trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
For det første var det ikke denne regjeringen som innførte begrepet «fast ansettelse uten garantilønn». Det var en del av arbeidsmiljøloven som var vedtatt, og som ble opprettholdt av de rød-grønne. Hvis det var sånn at lovgiver på det tidspunkt så at dette var et problem, hvorfor endret ikke forrige regjering de lovene? Hvorfor presiserte ikke forrige regjering de uklarhetene i loven, hvis det er uklarheter i loven? Mitt poeng – og jeg har også svart representanten Lundteigen på akkurat det samme spørsmålet tidligere i dag – er at vi har en dialog med partene i arbeidslivet. Jeg har bedt partene i arbeidslivet bl.a. om å dokumentere omfanget av det. Jeg venter på dokumentasjon fra partene på det og har hatt møter både med Fellesforbundet og med arbeidsgiversiden. Så mener jeg oppriktig at hvis man mener det er uklarheter i lovverket, og at noe er i strid med loven – som det har blitt reist spørsmål om – så er det faktisk sånn at det er domstolene som avgjør lovfortolkning, avgjør om det er i strid med loven eller ikke. Først når man har fått det bekreftet, vil det være naturlig at lovgiver går inn og presiserer, ut fra det som er en politisk målsetting og et ønske.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
I dag er det en lovlig ansettelsesform innenfor dagens arbeidsmiljølovgivning. Jeg er for den lovgivningen, jeg er for provisjonslønn, og jeg er for akkordlønn – som også er lønnsordninger innenfor arbeidsmiljøloven. Det er en gang sånn – hvis dette er en rask utvikling – at jeg har bedt partene dokumentere det. Hvis representanten Andersen har dokumentasjon og kan dokumentere det for meg her i dag, tar jeg gjerne imot den dokumentasjonen. Jeg synes det er viktig og riktig å kunne få dokumentasjon når man ber partene om å dokumentere hvordan situasjonen faktisk er, og hvordan loven brukes.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Det er fullt lovlig i dag å være fast ansatt med provisjonslønn. Forsikringsbransjen bruker det i stor grad. Det er ingenting i arbeidsmiljøloven som hindrer det, og jeg er for at man kan være fast ansatt på provisjonslønn i næringer. Nå må representanten Andersen høre hva jeg sier: Hvis man mener at dette er i strid med loven, må man prøve det for domstolen. Det er domstolen som er den rette instansen til å avgjøre om det er i strid med loven eller ikke. Det har jeg sagt hele tiden og står fortsatt fast på det. Det er også innenfor maktfordelingsprinsippet, og det regner jeg med at også representanten Andersen kjenner godt til.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Det juridiske spørsmålet er det domstolene som må avgjøre. Jeg er ingen jurist, som kan avgjøre det, og det vet representanten Lundteigen, som heller ikke kan si med hånda på hjertet at han er den rette instansen til å bedømme loven med hensyn til det han tar opp.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Svaret er ja. Lovforståelse må til, men en trenger ikke å ta det til Høyesterett. Det finnes også andre rettsinstanser, før Høyesterett.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Jeg oppfattet bare ett spørsmål, og hva det andre løftebruddet er, fikk jeg ikke helt klart for meg. Når det gjelder å sette det ut på anbud, har vi satt oppfølgingstiltaket og avklaringstiltaket ut på anbud. Jeg mener at det er rett å gjøre det. Jeg mener at det slipper til flere aktører, som kan bli med og kvalifisere folk tilbake til arbeidslivet og gi tettere oppfølging. Så er det ikke riktig, som representanten Andersen sier, at alle tiltakene er ute på anbud. Det er de to tiltakene som er satt ut på anbud. Som også representanten Andersen vet, har vi to likelydende tiltak, der det ene oppfølgings- og avklaringstiltaket allerede var ute på anbud. Jeg mener at det er viktig å slippe til flere aktører, flere talentspeidere trenger vi, og jeg mener at det er klokt og fornuftig å gjøre det, nettopp for å kunne hjelpe flere inn i arbeidslivet. Jeg er ikke så opptatt av hvem som hjelper, men at kvaliteten er god hos dem som hjelper, og at flest mulig får hjelp til å komme tilbake til arbeidslivet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
Jeg har lyst til å kommentere noen av tingene som har blitt sagt. Jeg registrerer bl.a. at det vises mye til OECD-rapporten når det gjelder spørsmålet om midlertidige ansettelser. Men den samme OECD-rapporten viser jo også at midlertidige ansettelser kan være et springbrett inn i arbeidslivet. Den samme OECD-rapporten peker også på og anbefaler at man bør svekke stillingsvernet for dem som er fast ansatt. Jeg er uenig med OECD-rapporten på det området. Jeg regner med og legger til grunn at også opposisjonen og Arbeiderpartiet, når de bruker OECD-rapporten på den måten, ikke er enig med OECD i at man skal svekke stillingsvernet for fast ansatte. Det er jo det som gjør at koblingen ikke blir god nok når det gjelder overgangen til arbeid. Man bør jo lese hele rapporten, lese den grundig og få med seg alle de forutsetningene som OECD-rapporten bygger på. Det ville i alle fall gitt en mer opplysende, kunnskapsbasert og riktigere debatt. Jeg registrerer at representanten Holen Bjørdal sier at vi mangler faktisk støtte fra dem som vil hjelpe de svake. Den støtten og den tydelige røsten i denne debatten fra bl.a. Eddie Eidsvåg og Pøbelprosjektet er vel virkelig et godt eksempel på at dette kan være et godt og riktig virkemiddel for å hjelpe flere med hull i CV-en og gi dem en arena til å prøve seg i arbeidslivet. Så til representanten Dag Terje Andersen, som sier at det er stigmatiserende å innføre en generell aktivitetsplikt: Jeg er uenig med representanten Dag Terje Andersen på dette punktet. Jeg mener at man kan møte mennesker på to måter: Det at man har forventninger til folk, er å ta folk på alvor. Det at man har tro på folk, er å ta folk på alvor. Det å stille krav til folk, viser at man har forventninger til dem og tro på dem. Det ikke å ha de forventningene, er å møte folk med likegyldighet. Jeg mener at det verste man kan gjøre, er å møte folk med likegyldighet. Det er stigmatiserende i mitt hode. Den stigmatiseringen ønsker ikke jeg å bidra til. Aktivitetsplikt gjelder ikke bare for den som mottar sosialhjelp. Det innebærer også et krav til kommunene om å legge til rette for meningsfull aktivitet og riktig sosialfaglig oppfølging, sånn at de menneskene kan komme raskere ut av en situasjon med passivitet og sosialhjelp. Ungdommer vi har møtt og snakket med, bl.a. i Fjell kommune, som nå praktiserer den ordningen som Stortinget i dag vedtar, sier at det var helt avgjørende for at de kom seg ut av den situasjonen og inn i en arbeidssituasjon. Det hjalp dem videre. Jeg ønsker at alle kommuner skal være som Fjell kommune. Alle kommuner skal ta de folkene på alvor. Alle kommuner skal ha en plikt til å legge til rette for meningsfylt aktivitet, og vi skal ha de samme forventningene til folk – uavhengig av om de bor i den ene eller den andre kommunen.
