trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-10-27:
Jeg takker statsministeren for svaret. Det var mye jeg var veldig enig i. Når det gjelder synet på debatten, har jeg også en følelse av at den har fortsatt å være så åpen som den bør være. Det er faktisk slik at noen av dem som føler seg kneblet, har vært på trykk i både Aftenposten, VG og en rekke andre steder der parlamentariske ledere kan slite med å komme på trykk. Jeg må også si at jeg hadde en opplevelse etter at jeg sjøl skrev et innlegg i Aftenposten med temaet flerkulturell. Som oftest har det ført til så mye ubehagelige debatter både på nett og i mailboks at jeg hadde stålsatt meg litt og ventet til kl. 12–13 på dagen for å gå inn for å svare. Til min store glede oppdaget jeg at den jobben hadde mange andre tatt. Det var noe som skjedde i norsk debattkultur, der man skulle ta til motmæle, og som var veldig positivt. Jeg har tre utfordringer til statsministeren. Jeg mener at skal demokratiet vårt styrkes, må det alltid være i endring, det må alltid utvides. Vi kan sikkert diskutere 16-åringers stemmerett, men på mange andre områder mener jeg at det er viktig å utvide demokratiet vårt og ha det i utvikling. På hvilke områder syns statsministeren det er viktig å ha en slik utvikling? Jeg er også enig i at statens fremste oppgave er å gi trygghet til sine borgere. Den 22. juli feilet vi som nasjon på det området. Men den totale trygghet kan man bare oppnå ved å gi fra seg all sin frihet. Den totale trygghet blir oftest bare ivaretatt ved det totalitære. Det finnes alltid et balansepunkt mellom trygghet og frihet. Ser også statsministeren at det er viktig å kjempe for våre friheter når vi skal kjempe for vår trygghet? Den tredje utfordringen er: Vi opplevde at demokratiet vårt ble truet den 22. juli. Vi trodde at stemmedeltakelsen kom til å øke, det gjorde den egentlig ikke. Hva er det vi politiske partier gjør feil når vi ikke klarer å mobilisere flere til valg, sjøl ikke etter at nasjonen har vært så truet som vi opplevde i år?
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-10-27:
Først vil jeg takke for at så mange har vært med. Jeg vil også takke dem som ikke fikk lov til å være med. Da jeg gikk inn i denne debatten, var det ikke for å si at noe – på alle punkter – var rett eller galt. Men jeg mener at dette er en viktig debatt. Jeg syns Martin Kolberg løftet fram noen spennende perspektiver, og jeg har lyst til å gi to bilder, for å supplere. En god venn av meg var valgobservatør i et afrikansk land som hadde valg for første gang. Der hadde det vært stor debatt om man kunne innføre allmenn stemmerett, i et land der 80 pst. ikke kunne lese. Han beskrev bildet av en gammel dame, over 80, uten tenner, som ikke kunne lese, gående ut av valglokalet, kikket på sin pekefinger – og tårene rant mens hun smilte. Det var fordi hun følte, for første gang i sitt liv, at hun hadde en frihet hun aldri hadde før – den friheten som heter stemmerett. Hvorfor klarer ikke vi å formidle det til våre velgere, når vi klarer å formidle det andre steder? Det er klart at likestilling er et viktig grep for å øke valgdeltakelsen. Men hvorfor er det da sånn at i Oslo er det flere innvandrerkvinner enn innvandrermenn som stemmer? Det er mye større valgdeltakelse blant innvandrerkvinner enn blant innvandrermenn. Det kan vi tenke litt på. Ellers er jeg glad for perspektivet som Bård Vegar Solhjell dro opp om det rettighetstyranniet vi beveger oss inn i, og at så mange har løftet personvern som en viktig del av denne debatten. Men jeg er også litt forundret over at man ikke klarer å se at f.eks. kulturdebatten er en viktig demokratidebatt med tanke på hvordan vi formidler den støtten vi har, at vi i Norge i dag har en veldig ensretting med tanke på hvem – de få – som sitter med makten innenfor det kulturløftet regjeringa har gjort, eller dette som Knut Arild Hareide tok opp, om en mediepolitikk der vi ikke klarer å fornye oss med virkemidler mot en ny mediehverdag. Jeg vil kjempe for retten til å komme med anonyme ytringer. Anonymitet er en viktig del av den offentlige debatten. Det er en viktig del av det å faktisk kunne komme fram, også med varslere, og å kunne gi tips til media. Jeg vil i sum takke for en god debatt. Jeg mener det er mange problemstillinger som nå ligger her, som vi bør jobbe videre med. Jeg vil avslutte med en oppfordring til Martin Kolberg: Ja, Venstre og Arbeiderpartiet har stått veldig nært sammen i veldig mange viktige demokratiutvidelser og demokratiforsterkinger i denne sal. Jeg håper også at det snart gjelder i spørsmålet om stemmerett for 16-åringer.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
La meg utdype noe av det jeg mener om mer trygghet og mer demokrati, og dermed også prøve å svare mer utfyllende på det som interpellanten tok opp. Jeg mener f.eks. at alt vi gjør med integrering og likestilling, er et arbeid for mer demokrati, mer åpenhet. Det handler om å inkludere mennesker med lav valgdeltakelse, det handler om å inkludere mennesker som har liten politisk innflytelse på mange områder i Norge og å lykkes med integreringspolitikken. Gjennom å sikre mange i jobb, gjennom å utvide norskopplæring, gjennom gratis kjernetid i barnehager lykkes vi også med å skape et samfunn preget av mer demokrati, mer deltakelse. Mer likestilling mellom kjønnene er også et bidrag til mer demokrati. For det andre er jeg helt sikker på at det vi nå gjør med Kulturløftet – der bevilgningene har økt med 3,6 mrd. kr, der vi har satt et konkret tallfestet mål – og økningen i bevilgningene til frivilligheten er to store løft for deltakelse og demokrati. For alt det som skjer i organisasjonslivet og kulturlivet, er nettopp å skape deltakelse, mangfold, meningsytringer, meningsdannelse – Kulturløftet og løftet for frivilligheten er også løft for demokrati og deltakelse. Det tredje eksempelet er mediepolitikken. Det er kalt ytringsfrihetens infrastruktur, og det handler om at fellesskapet, samfunnet, har et ansvar gjennom vår mediepolitikk, gjennom å trygge allmennkringkasteren, gjennom omfattende pressestøtte – 2 mrd. kr bare i momsfritaket gir betydelig støtte til at vi skal ha et mediemangfold, mange aviser. En fri og demokratisk presse er en forutsetning for åpenhet og demokrati, og fellesskapet legger til rette for det. Vi inviterer til mer debatt og har også hatt utvalg og utredninger om hvordan vi kan sikre den frie og uavhengige pressen i en ny digital tid. Denne regjeringen har økt pressestøtten og også videreført den største delen av pressestøtten, nemlig momsfritaket på rundt 2 mrd. kr. For det fjerde: valglov – der innførte denne regjeringen forsøk med stemmerett for 16-åringer. Jeg har ikke bestemt meg for om jeg er for eller imot det, men jeg har sagt at vel, det er ett forsøk, la oss høste erfaringer og se om vi ønsker å gå videre med det eller ikke. Vi har gjort det enklere for kommunene og vedtatt to dagers valg, altså valg over to dager, og også lengre åpningstid i valglokalene. Vi må drøfte andre tiltak, for vi trenger å gjøre mer for å øke valgdeltakelsen. For det femte har vi innført elektronisk postjournal, som gjør at offentligheten, innsynsretten, blir enda mer reell. Dette er små og store tiltak som alle sammen handler om deltakelse og demokrati. Det viser hvor mangfoldig det arbeidet er.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
