trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erling Sande (Senterpartiet), 2013-06-07:
I saker som desse, blir det ein del gjentaking. Eg skal prøve å avgrense det, men berre seie at Senterpartiet står fullt og heilt bak det saksordføraren beskreiv i sitt hovudinnlegg. Nagoya-protokollen er viktig, og det er viktig at vi som land er pådrivar for at protokollen blir ratifisert, noko vi òg er, no når vi er fyrst ute i i-landsgruppa – om ein skal bruke det omgrepet lenger – med å behandle han. Dette handlar for Senterpartiet om internasjonal solidaritet overfor urfolksgrupper, lokalsamfunn og land – ofte fattige land – som har opplevd at genressursane deira berre har gjort menneske i rike land enda rikare. Det handlar altså om rettferd, respekt for andre sine ressursar og andre sin kunnskap, og sjølvpålagde avgrensingar for å sikre nettopp at dei som kjem etter oss, med tryggleik kan seie at vi ikkje skapte vår rikdom på kostnad av andre, og at alle, rundt omkring på kloden vår, har moglegheit til å utvikle sine ressursar – og sin kunnskap – knytte til genetisk materiale.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2013-06-07:
Det er en kjensgjerning at vi innen ganske kort tid får mye fornybar kraft i Norge og i Norden som det vil være vanskelig å få brukt innenlands. Jeg vil knytte en kommentar til det representanten Egeland sa – og det er jo uventet å høre fra det holdet: Man kan f.eks. produsere aluminium av noe av den kraften. Det synes jeg er veldig, veldig gledelig. Det har ikke vært slike signaler vi tidligere har mottatt fra SV. Denne kraften som vi får overskudd av i Norden, og særlig i Norge, må utveksles med utlandet – derom er det ingen uenighet. Vi i opposisjonen mener at det ikke bare må være Statnett som skal produsere kablene. De andre aktørene er stort sett eid av det offentlige – de fleste kraftverk er det enten staten eller kommunene som eier – derfor er det ingen fare med å gi konkurranse. Det ble hevdet fra en av representantene at man kunne manipulere hvis man hadde kontroll over kablene. Kablene kan og bør bygges i konkurranse mellom Statnett og andre aktører, men det må gis konsesjon til driften av disse kablene, sånn at kraften som skal utveksles mot Europa, blir konsesjonsbelagt, selvfølgelig. Det blir forherliget dette med at det kun er Statnett som kan greie å bygge ut disse kablene, og at det må være i kontroll av det offentlige. Antakeligvis har Statnett så mange prosjekter nå at det blir vanskelig å klare å gjennomføre den prosjektporteføljen de har, på opptil 70 mrd. kr, på ganske kort tid. Det klarer man ikke, og det ville være en styrke for kraftsituasjonen i Norge om man fikk også andre enn Statnett til å bygge disse kablene. Det vil være offentlige eiere. Overskuddet går stort sett til kommunene – kommunene eier jo mye av den offentlige kraften. Det er veldig lite igjen i dette landet som eies av private bedrifter. De private bedriftene er i så fall store selskaper, utenlandske som norske, som eier en del ennå, men det er lite. Derfor vil vi i Fremskrittspartiet gjerne at Statnett får konkurranse. Vi må ha flere – vi opplever jo at har man konkurranse, får man bedre innovasjonsmuligheter og bedre priser. Derfor vil vi gå imot at bare Statnett skal kunne bygge utenlandskabler.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2013-06-07:
Vi hørte tidligere ofte fra posisjonspartiene at Norge skulle være et grønt batteri mot Europa. Det er blitt betraktelig tonet ned i det siste. Det vi kan se konturene av, er vel egentlig: Har de planlagte kablene nok kapasitet til i det hele tatt å være et batteri? Vil det ikke bli veldig lite strøm vi klarer å utveksle, med dagens planlagte kabler? Vi i Fremskrittspartiet er derfor litt opptatt av at andre enn Statnett skal kunne bygge dette – for å oppnå tilstrekkelig kapasitet. Kan statsråden si litt om akkurat dette siste?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
Naturoppsynslova frå 1996 la grunnlaget for opprettinga av Statens naturoppsyn, SNO, som tilsynsmyndigheit. Formålet med SNO er å vareta nasjonale miljøverdiar og førebyggje miljøkriminalitet. SNO må derfor utøve tilsyn med naturen sjølv og med menneskeleg åtferd i naturen – det blir eit heilskapleg tilsyn. Eg meiner det er viktig at vi har godt tilsyn og kontroll med at lovgivinga som skal sikre berekraftig bruk og vern av naturmangfald og utmark, blir overhalden. Samtidig er det viktig at vi får til ei god oppgåve- og rollefordeling og eit godt samarbeid mellom SNO, Skjærgårdstjenesten, dei lokale fjellstyra og politiet. Vi må bruke ressursane på ein effektiv måte og ha respekt for den lokale kunnskapen og det engasjementet som f.eks. fjellstyra og fjelloppsyna står for. Det er ikkje til å leggje skjul på at det har vore diskusjonar og usemje, men eg meiner at vi no stort sett har fått rydda opp i dette, og viser bl.a. til at SNO har føreseielege avtaler om kjøp av tenester frå Skjærgårdstjenesten, Statskog Fjelltjenesten og oppsyna til fjellstyra og bygdeallmenninga. No blir det foreslått endringar i naturoppsynslova som inneber ei opprydding i kva slags lover Naturoppsynet skal føre kontroll med, og ein presisering av heimelsgrunnlaget for oppsynet si kontrollverksemd. Lov om fritids- og småbåtar § 40 blir no innlemma i lista over avgjerder som Naturoppsynet skal føre kontroll med. Det gjeld regelverket for vannskuterar, som blei gitt i medhald til denne paragrafen. Eg trur det er riktig med ei klargjering og presisering av Naturoppsynet sine fullmakter, både med omsyn til kven som blir kontrollert, og med omsyn til oppsynet sin arbeidssituasjon og moglegheit til effektiv kontroll. Det blir ryddig med ei felles regulering av fullmaktene i naturoppsynslova. Når det gjeld rolleavklaring og forståing av SNO si rolle og politiet sine oppgåver, støtter fleirtalet regjeringa sitt forslag. Eg vil her vise til proposisjonen der det står: «Naturoppsyn og politi arbeider begge med kontroll av om regler blir overholdt og avdekking av eventuelle regelbrudd. Tvangsmidler som ransaking, pågripelse og beslag er forbeholdt politiet. Oppsynets virkemidler må angis med utgangspunkt i rolleforståelsen og etter en avveining av muliggjøring av en effektiv kontroll, hensynet til forholdsmessighet og kompetanse.» Det held seg ikkje slik at SNO kan setje fysisk makt bak sine pålegg. Derfor bør det heller ikkje oppstå nokre farlege situasjonar, slik som mindretalet peiker på, som følgje av at SNO skal kunne stanse personar og køyretøy. Skal denne myndigheita kunne utøvast, må ein ha sanksjonsmiddel mot dei som ikkje etterkjem pålegget. Derfor er det gjort straffbart ikkje å etterkome pålegg. Fleirtalet støtter forslaget til lovendring. Dei andre partia har alternative forslag som eg reknar med at dei sjølve vil gjere greie for.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