Per Rune Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Vi har i all hovedsak et godt arbeidsliv i Norge. Vi har høy yrkesdeltakelse, vi har en fleksibel lov og et avtaleverk som legger til rette for trygghet og trivsel på jobben, for høy produktivitet og for høy omstillingsevne i det norske arbeidslivet. Men det er ikke sånn at himmelen er skyfri og alt er fryd og gammen. Noen steder er det ikke bare skyer på himmelen, det høljer i enkelte næringer. I 1978 begynte jeg i tømrerlære. Det var et godt yrke, rimelig bra betalt og så trygt som det kan bli i byggebransjen. Gjennom hele 1980-tallet kjempet vi en kamp mot kontraktørvesenet i arbeidslivet. På 1990-tallet var det ulovlig inn- og utleie av utenlandsk arbeidskraft fordi det var byggeboom, og på 2000-tallet og fram til nå er det sosial dumping som har vært temaet. Dette har spesielt rammet byggebransjen. Jeg snakker med gamle kollegaer som er frustrert over tilstanden i yrket nå. Vi ser at yrket blir undergravd, helse, miljø og sikkerhet på arbeidsplassene blir svekket, og produktiviteten har gått jamt og trutt nedover. På 1990-tallet var jeg ansatt av Bygningsarbeiderforbundet for å kartlegge ulovlig inn- og utleie på arbeidsplassene. Vi så den gang, som nå, at dette dreide seg i første rekke om sosial dumping, og det er en rett linje fra den gangen til det vi ser nå, men med den forskjellen at det er mye verre nå enn det var den gangen. Spørsmålet er: Hvem er det som rammes når man har et stort innslag av ulovlig innleie på en arbeidsplass? Jo, det er helt klart at det rammer de arbeidstakerne som har sitt daglige virke i de bedriftene som plutselig får et stort innslag av innleide og ulovlig innleide. Det går ut over jobbsikkerheten til de folkene, det går ut over arbeidsmiljøet til dem som er på den arbeidsplassen, og det går ut over helse, miljø og sikkerhet på arbeidsplassen. For dem som blir innleid, vet vi at det også dreier seg om sosial dumping og om deres jobbsikkerhet. Men når et flertall i denne salen skal fjerne kollektiv søksmålsrett, vanskeliggjør det arbeidet mot undergraving av arbeidslivet og mot sosial dumping og for det gode arbeidsmiljøet som vi har kjempet fram. Det er en tragedie og et langt tilbakeskritt. Så hører jeg at statsråden sier at det er frivillig om man vil jobbe i en innleiebedrift eller ikke. Vel, vel – min erfaring, også som tidligere langtidsledig, er at når du går lenge nok ledig, tar du det du får. Men vi kan vel vanskelig tolke statsråden annerledes nå når han sier at dette skal være frivillig, enn at de som går arbeidsledig og nekter å ta arbeid i en innleiebedrift, fortsatt vil få utbetalt dagpenger.
Tone Wilhelmsen Trøen (Høyre), 2015-03-24:
I dag er den største utfordringen i helse- og omsorgssektoren at vi sløser med knappe ressurser, både fordi deltidsandelen er så høy, og fordi det høye sykefraværet medfører store tap av arbeidskraftressurser. Den høye andelen deltid har sin bakgrunn i at den ordinære turnusen ble endret fra annenhver til tredjehver helg på 1980-tallet. Da økte behovet for deltidsstillinger med 50 pst. Med dagens turnus er det matematisk umulig bare å fylle opp med heltidsstillinger med mindre en legger til rette for betydelig overbemanning på de mest kurante tidene av døgnet. Turnus er rett og slett et ganske komplisert puslespill. En god løsning på deltidsproblematikken er å tilrettelegge for fleksible turnuser og langvakter. Slik kan langt flere tilbys hele stillinger. I tillegg bidrar langvakter til stabilitet, kontinuitet og helt nødvendig trygghet for brukerne. I demensomsorgen ser vi dette tydelig. Det blir færre vaktskifter og overganger i døgnet og færre personer å forholde seg til. Det betyr også at brukerne er omgitt av kvalifisert personale gjennom hele uken og døgnet. Det bidrar til bedre livskvalitet. Og det oppleves motiverende og øker mestringen hos de ansatte, fordi de ser at langturnuser har positiv innvirkning på brukerne. Jeg mener konflikten og nivået i debatten rundt de moderate endringene i arbeidsmiljøloven er tatt ut av proporsjoner. Anette Trettebergstuen sier i debatten i dag at det kan være lurt å kjenne hverdagen til folk flest. Noen av oss har faktisk ganske nylig jobbet på det berømte «gølvet». Som sykepleier har jeg derfor savnet en mer konstruktiv deltakelse i debatten fra opposisjonspartiene og arbeidstakerorganisasjonene. Det er veldig vanskelig å kjenne seg igjen i skremselspropagandaen som har preget mange av innleggene, og på meg virker den rett og slett fjernt fra den kliniske hverdagen. For hva er den kliniske hverdagen? Jo, en av de største utfordringene i både norske sykehjem og norske sykehus er gjentatte brudd på arbeidsmiljøloven. De fleste som jobber på travle avdelinger, har jobbet doble vakter – mange ganger – for å redde kollegaer fra å stå alene i for mye arbeid, og for å trygge pasientene fram til neste vaktskift. I september i fjor fortalte Romerikes Blad at Akershus universitetssykehus brøt arbeidsmiljøloven 15 000 ganger. Representanten Lundteigen sa i dag at det er mer enn nok av søn- og helligdagsarbeid, og at mer av det ikke ville skape mer velferd. Men bedre turnusordninger ville sikret mer kvalitet og kompetanse på vakt på søn- og helligdager. Det skaper mer velferd og skaper mer pasientsikkerhet. Jeg er nå glad for at alternative turnusordninger kan forhandles og besluttes lokalt. Det er de lokalt ansatte og lokalt tillitsvalgte som kjenner pasientene, trykket i avdelingen og behovet for rett kompetanse til rett tid. Med mer fleksible arbeidstidsordninger bidrar vi til at færre bidrar til lovbrudd på arbeidsplassen.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-03-24:
I forrige uke besøkte jeg Trondheim fengsel på Tunga for å prate med de to fagforeningene der – Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund og Kriminalomsorgens Yrkesforbund – etter at de hadde invitert meg for å snakke om arbeidsmiljøloven og det de oppfatter som dens feil og mangler. De to forbundene har lenge jobbet for å få lov til å gå doble vakter, for deretter å ha en periode med fri senere. Det har de ikke fått lov til. Fram til nå har det vært greit at man blir kompensert i form av penger, men ikke i form av fritid – der har den prinsipielle grensen gått. En ordning som både de ansatte og fengselsledelsen har ment letter arbeidet og gjør hverdagen enklere for arbeidstaker og arbeidsgiver, har blitt stanset. Etter gjentatte turer til Youngstorget og LO sentralt for å få forståelse for sin situasjon og for å få tillatelse til denne ordningen – noe de ikke fikk – holdt de nesten på å gi opp. LO, Arbeiderpartiet, SV og andre kan gjerne hevde at lokale tillitsvalgte blir stilt under press fra arbeidsgiver og noen få kollegaer som vil jobbe lengre vakter. Jeg har større tillit til de lokale fagforeningene enn det. Jeg tror de jobber for det beste for seg og sine medlemmer. Man kan godt være uenig i forslagene eller gjøre politikk ut av det, men å underminere voksne, oppegående og selvstendige mennesker til å bli marionetter for de få eller for arbeidsgiver, er uttalelser jeg tror vi skal være veldig forsiktig med å bruke i slike sammenhenger. Det handler til sjuende og sist om tillit, om vi som politikere skal ha tillit til at de på den enkelte arbeidsplass, både arbeidsgiver og arbeidstakere, innenfor noen rammer kan styre sin egen hverdag bedre enn hva vi som politikere i Oslo kan gjøre – rammer som for øvrig fortsatt gjør arbeidsmiljøloven til en trygg vernelov, med klare ytre begrensninger, men langt mindre rigid enn hva den har vært til nå, med lokal handlefrihet for dem som har kalosjene på føttene, og ikke for dem som går med pensko i storting og i departementer. Et annet viktig forslag som debatteres i dag, og som endelig skal bli vedtatt, er en styrking av stillingsvernet til eldre arbeidstakere. Levealderen til norske innbyggere og arbeidstakere har økt betraktelig de siste tiårene, som følge av den velstanden vi har oppnådd og opparbeidet. Mange har bedre helse og ønsker å jobbe lenger. Det er helt riktig, som representanten Rotevatn sa i sitt innlegg: Dette er kompetanse vi må forvalte og bruke i langt større grad enn hva vi har klart til nå. Denne hevingen av aldersgrensen i arbeidsmiljøloven vil være et viktig signal og gjøre det lettere for dem som ønsker å stå lenger i arbeid, å få anledning til det.
Christin Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Den 1. mars gikk fristen ut for å søke opptak til videregående skole. Mange ungdommer tok da en viktig avgjørelse for framtiden; Hva vil jeg med livet mitt, hvor skal jeg jobbe, og hva er mulighetene i arbeidslivet? Mulighetene finnes – særlig som fagarbeider. Det er bred enighet om at det er for få som utdanner seg til fagarbeider. NHO, LO og andre organisasjoner er bekymret over rekrutteringen. Langt flere burde altså velge yrkesfag etter ungdomsskolen. Det finnes flere grunner til at det er svikt i rekrutteringen. En av disse er at bransjene i stor grad er preget av sosial dumping, dårlig arbeidsmiljø og arbeidslivskriminalitet. Regjeringens forslag til endringer i arbeidsmiljøloven vil legge til rette for mer sosial dumping, ikke mindre. I tillegg til innføring av midlertidig ansettelser blir arbeidsvilkårene tøffere, ikke bedre. Byggebransjen er svært utsatt. Det samme gjelder rengjøringsbransjen og restaurantbransjen. Her trengs det kraftig opprydning med økt tilsyn og kontroll av skatt, avgift, bruk av ulovlig arbeidskraft og andre ulovligheter. En god arbeidsmiljølov som ikke åpner for mer bruk av midlertidighet, er et viktig verktøy for å bekjempe useriøse tilstander. Vi ønsker å gi våre unge et trygt og godt arbeidsliv med faste ansettelser og mulighet for å kunne planlegge framtiden i visshet om at de skal inn i et ryddig arbeidsliv med et godt vern for arbeidstakere. Dette er nødvendig for å gi de unge en visshet om at fagarbeiderutdanning er et godt valg, et godt valg for egen framtid og et godt valg for framtiden til samfunnet, for i dag er det både for få fagarbeidere og deres arbeidshverdag utfordres fra flere hold. Så oppgaven vår er å gjøre ungdoms valg om å bli fagarbeider mer attraktivt, ikke mindre. Arbeiderpartiet har foreslått en plan for å løfte yrkesfag. Den ligger til behandling i Stortinget nå. Vi forventer et bredt flertall for mange av forslagene. Det kan gjøre mye med utdanningen som vi håper skal få flere til å velge yrkesfag, men det er tiltak som er lite verdt om det ikke lenger er attraktivt å jobbe i de bransjene som ansetter fagarbeidere. Vi må bekjempe, ikke legge til rette for sosial dumping. Skal vi lykkes med det, så er de endringene vi nå ser av arbeidsmiljøloven, rett og slett dårlig politikk.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-24:
Arbeidsmiljøloven er en vernelov, og den skal verne den aller viktigste ressursen vi har i samfunnet, nemlig arbeidskraften, og ta vare på den. Noen av oss er så gamle at vi har vært med før arbeidsmiljøloven kom, og vi har fremdeles så pass hukommelse at vi vet at den retningen man ønsker å trekke i nå, slett ikke er moderne – den er gammeldags. Man ønsker å svekke et vern som man har kjempet fram fordi man ønsket å verne om den viktigste ressursen – og om hverdagen og arbeidslivet til alle, slik at det var mulig å delta for mange. Det er også veldig rart å høre i denne debatten at man skal ha tillit til fagbevegelsen, når fagbevegelsen så unisont har sagt at man ikke vil ha disse endringene. Da kan man stille spørsmålet: Hvem er det som ikke lytter til fagbevegelsen? Det er fleksibilitet i dagens lov, og den har vært forvaltet veldig ansvarlig og fint. De eksemplene det vises til her i dag, er jo innafor dagens arbeidsmiljølov. Så det er faktisk fullt mulig å få til. Man får det til når man blir enige lokalt og konfererer med fagforbundene sentralt. Så vi har en moderne arbeidsmiljølov, og vi trenger ikke å gjøre den mer gammeldags. Jeg har også vært av dem som har reagert ganske sterkt på at man har skjøvet funksjonshemmede foran seg. Hvis funksjonshemmede skal