy som har konsesjoner. Dette skal sikre at det tas ut kapasitet innenfor de gruppene der reguleringsbehovet er størst grunnet overkapasitet. Overkapasiteten øker fartøyenes samlede kostnader og undergraver målsettingen om lønnsomhet. I henhold til nevnte forskrift kan det i tillegg til fartøy med fartøykvote i torskefiske gis tilskudd til fartøy med adgang til å delta i reketrålfiske i norsk økonomisk sone sør for 62° N og i Skagerrak. Tilskuddsordningen omfatter også deler av nordsjøtrålflåten samt fartøy med adgang til å delta i kystfartøygruppens fiske etter makrell med not, garn og snøre. Fartøy over 13 m med adgang til å delta i fiske etter sei nord for 62° N med not har også adgang til tilskudd etter denne forskriften. En endring av dette regelverket slik at flere fartøygrupper får tilgang til ordningen, vil være aktuelt kun dersom en oppnår reell reduksjon av fangstkapasiteten. Det er imidlertid ikke aktuelt å utvide ordningen til å omfatte fartøygrupper som ikke fisker innenfor adgangsbegrensede fiskerier. Til slutt vil jeg nevne at det i budsjettforliket med Arbeiderpartiet for neste års budsjett er lagt til grunn en bevilgningsfullmakt på 35 mill. kr i tillegg til det opprinnelige bevilgningsforslaget på 50 mill. kr under tilskuddsordningen for flåtefornyelse og kapasitetstilpasning.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-03:
Som jeg sa i mitt innlegg, må man prioritere innenfor begrensede midler, og hovedprioriteringen vil være å ta ut kapasiteten innenfor de gruppene der reguleringsbehovet er størst. Når det så gjelder de to gruppene som ble nevnt, vil jeg tro at det innen spesielt brislingnotfiske gjelder fartøy som også driver innenfor andre fiskerier, og som kanskje kommer inn under andre ordninger ved at de har deltakeradgang i andre fiskerier. Når det gjelder kystreketrålfiske, kan vi ikke se noen grunn til å utvide ordningen på grunnlag av de økonomiske midlene vi har i dag.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg har følgende spørsmål til finansministeren: «Synes statsråden det er riktig prioritering og bruk av ressurser å utforme et detaljert regelverk for fordelsbeskatning av arbeidstakere som kan parkere gratis hos sin arbeidsgiver eller bruke dataspill ved utplassering av hjemme-PC fra arbeidsgiver?»
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg takker finansministeren for svaret. Jeg forstår det slik av svaret på mine to spørsmål at det ikke er aktuelt å gå inn på detaljer når det gjelder dette med utplassering av PC, bl.a. når det gjelder det dataspillet jeg gjennom pressen har sett omtalt som et område som det kunne være aktuelt å skattlegge. Det er nå stadfestet at det ikke er aktuelt å vurdere det. Så var finansministeren videre inne på regelverket for beskatning av parkeringsordninger for arbeidstakere som bruker sin bil i arbeid hos en arbeidsgiver. Og jeg må si at jeg syns arbeidet med å gå inn og finsikte regler på dette området, som man prioriterer, vil være meget vanskelig og problematisk. Det er mange mennesker, jeg tror faktisk de fleste, som må bruke bilen sin til og fra arbeidsstedet i Norge. Skal man gå inn og se på hva som er parkeringsplass hos arbeidsgiver eller ikke, og hva som skal fordelsbeskattes eller ikke, så blir det meget komplisert og vanskelig. Og jeg tror man bruker mye mer tid på dette enn på å skjerpe beskatningen på andre områder innenfor likningssystemet vårt.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg tror ikke det er noen uenighet mellom meg og finansministeren om en løpende vurdering av naturalytelsene. Det tror jeg samtlige partier her i Stortinget er enige om at vi må ha. Men mitt spørsmål var egentlig: Hva skal man prioritere i dette arbeidet? Jeg syns det å utforme et regelverk når det gjelder parkering vil være uhensiktsmessig ut fra ressursbruken ved utformingen av det. Systemet må være utformet slik at arbeidstakere har forståelse for de reglene som blir laget. Dette, pluss kontrollen av systemet, tror jeg blir meget vanskelig. Mitt spørsmål til slutt er: Er det ut fra finansministerens synspunkt riktig å prioritere dette arbeidet, istedenfor det store arbeidet vi har når det gjelder regelverk for bostedsregistrering av pendlere? Det er noe som vi gang på gang har etterlyst, og som finansministeren har sagt man skulle komme tilbake til i nasjonalbudsjettet. Det er ikke kommet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-03:
Som jeg sa i mitt svar, er det ikke noe nytt som denne regjeringen har funnet på, at man vurderer ganske løpende beskatning av naturalytelser. Det ville være urimelig, som jeg sa i mitt hovedsvar, hvis naturalytelser og lønnsutbetaling som kompensasjon for arbeid skulle beskattes helt forskjellig. Det er riktig at jeg bekrefter at det ikke blir aktuelt å beskatte fordelen som man måtte ha med dataspill som følger med PC-er som utlånes fra arbeidsgiver. Når det gjelder parkeringsfordeler, er det helt klart at det kan by på store problemer, og derfor vil jeg heller ikke før gjennomgangen er foretatt konkludere helt. Men jeg synes det burde være tilfredsstillende ut fra representanten Nordtuns intensjoner å få rede på at det i alle fall ikke i de tilfeller hvor det er i arbeidsgiverens interesse at arbeidstakeren tar med seg bilen, f.eks. fordi han skal besøke kunder eller utføre andre oppdrag som arbeidsgiver er interessert i, vil bli aktuelt med beskatning. Hvis det derimot er kun i arbeidstakerens egen interesse, og det er snakk om store fordeler, så må man kanskje vurdere dette nærmere. Men vi må bl.a. se på om det er mulig å finne grensedragninger mellom hva som skal beskattes, og hva som ikke skal beskattes.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-03:
Ja, om det er riktig prioritering? Hvis vi er enige om at vi bør gå igjennom regelverket for beskatning av naturalytelser, så må man jo nødvendigvis bruke litt ressurser på å gjøre det med jevne mellomrom, fordi det stadig oppstår nye former for naturalytelser. Det med gratis parkeringsplass er kanskje ikke så nytt, men det er en kjent sak at særlig i pressområder kan verdien av en slik parkeringsplass være ganske betydelig. Derfor mener jeg ikke at det er feil ressursbruk å vurdere dette nærmere. Om det er mulig å finne fram til avgrensninger som er praktikable, er en annen sak. Der er jeg enig med Tore Nordtun, vi må ha et regelverk som er praktikabelt. Når det for øvrig gjelder det siste spørsmålet, blir det nå sendt et opplegg ut på høring. Den saken som representanten Nordtun etterlyste, vil nok komme, men høringsfristen må først få løpe.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-03:
Det er riktig som representanten Torny Pedersen påpeker, at det er merverdiavgiftsfritak for elektrisk kraft til husholdningsbruk i de tre nordligste fylkene. Fritaket ble innført samtidig med merverdiavgiftssystemet fra 1970. Jeg er generelt av den oppfatning at statlige bidrag til ulike formål mest hensiktsmessig bør gis av midler som stilles direkte til rådighet, framfor indirekte i form av avgiftsfritak. Blant annet er fritaksordninger med på å skape avgrensningsproblemer, herunder for grensedragningen mellom hvilke formål som skal prioriteres. Behov for fritak, begrunnet med ulike hensyn, endres over tid. Merverdiavgiftsregelverket som skal sikre landets inntekter, vil ikke kunne reflektere slike behov og er derfor lite egnet til å tilgodese gode formål utover loven, eksempelvis miljøvern. En målsetning om at ulike gode formål skal ivaretas gjennom merverdiavgiftssystemet, ville gjort regelverket lite robust. For øvrig viser jeg til omtalen av merverdiavgiftssystemet og behovet for endringer av dette, i stortingsmeldingen om nasjonalbudsjettet for 2000. Det vurderes endringer i merverdiavgiftssystemet ved bl.a. å utvide avgiftsgrunnlaget til å omfatte flere tjenester. Under denne omtalen fremgår det også at det som hovedregel er bedre å gi direkte og målrettet støtte til prioriterte områder enn å benytte særordninger gjennom merverdiavgiftssystemet. Jeg synes derfor at det ikke er hensiktsmessig å utvide gjeldende merverdiavgiftsfritak for elektrisk kraft i de tre nordligste fylkene til også å omfatte fjernvarme til boligoppvarming i samme område.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-03:
For å gå rett på spørsmålet er svaret ja. Jeg mener at det er mer målrettet og hensiktsmessig å gi direkte tilskudd til formål som man ønsker å ivareta, enn indirekte å gi dem via en avgiftslettelse, f.eks. lettelser i momsen. I Finansdepartementet blir vi stadig utsatt for press i retning av å forsøke å ivareta alle andre hensyn enn det momsloven skal ivareta – for det finnes jo mange gode formål som gjerne skulle vært ivaretatt! Men hvis regelverket skal være robust og praktikabelt, kan vi ikke tillate at det blir en sveitserost av momsregelverket. Derfor må vi holde fast på at regelverket så langt som mulig bør beholdes uendret, og så får vi heller imøtekomme behov for å stimulere f.eks. til bruk av nye energikilder ved direkte tilskudd.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-11-03:
Nå er det spørsmålet egentlig rettet til feil statsråd, for de aktuelle tilskuddsordningene hører ikke under mitt ansvarsområde. Det er vel først og fremst Olje- og energidepartementet som står ansvarlig her. Men til opplysning er det jo foreslått betydelige økninger i enøkbevilgningene for 2000, så det er iallfall et forsøk verdt, uten at jeg på den måten vil forutskikke hva resultatet av en slik eventuell søknad måtte bli.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Nord-Norge er fritatt for merverdiavgift på elektrisk kraft til boligoppvarming, mens fjernvarme til boligoppvarming i samme område er belagt med merverdiavgift. Regjeringens målsettinger om miljøvennlige vannbaserte oppvarmingssystemer er i dette tilfellet meget vanskelig å markedsføre, og det fremmer ikke bruken av fjernvarme i Nord-Norge. Dette er ikke god miljøpolitikk. Når vil statsråden gjøre noe med dette konkurransevridende misforholdet?»
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg takker for svaret. Det som er tilfellet, er jo at det med merverdiavgiftsfritak på boligoppvarming i Nord-Norge har vært veldig viktig å få igjennom. Det er med på å redusere strømprisene. Vi vet i dag at da vi alle sammen ble koblet på frimerkesystemet, kan en si, ble jo faktisk det med strømprisene i Nord-Norge – ikke bare i Nord-Norge, men i distriktene – litt vanskeligere. Og vi har jo i dag ganske høge strømpriser. Men i tillegg til at merverdiavgiftsfritaket virker som det gjør for elkraft, mener jeg det er viktig for også Nord-Norge å komme i gang med bioenergi, med gjenvinning totalt, for at vi skal være med i opplegget med å spare energi, vannkraft. Jeg synes derfor det er flott at vi får tilskuddsordninger for alternativ energi. Men jeg vil allikevel spørre om statsråden mener at det er den beste måten for Nord-Norge akkurat nå, for akkurat nå har vi en del problemer med å komme i gang med alternativ energi.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg takker igjen for svaret. Når det gjelder det nye anlegget av bioenergi i Saltdalen i Nordland, som en nå tenker å starte opp etter nyttår, et prosjekt i forhold til to bolighus for å prøve å finne ut den billigste måten å få lagt inn vannbåren varme på, vil jeg gjerne ha svar fra statsråden om det er mulig for dem å søke tilskudd, og få det, for å få kjørt dette prosjektet. Også i Mo i Rana holder de på med et prosjekt gjennom Mo Industripark. De har faktisk et prosjekt i forhold til eldreboliger, og de har funnet ut at de heller skal legge inn panelovner fordi det med merverdiavgiften ble så dyrt, men de har ikke bestemt seg helt. Er det mulighet for disse å få hjelp dersom de søker om tilskudd?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
På vegne av representanten Rolf Terje Klungland vil jeg stille følgende spørsmål til helseministeren: «Kommune-Norge sliter i dag med sykepleiermangel. Tidligere fikk assistenter med medisinkurs lov til å dele ut medisiner fra dosetter. Fylkeslegen i Vest-Agder har innskjerpet dette etter at assistentene har tatt omsorgsarbeiderfaget. Når de har blitt fagarbeidere, får de ikke lenger lov til å håndtere disse dosettene. Mener statsråden dette er en fornuftig bruk av omsorgsarbeiderne i kommunene, og hva vil statsråden gjøre for å løse opp i denne «profesjonskampen»?»
