Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2017-12-18:
Digitalisering og automatisering preger hverdagen vår. Vi møter det hver eneste dag. Nye produkter og løsninger utfordrer og gir muligheter. I all hovedsak er dette positivt, men det er også utfordrende. Vi må jobbe på nye måter, og det er krevende for mange å lære seg det nye. I Norge er vi langt framme i bruk av teknologiske løsninger, og alle mulighetene som kommer, vil kreve mye av dem som er i jobb. Det skjer i alle næringer, og offentlig sektor preges også i stor grad. Oppgaver kan løses på nye måter, billigere og bedre, men det gjør seg ikke selv. Samhandling mellom forvaltningsnivåer og etater stiller store krav til organisering, og det er ikke gratis. Derfor er det overraskende at regjeringens pressemelding om IKT-satsing i offentlig sektor viser lavere bevilgninger for 2018 enn det Stoltenberg-regjeringen la fram for 2014. Også i år har Arbeiderpartiet i sitt alternative statsbudsjett betydelig mer penger til digitalisering enn regjeringen. Vi styrker medfinansieringsordningen og bevilgninger som retter seg mot kommunenes bruk av IKT-løsninger. Vi mener det er nødvendig å investere før det kan kuttes. Vi foreslår 430 mill. kr mer til bredbånd enn regjeringen, noe som er helt grunnleggende i dagens Norge – også for offentlig sektor og for samhandlingen mellom offentlige instanser og innbyggere. Omstilling og digitalisering krever økt kompetanse. Den kompetansen man har, må fornyes gjennom yrkeslivet. Derfor foreslår vi en kompetansereform for livslang læring og et prøveprosjekt som bl.a. omfatter eldreomsorg i to fylker. Offentlig sektor må stole mer på de ansattes kompetanse. Vi mener derfor det må innføres en tillitsreform. Det må brukes mindre tid på måling og rapportering, og det som måles, må i større grad vurderes ut fra samfunnsnytte og resultater enn ut fra antall og prosesser. Kommunesektoren er grunnmuren i vårt velferdssystem. Gjennom systematisk bruk av ny teknologi kan penger frigjøres til nye oppgaver. Det ligger et stort ansvar på staten for å bidra til at det skjer. Men kommunesektoren kan ikke møte framtiden uten at den gis større prioritet i budsjettene. Det er underlig at regjeringspartiene i sine merknader sier at budsjettet legger til rette for å styrke tjenestene i kommunene – et statsbudsjett som i beste fall er et nullbudsjett for sektoren, og som i tillegg har forslag om endringer i eiendomsskatten som betyr over 1 mrd. kr i minus. Jeg tror ikke Venstre og Kristelig Folkepartis innsats for å kompensere for halvparten føles som en seier for de kommunene som nå må tilpasse sine økonomiplaner til halverte inntekter. Det som overrasker meg mest i årets kommuneopplegg, er den manglende oppmerksomheten rundt eldreomsorgen. Jeg håper Fremskrittspartiet i dagens debatt kan forklare hvorfor eldreomsorgen ikke lenger er med på det som prioriteres. 300 mill. kr i merutgifter til de ressurskrevende brukerne vil slå direkte inn i kommunenes helse- og omsorgsbudsjett. Med 300 mill. kr mindre blir ikke tjenestene bedre for de eldre. Budsjettforhandlingene ga en uttelling på 295 mill. kr for støttepartiene. Venstre foreslo i sitt alternative budsjett å bruke 2,6 mrd. kr mer til kommunesektoren. Det endte altså med 295 mill. kr. Arbeiderpartiet har foreslått å styrke kommunerammene med 3 mrd. kr, i tillegg til forslag om å styrke andre sektortilskudd med nesten 1 mrd. kr. Vi gjør det fordi vi vil utvikle velferden i kommunesektoren, ikke bygge den ned. Vi som leser lokalaviser, ser at det er langt mellom kommuner som rapporterer om at de styrker tjenestene. Kommunene kutter, og de bygger ned. Det jeg synes er mest problematisk med regjeringens ordbruk når det gjelder kommunene, er at det presenteres som at det er et kommunebudsjett som gir muligheter for nye løsninger. Det er ikke sånn det oppleves rundt om i landets kommunestyresaler. Det styrker ikke lokaldemokratiet. Lokalpolitikerne kommer i skvis mellom statlige forventninger og mangel på penger. Det må være lov å spørre: Hva er satsingen på et levende lokaldemokrati, som regjeringspartiene omtaler i merknadene sine? Er det tvangsvedtakene om sammenslåing de tenker på?