få plass i arbeidslivet, trengs det ofte tilrettelegging. Det er veldig lite sannsynlig at en arbeidsgiver vil gå inn på tilrettelegging på en arbeidsplass eller et arbeidstilbud som er midlertidig. Funksjonshemmede trenger fast arbeid, og det er fullt mulig også innafor dagens lov å ha midlertidige ansettelser når behovet er midlertidig. Man forteller et eller annet slags eventyr om at bare man får til disse endringene, så skal alle få jobbe akkurat når de vil. Nei, jeg antar at bussen skal gå når bussen skal gå, at barnehagen skal være åpen når barnehagen skal være åpen, at butikken skal være åpen, at det skal være noen på sjukehuset, og at det til og med skal være noen i fabrikkene. Det kommer ikke til å være sånn at folk kan velge å jobbe akkurat når de vil. Problemet nå er at de kan bli presset lokalt til å jobbe på tider som passer enda dårligere sammen med et godt familieliv. Noe av det rareste med denne debatten er heltids- og deltids-argumentasjonen. I dagens arbeidsliv har det vært mulig å skaffe mannfolk heltid. I alle de bransjene der det er mannfolk som jobber, er det jo heltid. Det er på kvinnearbeidsplassene det ikke er heltid. Da er det ikke arbeidsmiljøloven som står i veien, men holdninger og virkemidler for å få det til.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-24:
Det som virkelig er historieløst i denne debatten, er at noen tror at en enkelt arbeidstaker på en arbeidsplass er like sterk som en arbeidsgiver. Det vet alle som har vært i arbeidslivet, at sånn er det ikke, og jeg har vært der i 17 år, så jeg har prøvd litt av hvert. Det som er historisk her, er at arbeidsfolk har skjønt at de må stå sammen hvis de skal kunne balansere dette og få sin del av verdiskapingen og få lover og regler som gjør at man kan fungere som arbeidstakere og familiemennesker, og helst stå i arbeid til pensjonsalderen. Det er dette fellesskapet som gjør at man får fram produktiviteten i den viktigste ressursen vi har i dette samfunnet, nemlig menneskene, og det er dette fellesskapet som er nødvendig også når noen forsøkes lokket ut i å skulle jobbe seint og tidlig og helg og søkn og hele tida fordi man er ung og sterk, og det er morsomt å jobbe. Jeg lærte dette av min far, som var skogsarbeider. Han så på noen av dem som var yngre enn seg sjøl, og som sprengte alle akkorder og jobbet og ødela helsa si før de var 30. Min far sto som den eneste skogsarbeideren til pensjonsalderen, fordi han skjønte at han måtte ta menneskelige hensyn i sin arbeidshverdag. Det er ingen som ønsker at alt skal være som før. Nei, tvert imot, SV har forslag om forsterkninger av arbeidsmiljøloven, f.eks. å lovfeste retten til heltid, og det er mange ting som må gjøres annerledes enn før hvis vi skal komme oss velberget inn i framtida. Vi må dele mer. Da blir vi mer produktive. Det sier også OECD, at vi taper 9 mrd. kr i året på ikke å dele godt nok. Vi må styrke velferden og arbeidsvilkårene slik at færre blir sjuke, vi må styrke det slik at flere kan få heltid, og vi må begynne å hanke inn penger fra økonomisk kriminalitet, som er i ferd med å slå beina under arbeidslivet vårt og samfunnet vårt. Der er det mye å hente. Men det bør ikke gjøres på den måten som høyresida nå foreskriver, som er gammeldags Høyre-politikk. Det er ikke moderne i det hele tatt. En av de første tingene regjeringen gjorde da den kom til makta, var å fjerne kravet til helseforetakene om at de skulle jobbe for heltid. Ja, det er en faktisk aktiv handling fra regjeringen, som fjerner jobbing for heltid i det området som staten har ansvaret for, og der man er arbeidsgiver. Så det er ingenting som tyder på at denne regjeringen er opptatt av heltid, men det er mye som tyder på at den er opptatt av å svekke arbeidstakernes rettigheter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-24:
Da arbeidsministeren var stortingsrepresentant, satt vi i to perioder sammen i arbeids- og sosialkomiteen, og det var to ting vi var dundrende enige om. Det ene var at tiltakene ikke burde settes ut på anbud, og det andre var at varig tilrettelagt arbeid er en kjempeviktig ordning som staten skal være med og bidra til, for å sikre at alle får jobb. Jeg registrerer at her har statsråden begått to svære løftebrudd, og det gjorde han veldig fort. Det å sette alle tiltakene ut på anbud er helt unødvendig for å kjede tiltakene, for å få et mangfold av tiltak og for å inngå avtaler med andre, små leverandører. Det kan man fint gjøre gjennom prekvalifisering og lengre kontrakter. Det man risikerer, derimot, er at man slår ut alle de små, og at det ikke blir mangfold, men enfold i attføringsbransjen, og at den kompetansen vi har brukt millioner av kroner på å bygge opp, nå slås ut. Hvordan vil statsråden…(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-24:
Denne debatten viser at vi på venstresiden og de på høyresiden ønsker å gå i helt forskjellige retninger. De på høyresiden ønsker større forskjeller og tror at det er bra. Det ser vi i skattepolitikken, det ser vi i kuttforslagene som kommer på ytelser til de mest vanskeligstilte, det ser vi i forslag nå om flere midlertidige ansettelser, altså svekking av ansattes rettigheter. Det er nok slik at en del får jobb når de har vært midlertidig ansatt, men hele poenget med denne endringen er jo at det skal bli lettere å si opp folk. Det er det som er resultatet. Det viser forskning fra alle land. Det avfeier regjeringspartiene helt glatt og sier: Her har du anekdoten min, blås i forskningen, det virker sånn som vi sier! Men det gjør faktisk ikke det, og den nyere forskningen viser også at dette fører til en todeling av arbeidslivet, fordi det svekker også fagbevegelsens makt, som er i stand til å fordele både makt og penger i samfunnet på en mer rettferdig måte. Så dette peker i en veldig skummel retning, som heller ikke er produktiv for et land. Det har vært mye diskusjon om tvangsarbeid for sosialhjelp. Jeg har vært kritisk til det, til det utgangspunktet som regjeringen hadde. For det er jo ikke sånn at