trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-18:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke tenkt å forlenge denne debatten, men Alvheim gav oss en direkte utfordring. Grunnen til at SV ikke går inn på dette forslaget, er måten det er formulert på. Det er jo ikke slik at all pasientbehandling som skjer ved sykehusene, og all økningen i den behandlingen, nødvendigvis er et gode. Det vi har sett, er at det gjennom hele 1990-tallet gjennomgående har vært en betydelig økning av kostnadene knyttet til sykehusdriften, og da spesielt den somatiske delen av sykehusdriften i Norge, og at vi nå nærmer oss 35 milliarder kr i kostnader bare knyttet til somatiske sykehustjenester. Ser man på de midlene som nå går til de ulike helseforetakene, ser man jo at beløpene er enda høyere. Slik formuleringen er i Fremskrittspartiets forslag, kan det jo virke som om enhver kostnadsøkning er et gode bare den er knyttet til sykehussektoren, og slik går det bare ikke an å tenke hvis man er opptatt av at man skal bruke midler på en hensiktsmessig måte i dette landet. Jeg har nevnt det en rekke ganger tidligere, men vil gjenta det: Hadde man brukt midlene innenfor helsesektoren på andre, mer kostnadseffektive måter, hadde man sannsynligvis i hvert fall kunnet unngå en del av de økningene som vi ser nå. Derfor har også SV påpekt det betenkelige ved en del av kostnadsveksten. I sosialkomiteen foreslo SV – og fikk støtte fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet – at man burde overføre midlene til reisekostnadene til de ulike helseforetakene, nettopp for å stimulere til nærhet i behandlingen for å unngå lange reiser. Det fikk vi altså ikke flertallet med på. Men det er et av flere eksempler på hvorfor man etter SVs, syn i stedet for å få stadig økte kostnader fordi flere reiser lenger – det absurde i det ser vi jo når det gjelder utenlandsbehandlinger, der man kanskje kommer opp i flerdoblede behandlingskostnader for til dels enkle tilstander – bør være mye mer opptatt av hele behandlingskjeden, og at behandlingen skjer nærmest mulig der brukeren bor, forutsatt at det er medisinsk forsvarlig. Det betyr økt satsing på sykestuer. Det betyr økt satsing på ambulerende spesialisttjenester, på utbygging av den psykiatriske behandlingen i de ulike kommunene – også når det gjelder barne- og ungdomspsykiatri, for mange unge må i dag reise altfor langt bort fra familien for å få behandling. Det forslaget Fremskrittspartiet kommer med her, er bare en stimulering til økt kostnadsvekst, og Fremskrittspartiet burde, hvis de mente alvor med å ivareta befolkningens tarv på en god måte, i stedet ha gått inn for det forslaget som SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet har fremmet, nemlig om å foreta en gjeldssletting i fylkeskommunene for å sikre de andre virksomhetene som fylkene kommer til å ha ansvaret for fra 1. januar.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-18:
Jeg har allikevel behov for å få lov til å si tre ting. For det første er det ingen grunn til å trekke de slutninger som Fremskrittspartiet gjør når det gjelder behandlingen som skal foretas i kommunalkomiteen. Det er mange flere forhold som også skal vurderes i denne saken, bl.a. administrative kostnader, dekning av underskudd i 2001 og underskudd påløpt før det. I tillegg er det forutsetninger som er lagt om at fylkeskommunene skal kunne drive sine oppgaver videre. For det andre: Jeg syns det er trist å høre at Fremskrittspartiets aversjon mot fylkeskommunen til de grader skal få lov til å gå utover videregående skole, og jeg håper inderlig at regjeringspartiene Høyre og Kristelig Folkeparti er i stand til å se over denne aversjonen mot et forvaltningsnivå, og se at det her dreier seg om et av de viktigste strategiske virkemidlene vi har framover for å kunne berge både økonomi og næringsvirksomhet, nemlig videregående utdanning, og at det er det denne saken dreier seg om framover. Og for det tredje: Hvis vi går til dagens innstilling på side 3, kap 731 Rikshospitalet, så står det: «Komiteen har merket seg at høyning av kapitlet i all hovedsak skyldes akkumulert underskudd, som bør dekkes inn for å opprettholde sykehusets kapasitet.» Ja, hadde Stortinget oppført seg slik overfor de fylkeskommunale sykehusene som de til enhver tid gjør overfor de statlige sykehusene, så hadde man ikke sittet med et slikt problem i dag. Og det hadde vært ønskelig at alle partiene som nå har sluttet seg til dette, også kunne slutte seg til en slik holdning når det gjelder dekning av utgifter til sykehusbehandling, uansett hvem som er sykehuseier.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-18:
Det er noen gledelige ting i denne saken. Det ene er at det har vært en såpass stor skatteinngang som kommunesektoren får lov å beholde. Det er veldig nødvendig. En kan jo tenke seg hvordan det hadde sett ut hvis det ikke hadde skjedd. Så er det fra flertallets side også en erkjennelse av at det er en stor ubalanse i kommunesektoren, som det også er blitt sagt fra talerstolen i dag fra Arbeiderpartiet. Det er en positiv ny vri som vi forventer oss mye av når saken skal få sin endelige behandling i revidert nasjonalbudsjett. Det å gi en tilleggsbevilgning i dag vil ikke på noen måte vanskeliggjøre den gjennomgangen som skal foretas i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Det vil bare være en annen forutsetning som ligger til grunn, at kommunesektoren har fått dekt noen flere av sine udekkede utgifter. Det vil man sjølsagt måtte ta hensyn til i en slik gjennomgang. På den andre sida vil det for kommunesektoren åpenbart innebære enda større problemer ikke å få denne tilleggsbevilgningen nå. Man kan ikke unnlate å ta hensyn til de realitetene