trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Jeg tror ikke jeg er sitert riktig når det sies at min forgjenger hadde for mange baller i luften, men jeg konstaterte at han hadde satt i gang en masse baller som nå måtte plukkes ned. Det er for så vidt, må jeg si, for mitt vedkommende en stor fordel. Det er klart at når det ligger en ferdig utredning fra Mjøs-utvalget og Aamodt-utvalgets innstilling ligger til behandling, når vi har en rekke av disse grunnlagsdokumentene, er det en veldig stor fordel å ta over som statsråd, for dette utredningsarbeidet er da allerede gjort. Men jeg vil jo si at det er det neste skrittet, utforming av konkrete forslag og gjennomføring av endringer i praksis, som er det avgjørende. Sånn sett er det et privilegium å få lov å være den som, i hvert fall foreløpig, sitter og har ansvaret for det. Når det gjelder målstyringsprinsippet, tror jeg det er et godt prinsipp. Jeg tror vi skal sette opp noen mål for skolen, og så skal man gi større tilpasningsmuligheter lokalt i hver enkelt kommune og kanskje på hver enkelt skole. Jeg deler representanten Tingelstads bekymring for det skjemaveldet og rapporteringsveldet og det byråkratiet som vi ikke bare ser rundt målstyringen, men også rundt en del av de forsøkene som vi setter i gang. Av og til kan man lure på om søknadsskriving og rapportskriving koster mer enn de få kronene som den enkelte skole får til konkrete forsøk. Det er en ting som jeg vil se nærmere på. Til sjuende og sist er det kommuneøkonomien som avgjør kvaliteten på skolen, også når det gjelder arbeidsmiljø for den enkelte elev. Det betyr ikke at vi ikke skal ha klare regler for det, og jeg har sagt også i redegjørelsen at jeg mener at den diskusjonen må vi snart si er over og komme til en konkret lovgivning som sikrer elever en god arbeidsmiljørettighet. Det er et paradoks når vi skal inn i livslang læring, at folk skal veksle mellom en arbeidsplass hvor man har lovfestet rett til et skikkelig arbeidsmiljø, og en skoleplass hvor man ikke har det.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-05-18:
Først til lærerlønn. Det er riktig at OECD-rapporten viser at norske lærere ligger lavt sammenlignet med andre i forhold til lønn. Men den viser også at norske lærere ligger lavt i antall undervisningstimer pr. år i forhold til andre lærere. Jeg mener at det er en sammenheng her. Uten at vi trenger å gå konkret inn i lønnsforhandlingene fra Stortingets talerstol, kan jeg si at jeg skulle ønske meg en skole hvor lærerens arbeidstid kunne brukes mer fleksibelt, slik enkelte skoler allerede har forsøkt. Jeg har tidligere også sagt fra Stortingets talerstol at lærerlønn er en viktig rekrutteringsfaktor, og det understreket jo også Stortinget i behandlingen av rekrutteringsmeldingen. Så bare kort til dette med Teknologirådet. Det skal, som representanten viste til, overføres til et annet departementet. Det har jeg sluttet meg til. Men jeg er enig med representanten i at den rådgiverrollen som Teknologirådet har hatt i forhold til ny teknologi, må bevares. Om Teknologirådet i tillegg skal ha andre oppgaver, får vi komme tilbake til, og det ligger til en annen statsråd å utforme forslag til det. Men at dagens rådgiverrolle blir ivaretatt, vil iallfall jeg være opptatt av. Så til det med indikatorer. Jeg tror ikke det er riktig sitert når representanten Reikvam sier at vi skal ha utvidet bruk av normerte prøver. Men at vi også skal ha det som en faktor i evalueringen av kvaliteten i norsk utdanning, er jeg en sterk tilhenger av. Jeg er 100 pst. enig med dem som sier at normerte prøver bare måler en del av kunnskapsbegrepet, og at en for sterk fokusering på normerte prøver vil kunne gi en ensretting. Men konkret faktakunnskap eller «hva-kunnskap» som OECD bruker som formulering, er også en del av kunnskapsbegrepet, og det måler normerte prøver på en god måte, og det vil jeg være en tilhenger av å bruke i evalueringen av kvaliteten i norsk skole.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2000-05-18:
Jeg vil først påpeke at det er interessant å konstatere at utdanningsministeren tok ordet «enkeltmenneskets» i sin munn hele to ganger i begynnelsen av sin redegjørelse. Det kan være en positiv utvikling, selv om det på ingen måte bidrog til at resten av redegjørelsen bar bud om at en hadde innsett at undervisning retter seg mot mange enkeltmennesker – og ikke mot enkelte grupper. Det ble i redegjørelsen tatt til orde for at en må skaffe seg et skikkelig verktøy for å undersøke kvaliteten, og at alle må finne seg i å bli vurdert. Da er det noe underlig at Arbeiderpartiet konsekvent stemmer ned alle forslag om ekstern og pålitelig evaluering. Men det er kanskje en god dobbeltkommunikasjon å snakke om kvalitet og vurdering – og innføre kollegasynsing basert på svevende kriterier. Statsråden påpekte, som riktig er, at kunnskap og utdanning i økende grad internasjonaliseres. En skulle da forvente at Regjeringen tok konsekvensen av dette og la opp til en undervisning basert på enkeltmenneskets ønsker og behov. Men den gang ei! En ønsker snarere en enda sterkere ensretting enn den en har med dagens statsskole – dette med bakgrunn i følgende uttalelse: «… at vi uansett bakgrunn går på den samme skolen, har de samme lærerne, leser de samme bøkene,» Dette får en til å tenke på regimer jeg tror heller ikke Arbeiderpartiet ønsker å sammenlikne seg med. Denne ensrettingen, sammen med den frykt statsråden har for valgfrihet av undervisningstilbud, setter ting i et litt underlig lys når han samtidig snakker om «lokal tilpasning til lokale forhold» og «Større mangfold krever større frihet». Det er jo nettopp dette mangfoldet, denne friheten og tilpasningen, han arbeider for å fjerne og forhindre. Men det er muligens slik at frihet, sett fra Regjeringens ståsted, er muligheten til å foreta lokale tilpasninger under frihet, så fremt denne, fortsatt fra Regjeringens ståsted, foretas på landsplan og en fortsatt skal lese de samme bøkene og ikke annen, kritisk litteratur. I et samfunn i rask forandring og hvor internasjonal konkurranse gjør seg gjeldende på stadig flere områder, er det viktig at Norge skaffer seg en så bred plattform som mulig. Alternativ kunnskap og kompetanse må anses som et gode. Det kan være at denne alternative kunnskapen og kompetansen kan vise seg å være det som er nødvendig for nyskaping og utvikling i fremtiden.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Jeg vil gjerne anmode presidenten om å få noe tid utover den tildelte taletid på grunn av sakens viktighet og situasjonen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