folk får hjelp når de kommer til sosialkontoret, eller til Nav. De står i kø i årevis for å få hjelp. De kommunene som har gjort dette, og det har de hatt plikt til i alle år, har gjort dette med vett og forstand. De har lyktes, så det er fullt mulig innenfor dagens lovverk å få til dette. Da dette kom, tenkte jeg at da hadde sikkert regjeringen lagt opp et løp sånn at dette skulle kommunene få mulighet til å gjøre nå, så jeg spurte regjeringen under budsjettbehandlingen: Hvor mye penger har man lagt inn til kommunene for å gjennomføre dette, for at det skal være den oppfølgingen som alle nå snakker om, den daglige oppfølgingen som Nav-kontorene ikke klarer å gjøre i dag? Da var svaret fra regjeringen: null. Nå vet vi at skatteinntektene i kommunesektoren sviktet med nesten 3 mrd. kr i fjor, de svikter nå, det ligger an til nesten 4 mrd. kr, og jeg lurer på: Hvor er de menneskene som skal hjelpe dem som nå skal tvinges til et eller annet arbeid for sosialhjelp? Ikke er det flere folk i Nav til å følge dem opp, og ikke er det flere folk i kommunene til å følge dem opp. Jeg synes at regjeringspartiene burde lese de tilsynsrapportene som Helsetilsynet har kommet med om de sosiale tjenestene i Nav. Det heter i en overskrift: «Kommunene bryter loven.» Der står det at folk faktisk ikke får oppfølging. Jeg har snakket med veldig mange folk i Nav som hadde lengtet etter å få gjort dette, men de har ikke penger til tiltak. Derfor har SV fremmet forslag om tiltak, om flere tiltak, og at disse ungdommene som dere snakker om, skulle få rett til tiltak. Men det har dere altså stemt ned, og dere har også stemt ned forslaget om at de som har fått uføretrygd, også skal ha rett til tiltak hvis de blir friske og vil tilbake i jobb.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-24:
Det er mange ting som virker hvis man ønsker at flere skal komme i arbeid. Sosialt arbeid virker f.eks. Hvis man klarer å møte folk i krise på en verdig og respektfull måte, følge dem opp og raskt gi dem muligheter til kvalifisering og tiltak – hvis det er riktig – eller gi dem helsehjelp – hvis det er riktig – eller hjelpe dem ut av en kriseaktig økonomisk situasjon, fører det til at mange flere klarer seg bedre. Det sier Nav sjøl i sine rapporter, og de advarer f.eks. mot kutt i ytelser. Så sosialt arbeid nytter. Kvalifiseringsprogrammet nytter, det har vært forskning på at det har blitt brukt altfor lite, og kvalifisering går over litt tid. Det er veldig viktig, for mange av dem som sliter med å få plass i arbeidslivet i dag, mangler kompetanse. Den kompetansen må de få. Det tar av og til litt tid, men den tålmodigheten trenger man å ha, og det fungerer, for folk kommer i arbeid. Overgangsstønaden med plikt til å være i aktivitet virker så det griner, det er arbeidslinja så det holder, men den vil regjeringen kutte ned til ett år. Hvis man skal kunne forsørge et barn når man er alene, trenger man ofte å kvalifisere seg i litt mer enn ett år for å få en jobb det er mulig å gjennomføre det med. Da synes regjeringen plutselig at tre års utdanning er altfor mye. Det er veldig rart når de samtidig er så opptatt av at andre skal fullføre utdanningen. Selvfølgelig må man være opptatt av at alle skal få fullføre utdanningen, også de som trenger litt hjelp fra det offentlige for å gjennomføre det. Den ordningen virker faktisk enda bedre for kvinner av utenlandsk opprinnelse enn for norske. Jeg har sett med forundring på hvorfor regjeringen ikke vil ha den. SVs forslag om at alle unge som faller ut av arbeidsmarkedet, må få tilbud om utdanning, arbeidstrening eller kvalifisering raskt, virker. Det er helt riktig når også regjeringspartiene sier at man må få et tilbud om aktivitet raskt. Da må det være på plass. KS har regnet ut at det koster svært mye hvis man skal ha et slikt tilbud til alle unge eller alle som er på sosialhjelp, men regjeringen har ikke bidratt med en eneste krone for å gjøre dette mulig. Jobbsjansen virker. Det er et tiltak for innvandrerkvinner som går ut på at man til og med oppsøker dem der de er, kanskje i et miljø hvor det ikke er vanlig at kvinner er i arbeid. Og det funker. Men regjeringen øker ingenting på de tiltakene som faktisk funker. Ett av problemene med noen av dem som faller ut av arbeidslivet, er at ventetida for å få tiltak er altfor lang. Mange venter opp til to år, noen kanskje lenger. Da skjønner alle at det er vanskelig å komme tilbake til arbeidslivet. Da hadde jeg forventet at regjeringen hadde økt tiltaksinnsatsen kraftig. Men tvert imot kutter regjeringen i tiltakene. Det er overhodet ikke arbeidslinja.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2015-03-24:
Jeg blir litt forundret over hvor enkelte representanter fra Høyre henter kunnskapen fra. Den 20. mars kom det en ny forskningsrapport fra Fafo, og den sammenliknet arbeidsmarkedet i de nordiske land når det gjelder midlertidige ansettelser. Det som er helt klart der, er at i Norge, som har strenge regler for midlertidige ansettelser, har man langt større sjanse for å få fast stilling dersom man er arbeidsledig enn man har dersom man er midlertidig ansatt i Sverige. Tallene er helt klare på at midlertidige ansettelser fungerer som et springbrett inn i arbeidslivet hvis reglene rundt det er strenge og man ikke tillater midlertidighet som en generell regel – som i Norge, der man gjør det hvis det reelt sett er en midlertidig situasjon. Dette er en av de siste forskningsrapportene som har studert hvordan dette virker med ulike lover i arbeidsmarkeder som er veldig like. Regjeringspartiene tar dessverre feil.