Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-03-19:
Det framgår av saksordførerens framleggelse her at det er stor enighet i komiteen om de aller fleste merknader og innstillinger. Men det er noen prinsipielle forskjeller, som det også ble sagt av representanten Foss, og jeg skal komme inn på disse. Det er det som er relevant for framleggelsen i Stortingets plenum. Vi sier at regjeringspartiene ser på det statlige eierskapet også som en mulighet til å ivareta samfunnsansvar. Vi støtter selvfølgelig det at all statlig virksomhet og næringsvirksomhet skal være lønnsom og sunn, og at den skal gå med overskudd. Men det er også slik at selskapene – særlig de største selskapene – har et ansvar som strekker seg utover dette. Jeg tror ikke at våre veier skilles så veldig her, mellom opposisjon og posisjon, men vi har behov for å understreke det samfunnsmessige ansvar som disse selskapene også har. De har et ansvar for å sikre og videreutvikle på vegne av fellesskapet. Vi sier videre at dette innebærer at styrene og ledelsene i selskapene må kjenne til den til enhver tid sittende regjerings prioriteringer i næringspolitikken og tilgrensende politikkarenaer, f.eks. miljøpolitikken og lønnspolitikken. Jeg vil, ettersom det var en veldig intens debatt i går, vil jeg si, i denne salen, understreke at det selvfølgelig er slik at vi alle sammen er enige om at de vedtatte retningslinjene for eierskapsutøvelse skal følges, slik som Stortinget har vedtatt. Så til det punktet som også representanten Foss tok opp – nemlig forholdet til lederlønningene. Jeg skal si det rett ut: Det er regjeringsfraksjonens klare oppfatning at lederlønningene i deler av de statlige selskapene har økt altfor mye. Dette har vært uttrykt gang på gang – om igjen og om igjen – uten at det får den virkningen som stortingsflertallet åpenbart ønsker seg. Jeg vil også si noe som – jeg holdt på å si – ikke står i manuskriptet, men som jeg har lyst til å si. Vi har hatt mange kontrollhøringer, og det har vært gode kontrollhøringer. Men vi har hatt kontrollhøringer med styrelederne i de største statlige selskapene, og det var det jeg vil kalle for en selsom opplevelse, for man kunne merke at de rett og slett ikke hørte på hva vi sa. Det er i denne sammenhengen en ganske stor utfordring når de møter i Stortingets organer. Jeg vet ikke i hvilken grad de hører hva som blir sagt i Stortinget eller fra Stortingets talerstol, som det heter, men hvis de hører det, bør de høre at jeg sier at de rett og slett er nødt til å ta seg sammen på dette punktet. Det kan ikke fortsette slik som det har vært. Det er ingen kritikk av regjeringens aktivitet på området, slik som representanten Foss indikerte. Han sa det ikke veldig tydelig, men han indikerte det. Vi vet selvfølgelig veldig godt at både regjeringen som sådan og næringsministeren har hatt et veldig aktivt engasjement på dette området. Han har snakket med de fremste styrelederne. Retningslinjene for dette er tydelige, men de virker altså ikke helt fram. Så får jeg håpe at stortingsbehandlingen og det som sies her nå, på sin måte kan bidra til en modererende linje. Det er med dette som bakgrunn at vi har sagt veldig tydelig at hvis det er slik at vi ikke får noen virkning av denne tydelige politiske meningen, mener vi, som vi har sagt i merknadene, at staten bør ta ut protokolltilførsler på de aktuelle generalforsamlinger, nettopp for å markere statens syn på denne siden av saken. Så vil jeg også knytte noen kommentarer til det som er sagt om NRK. Når det gjelder NRK, er det selvfølgelig slik at alle støtter opp om det som står i innstillingen, at NRKs drift også skal være økonomisk korrekt, den skal være lønnsom og den skal være effektiv. Det er selvfølgelig viktig at dette gjøres innenfor de rammene som NRK har økonomisk. Men jeg vil samtidig si – og det har jeg behov for å si – at NRK på mange sett og vis oppfyller sin rolle som den viktigste allmennkringkasteren i Norge fullt ut, fullt ut. NRK er også en meget viktig kulturbærer og betyr veldig mye for både nyhetsformidling, utdanning, underholdning og kulturbygging i det norske samfunnet. Jeg vil si at stort sett – selv om vi er enig i de betraktningene som jeg kom med først, og jeg vil understreke det – mener jeg for min del at NRK oppfyller sine forpliktelser på en god måte. Det er veldig bra og riktig at de er lisensfinansiert. Det sparer oss for mye reklame. Så er det dette med helseforetakene, selvfølgelig. Her har regjeringspartiene egne merknader. Alle er enig i at departementet har tett og aktiv oppfølging av de regionale helseforetakene, og at de får tilfredsstillende rapporter raskt nok til å bidra dersom kursendring er nødvendig. Riksrevisjonen har avdekket og påpekt et avvik med hensyn til ventetid. Jeg har skrevet at dette ikke er bra, men jeg tror jeg vil legge til at dette heller ikke er helt akseptabelt, fordi det er veldig krevende hvis vi ikke klarer å følge reglene om ventetid. Jeg er enig med representanten Foss i det han sa, at dette kan få følger for pasientene, og kan i alle fall skade pasientenes tillit til helsevesenet. Det er jo riktig at vi ikke kan gå inn i enkeltjournaler, og vi kan derfor ikke konkludere med at noen enkeltforetak er verre enn andre på dette området. Vår erfaring tilsier imidlertid at når ting ikke er i orden i omorganiseringsprosesser, går det ut over de ansatte. Vanligvis er helsearbeiderne svært dedikerte, men uviss arbeidssituasjon påvirker ofte negativt og kan medføre holdningsendringer. Vi har også hørt om unormalt lange ventetider i avdelinger som før klarte sine frister godt, og som ikke var særskilt berørt av omstilling. Uavhengig av årsak er det imidlertid nødvendig å bevisstgjøre holdninger og kultur for å forbedre det pasientadministrative arbeidet. Så vet vi at store omstillinger er risikofylte. Omstillinger blir ikke alltid håndtert så godt fra ledelsen at de på tross av komplikasjoner og vansker lar seg gjennomføre som ønsket. Selv om omstillinger selvsagt er nødvendige, blir de ikke alltid mottatt positivt av alle det gjelder. I alle omstillingsprosjekter er det derfor stort læringspotensial. Når antallet stillinger skal reduseres i en virksomhet, er det vanskelig og ofte tøft for de berørte ansatte. Det er vanskelig å holde tempoet i nedbemanningen hvis en ikke legger godt til rette for overgang til andre oppgaver. I etterkant kan vi se at budsjettoverskridelsene kunne vært mindre, og kanskje til og med rekrutteringen av personell til andre sykehus i regionen, f.eks. til Ahus, kunne vært lettere. Omstillingen i Helse Sør-Øst er ikke ferdig, men vi ser at det er tatt tak for å følge opp i nødvendig grad framover. I denne sammenheng er det derfor viktig å understreke behovet for opplæring, oppfølgings- og ledertiltak.