trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2011-03-29:
Jeg vil gjerne takke statsråden for en god tilbakemelding. Jeg er glad for at vi har en felles forståelse av at det er fellesskolen som vil være best for alle elevene, også de elevene som er faglig sterke eller topp motiverte. Jeg vil også understreke at jeg tror at mange av de tiltakene som vi når vi diskuterer i denne salen, gjerne knytter til de elevene som strever på skolen, også er tiltak som i mange tilfeller vil komme de faglig sterke elevene til gode. Når vi f.eks. diskuterer lærerens rolle – og det er bred politisk enighet om at det å ha dyktige og engasjerte lærere har mye å si for læringsutbyttet til elevene, det er den viktigste faktoren for det – er det klart at det å ha dyktige og engasjerte lærere, det å jobbe med å rekruttere flere gode lærere, det å jobbe med lærerutdanningene, og det å kommunisere tydelig at det man trenger, er lærere med autoritet, med respekt i klasserommet, som klarer å gi elevene klare tilbakemeldinger på hvor de står, og hvordan de kan bli bedre, er noe som alle elevene får utbytte av, også de elevene som er faglig sterke. Da vi behandlet og diskuterte spørsmål om tidstyvene i skolen, og hvordan vi kan fjerne tidstyvene i skolen, enten det er rapporteringsveldet eller altfor mange skjemaer som må fylles ut fra lærerens hånd, som trekker oppmerksomheten vekk fra det som er lærerens oppgave, kom det fram at det også er forhold som har betydning for at de faglig sterke elevene får det bedre. Jeg er glad for å høre at statsråden vil ha med dette perspektivet i ungdomsskolemeldingen, og jeg ser fram til at vi får diskutert den i denne salen. Jeg representerer Oslo, og i Oslo har jeg sett en del oppslag om skoler som opererer med det som jeg oppfatter er en form for rigid og langvarig nivådeling. Klassekampen skrev i september i fjor om at Kastellet barne- og ungdomsskole organiserer undervisningen sånn at de elevene som angivelig har en større grad av selvstendighet, er i gruppen som de kaller for «papir», de middels selvstendige er i gruppen som man kaller for «saks», og de som man anser for å trenge mye støtte og oppfølging, organiseres i «stein». Mitt anliggende er da å spørre hvordan statsråden reagerer på at det ser ut til å utvikle seg en trend med langvarig, rigid nivådeling, når det man har av forskning på dette feltet, ikke minst fra John Hattie, påpeker at det har tilnærmet ingen effekt med nivådifferensiering der man blir satt i grupper med andre elever som man antar er på samme nivå, og at det i tillegg er forbundet med risiko for feilplassering og forsterkning av sosiale forskjeller. Så er det selvsagt forskjell på det å ha en kortvarig nivådeling der man f.eks. jobber med leseforsterking over en definert tidsperiode, og det å ha det over lengre tid.
Hadia Tajik (Arbeiderpartiet), 2011-03-29:
Jeg vil gjerne takke for deltakelsen i denne diskusjonen, og for engasjementet som så mange representanter har utvist. Jeg er enig med representanten Ropstad i at denne diskusjonen handler om å verdsette ulikhetene i skolen, altså det at man har ulike innfallsvinkler, ulik erfaringsbakgrunn, at man kanskje også har litt ulikt potensial – noen lærer raskere enn andre – og at man skal bygge opp både under dem som strever med læringen, og ikke minst også opp under dem som har gode faglige forutsetninger for det. Jeg opplever også at denne diskusjonen illustrerer et ideologisk skille mellom oss i regjeringsposisjonen og partiene på høyresiden i spørsmålet om hva vi mener gir best læringsutbytte. De rød-grønne partiene er klare på at det er fellesskolen, og vi har støtte i forskningen på det, mens Høyre og Fremskrittspartiet ut fra en rent ideologisk begrunnelse insisterer på at flere segregerte tilbud vil være klokt. Det er ikke så lenge siden vi i denne salen diskuterte Fremskrittspartiets forslag om å opprette fire elitegymnas i realfag, og selv om Høyre ikke støtter dette, står det tydelig i programmet deres at de vil opprette spesialiserte videregående skoler etter mønster av toppidrettsgymnasene. Det var også noe som representanten Aspaker omtalte selv fra talerstolen i sitt innlegg. Det er en prinsipiell og viktig forskjell på om man satser på fellesskolen for å løfte alle elevene, eller om man vil åpne døra for segregerte skoletilbud. Vi vil gjøre det første, og vi er av den oppfatning at det vil være best for alle elevene. Kunnskapspolitikk må være kunnskapsbasert. John Hattie har vært sitert fra talerstolen tidligere. Jeg vil også referere til skoleforskeren Jo Boaler. Hun har i fire år sett på matematikkutviklingen til 700 amerikanske tenåringer. Den viste at elevene som gikk i blandede grupper, oppnådde bedre resultater enn elevene som gikk i grupper der alle elevene lå på det samme faglige nivået. Faktisk viste det seg at den gruppen elever som oppnådde best resultater i denne studien, var den gruppen som var satt sammen av elever på ulike nivåer, som fikk ansvar for å hjelpe hverandre i læringsarbeidet. For alle oss som er opptatt av at også de faglig sterke og toppmotiverte elevene skal fortsette å utvikle seg og sitt potensial, så tror jeg det er fornuftig å konkludere med at fellesskolen trenger gode venner, og gode kritikere.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-29:
Det er selvsagt ikke mulig for meg å gå inn og kommentere hvordan enkelte skoler løser de dilemmaene det ligger i å finne gode modeller for tilpasset opplæring, og samtidig unngå en nivådeling som låser barn og ungdom inn i et sett av forventninger som gjør at mange egentlig får for lite læringstrykk rettet mot seg. Dette er av de dilemmaene som jeg vet at det bales med på veldig mange skoler, og hvor veldig mange prøver å finne den rette balansen for å ta med seg verdien av det som er fellesskolen, ta med seg verdien av det fellesskapet og det kameratskapet som gjør at barn og ungdom utvikler seg selv og hverandre i et fellesskap, samtidig som man ikke nivådifferensierer over tid sånn at man låser barn inn i noen spesielle forventninger og kanskje risikerer å holde barn tilbake i forhold til deres utvikling istedenfor faktisk å fremme deres læring. Der har vi et regelverk og et lovverk, men jeg tror også at vi trenger mer opplysning om det vi har av forskning og erfaring på dette området. Dette er ett av temaene som vi kommer tilbake til i forbindelse med ungdomstrinnsmeldingen. Jeg tror at det er en for utbredt misforståelse mange steder at det er fremmende for læring å dele inn elever i grupper som varer over for lang tid, og at man da kan ta seg spesielt av elevene ut fra de forutsetningene de har. Det tror jeg ikke handler om vond vilje, det tror jeg ofte handler om at man ønsker å få til en praktikabel hverdag og praktisere tilpasset opplæring på en måte som ikke bare er individrettet, men som gjør at man kan legge opp undervisningen. Jeg synes at det er en veldig viktig diskusjon å ta. Det er veldig viktig også at man tar fram det vi har av forskning, f.eks. fra Hattie, som nettopp dokumenterer hvor skadelig nivådeling er, eller at man tvinger unge mennesker til å ta valg som de må forholde seg til resten av livet. For eksempel da vi hadde ordningen med kursplaner, og barn ned i 12–13-årsalderen ble tvunget til å gjøre valg, eller foreldrene deres gjorde valg, eller lærerne deres gjorde valg, ble alle deres framtidige muligheter til å velge yrke osv. egentlig avgjort da. Det er vi veldig lite tjent med. Så jeg deler det utgangspunktet som interpellanten har. Jeg mener at på dette området er det viktig at vi belyser gjennom kunnskap og forskning at vi klarer å holde på det lovverket vi har, men samtidig nærme oss problemstillingene for hva som er tilpasset opplæring, både for dem som sliter, og for dem som ligger langt foran de andre, uten at vi faller for fristelsen til nivådeling eller gamle kursplansystemer.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-29:
Jeg takker for en god og nyansert debatt, men også en debatt med en del ulike synspunkter. Jeg gleder meg til at vi skal legge fram ungdomsskolemeldingen, for der har vi gått igjennom en del av det forskningsgrunnlaget vi har om nivådeling, gamle kursplansystemer osv. Det jeg kan si allerede nå, som også interpellanten var inne på, er at vi ikke bare har en god politisk begrunnelse for fellesskolen. Vi har også en god faglig begrunnelse for fellesskolen og en forskningsbasert begrunnelse for at vi ikke er tjent med – ikke de elevene som sliter med noen fag, ikke de elevene som er langt framme i noen fag – å lage en systematisk nivådeling som er sånn at man i 12–13-årsalderen må gjøre valg som legger føringer for resten av utdanningsløpet og for yrkesvalg. Og det er ikke sånn at man innenfor idretten har sett seg tjent med å plukke talenter og spesialisere dem på et tidligst mulig tidspunkt. Det er tvert imot sånn at de holder tilbake litt – satser på breddeidretten lenge for å inkludere mange barn, og så etter hvert spesialiserer litt. I tillegg er det ganske fremmed for den norske tradisjonen å tenke mer østeuropeisk og gjøre som man gjorde i gamle østblokkland, nemlig å plukke talenter og kjøre dem inn i spesialløp, uten kontakt med noen som ikke har akkurat samme type talenter som en selv. Det er faktisk ikke sånn at de nødvendigvis vinner i skisporet hver gang heller. Så her må vi ha en kunnskapsbasert, og selvfølgelig verdibasert, politisk debatt. Det finnes en del myter om nivådeling som det er viktig at vi har en reflektert og skikkelig diskusjon rundt. Jeg tror at en del av utfordringene i norsk skole, med bråk og uro og lærere som strever med å få hele bredden av elever til å falle til ro og konsentrere seg om det de skal, også handler om at elever med spesielle talenter ikke har nok å bryne seg på. Det handler om at de ikke holder oppe motivasjonen. Det er ikke nødvendigvis sånn at det blir stille og disiplinerte elever. Det kan også bli ganske bråkete og krevende elever. Så for hele fellesskapet og for alle barns utvikling er vi tjent med å lykkes bedre med en tilpasset opplæring hvor de som har helt spesielle talenter, også har muligheten til å følge en progresjon som går ut over fellesskapets. Der har vi startet. Men vi bør ha mye større ambisjoner når det gjelder å få flere elever i ungdomsskolen til å følge med over på videregående skole, både til de yrkesfaglige retningene og til de mer teoretiske retningene som vi har nå. Men TAF-systemet er bare en litt annen måte å tenke på når det gjelder hvordan en skal kunne kombinere studiespesialisering og yrkesfag. Med litt mer variasjon og bredde på dette og en diskusjon som vi bør ha om å utvide muligheten til flere fag, tror jeg vi kan treffe(presidenten klubber) bedre for barn med(presidenten klubber igjen) forskjellige forutsetninger. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-29:
Jeg vil gjerne istemme takken for en bred og god debatt. Jeg tror de fleste av elementene for å bekjempe mobbing har vært tatt opp. Jeg har gjerne lyst til å starte oppsummeringen med å gi ros til det initiativet som den forrige regjering tok i 2002 i forbindelse med Manifest mot mobbing. De tiltakene vi nå har satt inn i kampen mot mobbing, er flere enn dem man startet med i 2002 – og det skulle på en måte bare mangle, for hvis det er behov for flere tiltak og bredere innsats, må vi bare stille opp med det. Jeg tror vi nå har en bredde av tiltak, et fokus nasjonalt og lokalt, med en blanding av arbeid for bedre læringsmiljø og innsats i forhold til mobbing som gir et godt utgangspunkt for at vi skal lykkes bedre. Den største undersøkelsen vi har om dette, nemlig Elevundersøkelsen, viser ingen økning av mobbing, men den viser heller ikke noen nedgang. Samtidig er det et par ting vi ikke har full klarhet i. Hvis man f.eks. opplever mobbing ukentlig i norsk skole – og det er ca. én av 20 elever som gjør det – og det er en mobbesituasjon som løses i løpet av 14 dager fordi voksne, ansvarlige mennesker rundt dem tar affære, griper inn, snakker med dem som mobber, og med dem som mobbes, og får ordnet opp i det, er det en ubehagelig opplevelse. Hvis det varer i årevis, kan det prege resten av livet til vedkommende person. Så vi snakker om mange lag når det gjelder hvor stor alvorlighetsgraden er. Det vi vet om skoler som har lite mobbing, er at de har en tydelig ledelse, og at de lykkes på mange andre områder også. Det er i veldig stor grad slik at det er sammenheng mellom en tydelig ledelse, fra rektor