trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-04-23:
Den foreliggende sak har en prinsipiell politisk side som verken er omtalt i Dokument nr. 8-forslaget eller i sosialkomiteens innstilling, nemlig dette at når ulike politiske konstellasjoner fremforhandler statsbudsjettet og gjør forlik, salderes det ofte med å avgifts- eller skattlegge en tredjepart, i dette tilfellet pasientene, som har fått en ny skatt på sykdom ved å måtte betale egenandel for nødvendig telefonkontakt med sin lege. Naturlig nok rammer denne ekstraskatten spesielt eldre og kronisk syke mennesker som har et større behov for jevnlig telefonkontakt med sin lege enn yngre mennesker. Dette har ikke minst å gjøre med en trygghetsfølelse for pasienten, men det har like mye å gjøre med viktigheten for behandlende lege av å kunne følge med i om det oppstår bivirkninger av igangsatt behandling og medisinering. Det var derfor helt betimelig at forslagsstillerne til Dokument nr. 8:20 reiste denne saken så raskt og bad om at den nye egenbetalingen for telefonhenvendelser måtte fjernes. Utfallet av denne saken er slik jeg forstår det, ikke på noen måte gitt ved behandlingen i Stortinget i dag. Slik jeg ser det, slipper både Regjeringen og Arbeiderpartiet litt for lettvint unna det problemet de selv har skapt, i foreliggende sak. Har man den mening i dag at egenandel på telefonhenvendelser til lege er urimelig og uakseptabelt, burde man selvfølgelig hatt det samme syn på denne saken før ordningen ble iverksatt. Jeg vil på vegne av Fremskrittspartiet forbeholde meg rett til å komme tilbake til saken når en ser hvordan resultatet blir under forhandlingene med Legeforeningen til våren. Det er verken rettferdig eller rimelig at de pasienter som tilfeldigvis har fått en spesialist i allmennmedisin – som de fleste allmennleger etter hvert blir – som sin fastlege, skal betale høyere egenandeler enn andre uten å ha blitt informert om det i forkant, da de søkte listeplass hos lege. Like urimelig, og kanskje verre, er forslaget fra helseministeren om at særlig dårlige pasienter som trenger lengre konsultasjonstid, og det gjelder ofte eldre og kronisk syke, skal betale en høyere egenandel for de samme tjenestene. Generelt sett mener Fremskrittspartiet at egenandelene er høye nok som de er, og at denne nye egenandelen som ble innført fra 1. januar, på telefonhenvendelser, burde fjernes effektivt. Jeg håper det er mulig å komme frem til et slikt resultat uten at denne egenandelen skal forskyves fra telefonhenvendelser og belastes andre typer pasienter som jeg har nevnt.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-04-23:
I brevet fra helseministeren til komiteen går det tydelig frem at helseministeren mener at å fjerne egenandelen på telefonkontakter, noe også helseministeren gir uttrykk for at han er positiv til, vil måtte medføre at inntektstapet må dekkes inn ved å øke egenandeler på andre tjenester. Det nevnes her spesielt spesialist i allmennmedisin og konsultasjonstid på over 20 minutter. Men det finnes en annen løsning, og det er nemlig å rette opp ubalansen i forhold til telefonkontaktene i revidert nasjonalbudsjett. Eller er det en tanke som helseministeren ikke har i hodet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-04-23:
Det var både overraskende, positivt og interessant å registrere denne interpellasjonen fra partiet Høyre ved Bent Høie. Jeg håper det er begynnelsen på et større engasjement hos Høyre i helsepolitikken generelt og i sykehuspolitikken spesielt. Så langt i debatten registrerer jeg også at Bent Høie og helseministeren har sammenfallende synspunkter på den problematikken som reises, og det er selvfølgelig også veldig positivt. Interpellanten stiller et meget betimelig spørsmål, som særlig er aktuelt i 2004, og som vil bli enda mer aktuelt i 2005, da man skal oppnå budsjettbalanse – og det på grunn av den særdeles vanskelige driftsøkonomien som sykehusene i dag har. På et høringsmøte i sosialkomiteen med helseforetakene og helseministeren den 23. oktober 2003 kom det tydelig og klart frem fra helseforetakenes side at med den vanskelige økonomiske situasjonen som foretakene da var inne i, og som ikke vil bli noe bedret i 2004, måtte dette gå ut over tilbudene til de private helsetilbydere. Det er nettopp det som nå skjer. De regionale helseforetakene er ikke særlig interessert i disse avtalene, noen foretak har sågar ingen, men det har også noe å gjøre med den anstrengte økonomi som foretakene i dag gjennomlever. Det er naturlig at selv ikke private helseforetak kan drive med en slik uforutsigbarhet som det nå utvikler seg til å bli for 2004, og at dette må forsøkes stoppet for 2005. Dette kan føre til dårlig faglighet, det kan føre til utsettelse av investeringer – nytt medisinsk-teknisk utstyr som er livsviktig for den enkelte pasient – og derfor må man tilstrebe langsiktige avtaler med de regionale helseforetakene. Der er jeg og Fremskrittspartiet totalt enige med interpellanten, at den rollen som de regionale helseforetakene har praktisert frem til nå, er temmelig uklar sett i forhold til denne problematikken. Det bør gjøres noe, og Fremskrittspartiets forslag i så måte er å endre de regionale helseforetakenes rolle ved å gi dem totalansvar for bestillingsrollen, sørge for-rollen, og ta bort fra foretakene eierstyringen og legge den til et statens sykehusdirektorat. Denne typen problemer og andre problemer vil vi da kunne løse på en god måte, og reformen ville bare tjene på det, også overfor den norske befolkning.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-23:
Den egenandelen på telefonkonsultasjoner som ble innført fra 1. januar som et resultat av budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, er bare ett av mange eksempler på at pasienter blir salderingspost når statsbudsjettet skal gjøres opp, enten det nå er etter forslag fra Regjeringa eller gjennom forlik mellom ulike partier her i salen, slik også representanten Alvheim var inne på. Dersom vi ser på de siste års statsbudsjett, har økningen i egenandelene som rammer pasienter, ligget langt over ordinær prisstigning. Nye egenandeler blir innført, og gamle egenandeler økes kraftig. Dette er det generelle bildet. SV har i sine statsbudsjettforslag gått imot disse økningene. Den helt spesielle egenandelen vi behandler her i dag, gjelder altså når pasienter ringer til sin lege. Dette er et system med svært mange uheldige konsekvenser, i tillegg til at det er skatt på sykdom, som alle egenandeler i helsevesenet er, og som SV er imot. For det første vil mange pasienter, spesielt de med dårlig råd, kunne unnlate å ta en telefon til legen sin når det er nødvendig. Dette vil kunne ha svært uheldige konsekvenser, ikke minst for de pasienter som i utgangspunktet vil reservere seg mot kontakt med helsevesenet. Det kan eksempelvis gjelde pasienter med alvorlige psykiske lidelser, personer med rusmiddelavhengighet eller personer med kroniske lidelser. I tillegg til disse momentene er dette en ordning som er svært byråkratisk, og som vil legge beslag på verdifull tid hos den enkelte lege som ellers kunne vært brukt til nødvendig pasientbehandling. En kan stille seg spørsmålet om ikke de rene administrasjonskostnadene som er knyttet til denne ordningen, faktisk kan være like høye som det som hittil har vært gitt i refusjon. Jeg tror neimen ikke det er langt unna sannheten, og det viser bare galskapen i denne typen egenandeler. SV fremmet derfor forslag om at denne egenandelen skulle fjernes raskest mulig, i utgangspunktet innen 1. mars. Jeg er glad for at et samlet storting nå er helt klar på at denne egenandelen skal fjernes ved vårens tariffoppgjør. Det kan ikke være noen tvil om at det er det Stortinget vil. Helseministeren har i brev til komiteen sagt at det vil bli gjort endringer på dette området, slik jeg tolker det. Når vi samtidig vet at heller ikke Legeforeningen er glad for denne egenandelen, skulle dermed alle forhold ligge til rette for at en fullstendig håpløs ordning blir avviklet raskt, og det er SV godt fornøyd med. Vi hadde primært ønsket at dette kunne skje raskere enn det det nå legges opp til, men på grunn av behandlingstida i komiteen, at forhandlingene om normaltariffen nå er nær forestående, og også de svært klare signalene fra både Stortinget og helseministeren lar vi være å fremme et avvikende forslag. Så vil jeg til slutt understreke at vi nå ikke må havne i den situasjon at den egenandelen som alle nå vil fjerne, blir erstattet av en annen egenandel som har mange av de samme uheldige sidene, for da vil vi være like langt. Så det blir utfordringen for departementet og statsråden: å sørge for at det ikke skjer gjennom de forhandlingene som nå foregår.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-23:
Jeg må si meg rimelig godt fornøyd med de signalene som helseministeren nå gir, og tar det for gitt at egenandelen på telefonkonsultasjoner blir fjernet ved første anledning. Så var jeg i mitt innlegg opptatt av at når denne egenandelen nå blir tatt bort, må den ikke bli erstattet med en annen egenandel som har mange av de samme uheldige konsekvensene ved seg, f.eks. for kronisk syke. Vil dette også være en overordnet målsetting for statsråden i de forhandlingene som nå skal foregå?
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2004-04-23:
Representanten Høie tar opp et viktig og aktuelt spørsmål i denne debatten. Også Kristelig Folkeparti er opptatt av at de private sykehusene skal få forutsigbare rammer, og at de fortsatt skal få spille en sentral rolle for å realisere de mål som Stortinget har satt. Overskriften i Dagsavisen på onsdag der det står at «KrF advarer mot privat omsorg», er misvisende. Kristelig Folkeparti ønsker at det offentlige skal ha hovedansvaret og levere hovedandelen av de helsetjenestene som befolkningen trenger. Samtidig er vi helt avhengige av de private virksomhetene. Kristelig Folkeparti har alltid støttet frivillige organisasjoner og andre ideelle eiere som har hatt tjeneste, og ikke fortjeneste, som hovedmål og engasjement. Lovisenberg Sykehus har f.eks. tradisjoner med sykehusdrift tilbake til 1868 og representerer en arv og verdiforankring som sier mye om vår kultur og historie. Sykehuset var framsynt og har vært en pådriver for å utvikle ny kompetanse og kvalitetstilbud. Denne kvaliteten på tjenestene er et konkurransefortrinn som kan utfordre det offentlige. Kristelig Folkeparti vil ta vare på slike gode tilbud fordi de utgjør et svært godt alternativt tilbud til offentlig omsorg. Vi vil at de skal få avtaler med de regionale helseforetakene som gir dem muligheter til å tenke langsiktig i forhold til investeringer og få en forutsigbarhet som gjør både ansatte og pasienter trygge. Da Stortinget behandlet stortingsmeldingen om inntektssystemet for spesialisthelsetjenesten, var vi opptatt av at de regionale helseforetakene skal ha den overordnede og helhetlige styringen. Gjennom sin sørge for-rolle skal de være bestillere av spesialisthelsetjenester til dem som trenger det. Den gang presiserte vi at det var viktig at de regionale foretakene ikke brukte sin eierposisjon til å forfordele og verne om egne foretak dersom det var private aktører som kunne gi tjenester med bedre kvalitet. Kristelig Folkeparti står fremdeles på denne linjen. Det må ikke være slik at de regionale foretakene i liten grad lar private konkurrere med egen virksomhet, men bruker dem «kun som et supplement», slik interpellanten uttrykker det. De offentlige og de private sykehus er gjensidig avhengige av hverandre, og det er viktig å få til et konstruktivt og fleksibelt samspill. Helseministeren var i sitt svar åpen for at private virksomheter som har kontrakt om et visst omfang av tjenester, kunne få andre oppgaver, som f.eks. desentraliserte tilbud, undervisning, opplæring og forskning. Kristelig Folkeparti støtter at de private aktørene blir brukt på en slik måte når de har kapasitet og forutsetninger for dette.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-04-23:
Det dreier seg mye om det samme nå, men det som uroer både meg og flere her, er det som helseministeren sier i sitt brev av 23. februar: «Hvilke egenandeler skal innføres i stedet?» Nå synes jeg at det er litt annen låt i pipa, ved at helseministeren signaliserer at en økt inntektsramme kanskje kan gi inndekning for disse utgiftene, og at dette kan komme i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det er godt å høre. Det er jo like før disse forhandlingene starter. Forhandlinger kan ikke vi gå inn i, men vi kan jo være nysgjerrige på strategien og på forslagene fra helseministeren. Jeg har lyst til å høre hvilke forslag helseministeren vil fremme for å kunne fjerne egenandelen på telefonkonsultasjoner, uten at pasientene dermed blir belastet en annen type egenandel.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2004-04-23:
La meg først slå fast at Senterpartiet er av den oppfatning at vi både trenger og må basere oss på et sterkt offentlig helsevesen. Det er en offentlig oppgave å se til at alle får likeverdige og gode tilbud når det gjelder helsetjenester, og i den sammenheng også pleie og omsorg. Det må også være slik at det ut fra dette er det offentlige som skal bære hovedtyngden og ha hovedansvaret for dette tjenestetilbudet. Den private virksomheten skal være et supplement til det offentlige tjenestetilbudet. Det er slått fast som en av grunnpilarene i norsk helsepolitikk, og det var også et utgangspunkt som alle i Stortinget sluttet seg til i forbindelse med behandlingen av helseforetaksreformen. Slik sett er jeg godt fornøyd med det som helseministeren sa i sitt første innlegg, når det gjaldt disse punktene. Jeg synes det er viktig at vi har noen bærebjelker som det er stor enighet om, selv om høyresiden prøver å underminere en del av disse bærebjelkene til stadighet. Det forundret meg litt da jeg hørte representanten Woie Duesund i sitt innlegg si at man ikke måtte komme dit hen at det private tilbudet kun ble brukt som et supplement. Men vi sier jo det at det skal brukes som et supplement. Hva er da definisjonen på å ikke bruke det kun som et supplement? Skal det da være slik at det skal ta over deler av det offentlige tilbudet og erstatte det fullt og helt? Det vil i hvert fall være mot vår politikk. Vi mener at det offentlige tilbudet må være slik, fordi gode helsetjenester også dreier seg om akuttberedskap, og om desentraliserte tjenester når det gjelder både beredskap og planlagt og nødvendig behandling. Et helhetlig tilbud skal gis av det offentlige. Så har vi det som helseministeren var inne på, opplæring, forskning og utvikling, som også det offentlige primært må ta seg av. Det gjør at det er det offentlige som må være bærebjelken her. Interpellanten, Høie, snakket om at det ikke fungerer i dag, man må skille mer mellom bestillerrolle og utførerrolle. Det er en av fanesakene til Høyre, og også dette med sørge for-ansvaret. Så sier representanten Høie at de private aktørene har fått det bedre, har fått bedre rammevilkår, etter helsereformen. Jeg er ikke sikker på det. Vi har en godt etablert privat sektor innenfor helsevesenet som heter opptreningsinstitusjoner og rehabiliteringsinstitusjoner. Jeg vil bare minne om brevet som kom fra HelseRehab Norge den 1. april i år, som viser at deres rammevilkår er sterkt forverret, etter disse aktørers mening, i forhold til hva det var før helsereformen. Da synes jeg at dette tilbudet i hvert fall burde tilgodeses av dagens regjering. Dette er et tilbud som ikke konkurrerer med det offentlige med hensyn til akuttberedskap og helhetstilbud, som må være der 24 timer i døgnet alle årets dager når det gjelder den somatiske og psykiatriske behandlingssiden. Rehabiliteringssiden burde ses på på en annen måte.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-23:
Jeg tror ikke det er nødvendig å gå rundt grøten i denne saken. Statsråden er innstilt på å følge opp det som klart kommer til uttrykk i komiteens innstilling, og balansere det i forhold til det hensyn at det er partene i forhandlingene som må inngå en ny avtale. Det tror jeg vi skal klare, både i respekt for Stortingets vilje og i respekt for at det er forhandlinger, og at det er to parter.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-23:
Til representanten Alvheims spørsmål må jeg vel si at jeg som helseminister, og særlig i de senere måneder, har fått god trening i å ha flere tanker i hodet samtidig, og det prøver jeg også i denne saken. I mitt brev til komiteen er det vist til den situasjonen som partene stod overfor etter budsjettforliket og budsjettvedtaket her i salen før jul i fjor, hvor man enten måtte gå på disse andre takstene eller innføre nye. Det er det som er foranledningen til at den problemstillingen er tatt opp. Ved et ordinært takstoppgjør vil man også ha en økt inntektsramme for den aktuelle yrkesgruppen – i hvert fall normalt vil man ha det. Det er jo gjerne den veien inntektene går. Og da vil man også ha muligheten til å finansiere helt eller delvis en slik endring innenfor en økt inntektsramme. Det er det som gjør at man ved et ordinært oppgjør, som man har 1. juli, har større frihetsgrad enn midt i avtaleperioden, da man ikke kan øke inntektene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-23:
Jeg kan ikke gå lenger enn det jeg allerede har gjort, når det gjelder å legge føringer for det oppgjøret som ligger der. Jeg har sagt at jeg vil følge opp den klare oppfatning som kommer til uttrykk i innstillingen fra komiteen. Men når jeg har vært opptatt av at denne endringen skulle tas opp i forbindelse med de ordinære avtaleforhandlingene, er det for å ha muligheten til å finansiere endringer innenfor en økt inntektsramme og dermed unngå den parallelle økningen i andre egenandeler som man tvinges til hvis man tar opp dette midt i avtaleperioden, slik man måtte gjøre i januar.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-23:
Det avsnittet i brevet av 23. februar som representanten Gløtvold viser til, er knyttet til en situasjon hvor man skulle gjøre disse endringene utenom de ordinære forhandlingene, og da vil man altså ikke ha en inntektsramme å spise av. Nå ser dette ut til å lande inn mot en situasjon der vi vil være i ordinære forhandlinger. Det vil da være helt galt av meg å si fra Stortingets talerstol hvordan den protokollen skal bli seende ut – før forhandlingene er ført. Men som jeg har varslet Stortinget om, har jeg hatt et møte med Legeforeningens ledelse, og både Legeforeningens og Helsedepartementets ledelse gav i det møtet uttrykk for en klar intensjon om å bidra aktivt til at de uheldige sidene ved disse endringene som har vært tema i dag, skulle rettes opp i forbindelse med de takstforhandlingene som nå er rett rundt hjørnet. Det bør være fullt tilfredsstillende for Stortinget.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-23:
Den historiske situasjonen i Norge er at andelen private sykehussenger i landet er helt marginal. Det kan lett føre til en form for offentlig arroganse i den andre delen av tjenesteapparatet. Jeg mener at vi har kommet et godt stykke videre i forhold til det utgangspunktet som lett kan følge av hvordan tilbudet er sammensatt mellom det private og det offentlige. Det er også viktig for den offentlige tjenesten å huske på at sykehusvesenet i Norge historisk sett er drevet fram av det private initiativ, de ideelle og diakonale initiativ. Det er det også viktig å ha med seg i forståelsen av hva det private tilbudet i dag utgjør, at det også består av ulike typer private løsninger. Helsedepartementet har hatt en gjennomgang med de regionale helseforetakene og med representanter for de private sykehusene om hvordan situasjonen har utviklet seg etter reformen. Mitt inntrykk er at selv om vi har en del utfordringer, som representanten Høie har pekt på, er de regionale helseforetakene i ferd med å rydde vekk en del av barnesykdommene og bli mer rollebevisste. Det står klart på kartet i de regionale helseforetakene. Men det er åpenbart at bestiller/utfører-rollene ikke er klart nok ryddet enkelte steder, og det er også behov for å se på innhold og varighet av kontraktsforholdene til de private. Jeg vil gjerne imøtekomme representanten Høies ønske om å utdype nærmere i et senere framlegg for Stortinget hvordan en kan sikre større likhet i konkurranse mellom de offentlige og private foretakene i forhold til konkurranse om tjenester.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-04-23:
Etter denne hyllesten fra Høyres side så mistet jeg nesten fatningen her et øyeblikk, men jeg tok meg raskt inn igjen. La meg takke interpellanten for initiativet til denne debatten, fordi det har bidratt til å sette søkelyset på en veldig viktig del av gjennomføringen av helsereformen. Debatten har også vist at det er bred enighet i denne sal om måten vi nå utvikler samspillet mellom de private og de offentlige tjenestene på. Det synes jeg, i likhet med interpellanten, er et viktig fremskritt. Jeg tror at vi går inn i en ny tid, der det blir et mer modent forhold mellom den store offentlige sykehussektor og den relativt beskjedne, men likevel viktige, private sykehussektor. Med modenhet mener jeg at det blir en større grad av gjensidig aksepterte spilleregler, og det blir en større grad av gjensidig aksept for ulike roller. Private vil ha en viktig rolle når det gjelder å være utfordrer, å være korrektiv og å være supplement. Det var representanten Woie Duesunds poeng i hennes innlegg. Samtidig skal det ikke være slik at de private tilbyderne skal være rene fløteskummere i forhold til å ta billige poenger, de skal være med og ta et helhetlig samfunnsansvar i større grad. Jeg registrerer med interesse at det er en større åpenhet for å påta seg oppgaver som tradisjonelt har vært forbeholdt det offentlige, og som ikke er knyttet til inntektsgivende produksjon, men først og fremst er samfunnsoppgaver à la undervisning, forskning osv. Det synes jeg er et tegn på at vi nærmer oss en mer moden relasjon mellom disse sektorene i helsetjenesten. Vi vil, i tråd med det jeg sa i mitt hovedinnlegg, følge opp og komme tilbake til de spørsmål som her har vært reist om det rent strukturelle, bl.a. fra representanten Alvheims side, når det gjelder opplegget for evalueringen av sykehusreformen, som jeg varslet i mitt hovedinnlegg.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-04-23:
Jeg har lyst til å åpne med et spørsmål som jeg synes det er viktig at man stiller seg: Skal organiseringen av helsevesenet i Norge være et offentlig ansvar, ja eller nei? For SV er det helt åpenbart at svaret på det spørsmålet må være ja. Organiseringen av helsevesenet i Norge må være et offentlig ansvar. Alle partier har kunnet samle seg om intensjonen om at man skal skape et likeverdig helsetjenestetilbud, uavhengig av hvor folk bor, uavhengig av alder, uavhengig av økonomi. Hvis man tenker seg at helsevesenet i sin helhet var privatisert og basert på et konkurranseprinsipp, ville det vært umulig å ivareta en slik målsetting. Tilbudsforskjellene ville raskt bli mye større, og det ville naturligvis være slik at betalingsevnen ville få avgjørende betydning. Derfor er det viktig for SV å kontrollere ressursbruken i helsevesenet på en slik måte at den intensjonen ivaretas. Når det stilles spørsmål om ivaretakelsen av de private, er jo en vesentlig grunn til at man gjør det, at begrepet privat brukes med en uklarhet og mangel på presisjon som gjør at det ikke er mulig å være sikker på hva man snakker om. SV har gått inn for fastlegereformen, som i praksis innebærer at tidligere kommunalt ansatte leger blir arbeidsgivere og sånn sett gjennom en refusjonsordning på mange måter privatpraktiserende. Men det gjøres jo gjennom inngåelse av en avtale med det offentlige som gir sterke føringer for virksomheten, og som gjør at de i aller høyeste grad fortsatt er en del av det offentlige helsevesen. SV vil si at når man gjør det samme overfor privatpraktiserende spesialister i en avtale som sikrer at det er for det offentlige helsevesenet man tar et ansvar, er det liten grunn til å være betenkt over det. Tvert imot burde man stimulere til flere slike avtaler. Men hvis det man tilrettelegger for, gir en økt grad av privatisering av helsevesenet uten et offentlig ansvar for å styre virksomheten og uten et ansvar for de private til å være med og styre den virksomheten, og man i tillegg skal bruke offentlige midler på slik refusjon, undergraver man jo hele den helhetlige tenkningen som går ut på å skape likeverdighet. Og man forbruker offentlige midler på en måte som gjør at vi får mindre igjen for hver krone. Hele dilemmaet med f.eks. Fremskrittspartiets helsepolitikk er jo at man ikke stiller dem man er villig til å bevilge mer til, til ansvar for de tjenestene som de faktisk skal utføre. Jeg oppfatter at det er en ganske stor forskjell mellom det interpellanten tar opp, og det Alvheim sier i sitt innlegg, selv om han søker å gi et inntrykk av at de to partiene mener det samme. Jeg mener at det er særdeles viktig å skape et flertall i Stortinget som balanserer dette på en slik måte at man utnytter ressursene bedre enn det man gjør i dag. Men den verst tenkelige måten å gjøre det på, vil være å legge opp en helsepolitikk på Fremskrittspartiets premisser. Takk for oppmerksomheten, president.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2004-04-23:
