Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-10-04:
Når SVs parlamentariske leder får grunnleggende spørsmål, svarer hun bare med at hun nyter situasjonen, og så gjør hun ikke et eneste forsøk på å svare. Det går ikke – i de elleve månedene som er igjen til valget. En kan ikke bare stå her og si at en nyter det, og så skli unna. Nå skjønner vi at SVs program ikke er så veldig alvorlig ment når det gjelder NATO, for det har en ikke tatt opp forslag om på mange stortingsperioder. Og EØS-programposten er sikkert heller ikke så veldig alvorlig ment. Det er det jo interessant å få vite. Derfor tror jeg at jeg får rett i min spådom om at dette blir gitt opp etter noen få minutter i regjeringsforhandlinger. Men da kan jo SV si det nå: En har gitt opp motstanden mot NATO, en har gitt opp motstanden mot EØS-avtalen. Og det er jo interessant, for SV ble jo dannet i opposisjon mot Arbeiderpartiets utenrikspolitikk. Og nå skal de samarbeide om den. Kanskje Kristin Halvorsen skal sitte i Utenriksdepartementet og føre den utenrikspolitikken som hun har vært i opposisjon mot. Det skal bli spennende. Det kunne være interessant med noen avklaringer av de helt fundamentale spørsmål. Så sier Stoltenberg at Arbeiderpartiet går til valg på en flertallsregjering, og at statsministeren ikke var i nærheten av å kommentere det. Jo, det har jeg da vitterlig kommentert. Jeg har nettopp derfor bedt om en avklaring av noen grunnleggende hovedlinjer for en slik flertallsregjering. Men det interessante er at like etter at Stoltenberg har argumentert mot mindretallsregjering, sier han: Ja, det kan godt hende jeg danner en mindretallsregjering. Så det som har vært så helt håpløst, er like etterpå helt greit og veldig bra. Dette henger selvsagt ikke i hop. Han undergraver sin egen argumentasjon. Så sier Kristin Halvorsen at Kristelig Folkeparti ikke har noe å kjempe for i denne regjering. Jo, sannelig! Vi har kjempet fram en mer offensiv miljøpolitikk enn det arbeiderpartiregjeringen hadde – som Kristin Halvorsen for øvrig skal samarbeide med. Vi har kjempet fram en bedre familiepolitikk med valgfrihet enn det vi får med en sosialistisk regjering. Vi har kjempet fram en plan for å bekjempe fattigdom i Norge, i tillegg til at vi har økt bistanden mer enn på mange år, og brakt Norge tilbake i verdenstoppen – Arbeiderpartiet brakte oss nedover på den listen. Vi kjemper for frivillig sektor og har bedret arbeidsvilkårene for den. Og jeg brukte hele mitt innlegg i dag til å understreke at vi kjemper for å trygge velferden. Da må vi også fornye velferdsordningene, bl.a. gjennom en pensjonsreform og gjennom en reform for å se arbeid, trygd og sosiale ordninger mer i sammenheng. Det hadde jeg håpet på en respons på. Og jeg er litt usikker etter denne debatten på om opposisjonen når det kommer til stykket, er villig til å ta disse nødvendige reformene. Men jeg gir opposisjonen mer tid og håper at det vil være mulig når vi kommer til de konkrete sakene. Norge er for fjerde år på rad av FN kåret til verdens beste land å bo i. Det sier litt om den velferden vi har opparbeidet. Jeg er ikke sikker på at det kommer til å lyde slik på onsdag, når statsbudsjettet legges fram, for noen ganger har det virket som om vi er satt tilbake og nærmest er blitt et utviklingsland når budsjettet tidligere har blitt lagt fram. Men vi får kanskje på slutten av debatten minne om det faktum at Norge av FN fire år på rad, altså i hele denne samarbeidsregjeringens periode, er kåret til verdens beste land å bo i. Det er det mange som har æren for.