La meg også starte med å takke for en god debatt. Jeg vil takke Stortinget for at vi som nasjon har stått så samlet i vårt svar på terroren, og takke for at vi alle kunne samle oss om budskapet om mer åpenhet og mer demokrati. Så vil jeg også takke interpellanten for å ta opp et viktig spørsmål. Jeg vil slutte meg til det hun sier om at Venstre og Arbeiderpartiet har lange tradisjoner for historisk å kjempe for mer demokrati, mer åpenhet, allmenn stemmerett og at flere skal delta. Jeg skal se på spørsmålet om stemmerett for 16-åringer enda grundigere – etter at jeg hørte at det er testen på – hva skal jeg si – om vi får et enda bedre forhold til Venstre. Vi har i hvert fall satt i gang forsøk og skal evaluere det. Så to–tre korte refleksjoner i en debatt som har handlet om veldig mange ting, og som illustrerer at demokrati og åpenhet handler om veldig mange ulike ting – mediepolitikk, kulturpolitikk, frivillighet, integrering, likestilling og mange andre spørsmål. Det ene er forholdet mellom trygghet og frihet. Noen ganger er det helt åpenbart et valg mellom – og et dilemma – å velge trygghet eller frihet. Det er f.eks. slik at vi må sette begrensninger for overvåking/politiets metoder. Jeg er helt sikker på at vi kan finne eksempler på at vi har satt begrensninger som isolert sett svekker politiets evne til å ivareta trygghet, men vi er alle enige om at den type grense må vi ha. Da velger vi frihet og personvern framfor den – hva skal jeg si – enkle definisjonen av trygghet. Tilsvarende tror jeg vi alle skjønner at selv om vi skal gå gjennom hva vi gjør når det gjelder fysisk sikring rundt offentlige bygg, eller for den saks skyld tiltak for å sikre sommerleirer, tror jeg ingen av oss vil leve i et land der vi kan si at vi har innført sikringstiltak som 100 pst. sikrer oss mot angrep rundt offentlige bygg, eller for den saks skyld rundt politiske ungdomsleirer. Så ja, noen ganger er det en motsetning. Men samtidig er det helt åpenbart at veldig ofte er det også slik at trygghet gir frihet. Et utrygt folk er ikke et fritt folk. Det er bare trygge mennesker som tør si hva de mener, også når det er kritikk av myndigheter. Omstridte og kontroversielle standpunkter framfører man dersom man er trygg. Derfor trenger vi trygghet for å sikre frihet. Det er tilsvarende, selvfølgelig, når det gjelder økonomi og sosial trygghet – avgjørende for frihet. Derfor er diskusjonen om barnehager, om norskopplæring og om gratis kjernetid grunnleggende sett diskusjoner som handler om frihet, selv om sammenhengene kan være noe mer indirekte, men ikke mindre viktig av den grunn. Det siste jeg vil si, er at demokratiet og folkeviljen er en mektig kraft. Vi diskuterer hvordan vi skal gjøre den enda bedre i Norge. Det er flott å se at demokratiet også vinner fram rundt om i verden. Latin-Amerika og Afrika – kontinenter som har vært preget av diktatur for ikke mange år siden – er nå preget av demokrati, og også på vårt eget kontinent har demokratiet vunnet fram.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-10-27:
Den 22. juli var et angrep på oss alle. Den ene ensomme som angrep regjeringskvartalet og Utøya, rammet alle i alle deler av landet vårt, det fellesskapet landet vårt er. Hva var det Norge trengte? Hva trengte vi da sorgen rammet? Jo, det motsatte av ensomhet – fellesskap. Fellesskap blir til gjennom den historien vi er en del av, fra eidsvollsmennene og fram til i dag, gjennom ulike hendelser og symboler, men ikke minst gjennom ord. Noen ganger er ordene selv handlingen. Ordene «mer demokrati, mer åpenhet» var med å legge grunnlaget for en enorm mobilisering av folk rundt omkring i hele Norge, en mobilisering vi aldri har sett maken til, der både unge og gamle samlet seg i en felles markering. Ordene i seg selv var kraftfulle. Handlingene til statsministeren, kongehus og Kirken bygde et nasjonalt fellesskap. Det ledet oss i en nasjonal sorg som bandt oss sammen, og som binder oss sammen. Fellesskap og likeverdighet er en hovedpremiss for vårt folkestyre, for et levende demokrati, at man føler et fellesskap, og at man kan delta på den samme arenaen – det er ikke en handlingsplan som er premissen for demokratiet – det er det som er viktig også i debatten i dag. Jeg hører til og med i denne debatten at kommunesammenslåing blir løftet som et tema. Det forundrer meg til stadighet at uansett problem er noe av svaret kommunesammenslåing, moms på aviser, komitéhøringer eller en eller annen melding eller handlingsplan fra regjeringen. Men jeg har ikke noen tro på at alt som handler om demokrati, skal komme ovenfra. Demokratiet – og den tradisjonen som både Senterpartiet og Venstre står i – skal komme nedenfra. Det er alles ansvar å gjøre ordene til statsministeren til handling, at vi i partiene og folk flest bidrar til nettopp den levende samtalen, den levende debatten. Derfor mener jeg at uavhengig av hvilke handlingsplaner som kommer, var handlingen nettopp at en samfunnsleder viste lederskap og pekte på mer åpenhet og mer demokrati da alle følte seg usikre og folket gikk ut. Statsministeren klargjorde og synliggjorde de verdiene vi ønsker å bygge vårt samfunn på, og folket tok det til seg. Det er alles ansvar, ikke bare statsministerens og stortingsrepresentantenes, å gjøre de ordene til virkelighet, med de ulike meningene vi har, i årene som kommer, i debattene vi har her i salen. Vi må ikke gjøre de ordene så små at vi ender opp med å diskutere en handlingsplan.