Høyre mener at det skal være et offentlig ansvar å sikre gode helsetjenester til alle. Det betyr imidlertid ikke at det offentlige må utføre alle helsetjenestene. Etter vår vurdering er de private et viktig supplement og korrektiv til den offentlige helsetjenesten. Høyre ønsker derfor at de private sykehusene skal ha en viktig plass i spesialisthelsetjenesten. Det er pasienten som står i sentrum for Høyres helsepolitikk. For pasienten er det av liten betydning hvem som utfører helsetjenesten, bare han eller hun får rask og god helsehjelp. De private har vist at de kan tilby helsetjenester av høy kvalitet og samtidig organisere seg slik at ressursene benyttes effektivt, noe som kommer både pasienten og samfunnet til gode. Da Helse Øst evaluerte sitt første driftsår i statlig regi, fant de at ventelistene var redusert med 20 pst., og at ventetiden for dem som hadde ventet i mer enn ett år, var redusert med 40 pst. Administrerende direktør Tor Berge gav følgende uttalelse om utviklingen: «I tillegg til økt aktivitet ved helseforetakene, vil den samlede behandlingskapasiteten øke ved at vi kjøper helsetjenester av private tilbydere. Gjennom avtaler med private kommersielle tilbydere av spesialisthelsetjenester, utsetter vi våre offentlige helseforetak for konkurranse både med hensyn til pris og kvalitet. Slik får pasienten et bredere tilbud av helsetjenester og kan nyte godt av de tilfeller hvor ventetiden hos private aktører er kortere.» Når venstresiden nå arbeider for å redusere innslaget av private tilbydere, arbeider de samtidig for lengre ventetid og mindre mangfold i tilbudet til pasientene. Det er etter min mening en farlig høy pris å betale for et dogmatisk standpunkt som bare tjener fagbevegelsens særinteresser, og det er grunn til bekymring dersom dette skal bli en bremsekloss for fritt sykehusvalg i framtiden. For å sikre et best mulig helsetilbud for pasientene må det være en reell konkurranse mellom offentlige og private tilbydere. Den integrerte foretaksmodellen der RHF er både bestiller og ansvarlig for den statlige utførerfunksjonen, reiser noen særskilte utfordringer i så måte. Etter Høyres vurdering vil modellens framtid bl.a. avhenge av om RHF lykkes i samarbeidet med private aktører. Vi er derfor glad for at Helsedepartementet i styringsdokumentene har tydeliggjort de regionale helseforetakenes rolle som bestiller. Jeg vil sterkt understreke at de private tilbyderne må få forutsigbare rammevilkår. I motsatt fall risikerer vi at mangfoldet av behandlingstilbud faller bort, og at pasientens valgfrihet begrenses. Høyre vil følge situasjonen for de private tilbyderne nøye, for å sikre at pasientene skal få et best mulig helsetilbud.
Morten Lund (Senterpartiet), 2004-12-16:
På vegne av Ola D. Gløtvold og meg selv vil jeg foreslå at det utarbeides en handlingsplan for å redusere sukkerforbruket blant barn og unge.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-16:
Eg føler det er nødvendig med ei oppsummering av debatten. Det er nødvendig med intellektuell ærlegdom når ein diskuterer denne typen saker, for her har staten faktisk eit stort ansvar. Eg synest jo det er ganske spesielt når representanten Hedstrøm klarer å plassere ansvaret for utviklinga av IT Fornebu utelukkande på Stortinget og på at det er politisk debatt rundt utviklinga av IT Fornebu. Eg vil igjen få sitere frå det brevet som Simula-senteret har sendt komiteen, der dei refererer til det som står i meldinga: «Utover denne eiendomsfokuseringen betrakter OR IT-Fornebus forhold til sin visjon som relativt vag. Tilnærmingen har vært lite konkret og uten klare prioriteringer, bl.a. uten strategi …» Simula-senteret skriv vidare at dei, som «har sett denne utviklingen på nært hold» deler den beskrivinga av Kunnskapssenteret. Det har bekymra dei at «det har vært et sterkt fokus på eiendom og infrastruktur og lite fokus på forskning og innovasjon». Det er ikkje utelukkande staten som har ansvar for den utviklinga som skjer på Fornebu. Når leiaren i komiteen seier at den største feilen er at vi i det heile har ei sak i dag, vil eg gjerne påpeike at det faktisk er Arbeidarpartiet og Framstegspartiet som har hatt behov for å fremme konkrete forslag om utviklinga vidare for IT Fornebu. Det skulle tyde på at ein også frå dei partia har eit behov for å peike på retninga vidare. Så til utsegna frå representanten Hedstrøm. Eg ber om unnskyldning om eg ikkje gjengir det heilt rett, men det var omtrent slik: «Nå vet jo jeg hva de private tenker.» Det trur eg er ganske karakteristisk for denne saka i det heile. Heilt til slutt vil eg presisere at det som står i innstillinga, er at IT Fornebu sjølv må ta ansvaret for å gjennomføre visjonsmåla. Offentlege løyvingar er uaktuelle. Men staten er framleis gjennom SIVA eigar i IT Fornebu og har dermed eit ansvar gjennom det. Det er langt frå SVs primærstandpunkt, men det er den einaste ansvarlege utviklinga av IT Fornebu vidare. Så håpar eg at neste gong vi diskuterer IT Fornebu, er vi ikkje så opptekne av å fordele skyld, men då gjer vi opp status på ein meir ærleg måte.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2004-12-16:
Statsråden viste til at staten har investert 400 mill. kr i prosjektet. Jeg har lyst til å spørre statsråden: Er det ofte at man evaluerer investeringer etter bare tre år? Det er det første spørsmålet mitt. Statsråden sier at IT Fornebu selv må ta ansvaret for revitaliseringen. Det andre spørsmålet mitt er: Vil det ikke være naturlig, når staten har investert 400 mill. kr, at staten også tar et ansvar og blir med på en revitalisering?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2004-12-16:
Ulempen ved å være i et stort parti er at en får ordet tidlig, og da må en ta en kort oppsummering til slutt. Det er ikke ofte vi i Stortinget diskuterer utvikling i hovedstadsregionen. Som regel er det helt andre områder av landet som debatteres i denne salen. Derfor synes jeg denne debatten er viktig, og det er en viktig debatt for næringsutviklingen på vestsiden av Akershus også. Men det som egentlig fikk meg til å ta ordet, var representanten Steensnæs’ innlegg. Han siterte meg feil på flere steder i sitt innlegg, så enten hører han dårlig etter, eller så er det med vilje. Jeg har aldri i innlegget mitt sagt at det skal tilføres nytt blod. Det vi har snakket om, er at vi skal se framover, og at staten skal bidra på forskjellige måter gjennom de forslagene vi har lagt fram. Jeg har heller ikke sagt at Arbeiderpartiets forslag ville ført til et helt annet IT Fornebu enn det vi ser i dag. Jeg sa at de forslagene som nå ligger til behandling, fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, forhåpentligvis vil føre til en utvikling av IT Fornebu hvor vi kan nå de visjonene som vi alle sammen, bortsett fra SV, var enige om da vi i sin tid behandlet visjonen for IT Fornebu. En del av innleggene her i dag, spesielt fra representantene Kristiansen og Steensnæs, bærer preg av et veldig mismot i forhold til noe de selv har vært med på å bidra til.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2004-12-16:
Jeg tror hele Stortinget ønsker aktørene ute på Fornebu lykke til med den videre prosess. De har det best tenkelige utgangspunkt sammenliknet med enhver annen etablering og ethvert annet geografisk utgangspunkt i Norge. Men jeg tror at representantene for det daværende flertall som nå i dag bruker tiden på å presentere sin forurettethet, egentlig bør gå inn for landing sammen med deler av prosjektet. Man kan uansett utgangspunkt i alle fall ikke skylde på det nåværende stortingsflertalls holdning, verken i denne eller andre i saker, for at ikke visjonen nådde de mål en hadde satt. Når resultatet ble at man skulle foreta en gjennomgang av prosjektet og vurdere om idé og resultat stod i forhold til hverandre, tror jeg man får forholde seg til saken slik den ble vedtatt. Det skulle bare mangle om ikke Stortinget skulle ta seg det bryderi å foreta denne gjennomgangen innenfor en av de aller største næringspolitiske, økonomiske satsinger som Stortinget noen gang har foretatt, både for å vurdere prosjektet med hensyn til hvordan man kan navigere annerledes for fremtiden, og ikke minst for å lære hvordan man skal nå de visjonsmål man måtte ta sikte på og ønske å nå, for fremtidige satsinger som dette. Jeg tror at å lete etter syndebukker innenfor dette hus i denne saken må være å lete på fullstendig gal arena, når man skal forklare, eller eventuelt bortforklare, hvorfor det gikk som det gikk. Men vi ønsker alle sammen aktørene ute på Fornebu all mulig lykke til på den videre ferd. Så får vi se etter 10, 15 eller 20 år hvordan det har gått der ute. Det er i hvert fall ikke de holdninger, løsninger, visjoner eller ideer de forskjellige aktørene i denne sal har for utviklingen, som er avgjørende for suksess ute på Fornebu i fremtiden.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-12-16:
Det er tre hovedforutsetninger for at et slikt senter skal lykkes. Det er at det finnes et marked, at vi har et miljø, og at vi har rammebetingelser. Markedet ligger der, i og med at Norge er en av verdens ledende avanserte brukere av IKT-tjenester. Vi har et betydelig miljø, i og med at Telenor er en gigant på telesiden, også internasjonalt. Men der det strander, er på rammebetingelsene, og det er jo derfor politikerne er inne i bildet. I stortingsmeldingens beskrivelse av prosjektet «Hovedstadens og regionsentrenes betydning for regional og nasjonal innovasjon» står det: «Prosjektet forutsettes å ha form av et samarbeid mellom offentlige og private aktører.» Burde ikke etableringen av kunnskapssenteret på Fornebu i seg selv innebære et slikt aktivt innovasjonspolitisk samarbeid, siden det i dette prosjektet både ligger klare forutsetninger fra Stortinget om et slikt samarbeid og et avtalegrunnlag som forutsetter et slikt samarbeid?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-12-16:
Hele komiteen besøkte Fornebu, og etter det besøket var alle partier, i henhold til media, positive til trepartsforhandlinger, at man skulle kunne løse de plan- og reguleringsmessige problemene. Men så fikk vi et brev fra departementet. Begrunnelsen for at staten ikke skulle være med på dette, var at man kunne ende opp som innsigelsesmyndighet. Men jeg forstår ikke helt dette, for Regjeringen har jo hatt som en rød tråd at de ønsker å samle statens eierandeler i Nærings- og handelsdepartementet, for nettopp å skille eierrollen fra myndighets- og tilsynsrollen. Ser ikke statsråden selvmotsigelsen i dette? Og er det ikke viktig for alle parter at man bidrar til å samle totalresultatet her, i henhold til de rollene Regjeringen og departementet her spiller, for å få en helhetlig løsning?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-12-16:
Selv om flertallet ikke vil bidra med noe som kan oppfattes som positivt for kunnskapssenteret på Fornebu, her i dag, har jeg fått klar tilbakemelding fra de private eierne i IT Fornebu om at de ikke akter å la flertallets holdninger stoppe dem i det videre arbeidet med å skape et kunnskapssenter i forhold til den avtalen de har inngått med staten. De står altså fast ved den opprinnelige visjonen – tenk det! De baserer det videre arbeidet på at staten etter hvert vil se den vekst og den fremgang som kunnskapssenteret på Fornebu i dag opplever. De vil også gjøre det fornuftig for staten å ta det nødvendige medansvar og bidra til en helhetlig og samordnet forvaltning i en komplisert utvikling, der staten har mange roller. Det har skjedd en god del. Det har flere vært inne på før, og det er jo ikke noe rart at aktørene der ute, innenfor de begrensede rammene de har hatt, har forsøkt å utvikle seg der det har vært mulig, nemlig ved å etablere virksomhet i terminalbygget. Der har vi 55 bedrifter og 900 arbeidsplasser. Vi har også fått forskningssenteret Simula, som mange har vært inne på her, det fremste innen IKT i Norge, og vi har fått etablert en av landets mest kapitalsterke inkubatorer, som har vurdert mer enn 200 prosjekter og investert i et titalls bedrifter. Men det er en del forhold, spesielt reguleringsmessige, som det må løses opp i. Vi får nå ikke trepartsforhandlinger fordi flertallet ønsker å lytte til statsråden. Når vi ikke får løst opp i disse flokene, vil det fortsatt være problemer, og jeg sier dessverre. Her burde vi gått foran som en spydspiss og forsøkt å hjelpe og legge forutsetningene til rette, slik at senteret fikk bedre forutsetninger for å kunne realiseres.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2004-12-16:
Jeg konstaterer at de uttalelsene representanten Djupedal kom med, ikke er korrekte. Vi vet at Stortinget har uttalt seg om etablering av utdannings- og forskningsaktivitet på Fornebu. Det er også tatt inn i innstillingen. Jeg rekker ikke å sitere alt som står der. Simula-senteret, et viktig IKT- og forskningssenter som er plassert på Fornebu, har fått internasjonal anerkjennelse og kan vise til gode resultater, men det står der som en ensom lanterne. Vi må alle forstå at dette må følges opp med videre aktiviteter. Derfor trenger dette prosjektet en aksept fra det politiske flertall, slik at det blir interessant å tenke tanker og utvikle noe der ute. Nå vet jo jeg hva de private tenker, men vi må alle være enige om at det offentlige har et ansvar for forskning og utdannelse i dette landet.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-12-16:
Jeg konstaterer at Grethe Fossli ble litt støtt over måten hun ble sitert på. Jeg er nok redd for at når hennes innlegg skal gjennomgås, vil det bære preg av en slags offensiv tone, at om Arbeiderpartiet hadde fått sine premisser gjennom, ville dette sett ganske annerledes ut. Jeg synes det er påtakelig at ikke Grethe Fossli benyttet denne anledningen til også å utvise en smule ydmykhet, og til ettertanke. Dette prosjektet ble lansert med betydelig politisk trykk og etter betydelig politisk debatt, og med sterke advarsler fra en del fagmiljø, og en brukte likevel den politiske makten en hadde til å gjennomføre vedtak som senere hen viste seg ikke å kunne oppfylle intensjonen. Da synes jeg det ville vært på sin plass, når man får en statusrapport, at en reflekterer litt over hva det var som sviktet, og hvordan man nå skal komme videre. Når representanten Øystein Hedstrøm sier at flertallet ikke vil bidra til noe positivt, må jeg si at jeg er overrasket, for å uttrykke det forsiktig, over at ikke også Fremskrittspartiet ser at her rekker Regjeringen ut en hånd og tar et av de viktige dynamiske alternativene, nemlig revitaliseringsalternativet, hvor staten fortsatt skal sitte med SIVAs andeler og drive prosjektet framover, i det håp at dette senteret skal være oppe og gå med den opprinnelige visjonen om å skape et IT-senter og ikke bare en næringspark. Det er et offensivt bidrag til å virkeliggjøre visjonen om IT Fornebu, men basert på mer realistiske premisser enn det Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet i sin tid la til grunn.
Børge Brende (Høyre), 2004-12-16:
IT-næringen vil ikke bare bli en viktig næring for Norge i fremtiden. Den er faktisk allerede en meget viktig næring for oss. Innenfor IT-området eksporterer vi for mellom 24 og 35 milliarder kr i året, hvis vi tar med det vi eksporterer av IT-tjenester. Det diskusjonen her går på, er bl.a. hvilken rolle IT Fornebu har spilt i forhold til at Norge har gjort det relativt brukbart innenfor IT og IKT-området, og hvordan det har gått med statens investering på 400 mill. kr i dette prosjektet. Det er ikke alle prosjekter som det tas initiativ til i Norge, hvor staten legger 400 mill. kr i bunnen. Det har kommet helt tydelig frem her under debatten. Et viktig grunnlag for den meldingen som Stortinget diskuterer i dag, er en ekstern statusrapport hentet fra det danske konsulentselskapet Oxford Research AS. En hovedkonklusjon fra denne statusrapporten, slik jeg leser den, er at IT Fornebu har fokusert på eiendomsutvikling. Det fremgår av rapporten at med dagens leietakermasse har senteret fått en uklar IT-faglig profil. Bortsett fra at alle leietakeres virksomheter kan sies å være tilknyttet IT, vurderes deres faglige kontakt med og nytte av hverandre som begrenset. Som det også har fremkommet i debatten, er dette en sak med en lang politisk forhistorie her i salen. Jeg oppfatter det ikke som spesielt konstruktivt hvis jeg nå skal begynne å minne om alle de debattene som har vært tidligere. Men jeg synes det er grunn til å sitere kort Bondevik I-regjeringens konklusjon i St.prp. nr. 35 for 1999-2000, Sluttforhandlingene om etablering av et IT- og kunnskapssenter på Fornebu – Valg av statens samarbeidspartner. Der skrev Bondevik I-regjeringen: «Regjeringen mener konseptene til både ITFT og NF har en marginal økonomi med relativt stor risiko, gitt de forutsetninger som er lagt til grunn. Med dagens rammebetingelser viser ingen av prosjektene tilfredsstillende lønnsomhet.» Videre: «Videre har ingen av interessentene i særlig grad maktet å konkretisere hva det reelle innholdet i IT- og kunnskapssenteret vil bli.» Etter min mening har den rapporten som nå foreligger fra Oxford Research, kommet med mye av det samme som det Bondevik I-regjeringen mente ville bli utgangen på denne investeringen. Men Regjeringen tar i meldingen til etterretning at prosjektet så langt har tapt visjonshøyde, og at eierne må ta de praktiske konsekvensene som følger. Regjeringen mener at det er behov for en revitalisering. Ansvaret for dette ligger imidlertid hos IT Fornebu selv. Senteret får et mer realistisk utgangspunkt, legitimitet og mulighet til å ta del i det store innovasjonsarbeidet som for tiden pågår i hovedstadsregionen og ellers i landet, bl.a. i forbindelse med Regjeringens innovasjonssatsing, Innovasjon 2010. Jeg konstaterer at Regjeringen får støtte for disse vurderingene i flertallsinnstillingen fra komiteen. Jeg vil også legge det til grunn i forhold til Regjeringens videre arbeid med dette.