som ligger i de bevilgningene man allerede har fått. Ingen vet hva som vil komme i revidert nasjonalbudsjett. Det gis noen løfter og noen henvisninger til at det skal komme økninger, men jeg tror de fleste kommuner vet at de må se summen før de kan begynne å bruke den, og at de vil være forsiktige med å legge for mye i de løftene som er gitt i dag. En slik løsning som mindretallet har skissert, vil derfor være en stor fordel for kommunesektoren og for de oppgavene den har – som er utgangspunktet for saken – og vil ikke vanskeliggjøre verken Regjeringens eller Stortingets arbeid med den store gjennomgangen som skal foretas til våren. Det er derfor trist at det ikke vil bli flertall for forslaget. Vi har merket oss de løftene som er gitt med hensyn til gjennomgangen til våren, og vi vil følge med, slik at de forutsetningene som er lagt til grunn, da blir oppfylt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-18:
Dette er en debatt der mindretallet fortsetter å si «klippe, klippe» lenge etter at de ser at saken er tapt. Og jeg er litt forundret over at partier som selv mener at det er smertefullt å kutte i studentboligbevilgninger, ikke er med på å forsøke å finne en mulighet for å få de pengene tilbake igjen. Om vi et øyeblikk greide å ha i fokus det vi alle sier vi er opptatt av! SV var helt åpne på det da vi behandlet budsjettet, og sa at vi ikke syntes at det var noe godt kutt. Jeg tror at både Høyre og Kristelig Folkeparti har mange slike erfaringer der de har vært med på budsjettforlik, der de har måttet gå med på kutt de ikke har likt, og der de ikke akkurat har forsvart det med den største glød og de skarpeste klørne når de har blitt konfrontert med det, men tvert imot sagt at man ved første anledning har tenkt å forsøke å rette dette opp. Det sa SV også under budsjettbehandlingen. Dette kuttet var ikke det vi ønsket oss, ved første anledning kom vi til å forsøke å rette det opp igjen. Og det har vi gjort. Vi kommer også til å forfølge denne saken til neste år i revidert nasjonalbudsjett for å løfte det enda mer, og også ved andre muligheter som skulle by seg. Jeg har kanskje også lyst til å minne om at den ekstrabevilgningen som kom til dette i budsjettforliket, kom etter at man først hadde kuttet 34 mill. kr på boliger for unge og vanskeligstilte. Det var utgangspunktet. Så det er veldig vanskelig å skjønne at SV ikke står for det vi gjør, og ikke følger samme retningen. Tvert imot, vi har vært helt åpne på dette hele veien. Og jeg vet ikke om vi nå skal fortsette en debatt der mindretallet i dag sier: Se på SV, de kuttet 26 mill. kr i budsjettet. Og så skal vi fortsette med å peke på mindretallet og si: Nei, men dere ville ikke være med da vi skulle bevilge 26 mill. kr i dag. Jeg syns det er en barnslig måte å debattere på. Hvis vi er opptatt av flere studentboliger, forsøker vi å få det til, og det er det vi holder på med nå. Den formaliadebatten som vi har hørt i dag, der det har vært svært store ord når det er små penger som blir flyttet på, mens det ikke blir sagt et steinsens ord når det er svære summer som blir flyttet på, syns jeg ikke har vært særlig god. Hvis det er slik at regjeringspartiene og mindretallet i dag ønsker en slik stivbeint formalisme som de har tatt til orde for i dag, betyr det en helt annen behandling av flere saker enn det vi har hatt, og det betyr en helt annen og mye mindre mulighet for Regjeringen i dens salderingsproposisjoner til Stortinget enn det man har hatt. Og jeg tviler på at det er det regjeringspartiene og mindretallet egentlig ønsker seg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-18:
Jeg skal ikke forlenge denne debatten mye, bare henvise til begrunnelsene som er gitt i Dokument nr. 8:31, og det innlegget som ble holdt fra Arbeiderpartiets side, og si at SV slutter seg til og kommer til å stemme for forslaget slik det er lagt fram. Vi tar ikke stilling til de enkeltheter som ligger her nå. Veldig mye av det støtter vi. Andre deler av hva en slik utsettelse vil bety, må vi komme tilbake til når vi ser resultatet av den høringen som nå pågår, men vi kan ikke se at det er noen særlig god grunn til ikke å støtte et forslag som går på realiteten i virkningen av en lov, bare fordi det er ett parti som har stått for dette synet. Jeg ønsker at vi skal kunne se på alle forslag som kommer til Stortinget, uavhengig av hvilke partier det er som fremmer dem, at vi skal se på det saklige innholdet og se om vi er i stand til å støtte det. Og jeg syns at det er en holdning som burde gjennomføres for alle. Jeg syns det blir for lettvint å si at dette er et forslag som en regjering eller et parti har fremmet, og derfor velger vi å se bort fra det. Vi er nødt til å gå inn i de realitetene som forslaget skisserer opp. Og her er det reist mange ankepunkter mot lovverket slik det er utformet nå, og det er gode grunner til å avvente høringen og de resultatene som kommer av den, før man eventuelt iverksetter loven.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-12-18:
Etter de to siste innleggene fra representantene fra SV, er det i hvert fall helt åpenbart hva som er SVs bakgrunn for det Dokument nr. 8-forslaget som er fremmet. Det er jo fylkeskommunens fremtid. Ja, representanten Ballo stod til og med på talerstolen og sa at det ikke er all vekst innenfor pasientbehandlingen ved somatiske sykehus som er bra. Jeg tror at vi påtar oss en rolle her som vi helst ikke burde, for jeg er i hvert fall ikke i stand til å si at den eller den behandlingen som man gir på sykehus, ikke burde vært gitt på grunn av kostnadsveksten. Jeg forholder meg til at sykehusene er der for å behandle pasienter. Jeg forholder meg videre til at når en pasient mottar behandling på et somatisk sykehus, så er det fordi pasienten har behov for det, og at det er en vurdering som en lege har gjort. Så i den sammenheng er forslaget som Fremskrittspartiet har fremmet, viktig – at det er underskuddet som fremkommer på grunn av økt pasientbehandling, som bør dekkes. Så var det vel representanten Karin Andersen som gikk til angrep på Fremskrittspartiet og oppfordret Regjeringen til ikke å høre på oss, i hvert fall ikke når det gjelder fylkeskommunens fremtid, for det vil gå utover de videregående skolene. Fremskrittspartiet ønsker en ny fordeling av oppgaver, der bl.a. fylkeskommunen ikke lenger er med. Men det tror jeg faktisk jeg skal overlate til kommunalkomiteen. Den debatten skal vi ikke ta her. Men det er faktisk veldig viktig at vi sender et signal over til Regjeringen, som Fremskrittspartiet har forsøkt i denne saken, når det gjelder forslaget om at underskuddet som er knyttet til økt pasientbehandling i 2001, skal dekkes. Hvis ikke tror jeg vi kan komme ut på ville veier. Representanten Gløtvold var vel i denne sammenheng inne på hva som skal dekkes og fylkeskommunens fremtid og den biten, men det er ikke det vi nå skal forholde oss til. Nå må vi forholde oss til den statlige overtakelsen av sykehusene og dekning av foregående års underskudd. Og det er veldig viktig å få på plass. Hvorvidt dette er kostnadskrevende i fremtiden, er en helt feil problemstilling. Vi står overfor en overtakelse av sykehusene fra 1. januar 2002, og det er det opparbeidede underskuddet for 2001 som skal dekkes inn. Det er ikke det man snakker om i fremtiden. Og da kan ikke det være kostnadsdrivende.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2001-12-18:
Eg føler behov for å rette opp ei openberr misforståing. Representanten Sandberg framstilte det slik at dei 2,9 milliardar kr som kommunesektoren får behalde i 2001, og som dei kan bruke til å dekkje auka pensjonskostnader, berre skulle kome dei til gode som har pensjonsordning i KLP. Han uttrykte seg på ein slik måte at ein kunne oppfatte bodskapen hans slik. Eg vil for ordens skuld berre gjere oppmerksam på at dei auka skatteinntektene – i den storleiken som eg nemnde – går til kommunane, uavhengig av kva slags pensjonsordning dei har.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-12-18:
Eg finn òg grunn til å gjera merksam på at når det gjeld mindretalsforslaget om ei tilleggsløyving på 500 mill. kr til kommunane og fylkeskommunane, går det fram av måten dette forslaget er formulert på, at dette skal løyvast under kap. 571 og kap. 572, rammetilskot til kommunar og fylkeskommunar, under posten Innbyggjartilskot/utgiftsutjamning. Det blir heilt feil, slik som representanten Per Sandberg her framstiller det, at dette er ei ekstraløyving som går til dei kommunane som er medlemmer av KLP. Dette er meint å gå på rammene til alle kommunar. Det betyr òg at dei kommunane som ikkje har hatt utgifter direkte til ekstra pensjonskostnader – for dei finst – sjølvsagt får moglegheiter til å bruka desse midlane på ein annan måte.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-12-18:
Det vi i bunn og grunn egentlig debatterer, er et tariffavtalespørsmål – hvorvidt kommunene skal tilby en egen pensjonsordning i det hele tatt. At de aller fleste kommunene overlater til Kommunenes Sentralforbund å forhandle om tariffavtaler, er – prinsipielt og praktisk – kommunenes eget problem. Fremskrittspartiet mener at det både er mulig og ønskelig at hver enkelt kommune forhandler for seg. Det ville ha avdekket den dynamikken som er i et fritt arbeidsmarked, og bidratt til en differensiering av lønn og pensjonsgoder. Når kommunene først har satt seg i den situasjonen at de tilbyr pensjonsordninger, er det fritt opp til kommunene selv å velge om de skal opprette egne pensjonskasser eller tilslutte seg KLP eller private forsikringsselskaper. At kommuner som frivillig har tilsluttet seg KLP, og som frivillig har inngått avtale om regulering av premiebetalingen, nå får en ekstraregning, påkaller prinsipielt ikke andres oppmerksomhet. Et eventuelt ekstra tilskudd til kommunene for å dekke denne ekstraregningen, slik det her er foreslått, fratar egentlig kommunene ansvaret for egen økonomi. De kommunene som imidlertid har vært våkne, og som har andre ordninger, skal altså ikke få noe av dette tilskuddet. Jeg må få si at denne såkalte ekstraregningen tross alt er svært liten i forhold til en kommuneøkonomi på over 200 milliarder kr. Jeg har sett private selskaper greie å foreta større omstillinger, for å si det slik. Og jeg er heller ikke enig i de argumentene som går på at denne regningen er «uventet». Den burde kommunene selvfølgelig ha tatt høyde for i sine tidligere budsjetter og regnskaper. Denne ekstraregningen vil over tid formodentlig motsvares av et ekstraordinært, lavere premiegrunnlag, når man får større oppgang i de verdipapirer og aksjer som pensjonsselskapene har i sin portefølje. Og hvis så skjer, tror jeg ikke vi vil motta et unisont krav eller ønske fra Kommune-Norge om å få lov til å betale tilbake penger til staten. Staten bør gripe inn når kommunene har satt seg i en slik situasjon. Det er Fremskrittspartiet enig i. Men da må vi gjøre grep som gjelder de primæroppgavene som kommunene tross alt har, og som er lovpålagt. Vi må endre finansieringssystemet for de lovpålagte oppgavene – slik Fremskrittspartiet foreslår.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-12-18:
Arbeiderpartiet støtter saksordføreren med hensyn til innstillingen og begrunnelsen. Jeg håper Regjeringen ikke er sendrektig, men viser handlekraft i forhold til å utnytte de ytterligere midlene til studentboligprosjekter. La meg likevel få gi en merknad til et annet forhold knyttet til denne proposisjonen. Regjeringen har bl.a. foreslått å redusere posten morsmålsopplæring for språklige minoriteter med i underkant av 30 mill. kr på grunn av mindre behov i inneværende år, som vi slutter oss til. Men det står litt i motstrid til statsrådens krisemaksimering av bl.a. Arbeiderpartiets forslag om å justere beløpet ned med i overkant av 10 mill. kr for neste år med bakgrunn i de samme begrunnelser og opplysninger som er gitt fra Regjeringen. Det er altså en post på vel 700 mill. kr. Det betyr at det for neste år blir bevilget mer enn det brukes i inneværende år. Jeg vil benytte anledningen til å gi statsråd Clemet det råd at hun i første halvdel av 2002 faktisk gir støtte til behov på dette området etter gjeldende satser, og at hun eventuelt kommer tilbake i revidert budsjett hvis det viser seg at anslaget ikke holder.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2001-12-18:
Representanten Rolf Reikvam må minst være tryllekunstner hvis han skal greie å bygge studentboliger for 27 mill. kr fra 18. desember til 31. desember 2001. Det som representanten Reikvam ikke sa fra Stortingets talerstol, var at han når det gjelder budsjettet for 2002, hvor man har mulighet til å få bygd studentboliger i et ubegrenset antall, foreslo å kutte bevilgninger til bygging av studentboliger med det samme beløp. Før jeg kom med i denne forsamlingen, hadde jeg visse illusjoner om Stortingets profesjonalitet, ryddighet og verdighet. Etter knappe tre måneder som stortingsrepresentant er flere av mine illusjoner allerede borte. En av årsakene er det forslaget som Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet og Fremskrittspartiet står sammen om i denne saken. Etter å ha skapt årets mest samrørende allianse mellom bl.a. SV og Fremskrittspartiet og møtt betydelig motbør og irritasjon over resultatene av sine budsjettkutt innenfor morsmålsundervisning, eksamensordning, studentboliger, landslinjer og IKT, prøver nå de samme partiene med kreativ bokføring og klare brudd på Stortingets bevilgningsreglement å reparere noen av de mest uheldige utslagene av sine egne vedtak. Flertallet ser ut til glatt å overse klare anbefalinger fra både departementet og Stortingets konstitusjonelle kontor om at denne type forslag som her foreligger, ikke bør fremmes. Som tidligere lektor i skolen, med undervisningskompetanse bl.a. i økonomiske fag, kan jeg ikke unnlate å påpeke at noe av det første kommende økonomer lærer, er at lover, regler og forskrifter skal overholdes. Uten dette på plass vil ethvert økonomisk regnestykke stå til stryk. Det som flertallet her presterer, ville følgelig i skolesammenheng blitt vurdert som ikke bestått. Det er et paradoks at det samme flertall er med på å styre norsk skolepolitikk. For Fremskrittspartiets del kan jeg forstå forslaget, for slik jeg oppfatter det, er Fremskrittspartiet uenig både i det vedtatte budsjettsystem og i bevilgningsreglementet. Allikevel bør et flertallsvedtak i Stortinget etter min vurdering respekteres. Jeg beklager at de øvrige partier, som utgjør flertallet, og spesielt Arbeiderpartiet, er med på dette. Selv om det er lite sannsynlig i overskuelig fremtid, kan vi ikke helt utelukke at Arbeiderpartiet vil kunne komme tilbake i regjeringskontorene en gang. Da tviler jeg sterkt på at de vil like den praksis de nå selv er med på å innføre, og jeg er forundret over at ikke presidenten i dette tilfellet utøver sin rettleiingsplikt overfor Stortinget. Uansett hvor mye flertallet bryter bevilgningsreglementet, og uansett hvor mye man prøver å pynte på allerede foretatte kutt i budsjettet for 2002, har man allerede fått demonstrert hvor lite gjennomtenkt og overveid deres egne forslag var. Dette klarer man ikke å bortforklare med kreativ bokføring og prokuratorknep. På den annen side: Flertallet får trøste seg med fjellvettregelen om at det er ingen skam å snu. På en måte er det jo en kollektiv retrett flertallet her gjennomfører, allerede før deres egne vedtak for 2002 er innført og gjennomført. Jeg tar herved opp det ene mindretallsforslaget, forslag nr. 1.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2001-12-18:
Etter Fremskrittspartiets mening er det økonomisk handlingsrom for å foreta omdisponeringer på slutten av året. Etter Fremskrittspartiets mening er det også formelt grunnlag i bevilgningsreglementet for å kunne gjøre nettopp det. Og for det tredje – og kanskje viktigst – er det etter Fremskrittspartiets mening politisk handlingsrom for å foreta omprioriteringer nettopp i denne prosessen på slutten av året. Det er jo faktisk slik at vi på mange måter har større handlingsrom i denne uken når vi nå sluttbehandler budsjettet for inneværende år, enn det vi på mange måter hadde for en uke siden da vi sluttbehandlet budsjettet for neste år. Det er altså et politisk handlingsrom for dem som vil bruke det. Når man lytter til innlegg fra medlemmer av en del nåværende regjeringspartier, synes det som om de snakker bort pengene i sin iver etter å føre prosess om prinsippene. Men det som betyr noe, må jo være å skaffe til veie penger for dem som skal ha glede og nytte av dem. Og da blir det, som sagt, med undring man hører på flere av innleggene fra medlemmer av regjeringspartiene som er opptatt av å lukke igjen døren for penger som finnes. Det er altså slik at vi på slutten av året når Stortinget nå avslutter budsjettbehandlingen for 2001, nærmest vasser i ledige penger. Det er også slik at det reglementet som er vedtatt for behandlingen av rammebudsjettet ute i komiteene, er svært strengt. Vi har ikke vært tilhenger av det, men vi måtte altså forholde oss til det når vi nå for litt siden behandlet det nye budsjettet. Jeg tror de fleste partiene vil ta innover seg og også innrømme at når man gir påplussinger, er det sider ved inndekningen som ikke alle er like glade for. Og det må det faktisk være anledning til å gi uttrykk for. At man da jakter på mulig inndekning der hvor penger finnes, nemlig i det budsjett man behandler uken etterpå, kan jo ikke komme som en stor overraskelse. Derimot blir det med mer undring man er vitne til øvelsene fra en del partier i å lukke øynene for at de pengene finnes, og at de er mer opptatt av prosess enn av politiske vedtak som kan gi penger til de formål man er så ivrig opptatt av å forsvare – i alle fall sier man det fra denne talerstol at man er ivrig etter å få på plass penger. Da er det underlig at man vender ryggen til pengene når de ligger der, og de ligger der i budsjettet for 2001.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2001-12-18:
Innstillingen fra flertallet i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen i dag er ganske eiendommelig, hovedsakelig av to årsaker. For det første er innstillingen eiendommelig fordi flertallet vil øke bevilgningen i 2001, som de selv mener det ikke er behov for i 2002, jf. kuttene i Budsjett-innst. S. nr. 12, vedtatt i forrige uke. Da lurer jeg på om bl.a. komitelederen kan fortelle meg hva det er, nå like opp under jul, som tilsier at vi bør bruke mer penger på studentboliger, mens flertallet går imot det i 2002. Mener representanten Reikvam at flertallet ikke visste hva de gjorde da de vedtok budsjettsummen for 2001 når det gjelder studentboliger, og bekreftet det i revidert nasjonalbudsjett? Det er litt eiendommelig at det som er så viktig i 2001, ikke er viktig i 2002. Det samme kan vi lese i Innst. S. nr. 73 fra finanskomiteen, som skal behandles i morgen, og hvor det samme flertallet og de samme partiene foreslår å øke bevilgningene til IKT med 15 mill. kr, mens man kutter tilsvarende i 2002. Hva er det som får flertallet til å tro at behovet er mindre i 2002? Det samme gjelder bevilgningen til NORDUnet. Det andre som er eiendommelig, er selvfølgelig at det her fremmes forslag som etter min mening er i strid med det bevilgningsreglementet vi har. Min konklusjon er at flertallets opptreden og vedtak med hensyn til budsjettet for 2002 har blitt så vanskelig at en må ty til ekstrabevilgninger i 2001 for å puste videre. Til slutt: Jeg mener at denne saken også illustrerer et annet forhold – behovet for å se flere budsjettår i sammenheng. Jeg tror at tiden nå kan være inne for å diskutere flerårige budsjett. Det er egentlig det Stortinget i dag gjør.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2001-12-18:
Komiteens mindretall argumenterer med formalia på den ene siden og med litt politikk på den andre siden. Jeg er ikke økonom og har på en måte ikke de største kunnskaper på det området, men denne saken dreier seg om politikk, ikke om formalia. Det handler om å nå det politiske målet om å få bygd 1 000 studentboliger i inneværende år. Den bevilgningen som ligger der, rakk til 911. Det er andre studentboligprosjekter under bygging osv. som ikke har fått tilskudd. Jeg synes det er god politikk at en greier å rette opp dette ved å øke denne posten med 26 mill. kr. Det handler altså ikke om formalia, men det handler om politikk. Og jeg hadde trodd at mindretallet, når de så at deres mål med hensyn til studentboliger i 2002 ikke ble nådd, faktisk kunne glede seg over at det politiske målet når det gjelder bygging av studentboliger i 2001, faktisk blir nådd i og med denne bevilgningen. Da er vi et godt steg på vei til å følge den planen som er lagt for bygging av studentboliger.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-12-18:
Det som no er i ferd med å skje, er ikkje i tråd med intensjonen i budsjettreforma og i løyvingsreglementet. Ei løyving heilt på slutten av 2001, som ein så overfører til 2002, svekkjer innhaldet i den realistiske budsjetteringa som det er lagt opp til gjennom det verktøyet som den nye budsjettreforma frå 1997 skulle vera. Det er ikkje nødvendig å endra realitetane i denne saka, for ved eit enkelt grep kan ein halda seg innanfor dei spelereglane som Stortinget fastsette for knapt eit halvt år sidan. I Innst. S. nr. 87 for 1999-2000 var Arbeidarpartiet svært opptekne av dette. Dei bad om ei nærare vurdering av særleg forholdet til nysalderinga i samband med den evalueringa av budsjettreforma som ein venta på. Og evalueringsutvalget konkluderte med: «I de tilfellene der det likevel vedtas bevilgninger på inneværende års budsjett som høyst sannsynlig helt eller delvis vil komme til anvendelse på neste års budsjett, vil utvalget anbefale at det først gjøres eksplisitt vedtak om å fravike bevilgningsreglementet § 4 før slikt bevilgningsvedtak fattes.» Dette slutta Presidentskapet seg til den gongen, og det same gjorde Stortinget. Eg vert noko usikker når presidenten til Dagens Næringsliv i går seier at det beløpet det her er tale om, er så lite at «det er helt unødvendig å lage en svær prinsipiell sak av det», for eg trudde prinsippet var greitt. Det skulle ikkje vera noko særleg bry å gjera vedtak om unntak frå bevilgningsreglementets § 4. Den usikkerheita som har oppstått, er veldig uheldig, og spørsmål som ligg og ulmar, er: Er det nokon som no har endra meining i forhold til det dei meinte i vår? Og: Har Arbeidarpartiet endra haldning til budsjettreforma frå 1997 i og med at det no ser ut til at dei ikkje vil stemma for det prinsippet som dei sjølve tidlegare ivra så sterkt for, og som dei sjølve bad om å få ytterlegare bekrefta gjennom Evalueringsutvalet sitt arbeid? Den usikkerheita som er i ferd med å oppstå, er svært uheldig. Og spørsmålet er: Er det eigentleg Framstegspartiets si haldning til budsjettreforma som fleirtalet no er i ferd med å bekrefta?