Bent Høie (Høyre), 2011-10-27:
Det er veldig gledelig å høre at statsråden slår fast at den nåværende strategien skal avløses av en ny handlingsplan fra 2013. Det å få satt i gang en ny handlingsplan, som ikke bare er en strategi, men som også inneholder konkrete forslag til nye handlinger og nye virkemidler i arbeidet mot selvmord og selvskading, vil være veldig viktig og veldig bra. Det arbeidet som Folkehelseinstituttet allerede har startet på – som statsråden var inne på – med en gjennomgang av de virkemidlene som er satt i gang til nå, en vurdering av disse og en vurdering av hvilke forbedringspotensial som finnes, vil være et svært viktig grunnlag for utarbeidelse av en slik ny handlingsplan. Statsråden sier også at hun vil ta initiativ til et møte med de ulike organisasjonene på dette området for å få deres synspunkter og innspill. Så ut fra det som statsråden har svart her, er dette er en gledens dag for alle dem som er opptatt av dette arbeidet. Jeg vil allikevel trekke fram noen forhold. Det ene er at i statsrådens svar var det i all hovedsak vektlegging av selvmord som var tema. Interpellasjonen har bevisst også tatt opp selvskading i den sammenhengen. Nå vil det selvfølgelig ikke være riktig å sette likhetstegn mellom selvmordsforebyggende arbeid og forebyggende arbeid mot selvskading, men det vil være flere berøringspunkter. Jeg håper at den nye handlingsplanen vil være en handlingsplan som er både forebyggende mot selvmord og forebyggende mot selvskading, som er et stort og omfattende problem blant unge. Det er viktig å gjøre de riktige tingene underveis fram mot den nye handlingsplanen. Det å sikre organisasjonen LEVE og de andre frivillige organisasjonene på disse områdene gode arbeidsbetingelser er en mulighet vi som stortingsrepresentanter har gjennom statsbudsjettet for neste år. Når det gjelder det å sikre en videre drift av psykiatri i skolen, må jeg si at jeg ble bekymret over statsrådens svar, da hun sa at dette skulle integreres i skolen. Jeg er redd for at i denne sammenhengen betyr integrering å forsvinne inn i skolen, og ikke få det trykket eller den oppmerksomheten som dagens organisering gir. Så er jeg også enig med statsråden i at selv om det skal utarbeides en handlingsplan fra og med 2013, er det mange viktige og riktige skritt en kan gjøre før den tid.
Bent Høie (Høyre), 2011-10-27:
Først vil jeg takke alle for et sterkt engasjement i denne debatten, og det er spesielt hyggelig å registrere at dette er en sak som har engasjert utover helse- og omsorgskomiteen, og at alle partier har deltatt bredt. Jeg vil starte der representanten Kjønaas Kjos avsluttet, og som også representanten Wenche Olsen på en utmerket måte var inne på, nemlig med betydningen av å løfte fram selvskading som en utfordring i dette arbeidet. Det er viktig at vi i gleden over at statsråden har sagt at det skal komme en plan mot selvmord, ikke glemmer at vi nå har en unik mulighet til å jobbe parallelt med forebyggende arbeid mot både selvmord og selvskading, for det forebyggende arbeidet er veldig mye det samme, selv om selvskading og selvmord ikke er det samme. For selvskading er veldig ofte en persons forsøk på å behandle seg selv og sin egen lidelse, der selvskadingen – utrolig nok – oppfattes som en lindring av en vanskelig situasjon. Det må møtes med behandling, men det kan også forebygges. Veldig ofte vil de samme forebyggende strategiene mot selvmord også kunne brukes for å forebygge selvskading. Det er behov for større åpenhet og ikke minst også åpenhet om at behandling hjelper. Vi må ikke la det spres et inntrykk av at det ikke hjelper å søke hjelp, og at den hjelpen som gis, ikke er god. For hjelpen som gis, virker ofte, og ofte virker den raskt. Jeg vil også benytte denne anledningen til å takke vår kollega, stortingsrepresentant Karin Yrvin, for å være et forbilde i forhold til å være åpen om psykiske lidelser. Så er det viktig å se på kommunenes rolle, for for familiene som rammes av selvmord, er det en krisesituasjon. Veldig mange steder i Norge i dag er det sånn at hvis ungdom blir drept i en bilulykke, er kommunens kriseteam til stede hos familie og venner umiddelbart, men tar en ungdom livet sitt, blir det ganske tomt rundt familie og venner. Sånn kan det ikke være. Selvmord er en krise, en krise som rammer mange, og man må være sikker på at kommunene våre forholder seg til et selvmord som en krise der kriseteamet stiller opp og hjelper. For å sikre det har vi behov for organisasjoner som LEVE, som er tilgjengelige, som kan vise vei, og som kan være en hjelp for mange i en veldig, veldig vanskelig situasjon. Så håper jeg at statsråden kan være positiv til at Stortinget ser på psykiatri i skolen i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet for 2012 – at vi kanskje kan velge en litt annen organisering enn det som departementet i utgangspunktet har lagt opp til.