Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-12-17:
Innledningsvis har jeg lyst til å gjøre det helt klart at jeg er helt enig med representanten Wiborg i at ytringsfriheten er en grunnleggende rettighet og en verdi i et demokratisk samfunn. Ytringsfriheten må forsvares, også når det er ytringer som er framsatt, som vi misliker. Dette innebærer at en også må verne om retten til å fremme ytringer som de fleste tar sterkt avstand fra. Voltaire, en fransk filosof, sa det så fint en gang, at han kunne mislike sterkt det noen sier, men at han var villig til å dø for retten til å kunne si det. Jeg har vært klar på at vi som samfunn må tåle ytringer som både kan provosere og også kan oppfattes støtende. Ytringsvernet er sterkt. Å brenne en koran er derfor i utgangspunktet en ytring som er vernet av Grunnlovens paragraf om ytringsfrihet. Men selv om ytringsfriheten er grunnlovfestet og står sterkt, er den ikke helt absolutt, for Stortinget har i straffeloven § 185 bestemt at man kan straffes for hatefulle ytringer. Terskelen for å straffe noen for en slik ytring etter straffeloven § 185 er imidlertid høy, og i rettspraksis er det lagt til grunn at § 185 bare rammer ytringer av kvalifisert krenkende karakter. Men hvilke ytringer som i utgangspunktet er vernet av ytringsfriheten, og hva som kan bli rammet av straffeloven § 185, er nødt til å bli avgjort av påtalemyndighet og til slutt av domstoler, i siste instans. Og det er viktig å understreke at det ikke er den til enhver tid sittende regjering som skal definere den grensen; det er det den uavhengige påtalemyndigheten og den uavhengige domstolen som skal gjøre. Politiets oppgave ved politiske markeringer og demonstrasjoner er å ivareta ro, orden og sikkerhet samt å bidra til at alle som ønsker å få ytre seg, har muligheten til det. Dette gjelder uavhengig av hvilke aktører som demonstrerer, eller som deltar i en motdemonstrasjon. Politiet kan, med hjemmel i politiloven, gripe inn for å opprettholde ro og orden uavhengig av det som ytres under demonstrasjonen, og uavhengig av om det også blir rammet av straffeloven. Det vil i så fall bli en sak for etterforskning senere. Ytringsfriheten gjør imidlertid at politiet må være mer tilbakeholdne med å gripe inn i politiske markeringer og demonstrasjoner enn ved andre typer arrangementer og ulovligheter. Politiets plikt til å gripe inn på bakgrunn av ordensforstyrrelser og straffbare handlinger må hele tiden veies opp mot retten til å ytre seg fritt i denne sammenhengen. Det hender at vi leser i media at enkelte ønsker at planlagte demonstrasjoner for organisasjoner med liten støtte i samfunnet bør nektes. Det vil jeg advare mot. Jeg vil heller framheve at det ikke er noe krav om tillatelse fra politiet for å holde en demonstrasjon. Men det må gis en melding til politiet for å sikre at demonstrasjonen kan avvikles på en forsvarlig måte. Politiet kan da sette vilkår, men bare for å ivareta ro, orden og sikkerhet. Andre hensyn skal ikke politiet vektlegge. Det at en offentlig grunneier, eller kommunen, ikke ønsker markeringer, er som en klar hovedregel ikke et forhold politiet kan ta hensyn til, og ikke et grunnlag for politiet til å nekte en markering. Politiet kan bare nekte en demonstrasjon hvis det ikke er mulig å gjennomføre markeringen på en forsvarlig måte. Den tidligere operasjonsordren fra Politidirektoratet skapte tvil om terskelen for å gripe inn i en pågående demonstrasjon, og Politidirektoratet har derfor justert operasjonsordren for å skape en nødvendig klarhet. Den nye ordren konsentrerer seg om politiloven og de hjemlene som politiet har for å avvikle demonstrasjonene på en slik måte at ytringsfriheten, demonstrasjonsfriheten og hensynet til å avvikle demonstrasjoner trygt, blir ivaretatt. Jeg er trygg på at den nye operasjonsordren ivaretar disse hensynene på en god måte, slik at det ikke oppstår spørsmål om retten til å demonstrere og ytre seg fritt.