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er delvis fornøyd med det, men ikke helt. Jeg syns ennå at det er et stykke igjen til vi kan få nytte det helsepersonellet som vi har. Med den store mangel på helsepersonell som vi har, mener jeg at det må gå an å få til fleksible løsninger i trygg forvissning om at syke mennesker får den medisin som de skal ha. Jeg syns det er litt underlig at det lages regelverk som på en måte egentlig fungerer bare på papiret. Vi vet at kommunelegen kan delegere rundt omkring. Vi vet også at både omsorgsarbeidere og assistenter må gjøre denne jobben, fordi det til de ulike tidspunktene ikke er tilstrekkelig med sykepleiere som kan gjøre den. Jeg mener det må være riktig å bruke sykepleierne til det sykepleiere skal gjøre, og at de ikke må springe rundt med piller i dåser. Mener statsråden at det er riktig bruk av sykepleierne at de skal gjøre dette, i tillegg til de mange andre oppgavene de har? Jeg ser fram til å få den handlingsplanen som statsråden nevnte, slik at vi kan få til en helhet i dette.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg er enig med statsråden i at det er svært viktig at vi får kompetanse. Og når det gjelder medikamenter, har vi det systemet som går på kurs i medikamentutdeling. Kan det utvides slik at flere får dette kurset? Kan kommunelegen gis enda større fleksibilitet med hensyn til å bruke det personalet som fins? Jeg vet at det er svært viktig at det er under kontroll, det er jo et kjempeansvarsområde. Men når det gjelder å legge i dosetter, er det jo engang slik at det er to – det skal være en sykepleier og en kontrollør – som legger i disse dosettene, og da skal det godt gjøres at det blir feil i utdelingen. Så jeg vil spørre statsråden: Er det mulighet for at flere kan få dette kurset?
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Det er mange brudepar som ønsker å bli viet på lørdager. Domstolene er imidlertid ikke pålagt å tilby vigsel på lørdager, og det er følgelig opp til den enkelte domstol å vurdere et slikt tilbud. De fleste byfogdene i de større byene og enkelte sorenskriverembeter tilbyr lørdagsvigsel som en fast ordning. Utover dette beror lørdagsvigsel på frivillighet hos dommerne ved det enkelte embete. Det er pr. i dag ikke aktuelt å pålegge domstolene å tilby lørdagsvigsel. På bakgrunn av det sterke ønske om lørdagsvigsel vil imidlertid departementet henstille til domstolene å vurdere muligheten for et slikt tilbud i deres distrikt. Antall vigsler og bemanning varierer fra sted til sted, og det vil derfor ikke være aktuelt med et like bredt tilbud over hele landet. Departementet vil oppfordre domstolene til å finne fram til lokale løsninger tilpasset de stedlige forhold. Målet er at publikum som et minimum skal få et tilbud om lørdagsvigsel enkelte lørdager i året, enten ved den lokale domstol eller ved en domstol i rimelig nærhet. Jeg vil også nevne at det i NOU 1999:22, Domstolene i første instans, er foreslått at det å forestå selve vigselsseremonien også bør kunne foretas av andre, f.eks. kommunale tjenestemenn. Utredningen er på høring, med høringsfrist 31. desember 1999.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Representanten Ausdal Starrfelt og jeg deler tilnærmingen, nemlig at vi står overfor en veldig høytidelig handling, og at folk må ha et reelt valg. Det er også derfor jeg uttrykte meg slik som jeg gjorde i svaret.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Jeg har ikke tenkt over spørsmålet før nå, men på prinsipielt grunnlag må jeg være åpen for det, for vi gir jo vigselsrett til ulike trossamfunn, og humanetikk er en variasjon innenfor dette feltet i Norge. Men jeg har nok først og fremst i mitt svar vært opptatt av å få en praktisk ordning som er best mulig for dem det gjelder, slik at man får respekt for handlingen, som representanten nevnte i sitt spørsmål. Jeg skal også ta med meg det som ligger i spørsmålet nå til slutt, i mitt videre arbeid.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Det er riktig at politiet avdekker mange utlendinger med falsk identitet. De fleste av disse er imidlertid kommet til landet som asylsøkere, og ikke for å arbeide svart. Det er sjelden norske arbeidsgivere er involvert i menneskesmugling eller ulovlig innvandring, men det hender at særlig mindre bedrifter og enkeltpersoner ansetter utlendinger uten lovlig opphold. En kan likevel ikke si at ulovlig arbeid representerer et alvorlig kriminalitetsproblem i Norge. Til det er nok forholdene for oversiktlige. Antallet anmeldelser for bruk av ulovlig arbeidskraft har variert, men har de senere år vist en positiv tendens. I 1997 ble det anmeldt 168 tilfeller av ulovlig arbeid, mens det første halvår i år bare ble anmeldt 21 forhold. En medvirkende årsak til det høye tallet i 1997 skyldes trolig «Aksjon svart arbeid», der eksempelvis anleggsbransjen ble satt under lupen. Den øvre strafferammen for bruk eller formidling av ulovlig arbeid er inntil to års fengsel. På bakgrunn av de senere års utvikling ser jeg ingen grunn til å ta noe initiativ i retning av å heve strafferammen. Når det gjelder organisert menneskesmugling, særlig av asylsøkere, står vi overfor et mye alvorligere problem. Det var bl.a. på denne bakgrunn Stortinget i 1997 vedtok å heve den øvre strafferammen for å bedrive organisert menneskesmugling i vinnings hensikt, fra to til fem års fengsel.