Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-10-05:
Det er under ett år til valget – ett år til vi kan få et nytt rød-grønt flertall. Jeg gleder meg! Det er grunn til å glede seg over alle de mulighetene det kan innebære for å redusere forskjellene i Norge, og for å ta tak i klimakrisen vi står overfor. Det er et ganske stort og alvorlig bakteppe vi har her, for vi vet at det har noe å si hvem som styrer. Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti har endret Norge. Forskjellene er nå større enn de var i 2013 – ja, langt større enn det vi trodde. De rikeste har blitt vilt mye rikere, mens arbeidsfolk i yrker med lav lønn opplever at reallønnen deres står stille. Klimagassutslippene er omsider på vei ned, men hvis noen her tror at vi er i nærheten av å være på sporet av 2030-målene og Parisavtalen, tar de skammelig feil. Det er tross alt det som er det viktigste, noe som de klimastreikende ungdommene minner oss på. Men der vi kanskje ser de grelleste eksemplene på at denne regjeringen har forandret Norge, er på fordeling av makt i samfunnet. For vi er ikke lenger der at én mann eller én kvinne er én stemme. Nei, nå avgjør bankkontoen hvor stor mulighet man har til å påvirke samfunnsutviklingen, og hvor stor mulighet man har til å sikre egne interesser. Erna Solbergs viktigste politiske prosjekt har i realiteten endt opp med å bli et prosjekt for å gjøre de rike rikere. Det er det tydeligste resultatet som står igjen etter denne regjeringen. Aldri før har det vært så mange milliardærer i Norge, og regjeringen har villig gitt dem store skattekutt, slik at de har kunnet bli enda rikere. Dette er en gigantisk omfordeling av makt fra fellesskapet og folk flest til en liten økonomisk elite. For det høyresiden ikke ser ut til å forstå, eller ikke vil forstå, er at økonomisk ulikhet er et problem som først og fremst handler om makt – det er et problem fordi noen får mer makt på bekostning av andre. I dag kontrollerer den rikeste tiendedelen i Norge over halvparten av all nettoformue. Den rikeste prosenten eier en femtedel av all formue, og den rikeste tusendelen eier 10 pst. av all formue i Norge. Når de aller rikeste i samfunnet skaffer seg kontroll over stadig større formuer, kan de selvsagt koste på seg flere luksusgoder, som litt finere klær, større hus eller et privatfly. Men det aller største problemet er at den økte ulikheten innebærer at de også får mer makt – mer makt enn den jevne hjelpepleieren, læreren eller bussjåføren kan drømme om – gjennom direkte eierskap i næringslivet, eller politisk gjennom finansiering av lobbygrupper og tenketanker. Dette har vi sett mange eksempler på under Erna Solbergs ledelse. Denne høsten har to av yrkesgruppene med lav lønn streiket fordi lønnen deres nettopp er for lav og står stille – vekterne, som fortsatt streiker, og bussjåførene. Felles for de to yrkene er at de har vært langt mer utsatt for korona enn det mange av oss andre har vært. Det er også et påfallende stort gap mellom deres lønn og lønnen til konsernsjefene. Administrerende direktør i Securitas tjener en vekters årslønn på én måned. I Vy Buss tjener administrerende direktør 3,3 mill. kr. På Erna Solbergs vakt øker dette gapet, godt hjulpet av skattekutt for de rike. Arbeidsløsheten er fortsatt altfor høy, og mange er nå usikre på om jobben de har i dag, kommer til å overleve. Likevel er regjeringens svar å gi krisepakker til næringslivet – uten å stille et eneste krav om at arbeidsplassene til folk flest må bestå, uten å stille krav om at det ikke skal utbetales utbytte, uten å stille krav om å begrense lederlønningene og bonusene. Nå varsler regjeringen at de permitterte og arbeidsløse skal få mindre i dagpenger fra 1. januar – godt nytt år, hilsen regjeringen. Men klart: Også landets rikeste merker denne krisen. Kapitals oversikt viser at Norges 400 rikeste i 2020 kontrollerer verdier for 1 401 mrd. kr, ned fra 1 408 mrd. kr i fjor. Jeg tenner et lys for landets 362 milliardærer. Samtidig er det 110 000 unger som vokser opp i fattigdom i Norge – 110 000. Regjeringen har varslet at de vil legge fram en samarbeidsstrategi. Det høres jo fint ut, men spørsmålet blir: Hvordan skal disse familiene få bedre råd? Det får vi se når vi ser statsbudsjettet på onsdag, om det er milliardærene eller ungene som blir prioritert.