til lærere, fra lærerne i klassene, hvor det er systemer og kontroll, og hvor alle har den tryggheten at de vet hva som er akseptabelt, og hva som ikke er akseptabelt, og hva som er konsekvensen av de handlingene de gjør. Det er riktig at vi har fått en rapport fra NIFU STEP om mobbeprogrammene og deres virkning, men det er ikke sikkert at man har en tilstrekkelig god belysning av mobbeprogrammenes virkning hvis man bare sammenligner skoler med og skoler uten mobbeprogrammer. Det kan være slik at noen som har hatt betydelige mobbeproblemer, f.eks. har brukt Zero eller Olweus' program og hatt et veldig godt hjelpemiddel til å få redusert mobbingen på sin skole. Så her må vi ha en nyansert holdning til hva som virker, og hva som ikke virker. Vi har gode forskningsbaserte programmer som vi vet virker, men vi vet at det som er suksesskriterium nummer én, er ikke om man benytter program eller ikke; det er om man jobber systematisk over tid. Og det skal alle skoler gjøre.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-03-29:
Jeg har også lyst til å takke for en god debatt. Jeg vil takke kunnskapsministeren for den redegjørelsen hun har hatt, og for alle de tiltakene som faktisk nå er igangsatt, og som ruller og går. Jeg har også lyst til at vi skal legge oss på minne at det faktisk kommer en utredning om bl.a. dette mobbeombudet. Vi må ha litt tålmodighet, litt is i magen, mener jeg, og høre hva de sier før vi konkluderer der. Jeg opplever at det er stor enighet. Jeg tror det er en styrke for saken at vi er tverrpolitisk enige om at vi ønsker å jobbe mot mobbing. At vi på den rød-grønne sida nå har reist tre interpellasjoner om mobbing, tror jeg bare må være en oppmuntring for opposisjonen til å reise flere saker om mobbing, slik at vi kontinuerlig kan ha denne saken til debatt og veksle litt på med hensyn til hvem det er som reiser de ulike sakene. Det er vel ikke vanlig egentlig å oppfordre opposisjonen til debatt, men jeg syns dette er en veldig, veldig viktig sak, der jeg tror vi har et felles mål. Jeg hadde egentlig notert meg at det som for det første er viktig i mobbesaker, er langsiktig arbeid. For det andre og for det tredje er også langsiktig arbeid viktig, tålmodighet, og at vi har tro på at vi lykkes. Jeg tror det er viktig at vi helt fra barnehagen av har kampen mot mobbing innebygd i alt som skjer – fra pedagogene og de barnehageansatte og til skolen. Jeg mener at det handler om at vi må ha tydelige voksne for å unngå mobbing. Jeg mener at vi skal ha en ambisjon om å bli kvitt mobbing, at den aldri vil oppstå. Men da må vi – både foreldre og ansatte – være tydelige voksne. Unger må få vite hva som er riktig, og hva som er galt. Vi må bli flinkere til å respondere på positiv atferd; det er lettere som pedagog enn som forelder. Det er mye lettere å være flink pedagog og rose det som er positivt i klasserommet, enn det er å være forelder når du kommer hjem og er litt sliten og ungen ikke vil spise opp maten sin. Da er det vanskelig å si: Det var fint at du spiste den lille erten der, i hvert fall. Det er en vanskelig jobb, men den er utrolig viktig. Så skal vi være konsekvente. Har vi sagt en ting, må det få en konsekvens. Så er det utrolig viktig at vi bidrar til å gi ungene et positivt sjølbilde. Det høres ut som følerier, men det tror jeg er utrolig viktig. De må bli trygge på seg sjøl, og trygge unger trenger ikke å mobbe. Når det gjelder dette med digital mobbing og mobbing generelt, er unger lure. Det gjelder bare at vi må være lurere enn dem. – Jeg tror jeg stopper der.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-29:
Det er ikke så enkelt når en kommer fra Innlandet! Vi driver her i denne debatten og undrer oss litt over hverandres innlegg. Det skal jeg delvis gjøre også. Jeg skal likevel først og fremst komme med et konkret forslag til en av representantene som har hatt innlegg her, og det er representanten Kjell Ingolf Ropstad. Jeg undrer meg litt over at Kristelig Folkeparti går så klart ut med den konklusjon at det er riktig med nivådeling. For jeg tror egentlig at også Kristelig Folkeparti er enig i, og jeg tolker innlegget slik, at det er viktig å ha en skole der vi lærer sammen, at det er viktig å ha en skole der vi lærer å leve sammen – og at det er en viktig del av oppgaven til skolen. Vi har også hørt gjennom mange gode innlegg her at vi lærer også veldig effektivt når vi nettopp gjør det sammen. Slik sett syns jeg at det er en sjølsagt konklusjon at en støtter det som er SVs klare ambisjon, og regjeringas ambisjon, at vi skal få på plass en ressursnorm slik at vi får flere lærere på plass som i større grad kan sette vår alles ambisjon om tilpasset undervisning ut i livet. Så framfor å be om en norsk skole med mer nivådeling anbefaler jeg Kristelig Folkeparti å støtte en skole der vi får på plass en klar ressursnorm.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-29:
Som representant for ytterste venstre, som Kristin Halvorsen omtalte oss, vil jeg takke for debatten og for svaret. Det er mye enighet. Noen opposisjons- og posisjonsmarkeringer må det jo være i slike debatter, f.eks. om dette med «Fakta på bakken» og litt om ulike undersøkelser. Den breieste elevundersøkelsen viser, for å si det på den måten, at det er mer enn nok av mekling, og at det er omtrent status quo og har vært det de siste åra. Det er altfor mye, og det er hovedpoenget her. Når det gjelder dette med at forskning eller undersøkelser viser at det er vanskelig å måle effekt av programmer og planer, tror jeg ikke vi skal få for mye panikk rundt det. Dette er veldig vanskelig å måle generelt. Det ser vi på mange områder, bl.a. ut fra at en del føler at når slike programmer kommer, så er de så godt i gang at de ikke har behov for å ta i bruk det hjelpemiddelet som ligger i slike programmer, og med rette kan si at de får det til like godt om de ikke bruker slike programmer. Jeg syns det er greit at slike utsagn kommer. Så vet vi at dette kommer til å fortsette, for det har vi jo fått klar beskjed om. Så litt til dette med ytterligere manifest, som Elisabeth Aspaker påpekte. Det var godt ment fra min side. Det går på at jeg er overbevist om at vi ikke får en mobbefri skole hvis samfunnet rundt