Som saksordføraren sa, blei det i perioden 1999–2007 kvart anna år lagt fram ei stortingsmelding om regjeringa si miljøpolitikk og rikets miljøtilstand. Som òg saksordføraren nemnde, meiner regjeringspartia at det er viktig med ei effektiv miljørapportering som kan gi ei presis framstilling av miljøsituasjonen i Noreg. Det må vere ei enkel og tilgjengeleg oversikt over korleis dei verkemidla som er innførte, fungerer i forhold til dei miljømåla som er vedtekne. Erfaringane med rikets miljøtilstand var at dette ikkje nødvendigvis var den riktige forma for rapporteringa. Det var òg bakgrunnen for at ein samrøystes komité i 2008 bad regjeringa vurdere om denne meldingsforma var hensiktsmessig. Elles har Miljøverndepartementet sin budsjettproposisjon ei veldig – etter mitt syn – fyldig orientering om resultat og måloppnåing på ulike miljøområde. Departementet si nettside om miljøstatus viser til kvar tid ei oppdatert oversikt over miljøstatus i Noreg. Så har det med jamne mellomrom blitt lagt fram meldingar på viktige område for miljøpolitikken. Elles viser eg til statsråden sitt brev frå 9. april, som ligg ved innstillinga, der han skriv: «Når det gjeld det konkrete forslaget om ei eiga stortingsmelding, vil eg vurdere saka nærare og kome tilbake til Stortinget ved eit passande høve.» Fleirtalet føreslår derfor at forslaget blir lagt ved protokollen.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
Det er, som saksordføraren seier, viktig å ta vare på naturmangfaldet. Vi må ha tiltak, verkemiddel og lovgiving som bidreg til dette. Vi må oppfylle våre internasjonale forpliktingar og gjere vår del av jobben. Så er vi gjennom konvensjonen om biologisk mangfald forplikta til å følgje opp dei globale måla som skal sikre vern og berekraftig bruk av naturmangfaldet. Det gjer regjeringa, bl.a. gjennom arbeidet med ein nasjonal handlingsplan for naturmangfald. Forslagsstillaranes mange forslag bør kunne vurderast i forbindelse med det arbeidet. Forslaga er mange, 23 stykk, og omfattande, og det er umogleg på nokre minutt å kommentere desse, men eg viser til saksordførarens innlegg, og at det er ein samla komité som står bak innstillinga. Det er ei innstilling som òg næringskomiteen slutta seg til. Det er Venstre som står bak forslaga, og dei blir ståande aleine om dei. Det viser vel spriket på borgarleg side. Når dei borgarlege partia tek mål av seg til å regjere i hop, kan det vere greitt å merke seg den store avstanden det er i miljøpolitikken mellom yttersidene Venstre og Framstegspartiet i den borgarlege fløya. Når det gjeld Venstre sine forslag, er det mykje av dette som allereie er vareteke, slik det går fram av statsrådens brev til komiteen, men det finst òg forslag som vi har diskutert og avvist her før, f.eks. det fyrste forslaget, om å avvikle støtteordningar til skogsbilvegar og drift i vanskeleg terreng. Det har Venstre prøvd seg på før. Det gjorde dei da dei hadde landbruksministeren. Eg var sjølv djupt engasjert for å motverke det forslaget. Da som no ville det medføre ein stor reduksjon av skogsdrifta, bl.a. i Gudbrandsdalen – som eg kjenner godt til. No har vi ein situasjon der skogsdrifta og trevirkenæringa slit, slik at ein faktisk vil etablere stimulerande tiltakspakker. Så skal altså Venstre enda ein gong gjere det motsette. Eg for min del meiner at ein aktiv skogsdrift trengst for verdiskaping. Det er òg miljøvenleg i ei tid da kulturlandskapet over heile landet gror att av skog. Dette er eksempel på at desse forslaga frå Venstre ikkje bør bli vedtekne, men, som sagt, vere med som innspel i ei vurdering og som innspel til ein handlingsplan for å ta vare på det biologiske mangfaldet.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-06-07:
Høgre var kritiske til å opprette SNO då dette blei gjort i 1996. Forslaget om eit statleg naturoppsyn klargjorde ikkje forholdet mellom lokale oppsynsordningar og eit statleg naturoppsyn eller forholdet mellom oppsyn og forvaltning. I tillegg meinte Høgre den gong som no at lensmannskontora og dagens sivile oppsynskorps har opparbeidd stor tillit og eit godt kontaktnett lokalt, og at ein ikkje skal ha eit statleg naturoppsyn parallelt med eksisterande profesjonelle oppsynsordningar. Høgre held fast ved at hovudoppgåva for eit sivilt statleg naturoppsyn bør vere ei haldningsskapande verksemd, med miljøovervaking og kontrollfunksjonar. Å følgje opp konkrete mistankar om alvorlege tilfelle av miljøkriminalitet er ei oppgåve for det ordinære politiet. Høgre er kritisk til nokre av framlegga i proposisjonen, og meiner at Statens naturoppsyn med framlegget til ny § 3 i naturoppsynslova får fullmakter som langt på veg går inn i det som er politiet sine oppgåver. Det blir bl.a. føreslege at oppsynet skal kunne stanse personar, køyretøy og fartøy og krevje at det blir framlagt løyve og dispensasjonar. Dei kan krevje opplysningar om namn, fødselsdato, registrert adresse og noverande bustad. Vidare kan oppsynet krevje tilgjenge til private vegar og innmark – med unntak av hustomt og gardsplass – og å gjennomføre lyd- og bildeopptak og andre dokumentasjonstiltak. Alt dette er Høgre imot. I staden for å lovfeste ei utvikling der Naturoppsynet i aukande grad har gått inn i politioppgåver, bør ein i staden avgrense Statens naturoppsyn sine oppgåver i høve til dagens praksis til det som bør vere oppsynet sine hovudoppgåver, nemleg haldningsskapande verksemd, miljøovervaking og ha ein kontrollfunksjon. Høgre meiner at oppsynet i svært avgrensa grad skal ha høve til å setje fysisk makt bak pålegga sine, og at høve til å stanse personar, køyretøy og fartøy er ein rett som bør liggje til politiet. Politidirektoratet viser òg i si høringsfråsegn til at dei er skeptiske til dette. Dei meiner at stans ved hjelp av fysiske stengsler kan eskalere og vere farleg både for oppsynsperspersonell og dei som blir forsøkt stansa. Eit slikt tiltak krev kunnskap og trening. Høgre ønskjer heller ikkje å føye lov om fritids- og småbåtar til lista i naturoppsynslova § 2 over avgjerder som Naturoppsynet skal føre kontroll med. Vi meiner at oppsynet med at småbåttrafikk – medrekna vannskuterar – føregår på ein forsvarleg måte, må vere ei politioppgåve. Eg tar opp forslaget frå Høgre og Framstegspartiet.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-06-07:
Både i forhold til representanten Egeland og andre vil eg berre slå fast at Høgre er eit lov og orden-parti, og det er derfor eg meiner at det er politiet som skal ta hand om desse ordningane. Derfor stemmer vi imot § 3. Vi meiner at dette nærmar seg så mykje politioppgåver, at det bør vere politiet som gjer det. Eg har eit spørsmål til statsråden: Er han ikkje bekymra over at eit statleg organ utanom politiet får så pass omfattande oppgåver inn mot det som bør vere politiet sitt område? Kan ikkje dette føre til uheldige hendingar og omstende når det ikkje er politiet som skal vareta oppgåvene?
