trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-12-13:
Det var et sterkt innlegg fra representanten og kanskje en vekker for oss alle – at vi er nødt til å stå tverrpolitisk sammen for å sikre at kommunene settes i stand til å se sånne saker som dette. Det var ikke det jeg hadde tenkt å stille spørsmål om, men det går på representantens replikk til Linda C. Hofstad Helleland om fattigdom. Fattigdom blant barnefamilier har økt under denne regjeringen, selv om det var en viktig kampsak for ett av partiene i regjeringen. Fremskrittspartiet har lagt inn økning av barnetrygden. Det har vi gjort i hvert budsjett, fordi vi vet at akkurat det å øke barnetrygden – som er en universell ordning for familiene – er med på å hjelpe mot barnefattigdom. Mitt spørsmål til representanten er: Er Senterpartiet enig i at barnetrygden burde økes? Den har altså ikke vært økt på snart 17 år.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-12-13:
Regjeringens intensjon om å bruke mer fosterhjem i stedet for institusjon er for så vidt veldig god, fordi man tenker at det er tilnærmet likt et hjem. Men vi ser altfor ofte at det blir uforutsette flyttinger, og mange småbarn har ofte flyttet opptil fem, seks ganger. Man ser også tilfeller der barn har flere diagnoser, at det for enkelte familier ikke er så lett å ta imot disse barna, og at barna dermed må flytte videre. Da komiteen var i Rogaland, sa fylkesmannen der helt klart fra at hun var bekymret for en utvikling med nedbygging av institusjoner til fordel for fosterhjem. Mitt spørsmål til statsråden er: Deler statsråden bekymringen til fylkesmannen i Rogaland?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-12-13:
Nå blir det mye Rogaland her, men barnevernslederen i Stavanger kommune var også bekymret over kvaliteten på en del av fosterhjemmene. Grunnen var at det gikk for raskt når man rekrutterte fosterhjem, og ofte måtte han si nei takk fordi fosterhjemmet ikke var godt nok for de barna som trengte det. Det er vel sånn at Bufetat i dag har ansvar for å veilede og hjelpe dem som har opplæring av fosterhjemmene, og vi har sett at det er en oppgave som Bufetat nå ikke ønsker, og som blir lagt ned. Stavanger kommune må overta den veiledningen som Bufetat har hatt av fosterhjem, men det følger ikke penger med. Er det en løsning som statsråden kan se for seg, at de kommunene som har ressurser og anledning til dette, kan få oppgaven med å ha veiledning og oppfølging av fosterhjemmene?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-12-13:
I likhet med statsråden er Fremskrittspartiet bekymret over det som skjer med barnehagene og finansieringen av barnehagene. Fremskrittspartiet advarte mot at disse ble overført til kommunerammen. Det er den samme diskusjonen vi nå ser at de har rundt omkring når det gjelder kommunenes kutt i budsjettene sine. Liten forutsigbarhet og fleksibilitet med hensyn til hva de private barnehagene skal ha, advarte vi også mot i forbindelse med budsjettet i fjor. Det er godt å høre at statsråden skal følge dette veldig nøye opp, og at hun også er bekymret. Mitt spørsmål går på finansieringen: Er statsråden villig til å innse at det ikke er noen skam å snu? Kan vi snu og gå tilbake til statlig stykkprisfinansiering hvis det viser seg at kommunene ikke følger opp barnehagene?
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2012-12-13:
Jeg takker for svaret. Kvalitet, innhold og bemanningsnormer har jeg sett at statsråden har vært ute og snakket varmt om at vi må få på plass. Fremskrittspartiet er også enig i at vi må satse på kvalitet og innhold når vi vet hvor mange barn som går i barnehage i dag. Men i barnehageforliket ble det helt klart sagt at det skulle være 100 pst. likebehandling av private og kommunale barnehager. Dette har regjeringen sagt skal komme i 2014, så får vi se om det blir en realitet, eller om det er en annen regjering som skal få det på plass. Fremskrittspartiet ønsker å likebehandle disse barnehagene. Men jeg tror denne forskjellen mellom de kommunale og de private barnehagene som vi har nå, kommer til å fortsette neste år fordi de private barnehagene ikke har god nok finansiering – på grunn av at det ikke er likebehandling. Det nytter veldig lite å snakke om kvalitet og innhold hvis en ikke har en finansieringsordning som likestiller offentlige og private barnehager, på plass. Kan statsråden garantere at det kommer på plass en likebehandling av private og kommunale barnehager?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg vil gjerne understreke det som vi er tydelige på, når vi er i dialog med Bufdir. Det er at vi ønsker å bruke fosterhjem mer, men vi ønsker ikke samtidig å gå bort fra bruk av institusjon. Det er sånn at en del barn trenger institusjon. For noen barn kan det å velge fosterhjem innebære at de – som representanten Horne sier – er nødt til å flytte unødig, enten fordi man ikke klarer å håndtere de barna, eller fordi det for barnas del ikke er ålreit å være i fosterhjem. De ønsker seg institusjon fordi de har et dårlig forhold til hjem f.eks. Derfor må vi sørge for å høre på hva barna har å si, og spørre dem hva de ønsker seg, og samtidig sikre at vi har et mangfold av tilbud med hensyn til både institusjoner og fosterhjem. Vi må rekruttere flere fosterhjem, og for å gjøre det må vi bruke de nettverkene som barna allerede har.