mobber. Derfor må dette løses i samhandling med samfunnet. For å ta det enda litt videre, som jeg prøvde i innlegget mitt, kan nettopp det at skolen tar en lederposisjon ved å sette det på dagsordenen i lokalsamfunnet, hjelpe lokalsamfunnet, og det kan også indirekte hjelpe skolen på en god måte med å ta opp sine egne interne problemer, særlig digital mobbing. For de elevene som befinner seg i skolen, er jo Internett-innfødte, som flere har vært inne på i innleggene her. De skjønner i større grad hva digitale medier er, og kan slik sett, nettopp når det gjelder mobbing i de samme mediene, være de beste til å lære oss andre som er på utsida av skolen, hva som foregår, og i neste omgang hva vi skal gjøre for å redusere det. Så har jeg, som Marianne Aasen, veldig sans for den breie tilnærminga som går på det totale læringsmiljøet og det psykososiale miljøet. Våre ambisjoner skal ikke først og fremst være å bli kvitt et problem, men det skal være at vi helhetlig sett forbedrer et læringsmiljø og på den måten blir kvitt dette mobbeproblemet. Så alt vi gjør på ulike områder for å gjøre skolen vår bedre, vil på ulike måter bidra til å redusere mobbeproblemet.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-03-29:
Dette har vært en veldig bra debatt, synes jeg. Det er ikke mulig å kommentere alt. Hensikten er nettopp også å få fram veldig mange ulike synspunkter, rett og slett fordi dette er et så omfattende og komplisert tema. Jeg har lyst til å ta fatt i initiativet til Bondevik, som jeg mener var veldig prisverdig, som i 2002 med Manifest mot mobbing løftet opp dette temaet på den nasjonale dagsordenen på en måte som ingen hadde gjort før. På en måte forvalter vi den arven videre, og jeg synes den nåværende regjering gjør det på en utmerket måte, men hvor vi fortsatt må holde et trykk, for jeg tror det også er en del av historien at det er et politisk trykk på det ute i skolene. At det er mye omtale i mediene om det, medfører i seg selv bevissthet både hos barn og unge og hos alle dem som har med barn og unge å gjøre – skolene, idrettsbevegelsen og alle andre områder hvor man har med barn og unge å gjøre. Så mener jeg også at det er et godt poeng og vel dokumentert at hvis man har et godt læringsmiljø hvor barn har faglige utfordringer i timen, både de flinke og de svake, de i midten og absolutt alle, er det mindre mobbing og plaging – altså hvis de har det interessant og spennende, og hvis det i tillegg er sånn at skolehverdagen i friminuttene også er meningsfylt. Det er mange som går og slenger i en skolegård, som er ganske kjedelig designet, med flat asfalt og ikke noe å gjøre. Da kommer ideene om å plage andre som et godt alternativ – dessverre. Så vil jeg også si til det med klasseledelse at det er kjempeviktig at vi fokuserer på det i utdanningen av lærere. Flere har vært inne på ro og disiplin og orden i timen. Det gjør det mye mer uoversiktlig, ikke minst for å evne å oppdage mobbing når det er veldig mye uro. Det er nevnt det med å få andre autoriteter inn, alt fra politi, konfliktråd og programmer til Kjetil & Kjartan. De har ikke vært nevnt her, men det er også et bra tiltak som skjer i regi av Utdanningsdirektoratet, som også kan brukes av skolene og mobbe-/elevombudene. Jeg tror vi må tenke i et bredt spekter og ta i bruk mye av den kompetansen som flere har nevnt. Så vil jeg også takke statsråd Kristin Halvorsen for en god og bred gjennomgang og en helhetlig tilnærming til det, som jeg synes er veldig bra. Til slutt: Det går nå en film på kino som heter Jørgen + Anne = sant. Den handler veldig mye om forelskelse hos små barn, men den handler også om konflikter mellom barn som kan utarte seg litt, og som kan være litt traurig. Den anbefaler jeg å se. Det er en veldig god film. I tillegg er det en scene der som er vond å se på. Den handler om noe som fortsatt foregår på skolene, og det er å velge ut i gymmen, at man kan velge lag. Det foregår i stor grad i norsk skole. Jeg skjønner ikke hvorfor det er sånn. Der har lærerne en ting å gripe fatt i.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-16:
På vegne av representantene Dagrun Eriksen, Rigmor Andersen Eide, Geir Jørgen Bekkevold, Kjell Ingolf Ropstad og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om å iverksette en handlingsplan mot jødehat i Norge.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-02-16:
På vegne av representantene Harald T. Nesvik, Ivar Kristiansen, Svein Flåtten og meg selv har jeg gleden av å overlevere representantforslag om snarlig deployering av norsk militært bidrag til Adenbukta.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-02-16:
For nøyaktig tre måneder sto vi i spontanspørretimen og diskuterte eldreomsorg. Det var rett etter at regjeringen hadde lansert den såkalte eldremilliarden. Statsministeren slo da fast, i denne sal, at denne ekstramilliarden ville føre til en kraftig utbygging av eldreomsorgen. Det var faktisk også slik at Arbeiderpartiets talsperson, Tore Hagebakken, sa at han var sikker på at kommunepolitikerne ville prioritere de eldre med disse midlene. Sannheten har TV 2 brukt tid på å avsløre de siste dagene. Den er jo at Arbeiderpartiets egne kommunepolitikere ikke prioriterer dette. Faktisk under halvparten har prioritert eldreomsorgen, mens andre har prioritert helt andre formål. Men i den samme debatten og ordvekslingen med meg sa statsministeren: «Vi styrer nå eldreomsorgen omtrent på samme måte som vi styrer skolen.» Men det er jo ikke sant. For når barna våre når skolepliktig alder og møter opp på skolen, får de skoleplass. Det er ikke slik at vi får tåredryppende oppslag i mediene om foreldre og barn som tropper opp på skolen og ikke får skoleplass, men får beskjed om at de må komme tilbake neste år – gudskjelov. Men det er fortsatt virkeligheten for landets eldre. Virkeligheten for landets eldre er at de er prisgitt om de bor i en kommune som har bygd ut eldreomsorgen, eller om de bor i en kommune som ikke har gjort det. Det uverdige spillet må nå opphøre. Derfor er min utfordring til statsministeren: Når skal han og hans regjering sørge for at alle de som har behov for verdig pleie og omsorg rundt omkring i dette landet, får behandling den dagen behovet inntreffer?
