Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2008-06-04:
La meg starte med å takke interpellanten for at hun gir meg mulighet til igjen å presisere Regjeringens politikk på dette viktige området. Representanten retter fokuset på to forhold: bruk av anbudssystemer og økonomien i det statlige barnevernet. Jeg starter med det siste først. Barnets beste skal alltid være utgangspunktet for valg av tiltak. Alle tiltak og all plassering skal og må derfor vurderes ut fra individuelle behov. Dette er også presisert i vårt tildelingsbrev til Bufetat. Der heter det: «Direktoratet skal på bakgrunn av kommunenes utredninger, tiltaksplaner og i samarbeid med kommunene sørge for at barnets behov er et overordnet og styrende utgangspunkt for valg av tiltak.» Dette er meget klart. Mange ganger vil familie- og nærmiljøbaserte tiltak være det beste for barnet. Andre ganger kan fosterhjem eller institusjonsplassering være det mest riktige. Beslutningene må bygge på kunnskap om det enkelte barn og et solid faglig fundament. En viktig målsetting for det statlige barnevernet er å utnytte ressursene best mulig. Men det enkelte barns behov skal altså være avgjørende for hvilket tiltak som velges. Ved overtakelsen av barnevernet i 2004 var det i rammene for det statlige barnevernet ikke lagt inn midler til omstillinger. Det var forutsatt at omstillingskostnadene skulle dekkes ved innsparinger. Dette viste seg å ikke være en realistisk forutsetning fra regjeringen Bondevik og daværende statsråd Laila Dåvøy. Det første vi gjorde da vi overtok, var derfor å komme med tilleggsbevilgninger for å øke muligheten til å gjennomføre det som var målet med barnevernsreformen. Stoltenberg-regjeringen har altså bevilget 700 mill. kr mer til det statlige barnevernet enn det Bondevik-regjeringen gjorde. Det er en satsing som jeg er stolt av, og som er helt nødvendig for å gjennomføre det som var målene med denne reformen. Når alt dette er sagt, er det også sånn at man skal vurdere økonomi og styre virksomheten innenfor de rammer Stortinget har stilt til disposisjon. Det er altså ikke noe nytt ved denne regjeringens politikk. Nøyaktig de samme formuleringene fant vi i forrige stortingsperiode. I det siste budsjettet Laila Dåvøy la fram, presiserte hun behovet for god faglig og økonomisk styring av barnevernet. Hun presiserte også behovet for å redusere kostnadsveksten i barnevernet. Jeg regner derfor med at interpellanten er enig i de forutsetninger som barne- og familieministeren i forrige periode satte. Så til spørsmålet om anbud og konkurranseutsetting. Hensynet til barnets beste ligger som et grunnleggende prinsipp ved valg av barnevernstiltak til det enkelte barn. Bufetat er altså pålagt å utnytte kapasiteten i eget tiltaksapparat så langt det er mulig. Dersom det ikke finnes et passende statlig tiltak, kan private tiltak benyttes - og de benyttes. Når det gjelder institusjoner, er halvparten private. Ved kjøp av private plasser, har stortingsflertallet sluttet seg til at ideelle aktører skal prioriteres framfor kommersielle. Dette skal medvirke til at de ressursene som brukes på barnevern, kommer barna til gode. Det skal ikke genereres store overskudd og utbytte hos kommersielle aktører. Det har blitt stilt spørsmål om hvorfor det statlige barnevernet har valgt å legge opp til kjøp av plasser fra private aktører etter konkurranse. Man spør hvorfor vi ikke har videreført de avtalene som var mellom fylkeskommunen og private aktører. Det er fordi loven krever det. Offentlige anskaffelser skal være gjennomsiktige, godt dokumenterte og åpne for alle relevante leverandører. Det gjelder også kjøp av kommersielle barnevernstjenester. Dette er viktig for å unngå korrupsjon og for å sørge for en effektiv bruk av offentlige midler. Vi er også i framtiden avhengige av kommersielle tilbud. Jeg presiserer at kommersielle kan gi gode kvalitative tilbud til barn og unge. Barnets beste skal være utslagsgivende, og det er derfor ikke tale om å flytte barn som har gode tilbud hos en kommersiell aktør - med mindre det er til beste for barnet. Fra 2008 er anskaffelser av barnevernsplasser sentralisert i Bufdir. Det er satt i gang et utviklingsarbeid for framtidige anskaffelser. Disse skal bidra til målet om et likeverdig, differensiert og tilstrekkelig tilbud i barnevernet. Sentralt i dette arbeidet er det å sikre god kvalitet ved institusjoner det inngås avtaler med. Samtidig vil det bli lagt vekt på langsiktighet og forutsigbarhet for institusjonene. Det kommer barn som bor der, til gode. Når det gjelder de ideelle organisasjonene, ønsker Regjeringen et godt og tett samspill med disse. Anbud bygger på markedstenkning. Denne Regjeringen erkjenner at de ideelle organisasjonene på barnevernsområdet kjenner seg fremmedgjort i markedstenkningen. Vi har derfor gått så langt det er mulig i å utnytte den unntakshjemmelen som ligger i lov om offentlige anskaffelser. Departementet har i brev til Bufetat presisert at vi ønsker å motvirke en kultur der de ideelle aktørene skjermer gode metoder og ideer som konkurransehemmeligheter. For oss er samarbeid viktig. For å bedre forutsigbarheten for de ideelle organisasjonene er det vedtatt en utvidelse av kontraktstiden. Den økes fra to år pluss muligheten for to års forlengelse, til fire år, med muligheten for to års forlengelse deretter. Ved utvelgelse av institusjoner skal man ta hensyn til behovet for å opprettholde gode og stabile fagmiljøer. En skal også ta hensyn til godt samarbeid med kommunalt barnevern og andre fagområder, som f.eks. barne- og ungdomspsykiatrien. Slik tar staten et ansvar for å se helheten i tilbudet til barn og unge. Mitt inntrykk er at de ideelle organisasjonene er fornøyd med disse presiseringene. I utgangspunktet er det 4-årsregelen som vil bli gjeldende også for de kommersielle aktørene. Men siden redusert bruk av kommersielle tilbud er et mål, må kontraktslengden vurderes av Bufetat i hvert enkelt tilfelle. Regjeringen har tatt så vel økonomien som kritikken mot anbudstenkningen i barnevernet på alvor. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti i opposisjon ser ut til å være på linje med Regjeringen i disse spørsmålene. Jeg vil også gjøre mitt beste for å skape faglige og økonomiske rammer som bidrar til å virkeliggjøre visjonen om et likeverdig og kvalitativt godt barnevern.