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Dette er en alvorlig og viktig debatt, og jeg vil, som alle andre, starte med å takke interpellanten. Jeg synes han fortjener ros både for å ha pekt på hvor utbredt selvmord er, og også for at han slår fast at selvmord ikke rammer helt tilfeldig. Selvmord forekommer i alle grupper, men noen er overrepresentert, f.eks. unge menn. Filip Rygg brukte Gro Harlem Brundtland-sitatet «alt henger sammen med alt» i sitt innlegg. Det er helt på sin plass. Selvmord handler om helse, men det handler om veldig mye annet: om hvilke holdninger folk møter, om hva de opplever i livet, på skolen, hjemme og overalt ellers. Tiltak mot selvmord kan ikke bare settes inn i helsevesenet. Skoler og barnehager er viktige, det samme er barnevern, arbeidsplasser, frivillige organisasjoner og mange andre arenaer. Ja, det handler faktisk om hva som skjer på alle samfunnsområder. Jeg vil bruke mitt innlegg til å gi et konkret innspill på et tiltak. I USA snakkes det om en selvmordsepidemi blant ungdom som er, eller blir tatt for å være, lesbiske og homofile. Ni av ti amerikanske lesbiske og homofile tenåringer er utsatt for mobbing. Internasjonale undersøkelser viser at risikoen for selvmordsforsøk er fra to til seks ganger høyere blant homofile og lesbiske. Det er dessverre grunn til å tro at det er slik i Norge også. Jeg mangler ord for den frustrasjon og avmakt jeg føler over at vi ikke har kommet lenger. For ti år siden kom filmen «BE – skitne, syndige meg». Den forteller historien om Bjørn Erik, 20 år, som etter all sannsynlighet tok livet av seg fordi det ble for tøft å være bekjennende kristen og homofil. Kai, en annen ungdom, etterlot seg et selvmordsbrev med formuleringen: «Jeg er homofil, mamma og pappa. Men det er for tøft.» Han fryktet at alle ville vende ham ryggen. Tenk om noen hadde visst hvor tøft Kai og Bjørn Erik hadde det, tenk om noen kunne satt seg ned med dem og sagt: Det blir bedre. Det kan vi dessverre ikke, men vi kan formidle samme positive budskap til andre ungdommer som sliter. For det blir faktisk bedre. Du kommer til å leve et godt liv – med kjærlighet, vennskap og selvrespekt. Og holdninger forandrer seg. Det er dette som er ideen bak det amerikanske videoprosjektet «It Gets Better» – det blir bedre. Mange millioner mennesker har sett filmer som voksne, kjente og ukjente, har lagt ut, der de deler sine fortellinger om egne, gode liv. Budskapet er: Det blir bedre. Jeg mener vi trenger et norsk «It Gets Better»-prosjekt. Poenget med kampanjen er ikke å forsterke bildet av lesbiske og homofile som en gruppe som sliter, poenget er det motsatte: å dele positive historier – historier om at livet blir bra – som kan hentes fram av ungdom, av foreldre som bekymrer seg, av lærere, av rådgivere og alle andre. Jeg nevner dette som ett eksempel på hvordan det kan jobbes målrettet og utradisjonelt i forbindelse med forebygging av selvmord og psykisk uhelse.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Angrepene mot Utøya og Oslo 22. juli i sommer har mange fasetter, både et langsiktig løp, som Stortinget langt på vei har startet drøfting av her nå nettopp, og også noen veldig akutte, kortsiktige fasetter – et kort perspektiv – og det er det vi nå skal gå til. Det er veldig mye som kan sies, veldig mye som bør sies, og som på et eller annet tidspunkt skal sies, også i denne sal, om angrepene og om tiden i etterkant. Men det tillater komiteen seg å komme tilbake til, for det vi i dag inviterer Stortinget til å ta stilling til, er å støtte proposisjonen fra regjeringen om de mer akutte tingene som må dekkes av utgifter i etterkant av angrepene 22. juli. I ettertid er det blitt satt i verk en rekke tiltak under flere av departementenes ansvarsområder. Det handler om nødvendig og akutt sikringsarbeid i berørte bygninger, etablering av midlertidig kontor for ansatte i berørte departement, dekning av merutgifter i politietaten og kriminalomsorgen, midler til krisestøtte til dem som har stått angrepene aller nærmest, dekning av kostnader for arbeidet Kirken har lagt ned i etterkant av krisen, ekstraordinære utgifter til psykososial oppfølging i kommunene osv., osv. Det er en rekke ting som helt klart budsjettet som landet styres etter i år, altså for 2011, ikke var dimensjonert for da vi fikk et så alvorlig angrep. I den foreliggende proposisjon fremmes det forslag om nødvendige tilleggsbevilgninger ut året 2011 på til sammen 1 029,3 mill. kr. En samlet komité står bak innstillingen – selvsagt gjør den det. Det er viktig å understreke at det er nå de akutte og ekstraordinære utgiftene dekkes. De er forståelig nok av et slikt omfang at det er helt umulig å se for seg at de kunne vært dekket på en annen måte. Derfor er det riktig at det behandles på denne måten. Avslutningsvis: Dette er ikke siste gang vi berører konsekvensene også på bevilgningssiden – statsbudsjett, nasjonalbudsjett – men også hvordan landet styres, i etterkant av 22. juli. Stortinget vil komme tilbake og diskutere en rekke ting, men vi synes ikke tiden er inne for det nå. Nå er det tiden for å gjøre opp regningen for det mest akutte, og det er det en samlet komité som stiller seg bak, og som herved legger fram innstillingen.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-27:
Med all mulig respekt for statsrådens svar var det vel som forventet – uten å være verken frekk eller utilbørlig her. Jeg hadde kanskje ønsket meg at statsråden tok mer tak i de aktuelle problemstillingene som jeg dro opp på slutten av innledningen min. Jeg er helt enig i det forsvarsmessige behovet, jeg er helt enig i at vi skal ha en bærekraftig utvikling, og jeg har full forståelse for at alt dette kommer i langtidsplanen, men hovedbekymringen som jeg adresserte, var: Hva er de samlede konsekvensene for Forsvaret som institusjon? Er det sånn nå at de som tilhører Sjøforsvaret eller Hæren, kan slappe helt av og tenke at ok, i dag har forsvarsminister Faremo bekreftet at dette skal fikses og finansieres uten at det går ut over noen andre? Det svaret har i alle fall ikke undertegnede hørt så langt. Det er mulig at forsvarsministeren har tenkt å si noe om det siden i dag, men til det skjer, forbeholder jeg meg retten til å være litt avventende når det gjelder å føle en sånn trygghet. For investeringsbehovene, som forsvarsministeren helt korrekt var inne på i forhold til langtidsplanen, gjelder altså ikke bare jagerflykjøpet. Hæren har stor slitasje fordi man bidrar ute i Afghanistan. Vi har behandlet saker her om akutte investeringer, sånn som Dingo 2, da den kom opp, for man så et behov, og man ønsket å gi rask respons på det og avhjelpe problemer i Afghanistan. Men rimelig var ikke det heller. Komiteen var for en tid tilbake ute og besøkte FLO og fikk orientering om kostnadene ved driften av de nye fregattene. Da ble det påpekt av et av komiteens medlemmer at dette egentlig er sabla kostbart. Svaret fra ledelsen i FLO var den gang at hvis en sammenligner den forrige fregattklassen med den nye, er de på en måte ikke sammenlignbare. Kapasitetene er totalt forskjellige. Så det er utvilsomt en sammenheng mellom investering i dyrt forsvarsmateriell og driftskostnadene. Det er det ingen som benekter. Utfordringen er likevel å finne balansepunktet mellom investeringene og de driftsmessige utfordringene som skjer fra år til år. Intensjonen min med å reise denne problemstillingen er rett og slett å finne ut i hvor stor grad Forsvaret som institusjon kan forvente at disse store investeringene skjer gjennom tilleggsbevilgninger, og hvor stor grad av – la meg bruke begrepet – «egenandel» Forsvaret selv må komme opp med. Det spurte jeg statsråden om i stad. Jeg oppfattet at statsråden av en eller annen grunn lot være å svare på det, men nå gis hun jo selvfølgelig flere anledninger til det i løpet av dagen, så jeg setter fortsatt min lit til at statsråden kan si noe om det. Jeg håper i alle fall at statsråden ikke gjemmer seg bak en videre behandling av langtidsplanen. Den er viktig nok når den kommer, men det hadde jo vært greit – av hensyn til respekt for debatten nå – om statsråden kunne ha sagt noe om det her i dag også.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-27:
Etter å ha hørt på de to representantene fra Arbeiderpartiet hadde det vært fristende å si at fra mitt ståsted oppleves det som et angrep på budsjettet for neste år. Det har det altså overhodet ikke vært. Det har vært en fokusering på konsekvensene av de store investeringene vi står overfor. Det mener jeg representanten Myrli til de grader understreket på slutten av sitt innlegg, nemlig at det koster mye investeringsmessig, men at det er på driftssiden de aller største tallene ligger. Jeg vil tro at når vi har hatt de nye jagerflyene våre i 30 år, vil driftskostnadene for dem være større enn investeringskostnadene – sett i et trettiårsperspektiv. Da er det, som representanten Myrli var inne på, de menneskelige ressursene som til syvende og sist er avgjørende for i hvor stor grad vi kan utnytte de investeringene vi faktisk har foretatt. Da er det riktig at vi har gått bort fra et «leirfokus» til et mer operativt fokus. Det støtter Fremskrittspartiet fullt ut. Men det må også være lov å påpeke at det var altså en større debatt i vår når det gjaldt anskaffelsen av de fire nye jagerflyene fra USA, og prosessen rundt dem. Det er riktig at regjeringspartiene har som mål – selvfølgelig – å være de fremste krigerne til å ta vare på sin forsvarsminister. Noe annet ville ha vært ille, siden de er en del av både forsvars- og utenriksministeren, men også prinsipielt, tenker jeg. Men utfordringen, som jeg har prøvd å påpeke her, er: Det er ingen som bestrider behovene – være seg i forhold til nytt ubåtvåpen, nye jagerfly, nytt utstyr til Kystvakten, til Hæren. Men finansieringen står fortsatt igjen som ubesvart. Vi har nå to ganger spurt forsvarsministeren om hun kan forsikre Stortinget – og Forsvarets venner som er til stede her, jf. representanten Myrli – om at den vil komme som rene tilleggsbevilgninger. Eller må det være slik at ansatte i Sjøforsvaret, og i Heimevernet, selv om det ikke er en våpengren, og i Hæren, og i andre etater fortsatt må være bekymret for i hvor stor grad de vil bli berørt av de massive investeringene som jagerflykjøpet vil være, rent investeringsmessig, men også driftsmessig? Det er altså det som er hovedbalansen – knekkpunktet – når det gjelder min interpellasjon. Så jeg håper at forsvarsministeren avslutningsvis kan si: Ta det med ro – ingen andre våpengrener skal bære belastningen for nye jagerfly, for det er et nasjonalt ansvar, det er nasjonale bestemmelser som kommer til å bli tatt i Stortinget etter anbefaling fra regjeringen. Jeg håper derfor at statsråden nå – ved sin tredje mulighet – kan bekrefte at så er tilfelle, at det kommer til å skje gjennom tilleggsbevilgninger, slik som vi gjør når det gjelder utenlandsoperasjoner og andre akutte ting.