Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2012-03-08:
De gjorde en fantastisk jobb alle de som satte egne liv i fare, da vi som nasjon ble utsatt for det verste terrorangrepet siden annen verdenskrig. Det er viktig å huske at dette egentlig ikke dreier seg om beredskap, planverk eller systemer, det dreier seg om mennesker. Vi kommer alle til å bære dette med oss, men for noen vil sårene aldri gro. De har mistet en mor, en far, en søster, en bror eller en bestevenn. Andre bærer de fysiske og mentale sår etter grufulle opplevelser. Det gjør det vanskeligere å snakke om politikken, drøfte hva som kunne ha vært bedre, og arbeide for at forebygging og håndtering må bli enda bedre, fordi perspektivet blir så lite og ubetydelig i forhold til den smerten som mange kjenner på hver dag. Likevel må vi ta den diskusjonen, og jeg vil derfor begynne med å gi honnør til den måten et samlet politisk miljø har fulgt opp disse spørsmålene på. Jeg vil også skryte av måten statsminister Jens Stoltenberg og daværende justisminister Knut Storberget håndterte nasjonens interesser på da det utenkelige skjedde. Det var også viktig for Norge at et samlet politisk lederskap både i posisjon og i opposisjon sto sammen i møtet med redde borgere. Da Stortinget satte ned en særskilt komité for å behandle redegjørelsene fra justisministeren og forsvarsministeren, viste Stortinget at oppfølgingen også ble tatt på alvor. Jeg vil takke komitéleder og saksordfører Knut Arild Hareide for et godt stykke arbeid som har bidratt til å samle komiteen på viktige områder. Utgangspunktet for komiteens arbeid har vært å få tilstrekkelig grunnlag for å tette sikkerhetshull som vi allerede nå vet er der. Det utviklet seg et klima for konstruktivitet i komiteen, som har resultert i at viktige innspill fra alle partier er blitt en del av innstillingen. Jeg vil i den sammenheng rette en særlig takk til posisjonspartiene og storfraksjonsleder Jan Bøhler som har bidratt svært godt til det konstruktive resultatet. Det er stor grad av enighet om at det var en del som kunne vært gjort bedre da katastrofen rammet 22. juli. Komiteen har ikke jaktet på syndebukker, men på systemfeil. Jeg tror også vi er enige om at vi ikke var godt nok forberedt, og flere utfordringer viste seg underveis. Samtidig tror jeg vi må erkjenne at vi aldri vil oppleve en katastrofe eller en alvorlig hendelse som i ettertid vil fremstå som hundre prosent perfekt håndtert. Vi vil alltid ha mer å lære, for hvert enkelt tilfelle vil være unikt. Det er imidlertid en del vi kan gjøre for å være best mulig forberedt, og komiteen enes om 14 konkrete forhold alt nå. Det vil bli en ny og langt mer grundig og helhetlig behandling når 22. juli-kommisjonen har gjort sin viktige jobb. Når katastrofen rammer, er det flere ting som må skje samtidig. Da er det viktig at nødnummeret fungerer, slik at folk ikke får opptattsignal hos politiet. Det er viktig at informasjonen som gis pårørende, er god og riktig. Det er nødvendig å vite hva slags ressurser en har tilgjengelig, og det er avgjørende at lederne i nød- og redningsetatene tar riktige avgjørelser. Normalt er det politiet som skal håndtere alvorlige hendelser i fredstid. Slik må det fortsatt være. Samtidig besitter Forsvaret store ressurser som kan benyttes ved alvorlige hendelser hvor politiets egne ressurser ikke strekker til. For meg har det fremstått som om terskelen for at politiet skal be Forsvaret om bistand, har vært for høy. Det var klart allerede da bomben gikk av i regjeringskvartalet, at bemanningssituasjonen i Oslo-politiet var begrenset. En visste ikke om det kunne komme et nytt bombeangrep eller ikke. Liv og helse skal selvfølgelig alltid gå først, og politiets tilgjengelige ressurser gikk i stor grad til nettopp å sikre liv og helse. På en annen kant av byen startet Forsvaret mobilisering av flere ressurser kort tid etter at bomben var gått av – både for å sikre egne bygg og områder og for å være klar dersom politiet ba om bistand. Bombegruppene ble mobilisert, sendt ut raskt og bisto politiet. Det skulle imidlertid ta nesten syv og en halv time før politiet ba om håndhevelsesbistand til vakt og sikring av sikringsverdige objekter, som storting, statsministerbolig og andre utsatte bygninger. Komiteen har samlet seg om å be