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Kommunene har jo en rolle i dag opp mot fosterhjemmene, men opplæringa gjennom PRIDE-programmene er det stort sett det statlige barnevernet som står for. Jeg ønsker meg aktive kommuner med aktive barneverntjenester, som tar ansvar for at fosterhjemmene skal fungere bra. Jeg er også opptatt av god kvalitet når det gjelder fosterhjem, og vi må rekruttere fra et mangfold av miljøer. Jeg er bl.a. opptatt av at vi må rekruttere flere med flerkulturell bakgrunn, og at vi må bruke nettverkene og familiene til aktuelle barn der hvor det er riktig, i større grad enn det vi gjør i dag. Når det gjelder unødig flytting, vil jeg sende utfordringen tilbake til Fremskrittspartiet, fordi man jo legger opp til å kutte i det statlige barnevernet, massivt legge ned statlige institusjoner, privatisere og i stedet gå over til kjøp av private plasser. Det vil jo innebære unødige flyttinger neste år i langt større grad enn det vi står overfor nå.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Det prioriterer jeg selvfølgelig svært høyt, og det er beklagelig at det svaret ikke har kommet. Det er i grunnen bare en ting å gjøre, og det er å legge seg flat. Når det gjelder spørsmålet om familievernet, er jeg veldig opptatt av det, og jeg er opptatt av samarbeidet mellom familievernet og barnevernet. Jeg er helt enig med representanten Håbrekke i at vi har behov for å styrke familiene mer. Jeg er sikker på at hvis vi hadde gjort mer for å støtte opp om familiene, bl.a. gjennom helsestasjoner og familievern, kunne vi også ha unngått noen av de situasjonene vi kommer opp i i barnevernet. Men det er avgjørende å samarbeide godt. Det vi gjør neste år, er å styrke familievernet med 9 mill. kr. Da vil vi særlig fokusere på innvandrerfamilier og på dem som lever i høykonfliktfamilier, hvor vi ser at det i stor grad går ut over barna. Jeg er opptatt av å se på familievernets rolle framover, særlig inn mot barnevernet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Det er faglige grunner til at vi gjør den omstillinga. Men det er også sånn at vi er nødt til å gjøre en omstilling innenfor institusjonene. Vi har dessverre institusjoner i dag i offentlig regi som ikke svarer til det behovet som en del unger har, og da er det heller ikke riktig å bruke dem. Derfor er vi nødt til å omstille sånn at vi får en større grad av variasjon, som passer til de ungene og det behovet de har. Jeg sa det veldig tydelig i stad, og vi gjentar det i tildelingsbrevet også – altså ikke bare i dialogen med Bufdir, men i tildelingsbrevet – at det er ikke alle barn som skal ha fosterhjem. Vi skal ha et godt institusjonstilbud også. Det er riktignok billigere å bruke fosterhjem, men det er ikke billigere hvis det betyr at de barna ikke får det bedre. Da er det både ille for de ungene og økonomisk uklokt. Sånn sett er det sammenfall mellom faglige hensyn og økonomiske hensyn i det vi gjør, men det er ikke derfor vi gjør det.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg må ærlig medgi at jeg ikke har oversikt over budsjettprosessen i Trondheim, så det kan jeg dessverre ikke svare på. Jeg kan heller komme tilbake til det spørsmålet. Men min erfaring med SV-ere som styrer rundt i kommunene, er at man pleier å skjerme de mest utsatte barna. Så jeg har ikke lyst til å kommentere dette uten å vite både bakgrunn og hva som ligger i en sånn budsjettprioritering i så fall.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Svaret på det er ja. Byråkrati er bare et av flere argumenter. Fordelingsutvalget så på dette, og de konkluderte med at behovsprøving etter inntekt ikke er et virkemiddel som er velegnet for å bekjempe barnefattigdom, og de gikk veldig inn i barnetrygden. Det er også sånn at en differensiering, inntektsgradering, av barnetrygden, særlig hvis du legger den sammen med andre graderinger etter inntekt – f.eks. hvis du også tar kontantstøtten og barnehagene sammen med dette – vil klart motvirke arbeidslinja. Det vil kunne føre til at en del da lar være å jobbe, som igjen påvirker fattigdommen i dette landet, og det kan bidra til at det man egentlig ønsket å bruke som et virkemiddel til å bekjempe fattigdom med, blir til en fattigdomsfelle på sikt. Så da kan det beste bli det godes fiende, og det er ikke alltid lurt.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg håper at likestillingspolitikk skal bli et tema i valgkampen neste år. Det vil være naturlig i og med at vi går inn i et jubileumsår, som representanten Gjul var inne på. I går hadde jeg flere journalister fra Frankrike på mitt kontor, som lurte på hvordan det står til med likestillinga her til lands, som lurte på forskjellene mellom de rød-grønne – vi som styrer nå – og høyresida i norsk politikk, og hva som vil bli annerledes. Da begynte jeg å tenke gjennom hva det er som vil bli annerledes. Jo, det er faktisk ganske mye. Det handler selvfølgelig om foreldrepermisjon, om fedres mulighet til å være hjemme med sine barn og barns mulighet til å bli kjent med fedrene, som også påvirker kvinners stilling innen arbeidslivet. Høyre og Fremskrittspartiet vil fjerne det som virker for å forandre kulturer. Det dreier seg om å gjenreise kontantstøtta som et virkemiddel i norsk politikk, som er et målretta virkemiddel for å holde kvinner – og særlig innvandrerkvinner – borte fra arbeidslivet og barn borte fra barnehagene. Det er meg komplett uforståelig, særlig at et parti som Høyre, som snakker om arbeidslinja og er opptatt av integrering, går inn for noe sånt. Da vil jeg heller anbefale dem å se til Drammen, hvor man har sagt at det er faglig uforsvarlig å benytte seg av kontantstøtta. Men Høyre ønsker å tvinge kommunene til å bruke kontantstøtta og øke den opp til tre år. Det dreier seg om å fjerne maksprisen i barnehagene og også å svekke kvaliteten, ved å stue flere barn inn i de barnehagene vi har i dag, uten å forsikre seg om at vi får flere utdanna pedagoger. Det dreier seg om overgangsstønaden – som representanten Andersen var innom – som man vil kutte med 1 mrd. kr, selv om den virker til å få kvinner ut i arbeid igjen. Særlig dette med utdanningsstøtta er meg komplett uforståelig. Man skal sukre den pillen gjennom det Fremskrittspartiet ønsker – å gi 38 kr i måneden i økt barnetrygd. Det er en mager