Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-20:
Det kan være ganske illustrerende for transseksuelles rettigheter i Norge at vi kommer til å bruke vesentlig mindre tid på denne debatten enn man har gjort på debatten om hvorvidt en skattepliktig borger i Norge skal måtte betale sin skatt. Det synliggjør behovet for at man går inn og gjør noe her. I 1972 fikk Sverige lovfestet rettigheter for transseksuelle. Vest-Tyskland og Italia fulgte etter i 1982, og Nederland og Tyrkia i 1985 og i 1988. Det er helt åpenbart at det er behov for en lovregulering også i Norge. Det ene området hvor det er behov for lovregulering, gjelder retten til kjønnsskifte. Det vi har sett ved Rikshospitalet, er en uverdig situasjon, der man, i motsetning til slik saksordføreren fremstilte det overhodet ikke har vært sikret rettigheter. Sammen med Annelise Høegh tok jeg i april 2000 opp overfor helseministeren at behandlingen av transseksuelle hadde opphørt ved Rikshospitalet. Siden den gang har det vært en kamp og en spissrotgang for de transseksuelle for å få stablet på beina et nytt tilbud. Så sent som i går, den 19. mars, kunne vi se i NRK-programmet «Puls» at behandlingstilbudet ennå ikke var på plass, til tross for at direktøren ved Rikshospitalet fremstilte det som at alt var i sin skjønneste orden, da sosialkomiteen besøkte Rikshospitalet i januar. Jeg må si at det mens jeg har sittet her på Stortinget i denne fireårsperioden, er få saker som har rystet meg så mye som denne med hensyn til den holdningen transseksuelle blir møtt med i Norge og de manglende tilbudene de står overfor. Det å si at man er sikret rettigheter gjennom ulike lovhjemler i dag, slik som lov om pasientrettigheter, er jo helt feil. Det synliggjøres jo i praksis. I tillegg opplever transseksuelle en spissrotgang knyttet til at de skal få registrert nytt personnummer, i forhold til adopsjonsrettigheter, i forhold til rettigheter knyttet til giftermål osv., osv. Det betyr at hver enkelt person som går gjennom dette, må gå sine egne veier for å finne løsninger. Slik kan vi ikke ha det. Jeg må si at justiskomiteen har behandlet denne saken med en harelabb. Jeg synes at de overhodet ikke har fanget problemstillingen som forslaget tar opp. Jeg hadde forventet at iallfall Høyre og Arbeiderpartiet, og jeg vil også si mellompartiene – Fremskrittspartiet har jeg ingen forventninger til i denne saken – i fellesskap hadde sagt at selvsagt skal dette på plass. De eksemplene som er nevnt fra andre land, synliggjør at Norge på dette området ligger langt etter andre land. Vi ligger nesten 30 år etter Sverige. Det kan hende at vi kommer til å ligge mer enn 30 år etter Sverige. Det har jeg tenkt å spørre justisministeren direkte om: Vil justisministeren nå ta initiativ til at vi også i Norge får en lovregulering slik at man ikke bare sikrer dem som er i behov av det, lovmessig rett til operasjon ved kjønnsskifte ut fra gitte kriterier, men at de også sikres rettigheter knyttet til personnummer, i forhold til adopsjon – at alle disse forholdene reguleres i en lov, slik at man får de tingene på plass? Etter mitt syn er justiskomiteen altfor uklar i forhold til at dette skal komme på plass. Man overlater det til departementet. Da er det helt naturlig å stille det spørsmålet til justisministeren, når nå justisministeren er til stede i salen i dag.