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2011-02-16:
Problemet er bare at de som trenger det, ikke får det tilbudet når situasjonen oppstår. Jeg viste også til – for tre måneder siden – et oppslag i Verdens Gang tilsvarende det som jeg nå tar opp, nemlig at den eldremilliarden som da ble bevilget, endte opp med å gå til kjøp av datautstyr og andre ting, i stedet for til eldreomsorg. Den situasjonen hadde vi altså for 20 år siden, den situasjonen har vi fortsatt. Og det skyldes jo at vi fra Stortingets og regjeringens side nærmest later som om vi har ansvaret for eldreomsorgen, men når problemene blir synlige, da skylder vi på kommunene. Vi må bestemme oss: Skal ansvaret for eldreomsorgen ligge i kommunene, eller skal ansvaret for eldreomsorgen ligge hos storting og regjering? Det mener jeg landets eldre har krav på å få en avklaring på, for de opplever jo at denne saken står øverst på dagsordenen ved hvert eneste valg. Så er mitt spørsmål til statsministeren: Er han fornøyd med at hans egne kommunepolitikere ikke prioriterer utbygging av eldreomsorgen?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Jeg er glad for at representanten Siv Jensen tar opp eldreomsorgen, for en av våre aller største oppgaver og utfordringer i årene framover er å bygge ut pleie- og omsorgstilbudet, slik at alle som trenger det, får den pleie og omsorg de har behov for. Nettopp fordi det er mangler innen pleie- og omsorgssektoren, også innen eldreomsorgen, har regjeringen lagt fram en omfattende opptrappingsplan basert på et bredt eldreforlik her i Stortinget, som handler om at vi skal bygge ut pleie- og omsorgstilbudet i kommunene fram til 2015. Vi er godt i gang med de planene. Vi har gjort flere forskjellige ting. Det ene vi har gjort, er å øke kommunenes frie inntekter. Det er riktig at det kom en milliard kr ekstra rett før jul, men det er i tillegg til de 46 milliardene de allerede har fått. Så kommunene har fått en betydelig økning i både frie og øremerkede midler de senere årene. Det har ført til en økning, utbygging av tilbudet. Men vi er ikke i mål. Derfor vil vi fortsette opptrappingen både i år, neste år og framover mot 2015. Vi har altså økt de frie midlene betydelig – de kan brukes på pleie og omsorg, men selvsagt også på andre ting – og i tillegg har vi økt de øremerkede tilskuddene, senest ved at vi økte disse tilskuddene til utbygging av sykehjem og omsorgsboliger med 40 pst., med virkning fra 1. januar i år. Så har vi satset mer på kompetanse og innhold, og vi har varslet et lovforslag der man skal hjemle verdighetsgarantien, som sier at alle har krav på en nødvendig og verdig omsorg. Og de som ikke får det, kan klage. Det er én forskjell på skole og eldreomsorg, og det er at alle barn skal i skole, men det er ikke slik at alle eldre skal på sykehjem – de skal på sykehjem de som trenger det.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Det overordnede ansvaret for norsk eldreomsorg – som for norsk skole, som for andre kommunale tjenester – ligger jo i Stortinget, for det er Stortinget som vedtar lovene, og det er Stortinget som vedtar bevilgningene. Men det betyr ikke at vi ikke skal ha et samarbeid og en arbeidsdeling mellom stat og kommuner. Arbeidsdelingen er at vi vedtar lovene, kommunene får penger, og så bygger de ut – enten det er skole eller eldreomsorg – i henhold til de lover og regler vi har vedtatt. Innen eldreomsorgen er det altså en kraftig økning – mange tusen nye årsverk. Vi er ikke i mål, men vi er godt i gang. Det andre er at vi forbedrer lovverket, slik at de som ikke får den nødvendige omsorg, kan klage og få det. Slik er det også innenfor mange andre områder, nemlig at Stortinget vedtar lovene, klageadgangen, og får man ikke det tilbudet man skal ha, kan man klage. Vi er altså svært godt i gang, og det er jo nettopp fordi vi ikke er fornøyd at vi har lagt fram omfattende opptrappingsplaner og følger opp dem. Og det er ikke én milliard – det er nesten 50 mrd. kr mer til kommunene i frie og øremerkede inntekter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Syke, pleietrengende eldre har lovfestet rett til pleie, og vi forbedrer og forsterker klageadgangen og lovverket rundt dette. Det er ikke slik at man i Norge skal gå rundt og ha behov for nødvendig helsehjelp uten å få det. Hvis man ikke får det, så skal man og bør man klage. Det er slått fast i dagens lovverk, og vi forbedrer og forsterker dette lovverket. Men det er altså, som jeg prøver å si, en forskjell her: Alle 6-åringer skal i skole, men alle eldre skal ikke på sykehjem. Heldigvis er det slik at de fleste eldre er friske, oppegående mennesker som ikke trenger pleie og omsorg, og hva man har behov for, varierer veldig. For noen holder det kanskje med et par timer hjemmehjelp i uken, for andre er det best å få noe hjemmesykepleie, andre kanskje omsorgsbolig, noen må på sykehjem. Den variasjonen, hva de har behov for – her skal det være faglige vurderinger. Så har vi altså lovfestet rett til nødvendige helsetjenester i Norge, og det gjelder selvsagt også eldre.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
For det første er det slik at alle milliarder hjelper, og en milliard ekstra før jul hjalp kommunene til å styrke pleie- og omsorgstilbudet, men også f.eks. til å unngå underskudd, slik at de går inn i 2011 med en bedre finansiell situasjon og dermed større mulighet til bl.a. å bygge ut pleie og omsorg. Men jeg gjentar: Vi har økt både de øremerkede midlene til pleie og omsorg og de frie midlene, og begge deler er viktig. For det andre er det slik at vi har sendt på høring et forslag bygget på en offentlig utredning, der vi slår sammen to ulike klageadganger. I dag er det et uryddig system; vi ønsker én samlet klageadgang. Regjeringen har ennå ikke bestemt nøyaktig hvordan det skal se ut, bortsett fra at vi kommer til å sørge for at det blir ett klagesystem. I dag er det to forskjellige systemer – ett i kommunehelsetjenesteloven og ett i sosialtjenesteloven. De bygger på ulike prinsipper, så spørsmålet er om vi forener de to lovene. Det kommer vi tilbake til når vi kommer med lovforslag, men god klageadgang skal det være.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
