Henrik Asheim (Høyre), 2015-02-03:
Jeg viser til Dokument 8:15 S fra representantene Anne Tingelstad Wøien og Janne Sjelmo Nordås. I dokumentet fremmes det i alt fire forslag som jeg vil redegjøre for. Jeg vil likevel begynne med å takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken og representantene for å løfte et viktig tema, selv om konklusjonene er noe forskjellige mellom partiene. Uenigheten i komiteen har i all hovedsak dreid seg om forslaget om å gjøre om de nasjonale prøvene til utvalgsprøver. Jeg vil derfor benytte mesteparten av mitt innlegg til å redegjøre for synet til komiteens flertall i denne saken, ikke minst fordi jeg tror at forslagsstillerne og mindretallet vil redegjøre godt for sitt syn senere i debatten. De nasjonale prøvene ble innført som en del av Kunnskapsløftet i 2004 og som et svar på at man på slutten av 1990-tallet og begynnelsen av 2000-tallet fikk internasjonale undersøkelser som både avdekket at norsk skole ikke var god nok til å lære bort, og at vi hadde altfor liten kunnskap om hvordan skolene presterte. Vi visste også altfor lite om forskjellene mellom hvordan kommunene presterte, og hvordan den enkelte skole leverte. Derfor trengte man et verktøy – noe som kunne vise hvordan vi bedre kunne kartlegge kunnskapen. Vi trengte rett og slett kunnskap om skolen for å få mer kunnskap i skolene. Så har disse prøvene blitt endret flere ganger underveis, og et bredt flertall har forsvart prøvene. Senest forrige høst ble det avlagt nasjonale prøver av 360 000 elever. 5. og 8. trinn hadde dem da i engelsk, lesing og regning, og 9. trinn hadde dem i lesing og regning. Derfor er jeg noe overrasket over at Senterpartiet og SV nå vil fjerne dette verktøyet og erstatte det med utvalgsprøver. Dette er et verktøy som 65 pst. av skolelederne i norsk skole sier at er viktig for lærernes mulighet til å utvikle skolen og utdanningen, og som 85 pst. av skoleeierne – altså kommunene og fylkene – oppgir at er et viktig og godt verktøy for å utvikle skolen lokalt. Da må jeg si, med all respekt for forslagsstillerne og mindretallet som støtter forslagene, at jeg har problemer med å forstå hva det er som får utdanningspolitikere til å foreslå å frata skolen et slikt verktøy som den selv oppgir er viktig for å få mer kunnskap inn i klasserommene. Utvalgsprøver vil være noe helt annet enn nasjonale prøver og et langt dårligere verktøy for skolen. Det kan være typisk sosialistisk å tro at man kan hjelpe hver enkelt elev ved å regne ut gjennomsnittet, men det tror ikke flertallet. Skal man hjelpe hver enkelt, så må vi hjelpe hver enkelt. De nasjonale prøvene er fornyet og forbedret. Forslag nr. 2 fra representantene dreier seg om at man må få en bedre måte å legge frem prøvene på. Her mener jeg at Kunnskapsdepartementet har vært i forkant av representantene og allerede gjort det. Med fire helt enkle grep har man nå fått en ny og mer presis skala. Man måler nå skolers og kommuners utvikling, ikke bare årlige resultater. Lærerne får et nytt digitalt verktøy som det er lettere å sette seg inn i, og som er mindre byråkratisk å bruke, og det legges ikke til rette for rangering mellom skoler. Det betyr at verktøyet nasjonale prøver er noe som vi hele tiden har fornyet og forbedret. Men det er en stor forskjell på det og å gjøre som forslagsstillerne foreslår, nemlig å fjerne prøvene. Et tredje forslag fra forslagsstillerne er å redusere de samlede kravene til rapportering i skolen. Her opplever jeg en bred – ja, faktisk enstemmig – enighet i norsk politikk om at det er en viktig del av skolepolitikken. Men i denne konteksten må jeg bare få si at en tidstyv ikke er alt som tar tid. Vi gjør ting i skolen som tar tid, og som det er viktig at vi gjør fordi det kartlegger og gir oss dokumentasjon om elevenes læring. Det har elevene krav på. Det bør vi fortsette med. Et fjerde forslag i dokumentforslaget fra representantene er å frata kommunene muligheten til å stille lokale krav til kartlegging og dokumentasjon. Dette oppfatter flertallet som et ganske klart brudd med den skolepolitikken vi har ført i Norge i alle år, nemlig at det er lokale skoleeiere, kommuner og fylker, som har ansvaret for å utvikle kunnskapspolitikken i sitt lokalsamfunn. Jeg må si at summen av først å frata skoleeierne det som 85 pst. av kommunene oppgir at er et viktig verktøy for å gi mer læring i klasserommet, for deretter å nekte dem å innføre andre verktøy for å kartlegge kunnskapen, gir et forslag som er mildt sagt overraskende. At det kommer fra Senterpartiet, et parti som normalt slåss for det lokale selvstyret, er enda mer overraskende. Med det ønsker jeg en god debatt.