Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-11-07:
Når Regjeringen nå fremmer enkelte forslag til endringer i eiendomsmeglingsloven, har det sammenheng med et initiativ tatt av Kredittilsynet, med forslag som vi i all hovedsak følger opp. Loven er over tolv år gammel. Regjeringen har varslet i proposisjonen at vi har til vurdering en generell gjennomgang av loven, og jeg kan opplyse om at vi med det første vil nedsette et lovutvalg for å gjennomgå hele loven under ett. Flere av de forslag som er fremmet, men som ikke blir vedtatt, vil selvfølgelig ha full mulighet til da å bli vurdert. Fordelen med et slik arbeid er også i og for seg at alle blir hørt, ikke bare de som henvender seg til komiteen under behandlingen, og at man også får en juridisk gjennomgang av hvordan en lov skal fungere. Jus og lov henger jo på mange måter noe sammen. Det er også en politisk årsak til det. Jeg ønsker en lovgivning som er treffsikker, altså der dispensasjoner ikke er hovedregelen. Jeg ønsker lovreguleringer som sikrer minst mulig byråkrati, ikke mest mulig byråkrati. Og slike avveininger må gjøres i et slikt lovarbeid. Når Regjeringen nå har foreslått at det fastsettes krav til egnethet for eiere av eiendomsmeglingsforetak, og at Kredittilsynet skal kunne fastsette forskrift om den faglige leders plikter og ansvar, og om innsynsrett i budrunder, er det med bakgrunn i at vi synes disse endringene er særlig påkrevd. Jeg har merket meg at komiteinnstillingen i alle hovedpunkter følger Regjeringens forslag. På et par punkter er det unntak, bl.a. gjelder det spørsmålet om å beskytte tittelen «eiendomsmegler». Det forslaget antas å få flertall. Jeg tar det til etterretning. Jeg vil bare generelt legge til at det er viktig å høre på næringsinteresser, og det er viktig å høre på bransjehensyn. Men i en politisk avveining må det også tas andre hensyn. Forbrukerhensyn er nevnt, men også konkurransehensyn. Jeg har gjennom en viss tid i politikken opplevd at det er ikke alltid at bransjehensyn nødvendigvis er forenlig med krav til en fornuftig konkurranse. Det skal ikke mye innsikt i markedet til for å se at ønsket om sterk beskyttelse kan være et bransjeønske, men ikke nødvendigvis en samfunnsholdning. Disse avveininger vil da bli gjort i det videre løp. På ett punkt har jeg lyst til å ta et ganske sterkt forbehold, og det gjelder forbudet mot at man kan drive annen virksomhet i tillegg til megling. For alle praktiske hensyn vil det være svært uegnet for forbrukerne. Å si at en advokat f.eks. ikke skal kunne drive eiendomsmegling fordi han er ansatt i et advokatfirma med 120 ansatte – tallet er tilfeldig valgt, men det er fra virkelighetens verden – og fordi de øvrige 119 ikke driver eiendomsmegling, men driver i juridisk virksomhet som bl.a. omfatter transaksjoner av betydelig større omfang enn eiendomshandel, virker meningsløst. Å si at en person med juridisk utdannelse i seks–syv år ikke skal kunne drive den type handel, men at personer med atskillig lavere utdannelse, kortere utdannelse – for ikke å ha lagt noe normativt inn i det, men iallfall kortere utdannelse – skal kunne gjøre det, er også meningsløst. Jeg skal også ta et praktisk eksempel i tillegg til de eksempler representanten Larssen nevnte. Ofte er eiendomshandel knyttet til oppgjøret av et dødsbo. Det er ofte ganske fornuftig å la jurister ta seg av dødsbo, til dels også advokater. Og da skulle man altså kunne si at advokaten kan gjøre alt bortsett fra å selge leiligheten, huset – også noe som vil virke ganske meningsløst, både på små og store steder. Men når dette er sagt, utelukker jeg ikke at lovgjennomgangen som nå kommer, kan omfatte flere av de andre spørsmålene som er nevnt, og vil kunne inneholde andre forslag enn dem som også er tatt opp under komiteens arbeid.