La meg for det første legge vekt på at jeg alltid i mitt politiske liv har søkt å ha en ryddighet i forholdet mellom regjering og storting. Hva som er Regjeringens og hva som er Stortingets oppgave, lå også til grunn for min holdning i en annen viktig debatt vi hadde her i huset for to dager siden. Stoltenberg mener at hans forslag og de han er med på sammen med Høyre og Fremskrittspartiet, er bedre for miljøet enn dem sentrumspartiene og SV står for. Det må en selvsagt respektere. Men å tro at utslippene blir lavere, og at vi kan starte et kutt i CO2-utslipp ved kraftig å øke CO2-utslippene, synes jeg ikke lyder særlig logisk. Det kunne ha vært holdbart hvis vi hadde hatt et kvotesystem på plass som gjorde at en sterk økning av forurensningen, som vi vil få ved disse gasskraftverkene, hadde blitt motsvart av tilsvarende eller større reduksjoner andre steder i Norge eller utlandet. Men vi har i dag ikke et slikt kvotesystem på plass verken nasjonalt eller internasjonalt. Derfor er ikke dette holdbart. Man tar en sjanse og kan håpe det beste. Men med det økte kraftforbruk som vi har for tiden, er sjansene store for at våre forurensende gasskraftverk vil komme på toppen av de forurensningene vi allerede har, og vi er enda lenger fra de forpliktelsene vi må ta på oss på grunn av Kyoto-avtalen. Dette er ikke god miljøpolitikk. Jeg må bare registrere at Arbeiderpartiet har skiftet posisjon gang på gang. Da SFT tok sin avgjørelse for ikke så veldig lang tid tilbake, sendte Stoltenberg ut en pressemelding og var fornøyd. For halvannen måned siden sa Arbeiderpartiets leder at gasskraftverk fortsatt skal underlegges forurensningsloven når det gjelder CO2-utslipp. Nå åpner partiet for noe helt annet. Da tror jeg de fleste skjønner at det er nok ikke hensynet til miljøet som ligger bak.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
La meg først si når det gjelder forholdet til forurensningsloven, som det aktuelle forslag fra de tre sentrumspartiene dreier seg om, at jeg skal innrømme at både Fremskrittspartiet og Høyre hele tiden har hatt et annet syn på forurensningsloven enn sentrumspartiene og Arbeiderpartiet. De som har foretatt kursendringen her nå i løpet av de siste timene, er jo Arbeiderpartiet. Så spør representanten Hagen om det vil hjelpe miljøet om en regjering går av. Nei, uansett når og hvordan det måtte skje, vil en avgang selvsagt isolert sett ikke gjøre det. Men nå har jo stortingsflertallet – i hvert fall slik Stoltenberg ordla seg i dag – bestemt seg for at de uansett skal drive gjennom disse forurensende gasskraftverkene, og det Regjeringen fram til juni bare kan få lov til å vurdere, er på hvilken måte de skal drives igjennom. Det var sagt med klare ord i dag. Dermed vil denne miljøskaden komme uansett, hvis da ikke de forurensende gasskraftverk blir innhentet av de forurensningsfrie og blir avleggs før de blir bygd. Det er det en viss mulighet for. Men en regjering må også – det har også med ryddighet i forholdet mellom regjering og storting å gjøre – vurdere hvor grensene går for det en regjering kan ta ansvar for. Og vi har vurdert det slik at vi ikke kan ta ansvar i en situasjon hvor en kan komme til å svekke en av bærebjelkene i norsk miljøpolitikk, nemlig forurensningsloven. Men dette kunne vi fått en avklaring av hvis stortingsflertallet mener at en ikke skal svekke forurensningsloven. Da er det bare å stemme for regjeringspartienes forslag. Da vil ikke forurensningsloven kunne svekkes. Det er en viktig miljøpolitisk avklaring, og det vil også skape en ny politisk situasjon.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Jan Petersen deler ikke statsministerens syn på jusen. Nå må jeg gjøre oppmerksom på at det som jeg refererte i mitt innlegg når det gjaldt de juridiske synspunktene omkring forholdet mellom gasskraftverk og forurensningsloven, var lovavdelingens synspunkter. Så i tilfelle deler ikke Jan Petersen lovavdelingens syn, og det er selvsagt fullt ut tillatt, men det er relativt dristig, med tanke på den posisjonen som Justisdepartementets lovavdeling har. Men vi har sagt oss villig til – hvis vi fikk mulighet til det – å drøfte dette videre i en stortingsmelding frem til 1. juni, som jeg skjønner er en viktig frist for stortingsflertallet. Da kunne man drøfte hvorvidt en omgjøring av utslippstillatelsen kunne skje innenfor – eller ville kreve endringer av – gjeldende forurensningslov. Så til sentrumspartienes forslag om ikke å svekke forurensningsloven. Jan Petersen sier at premissene for det er at flertallets forslag er til skade for miljøet. Det er ikke uten videre riktig. Det som er riktig, er at vi mener at flertallets opplegg er til skade for miljøet, men det trenger ikke nødvendigvis – det var jo nettopp det en i tilfelle skulle drøfte i en stortingsmelding – føre til endringer av forurensningsloven, selv om det er en betydelig mulighet for det. Så det er klart at hvis Høyre hadde villet og hadde hatt det standpunkt at forurensningsloven ikke skal svekkes, kunne selvsagt Høyre ha stemt for dette forslaget. Høyre ser ikke ut til å velge det, det må jeg konstatere, og jeg har redegjort for hvilke konsekvenser Høyre og Arbeiderpartiet i tilfelle skaper.