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Jeg har lyst å gratulere regjeringa og særlig Fremskrittspartiet med enda et steg i retning av å demontere det norske velferdssamfunnet. Da partiformannen i Fremskrittspartiet, Siv Jensen, tok et oppgjør med den norske modellen på partiets landsmøte, var det vel få som trodde at en svekkelse ville bli en realitet, men det er nettopp det som nå skjer. Kombinasjonen av skattekutt til de rikeste, privatisering av velferd og et mer utrygt arbeidsliv er oppskriften på mer ulikhet, urettferdighet og utrygghet. Dette er ikke en politikk for folk flest. Oppslutninga om den norske velferdsmodellen er solid forankret i det norske folk. Det er derfor trist at vi har en regjering som ikke bryr seg om hva folk mener, men som kjører sitt ideologiske prosjekt, koste hva det koste vil. Vårt velferdssamfunn er bygd opp gjennom flere tiår. I dag går en til angrep på en av bærebjelkene i dette stolte byggverket, nemlig det trygge arbeidslivet. Denne regjeringa har spesialisert seg på å tvinge gjennom politikk som folk flest er imot – noe som også gjør seg gjeldende i angrepet på det trygge arbeidslivet. Et solid lovverk, en sterk fagbevegelse, maktbalanse og et likeverdig trepartssamarbeid har gjort det norske arbeidslivet robust, vekstkraftig og trygt. Jeg forstår at man i sin iver etter mer ulikhet, urettferdighet og utrygghet ser seg nødt til å svekke fagbevegelsen og de ansattes rettigheter. Det er oppskriften som høyrekrefter i alle land følger. I den kampen brukes retorikk som «mer fleksibilitet og valgfrihet», men spørsmålet er for hvem. Det er i hvert fall ikke for den jevne arbeidstaker. Helseaspektet er også viktig i denne sammenhengen. Det er mye som tyder på at et mer liberalisert arbeidsliv, med svekkede rettigheter, fører til mer press på arbeidstakernes helse. Et godt og trygt arbeidsliv er også god folkehelsepolitikk. Det er underlig å høre Høyres og Fremskrittspartiets retorikk i denne saken. Det høres ut som at en svekkelse av arbeidsfolks rettigheter er en gavepakke til folk flest. Regjeringas systematiske arbeid for mer ulikhet, urettferdighet og utrygghet skal etter Høyres og Fremskrittspartiets mening trygge arbeidsplassene, gi et bedre velferdstilbud og gi flere arbeid, selv om erfaringene med en sånn politikk, fra alle andre land der høyrekreftene har styrt eller styrer, er at det fører til det motsatte.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Dette har vært en litt snål debatt, hvis det er lov å bruke en sånn type uttrykk her i salen. Det høres nesten ut på enkelte som om dette er et alvorlig inngrep i privatlivet. Det høres ut som om dette vil ramme folk på det sterkeste. Det minner meg egentlig litt om den debatten som handler om sikkerhet på vei. Vi har sett at regjeringen heller ikke ønsker gjennomsnittsmålinger på vei. Jeg tror at sikkerhet både til lands og til sjøs handler om å forbedre føreratferd og også å regulere føreratferden. Derfor er det viktig både med gjennomsnittsmålinger på vei og med flytevest i båt. Det er også litt underlig når vi voksne skal være forbilder for våre barn, at barna skal pålegges flytevest, men ikke de voksne – det er en helt uforståelig logikk. Noen får ha meg unnskyldt, men dette kan ikke være noe annet enn ren og skjær populisme for å fri til dem som synes det er litt tungvint å ta på seg nye, moderne vester som er svært diskré. Dette er ufornuftig når det gjelder sikkerhet til sjøs, akkurat som det er ufornuftig å la være å innføre flere strekningsvise gjennomsnittsmålinger på norske veier. Jeg er stolt av å tilhøre et parti som setter liv og helse først, og som er villig til å innføre noen bagatellmessige restriksjoner for å få ned ulykkestallene, om de er til sjøs, eller om de er på landeveien. At SV har kommet i dette selskapet, synes jeg for så vidt er litt underlig, men det får så være.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Om et par år er dette allment akseptert, akkurat som setebelter i bil. Så vidt jeg vet, var det vel litt av den samme diskusjonen da det ble innført for mange, mange år siden. Det ble vel også, så vidt jeg husker, og har sett, gjenstand for litt av de samme diskusjonene med hensyn til frihet. Frihet må jo alltid balanseres opp mot effekten av bl.a. denne typen sikkerhetstiltak, og det tror jeg er fornuftig. Vern om liv er i så måte stikkord. Men tilbake til det som handler om forbilder, at vi voksne skal være forbilder for barn. Jeg har et spørsmål: Hva skal en svare barnet, eller ungdommen, på 15 år som spør: Mamma, hvorfor skal ikke du ha redningsvest på deg? Pappa, hvorfor skal ikke du ha redningsvest? Nei, det er fordi at på Stortinget har de vedtatt at vi som er over 16 år, skal slippe å ha vest. Eller skal man svare at vi trenger ikke vest, eller at vi er så gode til å svømme at vi trenger det ikke, eller at risikoen for at vi skal drukne er ikke fullt så stor som risikoen for at du skal drukne? Det er en håpløs diskusjon. Det er nesten som å sette seg i bilen, feste barnet og ikke selv ta på seg setebeltet. Det vil barn heller ikke akseptere eller forstå. Nå ser det ikke ut som dette blir vedtatt, men kanskje dette kunne føre til at barn legger press på voksne om å bruke flytevest. Vi politikere bør i hvert fall ikke legge opp til en politikk som ikke gjør voksne til forbilder når det gjelder å bruke sikkerhetsutstyr, både i båt, i bil og på andre måter.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2015-03-24:
Det er viktig å ivareta arbeidstakernes rammevilkår, men det er også viktig å ivareta brukernes interesser. Det kan umulig være i en dement persons interesse å måtte forholde seg til 70–80 ulike ansatte i løpet av en måneds tid, og det kan ikke være sånn at Youngstorget skal bestemme at sånn må det være over hele landet. Derfor er det viktig at vi i dag legger til rette for at vi kan få noen flere heltidsstillinger innenfor pleie- og omsorgssektoren, og at vi kan få turnuser som går opp på en annen måte, til beste for pasientene. At noen da kan få muligheten til å jobbe en søndag ekstra, f.eks. en student, er positivt, mens andre kan faktisk få muligheten til å jobbe færre søndager. Dette har vi i stor grad fått til i forlengelsen av HVPU-reformen, som har andre turnuser i den delen av velferdssektoren, men vi har ikke greid å få det til innenfor pleie- og omsorgssektoren. Med den nye loven blir det lettere å finne løsninger lokalt, og det at Arbeidstilsynet