Tine Sundtoft (Høyre), 2015-03-24:
Som forrige sak i kveld vel har vist, fører regjeringen en aktiv og planmessig klimapolitikk, hvor vi stadig tar nye grep for å videreutvikle norsk klimapolitikk. Det har vi også gjort i spørsmålet om det er hensiktsmessig å innføre en klimalov i Norge. Forrige regjering hadde ikke kommet til noen konklusjon i saken. Jeg varslet allerede på regjeringens klimadugnad i mars i fjor at jeg ville ta tak i dette punktet i klimaforliket. Jeg syntes det var viktig å invitere bredt til synspunkter fra sentrale samfunnsaktører og næringsliv, før regjeringen tok endelig stilling til om den ville sette i gang et lovarbeid. Å sende en sak på konsultasjon gjør vi ikke så ofte i Norge, men det er et veldig vanlig skritt i en del andre lands og i EUs interne beslutningsprosesser. Notatet «Perspektiver på en klimalov» ble sendt på en bred høring i fjor høst. Det har også vært drøftet med Klimarådet, med representanter fra næringsliv, organisasjoner, forskning og forvaltning, og det har vært avholdt et åpent høringsmøte i Klima- og miljødepartementet. Saken har vist seg å engasjere. Jeg mottok et bredt tilfang av synspunkter, og over 13 000 støtteunderskrifter, gjennom denne konsultasjonsrunden før den ble avsluttet i januar. Hovedtyngden av de som har uttalt seg, er overveiende positive til klimalov, eller til at det fortjener å bli nærmere utredet. Næringslivet understreker behovet for langsiktige signaler og forutsigbarhet, men er delt i synet på om klimalov er det rette virkemidlet. Jeg merker meg at også innspillene til Stortingets klimalovseminar ga uttrykk for en antatt positiv merverdi av å innføre en klimalov. Siden spørsmålet ble tatt opp i klimaforliket, har våre nordiske naboland Danmark og Finland vedtatt klimalover etter en modell lignende den i Storbritannia. Sverige utreder spørsmålet. Nå er det altså vår tur. Som jeg ved flere anledninger har understreket, er lovgivning noe som må tilpasses et lands nasjonale omstendigheter. Vi kan ikke nødvendigvis ta blåkopi av den britiske modellen. Det har heller ikke Danmark og Finland gjort, de har foretatt nasjonale tilpasninger i sin modell. Når komiteen i sin innstilling trekker fram at den ikke ser det som hensiktsmessig med et klimaråd eller en egen klimakomité, men mener at dagens system, hvor Miljødirektoratet står for at det faglige grunnlaget er riktig, synes jeg det er et fornuftig standpunkt, ut fra vår forvaltningsstruktur. Jeg merker meg også at flertallet mener at det er behov for å gjennomgå eksisterende lovgivning som kan ha betydning på klimaområdet, i forbindelse med lovarbeidet. Det mener jeg er viktig, for utgangspunktet er at vi allerede har en sterk lovgivning i Norge, hvor særlig forurensningsloven kombinert med klimakvoteloven utgjør en hjørnesten og er et solid hjemmelsgrunnlag for å føre kontroll med klimagassutslipp gjennom virkemidler forankret i lov. En klimalov kan styrke vårt klimademokrati. At norsk lov krever at regjering og storting regelmessig skal gjøre opp status om kursen i klimapolitikken, tror jeg kan virke skjerpende og ansvarliggjørende over tid. Det er viktig, for lavutslippssamfunnet blir ikke til av seg selv, og heller ikke over natta. Utfordringen med å omstille Norge til et lavutslippssamfunn må være overskriften gjennom skiftende regjeringskonstellasjoner i lang tid framover.