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Jeg setter pris på SVs miljøpolitiske engasjement. Det er jo en samlet miljøbevegelse som også står i kampen mot de forurensende gasskraftverk. Det er en kamp, etter mitt syn, også for neste generasjons skyld. Jeg synes også det er en ryddig holdning, slik SV nå har inntatt, at de vil stemme for det de er for, da også forslag nr. 17, fra de tre parlamentariske lederne for sentrumspartiene, om ikke å svekke forurensningsloven som miljøpolitisk instrument. Jeg vil bare gjenta også til øvrige partier og representanter – det gjelder både Arbeiderpartiet og Høyre og alle andre – at hvis man ikke vil svekke forurensningsloven som miljøpolitisk instrument og virkemiddel, som den bærebjelken den har vært i miljøpolitikken i Norge fram til i dag, ja, så kan og bør man stemme for det forslaget som sier akkurat det. Hvis man mener at man ikke vil svekke forurensningsloven som miljøpolitisk virkemiddel, men likevel stemmer mot forslaget, ja, da har jeg vanskelig for forstå noe annet enn at det må være andre grunner til det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Det er høyt forbruk av filmruller om dagen. – La meg til det siste si at ja, vi har og har i hvert fall i stor grad hatt mye felles mellom sentrum og Arbeiderpartiet i miljø- og energipolitikken. Vi hadde også et felles syn inntil for kort tid siden på hvordan utslipp fra forurensende gasskraftverk skulle behandles. Her har Arbeiderpartiet snudd 180 grader rundt, og i løpet av siste døgn også når det gjelder synet på forurensningsloven. Derfor har vi ikke lenger et felles syn på dette. Arbeiderpartiet har her alliert seg med høyrepartiene mot en samlet miljøbevegelse. Det er Arbeiderpartiets valg, og det kan vi andre bare beklage. Så sier Stoltenberg igjen at Regjeringen mener det er tvil om hvorvidt en omgjøring av utslippskravene fra SFT ligger innenfor lovens ramme. Jeg må igjen fastslå hva jeg sa i mitt innlegg. Det er lovavdelingen som påpeker at det er slik tvil, det er ikke Regjeringen. Men vi plikter å legge det fram, og det har vi gjort, og vi har sagt at dette kunne drøftes videre i en stortingsmelding hvis vi fikk anledning til det. Dette fremgår av lovavdelingens uttalelse, særlig på sidene 2 og 8, til nærmere studium. Jeg har ikke tid nå til å referere det, men jeg gjorde det til en viss grad i mitt innlegg. Men det er jo ikke bare lovavdelingen som er i tvil. Arbeiderpartiet har også kommet i tvil i løpet av det siste døgnet. Derfor fremmet de et helt nytt forslag i går kveld. Nå sier Stoltenberg at hvis det skal bli endringer i forurensningsloven, som de nå åpner for, ja, så kan det kanskje bli endringer som styrker forurensningsloven. Men da skjønner jeg absolutt ingenting av at de ikke kan stemme for et forslag om ikke å svekke forurensningsloven, for hvis en skal styrke den, ja, da er en i hvert fall ikke for å svekke den.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Stortingets flertall, bestående av Arbeiderpartiet og Høyre, har nå forkastet et forslag om at forurensningsloven ikke skal svekkes som miljøpolitisk virkemiddel, forslag nr. 17. Som jeg varslet før votering, kan ikke sentrumsregjeringen ta videre regjeringsansvar på et slikt grunnlag. Jeg vil derfor i morgen søke Hans Majestet Kongen om Regjeringens avskjed. Jeg vil gi Kongen det naturlige råd å henvende seg til den parlamentariske leder for det største parti i den gruppering av Arbeiderpartiet og Høyre som gjennom avstemningen har skapt denne situasjonen, altså Arbeiderpartiets Jens Stoltenberg.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Statsministeren har nå klargjort Regjeringens holdning til de forslag som et flertall her i Stortinget har stilt seg bak, og også klargjort sin holdning dersom flertallet stemmer ned det forslaget de parlamentariske lederne fra sentrumspartiene la fram tidligere i dag. Det er en ryddig avklaring fra statsministerens side. For Arbeiderpartiets del innebærer ikke den avklaringen at vi vil endre vår varslede stemmegivning, verken i forhold til de forslag som er lagt fram i innstillingen, eller de forslag som er presentert tidligere i dag, og som jeg har kommentert i mine tidligere innlegg. Når vi har den holdningen til de ulike forslagene som er fremmet, er det fordi vi mener at våre forslag sikrer miljøet bedre enn de forslagene Regjeringen og regjeringspartiene har lagt fram og støttet når det gjelder spørsmålet om gasskraftverk. Debatten om gasskraftverk handler ikke om hvorvidt vi er bekymret for drivhuseffekten og klimaproblemene, debatten handler om hvordan vi tror vi best kan bidra til å redusere utslippene. Et flertall i denne salen mener at utslippene av klimagasser blir redusert dersom vi tar i bruk gass til kraftproduksjon, sammenliknet med en situasjon der vi i mange år vil være avhengig av stadig mer import av forurensende kraft. I tillegg mener et flertall i denne salen at vi raskere utvikler enda mer miljøvennlig gasskraftteknologi dersom vi i dag setter i gang å bruke den best tilgjengelige teknologien. På det grunnlag velger vi å stå på våre forslag. Når det gjelder forslaget som ble fremmet tidlig i morges, mener vi at det forslaget kan bidra til å skape ny uklarhet. De endringer vi eventuelt vil stemme for i forurensningsloven dersom det er nødvendig for å få gjennomslag for nye utslippstillatelser, vil bidra til å styrke forurensningsloven som et miljøpolitisk redskap og redusere de totale utslippene av klimagasser.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Først noen ord om forurensningsloven. Det er vår beste vurdering at de forslag vi har lagt inn, kan virkeliggjøres innenfor dagens lovramme, og at man kan endre utslippstillatelsene uten å endre forurensningsloven. Vi mener ikke at betenkningen fra lovavdelingen sier at det ikke stemmer, men de reiser en del problemstillinger knyttet til de vilkårene som må være oppfylt for at utslippstillatelsene kan endres, og Regjeringen mener at det dermed er tvil om det er mulig å endre utslippstillatelsene innenfor dagens forurensningslov. Vår holdning til det er at dersom det likevel skulle vise seg at det ikke er mulig å åpne for bygging av gasskraftverk uten å endre forurensningsloven, så viser det at forurensningsloven har en miljømessig svakhet, fordi det innebærer i tilfelle at vi har en lov som gjør det fullt mulig uten noen begrensninger, uten noen kostnad, å dekke en stadig økende del av det