Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-06-07:
Representanten Finn Kristian Marthinsen ber meg om å gi en oppdatering om status når det gjelder innholdet i straffegjennomføringen i fengsel. Før jeg går gjennom noen av de konkrete elementene, har jeg behov for en generell bemerkning. Det er kriminalpolitisk viktig at målsettingene for straffegjennomføringen omfatter både selve gjennomføringen og innholdet i soningen. Uten målsettinger om bruk av rehabiliterende virkemidler får vi en dårlig straffegjennomføring. Den straffegjennomføringspolitikken som det har vært bred enighet om, er det derfor viktig å følge opp i praksis. I kriminalomsorgens oppfølgingsarbeid vil det oppstå dilemmaer og prioriteringsvanskeligheter. For noen år siden, da kriminalomsorgen hadde ledig kapasitet, ble det mulig å bruke mer ressurser på rehabiliterende tiltak. Nå er soningskøen et faktum, og balansen i ressursbruken må bli annerledes ved at det blir fokusert på å bekjempe soningskøen. Det arbeidet kriminalomsorgen nå gjør for å avvikle soningskøene, har for tiden høyeste prioritet, og dette har ført til at jeg dessverre har måttet senke ambisjonsnivået når det gjelder innholdet i straffegjennomføringen. I St.prp. nr. 1 for 2001–2002 var resultatmålene for 2002 å opprettholde antallet innsatte som har kontaktbetjent, og antallet domfelte med en framtidsplan. Når det gjelder programmer, var resultatmålet å ha en forsiktig vekst i antallet domfelte som deltar i påvirkningsprogrammer. Press på høyt varetektsbelegg og flere flyttinger mellom fengsler fører dessuten til at fengslene får mindre tid til å arbeide systematisk med innsatte og sikre kvaliteten på innholdsarbeidet. Å få kontroll over soningskøen er derfor svært viktig, ja, det er helt avgjørende for også å få til bedre rammebetingelser for den videre utvikling av innholdet i straffegjennomføringen. Det er et viktig mål at alle domfelte og varetektsinnsatte skal ha kontaktbetjent. Som et ledd i dette arbeidet utgav departementet i 1999 nærmere retningslinjer for det faglige innholdet og organiseringen av arbeidet. Retningslinjene beskriver kontaktbetjentens viktigste funksjoner, som å informere innsatte, kartlegge innsattes problemer, hjelpe innsatte med å lage en framtidsplan og bistå ved henvendelser til forvaltningssamarbeidspartnere. Oppfølgingsansvaret for fagutviklingen er nå lagt til kriminalomsorgens regioner og til Kriminalomsorgens utdanningssenter, KRUS. Regionenes rapportering i 2001 tyder på at ca. 70–80 pst. av alle innsatte hadde kontaktbetjent. Det er også behov for å styrke kontaktbetjentarbeidet når det gjelder organisering og tilrettelegging i fengslene. Styrking av arbeidet med framtidsplaner, altså soningsplaner, i fengsler og friomsorg har vært et prioritert område i de senere år. For å sikre kvaliteten på dette arbeidet utgav departementet i 2000 nærmere retningslinjer for arbeid med framtidsplanlegging. Framtidsplanen skal være løsningsorientert og ta opp spørsmål som arbeid, utdanning, deltakelse i programmer og fritidsaktiviteter. En viktig del av arbeidet med framtidsplaner er samarbeidet med andre etater. Det er fortsatt behov for å øke både antallet framtidsplaner og kvaliteten på disse planene, særlig for innsatte med kortere gjennomføringstid enn seks måneder. Det er et mål at både kvinner og menn skal kunne nyttiggjøre seg de tilbudene som finnes i fengslene. Både kvinner og menn får individuelle tilbud om kontaktbetjent og framtidsplaner, og har utbytte av dette. Kvinner utgjør som kjent en liten prosent av alle innsatte, og har ofte særlige problemer knyttet til