Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-05-22:
Da jeg hørte representanten Håbrekkes forklaring av de rød-grønnes innenfor- og utenforskap i kulturlivet, fikk jeg nesten bakoversveis. Og det skal mye til, når dere ser på håret mitt. Med respekt å melde: For å forstå hans forklaring må man kanskje tilhøre høyresiden i norsk politikk. Jeg forstår den altså ikke. Et av de aller første avsnittene i denne meldingen begynner med disse ordene: «Deltaking i kulturaktivitetar er ein måte å høyre til samfunnet på». Jeg synes denne ene setningen sier det meste om hvor viktig denne meldingen er. Mange av oss har selv kjent på kroppen hva det vil si å stå på sidelinjen – det å ikke bli sett eller ha den ekle følelsen av å ikke være en del av noe. Det er ingen god følelse. Det er nesten så jeg hører Lars Kilevold når han i sangen synger «Sitter her aleine, har vært det lenge nå» osv., osv., inntil sangen avsluttes med: «Livet er for kjipt, det kan‘ke være sunt». Det har han så rett i – det er ikke sunt, og det er utrolig mye god helse i det å være sammen med andre. Å finne sin plass på ulike kulturarenaer har vært en god resept for å skape en god mening med livet. Dessverre er det mange som ikke har et forhold til de viktige kulturarenaene hvor man gjennom fellesskap opplever identitetsskaping og samvær med andre. Å stå utenfor er en utfordring, og kanskje særlig alvorlig er det når barn og unge faller utenfor det mangfold av tilbud som kulturlivet tilbyr. Som statsråden innledet med, har denne rød-grønne regjeringen mye å være stolt av når det gjelder satsing på kultur. Kulturløftet I og Kulturløftet II er bekreftelser på det. Vi er stolte av denne satsingen, men vi er ikke fornøyd. Mye må ennå gjøres – og kanskje også gjøres litt annerledes. Derfor synes jeg det er helt på sin plass av regjeringen å stille spørsmål om denne satsingen har ført til at alle som ønsker det, får tilgang på kulturopplevelser. Jeg tror ikke vi noen gang kan svare et entydig ja på dette og andre spørsmål, men vi kan bare bli bedre. Det er en motivasjon i seg selv. Politisk kan vi gjøre mye gjennom bevilgninger, men det er ikke nok. Et av de mange viktige målene i denne meldingen er at vi må bli bedre lagspillere. Regjeringen er også tydelig på at vi alle, inkludert kultursektoren, må bli tydeligere og mer synlige i arbeidet med å få flest mulig inn til seg. Det er ikke alle som står utenfor av egen fri vilje. Mange vil så gjerne inn. En barriere kan være fysisk tilgjengelighet, en annen kan være et spørsmål om økonomi. Norges Blindeforbund var sammen med mange andre til stede under høringen til denne meldingen. De var veldig tydelige på at vi ennå har et stykke vei å gå før vi oppnår målsettingen om at alle som ønsker det, kan få ta del i kulturopplevelser. Det tar vi til oss, og derfor er mange av de innspill de kom med på høringen, blitt tatt med i meldingen. Vi som er så heldige å være noenlunde funksjonsfriske, tenker ikke på at mange tusen mennesker i sin hverdag ikke kan ta del i det vi tar som en selvfølge. Regjeringen tar dette på alvor, noe også meldingen er tydelig på. For å nevne noen eksempler vil det bli gitt støtte til publisering av aviser i lydformat. Det vil også bli gitt støtte til tegnspråktolking av teater og til å utrede en ordning for synstolking av norsk film – tiltak som gjør at tilgang til kulturopplevelser for mange tusen mennesker blir en mulighet. Et tredje hinder – som kanskje er det mest utfordrende, enten man er funksjonsfrisk eller har funksjonshemning – er nemlig det å ta det store skrittet fra passivitet til aktivitet. Noen bare gjør det. Jeg har lyst til å bruke et utsagn fra Namsos. Der sier de: «Vi bærre gjær det». Og noen som gjorde det, var Blindeforbundets lokallag i Finnmark, som valgte å stille med et lag bestående av blinde og svaksynte i Vardø under den store snøballfestivalen. Laget fikk det selvfølgelige navnet «Sneblindingan». Fylkessekretæren i Finnmark svarte dette på spørsmålet om hvorfor de deltar: «Galskapen tar oss innimellom, men vi har noen ord i Norges Blindeforbund som vi prøver å følge, og et av de ordene er å være offensive. Vi utfordrer oss selv». Det gjorde de. Istedenfor å stå utenfor ble de en del av noe – på lik linje med alle de andre lagene som deltok. Et annet eksempel på «berre å gjere det» er et møte med det profesjonelle teateret fra Namsos, Teater NonSTOP, som også saksordføreren nevnte i sitt innlegg. Vi møtte dem gjennom deres forestilling med den utfordrende tittelen «Du–jeg, oss–dem, innenfor–utenfor». Du får tanker etter en slik teateropplevelse, og det er jo også hensikten med kulturen: en kommunikasjon mellom oss som publikum og dem som er på scenen. Skuespillerne på scenen klarte nettopp det, å få oss til å forstå at vi alle er en del av et fellesskap – ikke vi og dem, men vi. Det er det denne meldingen omhandler, å skape en inkluderende kultursektor der alle har like muligheter til å delta og til å utvikle sine skapende ressurser. I det perspektivet har jeg lyst til å avslutte med budskapet i en Statoil-reklame som sendes på tv: «Det er på de små scenene de store drømmene skapes.» Vår oppgave er å bidra til at vi har et mangfold av scener som ivaretar våre drømmer, på scenen eller blant publikum.