Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2011-05-24:
Mat er politikk, og matvarepriser har til alle tider hatt stor påvirkning på politikken i verden. Hvis man ser litt i historiebøkene, har det vært mange store historiske omveltninger med bakgrunn i matvarepriser. Så jeg har lyst til å begynne med en historisk gjennomgang, et tilbakeblikk. Først til Romerrikets fall. Det var en enorm sultkatastrofe før Romerriket falt. 90 pst. av Vest-Europas befolkning døde av matmangel og sult. Noe av Romerrikets fall forklares med bakgrunn i dette. Hvis vi går over til Sør-Amerika og Maya-sivilisasjonen, et av de mest avanserte samfunn man da kjente til, er også en av forklaringene på hvorfor de forsvant, sult, tørke og avlingssvikt. Hvis vi går til Europa og litt nærmere i tid, til 1789 og den franske revolusjon, var det på 1780-tallet et stort vulkanutbrudd på Island som skapte uår og avlingssvikt i europeisk landbruk, og dermed politisk uro og kamp om brød. En av forklaringene som har blitt brukt på den franske revolusjon, er nettopp avlingssvikt. La oss gå over til Irland og til tippoldefaren til Barack Obama, som utvandret til USA på midten av 1800-tallet. Da var det potetsykdom, tørråte, og avlingssvikt i irsk landbruk med påfølgende sult, og dermed stor utvandring. Hvis man ser på mange av de store historiske hendelsene, har de sammenheng med mat, matvarepriser og sult. I nyere tid kan vi se på Etiopia i 1972 og 1973. Da falt regimet etter sult og katastrofe. I Tunisia og i Egypt har vi i år sett at matvarepriser også nå har en veldig høy og relevant betydning. Egypt er verdens største importør av hvete. Hveteprisene har steget med opp mot 70 pst. i løpet av det siste året. Revolusjonene som vi har sett i Egypt og Tunisia, har selvfølgelig mange og sammensatte årsaker, som det er for alle andre store endringer. Men én av årsakene er at når matvareprisene øker, og matkvaliteten blir dårligere, blir det uro og misnøye, som i denne sammenheng har bidratt til en revolusjon. Matvarepriser har en enormt stor betydning i internasjonal politikk og i den politiske utviklingen. Vi ser stadig mer ustabilitet, og vi ser at matvareprisene stadig blir mer og mer påvirket av tørke og flom med sult og folkevandring som resultat. Verdens matvarepriser har fra å ha sunket jevnt og trutt vært raskt stigende de siste årene. I takt med at matvareprisene blir høyere, øker antallet som sulter i verden. Ifølge UNICEF økte antallet som sultet i verden, fra 850 mill. til 950 mill. i løpet av ett år, i 2008. I dag sulter ca. 1 mrd. mennesker i verden. Ifølge FN dør 16 000 barn av sult eller sultrelaterte årsaker hver dag. Dette er et enormt humanitært problem, som vi dessverre hører altfor lite om. I Stortinget har vi etter at FN vedtok resolusjonen som la til rette for intervensjonen i Libya, hatt en debatt om humanitær intervensjon for å hindre menneskerettighetsbrudd. Den debatten er viktig og nødvendig. Mitt ønske er at det skal være like mye debatt om hva som må gjøres for å stoppe all lidelsen som kommer som følge av mangel på mat, for det er ikke mindre dramatisk eller mindre forferdelig å miste sine kjære på grunn av matmangel enn å miste dem på grunn av krig. I 2008 nådde matvareprisene en til da foreløpig topp som førte til opptøyer og uro i mer enn 30 land. Protestene fant sted over hele verden. I april 2008 demonstrerte folk på Haiti mot en økning i matpriser på 50–100 pst. i løpet av ett år. I Mexico marsjerte 75 000 mennesker i protest i februar 2007 på grunn av økte tortillapriser. I Nord-Korea fant sjeldne gateprotester sted i mars 2008 på grunn av reduksjon i matrasjoner på 60 pst. På Filippinene, i Thailand, i Russland, i Peru og i Indonesia ble 1. mai 2008 preget av uro da tusenvis demonstrerte mot økte matpriser. På grunn av økningen i matprisene ble mer enn 100 millioner mennesker skjøvet ned i dyp fattigdom. Mange måtte kutte ut ett av dagens måltider – fra tre til to, fra to til ett, og – aller verst – fra ett til ingen. Matvareprisene i dag er høyere enn de var under matvarekrisen i 2008. FNs mat- og landbruksorganisasjon, FAO, melder at prisen på matvarer er 36 pst. høyere i 2011 enn i 2010. FAO melder også at de internasjonale kornprisene har gått opp med 71 pst. siden april 2010. Dette er alarmerende tall. Den prisstigningen vi er vitne til i dag, har sammensatte årsaker: Økte oljepriser er en – mat- og oljepriser følger hverandre svært tett. Andre årsaker er klimaproblemene i matproduksjonen på grunn av flom og tørke, brann i Russland i fjor, konkurranse mellom mat- og biodrivstoff, spekulasjon og behov for mer mat på grunn av flere mennesker og velstandsvekst. I f.eks. Kina har man gått fra å være nettoeksportør til å være nettoimportør av mat, og når folk går fra å spise ris til å spise kjøtt eller drikke øl, går matforbruket vesentlig opp. Jeg vil ikke gå inn på alle årsakene nå, men jeg vil si litt om problemene knyttet til spekulasjon. Etter at dot com-boblen sprakk i 2001 og boligmarkedet i USA tørket opp, fant meglere verden over nye jaktmarker. En av disse var matvaremarkedet. FNs spesialrapportør for retten til mat mener at spekulasjon er en årsak til den kraftige prisøkningen på mat. Dette har gagnet internasjonale spekulanter og rammet de fattigste i de fattigste landene. Parallellene til spekulasjonen i det amerikanske boligmarkedet er dessverre slående. USA og EU har tatt skritt for å regulere spekulasjon i råvarer, men fortsatt framstår dette markedet som svært underregulert. Det får først og fremst konsekvenser for den ene milliarden mennesker som sulter i verden. FNs spesialrapportør kommer i en rapport fra september i fjor med flere råd til hvordan vi kan unngå at matvareprisene drives ytterligere opp av spekulanter som ikke har annet for øye enn egen vinning. Han foreslår økt regulering av derivathandelen, avgrensning av hvem som kan drive med handel av matvarer, til kvalifiserte investorer og handelsmenn og sist, men ikke minst, etablering av nasjonale og regionale kornlagre. Som jeg nevnte tidligere: Krisen rammer de fattigste hardest. Vi i Norge bruker om lag 11 pst. av våre husholdningsinntekter på mat, mens mange husholdninger i u-land bruker mellom 70 og 80 pst. av inntektene sine på mat. Det sier seg selv at de fattige da merker prisstigningen mye mer enn det vi gjør. Men det er også en annen faktor. Det er at vi kjøper ferdigforedlede varer, og veldig mye av prisen på våre varer kommer på grunn av foredlingen, mens den fattige kjøper råvaren og foredler selv. Så en økning i råvareprisen gir mye mer direkte utslag på den fattiges kosthold enn den gir på den rikes kosthold, for vi bruker ferdigforedlede matvarer. Senterpartiet mener at det er fire hovedpilarer som er viktige for økt matsikkerhet: handelspolitikken, at man får en internasjonal handelspolitikk som sikrer at ethvert land har en reell rett og plikt til å produsere egen mat landbruksbistand, at man bruker bistandspenger til å utvikle en lokal og regional matproduksjon og foredling, slik at man får verdiskapingen lokalt – det vil gi en trygghet for matforsyningen og være en beskyttelse mot svingninger i det internasjonale råvaremarkedet sterkere regulering av den internasjonale handelen med mat, slik at man ikke får prisdrivende spekulasjon bygge opp regionale og nasjonale forrådslagre med korn, da dette vil fungere som en buffer i råvaremarkedet og dermed skape mer stabile priser I 2000 samlet alle verdens ledere seg om åtte tusenårsmål. I tusenårsmål nr. 1 slo man fast at man hadde som mål å halvere andelen som lider av sult i verden – et stort og moralsk rett mål å sette. Dessverre går utviklingen i feil retning. Derfor har jeg to hovedspørsmål til statsråden: Hvordan vurderer statsråden den internasjonale matvaresituasjonen? Og hva mener han at Norge kan bidra med for at FNs tusenårsmål nr. 1 kan nås?