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Vi kan i alle fall være enige om at det er store tall vi snakker om, og det er viktige spørsmål. Derfor har vi grundige planprosesser i Forsvaret. Vi legger langtidsplaner, og som representanten Ellingsen vil vite, har vi ikke bare en ny langtidsplan på gang, men vi har også blitt enige om å gjøre det litt annerledes, med kontinuerlig langtidsplanlegging. Når vi også får en ny plan på bordet neste år, tar den utgangspunkt i gjeldende hovedlinjer i inneværende plan. Der ligger det derfor også klare premisser om en balansert struktur som vi selvsagt bygger videre på, og som er utgangspunktet for det mandatet forsvarssjefen fikk for sitt militærfaglige råd. Når jeg velger å holde meg til de prosessene vi har avtalt skal gjelde for denne sektoren, skyldes det ikke minst at vi skylder alle deler av Forsvaret å gjøre dette grundig. Kampfly er en viktig del av det norske forsvaret, og det stiller oss også overfor økonomiske utfordringer som vi ønsker å se i sammenheng, slik at øvrige deler av forsvarsstrukturen også skal føle trygghet for at de løsningene som velges, er valgt etter en grundig avveining. Jeg har ennå til gode å møte en etat hvor det ikke kan være ulike ønskemål i ulike deler av denne, og hvor det er selvsagt at alle har et ønske om å levere best mulig i sin teig. Jeg synes alternativet til det er mye dårligere, så slike synspunkter ønsker jeg velkommen. Men så må det være opp til ledelsen å gjøre de nødvendige avveininger, oppsummeringer og prioriteringer. Så får vi rik anledning til å diskutere dette også i denne sal i tiden som kommer.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Det kan jo være morsomt å føle seg utfordret på å etablere helt nye budsjettrutiner og nytt grunnlag for diskusjoner med øvrige kolleger i regjeringen og ikke minst med finansministeren, men jeg skal la det ligge. Jeg er glad for at denne anledningen har gjort det mulig å redegjøre for planprosessen noe mer grundig. Det er jo en planprosess som preges av både grundighet, bredde og langsiktighet, og hvor vi er opptatt av balansen mellom de ulike forsvarsgrenene. Langtidsplanen vil også drøfte spørsmålet om finansiering. Som jeg redegjorde for i mitt første innlegg, har vi i historien eksempler på investeringer som krever et ekstra løft, og vi har ikke utelukket at kampflyene også kan være et slikt eksempel. Så kan jeg ikke la være å gjøre en liten visitt til innlegget fra Ivar Kristiansen, som ba oss se framover og ikke bakover. Det kan være mange gode grunner til det, ikke minst når jeg ser at den regjeringen som la fram langtidsplanen ved årtusenskiftet, faktisk startet med å bryte banen for investeringer som var lagt opp i langtidsplanen med, tror jeg, innpå 2 mrd. kr. Det er klart at når du skal gjøre en slik langsiktig investering som dette – og vi er i en moderniseringsprosess i Forsvaret – så er forutsigbarhet, langsiktighet, helt avgjørende poenger, ikke minst for etaten selv. Derfor er jeg så glad for å høre reaksjonene også på neste års budsjett og på at denne regjeringen faktisk har fulgt opp sin egen langtidsplan. Det mener jeg borger for at vi også kan legge til rette for en god prosess rundt kommende langtidsplan, hvor vi også skal gjøre en grundig drøfting av denne investeringen og sørge for at det skjer innenfor rammer som er både ansvarlige og forutsigbare. Representanten gjorde en liten visitt til investeringsprogrammet som er knyttet til kampflyprosjektet. Det er viktig å understreke den store ambisjonen som ligger i det programmet, nemlig at det skal gi en verdiskaping i Norge på samme nivå som anskaffelseskostnaden. Jeg er veldig glad for den oppslutning og det fokus som også dette investeringsprogrammet har hatt i denne sal.
Arve Kambe (Høyre), 2011-10-27:
Tusen takk for et konstruktivt svar. Det gleder meg at statsråden er på saken. Jeg er fortsatt litt skeptisk når det gjelder om hun har en gjennomføringsevne i de to årene som gjenstår av dette vakuumet. For da er det fortsatt mye som skal skje, som tross alt er grunnlaget for både flere stortingsforslag og flere interpellasjoner her i Stortinget. Når det gjelder mandatet, har i hvert fall ikke noen fra Stortinget sett det. Jeg tror heller ikke mandatet er klart for NOU-en. Det som jeg vil stille spørsmål om til statsråden nå, og da regner jeg med at man også ser på organiseringen av Kystverket generelt, er: Vil det være naturlig å skille ut losene som en egen avdeling, noe som var en del av debatten for ti–elleve år siden? I dag er det jo slik at man både kontrollerer og jobber og tar betalt i en enhet. Det er det mange som har stilt kritiske spørsmål ved. Er det interessant for regjeringen å vurdere å skille ut selve tilbringertjenesten, slik at Kystverket slipper å ha den, og at man kan leie den ved behov, avhengig av hvor man er? Når det gjelder sammensetningen, er man opptatt av at man har en bredest mulig sammensetning, hvor de partene som nå har kritisert den ordningen rimelig heftig, får lov til å være med, samtidig som også losene må få lov til å være med og få komme med sin side av saken. Jeg er også kjent med at flere rederier har meldt på mange navigatører som ønsker farledsbevis, og eksamener er blitt utsatt og utsatt av en ironisk grunn: Det er ikke nok loser som kan godkjenne vurderingene fra prøvene. Dette blir feil og er noe som statsråden bør bidra til å rydde opp i. Det ønsker jeg at statsråden i sitt neste innlegg kan ta opp. På samme måte som vi har redningssentraler, har vi nå også en god del trafikksentraler når det gjelder sjø. Prosjekter som fjernlosing kan med dagens teknologi være et godt tiltak for å benytte den kompetansen og teknologien som disse sentralene har. Hvordan ser statsråden på det i forbindelse med det arbeidet som skal gjøres?
