Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-05-20:
Representanten Høglunds interpellasjon gir mulighet for en debatt og kanskje noen refleksjoner om FNs rolle og også FNs rolle og arbeid i forhold til menneskerettighetsspørsmål. De rykende ruinene fra 2. verdenskrig dannet bakteppet da FN ble stiftet. FN - De forente nasjoner - skulle være verdensomspennende. Organisasjonen ble stiftet bl.a. for å forebygge og hindre krig mellom stater og sikre overholdelse av menneskerettighetene. Nazismens grusomheter og de millioner av døde krigen hadde etterlatt, var en påminnelse om hva som også i framtiden kunne skje dersom man ikke fikk til et forpliktende internasjonalt samarbeid. FN er den eneste verdensorganisasjonen vi har. Den er også det medlemslandene gjør den til. Norge har i alle år samarbeidet med likesinnede land i FN om menneskerettigheter, om konfliktforebygging, og vi fikk også høre utenriksministeren redegjøre for dette. Som utenriksministeren vil også jeg understreke at for å oppnå resultater kan vi ikke bare snakke med dem vi er enige med. Vi må kunne sette oss ned og fortelle verdens Mugaber eller verdens ayatollaer at det de gjør, er galt, at vi er innstilt på å stå opp for verdens millioner av undertrykte. Styrken ved FN er at alle sitter ved det samme bordet. Bare slik kan vi også sikre en internasjonal rettsorden. Jeg mener det står respekt av FNs arbeid med menneskerettigheter - ikke fordi det er ufeilbarlig, men det er tross alt dette arbeidet som har gitt oss menneskerettighetskonvensjonen, som har gitt oss Barnekonvensjonen, og som har gitt oss sikkerhetsrådsresolusjon 1325 om kvinners situasjon når freden skal bygges. Det er i år 60 år siden verdenserklæringen om menneskerettighetene ble vedtatt. Jeg vil vise til det som utenriksministeren sa, at det var i den daværende menneskerettighetskommisjonen under ledelse av USAs FN-ambassadør, som da var Eleanor Roosevelt, at verdenserklæringen ble framforhandlet - med det resultat at vi også har fått konvensjonen om sivile, politiske, økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter. Vi har fått torturkonvensjonen, Barnekonvensjonen og rasediskrimineringskonvensjonen som har gitt mennesker verden over et rettslig bindende grunnlag for å ansvarliggjøre sine myndigheter, som utenriksministeren understreket. Norge har alltid vært aktiv i FN, og 1. januar 2001 tok Norge sete i FNs sikkerhetsråd for en periode på to år. Lavmælt og resultatorientert kan kanskje være det som karakteriserer våre to år i Sikkerhetsrådet. Norge jobbet med konfliktforebygging, med konfliktløsning og med samarbeid med afrikanske land. Jeg mener Norge fikk utrettet noe i sin toårige sikkerhetsrådsperiode. Derfor er det også viktig å prøve å komme inn i det nye menneskerettighetsrådet. Vi må tro at vi greier å få til ting, selv om utgangspunktet av og til kan se litt vanskelig ut. At det har tatt tid å få Menneskerettighetsrådet til å fungere, og at det kanskje har vært mangel på oppslutning om mandatet, må man ta med seg i det videre arbeidet. FN er den viktigste organisasjonen i verden når det gjelder menneskerettigheter, når det gjelder bistand, og når det gjelder internasjonale operasjoner. Jeg tror faktisk FN i dag har 18 ulike internasjonale operasjoner gående. FN er den organisasjonen som har tilstrekkelig autoritet, enten det dreier seg om regimet i Burma eller store humanitære katastrofer. Norge er et lite land som er avhengig av sterke og klare internasjonale kjøreregler. Vi ville bare tape dersom vi valgte ikke å delta i FNs organ for beskyttelse av menneskerettighetene. På samme måte deltar vi også i en rekke andre fora knyttet til FN og andre internasjonale organisasjoner, både for å fremme våre egne interesser, og ikke minst for å sikre et verdenssamfunn i solidaritetens tegn.