De pengene man fikk i 2010, fikk man i 2010, så det er i og for seg et engangsbeløp. Jeg opplevde stor glede hos alle som fikk del i den milliarden, pluss at vi tilbakebetalte da vi økte de øremerkede tilskuddene til dem som hadde bygd ut tidligere, så der kom det 7–8 mill. kr i tillegg. Men det blir jo videreført i den forstand at nivået på de kommunale inntektene ble økt noe i 2010, men de øker ytterligere i 2011, slik at det er en videreføring ved at vi legger enda flere milliarder inn i 2011. Jeg kan lekke fra budsjettet for 2012; det kommer enda flere milliarder oppå der igjen i 2012. Flere milliarder kommer til pleie og omsorg og til kommunene, mye mer enn da Høyre og Kristelig Folkeparti satt i regjering. Da var det veldig stramme forhold i norske kommuner – det var totalt over fire år 8 000 flere årsverk. De fire første årene vi satt, var det 40 000 flere årsverk i norske kommuner, mange i pleie- og omsorgssektoren. Så ønsker man kommunal eldreomsorg, bør man sørge for at denne regjeringen fortsetter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Også dette spørsmålet er jeg glad for å få, for olje- og gassnæringen er en veldig viktig næring for Norge. Den har bidratt til verdiskaping, bidratt til inntekter som vi alle har hatt glede av. Men noe av nøkkelen til suksessen til norsk olje- og gassvirksomhet er at vi har gått gradvis fram, forsiktig fram og kunnskapsbasert fram. Det gjorde vi da vi gikk nord for 62. breddegrad, da vi gikk inn i Norskehavet, og da vi gikk inn i de ulike delene av Barentshavet. Den gradvise, forsiktige tilnærmingen bør vi fortsatt ha, basert på kunnskap. Denne regjeringen har videreført den politikken ved at vi har tildelt store, nye letearealer i flere konsesjonsrunder i Barentshavet, i Norskehavet og i Nordsjøen. I tillegg har vi åpnet opp for muligheten for å gå videre i helt nye områder ved at vi nå skal sette i gang konsekvensutredninger av området rundt Jan Mayen, og vi har fått en delelinje med Russland, som åpner for også å ta opp spørsmålet om eventuell mulig gass- og oljeleting der. 60 pst. av norske ressurser er ikke utvunnet, så det er store ressurser også andre steder enn utenfor Lofoten som kan utvinnes, og vi er godt i gang. Vi har rekordhøyt investeringsnivå på norsk sokkel, slik at det bildet at det på en måte er stans i denne virksomheten, er feil. Vi investerer mer i olje og gass under denne regjeringen enn under den forrige, og vi har gitt omfattende og et stort antall lete- og utvinningstillatelser under denne regjeringen. Når det så gjelder Nordland VI og VII og Troms II, er jo det paradoksale at det vi nå gjør, er det den forrige regjeringen bestemte, nemlig at vi skulle ta stilling til dette området i forbindelse med en forvaltningsplan. Deler av Nordland VI var åpnet, Bondevik II-regjeringen valgte å stenge det og sa at dette skulle man ta stilling til i forbindelse med en forvaltningsplan. Da har jeg tenkt å gjøre som Bondevik II-regjeringen faktisk sørget for: Vi har en forvaltningsplan for disse områdene, og så bestemmer vi om vi går videre med konsekvensutredning. Hvis det hadde hastet så veldig, kunne man jo gjort det allerede i 2001, men da stengte man disse områdene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Ja, jeg har hørt at veldig mange ønsker en konsekvensutredning. Jeg har også sett at det er andre som har andre meninger. Og så er vi gode til å finne gode løsninger i dette landet. Så prøvde jeg også å få fram at selv om disse områdene selvsagt er viktige, er det også store områder med et betydelig potensial for lete- og utvinningsvirksomhet andre steder på norsk sokkel. Vi er godt i gang med et rekordhøyt investeringsnivå på norsk sokkel under denne regjeringen, og det er ikke slik at dette er det eneste interessante området. Det er også andre områder – Jan Mayen og andre områder – vi er i gang med. Mitt lille polemiske poeng var at dette var områder som dels var åpnet i 2001. Ideen om å ha en forvaltningsplan for å ta stilling til konsekvensutredning var ikke min idé. Det var en annen regjerings idé, men jeg synes det er en helt utmerket idé. Det er blant de forslagene jeg har sagt at jeg synes er gode, og som jeg nå sørger for at vi følger opp ved å ha en forvaltningsplan før vi tar stilling til spørsmålet om konsekvensutredning.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Vi vil gjøre mange ting for å bidra til at Norge fortsatt kan være en stor produsent og eksportør av gass. For det første vil vi fortsette med å dele ut letelisenser, slik at man kan finne gass. For det andre har vi varslet konsekvensutredninger på helt nye områder, som rundt Jan Mayen, der også Island ser på sin del av sokkelen. For det tredje har vi blitt enige med Russland om en delelinje i Barentshavet som gjør det mulig for oss, hvis Stortinget og regjeringen vil, også å åpne for letevirksomhet der, når de avtalene er ratifisert. For det fjerde har vi hatt et eget arbeid for økt utvinning fra eksisterende felt. Vi vet at fortsatt blir det meste av oljen og gassen i et oljefelt ikke utvunnet, man får den ikke opp. Kan vi gjennom ny teknologi og bedre rammevilkår øke utvinningsgraden, betyr det også økt produksjon. For det femte vil vi altså ta stilling til spørsmålet om konsekvensutredning i forbindelse med forvaltningsplanen for Nordland VI og VII og Troms II. For det sjette er jeg fortsatt tilhenger av at gass(presidenten klubber) er miljøvennlig ... (presidenten klubber)