trøst. Man skal øke privatiseringa, noe som går direkte ut over pensjonene til de kvinnene som i dag jobber i velferdsstaten, og som ikke akkurat tjener fett – nødvendigvis – fra før, og man skal gå mot forsterking av rettigheter som skal hindre diskriminering av kvinner i arbeidslivet. Det er stor usikkerhet knyttet til likestillingslova og til det apparatet som skal håndtere likestillingslova, nemlig LDO, som Fremskrittspartiet ønsker å fjerne. Det dreier seg om integreringstiltak som virker og som kan få innvandrerkvinner i jobb, som Jobbsjansen – som Fremskrittspartiet ønsker å fjerne – og gratis kjernetid i barnehagene, som påvirker både likestilling, integrering, barns muligheter og barnefattigdommen. Der ønsker også Fremskrittspartiet å gå til med øksa. Det er veldig usikkert, men det som i hvert fall er sikkert, er at det kommer til å bli en helt annen utvikling i dette landet. Mye vil skje raskt, men en god del vil skje gradvis og vil sette likestillinga i Norge tilbake.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Familier kan og vil velge sjøl, men det er ikke slik at man tar valg i et vakuum. Når man innfører såkalte kjønnsnøytrale ordninger på et så kjønnsspesifikt område som familien, får man også et kjønnsspesifikt resultat ut i den andre enden. Vi velger alle under de betingelsene vi blir stilt overfor, og det legger føringer på hva slags valgfrihet vi har. Men det jeg har lyst til å kommentere, er representanten Giltuns påstander knyttet til overgangsstønaden. Jeg mener at det er en viktig debatt. Det er en viktig fattigdomsdebatt, og det er en viktig kvinne- og likestillingsdebatt. Over 90 pst. av dem som tar imot overgangsstønad, er kvinner. Enslige forsørgere har to og en halv gang større sjanse for å bli fattige enn andre har. Det de trenger, er bl.a. en stønad som retter seg inn mot muligheten for å komme i arbeid eller utdanning, og det er nettopp det overgangsstønaden er. Hvis Fremskrittspartiet ikke har fått med seg det, er de nødt til å slå opp i regelverket. Det betyr at enten forstår ikke Fremskrittspartiet reglene rundt det, eller så velger man å kutte 1 mrd. kr som egentlig bare er lekepenger, og overfører det til andre gode formål fordi man legger til grunn at det skal være arbeidsrettede stønader – men det er det. Det store flertallet går over i arbeid etter avsluttet stønadsperiode. Det vet vi. Men det er noen som ikke klarer å nyttiggjøre seg overgangsstønaden like godt, og det er særlig dem som har dårlige norskkunnskaper, og dem som har lave kvalifikasjoner fra før. Hva trenger de? Jo, de trenger tett oppfølging. De trenger bl.a. det vi foreslår i budsjettet for neste år, som kalles Jobbsjansen. Det heter Ny sjanse nå, men det skal kalles Jobbsjansen og bli permanent fra neste år. Det er oppsøkende virksomhet, særlig rettet mot de kvinnene som har vært hjemme lenge på passiviserende kontantstøtte. Hva gjør Fremskrittspartiet? Jo, de kutter Jobbsjansen bort og mener at dette er unødig bruk av penger – altså et målrettet kutt for å hindre at innvandrerkvinnene kommer seg i arbeid. Hva gjør de i stedet? Jo, de forsterker kontantstøtten – som altså er passiviserende per definisjon – som et målrettet grep som vil føre til at de kvinnene som virkelig hadde trengt å komme i arbeid, både av hensyn til seg sjøl, av hensyn til familiens økonomi og ikke minst av hensyn til ungene, blir værende hjemme lenger. Det er meg komplett uforståelig. Jeg forstår det ikke, og jeg er ikke sikker på om Fremskrittspartiet skjønner det heller.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Dette er ikke mitt bord. Dette er Kunnskapsdepartementets og kunnskapsministerens bord. Vi har innhentet deres synspunkter, og det er de synspunktene jeg videreformidler. Når vi f.eks. utarbeider handlingsplaner, eller i vårt arbeid fra BLDs side som pådriver i ikke-diskriminerings- og likestillingsarbeidet, jobber vi opp mot de ulike departementene og ber om deres syn på saker som de har et konstitusjonelt ansvar for. Kunnskapsdepartementet begrunner sitt syn med at mange skoler allerede har integrert denne dagen som en dag de markerer spesielt, og man er tilbakeholden generelt med å påtvinge skolene særskilte markeringer eller måter å jobbe på – jf. debatten som har vært tidligere i dag om Kunnskapsdepartementets budsjett. Det er bare slik det nå er.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Det er klart at det har gjort inntrykk. Kunnskapen som vi har fått, bl.a. fordi det vel har vært med på å finansiere rapporten som har vært utarbeidet for å se på status med hensyn til antisemittisme og rasisme i Norge, har gjort inntrykk og har ført til at vi har gjort en rekke tiltak allerede og er i gang med nye tiltak. Som jeg sa i mitt innlegg, ønsker jeg å vurdere nye tiltak på bakgrunn av OSSE-delegasjonens rapport. Jeg hadde som sagt møte med denne delegasjonen. Det var et veldig konstruktivt møte. Vi er klar over at vi ikke gjør nok for å bekjempe diskriminering i vårt land. Det handler om mye forskjellig, men vi er alle sammen nødt til å ta et ansvar for å beskytte minoriteter og mennesker som utsettes for diskriminering. Vi må ha et effektivt diskrimineringsvern. Jeg går nå igjennom de lovene som vi har mot diskriminering og for likestilling, og tar sikte på å få et bedre diskrimineringsvern framover.