norske kraftforbruket ved å importere kraft fra vesentlig mer forurensende kilder. Det regulerer forurensningsloven åpenbart ikke, for det driver vi med i dag, mens den altså hindrer at vi tar i bruk den mest miljøvennlige gasskraftteknologi som finnes, for å redusere vår avhengighet av import. Så i den grad det blir snakk om endringer i forurensningsloven for å åpne for bygging av gasskraftverk, vil det være endringer som styrker forurensningsloven som et miljøpolitisk redskap, ikke svekker den. Jeg vil også føye til at det ikke er lenge siden Statens forurensningstilsyn gav en utslippstillatelse på 350 000 tonn CO2 uten å stille noe rensekrav for gassanleggene på Kårstø, så det kan åpenbart ikke være helt umulig å gi slike utslippstillatelser innenfor dagens forurensingslov. Til slutt vil jeg gjerne si at jeg merket meg at statsministeren åpnet sitt innlegg med å si at han var glad for at Regjeringen har fått gjennomslag for hovedlinjene, tror jeg han sa, i forhold til energi- og miljøpolitikken. Det er med stemmene fra Arbeiderpartiet, så vi – sentrum og Arbeiderpartiet – har åpenbart mye felles i energi- og miljøpolitikken. Det gjelder energisparing, og det gjelder satsing på alternative energikilder.(Iherdig blitsfotografering fra pressefotografene) (Iherdig blitsfotografering fra pressefotografene)
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Jeg tror jeg skal være veldig kort. Jeg sa mine hovedting i replikkvekslingen etter statsministerens innlegg. Det er en reell uenighet her i salen mellom dem som mener at det å ta i bruk gass kan bidra til å bedre miljøet, og dem som mener det motsatte. Det mener jeg er en ærlig og redelig uenighet, og jeg mener det er viktig nå at flertallet i Stortinget får uttrykt sin vilje, og at det følges opp. Det er den type uenighet som vi må leve med i det politiske liv. Det er derfor vi har ulike politiske partier med ulike politiske standpunkter. Så har også debatten vist at enigheten går litt på kryss og tvers her i salen. I forhold til de viktige sakene som statsministeren understreket i sitt innlegg når det gjelder satsing på alternative energikilder, satsing på energisparing og å redusere veksten i forbruket, så er flertallet Arbeiderpartiet og sentrum. Regjeringen hadde ikke fått flertall for sine forslag der hvis ikke Arbeiderpartiet hadde støttet dem, fordi vi synes det er gode forslag. For øvrig er jeg sikker på at vi får rikelig anledning til å diskutere både forurensningslov, lovavdelingens betenkning og gasskraftverk også i dagene som kommer, men mitt inntrykk er at debatten nå her i salen kanskje er tjent med at jeg ikke fortsetter den type replikkveksling. Jeg ser derfor fram til å fortsette debatten i andre sammenhenger.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
La meg først få gi statsministeren ros for den prinsipielle holdning han hadde til den rettslige situasjon, og for at man skal legge avgjørende vekt i storting og regjering på hva lovavdelingen i Justisdepartementet uttaler når det gjelder hva storting og regjering bør gjøre og forholde seg til. Det er en holdning vi fullt ut deler. Derfor har vi da heller ikke fremmet det forslag som står i innstillingen, og som lovavdelingen sa ikke var i samsvar med loven. Så vil jeg gjerne spørre statsministeren, fordi han nå har gjort det klart at dersom forslaget fra regjeringspartiene ikke blir vedtatt, vil Regjeringen gå av: Hva vil det i realiteten hjelpe når det gjelder Regjeringens – la oss si – syn på miljøet og syn på energiproduksjon? Det er åpenbart at det er et stort flertall, som vi inngår i, for å få adgang til å bygge gasskraftverk i Norge. Det vil bli resultatet. Jeg synes den måten statsministeren ville takle dette på, ved å komme tilbake med en stortingsmelding om alle de tingene som det eventuelt senere måtte bli vedtatt at Stortinget ønsket at Regjeringen skulle komme tilbake til, var grei og ryddig. Hvorfor er da ikke statsministeren fornøyd med å gjøre det på den måten? Hvorfor allerede nå true med å gå av hvis man ikke får dette spesielle forslaget vedtatt? Det ville jo være fullt mulig å se på hvilke konkrete forslag til endringer i forurensningsloven som et flertall senere eventuelt ville gå inn på. Da ville det vært et reelt politisk innhold, mens det nå er en forhåndsteoretisk problemstilling. Er det ikke mer i samsvar med en mindretallsregjering med bare 42 mandater bak seg å kunne akseptere de vedtak som eventuelt Stortinget ville ha truffet, og så meldt tilbake og sett hvordan det da gikk før 1. juni?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
Jeg kan godt gjenta her, som jeg også har gjort utenfor, at jeg synes det var meget fornuftig at Arbeiderpartiet og Høyre fremmet sitt nye forslag. Det er helt klart. Det er blant de tingene jeg har etterlyst, både når det gjelder tidsfrist, og når det gjelder å akseptere prinsippet om lovendring. Men Høyres talere har i debatten i dag fastholdt at de mener at det går an å gjøre dette greit nok innenfor rammen av loven. Statsministeren har utlagt lovavdelingens betenkning helt korrekt. En ting er tidsfrister, noe annet er det skjønnet som skal utøves i henhold til loven, om forutsetningene som Petersen her nevner, er innfridd eller ikke. Det er et spørsmål som til syvende og sist ville blitt avgjort av domstoler. Andre kunne gått til søksmål og sagt at her er det ikke forutsetningene i § 18 nr. 5, som er det avgjørende. Det ville blitt en langvarig rettssak, og man har da fastholdt at det egentlig ikke er nødvendig med forslag nr. 16. Det er det som er den prinsipielle holdningen til en fremtredende politiker i Stortinget – parlamentarisk leder og partiformann – at han legger til grunn at i det politiske arbeid vil man ikke følge lovavdelingen. Når vi i Fremskrittspartiet fikk beskjed fra lovavdelingen om at vårt forslag, nr. 6, var i strid med loven, lot vi være å fremme det, for den beskjeden kom etter innstillingen. Men det var først i går kveld – lenge etterpå – at Jan Petersen og Høyre endret det. Jeg er glad for at de gjorde det, men jeg tror Jan Petersen bør lese det han sa på det prinsipielle grunnlaget om å følge lovavdelingens synspunkter, litt grundig, for jeg synes det var en skremmende holdning han utviste i denne sammenhengen. Jeg har ingen grunn til å snakke om hr. Petersen hvis jeg skulle ha mangel på noe å snakke om. Jeg har mer en nok å snakke om, om jeg ikke også skulle ty til det virkemiddelet.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