Arve Kambe (Høyre), 2011-10-27:
Det er kjekt med rød-grønne interne vittigheter. Det er ingen tvil om at vi har et oppegående losvesen i Norge. Selv om det er et rimelig lite miljø, rundt 280 loser, betyr det at vi må se at det har skjedd så mye på teknologifronten, utdanningsfronten, skipsfronten og farledfronten at tiden er overmoden for en «gjønogang», som flere har vært inne på. Kystministeren skryter av at hun i denne saken er på. Høyre er på i denne saken, opposisjonen har vært på i denne saken. Kystministeren har kommet på i denne saken. Noe av poenget må være at hun ikke faller av, for når hun har satt ned et norsk offentlig utvalg, blir det noe helt annet – og at man ikke mister fokus. Til representanten Botten: Hver gang hun holder innlegg etter mine interpellasjoner og mine representantforslag om maritime næringer osv., gir hun inntrykk av at hun nesten er den eneste på Stortinget som reiser rundt og snakker med folk i den maritime næringen. Men det er det altså andre enn Else-May Botten som gjør. Mange oss er fra Høyre, noen er fra Fremskrittspartiet, noen er fra Kristelig Folkeparti, og noen er fra Venstre. Så jeg tror at vi også har en god dialog med de maritime næringene. Hvis man ser på de representantforslagene og interpellasjonene som kommer, kommer de fordi vi er oppriktig interessert i emnet. Jeg gleder meg til den videre utviklingen. Så selv om vi er ferdig med representantforslag om dette, selv om vi er ferdig med interpellasjoner om dette, kommer vi til å følge med. Kystministeren har sagt at hun er på – ballen er kanskje feil – båten. Vi vil i hvert fall følge med på det som skjer. Det er ingen tvil om at mange av de utfordringene som opposisjonen i et halvt års tid har påpekt, må løses umiddelbart, de må løses nå, og så må de grunnleggende analysene om andre ting komme i tillegg. Når det gjelder Rommetveit og dette med fjernlos, som jeg var inne på, var i hvert fall min mening med det å spørre om disse ville være en del av NOU-rapporten – hvordan det skulle gjøres. Jeg er også kjent med at det er delte erfaringer med det. Men når de er delte, så er de delte, og dermed kan det være en mulighet. Vi har oppegående trafikksentraler i Norge. Det er oppegående, moderne ting som kommer. Med det takker jeg statsråden, jeg takker mine medrepresentanter som har deltatt i debatten – og så ses vi igjen, Else-May Botten.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Jeg takker for at også interpellanten har merket seg at jeg er det han kaller «på» i disse sakene. Det har jeg faktisk vært også før interpellanten tok ferie og pappapermisjon. Det er ikke slik at det har sammenheng med interpellantens fravær fra denne sal at jeg oppdaget at her lå det et område som absolutt krevde fokus. Jeg har fått tilbakemeldinger fra mange om at det har vært utfordringer, og det er selvfølgelig bakgrunnen for at vi nå gjør det arbeidet vi gjør. Så ble det stilt spørsmål om at det i dag ikke er incitament knyttet til å få ned kostnadene. Nærings- og handelsministeren har varslet et forenklingsprogram fra regjeringens side som har ganske store beløp i seg. Der er vi alle nødt til å bidra på hvert vårt område – å få ned kostnadene for næringslivet gjelder selvsagt også på mitt område. Så incitamentene er i aller høyeste grad store med hensyn til å få gjort ting så rimelige som overhodet mulig. Når det gjelder mandatet, er det relativt klart og utvetydig hva dette utvalget skal befatte seg med. De skal utrede lostjenestenes omfang og organisering der særlig følgende skal gjennomgås: Hvordan kan lostjenesten sett i sammenheng med annen sjøsikkerhetsrelaterte momenter og tiltak bidra til å forebygge ulykker, grunnstøtinger og forlis som setter liv, helse og miljø i fare? Hvilke fartøy og geografiske områder bør omfattes av losplikten, herunder i hvilken grad bruk av farledsbevis kan erstatte faktisk bruk av los? I hvilken grad kan Kystverkets øvrige tjenester, eventuelt nye tjenester som utvidet trafikksentralstjeneste, erstatte bruk av los om bord i fartøyet? Hvilken betydning har utviklingen innen navigasjonsutstyr og kompetanse på fartøyene for behovet for lostjenester sett i forhold til miljø og sjøsikkerhet? Og: Bør lostjenesten organiseres som i dag, eller kan det være aktuelt med andre organisasjonsformer med henblikk på en kostnadseffektiv og operativ tjeneste med tilstrekkelig beredskap uten at sikkerheten svekkes? Kort sagt: En veldig bred gjennomgang, og den vil bli gjennomført av et bredt sammensatt utvalg. Debatten etterpå skal ikke bestå i at den eller den ikke fikk være med, eller at den eller den var utelatt. Det er hensikten. Og så skal verden fortsatt gå videre mens dette utvalget jobber. Vi vil foreta de endringer som er nødvendig, bl.a. med bakgrunn i at vi nå har en tredjepart som er inne og ser på lostjenesten. Kommer det opp ting der, er vi parat til å gjøre forbedringer, også mens dette utvalget jobber.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Jeg skal være ærlig og innrømme at jeg ikke greier å være lei meg for at jeg eventuelt har ødelagt debatten, og at noen eventuelt har måttet skrive nye innlegg til i dag. Det er i hvert fall helt tilfeldig. I alle fall: Sortevik beskriver virkelighetens verden. En sikker ferdsel til sjøs er viktig. Det er en debatt om hvem som oppholder seg i den virkelige verden – jeg er der stadig vekk. Det er selvsagt bakgrunnen for at jeg gjør det jeg gjør. Så blir jeg kritisert for at jeg bruker utredninger som sovepute. Jeg synes nok at representanten Hoksrud drar «utvalg» litt langt når han sammenlikner kvalitetssikring og KS-systemet med utvalg. Det er med respekt å melde to forskjellige ting. Jeg er veldig glad for at vi har kvalitetssikringssystemer for store prosjekter. Jeg er stor tilhenger av kunnskapsbasert politikkutvikling. Det er en av grunnene til at jeg stadig oppholder meg i den virkelige verden. Det er også bakgrunnen for at jeg vil innhente fagfolks gode råd. Jeg vil innhente næringens gode råd. Det gjør man veldig godt gjennom et bredt sammensatt utvalg, og så skal vi handle. Bare et eksempel for å vise at vi følger opp med handling når vi har fått innspillene: I sommer fikk jeg en miljø- og risikorapport fra Kystverket. Den følger jeg opp med forslag til bevilgning allerede i neste års statsbudsjett. Sånn ønsker jeg å jobbe. Høyre og Fremskrittspartiet ønsket å ha samferdselsministeren her og sier at de ønsker å få denne delen av samferdselspolitikken inn i det gode selskap. Om jeg får lov, skal jeg ta med meg den hyggelige hilsenen til samferdselsministeren. Jeg har sittet i denne salen i spontanspørretimen samtidig med samferdselsministeren – jeg har vel ikke akkurat