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg tror at det er en styrke hvis skolene markerer den dagen, 27. januar – det er for øvrig også den dagen Benjamin Hermansen ble drept – og jeg vil oppfordre skolene til å gjøre det. Jeg vil også oppfordre skolene til å besøke Holocaustsenteret. Etter jul skal jeg på mitt tredje besøk dit etter at jeg tiltrådte i mars. Jeg skal dit sammen med kunnskapsminister Kristin Halvorsen, og planen er at vi skal være der samtidig med skoleklasser for å se hva som egentlig er kunnskapsnivået blant norske elever. Sjøl fikk jeg gleden av å reise til Auschwitz med Sosialistisk Ungdom i sin tid. Det var så sterkt at jeg kommer aldri til å glemme det. Det hadde vært det aller beste, selvsagt, hvis alle kunne reist dit, men jeg er veldig opptatt av at skolene må se sitt samfunnsmandat i å bygge et vern i norske skoleelever mot holdninger som i ytterste konsekvens kan gjøre at mennesker er villig til å begå overgrep mot andre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Det er flere måter å sikre seg sterkere statlig styring av barnehagesektoren på. Dette dreier f.eks. mange av de forslagene som det såkalte Øyeutvalget har lagt fram, seg om – f.eks. bemanningsnorm, pedagogtetthet osv. Hvis det er et bredt politisk ønske om å styre barnehagesektoren mer, kan man tenke seg flere mulige innganger her. Vi kommer med en utkvittering av disse forslagene når vi legger fram stortingsmeldingen til våren. Når vi ser på makro, kan vi ikke dokumentere at det er omfattende kutt i barnehagesektoren. Tilskudd per storbarnplass i private barnehager har f.eks. økt fra 75 389 kr til 79 251 kr fra 2010 til 2011. Men jeg er ikke sikker på om det forteller hele historien, for jeg får for mange eksempler fra kommunene om bekymrede foreldre og ansatte i barnehagene, dels om direkte kutt, og særlig om at det tar lang tid å få tak i vikarer.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Vi har sagt at vi skal opp til 100 pst. likebehandling i 2014. I dette budsjettet øker vi fra 92 til 94 pst., så for å innfri det vi har lovet barnehagesektoren og de private barnehagene, må resten komme i 2014-budsjettet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg har slåss for de minste, uansett i hvilken kommune jeg er, og uansett hvem det måtte være som ikke prioriterer dem høyt nok. Det som har bekymret barnehageforeldre og meg og ansatte i barnehagene i Oslo, er to ting. Det ene er at selve normen er sagt opp. Det har ikke kommet noen ny, man har bare tatt proppen i badekaret ut og venter og ser hva som vil skje. Så sender man det til bydelene med et kutt i rammene til bydelene, og da er det ikke så veldig mange andre steder man kan kutte enn i barnehagene. Det er veldig bekymringsfullt. I Trondheim kommune har man en norm. Den er ikke like høy som den som var i Oslo, men det er et fast punkt. Så er det et punkt til, som jeg tror har bekymret veldig mange, og det er at byråd for kultur og utdanning i Oslo har sagt at det ikke er noen sammenheng mellom kvalitet og antallet ansatte i barnehagene. Det er klart at man blir bekymret når man sender ett- og toåringer i barnehager der den som er ansvarlig i kommunen, tror det er greit med få voksne på jobb.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg beklager å måtte si det, men jeg tror lederskribenten i Utdanning er dårlig informert. Ingen barnehager i Norden har i utgangspunktet høyere voksentetthet enn de norske barnehagene. Vi ligger foran både Sverige, Danmark og Finland i voksentetthet, og vi har en pedagognorm som vi er stolt av. Det er ikke vanskelig å få opp prosentdelen pedagoger i barnehagene hvis du kvitter deg med noen av assistentene eller dem med fagbrev. Da går prosenten opp. Det er ikke vårt mål. Vårt mål er å ha god voksentetthet, sammen med kompetanse, og i dette budsjettet ligger det 150 mill. kr til kompetansetiltak i barnehagene. I tillegg lager vi nå en ny barnehagelærerutdanning som skal være bedre enn dagens barnehagelærerutdanning, og som skal forberede barnehagelærerne på en praksis i barnehagene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg har hatt mange møter med PBL og KS – det er omfattende kontakt mellom departementet, PBL og KS om nettopp dette. Vi venter på en rapport fra Senter for økonomisk forskning om kommunenes praktisering av forskriften om likeverdig behandling. Det er veldig viktig for oss at kommunene tar det ansvaret de har for å finansiere de private barnehagene, og at det er forutsigbarhet når det gjelder hva slags rammer de har. Jeg regner med at den rapporten som kommer ganske snart, kan gi oss mer kunnskap om hvordan dette ser ut. Det er veldig viktig at PBL og KS er enige om hvordan regelverket er å forstå.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Vi har ikke foreslått obligatorisk barnehage, verken for femåringer, treåringer eller toåringer. Det betyr at jeg respekterer de valgene som foreldrene selv gjør, ut fra hva de ønsker av tilbud for sine barn. Det jeg er veldig klar over, er at det som var situasjonen før vi fikk full barnehagedekning, var at mange av disse foreldrene måtte bruke dagmammatilbud. Noen ganger var det et veldig godt tilbud. Mange ganger var det et veldig usikkert tilbud. Damer på min alder har mange historier om – skal vi si – sjokkerende opplevelser med dagmammaer. Alternativet for de fleste av de to-treåringene som nå går i barnehage, er jo ikke at de skulle være hjemme med mor eller far, det var at de skulle vært hjemme med en dagmamma som det var usikkerhet rundt når det gjaldt kvaliteten. Barnehagetilbudet har vært et tilbud som de med små barn har grepet begjærlig, fordi de har ønsket seg en god kvalitetsbarnehage når de selv ikke er hjemme med barna sine.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Teknologibygget på Høgskolen i Sør-Trøndelag er høyt prioritert, og jeg skal stå på til det bygget er i ferd med å nå himmelen. De fortjener et teknologibygg, og det er et viktig prosjekt. Men som representanten Lien sier, er det mange utfordringer når det gjelder bygningsmassen innenfor universitet- og høgskolesektoren. Her er det bare én ting å gjøre, og det er å holde trykket oppe og overbevise alle man kan ha bruk for, slik at man får de bevilgningene som skal til for å realisere et så viktig bygg.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