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Regjeringa fremma proposisjon om endringar i lov om statleg naturoppsyn. Regjeringa foreslår endringar i oppsynslova §§ 2 og 3. Endringane inneber dels ei opprydding i kva for lover oppsynet skal føre kontroll med. Dels inneber endringane ei presisering av heimelsgrunnlaget for SNO si kontrollverksemd med ein nærare definisjon av fullmakter og pliktane til kontrollobjekt. Statens naturoppsyn gjer ein viktig jobb for å vareta nasjonale miljøverdiar og førebygge miljøkriminalitet. Kontrollfullmaktene til naturoppsynet går ikkje direkte fram av lova i dag, men følgjer implisitt av dei oppgåver oppsynet er pålagde og av enkelte særlover. Det å klargjere og presisere fullmakta til naturoppsynet er viktig både av omsyn til borgarane som blir kontrollerte – at dei har føreseielege vilkår – og av omsyn til oppsynet sin arbeidssituasjon og moglegheit for effektiv kontroll. Forslaget er i hovudsak i samsvar med etablert praksis for oppsynet si kontrollverksemd. Forslaget tek sikte på å lovfeste i naturoppsynslova dei grunnleggande fullmaktene som er nødvendige for at naturoppsynet skal kunne utføre kontroll etter lova. Regjeringa foreslår at oppsynet ved kontroll skal ha fullmakt til å stanse personar, køyretøy og fartøy, krevje framlagt løyve som er påkrevd etter dei lover oppsynet fører kontroll med, krevje opplysingar om personalia, få tilgang til private vegar, ved mistanke om brot på lover som oppsynet fører kontroll med, få tilgang til innmark med unnatak av hustomt og gardsplass, og føreta dokumentasjon og bortvise personar og/eller krevje køyretøy, fartøy eller gjenstandar fjerna for å stanse pågåande ulovleg åtferd. Forslaget gir ikkje naturoppsynet fullmakt til bruk av fysisk makt og avgrensar klart mot utøving av politimyndigheit. Grensa mot politimakt er trekt opp i samarbeid med Justisdepartementet som ansvarleg departement for politiet. Bruk av fullmaktene kan berre skje når det er nødvendig for å føre kontroll med at reglane oppsynet fører kontroll med, vert overhaldne, og det ikkje etter saken sin art og forholdet elles ville vere eit etter måten for stort inngrep. Fullmakta gjeld berre der oppsynet fører kontroll og ikkje ved utføring av oppsynet sine andre oppgåver. Ho som vert kontrollert, pliktar å etterkomme pålegg som ligg innanfor oppsynet sine fullmakter. Aktlaus og forsettleg unnlating av å etterkomme slike pålegg vil vere straffbart med bøter eller fengsel inntil tre månader.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Eg trur kanskje eg først og fremst har to andre bekymringar. Eg er bekymra for at vi har eit betydeleg omfang av miljøkriminalitet i Noreg. Ein del av det er alvorleg kriminalitet, som det er viktig at det blir slått ned på, at ein følger opp og førebygger. SNO er eit av våre viktigaste verkemiddel for å gjere det i breidda, sjølvsagt i tillegg til at saker som blir anmelde, skal bli etterforska og handtert på vanleg vis av justismyndigheitene våre. Så har det òg vore grunn til bekymring, syns eg, for at vi ikkje har hatt ei klar nok lovavgrensing – ein heimel for SNO si verksemd. Det får vi no. Og eg finn det litt underleg at eit parti som Høgre ikkje syns det er meir fornuftig at ei eksisterande verksemd vert heimla i lov, og det er jo i hovudsak ei vidareføring av det som er no. Så er grensene til politimyndigheitene trekte opp i samarbeid med dei og deira ansvarlege departement med full einigheit om det som no vert presentert. Då føler eg meg trygg på at det vil vere ryddig og fungere godt.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Eg er for det første oppriktig glad for den interessa som representanten Astrup og resten av komiteen her legg for dagen når det gjeld regjeringas miljøpolitikk og behovet for å debattere han i Stortinget. Regjeringa har sett miljøpolitikken i fremste rekke. Vi har innført nye og vidtrekkande lover, som naturmangfaldlova, fått på beina den viktige klima- og skogsatsinga, som vert lagt merke til internasjonalt, og etablert nye heilskaplege forvaltningsplanar for havområda våre, for å nemne nokre få ting. Alle dei sakene har vore grundig drøfta i denne salen. Eg kan òg leggje til dei to meldingane om klimapolitikken og strategien for ei berekraftig utvikling. Her har Stortinget òg hatt moglegheit til breitt å diskutere regjeringas politikk. Eg meiner derfor at det ikkje er riktig slik representanten Astrup seier, at Stortinget ikkje har fått drøfta regjeringas samla miljøpolitikk dei seinare åra. Denne regjeringa har hatt, og har, høge ambisjonar om eit høgt tempo i miljøpolitikken, og Stortinget vert invitert til å drøfte alle regjeringas viktige vegval her. Stortingsmeldinga om regjeringas miljøpolitikk og rikets miljøtilstand, RM, vart lagt fram i alt fem gonger, etter om lag same mal. Då energi- og miljøkomiteen behandla den hittil siste meldinga i 2007, vart regjeringa bedt om å vurdere om meldinga i si dåverande form fungerte etter føremålet. Etter regjeringas oppfatning har erfaringane med denne meldingsforma vore noko varierande. Arbeidet med ei slik melding legg beslag på svært mykje tid og ressursar, og det er derfor viktig at resultat og nytte står i forhold til arbeidet som vert lagt ned. Det er òg viktig at debatten faktisk fører til det som er føremålet med meldinga. Eg er ikkje overtydd om at formatet på denne meldinga gjev det beste grunnlaget for ein meir heilskapleg og prinsipiell diskusjon om val av retning og prioriteringar i miljøpolitikken, slik føremålet var. Når det gjeld rapportering om miljøtilstanden i landet vårt, har det vore eit mål for departementet å gjere denne både betre og meir tilgjengeleg, og eit viktig verkemiddel har vore etableringa av miljøstatus.no. Når det er sagt, vil eg likevel vere open for fleire måtar å presentere regjeringas miljøpolitikk på for Stortinget. Eg er derfor einig i forslaget om at det ville vore både positivt og nyttig å få høve til ein heilskapleg og prinsipiell diskusjon om val av retning og prioriteringar i miljøpolitikken, i tillegg til budsjettdebatten. Det er likevel ikkje sikkert at ei melding etter same opplegg som tidlegare, vil vere den rette løysinga. Kanskje kan utgreiingar eller ei melding kvart fjerde år etter modell av perspektivmeldinga, vere alternative modellar som er vel så bra. Dersom det skulle verte aktuelt med ei ny melding av liknande type som RM, trur eg det trengst ei grundigare drøfting av både innhald og kva funksjon ho skal ha. Som miljøvernminister står eg til kvar tid til disposisjon for Stortinget for å gjere greie for regjeringas ambisiøse miljøpolitikk.