skal garantere for HMS-tilsyn, er jo ivaretatt. Et annet viktig poeng er hevingen av aldersgrensen til 72 år. En del kommuner bruker faktisk eldre arbeidskraft og ansetter støttekontakter og besøksvenner innenfor demensomsorgen. Vi vet at det blir flere og flere demente de neste årene, og for å møte det behovet er det viktig at flere eldre over 67 år kan få anledning til å ha ansettelsesforhold med kommuner og andre aktører til de er 72 år, og gjerne lenger, for å bidra. Vi skal ikke kalle det frivillighet, for det er faktisk en grunn til at de er ansatt, og det er fordi kommunene ønsker å lære dem opp og gi dem kompetanse. Dette er en viktig del av den lovgivningen, som det ikke er noe høyt skrik etter i fagbevegelsen i dag, men tilbudet der ute roper etter flere varme hjerter og varme hender som kan få bidra med sin kloke livserfaring inn i demensomsorgen. Venstre ser positivt på de endringene vi har fått til gjennom forhandlingene med regjeringspartiene, og også de endringene vi gjør i tjenestemannsloven, som gjør at det blir mindre bruk av kortvarige stillinger i staten.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-03-24:
Dette er i hvert fall en sak vi ikke tar lett på, og det er jo viktig. Jeg må si at jeg føler meg, etter å ha fulgt denne debatten, som Venstre-representant og sosialliberaler, midt mellom dem som tror at på de groveste arbeidsplassene bruker man kalosjer – i min verden bruker man det når man er på vei til fest – og de andre som mener at dette bare kan formidles med lette slagord som kan males på et banner, og som mener at man demonterer en velferdsstat med å utvikle en arbeidsmiljølov etter et arbeidsmarked som endrer seg. Dette har Venstre jobbet med lenge. Vi har jobbet lenge med det, og vi har hatt store, sterke organisasjoner som har brukt mye penger på å drive kampanjer mot oss. Likevel har vi fått flertall her i stortingssalen for det vi står for, samme hvor mye penger de rike organisasjonene har brukt for å stoppe Venstre i å gjøre de endringene vi nå er med på. Den som er glad i velferdsstaten, må sørge for å utvikle den. Venstre har vært med på å utvikle alle store, viktige reformer i denne salen, og hvis man ikke er villig til å endre noe, tar man heller ikke vare på noe. Utfordringa med midlertidighet er at det er vanskelig å komme inn, og noen steder er folk uendelig lenge i midlertidighet. Det er de to utfordringene samfunnet vårt står overfor. Da må vi ta grep for at det skal være lettere å komme inn – og samtidig vanskeligere å få tatt de lange midlertidighetene. Venstres mål er ikke å svekke fagbevegelsen. Å flytte makten ned betyr ikke at man ønsker å ha svake fagorganisasjoner. Sterke fagorganisasjoner er konfliktdempende på mange arbeidsplasser – de skolerer tillitsvalgte og sørger for at folk er kvalifisert til å ta avgjørelser. Men for Venstre har det alltid, siden tidenes morgen, vært viktig å flytte makt nedover i samfunnet – nærmere dem som faktisk føler på utfordringene. Vi syns det er kjempebra at vi har fått styrket varslervernet, sjøl om dette bare er et skritt videre på veien. Men det er viktig for å sørge for at man får en mye større åpenhet knyttet til norsk arbeidsliv og gode løsninger. Jeg mener at endringene man nå gjør, vil styrke kvinner i arbeidslivet, nettopp fordi man kommer til å få til mange heltidsstillinger. Tradisjonelle kvinneyrker handler ofte om å passe på mennesker hele døgnet, mens tradisjonelle mannsyrker handler om å passe på maskiner, som ikke alltid skal passes på hele døgnet. Vi har et land der man klarer å lage veldig gode ordninger rundt dem som skal passe på olja vår, men dem som skal passe på barna våre og de gamle, klarer man ikke å lage gode ordninger rundt. Jeg ser for meg at vi nå skal få til mange flere heltidsstillinger, mange bedre vaktordninger, og at det blir mye lettere for kvinner å organisere arbeidslivet sitt. Generelt tror jeg at dette er gode løsninger. Jeg tror vi kommer til å se følger av dette som gjør at den ikke vil bli endret når den først har fått virke.
Trond Henry Blattmann (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
I 1908 var broren til min tippoldefar, Andreas Blattmann, streikeleder ved streiken i Rjukan. De streiket i 14 uker for å få et levelig – i den grad det kan kalles levelig i 1908 – arbeidsmiljø og en lønn til å kunne leve av. På den tiden var det helt klart at arbeidsmiljøloven ikke var for arbeidstakere – i den grad det fantes noen lov som i det hele tatt tok vare på arbeidstakere – den var definitivt bare for arbeidsgiverne. Siden 1908 har arbeidstakere over hele landet og rundt omkring i verden kjempet for bedre arbeidsvilkår, lønn og tariff. Vi har styrket den loven og gjort den til verdens beste arbeidsmiljølov, ja sågar har vi gått med den røde boken i baklommen og hatt den med oss på jobb, når f.eks. en selv har vært tillitsvalgt, eller andre har vært representanter for mitt kjære Arbeiderparti. Så opplever vi for andre gang i historien at det er en borgerlig regjering som ønsker å «desimere» arbeidsmiljøloven – gjøre rettighetene til de ansatte dårligere – og de hevder at bakgrunnen for dette er fleksibilitet. Når jeg sa at vi har verdens beste arbeidsmiljølov, har vi det også fordi den gir stor grad av fleksibilitet. Det er veldig få arbeidsplasser som opplever at arbeidsmiljøloven er til hinder for at dag-, kvelds- eller helgearbeidet kan foregå i henhold til arbeidsmiljølovens bestemmelser, lover og regelverk. Det ble i denne salen brukt argumenter som at mange slutter i arbeid eller melder seg ut av fagforeningen fordi man ikke får godkjent de turnuser som det er lagt opp til. Det er en påstand som jeg finner meget underlig, for jeg tror det er sånn at 98–99 pst. av de turnusene som blir foreslått, faktisk blir godkjent, uten at man trenger et veldig byråkratisk eller sentralt vedtak på det. Jeg synes dette forslaget til endringer i arbeidsmiljøloven er å gå baklengs inn i framtiden, og jeg synes det er skuffende at dette forslaget skal gå gjennom.