For det første er det 60 institusjoner i USA man får støtte til, og det er dem med høyest kvalitet, som det er vanskeligst å komme inn på. Så er diskusjonen dels selvfølgelig en budsjettprioritering og dels en diskusjon om det som er kjernen i dette, nemlig at vi mener at det første året på et fireårig bachelorstudium ved mange institusjoner i USA tilsvarer et videregående nivå i Norge. Det kan det være gode argumenter for, men det løser jo ikke den problemstillingen som mange norske studenter har når de ikke får det studielånet. Så vi må, hva skal en si, finne en pragmatisk løsning på det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Representanten Aspaker har misforstått hva denne forskningen viser. Vi har fire ulike forskningsmiljøer som følger Ny GIV og gir oss underveisrapportering, nettopp fordi vi skal ha muligheten til å justere opplegget. Det NIFUs rapport viser, er at ca. 40 pst. av dem som tilbys Ny GIV i dag, har karakterer fra 3 og oppover, mens målgruppa for Ny GIV er de 10 pst. lavest presterende. Det betyr at opplegget og det faglige innholdet er innrettet for å løfte dem som virkelig har faglige utfordringer. Derfor er det viktigste vi nå kan trekke ut av denne veldig interessante rapporten, at vi oppfordrer kommunene til ikke å velge ut elever som har et, hva skal en si, middels faglig grunnlag, for de kan få for små utfordringer gjennom Ny GIV. Det er nettopp det som er dilemmaet vårt når vi driver med nivådifferensiering, som vi for så vidt gjør i Ny GIV. Erfaringene fra Ny GIV tar vi med oss nå som vi skal endre arbeidsmåtene i hele ungdomsskolen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Det er mange ting vi må sørge for å gjøre raskt. Det vi først og fremst må gjøre raskt, er å ikke tilby Ny GIV til elever som egentlig har potensial til å prestere mye høyere. De får for lite faglige utfordringer. Punkt 2: Jeg driver nå med et omfattende opplegg for å endre arbeidsmåtene på hele ungdomstrinnet, og det er nettopp fordi vi ønsker å dra erfaringene med Ny GI,V sånn at elever kan møte første dag, 8. klasse. Det gjør vi nå i utprøving med 22 kommuner dette året, og så skal vi starte med en klar opplæring av alle lærere – på skolenivå, i klasseledelse, lesing, skriving og regning – fordi vi vet at det etterutdanningsopplegget vi har tilbudt gjennom Ny GIV, får veldig positive tilbakemeldinger. Ja, det er noe av det som virkelig får positive tilbakemeldinger, også fra lærere og elever. Poenget med Ny GIV sånn som den er nå, er ikke et intensivt kurs bare for å heve karakterene, det er å få opp motivasjonen for lavt presterende elever, sånn at de kan gjennomføre videregående opplæring.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg så umiddelbart, da jeg leste den saken, at dette er noe jeg skal følge opp. NOKUT er et av de organene som får økte bevilgninger gjennom dette budsjettet, men det er en stor utfordring å holde kapasiteten oppe, og det dreier seg bl.a. om å ha kapasitet til å godkjenne utenlandske utdanninger. Dette må vi få en orden på, for dels dreier det seg om at det sitter enkeltpersoner der som ikke får beskjed om hva de trenger for å få en godkjent utdanning i Norge, men vi må jo også regne med at vi lever i et stadig mer internasjonalisert samfunn, og det er mange nå som kan kaste sine øyne på Norge fordi det er dårlige utsikter på deres egne arbeidsmarkeder. Hvis ikke vi klarer å innrette oss på en sånn måte at deres kompetanse er velkommen hos oss, og vi kan gjøre oss nytte av den, har vi stilt oss dårlig, rett og slett. Så jeg skal følge opp.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Dette er først og fremst en prøveordning for å høste erfaringer med hva økt lærertetthet vil bety. Der har vi hatt forslag til en ressursnorm på høring. Det mest offensive i det forslaget, nemlig 20 elever på ungdomstrinnet per lærer i snitt, men på skolenivå, ville ha medført i underkant av 700 nye lærere, men veldig mange og veldig små stillingsbrøker. Det tror vi ikke noen hadde kjent igjen. Derfor har vi nå prøvd å se hvordan vi gjennom en fireårsperiode kan høste erfaringer. Da har vi valgt ut dem som i utgangspunktet lå under snittet i grunnskolepoeng. Det betyr: Fra før av er det 70 pst. av ungdomsskolene som har færre enn 20 elever i snitt per lærer. Nå tar vi 15 pst. av de 30 gjenstående – altså halvparten av dem – og så skal vi vinne erfaring med det som lærere etterlyser mest, nemlig mer tid til å følge opp elevene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Først vil jeg svare helt konkret på spørsmålet fra representanten Aspaker når det gjelder Narvik og studentboliger: Jeg har gitt beskjed til den nye samskipnaden at de i forbindelse med fusjonen får 2 mill. kr ekstra i tilskudd, 20 mill. kr ekstra i tilskudd til Narvik til rehabilitering av studentboliger i Narvik – det er på toppen av 17,9 mill. kr de tidligere har fått til rehabilitering av studentboliger i Narvik – og det skal gis tilsagn om bygging av 150 nye studentboliger i Bodø, fordi der er det et stort behov. Så har jeg gitt styret i studentsamskipnaden i oppdrag å gå igjennom den økonomiske situasjonen for samskipnadene og legge fram en plan, en strategiplan, innenfor de rammene de nå har, innen 1. oktober. Hvis styret i samskipnaden i Nordland kommer fram til at de har et bærekraftig opplegg for hvordan de kan videreføre det antallet studentboliger de nå har, vedlikeholde dem og holde velferdstilbudet til studentene i stand, er det et veldig godt utgangspunkt for at boliger ikke skal selges. Så nå er det opp til styret, med nye rammebetingelser, å gjøre den jobben. Jeg er rimelig sikker på at hele Stortinget vil mene at man må ha studentsamskipnader som drives godt og fornuftig økonomisk, og nå har vi lagt til rette for at det skal være mulig å gjøre den jobben. Så