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Spørsmålet kan oversettes slik: Mener justisministeren at det skal være akseptabelt å begå en ulovlig handling? Svaret er selvfølgelig nei. Hva trengs da for å bekjempe det? For det første vet vi at vi vil få en utreisekontroll i og med Schengen-implementeringen. For det andre vil vi selvfølgelig slå ned på ethvert tilfelle vi kjenner til, men vi er da faktisk avhengige av at gode, lovlydige borgere melder fra til politiet om dette. Så jeg vil fra denne talerstol si at enhver som kjenner til at arbeidsgiver engasjerer utlendinger til svart arbeid, bør gjøre sin borgerplikt og si fra til norsk politi. Det må være samfunnsgagnlig å bekjempe kriminalitet. Og kjenner man til dette, bør man si fra – da har politiet også noe å handle ut fra. Når politiet har noe å handle ut fra, vil de selvfølgelig handle. Vi må alltid legge til grunn at dette landet består av lovlydige borgere, som er interessert i å bekjempe kriminalitet. Hvis de borgerne slutter seg sammen, blir også politiets arbeid desto enklere.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Det er organisasjonsfrihet i Norge. Det betyr at alle organisasjoner er underlagt de samme rettigheter og plikter som alle borgere har i det norske samfunnslivet. Det betyr at enhver borger, enten borgeren er medlem av en organisasjon eller ikke, har en plikt til å følge norsk lov, og følge opp de rettigheter og plikter som følger av dette. Det gjelder uansett hvor denne borgeren er engasjert: i en frivillig organisasjon, på en arbeidsplass, som arbeidsgiver, som arbeidstaker eller i det vanlige samfunnsliv. Det er det norsk rettstenkning hviler på, og det er det vi må legge til grunn. Og jeg legger det til grunn. Det sier seg selv at ingen er tjent med at noen oppholder seg ulovlig i Norge. Ingen er heller tjent med at noen lurer seg unna. Den viktigste og mest kraftfulle måten en kan bekjempe det på, er at folk som vet om dette, også sier fra til de myndigheter som kan rydde opp i forholdene, og sørge for å stoppe kriminell aktivitet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Det er et grunnleggende prinsipp i Norge at personer som er straffedømt, ikke mister sine ordinære rettigheter og plikter som samfunnsborgere under straffegjennomføringen. I 1998 ble ansvaret for helsetjeneste til fengselsinnsatte overført fra Justisdepartementet til Sosial- og helsedepartementet, og helsetjenesten for innsatte er nå direkte lovregulert i kommunehelsetjenesteloven. Hovedmålet med reformen var å sikre at fengselsinnsatte kan gis et helsetilbud likeverdig med det som gis befolkningen for øvrig. Når det gjelder de prinsipielle ansvarsforholdene, som senest ble vurdert i forbindelse med kriminalomsorgsmeldingen, mener jeg at det ikke er behov for endringer. Både helseministeren og jeg er opptatt av at de innsatte i fengslene har et godt helsetilbud. En innsatt som blir syk, gis behandling av fengselshelsetjenesten i fengslet, eller blir om nødvendig sendt til sykehus. Dersom fengselsdirektøren og fengselshelsetjenesten mener den innsatte er soningsudyktig, gis soningsavbrudd med hjemmel i fengselsloven § 33 for kortere eller lengre tid. Jeg fikk for kort tid tilbake et brev fra Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund, der de tok opp problemer knyttet til pleietrengende innsatte, og jeg vil si det samme her som i mitt svarbrev til de fengselsansatte. Det kan synes å være et behov for et styrket tilbud til pleietrengende innsatte, og dette er noe Justisdepartementet er i gang med å se nærmere på sammen med Sosial- og helsedepartementet. Det synes å gå mot at vi vil få et økende antall pleietrengende innsatte, og det er grunn til å tro at dette problemet vil vedvare. Av løsninger som bør vurderes, er bl.a. om vi i større utstrekning kan benytte den kommunale hjemmehjelpstjenesten i enkelte anstalter med lavt sikkerhetsnivå, og om det bør opprettes noen plasser i lukkede anstalter hvor det ligger til rette for at helsemyndighetene kan komme inn med permanent pleiekompetanse i et døgnkontinuerlig tilbud.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Jeg kan ikke i denne stund kvantifisere problemet, men jeg har lagt opp til personlig å få den fremste innsikt i det ved å gå igjennom det jeg vil kalle for soningskjeden, nemlig forholdet mellom fengselsvesen og de institusjoner utenfor fengselsvesenet eller kriminalomsorgen som både har med innsatte å gjøre når de er inne, og som har med innsatte å gjøre når de skal ut. Det er det vi kaller for forvaltningssamarbeid. Jeg vil da ved selvsyn forvisse meg om at vi ikke får gråsoner mellom arbeidskraftmyndigheter, utdanningsmyndigheter, helsemyndigheter og fengselsvesenet. Den mest effektive måten en statsråd kan gjøre dette på, er faktisk å gå igjennom denne kjeden på egen hånd, og det har jeg tenkt å gjøre. Det har jeg tenkt å gjøre innenfor de typer av soningsregimer vi har, fra de strenge til de milde, og forvisse meg om dette. Jeg har allerede for noen måneder siden nettopp tatt det initiativet som var nevnt, overfor Sosial- og helsedepartementet for å være sikker på at vi statuerer noen gode eksempler på hvordan dette kan gjøres på det beste, for vi vet at forvaltningspraksis på det beste i Norge skaper gode resultater. Når vi ikke får det til, skaper det problemer. Jeg oppfatter at dette også er noe av representantens anliggende. De større spørsmål utover dette, som ligger på mennesker med tyngre lidelser, ligger bl.a. i statsbudsjettet, på aktivitetsbygget på Ila.