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2001-12-18:
Eg skjønar at Framstegspartiet er tilfreds i denne saka, for dei er jo i ferd med å få støtte til eit prinsipp som dei har hevda lenge. Eg skjønar òg fleirtalet sitt behov for å prøva å snakka om noko anna enn det som saka dreier seg om, og det har vore brukt forskjellige teknikkar for å oppnå det. Det er tydeleg at Dagens Næringsliv tar denne saka veldig alvorleg, for då dei skreiv om «Budsjetttriks» i går, skreiv dei så sterkt om det at dei brukte tre t-ar etter kvarandre! Det som denne saka eigenleg kan kokast ned til, er ikkje realitetane i saka. Realitetane ville verta nett dei same. Men det det dreier seg om, er om Stortinget skal halda seg til dei retningslinene som Stortinget sjølv trekte opp for eit halvt år sidan, nemleg om ein skal gjera vedtak om å fråvika § 4 i budsjettreglementet.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2001-12-18:
Det å kutte 26 mill. kr i bevilgningen til studentboliger er selvfølgelig et veldig smertefullt politisk kutt, og særlig når det er en sak man har holdt en høy profil på i valgkampen. Men budsjettbehandlinga handler også om å stå for det man gjør, og stå for det man faktisk mener. Også SV er nødt til å ta ansvar akkurat nå. Og for å følge opp representanten Holmås" forslag om å ta i bruk fjellvettreglene, har vi også et forslag her om å følge kart og kompass. Det er kanskje noe SV burde gjøre, nemlig å følge spillereglene. Representanten Holmås fortalte at det var for lite penger på budsjettet. Det var for lite penger i ramma, og det plaget representanten Holmås noe «helt inn i granskauen» at det ikke var nok penger. Jeg er helt enig i at det er behov for flere studentboliger, og det er nettopp derfor Samarbeidsregjeringa bevilget 26 mill. kr ekstra til bygging av studentboliger i 2002. Den ekstrabevilgningen fjernet de samarbeidende partier i komiteen ved et pennestrøk for å få penger til en symbolsak om å innføre et stipend på 40 pst. – for noen studenter – i november og desember. For å si det som det er: Sosialistisk Venstreparti og andre partiers dårlige samvittighet kan ikke begrunne at vi skal fravike en budsjettordning vi alle er enige om å ha. Rune J. Skjælaaen fra Senterpartiet sa at dette handler om å oppfylle målsettinga om å få bygd 1 000 boliger i året. Ja, det er helt riktig. Men da kan man altså ikke kutte de 26 mill. kr i 2002-budsjettet, og i tillegg prøve å få ros for på en måte å gjenopprette de pengene i 2001. Det er altså ingen økning som ligger inne, men at man kutter. Man vedstår seg ikke kuttet, men prøver å finne en måte å gjøre dette minst mulig smertefullt på politisk. Som ny representant og som ny i komiteen er jeg litt overrasket over at så fort SV, et av de partiene som har snakket mest om studentboliger, får snev av politisk makt, klarer de ikke å forholde seg til de reglementene som alle andre forholder seg til, og de klarer ikke å vedstå seg de kutta de faktisk gjør, fordi de er vonde. Siv Jensen nevnte at det var snakk om 54 mill. kr, som ikke var så mye. Dette dreier seg ikke om 54 mill. kr, det dreier seg ikke om 1 milliard kr, men det dreier seg om prinsippet om å fravike reglementet. Alle de andre partiene kunne også finne veldig mange gode formål å bruke penger på akkurat i den prosessen vi er inne i i dag, men vi følger spillereglene, og derfor finner vi heller ikke penger til alle mulige gode formål på slutten av året. Også SV må prioritere, også SV må vedstå seg sine kutt. Jeg syns det er feigt av et parti som SV på slutten av året å finne fram til en slags budsjettløsning fordi man ikke har ryggrad nok til å vedstå seg sine kutt politisk.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-12-18:
Senterpartiet mener det er viktig at loven ivaretar begge parter, både fester og bortfester. Arbeiderpartiet og SV stiller seg ensidig på festerens side i denne saken, mens det må være tillatt å si at Høyre og Fremskrittspartiet tradisjonelt har gjort det samme. Jeg mener at det forlik som ble inngått, balanserer godt og ivaretar hensynet til begge parter. Det er innført en øvre grense pr. dekar for boligtomter, og det er innført begrensninger på hvor mye prisen på festeavtalen skal oppjusteres. Det er også flertall i denne sal for evaluering etter at loven har virket i to år. Jeg ser selvfølgelig ikke bort fra at det kan være enkelte uheldige utslag for enkelte festere. Det mener jeg at Senterpartiet i sine merknader ved forrige behandling tok hensyn til og la inn som en premiss, når vi i innstillingen den gangen viste til at det var behov for å ivareta begge parter, og at det spesielt for boligfester må legges også sosiale hensyn til grunn. Dette bør også gjøres i framtiden og bør tas særlig hensyn til ved evalueringen. Dersom det viser at det får uheldige konsekvenser for enkelte, for det vil dreie seg om enkelte – det er et leieforhold vi her snakker om – må man også søke å ivareta de som blir hardest rammet gjennom særskilte ordninger, og ikke lage en lov generell. Til slutt vil jeg bare knytte et par kommentarer også til statens rolle. Staten er en av de betydeligste eiendomsbesitterne i landet. Sett på bakgrunn av både det Arbeiderpartiet og det resten av denne sal er opptatt av, tror jeg det er spesielt viktig at staten på sin eiendom legger seg på en linje hvor man ikke skal være prisdrivende, men tvert imot tar sikte på å holde et prisnivå som også kan danne presedens for øvrige festere. Det gjelder både Opplysningsvesenets fond og Statens skoger. Jeg vil på denne bakgrunn anbefale Senterpartiets gruppe å stemme imot forslaget fra Arbeiderpartiet.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-12-18:
Jeg har fått et par konkrete spørsmål som jeg gjerne vil besvare. Det første spørsmålet, som har vært gjentatt her flere ganger, dreier seg om morsmålsopplæringen. Og spørsmålet lyder vel sånn: Hvordan kan man redusere bevilgningen i 2001, hvis den ikke kan reduseres for 2002 uten at det får negative konsekvenser? Svaret på det er at behovet i de to årene er forskjellig, og at bevilgningene ifølge bevilgningsreglementet, skal være realistiske for det enkelte år. Så har jeg fått et konkret spørsmål vedrørende studentboliger, om de midlene som eventuelt bevilges ekstra, kan brukes i inneværende år. Dette spørsmålet er tidligere besvart til komiteen, men bare la meg gjenta her at stikkordet «kan overføres» gis i tilfeller der overførbarhet er nødvendig for å oppnå de tilsiktede resultater av bevilgninger, f.eks. ved byggebevilgninger der utbetalingstidspunktet er avhengig av fremdriften i arbeidet. Departementet har i brev av 10. desember 2001 orientert komiteen om dette, og der har vi også redegjort for at før en eventuell økning i bevilgningen nå skjer, vil det bli overført ubrukte midler fra 2001 til 2002. Beløpet er ikke spesifisert i brevet til komiteen, men det ligger nå an til en overføring på 60–70 mill. kr, som er bundet til tidligere gitte tilsagn. Prosjektplaner med realistisk kostnadsramme må forelegges rådgivende organ for studentboligbygging før departementet utbetaler tilskudd. Dette er nedfelt i retningslinjene for forvaltning av tilskuddet, og er et bidrag til å sikre gjennomføring av gode byggeprosjekter. På denne bakgrunn må jeg dessverre anta at departementet ikke vil kunne utbetale den foreslåtte tilleggsbevilgningen i 2001. Det har vært sagt i debatten her i dag at dette ikke handler om å forholde seg til formalia, for dette er politikk. I den grad det er forskjell på formalia og politikk, tror jeg jeg gjør klokt i å forholde meg til begge deler.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-12-18:
Jeg vil bare følge opp en del ting som har vært sagt i debatten tidligere. SV har blitt beskyldt for ikke å ta ansvar. Det er nettopp det SV har gjort. Vi har gått inn, og vi har tatt ansvar, både nå og i budsjettet. Dette er ikke noen snikinnføring av studentboliger på årets budsjett, som det har vært sagt. Vi vil sammen med flertallet i komiteen og i Stortinget nå benytte det politiske handlingsrommet som ligger der, til å kunne følge opp på Stortinget de målene som vi politisk har satt oss. Jeg syns det er urovekkende, som det òg har vært sagt tidligere i debatten, at mindretallet står så steilt på at det er en snikinnføring når vi på Stortinget sammen har satt oss som mål 1 000 studentboliger. Det har vært vanskelig å forholde seg til rammen i budsjettet, men vi som har flertallet har klart det, der regjeringspartiene har lagt til grunn et budsjett som var på omkring 240 mill. kr mindre enn Stoltenberg-regjeringens budsjett. Det har vært et tøft tak å ta for SV, men vi har klart å være med i et flertall som har snudd budsjettet til å bli et mye mer sosialt profilert budsjett.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2001-12-18:
La meg først få opplyse at jeg hadde tegnet meg på talerlisten før Jan Tore Sanners salvelsesfulle innlegg hvor han sa at Arbeiderpartiet forholder seg taust. Det gjør vi ikke, vi forholder oss overhodet ikke tause. Men dette er blitt en voldsom debatt om en for så vidt liten – meget liten – sak. Politikken i saken dreier seg om vi skal opprettholde de 1 000 studentboligene som studentene er blitt lovet tidligere. Beløpet dreier seg om 54 mill. kr. Og så holder man på å snu nesten hele verden på hodet på denne saken! Jeg kan forsikre Høyre og regjeringspartiene om en ting: Arbeiderpartiet vil stå last og brast i forhold til budsjettreglementet, handlingsregelen og reglene for oljefondet. Det er ikke tvil om det. Men når man går så høyt på banen som regjeringspartiene gjør, tror jeg man skal være litt forsiktig. Man må tenke litt på historien, og man må se litt på hva som gjøres i denne sal, i de forutgående dagene og i morgen. Vi foretar jo en rekke overføringer osv. – att og fram – for å få maskineriet i Norge til å gå. Og så lager man altså en kolossal sak av dette, som om det skulle stå om hele reglementet! Jeg må spørre regjeringspartiene – for jeg syns statsråden hadde en mye bedre vinkling på saken: Har de ikke oppdaget at de er i mindretall i denne sak? Jeg syns regjeringspartiene skulle være en smule ydmyke overfor flertallet. Vi må få en slik situasjon i salen at også flertallet og regjeringspartiene kan snakke godt sammen. Men her kjører man på som om man skulle sitte med et voldsomt stort flertall. Det er bare noen uker siden statsministeren brukte sitt aller sterkeste våpen, som ikke er brukt på mangfoldige år i Det norske storting, og truet igjennom et budsjett. Så lager man en voldsom debatt om 54 mill. kr i dag, i etterkant, og om de skal være overførbare eller ikke. Og det skal stå om Arbeiderpartiets og andre partiers troverdighet i forhold til budsjettreglementet! Saken er tatt fullstendig ut av proporsjoner og dimensjoner. Jeg syns statsråden hadde et meget godt innlegg. Hun sa at dette dreier seg både om formalia og politikk. Det er en god kommentar. Jeg syns hennes innlegg bar bud om at hun var glad for litt mer penger på denne posten.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2001-12-18:
Det var fristende å ta ordet, og jeg lar meg friste i denne sammenheng ved å høre på en slik debatt, som det er lenge siden vi har hatt. For jeg føler nå at dette faktisk dreier seg om politikerforakt. Komitelederen sier han undrer seg over mangt. Men det som undrer meg aller mest, er at han bruker sin dobbeltstemme i komiteen til å presse igjennom et forslag her som vil gå på tvers av bevilgningsreglementet. Sønnen min er aktiv i et fotballmiljø. En dag fant han ut at han ville se bort fra offsideregelen, men han ville fortsatt være på laget og spille videre, for han ville så gjerne ha flere mål. Det gikk ikke så lenge før han ble satt ut av laget. Slik er det også i politikkens verden – det er visse spilleregler, bl.a. når det gjelder budsjettforholdene. Her i Stortinget har vi vårt eget bevilgningsreglement, for at vi skal ha noen spilleregler å forholde oss til som er like for alle. Ellers blir det ganske tilfeldig. Jeg gleder meg over flere studentboliger – ikke tvil om det – og var glad for å se at Samarbeidsregjeringen ville bevilge 26 mill. kr utover Stoltenberg-regjeringens budsjett. Jeg ble ganske lei meg da det ble kuttet ut av opposisjonspartiene, som hadde flertall. Men det er realt å si at man heller ville ha noe annet isteden. For politikk er prioritering. Jeg er redd politikerforakten blir styrket gjennom denne debatten i dag, for nå kan enda flere si at politikere sier en ting en dag, for så å finne bakveier den neste for å komme seg unna. Jeg forventer iallfall at partier som har prøvd ut regjeringskontorene, viser større mot til å bryte ut av flertallet med Fremskrittspartiet og SV, som har levd hele sitt liv i opposisjon.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2001-12-18:
Jeg synes det er grunn til å minne om at når det gjelder den historiske prosessen i denne saken, er det slik at Høyre og Fremskrittspartiet faktisk ville det verre enn det som er lovens ordlyd i dag. Min hentydning til det som står i Sem-erklæringen i forhold til at Samarbeidsregjeringen vil legge vekt på at også avgiftspolitikken er en sentral del av fordelingspolitikken, synes jeg de borgerlige i denne sal fint kunne kommentere. Fordi det er jo faktisk et nytt moment i forhold til den politiske situasjonen – ved siden av at vi har et nytt storting, som også med stor berettigelse bør kunne få lov til å ta stilling til dette. Da har Stortinget ved denne anledning faktisk en mulighet for å ta Sem-erklæringen på alvor, at man gjør avgiftspolitikken så klart til en del av fordelingspolitikken etter en høst hvor vi har opplevd at fordelingspolitikken er blitt heist som den viktigste fane av de fleste partier. Da handler det ikke om, som representanten Ellingsen påpeker, min troverdighet i forhold til avgifter, for jeg går faktisk inn for at denne avgiften skal holdes på et lavt nivå, men det handler faktisk om Fremskrittspartiets troverdighet i forhold til avgifter for den lille mann. Det er det man må svare på i denne debatten – hva som er årsaken til at man faktisk ønsker å bidra til en såpass massiv avgiftsøkning. Her kan man gjerne peke på ikrafttredelsesbeslutninger og sanksjoneringer fra tidligere regjeringer og regjeringen Stoltenberg, men det har da aldri før vært noe argument fra høyresiden for å redusere norske avgifter. At regjeringen Stoltenberg har sanksjonert en eller annen slags politikk som skulle bidra til avgiftsøkning, eller avgiftslette for den saks skyld, har aldri vært noe selvstendig argument. Jeg må minne om at det ikke er kriminelt at regjeringen Stoltenberg fremmer forslag til endringer i tomtefesteloven som man har som bakgrunn i sitt eget partiprogram. Det er jo prerogativet ved å sitte i regjering at man nettopp har mulighet til å fremme forslag – representanten Helleland forsøkte nærmest å framstille det som noe suspekt at det kom i valgkampen, men det er faktisk bare noe som er programfestet. Arbeiderpartiet har ment det i alle år, og det burde heller ikke vært noen overraskelse at det forslaget kom. Jeg minner om at når dette forslaget nå ligger på bordet, har Stortinget faktisk en mulighet til å fungere som en slags dynamisk aktør i politikken, og nettopp ta hensyn til at man har valgt å sette avgiftspolitikken inn i en fordelingspolitisk ramme. Man har også sett at loven gir uheldige utslag, som det nå er på tide å ta hensyn til, og da har man faktisk i disse dager, ved denne behandling, en mulighet til å snu. Den synes jeg stortingsflertallet skal gripe.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2001-12-18:
Saken er etter hvert bredt diskutert, og de fleste synspunkter har vel kommet fram. På samme tid har vi fått en hovedutfordring fra Arbeiderpartiet, og den skal vi selvfølgelig svare på. Det fascinerer meg litt når Arbeiderpartiet, etter mitt skjønn, har frekkhetens nådegaver til å si at de er opptatt av avgiftsnivået her i landet. Hvis det er et parti som har vært særdeles dyktig med å pålegge det norske folk avgifter, er det visselig Arbeiderpartiet. Men det er for øvrig helt betimelig at representanten fra Arbeiderpartiet viser til at Fremskrittspartiet er et parti som er opptatt av å redusere avgiftene. Det har han selvfølgelig helt rett i, men troverdigheten for representantens egen del står ikke til troende, etter mitt skjønn. For Fremskrittspartiets del er dette en balansegang hvor man skal ivareta to forhold. Det er grunneiers og det er festers forhold. Det gjør man gjennom et leieforhold. Det er klart at her er det ikke snakk om en avgift. Det er rett og slett snakk om å betale for leie av et areal. Det er det som er det overordnede i denne saken. Det Arbeiderpartiet gjør ved å fremme forslag på nytt, er ikke å akseptere flertallet i denne salen, som har gitt et mandat og sagt at vi vil ha iverksatt dette. Man har holdt det gående i fem år. Det er på tide at man får dette i gang. Jeg har heller ikke de store bekymringene, for hvis det skulle vise seg at det er vesentlige skjevheter som man må ta tak i, ligger det i kortene at det skal være en evaluering etter to år. Hvis den viser at det er særlige forhold som man ikke hadde fått med seg da man fremmet loven, med de forskriftene man har, får Stortinget ta det opp til ny vurdering. Slik er det, og slik må det være, for selv ikke for Stortingets del er det automatikk i at alt som skjer her, nødvendigvis er like fornuftig. Men da må man ha forordninger som gjør det mulig å ta ting opp, se ting i et nytt lys over tid og kanskje gjøre endringer. Det er slik man utvikler samfunnet. Da er Stortinget et verktøy som skal bidra til disse bitene. Avslutningsvis: Jeg kommer til å anbefale Fremskrittspartiets stortingsgruppe å stemme mot det framlagte forslaget fra Arbeiderpartiet.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2001-12-18:
Det er på nytt kjente og kjære toner, og angrep på Fremskrittspartiet i avgiftspolitikken. Som sagt, den som skal angripe oss, skal ha stor grad av politisk troverdighet i så måte, for jeg tror ikke det er så mange som kan konkurrere med oss når det gjelder avgiftsnivået. Men der representanten Storberget tar feil i forhold til dette, er at dette ikke er avgift, som andre også har vært inne på, det er snakk om å betale leie for et areal. Da skal man vektlegge begge partenes interesser – den som leier, og den som er utleier. Og da kan det ikke være slik at den ene skal subsidiere den andre, da får man lage en ordning som blir mest mulig rettferdig. Når representanten Storberget viser til Fremskrittspartiet og dette med avgiftsøkninger, burde han vært mer bekymret for andre ting, som f.eks. dokumentavgiften. Da kunne han ta i et tak der, så fikk folk kanskje råd til å betale festeavgiften sin. Det samme med drivstoffavgiftene og bilavgiftene, som rammer folk flest – muligheter har representanten Storberget en masse, det er bare å ta tak og støtte opp og redusere avgiftene. Den støtten skal han få hos Fremskrittspartiet. Jeg kan heller ikke la være å kommentere representanten Rudihagens eminente innspill på slutten av sitt innlegg, hvor han viste bekymring for pensjonistene. Ja, det skulle man tro på – fra Arbeiderpartiet! Hvem er det som har ligget bak og presset fram dagens samordning, som rammer pensjonistene i stor grad? La Arbeiderpartiet ta opp hansken herfra og gjøre noe med det, så skal de på nytt få støtte fra oss. Så får kanskje også pensjonistene bedre vilkår.