rusmisbruk, overgrep, stigmatisering mv. Det er en utfordring for fengslene å klare å møte kvinners behov, men kvinnefengsler som Fredrikstad og Bredtveit har utviklet god kompetanse på dette. Særlig kontaktbetjentordningen, men også framtidsplanarbeidet, fungerer godt i de nevnte kvinnefengsler og i fengsler med egne kvinneavdelinger, som Skien og Bergen. Fredrikstad fengsel har i flere år vært pilotprosjekt for og drevet et eget program for kvinner, PROK. Kvinneprogrammet er et bevisstgjøringsprogram som tar opp temaer som relasjoner til partnere og barn, grensesetting, kommunikasjon mv. I utviklingen av programvirksomheten har det vært viktig å ha et mangfold av programmer. Noen programmer er utviklet i vårt eget land, andre er hentet fra utlandet og tilrettelagt for norske forhold. Fra Canada har vi hentet mestringsprogrammet Ny Start for fengselsvesenet og tilsvarende En til en-programmet for friomsorgen. Rusprogrammene RIF, Rus i fengsel, og Mitt valg, Soning i samfunnet, er også mestringsprogrammer hentet fra Canada. Disse programmene er utviklet på grunnlag av omfattende forskning om hva man antar kan endre kriminell atferd. Mulighetene for et forskningssamarbeid mellom fengselet i Bergen og Universitetet i Bergen, som representanten Marthinsen nevner, er interessante. Det er utvilsomt et behov for mer forskning rundt hvilke metoder som kan være aktuelle for å hindre gjengangerkriminalitet. De programmene som er utviklet i Norge, som f.eks. volds- og sedelighetsgruppene og Promilleprogrammet i friomsorgen, er såkalte erfaringsbaserte programmer. Disse programmene er bygd på systematiserte erfaringer om hva man antar kan endre den kriminelle atferden. Volds- og sedelighetsgruppene er eksempelvis utviklet etter modell fra Alternativ til Vold, ATV, og tilrettelagt for kriminalomsorgen. Flere av de programmene som har vært i drift i mange år, og som har et høyt antall deltakere, er evaluert av Kriminalomsorgens utdanningssenter, KRUS. Dette gjelder f.eks. Ny Start, volds- og sedelighetsgruppene, Promilleprogrammet mv. Vi vet at svært mange førstegangsinnsatte har store rusproblemer og kunne hatt nytte av straffegjennomføring i medhold av § 12. Statens institutt for rusmiddelforskning, SIRUS, vil iverksette en landsomfattende undersøkelse i 2002, hvor de skal kartlegge omfanget av rusmisbruk hos innsatte og hvilken effekt straffegjennomføringen har på rusmisbruket. Da vil vi kunne få sikrere tall for utbredelsen av rusmisbruk i fengslene og et bedre grunnlag for å iverksette tiltak for denne gruppen. Vi har nå ikke egen statistikk over antall førstegangsinnsatte som gjennomfører straffen i institusjon etter § 12, og jeg kan derfor ikke svare konkret på om dette blir ivaretatt tilstrekkelig. Dette er imidlertid et område som jeg i samsvar med det jeg har sagt nå i dette innlegget, vil gå inn i, fordi jeg er opptatt av at dette skal fungere både systematisk og tilrettelagt. Representanten Marthinsen har også berørt det i forhold til frivillige organisasjoner. Når det gjelder fengselsprestene, har de utvilsomt en viktig funksjon, og når det gjelder mulighetene for å få til en imamstilling fordelt på Ullersmo og Ila, er jeg villig til å se på dette og vil i tillegg ta opp saken med kirkeministeren. Men det er jo ikke slik at vi kan opprette stillinger eller bevilge penger i innlegg i interpellasjonsdebatter i Stortinget, så jeg får uttrykke meg på den måten som jeg nå har gjort. Å bekjempe kriminalitet er ikke et eneansvar for justissektoren. Det er umulig for kriminalomsorgen alene å klare å hindre fremtidig kriminalitet, fordi gjengangerne ofte har