regjeringen om å bevisstgjøre politiledere om viktigheten av å be om bistand fra Forsvaret raskt ved større hendelser. Noen ganger er det bedre å be om for mye enn for lite. Det forutsetter naturligvis at politiet også vet hva Forsvaret kan bidra med, og til hvilken tid. Generelt er det viktig at samhandlingen mellom politi og forsvar videreutvikles og styrkes når regjeringen nå gjennomgår den såkalte bistandsinstruksen. Ved store hendelser er det også viktig at informasjonsutvekslingen skjer raskt og riktig. Ved viderekobling av innkomne nødanrop til andre politidistrikter må de politidistriktene som ikke er direkte berørt, ha informasjon underveis for å kunne gi riktig informasjon til dem som ringer, og for å viderebringe viktig informasjon til operativ ledelse. Komiteen har samlet seg om å be regjeringen sikre dette på en bedre måte. Jeg er også glad for at komiteen ber regjeringen komme tilbake til Stortinget med en konkret vurdering av responstid for politiet. Politidirektoratet har tidligere vært avvisende til at det er mulig å innføre en slik ordning, men det må være mulig å stille krav til politiet når akutte og alvorlige hendelser oppstår. Vi må klargjøre hva slags forventninger vi som borgere kan ha til politiets responstid og innsats når nøden er som størst. En slik responstid må naturligvis variere fra politidistrikt til politidistrikt. Norge hadde egentlig ikke et system for å sende riksalarm 22. juli 2011. Det var riktignok opprettet en slags rutine for hvordan dette skulle gjøres, men den fungerte overhodet ikke. Det er bekymringsfullt at en oppretter et slikt varslingssystem uten å teste eller kvalitetssikre det. At komiteen nå ber regjeringen vurdere ny teknologi for å sikre bredere og bedre varsling ved riksalarm, er viktig. Informasjon og mulighet til rask reaksjon fra nærliggende politidistrikter kan ha stor betydning i gitte tilfeller. Komiteen har også bedt om en gjennomgang av retningslinjene som kalles «skyting pågår», og en gjennomgang av opplærings- og oppfølgingstilbudet til ansatte i politiets operative avdelinger. Jeg registrerte at Politiets Fellesforbund gikk ut og kritiserte det forslaget rett etter at innstillingen ble offentliggjort. Den kritikken er jeg svært overrasket over. Det fikk meg til å lure på hva motivet kunne være. Jeg hadde forventet at Politiets Fellesforbund ville omfavne et forslag som går ut på å sikre politiets tjenestemenn og -kvinner på en enda bedre måte. Det at Stortinget vil forsikre seg om at den enkelte tjenestemann eller -kvinne får et skikkelig og forsvarlig tilbud for å være tryggere i de verst tenkelige situasjoner, ble av Arne Johannessen fremstilt som et problem. Det kan være grunn til å peke på at forslaget ikke innebærer noen form for kritikk av de først ankomne polititjenestemenn. Komiteen har ikke noe grunnlag for å hevde at de gjorde noe feil, og det er heller ikke komiteens jobb å finne ut av det. Det vil 22. juli-kommisjonen komme tilbake til. I lys av denne aktuelle hendelsen og basert på det faktum at skyting pågår stadig oftere, er det viktig å forsikre seg om at både retningslinjer og tjenestepersonellets oppfølging er god nok – først og fremst for å sikre tjenestepersonellet bedre. Jeg velger å tro at Arne Johannessen har misforstått hva dette forslaget egentlig dreier seg om, og at han og Politiets Fellesforbund vil støtte opp om interessene til polititjenestemenn og polititjenestekvinner også i denne saken. Selv om jeg er både fornøyd og faktisk ganske stolt over at komiteen har blitt enig om svært mange viktige spørsmål, er det tolv mindretallsforslag. Fremskrittspartiet er med på ti av disse. Jeg synes det er viktig å belyse noen av de forslagene også. En samlet opposisjon ber regjeringen legge frem en endelig investeringsplan for Sivilforsvaret ved fremleggelsen av revidert nasjonalbudsjett. Det er fordi det gjenstår store investeringsbehov i Sivilforsvaret med tanke på Stortingets lovnad i 2008 om 162 mill. kr. Vi trenger en oversikt over når de resterende om lag 100 mill. kr kommer på plass. Sivilforsvaret spilte også en viktig rolle både den 22. juli og ikke minst i de påfølgende dagene. Det er i tillegg mer enn ti år siden vi behandlet Sårbarhetsutvalgets innstilling i Stortinget. Denne saken, men også mange andre viktige endringer