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Eg er glad for at representanten Ropstad i hovudsak deler mine refleksjonar. Eg har ikkje eit fasitsvar på kva som er den beste måten å sikre ein debatt. For å vere heilt ærleg trur eg alle modellar kan ha sine utfordringar. Det pleier jo ikkje å vere stappfulle hus på alle dei utanrikspolitiske utgreiingane heller, hugsar eg frå mi tid i utanrikskomiteen. Det å skape ein god debatt i Stortinget, som er prinsipiell og overordna, er ei utfordring som eg trur vi har på mange felt. Men eg har tenkt gjennom det, og planen min er i løpet av hausten å kome tilbake igjen til Stortinget med ei nærmare vurdering, og då synest eg det ville vere naturleg å ha dialog med dei ulike partia i komiteen på førehand om kva for tankar ein har om det. Når det gjeld spørsmålet om å følgje opp klimaforlikets formulering om klimalov, kjem sjølvsagt regjeringa til å gjere det og kome tilbake igjen med korleis vi skal greie ut om det er føremålstenleg å innføre ein klimalov.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Vi arbeider med å følgje opp det punktet. Men som representanten Ropstad hugsar, var klimaforliket ein ganske omfattande pakke av ei rekke ting. Det meste kom frå klimameldinga, men ein god del kom i tillegg. Vi kjem til å kome tilbake igjen med korleis vi skal følgje opp det punktet òg, men vi er ikkje ferdige med det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Det er framleis eit stort behov for å sikre naturmangfaldet, både internasjonalt og her heime. Derfor er eg glad for å sjå eit stort engasjement for norsk naturmangfald frå representantane Skei Grande og Tenden. Norsk natur er svært variert. Kombinasjonen av topografi, nordleg plassering og varme havstraumar har gjeve ein stor variasjon i landskap og naturtypar. Samtidig veit vi at ca. 2 400 artar er trua, ifølgje Norsk raudliste for artar 2010, og halvparten av dei 80 naturtypane på Norsk raudliste for naturtypar 2011 er trua. Det er summen av mange små og store enkeltinngrep som bidreg til at artane sine leveområde vert spist opp bit for bit. 87 pst. av dei trua og nær trua artane på raudlista er trua av menneskeskapte arealendringar, som f.eks. bustader, energianlegg, vegar, næringsutbygging, masseuttak samt skogbruksaktivitet og jordbruk. Mangfaldet av naturtypar, artar og gen er byggjeklossar i økosystema. Samspelet er så fint at utryddinga av ein art kan få store konsekvensar for andre. Derfor må vi arbeide for å ta vare på heilskapen i naturen. For å møte dei store utfordringane vi står overfor, må vi arbeide på mange område samtidig, og alle sektorar som har ein negativ verknad på mangfaldet av planter og dyr i naturen, må bidra i arbeidet. Så er Noreg gjennom Konvensjonen om biologisk mangfald òg forplikta til å følgje opp dei globale måla som skal sikre vern og berekraftig bruk av naturmangfaldet vårt. For å følgje opp måla for å sikre heilskaplege grep for naturmangfald mot 2020 vil regjeringa lage ein nasjonal handlingsplan for naturmangfald. Vi tek sikte på å ferdigstille handlingsplanen neste år. Arbeidet med den nasjonale handlingsplanen vert leia av Miljøverndepartementet og vert utført i samarbeid med relevante departement, og vi tek utgangspunkt i dei nasjonale miljømåla. Dette vil omfatte ein omtale og ei vurdering av dagens verkemiddel for ivareta naturmangfald, og vi foreslår eventuelle forbetringar eller nye verkemiddel. Handlingsplanen skal òg gjere greie for kunnskapsbehov og samordning mellom sektorar og mellom forvaltningsnivå. Eg vil kome tilbake til Stortinget med hovudtrekka i handlingsplanen når han er ferdigstilt neste år.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Det er feil. Den meldinga som tidlegare er lagd fram, og som i dag vert følgd opp med ei presisering – som det først vart sendt eit brev om og som vert lagt fram som ei tilleggsmelding i dag – slår fast at ifølgje forvaltingsplanen skal Barentshavet sørøst forvaltast etter dei same prinsippa som i den eksisterande forvaltingsplanen, dvs. at det ikkje skal vere petroleumsaktivitet ved iskanten og polarfronten. Så definerer forvaltingsplanen ei grense på 35 km frå land og ei grense på 50 km frå iskanten i visse periodar i tillegg. Han slår òg fast at vidare diskusjonar om det f.eks. er behov for å definere det endå nærmare, vil verte teke opp i rulleringa av forvaltingsplanen for Barentshavet i neste stortingsperiode – noko som er varsla i forvaltingsplanen for Norskehavet.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Det er eit viktig spørsmål, for når ein innfører eit nytt lovverk – særleg eit så omfattande lovverk som det her er snakk om – vil det ta tid å få det implementert. Eg trur at det aller viktigaste er sakte men sikkert å opparbeide nødvendig kompetanse om korleis ein skal forstå det, ikkje minst i kommunane våre. Derfor jobbar vi veldig systematisk gjennom eit eige prosjekt for å byggje opp kompetanse om naturmangfaldlova – fortolking og forståing av ho. Eg har òg hatt fleire møte. Det har vore eit tema overfor KS å diskutere korleis vi kan samarbeide om dette, for her vil kommunane vere ein nøkkelfaktor. Det tredje er at det heldigvis føregår ei omfattande kartlegging av naturmangfaldet. Eg trur at for å unngå prosessar som går over lang tid, med motsegner osv., er kanskje gode kunnskapar og forståing på førehand noko av det viktigaste. Eg ser at kommunar som har det, er dyktigare til å unngå dette enn dei som ikkje har det. Derfor følgjer vi òg opp behovet for kartlegging på eit tidleg tidspunkt.