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Representanten og jeg legger til grunn en felles forståelse av ansvaret og prinsippene. Vi legger også til grunn en felles forståelse av hva Stortinget gjorde med kriminalomsorgsmeldingen. Jeg har sagt at det kortsiktige er å sørge for at vi ikke får gråsoner i forvaltningssamarbeidet. For likevel å få en dypere innsikt i spørsmålet – utover det som ligger i aktivitetsbygget som kommer på Ila, og utover ressursavdelingen som kommer i Trondheim – har jeg tatt initiativ til at mitt departement så snart som mulig skal arrangere et symposium, hvor vi skal se på det vi kaller for mennesker som blir slått i stykker under soning. Det er rett og slett for å få en oversikt over det vi nå ikke fanger opp. Og for å kunne gi et langsiktig svar på det må vi tore å bli konfrontert med den kjensgjerning at samtidig som vi vil at folk skal gjøre opp for seg, så hender det at folk i denne prosessen faktisk blir utsatt for så mye plager – enten de hadde det med seg eller de får det med seg underveis – at vi må se på det. Og den eneste måten å gjøre det på, er å gjøre akkurat det samme som Justisdepartementet gjorde da vi hadde straffesakssymposium, som førte til en bred gjennomgang av straffesakskjeden. Jeg er innstilt på å gjøre det samme når det gjelder det prinsipp som ligger i representanten Rasmussens spørsmål til meg, så jeg er sikker på at vi tenker rett både kortsiktig og langsiktig.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Politiet forbereder en utvisningssak når det foreligger dom for kriminelle forhold eller alvorlige brudd på utlendingsloven. I henhold til vanlig forvaltningspraksis oversendes saken deretter til Utlendingsdirektoratet, som treffer vedtak i første instans. En eventuell klage over utvisningsvedtak behandles så av Justisdepartementet, som klageorgan for enkeltavgjørelse på utlendingsfeltet. En utlending med oppholds- eller arbeidstillatelse i Norge kan utvises når vedkommende er ilagt straff for et forhold som kan føre til fengselsstraff i mer enn ett år. Utlendinger med bosettingstillatelse kan utvises ved ilagt straff for forhold som etter norsk lov kan føre til fengselsstraff i tre år eller mer, eller for forhold som gjelder overtredelse av straffelovens bestemmelser om narkotikaovertredelser. Hvorvidt utvisning skal skje, beror videre på en individuell, skjønnsmessig vurdering. Utvisning skal ikke besluttes dersom utvisningen i betraktning av forholdets alvor og utlendingens tilknytning til riket vil være et uforholdsmessig tiltak overfor utlendingen selv eller de nærmeste familiemedlemmene. Under den skjønnsmessige vurderingen tas det også hensyn til signaler fra Stortinget om at kriminelle forhold som narkotika og vold skal veie tungt. Som kjent er jeg svært opptatt av å bekjempe kriminalitet, hva enten det er nordmenn eller utlendinger som står bak. Dette betyr imidlertid ikke at vi kan unnlate å foreta en individuell vurdering av hver enkelt utvisningssak, noe altså regler fastsatt av Stortinget legger opp til. Jeg kan bemerke at departementet bare har hatt én av de to sakene som representanten Stang viser til, til behandling. Den andre saken beror i UDI. På grunn av taushetsplikten kan jeg ikke utdype saken ytterligere. Når politiet kommer over nye opplysninger som kan være av betydning, skal disse opplysningene sendes til den instans som behandler saken. Jeg vil også bemerke at det forhold at et utvisningsvedtak omgjøres, ikke betyr at utlendingen senere er vernet mot at det reises ny utvisningssak om vedkommende etter departementets vedtak blir dømt for andre eller nye kriminelle forhold.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Statsråden legger ikke antakelser i pressen til grunn for sin forvaltningspraksis. Representanten kan ha sitt utgangspunkt i at det jeg sier, det mener jeg. Han kan ha som utgangspunkt at norsk lov blir håndhevet overfor kriminelle, inkludert de rettigheter og de plikter de har. Han kan ha det som utgangspunkt, og han kan ha som utgangspunkt at det også jobbes slik i Finnmark. Det er slik jeg styrer, og det har jeg tenkt å fortsette med. Så representanten må legge til grunn at det er slik jeg opptrer. Jeg er selvfølgelig fullt klar over det sammensatte kriminalitetsproblemet i Finnmark. Det er en av grunnene til at vi f.eks. på det tidspunkt da vi oppdaget at enkelte russere hadde lyst til å bli innsatt for å få norske dagpenger, nettopp gikk inn for bortvisning som en praksis, og vi vurderer å sørge for bortvisning inntil boten er oppgjort. Det er av slike grunner, som når vi f.eks. ser at folk misbruker asylinstituttet og kommer igjen kort tid etter at de har fått avslag, at de blir håndtert på grensen. Det er et meget nært forhold mellom politiet, utlendingsmyndighetene og departementet når det gjelder kriminalitetsbekjempelse i Finnmark. Det legger jeg til grunn. Jeg legger til grunn at alle prinsippene i norsk lovgivning skal bli fulgt. Å forutsette noe annet er å ta helt feil av den politikk jeg står for.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Jeg har ikke gjort noen avisinformasjoner til et spørsmål om troverdighet eller ikke. Jeg har sagt at norsk forvaltning må bygge på et helhetlig bilde, basert på all informasjon og basert på norsk lovgivning. Jeg kan ikke skjønne at det skal være noen frustrasjon på grunn av den måten vi opptrer på i Finnmark. Tvert imot bør det være stor glede fordi alle myndigheter drar sammen for å bekjempe kriminalitet, og har gjort det helt fra første stund. Det har blitt gjort i et tett samarbeid mellom politi, utlendingsmyndigheter og lokale myndigheter. Det er det som har særpreget Regjeringens måte å håndtere kriminaliteten på, og det kommer til å fortsette. Innsikt som jeg får underveis, vil jeg fortløpende bruke. Når det gjelder de to sakene, er den ene saken avgjort. Den andre saken beror fortsatt i UDI og er ikke kommet til Justisdepartementet. Selvfølgelig vil saken bli behandlet når den kommer dit, ut fra de lovregler som gjelder, og ut fra de prinsipper vi ellers står for. Hvis representanten mener vi har gale lovregler, er det selvfølgelig fullt mulig å fremme forslag om endring, hvilket representantens parti har gjort enkelte ganger, men det er en annen sak.