noen kommentarer på slutten av debatten. Det som er veldig bra med disse resultatene vi nå får fra TIMSS og PIRLS, og som kommer på toppen av de PISA-resultatene vi fikk fra 2009, er at forskerne sier at det er helt klart en endring i trend, og at norsk skole er i framgang. Men det betyr ikke at vi nå skal si at nå er jobben gjort, for vi har betydelige utfordringer på mellomtrinnet. Det er mye mindre framgang på 8. trinn enn det er på 4. trinn. Det gir oss en utfordring. Vi har en betydelig utfordring når det gjelder de høyest presterende elevene. Der bør vi ha høyere ambisjoner. I det hele tatt har norske elever – antakelig alle sammen – en mye større mulighet til å løfte seg. Men det som er veldig bra, er at vi nå ser at lærerne kan rette ryggen og ha selvtillit. Det må være slutt på å rakke ned på norsk skole. Norsk skole er i meget god framgang, i så god framgang at det vi har gjort, vekker internasjonal interesse. Og husk på dette: Finland er på vei ned – dårlig trend for matematikk – og Sveriges resultater er absolutt veldig urovekkende for Sverige. Så la oss ta med oss den tryggheten videre og samtidig også den vissheten at trivsel og prestasjoner henger nøye sammen(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Me skal no vedta eit budsjett for arbeid og velferd. Berre frå 2005 har det kome over 330 000 nye arbeidsplassar her i landet, og aldri før har så mange vore i arbeid. 73,3 pst. av kvinnene er i arbeid. I Hellas er talet 48,1 pst., i Italia 46,1 pst. Me er veldig stolte av den høge prosentdelen kvinner me har i arbeid her heime, men det har faktisk ikkje kome av seg sjølv. I mange år har Arbeidarpartiet fokusert på og gjennomført ein god familiepolitikk, med foreldrepermisjon, pappapermisjon og full barnehagedekning, noko som har gjort at me har eit samfunn der det er mogleg å ha både karriere og barn for både mor og far. Likevel er det framleis utfordringar. Mange kvinner jobbar ufrivillig deltid, og det er framleis ein svært kjønnsdelt arbeidsmarknad her i landet. Når det gjeld deltid, har regjeringa no heldigvis begynt å ta viktige grep. Dei har sendt ut eit forslag på høyring som heiter «Krafttak mot ufrivillig deltid», der dei foreslår at ein skal få rett til ein stillingsprosent som står i stil med kor mykje ein faktisk jobbar. I tillegg foreslår arbeidsministeren at dei tillitsvalde og leiinga jamleg skal diskutera bruken av deltid, og at me kanskje til og med skal få ein lovbestemt rett til ein utvida stillingsprosent som matchar arbeidstida. Dette er eit viktig steg på vegen mot ufrivillig deltid. Så må eg seia litt om den kjønnsdelte arbeidsmarknaden. Eg har jo sagt det nokre gonger før her, men no kunne me òg lesa i VG 7. desember at ny forsking viser at 20 år med kampanjar ikkje har endra yrkesvala våre. Framleis dominerer kvinner innanfor helse- og sosialsektoren, undervisning og tenestesektoren. Og menn er framleis einerådande innanfor bygg og anlegg, olje, jordbruk, industri og bergverk og som kringkastingssjefar. Eg er viss på at ein mindre kjønnsdelt arbeidsmarknad vil gje mindre lønsforskjellar og betre arbeidsmiljø. Ikkje minst vil alle få utnytta talenta sine. For det er jo det det handlar om – at me gjer ungdomen vår høve til å bruka talenta sine. Teoretisk er det fullt mogleg å velja den utdanninga ein ønskjer, men det fungerer faktisk ikkje alltid slik i praksis, for når kjønnsbalansen vert veldig, veldig skeiv, opplever ein faktisk at valmoglegheita ikkje er reell. Da er det viktig med målretta tiltak, og dette må vera eit viktig tema i stortingsmeldinga om likestilling som regjeringa skal leggja fram i 2013.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
I løpet av mitt voksne liv har jeg vært med på – og SV har stått i spissen for – en likestillingsrevolusjon og en barnehagerevolusjon. Nå står vi midt oppe i en pappa- og barnrevolusjon. Jeg er veldig glad for å være med på dette. Fra mitt ståsted er pappaperm først og fremst til for ungene og for far. Flere har vært oppe og sagt at i barnefordelingssaker er det fremdeles kanskje litt skeivt. Ja, pappapermisjon er til nettopp for at far og barn skal få en like sterk og trygg relasjon som mor og barn, og for at far skal være en like selvfølgelig omsorgsperson for barna som mor er. Det er en fordel for alle parter. Vi vet at det må til noen styringsmidler i starten for å forandre på slike kulturer. Det er helt nødvendig. Så dette er jeg glad for. Vi har vært med på en kvinnerevolusjon. Det handler om at kvinnfolk skal ha jobb, egen inntekt, egen pensjon og mulighet til å klare seg sjøl. Det er et gode for alle. Derfor er jeg så utrolig glad for den styrkingen vi nå har av Jobbsjansen overfor innvandrerkvinner som kanskje ikke sjøl har tenkt at de skal i jobb. Kanskje de er i et sosialt miljø der det fremdeles ikke er akseptert at kvinnfolk er i jobb. Det var det heller ikke da jeg var ung og voksen og skulle søke min første jobb. Da spurte min arbeidsgiver om jeg hadde fått tillatelse av min mann. Det er faktisk ikke lenger siden enn da jeg var ung tidlig på 1970-tallet, at det var slik. Men det går framover, og vi har tiltak for det. Det som virkelig får meg til å ta ordet, er Fremskrittspartiets kjør mot regjeringen når det gjelder fattige barn. Jeg har lest hele Fremskrittspartiets budsjett, og på det verste er de også sammen med Høyre. Det hjelper ikke stort å heve barnetrygden med 38 kr i måneden for de fattigste barnefamiliene når en går helt målrettet på de familiene som har to og en halv gang så stor risiko som andre familier for å bli fattige, nemlig de enslige forsørgerne. De tar fra disse familiene over 1 mrd. kr, ja, Fremskrittspartiet tar endog utdanningsstønaden fra disse familiene. Dette tilbudet gir i dag støtte til enslige forsørgere i maksimalt tre år så de kan utdanne seg og kvalifisere seg for å få arbeid, slik at familiene kan bli sjølforsørget og komme ut av fattigdom. Det fjerner Fremskrittspartiet, og det fjerner Høyre. Det er altså over en mrd. kr på årsbasis, målrettet tatt fra de aller fattigste barnefamiliene. Det er de familiene der det er én forsørger, og jeg tror presidenten er enig med meg i at vi vet hvor vanskelig og tungt det kan være. Disse familiene trenger det tilbudet denne regjeringen gir dem. Det er det som hindrer barnefattigdom.