omfattende sosiale problemer og rusproblemer. Ved å samarbeide med arbeidsmarkedsetaten, skoleverket, rusomsorgen, sosialetaten, psykiatrien mv. vil det være mulig å redusere tallet på gjengangere og hjelpe dem til et bedre liv. Kriminalomsorgens sentrale forvaltning og Arbeidsdirektoratet/Aetat har nylig inngått en formalisert avtale om samarbeid og ansvarsdeling i den kritiske løslatelsesfasen. Jeg oppfatter dette som en viktig del av det såkalte forvaltningssamarbeidet, rett og slett for å hindre det som vi alle vet ofte skjer når man kommer ut utenfor murene og står der med en plastpose, nemlig at veien tilbake til kriminaliteten er så altfor kort. Det å utvikle forvaltningssamarbeidet, slik det nå skjer i forhold til både Arbeidsdirektoratet og Aetat, er et viktig skritt for å hindre at man blir kriminell gjenganger. Betydningen av de frivillige medarbeiderne er nedfelt i St.meld. nr. 27 for 1997-98 Om kriminalomsorgen. Nettverksbygging for domfelte som mangler sosiale kontakter utenom de kriminelle miljøene, er en viktig, men svært vanskelig utfordring. Mange trenger gode rollemodeller og sosiale erfaringer med folk utenfor det kriminelle miljøet. Dette må være en viktig målgruppe for de frivillige medarbeiderne. Kriminalomsorgen samarbeider også med en rekke organisasjoner med humanitært, religiøst, idrettslig, kulturelt eller rusbekjempende formål, som Foreningen for Fangers Pårørende, Røde Kors" besøkstjeneste, Frelsesarmeen, Kirkens Sosialtjeneste, Kirkens Bymisjon, Pinsemenigheten mfl. Disse gjør en verdifull innsats gjennom besøkstjeneste og aktiviseringstiltak som kan styrke domfeltes selvfølelse, gi dem nye ferdigheter og integrere dem i nye miljøer. Det er viktig å videreføre samarbeidet med de frivillige organisasjonene. Vi ønsker at disse skal ha økt fokus på nettverksbygging og løslatelsesproblematikk og være viktige støttespillere i planleggingen av løslatelse. Jeg setter stor pris på den frivillige innsatsen som gjøres i fengslene, men ønsker også at de frivillige skal engasjere seg mer for klientene i friomsorgen ute i samfunnet. La meg også tilføye at jeg gjennomfører systematisk besøk i fengsler og konstaterer at når fengslene ikke er for store – og etter internasjonale forhold har vi jo ikke store fengsler i Norge – kan det også i fengsler som ikke har formelle og bra navn på det de driver med, være en god kontakt. Jeg var f.eks. nylig i fengselet på Hamar og opplevde de ansattes beskrivelse av forholdet til de innsatte og deres skildring av det nære forholdet til byen, og hvor de med stolthet sa, uten at de egentlig kunne bruke ordet kontaktbetjent eller programskaping, at det er mange der ute nå som er livsviktige medarbeidere i samfunnet. Så hvis man kan finne det som jeg opplever at representanten søker, det fine skjæringspunktet hvor de som jobber i fengselet er kloke nok til også å være rollemodeller og bidra til at kriminelle kan finne en annen atferd og samtidig spille på samarbeidet, ikke bare med det offentlige, men også med det sivile samfunn utenfor, er det ingen tvil om at vi også skaper resultater. Det er mange flotte ansatte i norske fengsler som driver med dette, og jeg vil gjerne fra denne talerstol gi dem anerkjennelse. Veldig ofte er det slik i Stortinget at det blir fokusert på at det trengs penger eller annet – og slik må det være – men det er veldig mange mennesker som gjøre en kjempeinnsats. La dem herved være hedret og æret fra denne talerstolen! Jeg har sågar truffet ansatte som jobber på dugnad for at cellene skal bli fort nok ferdige, slik at de kan få trivsel på jobben og gode forhold for de innsatte.