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Ifølge loven vil det trenges mer enn stiftemaskiner og hullemaskiner for å lage en konsekvensutredning. Jeg tror det er nødvendig at man også gjennomfører utredninger på et bredere sett av temaer enn det som nå er utredet, dersom man skal oppfylle de kravene som stilles til en konsekvensutredning. Det skal lages et konsekvensutredningsprogram, og det skal godkjennes før man i henhold til petroleumsloven kan åpne et område for letevirksomhet. Som altså Bondevik-regjeringen sa, og som vi sier, skal vi ta stilling til det i forbindelse med forvaltningsplanen. Nå kommer forvaltningsplanen, og da vil disse vurderingene bli presentert for Stortinget. Det jeg har vært opptatt av å få fram, er at disse områdene er viktige, men det er også andre områder på norsk sokkel, dels felt som allerede er bygget ut, der det er et veldig viktig spørsmål om man skal øke utvinningsgraden – det handler om store volumer og store inntekter. Dels handler det om å tildele nye letelisenser, i Norskehavet og Barentshavet, men også eventuelt utenfor Jan Mayen. Dette er viktige områder, spesielt der vi nå ser mulighetene også innenfor Barentshavet Øst.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Hver gang vi har åpnet nye områder, har det vært omstridt. Hver gang har det vært noen som har vært sterke motstandere, og andre som har vært sterke tilhengere, og hver gang har vi funnet gode, balanserte løsninger, enten ved at ikke alt er blitt åpnet, f.eks. Haltenbanken og andre områder som er konsekvensutredet, men ikke åpnet, eller ved at vi har lagt bestemte restriksjoner på områder som er åpnet, f.eks. ved ikke å ha aktivitet i kystnære områder eller bare aktivitet på bestemte tider av året, osv. Det er nettopp dette som gjør at vi må ha omfattende kunnskap, gå skrittvis fram for å bestemme oss for om et område skal åpnes, og i tilfelle hvilke begrensninger som skal legges, geografisk eller på andre måter, hvis hele eller deler av området blir åpnet. Det er grunnen til at jeg faktisk mener det er en god idé å følge opp det Bondevik II-regjeringen la opp til, nemlig at vi skal se dette i sammenheng med en forvaltningsplan, og det er nettopp det regjeringen nå gjør. Da vil vi komme med våre vurderinger av hvorvidt det er mulig og hvordan det eventuelt vil være mulig å sikre det samme samvirket mellom fisk og petroleum også her.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Som jeg har vært inne på tidligere, har jeg sittet i regjeringer som tidligere har valgt å ikke åpne områder. Det gjelder kystnære områder – jeg mener det også gjelder noen områder på Mørebankene. Det gjelder Haltenbanken, og det gjelder andre områder. Det er jo nettopp i en vurdering av hensynet til fisk og miljø opp mot hensynet til petroleum. Det er den type vurderinger som gjør at det er helt riktig å ha en forvaltningsplan, og som gjør det helt riktig å ha en omfattende konsekvensutredning, dersom man overhodet skal vurdere om et område skal åpnes, med eller uten omfattende begrensninger. Så igjen er jeg en sterk tilhenger av en skrittvis, kunnskapsbasert og forsiktig tilnærming. Det har vært en stor suksess og har gitt en fantastisk utvikling på norsk sokkel.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Svaret på det spørsmålet er ja. Vi har ingen planer, verken som parti eller som regjering, om å endre noen lover slik at det blir økt adgang eller økt mulighet til å ta abort. Det måtte i tilfelle innebære en endring av abortloven, f.eks. å utvide grensen for antall uker hvor kvinner selv kan bestemme om de vil ta abort eller ikke. Det har vi ingen planer om. Jeg er dessuten helt enig i at et sorteringssamfunn ikke er et samfunn vi ønsker. Jeg er også helt enig i at alle mennesker skal tas imot og få den verdighet og den respekt som ethvert menneske har krav på. Jeg mener at det er en viktig debatt og diskusjon å ha, hvordan vi håndterer og bruker den kunnskap bioteknologien gir oss. Der hilser jeg velkommen en diskusjon. Vi har også varslet at vi skal gå igjennom bioteknologiloven nettopp for å høste erfaringer, se på hva som skal endres, og hva som kan videreføres. Det vi diskuterer, som er noe helt annet, og der regjeringen ikke har konkludert, men der Arbeiderpartiet har en konklusjon, er jo spørsmålet om vi skal gi alle mulighet til å utføre ultralyd tidlig i svangerskapet. Der trengs det ikke noen lovendring. Det foretas jo ultralyd i stort omfang i dag, både sent og tidlig i svangerskapet. I veldig mange regioner i Norge tar over halvparten av kvinnene tidlig ultralyd, de velger det, og alle over en viss alder får også tilbud om tidlig ultralyd. Det er ikke en lovendring, det er en adgang som folk i dag har. De tar det på private klinikker, og mange steder velger over halvparten av kvinnene det. Spørsmålet er om det skal være en adgang som gis gratis til alle, eller om det fortsatt skal være mulighet for tidlig ultralyd til dem som velger å gjøre det privat. Det er noe helt annet enn å diskutere lovendringer i f.eks. abortloven.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Jeg står ved det jeg sa i det intervjuet, at det ikke er aktuelt å endre noen lover slik at man gjør det lettere å ta abort bl.a. basert på forekomst av Downs syndrom. Det står jeg ved. Jeg prøver å rydde litt opp i begreper og spørsmål. Det ene er spørsmålet som noen har fremmet, om å endre abortloven, slik at man skal utvide grensen. Det avviser vi. Det andre er spørsmålet om man skal gjøre noe som likner på det man har i Danmark, hvor det er fostervannsprøve for alle. Det er vi også imot. Det tredje er spørsmålet om man skal ha tidlig ultralyd. Vel, det har vi i Norge i dag. De som ønsker det, kan ta tidlig ultralyd i 12. uke. Det er et veldig stort antall kvinner som gjør det. Dels gjør de det, de som er eldre, 37–38 år, men det er også veldig mange yngre som velger tidlig ultralyd, gjør dette på private klinikker og betaler, tror jeg, rundt 1 000 kr. I mange regioner av Norge er det altså 60 pst. av alle norske kvinner som gjør det. Det er en adgang som er der i dag. Spørsmålet er om den adgangen skal gjøres gjeldende for alle som et gratis tilbud i helsevesenet. Det har ikke vi tatt stilling til. Det skal vi drøfte i regjeringen. Det får vi komme tilbake til.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
