Harald Victor Hove (Høyre), 1998-10-29:
Den foreliggende årsmelding viser at ombudsmannsinstitusjonen fortsatt er svært viktig, og jeg slutter meg gjerne til den ros de to foregående talere gav til ombudsmannsinstitusjonen, og også den ros som ble gitt den foreliggende årsmelding. For en som ikke er medlem av komiteen, kan det kanskje også være et poeng å gi ros til komiteen for innstillingen, som på en god måte får fram bredden i Ombudsmannens virksomhet. Det denne årsmeldingen – som tidligere årsmeldinger – viser, er at det er viktig med en kontinuerlig kontroll av forvaltningens virksomhet, og at det er viktig med en kontroll som også tar sitt utgangspunkt i enkeltsaker. Det er derfor grunn til å framheve at ombudsmannsordningen er en viktig del av Stortingets kontroll med departementene og den øvrige forvaltning. Samtidig ligger det også et poeng i at det for departementene nok ofte kan være nyttig at ombudsmannen via enkeltsaker bringer til departementenes kunnskap saksfelt hvor avgjørelsesmyndigheten ligger på lokalt og regionalt nivå. Det kan også være en interessant betraktning å merke seg fordelingen av de klagene som ombudsmannen får inn, og at en forholdsvis stor del av disse klagene faktisk gjelder saker som er behandlet i departementene, hvor man gjerne har som forutsetning at kvaliteten på saksbehandlingen skal være særlig god. Det er et forhold som det kan være grunn til å merke seg. Det jeg ellers kanskje har særlig lyst til å framheve som positivt fra den foreliggende melding, er Sivilombudsmannens generelle undersøkelser, hvor man mer systematisk går inn og kontrollerer et bestemt område. Vi har tidligere behandlet et slikt saksfelt i Stortinget i år gjennom den særskilte meldingen som ble gitt om praktiseringen av offentlighetsloven i Justisdepartementet. Fra årsmeldingen er det grunn til å framheve den undersøkelse som ombudsmannen foretok vedrørende varetektsfengsel, bruk av politiarrestene, og spesielt om hvor lenge varetektsfanger satt i politiarrestene. Det som er interessant der, er at ombudsmannen avslørte brudd på fengselsloven og forståelsen av denne, og at det her var en svært langvarig og etablert praksis, hvor den feilaktige lovtolking faktisk hadde sitt utgangspunkt i klare uttalelser fra departementet om lovforståelsen. Nettopp det å gå inn i forhold til en så svak gruppe som tross alt varetektsfanger er, og kanskje ikke minst svake i den første perioden av en varetektsfengsling, syns jeg ombudsmannen fortjener ros for. Ellers er, som tidligere framhevet, årsmeldingen en god kilde til kunnskap om bredden i den norske forvaltningsvirksomhet. Men den gir også god kunnskap om hvilke problemer den enkelte borger, den lille mann, kan oppleve i sitt møte med offentlige myndighetsorgan. Det er nok litt for mange saker som viser at for mange forvaltningsorgan mister den enkelte borgers, den lille manns, perspektiv for mye, og at man i for liten grad tar innover seg de problemer den enkelte borger kan oppleve i sitt møte med forvaltningen. Og det fører en naturlig over til det som er en av de mest kontinuerlige gjengangere i Sivilombudsmannens årsmeldinger fra år til år, nemlig saksbehandlingstid. Det blir for mange forvaltningsorgan som, gjennom den lange saksbehandlingstiden man har, for ofte avslører at man mister det å ha respekten for den enkelte borger for øye, og at man ikke alltid klarer å se hva slags problemer dette faktisk skaper for enkeltindivider. En får håpe at det arbeidet som Arbeids- og administrasjonsdepartementet gjør med såkalte serviceerklæringer og det å bevisstgjøre forvaltningsorganene på sin egen saksbehandlingstid, eventuelt vil kunne gi resultater. Ellers kan det være grunn til å oppfordre forvaltningsorganene og for så vidt også Stortinget til kanskje enda mer systematisk å finne fram til områder hvor ulike offentlige påbud skaper større problemer for enkeltpersoner enn den gevinsten samfunnet har, og kanskje særlig at detaljeringsgraden i en del ordninger ofte skaper større problemer enn det detaljene skaper av gevinst. Til slutt: Når det gjelder spørsmålet om ombudsmannens kompetanse knyttet til Svalbard, er det nyttig at det spørsmålet kommer til avklaring. Jeg er for så vidt enig med representanten Skaug i at det kan være nyttig å ha Regjeringens synspunkter på dette spørsmålet. Men jeg har også lyst til å minne forsamlingen om at Sivilombudsmannen er Stortingets organ, og at det i første rekke er Stortinget som bør foreta avklaringen der.