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Noreg har eit sterkt engasjement på ulike måtar for å avgrense dei negative konsekvensane av palmeoljeindustrien når det gjeld avskoging. Det er særleg i Sørøst-Asia det er ei stor sak – og spesifikt i Indonesia. Gjennom skogprosjektet jobbar vi tungt med indonesiske myndigheiter om dette, og vi er òg i dialog med selskap. Som representanten sikkert er kjent med, er fleire selskap utelatne gjennom Petroleumsfondet på grunn av sin praksis. Så høyrer det med til historia at det er stor forskjell på korleis selskapa opererer og om produksjonen er berekraftig eller ikkje. Derfor er det òg viktig å ha eit nyansert bilete av det. Men det viktigaste er at vi følgjer dette tungt opp – særleg i det området der det er mest aktuelt, for å avgrense skadane frå palmeoljeindustrien.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
Som det har vorte sagt nokre gonger her oppe frå no, vart Nagoya-protokollen ratifisert 29. oktober 2010 og vedtatt på partsmøtet for Konvensjonen om biologisk mangfald i Nagoya i Japan. I forhandlingane om Nagoya-protokollen hadde Noreg ei viktig brubyggjarrolle mellom i-land og u-land. Når Noreg snart ratifiserer Nagoya-protokollen, bidrar vi til ei meir rettferdig fordeling av fordelar ved bruken av genressursane i verden, og til at Nagoya-protokollen kan ta til å gjelde innan 2015. Ei endring i naturmangfaldlova er nødvendig for ratifikasjon. Denne endringa gjeld ein ny føresegnsheimel om tradisjonell kunnskap knytt til genressursar som er utvikla, overført og bevart av urfolk eller lokalsamfunn. Slik kunnskap kan f.eks. vere tradisjonell kunnskap om verkestoffa i ei plante. Slik kunnskap er tett knytt til naturen og viktig å ta vare på òg gjennom lovreglar. Føresegnsheimelen har ikkje rettsverknad. Det må lagast ei føresegn som må handle om å klargjere kva som meinest med omgrepa tradisjonell kunnskap, urfolksgruppe og lokalsamfunn. Det må òg gjerast grundige og formålstenlege avgrensingar mot utnyttinga av den typen kunnskap som kan seiast å høyre til fellesskapen. Føresegna vil berre gjelde utnytting av kunnskap i Noreg. Andre endringar i naturmangfaldlova gjeld reglar om verneområde og forvaltninga av dei. Forslaget inneber bl.a. klargjering av reglane om verneføresegner generelt og verneføresegner om landskapsverneområde spesielt. Det vert òg foreslått ei endring om høve til å delegere kompetansen til å føreta mindre endringar i verneføresegnene og ei presisering av Fylkesmannen sin klagerett. Friluftslova vert forslått endra for å rette opp ein feil som oppstod ved endringa av friluftslova i 2011.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
Jeg er en av dem som mener at intensjonen i forslaget er bra. Men når vi nå er med på å vedlegge dette protokollen, har jeg behov for å måtte stemmeforklare, fordi jeg mener at noen av forslagene er helt uakseptable. Det å ta vare på naturmangfoldet er særs viktig. Jeg mener også at regjeringa har gjort en god jobb på dette området gjennom de siste årene, og jeg imøteser den handlingsplanen som nå er under arbeid. Men de tiltakene som må settes i verk for å forsterke vernet av naturmangfoldet, må etter min mening være basert på både en viss grad av legitimitet i befolkninga og være hensiktsmessige. Det som særlig bekymrer meg, og som jeg har lyst til å si klart fra om fra denne talerstolen – noe også representantene Sande og Rudihagen var inne på på en veldig god måte – er at den slagsiden vi ser mot det å drive effektivt og godt skogbruk som ligger i disse forslagene, syns jeg ikke gagner skogbruket. Det er en næring som trenger all mulig drahjelp. Jeg syns heller ikke den er særlig hensiktsmessig når det gjelder å ta vare på naturmangfoldet. Jeg tenker særlig på det å foreslå å avvikle all støtte til f.eks. skogsbilveiene. Det er å gå svært langt, og det er etter mitt skjønn svært lite hensiktsmessig og kan også bidra til å svekke veldig mye av naturmangfoldets legitimitet i befolkninga. Skogsbilveiene beslaglegger for det første veldig lite areal, og jeg mener at de skogsbilveiene vi har, har vi behov for, og der vi har behov for å gjøre veiene bedre, er det i stor grad også et godt miljøvernmessig tiltak vi snakker om. Det må bekymre dem som er opptatt av klimaet, men også av naturmangfoldet, at vi nå står i en situasjon hvor vel bare 35 pst. av tilveksten i norske skoger avvirkes. Det er en stor klimamessig utfordring. Men vi mener også at et effektivt og godt skogbruk, som vi har ganske lang tradisjon for å drive i Norge, har man svært lite argumenter for å si har hemmet artsmangfoldet og naturmangfoldet i Norge. Derfor har jeg behov for klart å gi støtte til den linja som regjeringa har lagt seg på, senest ved de forslag som er kommet i revidert nasjonalbudsjett nettopp om å styrke etablering og forbedring av skogsbilveiene, slik at også næringa har en mulighet for å drive effektivt og godt. Driver man effektivt og godt i skogbruket, er det god klimapolitikk, som igjen forsterker naturmangfoldet. Jeg mener vi har svært lite belegg for å si at sunn og god skogsvirksomhet har ødelagt særlig av artsmangfoldet i Norge.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-07:
Naturmangfold, mangfold i landskap og mangfold i biologiske arter er utrolig viktig. Svært mange arter overlever bare dersom naturen brukes og ikke båndlegges mot kultivering. Senterpartiets syn er flerbruk, det er langsiktighet, det er lønnsomhet i langsiktig bruk – dess mer langsiktig, dess mer i tråd med økologiske krav. Venstres forslag i dag er preget av forbud, svartelisting, vern i betydning båndlegging og meldeplikt – eksempelvis generell meldeplikt på hogst. Hva er det for noe? Melde hva? Melde til hvem? Kontrolleres av hvem? Hva er det som har skjedd med partiet Venstre? Historisk var Venstre en kombinasjon av teoretisk og praktisk liv, forankret i det praktiske liv på tvers av yrkesgrupper og sosiale lag. Det var noe flott. Nå snakkes det om «robuste økosystemer», det snakkes om klima, men en tør ikke å snakke om fotosyntese, en tør ikke å snakke om skogskjøtsel, en tør ikke å snakke om bruk. Det er ikke noe fokus på bruk av jord eller skog, ikke fokus på at størrelsen på arealet som brukes, går ned, at fruktbarheten i jorda går ned, at produksjonen av fornybart karbon går ned. Dagens Venstre framstår i en konkurranse om å være mest fremragende teoretisk, mest på visitt i naturen, mens de som arbeider der, med å så, med å plante, med å dyrke og høste, mer og mer framstår som problemet enn løsningen. Dette er et syn som er grunnleggende i strid med den store kunnskapen vi har om økologiske sammenhenger, om sammenhengen mellom menneske og natur. Økologi er et eget fag, samspill i naturen – det er samspillet mellom de flotte fysiske og biologiske sammenhengene og menneskets forvaltning av disse. Venstre glemmer mennesket. Venstre snakker klima, samtidig som produksjonen av plantekarbon skal reduseres. Intensjonen i Venstres forslag i dag er ikke bra, men rett og slett skadelig for økologien, slik en har lært det gjennom generasjoners virke for det flotte artsmangfoldet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-07:
Det er ingen hemmelighet at Senterpartiet og SV ser forskjellig på bruk av naturen. Jeg synes imidlertid at det som er viktig her nå, ikke er å diskutere hva forskjellige allianser mener om det her, men hva vi mener om saken. Venstres leder sier at en er for samspill i naturen. Ja, samspill i naturen, det er kjernen i økologien. Økologi er å forstå samspillet i naturen. En del av det samspillet i naturen er menneskene, og dess mer menneskene lever av fornybare naturressurser, dess mer en lever av det karbonet som plantene skaffer oss, dess mer miljøvennlig er det. Det er Senterpartiets syn. Problemet i dag er at mer og mer av det vi trenger av karbon, kommer fra olje og gass. Det gir oss større problemer. Vi må altså bruke naturen på en forstandig måte, ved å bruke naturen sånn at arter overlever, og svært mange arter overlever bare gjennom bruk. Venstre snakker om å verne slåttemyrer og all verdens ting – gamle driftsmetoder. Det som er viktigst, er å sikre de driftsmetodene som vi har i dag, som gjør at vi på en klok måte kan utnytte våre arealer til produksjon av mat og fiber. Oppi dette kommer Venstre med meldeplikt på hogst – at vi skal ha samme lovverket over hele landet som i Oslomarka. Vi skal ha meldeplikt på hogst i verneskogbeltet. Det er klokt, for der skal vi være særlig varsomme. Men å innføre meldeplikt på hogst i alle skoger i Norge – hva er det for slags teoretisering? Vi trenger kunnskap, vi trenger utdanning av mennesker som forstår samspillet i naturen, ikke minst de som arbeider med skogen. Vi trenger myndige mennesker. Vi må ta vare på artsmangfoldet. Vi må få en skog i balanse, sa Venstres leder. Ja, hva er skog i balanse? Det er at vi både skal hogge et tre og så eller plante et tre. Det er like naturlig. Når de blir eldre, kan trær hogges. Det må vi ha et praktisk, sunt forhold til. Venstre snakker aldri om å hogge trær. En snakker om å båndlegge, båndlegge, båndlegge. Dette er det viktig å ta en debatt om dersom en skal være troverdig i miljødebatten framover.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-07:
Kunnskap er helt fundamentalt og grunnleggende, og teoretisk kunnskap er kunnskap for å bli en bedre praktiker. Alt skal være forankret i det praktiske. Skei Grande sier at vi mister tusenvis av arter hele tiden. Ja, arter dør og arter kommer, som følge av klimaendringer, som følge av endring av drift, og som følge av at Norge har kommet vekk ifra fattigdommen, er det en del arter som hørte til fattigdommen som vi ikke har i tilsvarende omfang i dag. Sånn er det bare, det kan vi som mennesker gjøre veldig lite med. Senterpartiet ønsker at vi skal ha reservater for å ta vare på sjeldne arter, bruke penger på det sånn at vi sikrer dem. Men da må vi gjøre det, ikke som i dag, hvor vi lager reservater uten at vi greier å sikre formålet med vernet. Vi er ikke redde for meldeplikt når det gjelder verneskogen, men vi er mot å fylle ut flere papirer. Det er ikke det som er løsningen, det er driftsformene, og da trengs det praktikere.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
Jeg skal på tre minutter redegjøre for sakene nr. 6, 7 og 8 på dagens sakskart. Først til sak nr. 8, Prop. 137 S om Miljøverndepartementets forslag til samtykke til ratifikasjon av Nagoya-protokollen til konvensjon om biologisk mangfold av 22. mai 1992, om tilgang til genressurser og en rettferdig fordeling av fordelene som følger av bruken av disse ressursene. Nagoya-protokollen ble vedtatt med konsensus på det 10. partsmøtet for Konvensjonen om biologisk mangfold i Nagoya i Japan 18.