For det første tror jeg vi alle skal vise veldig stor respekt for dette spørsmålet, fordi det handler om følelser, det handler om verdier, og det handler om hvordan vi skal kombinere vanskelige hensyn, nemlig hensynet til kunnskap, teknologi og respekt for menneskelivet. Det jeg sier, er at vi ikke er i en diskusjon om å endre noen lover. Det det er snakk om, og der Arbeiderpartiet altså har tatt stilling – men regjeringen har ikke tatt stilling og har ikke drøftet det ennå – er spørsmålet om det som det er adgang til i dag, nemlig tidlig ultralyd og som veldig mange kvinner tar, ultralyd i 12. svangerskapsuke, om det skal være noe man gir som tilbud til alle, eller om det fortsatt skal være en adgang for dem som ønsker det, gjennom å gå på private klinikker, de som kan benytte seg av det, og som gjør at det er ganske store forskjeller på f.eks. hvor i landet man får tidlig ultralyd. Det påviser ikke Downs syndrom, men det gir en indikasjon på Downs syndrom. Så må det eventuelt påvises gjennom fostervannsdiagnostikk. Det er et spørsmål regjeringen kommer tilbake til.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Jeg har understreket behovet for både varsomhet og kunnskap også i dette viktige spørsmålet. Det er også grunnen til at regjeringen har bedt Helsedirektoratet om å få en faglig status. Det er satt i gang undersøkelser og levert rapporter nettopp for å belyse de faglige spørsmål om hva man får vite, og hva man ikke får vite, og hva f.eks. tidlig ultralyd kan lære oss. Det er vi i gang med, og regjeringen har ikke besluttet noe, men vi har varslet en gjennomgang på et faglig grunnlag. Regjeringen har ikke tatt noen stilling. Det Arbeiderpartiet har sagt, er at vi ønsker at tilbudet om tidlig ultralyd skal være for alle. Det er full mulighet til å ta tidlig ultralyd i dag, men da må man gjøre det på private klinikker. Det er et stort antall kvinner som gjør det. Det jeg har sagt, er at jeg vil ikke endre abortloven eller andre lover som skal gjøre det lettere for dem å ta abort, men at de har en adgang til tidlig ultralyd som gir en indikasjon, og som eventuelt må påvises gjennom senere fostervannsdiagnostikk. Det har de i dag.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Alt det vil vi komme tilbake til når vi har gjennomført høringen og gått igjennom høringsuttalelsene. Ellers mener jeg også at det er veldig viktig å understreke at selv om man har adgang til ultralyd, har man ikke sagt ja til et sorteringssamfunn. Det er jeg helt enig med representanten i. Det er jo tilbud om ultralyd for alle eldre mødre i dag. Vi sier jo ikke at det er et sorteringssamfunn for eldre mødre eller eldre gravide. Det er også veldig mange yngre mødre som velger å ta ultralyd i dag, for det har de adgang til. Vi sier ikke at det er et sorteringssamfunn av den grunn. Det diskusjonen handler om når det gjelder Arbeiderpartiets forslag, er spørsmålet om tilbudet om tidlig ultralyd skal være for alle, eller om det skal være for dem som selv velger å gjøre det på en privat klinikk. Det er en viktig diskusjon, men det er ikke noen diskusjon om ja eller nei til sorteringssamfunn. Det er et spørsmål om hvor omfattende adgangen til ultralyd skal være.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-02-16:
Jeg mener jo at gass er en veldig flott naturressurs som vi bør ta i bruk i Norge, og som vi også bør eksportere i store mengder til Europa, fordi det bidrar til reduserte utslipp der, sannsynligvis kanskje det viktigste bidraget til reduserte utslipp i Europa. Så mener jeg samtidig at vi er nødt til å ta inn over oss at selv om gass slipper ut mindre CO2 enn kull og olje, er det også CO2-utslipp, klimagassutslipp, knyttet til bruk av gass i Norge. Det betyr at vi er nødt til å håndtere klimautfordringen på en eller annen måte. Når det gjelder det konkrete prosjektet: Det er jo slik at regjeringen må ta stilling til konkrete prosjekter, enten det er et gasskraftverk her eller et industrianlegg der, hvis vi får konsesjonssøknader om det. Vi driver ikke og forhåndsbehandler eller tar stilling til enkeltprosjekter før vi får søknader om det. Men det som alle som søker, må være klar over – og det er de jo klar over – er at det i Stortinget er et bredt klimaforlik, der ikke minst Kristelig Folkeparti og Venstre, men også Høyre, gang på gang har understreket at det står ved lag, uansett. Høyre har understreket at det også står ved lag dersom de skal samarbeide med Fremskrittspartiet. I det klimaforliket har man forpliktet seg til å redusere utslippene av CO2, eller klimagasser, med 15–17 millioner tonn i Norge. Høyre presset jo på for at det skulle være enda større reduksjon. Høyre mente vi skulle ta over 20 millioner tonn i Norge. Så når Høyre har forpliktet seg til så store reduksjoner av CO2-utslipp i Norge, kan man ikke samtidig gå i samarbeid med Fremskrittspartiet om å øke utslippene i Norge. Høyre garanterer gang på gang at det skal være minst så store reduksjoner i Norge som klimaforliket legger til grunn. Da må vi håndtere CO2-utlippene enten gjennom å finne løsninger som ikke slipper ut CO2, eller ved at man satser på karbonfangst. Vi investerer mye i utviklingen av karbonfangstteknologi nettopp for å muliggjøre økt bruk av gass i Norge.