Trond Henry Blattmann (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Representanten Nesvik henviste til at han ønsker flere inn i arbeidslivet. Jeg har da bare lyst til å henvise til regjeringens egen Prop. 39 L og følgende sitat fra situasjonsbeskrivelsen i lovforslaget: «OECD viser til forskning som tyder på at dersom reglene for midlertidige ansettelser liberaliseres, samtidig som man opprettholder et strengt vern av faste ansettelser, er det en tendens til at arbeidsgivere søker å erstatte faste ansettelser med midlertidige.» Altså: Flere midlertidige ansettelser betyr færre fast ansatte og flere midlertidig ansatte generelt. Så sier vi: Ja, men det er jo en arbeidsmiljølov vi debatterer her i dag. Meg bekjent er de aller fleste i det norske arbeidsliv veldig interessert i å få en fast jobb – ikke en midlertidig jobb – med alle de goder det innebærer å ha en fast jobb. Så kan jeg ikke dy meg for å si at den røde boka som jeg gikk rundt med som tillitsvalgt, ikke var en annen bok enn det den faktisk var: en veldig god bok som sørget for at jeg som tillitsvalgt kunne gjøre en god jobb overfor mine medlemmer – sørge for at arbeidsmiljølovens prinsipper ble fulgt, sørge for at folk ikke jobbet for mye overtid, sørge for at arbeidstidsbestemmelsene ble fulgt opp. Det er viktig, og arbeidsmiljøloven vår er verdens beste arbeidsmiljølov. Det er ingen grunn til å endre den – den er god som den er.
Trond Henry Blattmann (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Det ble hevdet at vi tar feil, vi som er imot dagens forslag til endringer i arbeidsmiljøloven. Noen hevder sågar at vi bedriver politikk fra 1970-tallet. Hvis vi tar feil, er det også 1,7 millioner organiserte arbeidstakere i Unio, i YS, i LO og i Akademikerne som tar feil, for i sine uttalelser knyttet til endringer i arbeidsmiljøloven er de krystallklare: De ønsker dem ikke. Forskningen tilsier at dette ikke kommer til å føre til flere fast ansatte, tvert imot flere midlertidig ansatte. Jeg trodde denne regjeringen var opptatt av kunnskap, for de hevder at de er kunnskapspartiene, men forskningen som ligger bak, og som på mange måter kan si oss noe om hvordan dette vil slå ut, tilsier at det høyrepartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre har brukt av argumenter her i dag, er feil. Så til en annen sak, om dette med generell aktivitetsplikt for alle sosialhjelpsmottakere. Det er vel oppgitt en kostnad på rundt en halv milliard kroner på det første forslaget fra Høyre. KS-toppene påpeker i tillegg at dette vil føre til mer byråkrati og mindre brukerrettet oppfølging fra Nav. Ja, sågar er det sånn at arbeids- og velferdsdirektør Joakim Lystad sier at forslaget vil føre til mer byråkrati og mindre oppfølging. Når jeg er i min vanlige jobb, jobber jeg faktisk i Nav. Jeg tegner hver uke kontrakter på arbeidspraksisplasser og på hospiteringsplasser. Og la meg understreke for Stortinget: Vi snakker om kontrakter – en gjensidig kontrakt mellom arbeidsgiver, bruker/arbeidstaker og Nav. Når man snakker om at man får dårlig oppfølging fra Nav, er det faktisk sånn at man ikke får godkjent denne praksisen hvis man ikke har en tilretteleggingsgaranti som undertegnes av den Nav-ansatte, f.eks. meg, som da har et ansvar for å følge opp den enkelte som er utplassert i praksis. Så når noen representanter sier her fra denne talerstolen at det ikke er kontraktsfestet, er det feil. Til slutt: Arbeiderpartiet er for at man bruker skjønn når det gjelder aktivitetsplikt for sosialhjelpsmottakere, men å forplikte vil medføre byråkrati. I tillegg er det mange som faktisk ikke egner seg for å stå i jobb nå, men som kanskje etter hvert vil gjøre det.
Trond Henry Blattmann (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
Norge har, som en av verdens fremste sjømatnasjoner, store ambisjoner når det kommer til bærekraftig fangst, utnyttelse og handel med sjømat. Vi har derfor ratifisert en rekke konvensjoner. I 1976 ratifiserte vi CITES-konvensjonen. Hensikten med denne konvensjonen er å kontrollere internasjonal handel med truede dyre- og plantearter for å unngå overbeskatning. Arbeiderpartiet mener omsetningen av haifinner er en trussel mot flere haibestander. Det er derfor nødvendig med en strengere regulering av importen av haiprodukter for å stanse import av ulovlige haiprodukter. Jeg tar opp forslaget fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet: «Stortinget ber regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag til tiltak for å sikre strengere regulering av import av produkter fra hai for å stanse import av ulovlige haiprodukter til Norge.»
Trond Henry Blattmann (Arbeiderpartiet), 2015-03-24:
I dag vedtar vi en lov som vil redde liv allerede kommende båtsesong. Motstanden fra regjeringen og SV i dag handler om frihet til å la være å bruke redningsvest. Forslaget fra regjeringspartiene tilsier at foreldre ikke behøver å ha på redningsvesten. Hva slags rollemodeller blir foreldre da? Det hjelper lite å ha redningsvesten under tofta når du ligger i sjøen. En spørreundersøkelse blant 4 000 mennesker viser at 71 pst. av menn og 94 pst. av kvinner er for et påbud. Sjøfartsdirektørens faglige råd er at dette er et treffsikkert tiltak. Ja, sågar Redningsselskapet er tydelig på at dette er et påbud som virker godt. Flertallet i denne sal mener at et redningsvestpåbud er et godt påbud. Det er Arbeiderpartiet glad for – for vest er best.