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Jeg har behov for å forsikre representanten Håbrekke fra Kristelig Folkeparti om at likestilling ikke er farlig for familiene. Tvert imot er det en veldig god ting at vi har likestilte foreldreskap, at vi nå har ordninger som gjør at far blir en naturlig omsorgsperson, at vi har gode barnehager som er en støtte for familien, og at det er naturlig at begge foreldrene har økonomisk inntekt og trygghet knyttet til det. Dette er en veldig god pakke for de aller fleste familier – for de aller, aller fleste familier er dette svært godt. Noen familier trenger mye mer ut over det, og da særlig barna. Jeg er utrolig glad for den styrkingen av barnevernet vi har i dette budsjettet. Vi vet gjennom forskning at barnevern går som en svart, vond tråd gjennom generasjoner av vanskelige liv. Hvis vi ikke greier å bryte de vonde sirklene, enten ved å hjelpe familien til sammen å håndtere problemene sine og de bakenforliggende årsakene til dette eller ved å sikre barnet en annen familie eller en plass i en institusjon, kan de ikke sjøl få formet et liv det er mulig å gå videre i uten å dra med seg alle disse problemene videre. Det er helt, helt nødvendig. I den siste årsrapporten om de sosiale tjenestene i Nav, fra 2011, er dette et av hovedpunktene de sier er det aller viktigste vi kan gjøre for å bekjempe barnefattigdom, fordi det er så massivt til stede i disse familiene. Det andre viktige funnet i rapporten er at enslige familier har to og en halv gang så stor risiko som andre familier til å forbli fattige. Derfor må vi sikre disse familiene en inntekt mens de kvalifiserer seg. Da kommer de i jobb og ut av fattigdommen. Det tredje viktige funnet i denne rapporten er at det er en økning i barnefattigdommen i innvandrerfamiliene. I innvandrerfamiliene er mor i mye mindre grad i jobb enn i de norske familiene. Derfor har vi helt målrettede tiltak for å sikre at man kommer på talefot med disse kvinnene og kan motivere og bistå dem slik at de kan kvalifisere seg for arbeid og begynne å tenke at det faktisk var sånn norske kvinner oppnådde både sjølstendighet og ikke minst kom ut av fattigdommen. De tiltakene regjeringen har lagt inn i dette budsjettet, er meget viktige for å redusere fattigdom. Det er en god del tiltak vi kunne pekt på som trengs i tillegg – de håper jeg vi får mulighet til å komme tilbake til i neste budsjett.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-13:
Overgangsstønaden er en passiv stønad i ett år. Den ønsker Fremskrittspartiet å beholde. Så kutter Fremskrittspartiet de to årene der stønaden ikke er passiv, men der det er aktivitetskrav – at du enten må stå som arbeidssøker eller være i utdanning eller kvalifisering. Det er dette som gjør at disse familiene faktisk greier å forsørge seg på lengre sikt. Så man fjerner et aktivt tiltak, og det er anslagsvis 17 200 barn i disse familiene som med et pennestrøk blir gjort fattige, fordi foreldre som har rett til overgangsstønad, ikke bare skal være enslige, men de skal jo være uten inntekt eller ha veldig lav inntekt. Så at det blir en kjempedebatt – som Vigdis Giltun okker seg over – når man tar over en milliard fra disse fattigste barnefamiliene, som de skal leve på mens de kvalifiserer seg til å kunne få arbeid, det forundrer ikke meg det minste.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
På en rekke politiske områder handler faktisk politikk om veivalg, og det gjør det på dette området også. Ingenting kommer av seg selv. Det er sagt flere ganger i debatten, og det er helt riktig. Det norske samfunnet, og særlig likestillingen, er et resultat av politikk – av politiske veivalg – av veivalg som kanskje ikke var like populære da de ble tatt, men som har ført til gode resultater. Jeg tror ikke det er noen som helst tvil om at en av grunnene til at Norge er et av verdens beste land å bo i, er likestillingen. Det være seg svangerskapspermisjon, det være seg pappapermisjon, det være seg barnehage osv. Grunnen til at jeg egentlig tok ordet, er at jeg synes Høyre slipper litt billig unna, særlig i en debatt hvor en hevder at det ville vært like greit med Høyre. Det går på pris og barnehage. Det er ingen som helst tvil om at prisen på barnehage ville vært langt høyere med Høyre. For åtte år siden, da de rød-grønne og Fremskrittspartiet innførte maksprisen, var barnehage dyrere enn i dag. Hvordan en da kan regne seg fram til at en ikke ville fått adskillig dyrere barnehageplasser med Høyres politikk – Høyre som er imot makspris – og med prisstigning i disse årene, er for meg fullstendig uforståelig. Hvis vi er veldig forsiktige, kan vi kanskje plusse på en tusenlapp – en prisstigning på kanskje 20–25 pst. på åtte år høres rimelig fornuftig ut. Før 2004 var det faktisk foreldre som betalte oppimot 5 000 kr for en barnehageplass, og snittprisen var rundt 3 000 kr. Så påstanden om at en barnehageplass med Høyre, uten makspris fra 2004 og med prisstigningen fram til i dag, i hvert fall ville ha kostet 4 000 kr, det tror jeg det er rimelig lett å argumentere for. Jeg vil gjerne utfordre Høyre til å dokumentere at en barnehageplass med deres politikk, som er mot makspris, og det vi har lagt inn av økninger de siste årene pluss prisstigning, ville vært like rimelig som med den rød-grønne regjeringen. Jeg får i hvert fall ikke det til å stemme.