Nå trodde jeg det var biler man parkerte, og ikke mennesker. Men hadde jeg vært Inge Lønning, hadde jeg vel sagt at dette sier noe om Erik Solheims menneskesyn.(Munterhet i salen) Det er mange opp igjennom årene som har forsøkt å få Fremskrittspartiet og undertegnede – som har hatt gleden av å lede partiet en stund – i skyggenes dal og å få oss bort, men de har som regel blitt skuffet. Jeg tror vi skal være med en god stund til. (Munterhet i salen) Nå snakker altså Erik Solheim om Regjeringens avgang. Hittil har det ikke vært votert over noen forslag, og hittil er dette bare en situasjon som er teoretisk. Det er voteringen noe senere i kveld som vil avgjøre dette. Jeg kan ikke føle meg korrekt sitert hvis det har stått det i Nettavisen som Erik Solheim sa. Jeg sa at jeg hadde en viss innflytelse over det som skjedde på tirsdag, men i dag har jeg stort sett vært tilskuer, det er det mange jour-nalister som kan si. Her har ikke jeg hatt noen som helst regi på noen som helst måte. Når det så gjelder fremtiden, tror jeg ikke man skal ta for gitt at det blir nøyaktig slik som Erik Solheim nå gir uttrykk for. For det første har vi en regjering og vi har en statsminister, og la oss holde på det inntil noe annet er skjedd. Det å begynne og slå fast med bred penn hva som blir resultatet hvis det skulle bli et regjeringsskifte, det kan man vente med. Og man kan også vente med de klareste spådommer. Skulle det skje, blir det kanskje flere opposisjonspartier som vil konkurrere om etter hvert å bli det ledende opposisjonsparti til – teoretisk – en arbeiderpartiregjering. Men jeg tror ikke man skal ta for gitt hvilket parti som greier å vinne den kampen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
Det hr. Petersen nå sier, endrer jo ikke noe på det reelle hovedinnholdet, nemlig at det kan være adgang til å endre utslippstillatelsene hvis visse forutsetninger eksisterer. Men for storting og regjering kan det ikke være slik at de gjør noe som det kan være adgang til, storting og regjering bør være helt sikre på at det de gjør, er det adgang til, fordi vi, i motsetning til alle andre, har mulighet til å endre loven og fjerne tvilen i det vi gjør i så viktige spørsmål som dette. Det er det som er det helt avgjørende prinsipp etter min oppfatning. Alle andre må forholde seg til lovene som de er, men hvis regjeringen ønsker å gjøre noe som er tvilsomt – bare er et spørsmålstegn ved – om det er i samsvar med loven, bør den gå inn for å endre loven, og det samme bør stortingsflertallet gjøre. Kanskje det er underordnet det som selvsagt er den store sak nå, men jeg synes dette er fundamentalt i det arbeid som storting og regjering driver. Det sømmer seg ikke at de to parlamentariske ledere for Stortingets største og fjerde største parti gir uttrykk for at de mener at det kan man godt basere seg på, og så får man eventuelt få en rettssak, hvis noen klager, og få det avgjort av en domstol – det er ikke slik et stortingsflertall og en regjering bør opptre. Derfor har jeg tillatt meg å gi ros til Regjeringen både for at de innhentet lovavdelingens synspunkter – det sa jeg i en kronikk i VG sist lørdag – og for at de har fulgt opp og anvist at de vil legge lovavdelingens fortolkning til grunn, noe Jens Stoltenberg og Jan Petersen ikke har erkjent, de har fastholdt at man i realiteten kunne brukt I og II isolert sett og alene. Så her er det en reell uenighet, og det er et viktig prinsipielt spørsmål.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
Jeg vil gjerne ha en forklaring på hvorfor vi skal bruke en halv time på en pause. Det er vanligvis slik at hvis noen ber om en pause for å ha gruppemøte, er det greit, men det er ingen som har bedt om det, og jeg ser ingen grunn til at vi skal avbryte. Debatten er avsluttet, og vi bør gå til votering. Jeg vil i tilfelle i hvert fall vite hvorfor vi ikke skal komme i gang med voteringen.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
Fordi vi ikke har redegjort for vår stemmegivning fastlagt på gruppemøtet tidligere i ettermiddag, vil jeg få lov til å gi en stemmeforklaring nå i samsvar med det stortingsgruppen bestemte på sitt møte i går og i ettermiddag. Fremskrittspartiet vil selvsagt stemme for forslag nr. 1, som vi er medforslagsstillere til. Vi vil stemme for forslag nr. 3, fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti og Venstre, men mot deres øvrige to forslag. Vi vil stemme imot forslag nr. 5, fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Vi vil stemme for våre egne forslag nr. 7, 8 og 9. Forslag nr. 6 er ikke fremsatt. Vi vil stemme imot forslagene nr. 10, 11, 12, 13, 14 og 15, fra Sosialistisk Venstreparti. Under henvisning til våre innlegg, særlig mitt eget innlegg når det gjelder lovavdelingens synspunkter, vil vi stemme mot I og II i innstillingen. Vi vil stemme for de øvrige romertall i innstillingen. Etter vår langvarige praksis for øvrig, å stemme for det vi er for og mot det vi er mot, og også stemme for forslag som man kanskje kunne mene var unødvendige og overflødige, tar vi den stilling at når forslaget er fremlagt, er det forslagets innhold som blir avgjørende for vår stemmegivning. Vi vil derfor stemme for forslag nr. 16, fra Arbeiderpartiet og Høyre, fordi det inneholder en tidsfrist og en anmodning om å fremme forslag om å endre forurensningsloven for å få gjennom intensjonen om å få bygge gasskraftverk, som det er henvist til i forslaget. Når det gjelder forslag nr. 17, har vi definert CO2 til ikke å være omfattet av forurensningsloven. Vi har altså ikke noe som helst ønske om at forurensningsloven skal svekkes som miljøpolitisk virkemiddel, og vil følgelig stemme for forslag nr. 17.
