Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2007-04-23:
I denne saken får vi igjen et eksempel på hvordan Fremskrittspartiet uten videre endrer politikk på tunge, viktige områder. I partiprogrammet, som altså gjelder for denne perioden, står det at «Fremskrittspartiet ønsker en folkepensjon, som på sikt skal være lik for alle». I innstillingen sier de at de vil opprettholde dagens system, men med noen justeringer. Igjen er det oljen Fremskrittspartiet bruker som argument for å gå bort fra en programfestet politikk som de har oppdaget at folk ikke vil ha, nemlig en politikk som gjør alle til minstepensjonister og overlater ansvaret for en god pensjon til den enkelte. Det minner meg om noe Albert Einstein sa etter å ha gitt sin sekretær ukas oppgave til studentene ved universitetet i Basel, der han underviste. Sekretæren så på oppgavene og sa: Men professor, det er jo de samme oppgavene som de fikk i forrige uke. Ta det med ro, frøken, sa Einstein, jeg har endret svarene. Det er det Fremskrittspartiet gjør når de oppdager at politikken de har programfestet, ikke helt slår an eller holder i møte med virkeligheten, som lokal støtte til bompengeinnkreving er et eksempel på. De endrer svaret. Representanten Robert Eriksson svarte ikke på spørsmålet fra Sverre Myrli. Betyr det at Fremskrittspartiet har endret politikk, eller er målet på lengre sikt fortsatt et pensjonssystem med lik folketrygd for alle? Spurt på en annen måte: Kan folk flest stole på Fremskrittspartiets partiprogram, eller kan de det ikke? Representanten Eriksson sa at det ikke er bevist at det er nødvendig å endre pensjonen, selv om pensjonsutgiftene vokser sterkt og skal bæres av færre i arbeid. Har ikke Fremskrittspartiet lært noe av klimadebatten, hvor de har sagt det samme helt til det siste? Nå har de oppdaget at folk faktisk er bekymret for klimaendringene, så nå begynner også Fremskrittspartiet å erkjenne at drivhuseffekten ikke dreier seg om gartnerier. Hvis det i 2030 eller 2040 skulle vise seg at verdiskapningen er enda høyere enn det som ligger til grunn for flertallets grep, tror jeg våre barnebarn vil finne mange fornuftige formål å bruke de ledige pengene på, bl.a. en stor og krevende gruppe eldre, nemlig oss. Hvis vi ikke gjør noe nå, tror jeg de av våre barnebarn som sitter i denne salen, blir nødt til å ta noen ganske dramatiske grep. Det er da vi kan snakke om en mørk dag for landet, fordi vi i dag ikke tok det ansvaret som er nødvendig. Representanten Eriksson kritiserte de tre opposisjonspartiene som er med på avtalen, og mente at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har vært smålåtne og fått svært lite igjen. Men hva er det Fremskrittspartiet oppnår? Hvilken strime av lys er det de er i stand til å bringe inn på denne for landets og pensjonistenes mørke dag? Ingen ting, ingen verdens ting. Det er resultatet av å stille seg utenfor. Denne praksisen med å endre politikk – eller som det også heter: snu kappa etter vinden – kan gi kortvarig glede, men problemer over tid. Man tærer nemlig på noe som er fundamentalt i politisk arbeid, og som er nødvendig – ens egen troverdighet. Pensjonsordningene er hjertet i et velferdssamfunn der vi vil ta ansvar både for oss selv og for hverandre. Derfor er det så viktig at vi i tide forhindrer at denne hjertemuskelen blir overarbeidet. Selv om vi er i den utrolig heldige situasjon at vi har et sterkt voksende pensjonsfond som hjelpemotor, ser vi at vi må gjøre noe med dagens system hvis det ikke skal bli for tungt å bære om noen tiår, når det blir langt færre i arbeid og flere i pensjon. Dette er det ene viktige perspektivet vi ikke må glemme, men som mange av dem som kritiserer det vi nå skal vedta, ser bort fra. Det andre viktige perspektivet vi må bygge debatten om pensjonssystemet vårt på, er dette: Pensjon er utsatt lønn. Også i denne debatten bruker Fremskrittspartiets representanter utrykk som at dette har vi råd til, enten det gjelder å øke minstepensjonen eller garantipensjonen, eller det gjelder romslige ordninger for å kunne gå av tidligere enn ved 67 år. Men det er ingen som gir oss pensjon; vi sparer til vår egen pensjon. Derfor må det også være slik som vi nå bygger inn i det nye systemet: Vil du gå av tidlig, må det få konsekvenser for din årlige pensjon. Dette rydder også opp i et forhold som det blir stadig vanskeligere å få forståelse for, at det du tjener ved å jobbe litt ved siden av tidligpensjon, avkortes. Mange opplever dette som at det ikke lønner seg å jobbe litt, mens vi politikere altså med styrke sier at folk må jobbe litt mer. Det oppleves som dobbeltkommunikasjon, og det står i veien for å nå et annet viktig mål med denne reformen, nemlig å gi folk større valgfrihet og mulighet til å være litt i jobb, selv om man egentlig er blitt pensjonist.