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2012-12-13:
Det var en voldsom salve fra representanten Hofstad Helleland. Men det er vel ofte sånn at når en har lite å fare med, går en til angrep – og det får en ta til etterretning. Det jeg sa i mitt forrige innlegg, og som jeg gjerne gjentar, var at da maksprisen ble innført i 2004, var snittprisen på en barnehageplass ca. 3 000 kr. Men barnehageprisene varierte voldsomt, og det var faktisk foreldre som betalte oppimot 5 000 kr for en barnehageplass. Høyre var imot innføring av makspris. Jeg kom ikke med noe konkret regnestykke, for jeg erkjenner at det er vanskelig, og at vi ikke kan klare å komme med et konkret regnestykke som holder vann vitenskapelig sett, men jeg har antydet og spurt Høyre: Hva ville prisen vært i 2012 og 2013 hvis dere hadde fått bestemme, og vi ikke hadde innført maksprisen i 2004? Hva hadde da prisen vært? Den hadde sannsynligvis ikke vært lavere enn den var i 2004. Sannsynligheten for at den ville ha vært en del høyere, kan vi vel være enige om? Jeg antydet kanskje 20–30 pst. dyrere enn for 8 år siden, altså en normal prisutvikling også for barnehagene, noe som ville innebåret at snittet kanskje hadde vært på 4 000 kr. Men jeg har vært veldig tydelig på at jeg antyder, og så får det være en del av den politiske debatten. Men det som er et faktum, er at Høyre var, og er, imot makspris, noe som ville ført til økte priser. Hvis det er sånn at Høyre ikke er imot makspris, må de gjerne komme opp her og si det. Hvis det er sånn at Høyre i år ikke har foreslått å legge på barnehageprisen med 200 kr i måneden, må de gjerne komme og fortelle det. Jeg føler at Høyre her har et problem med dokumentasjonen, og så velger en istedenfor å angripe meg og andre som med rette antyder at barnehageprisen med Høyre sannsynligvis ville ha vært langt høyere, hvis ikke vi hadde tatt det grepet sammen med Fremskrittspartiet i 2004.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-12-13:
Fremskrittspartiet mener det er viktig å ha en god og fremtidsrettet familiepolitikk, en familiepolitikk som legger ansvaret på foreldrene i første omgang, men som også har hjelpeordninger som ivaretar dem som ikke klarer oppgavene uten hjelp fra det offentlige. Overgangsstønaden ble innført på begynnelsen av 1970-tallet – den gangen småbarnsmødre vanligvis ikke var ute i arbeid, og den gangen det ikke var barnehagedekning. Det var en ordning som etter hvert viste seg ikke å være så god da stønadstiden kunne vare i ti år. Da stønadstiden ble nedsatt til tre år, så man store endringer ved at flere av mødrene kom ut i arbeid tidlig, og ved at de klarte seg bedre økonomisk. Nå er tiden inne for å endre dette. Allerede for to år siden foreslo Fremskrittspartiet å redusere den passive stønadstiden til ett år. Det dreier seg ikke bare om barn fra fødsel og opp til tre års alder, det er en rett mødrene, eller eventuelt fedrene, har helt opp til barnet er åtte år. Når det gjelder fattigdom, er årsaken til at disse familiene er fattige nettopp at de lever av trygd, at de lever av en passiv trygdeordning. Når det gjelder utdanning, kan ikke Fremskrittspartiet se at det er noen grunn til – med de mulighetene vi har til utdanning og lån og stipend – at man skal ha helt spesielle ordninger bare fordi foreldrene bor hver for seg. Selv om foreldrene bor hver for seg, har begge foreldre et ansvar for å følge opp barna. Man kan ikke si at man har enslige foreldre som er helt alene om barnet. Vi må legge ansvaret tilbake der det hører hjemme – hos begge foreldrene. Og i de aller fleste tilfeller tar begge foreldrene ansvar. Det er like viktig for enslige forsørgere å komme raskt ut i arbeidslivet som det er for dem som er syke, eller for dem som av andre årsaker står utenfor arbeidslivet. Fremskrittspartiet ønsker å legge litt vekt på det. Vi har gjort unntak i vårt budsjett, hvor vi sier at de som er under 18 år når de blir foreldre, de som har barn med spesielle sykdommer, med behov for at de skal være hjemme lenger, eller de som er under studier, kan beholde stønaden lenger. Det vi er ute etter, er egentlig det samme. Det lages en kjempedebatt om noe jeg tror vi er nesten enige om i denne salen: at det er viktig at også de som bor alene med små barn, skal komme ut i arbeidslivet – som alle andre. Så vil jeg si litt om barnehager. Det virker som om noen synes det er livsviktig at barn kommer i barnehage så raskt som mulig. På Island har de ikke lov til å ha barn i barnehage før de er to år gamle. Det er en grunn til at politikere på Island har kommet til den konklusjonen, og jeg synes man bør se litt nærmere på det. Det vi holder på med, kan være et ganske kostbart forsøksprosjekt, så jeg synes ikke vi skal være så skråsikre på at det å få barna ut tidlig er det eneste riktige.
Vigdis Giltun (Fremskrittspartiet), 2012-12-13:
Det er godt å ha litt god tid når andre har brukt opp mye taletid. Jeg vil si litt mer om overgangsstønaden. Jeg har selv hatt overgangsstønad, så jeg vet at det kan være veldig nyttig, men jeg vet også at det kan være veldig pasifiserende. Jeg vet også at veldig mange ikke kommer ut i jobb etter å ha hatt overgangsstønad for lenge. Nå har vi jo også veldig mange andre stønadsordninger i dette landet, og jeg regner med at alle som sitter her, vet at enhver blir forsørget hvis man ikke har noe å leve av. Vi har sosialstønad for dem som ikke klarer å komme i arbeid, og som ikke har rett på noe annet, men vi har også kvalifiseringsstønad. Hvis enslige forsørgere er i den gruppen at de må ha en helt spesiell kvalifisering, er det ikke noe i veien for at de kan gå over på en kvalifiseringsstønad og et opplæringstiltak. De må ikke nødvendigvis ha et annet tiltak enn alle andre som er i samme situasjon – for også mange uten barn er i den situasjonen at de må kvalifisere seg for å komme i arbeid. Men det er ikke alt arbeid man må være så høyt kvalifisert for å ta; det finnes faktisk mange arbeidsoppgaver i samfunnet vårt hvor vi importerer ny arbeidskraft, hvor mange av dem som er ledige – også av dem som er enslige forsørgere – kan gå rett ut i jobb, eller gå ut i jobb etter en kort opplæringsperiode. Og den kvalifiseringstiden får de lov til å ha mens de har overgangsstønad. Fremskrittspartiet mener jo ikke at enslige forsørgere ikke skal ha noe å leve av; vi mener at vi har andre ordninger som fanger dem opp. Grunnen til at vi har trukket det beløpet i vårt budsjett, er det provenyet vi har fått når vi har sendt inn spørsmål om proveny. Som jeg sa i stad, så er det slik at barnet har to foreldre – barn har opprinnelig to foreldre – og jeg mener det er helt galt å stakkarsliggjøre og stigmatisere enslige mødre på den måten som SV gjør. Man er ikke en ressurssvak person fordi man som foreldre bor på hver sin adresse. Snarere tvert imot: Mange av disse foreldrene er meget ressurssterke og klarer å finne gode løsninger. Det skal ikke være slik at det offentlige nærmest skal sette et stempel på enslige forsørgere – «stakkarslig, rett til ekstra stønad, rett til ekstra muligheter til å utdanne seg». De aller fleste klarer dette utmerket godt innenfor de ordningene vi har, og de andre vil få hjelp på lik linje med dem som ikke har barn, og som trenger ekstra oppfølging.