Jan Petersen (Høyre), 2000-03-09:
Det ser ut som om denne saken kommer inn i et ryddig spor i den forstand at statsministeren nå svarer på hovedspørsmålene i saken, selv om den jo for så vidt hele tiden truer med å gå ut på noen av de mer perifere spørsmålene. Og jeg må si med en gang at det gjelder ikke statsministerens vurdering av jusen i dette spørsmålet – jeg føler meg helt trygg på at flertallets oppfatning kan gjennomføres innenfor forurensningslovens rammer. Men jeg må også si at jeg er glad for at statsministeren når det gjelder alle de antydninger vi har sett i pressen om at man skal ta denne saken inn i saksbehandlingsmessige bakveier, ikke har falt for fristelsen til å gjøre dette, men sier at her er det helt klart en saklig uenighet. Det synes jeg er en ryddig og grei sak, og jeg registrerer med interesse at statsministeren også kvitterer tilbake for at Høyre har hatt et klart standpunkt hele tiden. Jeg føler at vårt standpunkt i denne saken har vært respektert fra regjeringspartienes side. Det forslaget som statsministeren nå imidlertid velger å sette sin stilling inn på, er jo av en slik art at det har som premiss at flertallets oppfatning er til skade for miljøet. Det er det ikke. Vi har brukt hele denne dagen på nettopp å fortelle at dette ja til gasskraftspørsmålet, standpunktet, også er til glede for miljøet. Derfor er det umulig å stemme for et forslag som har en – etter mitt skjønn – så feilaktig premiss som dette forslaget har. Jeg føler meg helt trygg på Høyres miljøstandpunkt i denne sammenhengen, og kan derfor ikke stemme for dette forslaget. Vi får nå igjennom en viktig del av vår politikk, og vil derfor selvsagt ikke forskusle muligheten til å få satt ut i virkeligheten noe som for oss er av viktighet.
Jan Petersen (Høyre), 2000-03-09:
Jeg tar for så vidt ordet mer til en åpenbar misforståelse enn til en replikk, men det blir vel et minutt ekstra, så da tar vi replikken. Når Carl I. Hagen ikke vet hva han skal snakke om, pleier han som regel å snakke om meg(latter i salen) (latter i salen) Men poenget er at Carl I. Hagen har helt rett i at når det er en del som er uenig, f.eks. ute, som han beskrev, da sier vi at hvis Regjeringen mener at det vil være vanskelig å vedta dette i henhold til den bestemmelsen vi snakker om her, ja, så la oss heller ta en lovendring – selvfølgelig med masse prosedyrer og det ene med det andre, jeg ser ikke bort fra at Regjeringen vil dele den oppfatningen. På dette punktet har vi faktisk imøtekommet en av de kritiske bemerkningene som Carl I. Hagen hadde overfor det opprinnelige forslaget. Jeg må si at jeg synes Carl I. Hagen burde vært begeistret for at den innvendingen han meget berettiget reiste på et tidspunkt, er tatt opp i dette forslaget. Jeg tror nok at han her har gjort seg skyldig i en aldri så liten misforståelse når det gjelder hva dette dreier seg om. Jeg er altså ikke enig i statsministerens utlegning. Etter mitt skjønn viser lovavdelingens redegjørelse at det er mulig å gjennomføre flertallets standpunkt selv uten lovendring, men for å være helt på den sikre siden, og for at denne debatten ikke skulle rote seg bort i en masse definisjoner om jus, hvor Carl I. Hagen faktisk nå er den første som prøver seg på dette etter en lang debatt, sier vi at da er det nye punktet viktig, slik at vi kan komme i gang, og slik at den realiteten både Hagen og jeg er enige om, blir virkeliggjort. Og så kanskje denne lange debatten burde ende på politikkens hovedsak og ikke på det punktet denne debatten heldigvis har unngått gjennom en hel dag.
Jan Petersen (Høyre), 2000-03-09:
Det er enkelte økonomer som har et ubendig behov for og ønske om å fortelle hele verden hvordan jusen henger sammen. Carl I. Hagen er en av dem. Mitt poeng er følgende: Jeg har ikke uttalt meg om lovavdelingens merknader, men jeg har uttalt meg om statsministerens utlegning av dem. Jeg sier – og det vil jeg fastholde – at denne redegjørelsen gjør det mulig å anvende § 18 første ledd nr. 5, og lovavdelingen sier følgende: «Under bestemte faktiske forutsetninger kan det imidlertid tenkes at det vil være adgang til slik omgjøring på grunnlag av …» Og så definerer den forutsetningene nærmere. Og det var det jeg sa, nemlig at det er mulig når forutsetningene er oppfylt. Det er noe helt annet enn å si at her er det tvil om det er adgang, for da må man ta et standpunkt til det. Det standpunktet har jeg tatt, jeg mener det er rettslig adgang til å gjøre det. Og det er svært mange som mener det, og lovavdelingen bestrider ikke det. Noe annet er at lovavdelingen var tydelig på at Carl I. Hagens opprinnelige forslag ikke gikk, og det har han tatt konsekvensene av, og det er «fair enough». Men det gjelder ikke alle forslagene, for å si det sånn. Jeg føler derfor at jeg har mine ord i behold. Og jeg må nok si, hvis jeg får lov, at jeg synes denne debatten, med så vidtrekkende konsekvenser, burde ende med andre diskusjoner enn den Carl I. Hagen og jeg nå er i ferd med å gjennomføre.