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Departementet har innhentet rapport fra politiet om den bistand som ble ytet barnevernet den 26. oktober i år på bakgrunn av barnevernets beslutning samme dag om å anmode politiet om bistand i henhold til lov om barnevernstjenester § 6-8, jf § 4-6 annet ledd. Bakgrunnen for anmodningen var at barnet etter helgesamvær hos faren den 8. oktober i år ikke ble brakt tilbake til moren. Allerede den 18. februar i år hadde Nord-Troms herredsrett avsagt kjennelse om tvangsfullbyrdelse av tidligere kjennelse om at barnet skulle ha fast bosted hos moren inntil endelig avgjørelse av søksmål om fast bosted. Retten bad i brev av 15. mars d.å. lensmannen, eller namsmannen, om fullbyrdelse av kjennelsen. Jeg har fått opplyst at barnevernstjenesten den 22. oktober gjorde et forsøk på å hente barnet på Karlsøy, men det lot seg ikke gjennomføre på grunn av farens truende oppførsel. Dette er bakgrunnen for at barnevernstjenesten fant det nødvendig å be om bistand fra politiet til gjennomføring av vedtaket. Etter det opplyste er barnevernets vedtak den 26. oktober tatt ene og alene ut fra barnets beste. Verken politiet eller namsmannen kan overprøve rettens eller barnevernets beslutninger. Men med hensyn til gjennomføringen har politiet eller namsmannen en friere stilling. Ifølge politiets rapport var det barnevernet som hadde bestemt tid og sted for gjennomføringen av vedtaket, ut fra både hensynet til barnet og gjennomføringen av tilbakeføringen. Barnevernet og sivilkledd politi kom omtrent samtidig til skolens svømmehall, hvor både barnet og barnets far oppholdt seg. I utgangspunktet er det politiet som avgjør når og hvordan bistandsoppdraget skal gjennomføres. Det er fastslått i politiinstruksen at politiet ved gjennomføring av oppdraget kan benytte de tiltak som er nødvendige og forholdsmessige i betraktning av oppdragets art og situasjonen for øvrig, når dette ellers er i samsvar med lov eller sedvane. Jeg er den første til å innrømme at dette er en særdeles vond sak. Hvorvidt den kunne vært løst på en annen måte, vil ikke jeg dømme om. Det må imidlertid være helt klart at politiet må være svært tilbakeholdent med å yte barnevernet bistand med tilbakeføring av et barn som oppholder seg på skolen, eller som på annen måte deltar i aktiviteter i skolesammenheng. Jeg må imidlertid legge til at alle berørte parter har et ansvar for at lovlige vedtak blir respektert, og bør forholde seg på en måte som ikke fører til ekstra belastninger for et uskyldig barn. Jeg tilføyer for øvrig at jeg fra representanten Jon Olav Alstad har fått tilsendt et skriftlig spørsmål om samme sak, som jeg vil komme tilbake til. Siden vedtaksmyndigheten her i utgangspunktet ligger hos barnevernsmyndighetene, vil jeg også ta opp spørsmålet om en hensiktsmessig oppfølging med min kollega barne- og familieministeren.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Det er mitt generelle inntrykk at politiet søker å være så varsomt som mulig når det gjelder barn. Det er også slik at politiet og andre som blir satt til å følge opp lovlige vedtak, ofte kan komme i en vanskelig situasjon når barnet blir en kasteball mellom voksne. Da oppstår det en situasjon som jeg i dette tilfellet beskrev som «vond». Jeg vil ikke dømme om den, fordi jeg føler at jeg må se nærmere på den med min kollega barne- og familieministeren, og vil etter å ha gjort det, vurdere om det skal gjøres noe ytterligere med saken. Når jeg er varsom, er det fordi jeg har fått saken beskrevet slik som jeg har gitt uttrykk for i mitt svar til representanten, og jeg må gjenta det jeg sa i mitt første svar, at alle parter – alle parter – må bidra til at det kan løses opp i vanskelige situasjoner. Det kan hende, hvis alle parter ikke gjør det, at myndighetene vil komme i en særdeles vanskelig situasjon. Til syvende og sist har ikke myndighetene så veldig mye valg hvis det først foreligger rettslig kjennelse. Men det er klart at samarbeider man, unngår man slike situasjoner, og det påligger det alle å få til.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Uten å gå ytterligere inn på den konkrete enkeltsaken, som jeg ikke vil kunne kommentere nærmere også fordi det foreligger et skriftlig spørsmål, vil jeg si at det er nettopp med et generelt utgangspunkt jeg opptrer slik at barnets beste blir ivaretatt ved at jeg, som jeg sa i mitt første svar, vil drøfte saken videre med min regjeringskollega. Det gjelder i disse saker at hvis man kan vinne erfaring som tilsier at man kan gjøre det bedre, skal man gjøre det. Jeg vil ikke at denne kommentaren skal oppfattes som at jeg dømmer i denne saken, for den har jeg ikke nok detaljinnsikt i til å uttale meg om. Men jeg vil forfølge den videre, bl.a. på grunnlag av de synspunkter representanten tok opp, og fordi vi plikter i slike spørsmål å være særdeles grundige med å evaluere og se hva vi kan lære.