Børge Brende (Høyre), 2004-12-16:
Staten har allerede gjennom SIVA tatt betydelig ansvar og risiko gjennom investeringer ved IT Fornebu. Som jeg også sa i mitt hovedinnlegg, er det ikke mange prosjekter som startes opp, hvor staten legger 400 mill. kr i bunnen. Statens videre oppfølging av dette, som jeg også forstår er flertallsinnstillingen, vil være gjennom SIVA, som er et helstatlig selskap og en viktig del av det offentliges virkemiddelapparat. Dette fremgår også av innstillingen. Jeg synes at rapporten fra Oxford Research har vært et nyttig hjelpemiddel for å analysere hvor man står nå etter tre år. Man ser at det har vært fokusert veldig på eiendomsutvikling, men at man nå har fått fastslått at det er en mulighet hvis selskapet jobber hardt med basis i det de har, for å få en klarere IT-profil. Det er da opp til selskapet, hvor også staten deltar som en ikke ubetydelig eier.
Børge Brende (Høyre), 2004-12-16:
Som jeg sa i mitt innlegg, er IT-sektoren viktig for Norge. Vi eksporterer IT og IT-tjenester for 24–35 milliarder kr. Det har vist seg at mange av de selskapene som har vokst frem i Norge, og som faktisk har gjort det veldig bra også internasjonalt, har en spredt lokalisering. Det er et faktum at IT Fornebu må jobbe mer for å trekke til seg den type selskaper i fremtiden, hvis de skal lykkes med å gå fra å være et eiendomsutviklingsselskap til å få en enda sterkere IT-faglig plattform. Staten har i alle fall bidratt med sitt gjennom SIVA og disse 400 mill. kr. Når de andre selskapene har valgt å etablere seg andre steder, er det den vurderingen de har gjort.
Børge Brende (Høyre), 2004-12-16:
Slik jeg har lest flertallsinnstillingen, slås det fast at staten skal utøve sitt engasjement ved IT Fornebu gjennom det helstatlige selskapet SIVA. Gjennom SIVA-engasjementet er staten engasjert i IT Fornebu-prosjektet. Når det gjelder eventuelle reguleringsendringer som IT Fornebu ønsker ute på den gamle flyterminalen og flyplassen, må det selvsagt være en dialog med Bærum kommune. Så er det riktig at hvis Bærum kommune og IT Fornebu finner en god reguleringsmessig løsning, vil disse sakene kunne bli påklaget til Miljøverndepartementet. Det har jeg redegjort for, så jeg synes det er ryddigst at statens engasjement er knyttet til SIVA-eierskapet.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-16:
En øvelse vi som politikere skal være varsom med å bruke, er: Hva sa vi? Men i dette tilfellet tror jeg det er riktig å si: Hva har SV sagt fra dag én? Det Oxford Research kaller tap av visjonshøyde, som er en elegant dansk formulering, betyr vel i realiteten på godt norsk, et mageplask, og det har vært et kostbart mageplask. Staten har investert mange penger i dette som med fordel burde ha vært investert i andre og mer framtidsrettede prosjekter. La meg bare si at vi ikke er uenig i at det skal finnes en visjon for IT. Men det som kanskje var hovedfeilen med hele denne ideen, var at den ikke var grunnlagt i et reelt miljø som ønsket dette. Den var grunnlagt på kontoret til en skipsreder og hans allierte, og de hadde mange ulike motiver for å ønske dette såkalte IT Fornebu-prosjektet realisert. Ikke minst lå det en sterk motivasjon knyttet til eiendommene på den nedlagte flyplassen. Staten bør og skal bidra aktivt på mange ulike måter for at vi skal få flere IT-gründermiljø, som sammen kan skape et bedre Norge. Mange av disse fins allerede i Oslo-området. De fins faktisk på Lysaker, de fins i Gaustadbekkdalen, de fins på Kjeller, de fins også på Grünerløkka, og de fins mange andre steder. Utgangspunktet for å lykkes med denne type – skal vi si – visjonær nyskaping innen teknologi må være at det knyttes til et eksisterende miljø. Hvis staten hadde tvangsflyttet Universitetets IT-avdeling, altså Senter for informatikk, til IT Fornebu, og man hadde lagt tunge faglige miljøer til denne nedlagte flystripen, kunne man kanskje ha lyktes, for da fantes det i utgangspunktet et tungt nok faglig miljø til at det i seg selv kunne være en genererende drivkraft. Det eksisterer ikke, og det betyr at IT Fornebu som idé med dette – tror jeg vi kan si – er gravlagt. Men det betyr ikke at det ikke fins mange gode krefter på IT Fornebu-området som kan lage en næringspark på Fornebu, og som sammen sikkert kan finne på mange kloke ting. Men det vil altså ikke være i nærheten av det som var den opprinnelige ideen bak den storstilte, statlige satsingen på dette området. Jeg ønsker dem som er igjen på Fornebu, lykke til, for jeg tror at de sikkert kan skape mye godt og mange gode og trygge arbeidsplasser. Men det vil være en næringspark og ikke det som det opprinnelig var tenkt fra stortingsflertallets side. De trumfet igjennom et prosjekt, kalt IT Fornebu, som det i realiteten ikke fantes grunnlag for, fordi det var ingen andre enn et meget begrenset miljø som sa at de ønsket dette. Jeg tror at når vi skal oppsummere dette og se litt framover, må vi bruke statens kapital og muskler der vi ønsker det, til å bygge opp under og styrke de faglige miljøer som allerede er etablert. Det kan vi gjøre både gjennom de utdanningsinstitusjonene vi har, og også gjennom egenkapitalinnsprøyting eller på annen måte. På denne måten vil vi kunne klare å realisere mer av det som ligger i visjonen IT Fornebu. Hvis man tar bort Fornebu, er vi i SV også enig i visjonen. Det var bare feil lokalisering, på feil sted og til feil tid, og det beklager vi i dag.