Jan Petersen (Høyre), 2000-03-09:
Jeg tror også jeg bare skal benytte anledningen til noen ganske få avsluttende merknader, med den vending som denne debatten nå har tatt. Men jeg vil gjerne understreke et par poenger, hvorav ett er at jeg har lagt merke til at Høyres konsekvente holdning i dette spørsmålet har vært omtalt med respekt. Det setter jeg pris på. Men jeg er heller ikke forbauset over det. Høyre har hatt et klart standpunkt til disse spørsmålene gjennom lengre tid, og derfor har vi heller ikke vært utsatt for forventning om at vi skulle endre vårt standpunkt nå som vi har en mulighet for å få det vedtatt. Jeg har merket meg at statsministeren selvfølgelig har satt sin stilling inn først og fremst når det gjelder forslaget fra Steensnæs, et forslag jeg nok må si jeg synes er svært vanskelig å forstå, men som åpenbart bygger på et premiss som forutsetter en holdning til miljøvirkning av vårt forslag som flertallet selvfølgelig ikke kan være enig i. Men jeg la også merke til at statsministeren utover det hadde en rekke reservasjoner til det opplegget som flertallet har i innstillingen. Derfor ser jeg det slik at det det her er snakk om, er en totalvurdering av situasjonen hvor det er den saklige uenigheten som har slått igjennom. Og det er en grei ting. At statsministeren da har valgt å kaste kortene, er hans vurdering. Det er jo en rekke andre områder gjennom disse to og et halvt årene hvor statsministeren har akseptert andre standpunkter enn dem han selv stod for. Han har altså i denne saken valgt en annen linje. Så har jeg ikke behov for å fortsette debatten med Hagen om lovspørsmålet. Jeg vil fastholde at jeg tror han blir svært så absolutt, altfor absolutt, og det er kanskje ordene «kan» og «tvil» som har gått litt i ball for ham. Resultatet av denne debatten og de vedtakene vi nå i dag får, er at det vil bli lagt til rette for å utnytte en viktig ressurs i Norge fremover. Jeg tror det er svært viktig at Norge benytter denne anledningen til å ta i bruk de ressursene vi har. Og fordi det henger sammen med de totale utslippene i Europa, er dette et godt miljømessig standpunkt. Derfor er det viktig å stå på det vi mener er riktig. Og kanskje en av de gode ting ved politikken er at det som når det dekkes utover i media, kan gi inntrykk av å være spill, manøvreringer, posisjoner og plasser, det er til syvende og sist et spørsmål om politisk overbevisning og respekt for hverandres politiske overbevisning. Jeg tror det er viktig at Stortinget minner seg selv om at det er det som til syvende og sist er kjernepunktet.
Jan Petersen (Høyre), 2000-03-09:
Jeg trodde en stakket stund det var bensinpriser i overført forstand det ble snakket om, men jammen var det temmelig konkrete greier man var ute etter. Så vidt jeg skjønte, dreide dette seg om det fremtidige kvotesystemet, men jeg vil minne om at det altså er verkene som må kjøpe kvote. Jeg er ikke sikker på hvordan bensinprisspørsmålet kommer inn her, men jeg vil bare minne om at når det gjelder høye bensinpriser, er det noe som en kombinasjon av regjeringspartiene og Arbeiderpartiet allerede har ordnet, ikke minst gjennom årets budsjett. Det har vært en av våre innvendinger mot Regjeringen at den har vendt ryggen til Høyre og samarbeidet med Arbeiderpartiet, bl.a. til skade for bilistene. Når det så gjelder hvorvidt jeg er glad, må jeg si at jeg er glad for at vi får et vedtak som utnytter den ressursen som er. Men vi har selvsagt, som Karin Andersen også vet, ikke vært på noen regjeringsjakt i disse spørsmålene. Det er regjeringssjefen selv som har trukket den konsekvensen at han ønsker å kaste kortene. Det er det som er poenget. Kanskje Karin Andersen har lett etter en skjult agenda hos oss? Jeg vet at enkelte i regjeringspartiene også har gjort det. Blant annet var nestlederen i Senterpartiet ute i avisen forleden dag og skrev en artikkel om det – en aldeles ufyselig debattform, hvis jeg får si det som det er, hvor man tillegger folk motiver for deretter å kalle dem «hyklere» når man ikke vedkjenner seg disse tillagte motiver. Så jeg tror vi kanskje bør avblåse den type debatt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
I den saken som har vært til behandling her i dag, og i spørsmålet om hvorvidt man skal tvinge igjennom utbygging eller muligheten for utbygging av sterkt forurensende gasskraftverk, er Regjeringen og SV helt enige. SV kan skrive under på hvert ord som er sagt av statsråd Marit Arnstad, statsråd Guro Fjellanger og statsministeren om vurdering av selve saken. SV er også enig i det forslag nr. 17 som er lagt fram av Einar Steensnæs på vegne av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre, og vil stemme for det vi er for. Vi forstår at de siste dagers utvikling i denne saken har gjort at Regjeringens politiske handlingsrom når det gjelder håndtering av gasskraftverksaken, har blitt tilnærmet lik null. Vi har derfor også forståelse for at når Arbeiderpartiet og Høyre åpner for endring i forurensningsloven, mener Regjeringen at instruksjonen går vel langt. Vi har forståelse for at Regjeringen i den situasjonen gjør den vurdering at overstyringen er for grov, og at man sitter tilbake med den muligheten at man kan legitimere miljøvedtak som man egentlig er sterkt imot. Vi synes således at det er en avgang i ære. SV er helt sikker på at når man skal se tilbake på denne sakens realiteter – om 10 år, om 20 år, når ungene våre skal overta – da er det vi som har hatt rett. Da setter man store spørsmålstegn ved hvordan stortingsflertallet ved inngangen til et nytt årtusen kunne klamre seg til de gammeldagse løsningene istedenfor å velge framtidens løsninger. Det betyr for vår del at vi fortsatt vil argumentere politisk i saken, at vi vil bidra til at det politiske presset i saken holdes oppe. Ingen gasskraftverk er bygd ennå, og det skal vi gjøre så godt vi kan for at det heller ikke blir.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
Det framgår rimelig greit av innstillingen hvordan SV vil stemme. Vi vil imidlertid gjerne gjøre forslagene nr. 11 – 15 om til oversendelsesforslag. Jeg rår SVs gruppe til å stemme mot komiteens tilråding I, II og III, og stemme mot forslag nr. 16, fra Arbeiderpartiet og Høyre, men for forslag nr. 17.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