Odd Einar Dørum (Venstre), 1999-11-03:
Bygningsvern er ein viktig del av vår felles nasjonale kulturarv og omfattar mange arbeidsområde som på ulike vis er tekne hand om i opplæringa: I vidaregåande opplæring er murarfaget, målarfaget, gipsmakarfaget og tømrarfaget fag under opplæringslova. Dei som består sveineprøva, får eit sveinebrev. I alle desse faga er gamle teknikkar og tradisjonar i faget del av opplæringa. Opplæringa i tømrarfaget t.d. inneheld teori som skal gje tømrarsveinen forståing og respekt for tidlegare generasjonar sin byggekultur, der eldre konstruksjonsmåtar, stilutvikling, lokal byggeskikk – kort sagt dei nedarva kulturtradisjonane i faget – er viktige. I tillegg til dette skal tømrarsveinen ha kjennskap til reglar for vern av bygningar og kunne rehabilitere eldre bygningar etter gjeldande krav. Dette sikrar at tømrarsveinane våre har eit felles grunnlag i faget sin kulturarv, som igjen kan stimulere den enkelte til å spesialisere seg og vidareutdanne seg i dei gamle teknikkane. Studentane i teknisk fagskule, line for bygg og anlegg, får opplæring knytt til forskrifter som gjeld bygningsvern. Også høgskular tilbyr kurs i bygningsvern. Høgskulen i Sør-Trøndelag t.d., som har knutepunktfunksjon for ingeniørutdanning i byggfag, tilbyr lærarar i vidaregåande skule eit 10 vekttalskurs – ½-års-eining – i bygningsvern. Høgskulen ynskjer å tilby dette kurset til fleire målgrupper frå hausten 2000. Eg har i det siste fått ei rekkje innspel om å vareta bygningsvern, og representantar for departementet har delteke i møte og på konferansen Terra Nova i Lillehammer i januar i år, der ulike spørsmål knytte til bygningsvern har vore drøfta. På bakgrunn av desse innspela nedsette eg i sommar ei arbeidsgruppe med representantar frå Riksantikvaren, vidaregåande skular – Valle Vidaregåande skule og Hjerleid vidaregåande skule – Teknologisk Institutt, Nidaros domkyrkje sitt restaureringsprosjekt og Opplæringskontoret for tømrarfaget. Arbeidsgruppa sitt mandat er å sjå på korleis vern og restaurering av bygningar kan ivaretakast som ei påbygging til fag- eller sveinebrev. Gruppa si innstilling skal leverast departementet innan årsskiftet. Eg vil på grunnlag av denne innstillinga vurdere kva som skal gjerast vidare. Eg vonar dette svaret er tilfredsstillande i høve til spørsmålet frå representanten Torbjørn Andersen.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til statsråd Dørum: «Hver eneste dag arresterer norsk politi utlendinger med ukjent eller falsk identitet. 274 er avslørt i år. Falsk identitet er i hovedsak skaffet via godt organisert kriminelle, som tjener inntil 55 000 kroner per smugling. «Arbeidsgivere» tjener også godt på illegale innvandrere. Politiet mener Norden blir sett på som et marked for illegalt opphold. Hva vil statsråden gjøre med straffereaksjonene overfor «arbeidsgivere» i landet som avsløres med å ha illegale innvandrere som arbeidskraft?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg må takke statsråden for svaret, men jeg er ikke fornøyd med det han sier, for han omgår egentlig det jeg spør om. Tallene jeg har referert til, er innhentet fra politiets utlendingsseksjoner, og i en rekke tilfeller har de ulovlige innbyggerne bodd og jobbet her i årevis før de er blitt avslørt og sendt ut av landet. Og det er ikke asylsøkere på rømmen jeg snakker om, men det er utlendinger som lever og arbeider i skjul for norske myndigheter. Det er det som er problemstillingen. Politiet har ingen anslag over hvor mange fremmede som i dag skjuler seg i Norge uten myndighetenes viten. Det finnes ingen utreisekontroll for personer som har fått besøks- eller forretningsvisum til landet. Mitt spørsmål blir da: Ønsker statsråden for justis å foreta seg noe i denne sammenhengen?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Statsråden begynner å nærme seg det jeg er ute etter. Jeg vil igjen påpeke og spørre etter strafferammene for arbeidsgivere som engasjerer arbeidskraft fra utlandet som er her ulovlig. Norden er tydelig et marked for utlendinger som prøver alle metoder for å kunne starte et nytt liv – det må vel også statsråden være enig i. En av årsakene til at flere prøver å komme seg til Norge, er etter de flestes oppfatning denne regjeringens liberale holdninger overfor utlendinger som prøver seg med opphold som asylant eller på humanitært grunnlag. Personer som lever under jorden, søker stadig kontakt med NOAS, Norsk organisasjon for asylsøkere. NOAS gir råd så langt de kan, samtidig som de ikke oppfordrer noen til å leve i skjul for myndighetene. Men jeg vil gjerne stille et spørsmål til statsråden i denne sammenhengen: Hvilken plikt bør denne type organisasjoner for øvrig ha når det gjelder meldeplikt om utlendinger som lever i skjul, og jobber ulovlig og svart i landet?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg har nok et spørsmål til statsråd Dørum: «Justisdepartementet har ifølge Aftenposten overprøvd politiets og UDIs krav om utvisning av to russiske statsborgere med alvorlige voldsdommer, torpedovirksomhet og brudd på narkotikalovgivningen. Justisministeren har selv bedt politiet i Finnmark å holde et våkent øye med «mulige russiske kriminelle», også når russere kun begår forseelser. Kan statsråden forsvare denne type overprøvelser av et departement som statsråden har ansvaret for, og hvorfor kontakter ikke departementet politiet før de omgjør politiets vedtak?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg forstår at statsråden ikke kan gå inn i sakens detaljer, men det går jo an å komme inn på prinsippene, og det er det jeg prøver å berøre. Jeg forstår at det er lagt vekt på individuell behandling her, men når man ser resultatet, må jeg si jeg blir skremt. Politiet jobber daglig under press for å følge opp departementets initiativ. Kvinner som selger sex, blir bortvist fra Norge fordi de skaper uro i lokalsamfunnet. Russere som blir tatt i promillekontroll, blir bortvist eller utvist. Nylig ble en russisk kvinne bortvist fra torgsalg i Alta. Hun møtte ikke på grensen til avtalt tid, og ble i stedet tatt for naskeri i Tana. Politiets straff er utvisning fra Norge i fem år. I noen tilfeller blir russere utvist og får ikke komme tilbake til Norge. Men det å drive torpedovirksomhet, vold og salg av narkotika fører til opphold i landet, og det er paradokset her. Dette er kriminalpolitikken som praktiseres i landet i dag. Sett i forhold til forseelser, kan det ikke etter min oppfatning være noen formildende omstendigheter for å begå alvorlige lovbrudd. Det virker som om statsråden har en annen oppfatning enn den jeg her gir uttrykk for.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
En kan lett få inntrykk av at statsråden benekter det forholdet jeg viser til, på grunn av at det har stått i en avis. Den avisen er meget troverdig etter min mening. Jeg har også sjekket opp rundt disse forholdene, og det som har stått der, er så å si 100 pst. Jeg har forholdt meg til det som er korrekt. Etter at dommene var sonet, har begge anket utvisningene til Justisdepartementet. Den ene har nå fått bosettingstillatelse i Norge, mens den andre venter på en lignende avgjørelse. Til tross for meget alvorlige kriminelle forhold, som jeg også har oppfattet at justisministeren er opptatt av, blir man påskjønnet med oppholdstillatelse. Samtidig blir politiet pålagt av Justisdepartementet å bortvise russiske kvinner som nasker i butikkene. Departementets avgjørelser virker ikke bare frustrerende på politiet, men også på norske borgere som ønsker lov og orden, og som er opptatt av trygghet i landet. Deler statsråden denne frustrasjonen som politiet har gitt uttrykk for, og er han opptatt av de dårlige signalene som gis til befolkningen for øvrig?