–29. oktober 2010. Formålet med protokollen er å oppnå en rettferdig og likeverdig fordeling av de fordeler som følger av bruken av genetiske ressurser. Den vedtatte protokollen vurderes av departementet å være i samsvar med norske posisjoner i forhandlingene som ledet fram til Nagoya-protokollen, og den gir mulighet til å sikre at verdiskaping basert på norske genressurser også kommer Norge til gode selv når genressursene benyttes i utlandet. Protokollen er med på å danne grunnlag for potensielle nyvinninger og inntekter til beste for fellesskapet i Norge. Protokollen trer i kraft etter at 50 stater har ratifisert den, og skal evalueres fire år etter ikrafttredelsen. Mange av bestemmelsene i protokollen er ivaretatt i naturmangfoldloven, havressursloven og patentloven, men ikke alle. Da protokollen også nødvendiggjør lovendring og anses å være av særlig viktighet, er Stortingets samtykke til ratifikasjon nødvendig i medhold av Grunnloven § 26 annet ledd. I sak nr. 7, Prop. 134 L for 2012–2013, foreslår Miljøverndepartementet at det tas inn en ny forskriftshjemmel i naturmangfoldloven, som skal legge til rette for at Nagoya-protokollen til konvensjonen om biologisk mangfold kan oppfylles. Protokollens artikkel 5 nr. 5, artikkel 7 og artikkel 16 inneholder flere forpliktelser som gjelder tradisjonell kunnskap knyttet til genetisk materiale. I dag finnes ikke særlige bestemmelser i norsk rett som oppfyller disse forpliktelsene. For å legge til rette for at disse forpliktelsene kan gjennomføres i forskrifter etter naturmangfoldloven foreslår departementet at det tas inn en ny forskriftshjemmel i lovens kapittel VII om tilgang til genetiske ressurser. I sak nr. 6, Prop. 145 L for 2012–2013, foreslår Miljøverndepartementet endringer i naturmangfoldloven og friluftsloven. Endringene i naturmangfoldloven innebærer en presisering av reglene om verneforskrifter generelt og om forskrifter for landskapsvernområder spesielt. Det foreslås også en endring i naturmangfoldloven om adgang til å delegere kompetansen til å foreta mindre endringer i verneforskrifter og en endring om fylkesmannens klagerett samt endring om overgangsbestemmelser for verneforskrifter. Forslaget om endring i friluftsloven innebærer en oppretting som ved en inkurie oppsto ved endringsloven 16. september 2011. Jeg viser til innstillingene i disse tre sakene fra komiteen og anbefaler dem.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-07:
For det første vil jeg takke for en god gjennomgang av sakens ordfører. Med de vedtakene som vi gjør i dag, er vi kommet i mål med kirkeforliket. Kirkeforliket har medført endringer i Grunnloven for å imøtekomme Den norske kirke et stykke på vei som et selvstendig trossamfunn. Det har også blitt gjort endringer i gravferdsloven og kirkeloven for å imøtekomme forliket. Fremskrittspartiet vil takke for samarbeidet, både med de politiske partiene og utvalget som har arbeidet med saken. Fremskrittspartiet vil også takke og berømme Kirkens organer, som har vært veldig konstruktive og løsningsorienterte i arbeidet med å få innfridd kirkeforliket. I dag er det en justering av Kirkens valgordning som står på dagsordenen. Stortinget vedtok tidligere at kirkevalg skulle foretas som preferansevalg, som er den valgordningen som gir den enkelte mest uttelling for sin stemme. Men ordningen var, som kjent, altfor lite kjent blant stemmegiverne, noe som medførte at opp mot 30 000 stemmer ble forkastet. Som følge av dette så både Kirken og alle de politiske partiene nødvendigheten av å justere valgordningen for å imøtekomme forliket. For Fremskrittspartiet er det av stor betydning at Kirkemøtet gis mulighet til å evaluere, justere og prøve ut ordninger innenfor de rammer som Stortinget gir. Kirkemøtet har for øvrig gitt sin tilslutning til lovendringene, noe som tyder på at de er fornøyd med endringene. Debatter og vedtak gjort i Kirkemøtet viser – som også saksordføreren var inne på – at Kirken har vært opptatt av å sikre et reelt demokrati, både i forberedelse av og i gjennomføring av framtidige kirkevalg. Årets Kirkemøte har også redusert krav til antall medlemmer for å stille valgliste. Fremskrittspartiet synes det viser at Kirken følger opp demokratiet på en god måte. Fremskrittspartiet slutter seg til forslagene i saken og mener at disse er helt i tråd med forliket. For egen del synes jeg å ha registrert at Kirken har blitt mer aktiv og tydeligere i det åpne rom om flere ulike tema – til og med i temaer der det er uenighet innad i Kirken. Selv om jeg som kirkemedlem ikke alltid er enig i det som hevdes, tror jeg faktisk det er positivt for Kirken, og at det viser demokrati i praksis. Fremskrittspartiet ser på den kristne kulturarven, vestlige verdier og skillet mellom religion og politikk som grunnleggende i det norske samfunnet. Religionsfrihet er en grunnleggende rettighet for den enkelte. Alle trossamfunn bør være uavhengige og selv styre sin arbeidsform, organisasjon og forkynnelse, forutsatt at dette ikke medfører krenkelse eller overgrep mot medmennesker eller oppfordring til handlinger som bryter med norsk lov og regelverk. Fremskrittspartiet mener at både samfunnet, Kirken og staten er best tjent med et skille mellom kirke og stat, da en politisk styrt kirke også kan miste sin nødvendige legitimitet. Med innfrielsen av kirkeforliket har Kirken fått en noe friere stilling som trossamfunn. Fremskrittspartiet ser fram til et nytt kirkeforlik som gir Den norske kirke den fulle og hele friheten, på lik linje med andre trossamfunn.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-07:
La meg, i likhet med de andre, si at jeg i dag er glad for at vi har kommet til veis ende i det store arbeidet som ble startet i forrige stortingsperiode. La meg også, i likhet med andre, berømme den jobben som ble gjort i Stortinget i forrige periode, da man la grunnsteinen for det som ble hetende «kirkeforliket». Etter min oppfatning er det arbeidet som ble gjort der, noe av det fineste en kan se av stortingsarbeid. Man får ikke nødvendigvis alltid den oppmerksomheten man synes man fortjener når man har klart å arbeide på tvers av partiskillene for å finne fram til felles gode løsninger, noe jeg synes kirkeforliket er et godt eksempel på. Jeg er også glad for at den jobben som nå er gjort – og jeg vil gi ros til saksordføreren for det – er sluttført i samme ånd. Det har vært en god og smidig behandling, og vi har nå lagt rammene for det som skal være valgordningen i den norske folkekirken. Demokratiet er en viktig bit av den norske folkekirken, og de rammene vi nå legger, gjør at det demokratiet skal formes. Jeg vil likevel si at det vi legger fram nå, ikke er en garanti for at det lykkes. Det er mye jobb som skal gjøres videre. Det er krevende å skape en levende debatt ute, det ser vi. Vi som står og lurer på om vi skal stemme eller ikke ved et menighetsrådsvalg, har mange kvaler. Jeg tror noe av det mest grunnleggende som skal til for at flere skal stemme, er at den levende debatten som pågår i Kirken, enten det dreier seg om familiepolitiske spørsmål eller forhold knyttet til å ta vare på skaperverket, miljøspørsmål, også levendegjøres på lokalplan, sånn at det er tydeligere for dem av oss som stemmer, hva og hvem vi stemmer på, og hva de står for. Jeg leser signalene fra Kirkemøtet dit hen at man ønsker en mer levende debatt, og jeg er enig med foregående taler, som sa at man kanskje allerede har registrert en litt mer aktiv kirke. Jeg er veldig glad for engasjementet, spesielt det etiske engasjementet rundt de overordnede miljøspørsmålene som Kirkemøtet har reist med tyngde i år. Så med dette vil jeg si at vi er glad for å kunne støtte de forslagene til endring som i dag ligger her.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
President! Eg stemte feil.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-06-07:
Ja, det gjekk litt kjapt.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Vi legger for det første stor vekt på det internasjonale menneskerettighetsarbeidet, at vi skal ta det på stort alvor når vi ratifiserer og innlemmer i norsk lovgivning. Jeg tror det må være lov å si at vi kanskje er enda grundigere enn enkelte andre land jeg vet om, når det gjelder å sjekke samsvar mellom de forpliktelser vi påtar oss, og de som allerede gjelder i Norge, og å sikre at vi faktisk er i stand til å etterleve alle forpliktelsene. Det tar noen ganger enda mer tid enn for land som kanskje tar det noe mindre alvorlig. Til gjengjeld blir det en skikkelig etterlevelse i etterkant. Det er jo ikke slik at mens vi har ventet på denne ratifikasjonen, har det forekommet omfattende mengder tortur og grusom behandling. Det er ikke slik at regelverket ikke har gjeldt. Det er altså tilleggsprotokollen vi snakker om, med de institusjonelle løsninger som følger av det.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Jeg tror jeg vil besvare representanten Woldseths spørsmål med å si at det er både et godt formål å implementere og ratifisere så fort som mulig, og det er et godt formål å sørge for at alle hjemmelekser er gjort på en skikkelig måte før man kommer dit. I det spenningsfeltet oppdager vi at det av og til tar tid, men jeg konstaterer at det er tverrpolitisk glede over at vi nå er der vi er.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2013-05-14:
Til spørsmålet fra representanten Tenden vil jeg si at, ja, det er jeg uenig i, nettopp fordi jeg kjenner til hvordan både de militære og sivile organisasjonene faktisk samler opp og tar vare på informasjon allerede, men vi skal ta det med oss som en god påminnelse. Siden vi nå vet at alle er enige om at det skal evalueres, er det bare å samle på bruddstykker av informasjon allerede nå for å ta det med videre, men jeg er trygg på at dette er så grundig gjennomdokumentert i både militære og sivile kanaler at jeg rett og slett ikke er bekymret for at denne informasjonen forvitrer. Det drives bl.a. en betydelig debrifing av personell som har hatt nøkkelposisjoner, nettopp som en del av den løpende, naturlige læringen som uansett pågår under og etter en slik operasjon.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-05-14:
I dag ratifiseres – i hvert fall formodentlig, siden det er bred enighet i komiteen – valgfri protokoll til FN-konvensjonen av 10. desember 1984 mot tortur og annen grusom, umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff. Norge undertegnet denne protokollen i 2003, og den trådte i kraft i 2006. Det er verdt å merke seg at det foreslås at Stortingets ombudsmann for forvaltningen, kjent som Sivilombudsmannen, utpekes som den nasjonale forebyggende mekanismen i samsvar med protokollens hensikt og funksjon. Denne protokollen er et supplement til FNs torturkonvensjon, og det kan være verdt å nevne at FNs underkomité for forebygging av tortur skal kunne besøke alle steder i Norge, både i offentlig og privat regi, som bedriver frihetsberøvelse som definert i protokollen. I Norge vil det innebære både fengsler, selvfølgelig, og arrester, men også barnevernsinstitusjoner, utlendingsforvaring, altså Trandum, og militær arrest samt tvangstiltak og frihetsberøvelse overfor psykiatriske pasienter eller mennesker med rusmiddelproblemer. Det er noe uenighet i komiteen vedrørende Sivilombudsmannens rolle. Der skriver Fremskrittspartiet – og jeg kan jo sitere merknaden fra Fremskrittspartiets medlemmer i komiteen – at de «støtter ikke regjeringens forslag om at Stortingets ombudsmann for forvaltningen skal fungere som nasjonal forebyggende mekanisme». De påpeker at «Sivilombudsmannen er et organ for Stortinget, og det bør derfor ikke være regjeringen som foreslår tilleggsoppgaver for ham», og de viser også til at flere høringsinstanser er skeptiske til denne ordningen. Til det er det verdt å nevne at Fremskrittspartiet tidligere har sluttet seg til denne ordningen, og da kan jeg jo lese opp fra Innst. 264 S for 2009–2010, der også Fremskrittspartiet er med på følgende merknad: «Komiteen ber derfor regjeringen legge til rette for at Sivilombudsmannen skal kunne oppfylle de krav OPCAT stiller, slik at OPCAT snarest mulig kan ratifiseres.» Derfor var vi av den overbevisning at dette er en sak det er enighet om i Stortinget, og jeg regner med at Fremskrittspartiet kan redegjøre for hvorfor de har snudd. Da er det ikke særlig mer å legge til.