Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2008-06-20:
Det har vært snakket veldig mye om postkort i denne debatten om revidert budsjett. Jeg skjønner kanskje de rød-grønnes behov for å presentere glansbildet, nemlig, av det alle andre egentlig ikke ser. Det er store utfordringer for de rød-grønne partiene i å forklare velgerne hvorfor denne regjeringen angivelig er en suksess, for velgerne har altså ikke oppdaget det. Velgerne etterspør løsninger på en hel del grunnleggende offentlige ansvarsområder der ting forfaller, og forfaller hurtigere år for år. Det er situasjonen. Man opplever et samfunn hvor stadig flere får økt privat rikdom. Man hører hele tiden om den statlige rikdommen og om et statsbudsjett som går med hundretalls av milliarder kroner i overskudd. Men samtidig opplever man en virkelighet hvor man ikke har råd til å asfaltere veiene fordi prisene stiger, hvor man ikke har anledning eller vilje til å bygge ut flere motorveier fordi man angivelig ikke vil, og hvor offentlige bygninger er i økende forfall og detter fra hverandre. Det er den virkeligheten folk ser. Derfor øker også gapet når det gjelder tilliten til politikken, fordi man ikke leverer varene. Dette er egentlig en regjering som hangler videre - en regjering som er mer opptatt av å administrere Norge enn av å levere på de områdene der de faktisk lovet velgerne å levere ved valget. Det kan vi ta til etterretning, og på mange måter er det kanskje bra, for da iverksettes heller ikke de store sosialistiske prøveprosjektene som mange av oss var veldig redde for med tanke på at SV skulle komme i regjering. Mye av det som har vært hovedretorikken - ikke minst til finansministeren - har vært å forsøke å skape et inntrykk av at man skulle få en fantastisk skattepolitikk i dette landet bare man fikk en rød-grønn regjering. Man prøver å skape et inntrykk av at omfordeling skjer nettopp gjennom høyere skattlegging av de såkalt rike. Sannheten er jo en ganske annen. Sannheten er at det første Kristin Halvorsen gjorde, var å gi de største skattelettelsene til dem som hadde mye fra før. Det var det finansministeren gjorde. Det sier litt om hva slags skattesystem vi faktisk har - et skattesystem som er langt mer krevende enn det var i den enkle retorikken som vi hørte gjennom hele valgkampen. Det er faktisk slik at skatt er å dra inn andre menneskers eiendom, det er å dra inn andre menneskers penger. Skattelette er ikke milde gaver fra politikerne til folket. Det dreier seg i bunn og grunn om hvor mye skatt man skal kunne kreve inn for å holde et anstendig velferdsnivå i det norske samfunn. Men realiteten er jo nå at hver gang en rød-grønn politiker snakker om behovet for å øke skattene, rister enda flere mennesker på hodet, for det eneste de ser, er at overskuddet på statsbudsjettet bare blir høyere. Og hvis målet er å øke overskuddet ytterligere gjennom å konfiskere andre menneskers penger, har jeg store problemer med å forstå det. Det er jo ikke slik at man har lyktes i å omfordele selv om man har økt skattleggingen av de rike. Det er jo ikke slik at flere fattige i dette samfunnet har blitt mindre fattige fordi man har skattlagt noen hardere. Sannheten er at det har blitt flere fattige i det norske samfunnet under den rød-grønne regjeringen. Det er virkeligheten. Så har man sikkert mange bortforklaringer på hvorfor det er blitt slik, men sannheten er at fattigdommen øker. Så vil jeg gi Regjeringen honnør for mange av de grepene man tok i trygdeoppgjøret, for de er fornuftige. Men man burde ha gjort noe som var enda mer fornuftig, nemlig løftet også de resterende minstepensjonistene. For det er jo ikke slik at man blir rikere av å ha en samboer eller en ektefelle. Men dem skal man altså ikke løfte, fordi man har valgt å skille ut én gruppe minstepensjonister fra resten. Jeg synes at denne regjeringen egentlig burde konsentrere seg mer om å levere varene og mindre om retorikk. I dag går alle og venter på den store ommøbleringen i Regjeringen. Og det er det Regjeringen skal gjøre, tydeligvis, de skal ommøblere. Det kan kanskje pynte på fasaden, men det politiske innholdet forandrer seg jo ikke. Sylvia Brustad, som har hatt ansvaret for Helse- og omsorgsdepartementet siden denne regjeringen tiltrådte, har ikke levert på et eneste område i helsepolitikken. Køene er blitt lengre, rehabiliteringen svikter, rusproblemene blir større - for å nevne de aller viktigste områdene. Er det noen som tror at Regjeringen kommer til å satse mer ved at de bytter statsråd?