oppfattet at det var det gode selskap som ble stilt spørsmål. Men hun skal få den hilsenen, den fortjener hun fullt ut. Avslutningsvis i denne debatten må jeg bare få lov til å si: Det er ingen regjering som har satset mer på sjøtransport og maritim infrastruktur enn den rød-grønne. Det ser vi ved at vi overoppfyller de økonomiske rammene for sjøtransport og maritim infrastruktur som ble lagt inn i Nasjonal transportplan 2006–2015 av Bondevik II. Så økte vi rammene ytterligere i Nasjonal transportplan 2010–2019. Det viser en regjering som satser på dette. Vi har hvert år fulgt opp med tiltak for å styrke rammevilkårene for sjøtransporten. Med budsjettforslaget for 2012 er vi også langt på vei i rute med å følge opp det som ligger i Nasjonal transportplan 2010–2019 for sjøtransportområdet. Vi reduserer kystavgiften, vi har fjernet havnesikkerhetsavgiften, og jeg har alvorlige planer om å følge opp også i de kommende budsjettene på det området. Det er et viktig område, som jeg bruker mye tid på.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
For to dagar sidan hadde transport- og kommunikasjonskomiteen budsjetthøyringar. Det har me hatt fleire dagar, men den dagen var dei der, alt som finst av maritime interesseorganisasjonar. Dei hadde òg fått med seg nyheita om at det skulle koma ein NOU om lostenesta. Alle som ein var organisasjonane nærmast overbegeistra for det som skulle skje. Dei synest det var noko av det viktigaste som skjedde for deira næringar. Dei var òg svært opptekne av å få vera med i dette arbeidet. Derfor er eg veldig glad for at statsråden òg vektlegg at det utvalet som skal arbeida med NOU-en, skal vera svært breitt samansett. Og ikkje minst trur eg det som blir sagt om mandatet, at det skal vera vidt, er veldig bra. Eg ser òg for meg, som fleire har vore inne på, at farleibevis vil stå sentralt – korleis ein skal bruka farleibevis. Men eitt tiltak som interpellanten Kambe var inne på, vil eg åtvara litt mot, og det var at fjernlosing kunne vera eit godt tiltak – slik oppfatta eg interpellanten. Der har det vorte køyrt prøveprosjekt tidlegare, som ikkje har vist seg å ha gode resultat. Det har også vist seg å vera veldig dyrt, og veldig mange skip må ha los uansett. Eg ser fram til det arbeidet som skal skje no. Representanten Sortevik ville at det skulle vera samferdselsministeren som sat her i dag. Eg kjenner ein del til samferdselsministeren sitt virkefelt, og eg vil seia det sånn at ho har kanskje meir enn nok. At det no er fiskeri- og kystministeren som skal ta ein gjennomgang, kan gjerne vera vel så godt som at samferdselsministeren skulle teke ein «gjønogang».
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Jeg vil kommentere noen av de forholdene som interpellanten tok opp, og spesielt bekymringen for å ta dette inn i skolen. Hvis vi skal skape åpenhet, hvis vi skal skape en alminnelighet om de vanskelige temaene, kan jeg ikke se noen annen arena som er bedre å ta dette opp i, enn skolen. Det at det skal integreres i skolen, betyr jo nettopp at det skal inn i alle skoler og ikke bare i dem som er med i et prosjekt, selv om det har vært vellykket nok. Når det gjelder organisasjonene, ser jeg på dem som helt sentrale når det gjelder å forebygge. Selvskading er selvsagt en viktig del, fordi det er åpenbart at i tillegg til de som klarer å begå selvmord, er det langt, langt flere som har forsøkt. Derfor er også selvskading et viktig tema. Dette berører veldig mange mennesker. Det er jeg veldig enig med interpellanten i. Derfor er det så viktig at vi gjør tiltak på flere hold. Derfor er jeg også veldig glad for det konkrete arbeidet som Folkehelseinstituttet gjør når det gjelder å kartlegge situasjonen i kommunene. Det gjelder på alle helseområder, hvor også psykisk helse er ett viktig område. Man kan få data på ganske detaljert nivå, og disse dataene blir sendt alle kommunene fra 2012, slik at kommunene da kan se hvilke tiltak de må sette inn i forhold til overhyppighet, enten det er psykiske lidelser eller selvmord, i deres kommune. Når det gjelder arbeidet med denne nye handlingsplanen, er det selvfølgelig viktig at vi får inn alle gode innspill, for vi må bare erkjenne at dette er et tema som krever løsninger som alle må komme med forslag til.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-10-27:
Jeg også vil takke Stortinget for en veldig god debatt og for veldig mange gode innlegg – mange innlegg som også gir gode innspill til den handlingsplanen som må komme, og som kommer og skal gjelde fra 2013. Representanten Thomsen begynte jo med å si noe som også Sjøli og flere andre har vært inne på, nemlig dette med at det forebyggende arbeidet også skjer langt utenfor helsetjenesten. Det må skje i dette tilfellet, og det skjer også på mange andre områder når det gjelder helse. Forebyggingen skjer i barnehage, skole, selvfølgelig innenfor helsevesenet, men også, ikke minst, i arbeidslivet. Representanten Filip Rygg satte fokus på at noen kommuner, 16 pst. – det står omtalt i budsjettet – reduserer sitt tilbud innenfor psykisk helse. Jeg er veldig glad for at 84 pst. ikke gjør det, og for at mange også øker innsatsen. Samtidig vil jeg jo si at det er et veldig stort ansvar for kommunene å sørge for lavterskeltilbud, spesielt for barn og unge. Det er noen kommuner som er mønsterkommuner når det gjelder å lage lavterskeltilbud, det være seg helsesøstertjenester i fellesskap – jeg holdt på å si – i kjelleren på rådhuset, eller det kan være psykologer som opptrer i et virkelig lavterskeltilbud. Jeg er jo ikke i tvil om at det er en veldig god investering i tilbudet til barn og unge, og i det forebyggende, ikke minst. Når det gjelder ventetider, må jeg bare si at selv om vi kan synes at ventetidene er for lange – og det er de hvis man har behov for akutt hjelp, da er ventetidene for lange – har de iallfall gått ned når det gjelder psykisk helse for barn og unge, fra 65 dager til 57, og innen ti virkedager skal henvisninger behandles. Men samtidig må jeg jo understreke at de som har bruk for akutthjelp, skal ha akutthjelp. Jeg har bare lyst til avslutningsvis igjen å sette fokus på denne pasientsikkerhetskampanjen innenfor psykisk helse. Den vil være virksom fra 2012. Det interessante med den er at nettopp innenfor disse tiltakene samarbeider vi med mange andre land, England, Skottland, Nord-Irland, Danmark og Canada. Det er noe nytt å arbeide på denne måten med en pasientsikkerhetskampanje innenfor forebygging av selvmord, og det er viktig. Så vil jeg bare si helt til slutt at denne debatten er viktig, og jeg opplever det slik at det er et veldig stort og seriøst engasjement også fra Stortinget i disse spørsmålene.