Stortinget brukte etter 1986 noe sånt som ti år på å diskutere bensinavgiften i forskjellige varianter, og jeg tror ikke det er noen dristig påstand i dag å si at vi kommer til å diskutere avgangen på gasskraftverk i minst ti år framover. Og at Carl I. Hagen kommer til å bli en meget flittig deltaker i denne debatten, med et allerede godt anslag nå, er vel heller ikke særlig vanskelig å spå. Jeg skal ikke ta del i det, men la meg heller si litt om Regjeringens avgang. Det ble sagt en gang om – jeg tror det var – en dansk fagforeningsleder noe sånt som at la oss i sorgen over at du går, ikke glemme gleden over at du gikk. Det som var påfallende i sted da det ble klart at Regjeringen ville gå av, var hvor lite begeistring det var i noen kretser i denne salen. Normalt er det jo slik at noen er veldig begeistret, og at noen er mer sorgtunge når en regjering går av. Men det var jo ingen begeistring i denne salen, og grunnen er innlysende. Regjeringspartiene er selvsagt lei for at de må gå, det er opplagt, men Arbeiderpartiet viser heller ingen begeistring over den muligheten de har for å overta, av den helt innlysende grunn at de vet at en svak mindretallsregjering eventuelt kommer til å bli erstattet av en annen svak mindretallsregjering, og at vi kommer til å gå i det samme sporet, vakling fra sak til sak i Stortinget, hvor man har som horisont å overleve fra uke til uke eller fra måned til måned, bare med en annen regjering i nøyaktig samme stilling. Arbeiderpartiet kommer til å møte seks opposisjonspartier i Stortinget, slik situasjonen er nå. Her har vi sorgen. Men på ett punkt må man få lov til å si at det også er en viss glede. Jeg så at representanten Carl I. Hagen til Nettavisen i formiddag uttalte at han hadde regien her i dag, på en dag hr. Bondevik og hr. Stoltenberg i sin helhet har hatt regien. Men ifølge hr. Hagen, var det han som hadde regien, og avisen stilte ikke særlig kritiske spørsmålstegn ved den versjonen. Der kommer gleden inn. Dette kan vi nå gå glipp av i tiden framover. For hvis sentrumspartiene, Arbeiderpartiet og SV nå steller seg slik at det er et minimum av samarbeid i tiden framover, så kan vi klare å parkere Carl I. Hagen i den skyggenes dal som det etter denne dagen er fullt mulig å parkere ham i.(Munterhet i salen) (Munterhet i salen)
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 2000-03-09:
Det er riktig at de fleste partier i Nord-Trøndelag har gått inn for den type gasskraftverk som er foreslått ved papirfabrikken i Skogn, som ledd i en større gassatsing i hele Midt-Norge. Men når Nesvik og andre også tidligere i debatten har gitt uttrykk for at Senterpartiet i Nord-Trøndelag nærmest har inntatt en kritisk holdning både til undertegnede, som representant for Senterpartiet, og også har nevnt olje- og energiminister Marit Arnstad, så kan jeg bare si fra Stortingets talerstol at personlig har jeg ikke møtt en eneste kritisk bemerkning til at undertegnede og statsråd Arnstad velger å stå på partiets program. Jeg har aldri hørt at noen har hatt innvendinger mot at vi har en statsråd fra Senterpartiet, som håndterer olje- og energispørsmål på en glimrende måte, og at det har vært reist kritikk fordi statsråd Arnstad velger å stå på partiets program, og velger å stå på det felles politiske grunnlag som sentrumsregjeringen bygger på. Så Nesvik kan bare spare sine bekymringer. Dette er ikke noe stort problem i forholdet mellom mitt parti i Nord-Trøndelag og representanten Jakobsen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-03-09:
Det er korrekt som representanten Jakobsen sier i sitt innlegg, at Fremskrittspartiet går inn for bygging av gasskraftverk. Det har det heller aldri vært noen tvil om i denne saken, forhåpentligvis. Men jeg vil stille et spørsmål når det gjelder representantens eget hjemfylke, der flertallet i Senterpartiet helt klart har gått inn for bygging av gasskraftverk. Man har jo bl.a. i Nord-Trøndelag en bedrift som heter Norske Skog, som ønsker å få bygd gasskraftverk i samsvar med det som har med deres produksjon å gjøre. Da vil jeg spørre Jakobsen om følgende: Er det slik at Senterpartiets lokalmiljø i Nord-Trøndelag ikke har tilstrekkelig kompetanse når det gjelder å kunne avgjøre hvorvidt det er smart å bygge gasskraftverk der oppe eller ikke? Eller er det først når representantene fra Senterpartiet trekker inn til Oslo-gryta at man oppnår den kompetansen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-09:
Jeg har sett litt på Jan Petersen i kveld, og jeg hadde ventet meg at han var glad. Men det ser ikke slik ut. Og da sitter jeg og funderer på om kanskje Petersen, i likhet med meg, sitter og tenker på bensinavgiften – den har jo Høyre hatt litt traumatiske opplevelser med. Jeg antar at Høyre har tenkt nøye igjennom hva det er de gjør i kveld, og at den følelsen av ubehag som jeg syns jeg aner at Petersen har, kanskje ikke skyldes at han nages av tvil i saken om hvorvidt han nå har løpt Arbeiderpartiets ærend for å få felt Regjeringa og ender opp med skyhøye bensinpriser som resultat. Det er slik at den politikken som Høyre nå kjører sammen med Arbeiderpartiet, fører til at noen slipper unna alle miljøkrav når det gjelder forurensende utslipp, mens andre da antakeligvis må betale prisen for å få dette i balanse før vi har fått et kvotesystem på plass. Jeg tror det kunne være interessant for Høyres velgere å få høre hvor høy bensinpris Høyre egentlig mener vi skal ha, når Høyre mener at gasskraftverkene skal få være gratispassasjerer, og gasskraftverkene forurenser like mye som nesten hele den norske bilparken til sammen. Det må altså bety at regninga skal sendes til noen andre. Bilparken er én av dem. Det kan også være noen andre som får den regninga. Jeg syns folk nå har krav på å få vite hvem det er Høyre skal sende den regninga til.
Kirsti Kolle Grøndahl (Arbeiderpartiet), 2000-03-09:
Som Stortingets president har jeg bedt om at vi tar en liten pause før voteringen slik at presidenten og visepresidenten sammen med gruppelederne kan drøfte voteringsopplegget for den voteringen som nå skal skje, slik at vi er enige om rekkefølgen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-03-09:
Jeg kan ikke love å komme med en like interessant stemmeforklaring, men opplysende likevel for partiene Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre. Vi stemmer for forslagene nr. 2, 3, 4 og 5 og for forslag nr. 17. Vi stemmer for IV, V, VI og VII, og mot alle andre forslag.