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til justisministeren; «Soningsforholdene i norske fengsler er i dag ikke tilrettelagt for å ta seg av pleietrengende fanger. Dette er uholdbart både for de innsatte det gjelder, og for de ansatte i fengselsvesenet. Hvordan mener statsråden at dette problemet kan løses, og hva vil han foreta seg?»
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er klar over Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbunds engasjement i saken, og det jeg synes er spesielt her, er ikke minst det krenkende de innsatte er utsatt for ved at vanlig tjenestepersonell i fengslene må ta seg av tjenester som normalt tillegges helsepersonell. Og det andre er selvfølgelig problemet for ansatte som ikke har utdanning på det feltet, og som må påta seg slike oppgaver. Jeg synes statsråden på en måte tar litt lett på problemet, fordi de forholdene vi har fått beskrevet fra Ila, senest i Dagsavisen de siste uker, beskriver uholdbare tilstander. Ila er ikke det eneste sted med dette problemet. Jeg vil spørre statsråden: Hvor stort omfang har dette problemet? Jeg har inntrykk av at noen i dette landet rett og slett søker benåding av helsemessige grunner. Hva kan han tenke seg å gjøre mer konkret på kort sikt? Det må nemlig gjøres noe på kort sikt med dette.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Jeg synes statsråden nå var litt klarere, i og med at han også sier han vil gå inn personlig i dette for å studere problemstillingen. Jeg synes det er viktig at en her slår fast ansvarsforholdet, og der tror jeg vi er veldig enige. Det sa den meldingen vi arbeidet med i fjor også, at vi ikke skulle gjøre noen endringer, og ingen ønsker noen endringer på det. Det verste som kan skje, er hvis en nå får en strid mellom helsemyndigheter og fengselsmyndigheter – det må vi for all del unngå. Jeg er klar over at det er mange aspekt ved dette som gjør det vanskelig, bl.a. sikkerhetsaspektet og andre forhold som kan gjøre det vanskelig å overføre innsatte til ordinære kommunale eller fylkeskommunale tilbud. Men én ting er det kortsiktige. Det er klart at på sikt må en finne løsninger. Før 1987 hadde vi både lokale og landsdekkende tilbud for somatisk pleietrengende innsatte. Det har vi ikke i dag. Hva tenker en seg på sikt her av permanente ordninger? Det er klart at selv om det først og fremst gjelder Helsedepartementet, har Regjeringen det samlede ansvar. Tenker en på enkeltfengselsløsning, landsdekkende eller regionale tilbud, eller en kombinasjon av disse?
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Eg vil gjerne stille følgjande spørsmål til justisministeren: «Eg syner til siste barnevernssak i Karlsøy kommune og spør statsråden kva han kan og vil gjere for å forhindre at politiet nyttar tvang og makt for å hente ut born i tråd med barnevernets vedtak, i andre borns påsyn?»
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Eg takkar statsråden for svaret, og eg er glad for at spørsmålet mitt har medverka til at statsråden tek opp dette spørsmålet med barne- og familieministeren, som har ansvar for barnevernet. Men som statsråden seier i svaret sitt, har politiet eige ansvar for å ta stilling til når og korleis bistandsoppdraget skal gjennomførast. At den enkelte situasjonen ikkje kan takast opp her, forstår eg, men like fullt bør det vere retningsliner som tilseier at politiet utøver slike tenester på vegner av andre myndigheiter og utøver dei slik at minst mogleg skade skjer. Her var det ikkje berre det eine involverte barnet som vart forulempa, men det var òg barn som oppheldt seg der og då. Det må kunne forhindrast at barn som ikkje er involverte, vert utsette for slike opprivande tiltak, og det må verte synt respekt for det enkelte involverte barn. Vil statsråden sjå til at politiet i større utstrekning tek slike omsyn og ikkje berre utøver gjerninga slik at det vert oppfatta som maktmisbruk?
Astrid Marie Nistad (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Eg takkar på nytt statsråden for svaret, og eg er heilt samd i at slike saker er veldig vonde. Men dei som er involverte i dei, er som regel ikkje dei som er bakgrunnen for at det vonde skjer. Difor er det endå meir viktig at vi som offentlege myndigheiter klarer å ta vare på barnet og barnet sitt beste i den samanheng. Eg siterer Barneombodet, som uttalte seg til Aftenposten: «Vi har flere saker der barnevern og politi inngår allianse som har resultert i maktdemonstrasjon». Barneombodet ber om at det vert gjeve «kjøreregler». I og med at det vert teke kontakt med barne- og familieministeren, håpar eg at Barneombodet også vert involvert i desse sakene, slik at ein kan få køyrereglar som tek vare på barnets beste i slike saker.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til samferdselsministeren: «Med bakgrunn i generell forurensning og trafikksikkerhet legges tungt trafikkerte veier utenom tett bebygde områder og bykjerner. Det er i den sammenheng interessant at Rv 120 fortsatt skal føres tvers igjennom Lillestrøm sentrum, spesielt siden annet trasévalg er gjort mulig. Vil statsråden foreta seg noe konkret slik at Lillestrøm blir behandlet på samme måte som andre byer med tanke på fremtidig trafikkavvikling?»