i løpet av de ti siste årene, kan gjøre det aktuelt med et nytt sårbarhetsutvalg. Det å være forberedt når kriser rammer, og kjenne svakheter som kan rettes opp i forkant, er viktig. Vi kan aldri gardere oss mot katastrofer, verken i form av terror eller i form av uvanlige værfenomen, men vi kan forberede oss. Det er en kontinuerlig prosess, og jeg finner det litt underlig at det bare er Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet som vil be regjeringen vurdere å nedsette et nytt sårbarhetsutvalg. Det er i tillegg én ressurs som vi hører sjelden om. Vi har en politireserve med godt kompetente mennesker som kan benyttes som tillegg til ordinært politi ved behov. Vi har forstått det slik at det ble vurdert å kalle inn politireserven den 22. juli, men det ble ikke gjort. En kan spørre seg om når en får behov for politireserven når en ikke har behov for å bruke den under et terroranslag mot nasjonen, og når det er klart at politiet ikke har tilstrekkelige ressurser til å håndtere hele situasjonen selv. Kanskje dreier det seg også her om en slags usynlig terskel som gjør at politireserven i utgangspunktet ikke ses på som en forsterkningsressurs på den måten som vel er forutsatt. Fremskrittspartiet og Venstre vil be regjeringen om en evaluering av dagens ordning med politireserve og sikre en oppfølging av politireserven som gjør at de kan bidra ved store hendelser. Mot slutten av dette innlegget vil jeg si litt om et par av de forslagene Fremskrittspartiet står alene om, for det er blitt etterlyst systemer som gjør at en kan få full oversikt over hvor nødressursene befinner seg. I dag kan helsesektoren se alle sine ambulanser på et digitalt kart – med GPS-sender i alle ambulanser. Det samme kan de fleste politidistrikt med sine systemer. Mange av landets brann- og redningstjenester har tilsvarende system, og vi vet fra før at frivillige organisasjoner som Redningsselskapet og Røde Kors i stor grad har tilsvarende muligheter. Men ingen kan se hverandre. Så vidt jeg har forstått, ser ikke de ulike politidistriktene hverandre engang! Det betyr i tilfelle at en ved en alvorlig hendelse i Vestfold politidistrikt hvor nærmeste politiressurs befinner seg 25–30 minutter unna, ikke kan se politibilen fra Oslo politidistrikt som returnerer etter en fangetransport, og som kanskje er 5 minutter unna. De kan heller ikke se hvor brannvesenets redningsbiler befinner seg. Fremskrittspartiet mener det er viktig å sikre et system som gjør det mulig for nød- og redningsetatene å se hverandres ressurser ved store hendelser. Det er en teknologi som allerede eksisterer, og jeg er helt sikker på at dette vil bli fremtiden. En kan ved en stor hendelse sikre en slags «switch» som gjør det mulig for alle å se hverandre. En trenger ikke å se hverandre hele tiden, men hvis det skjer noe stort, kan en koble over. Da vil en raskt kunne komme frem til aktuelle åsteder, en vil raskt kunne vurdere hvilke ressurser som er tilgjengelige, og en kan se helikopter, politi, ambulanse, brann- og redningsbiler, snøscootere fra Røde Kors og aktuelle redningsbåter. Beslutningsgrunnlaget blir bedre, og en overser ikke muligheten for å bruke nærmeste ressurs. Jeg vet ikke om det ville ha betydd noe den 22. juli, men det kan bety noe ved et eventuelt annet terrorangrep eller ved en større ulykke. GPS-teknologi er billig, den er lett å bruke, og det finnes teknologi som kan koble denne informasjonen på en enkel og oversiktlig måte. Jeg er sikker på at dette er fremtiden, og at vi om relativt kort tid får satt dette i system, men Fremskrittspartiet ønsker å starte dette arbeidet allerede nå. Til slutt vil jeg understreke betydningen av denne innstillingen. Den viser et storting som tross stor politisk uenighet evner å finne løsninger med tanke på viktige utfordringer. Den viser et storting som evner å finne konstruktive løsninger på tvers av posisjon og opposisjon når det virkelig kreves. Jeg er stolt av å ha fått muligheten til å delta i dette viktige arbeidet, og selv om noen fryktet at denne komiteen ikke ville levere noe særlig nytt, kan vi i dag gjøre den frykten til skamme. Vi har levert et viktig bidrag i fellesskap for et tryggere og sikrere Norge. Jeg vil også ta opp de forslagene som Fremskrittspartiet står alene om eller sammen med andre om.