trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-19:
Hovedvekten av presset vi er nødt til å sette inn for å få til at de flyktningene som har fått endelig avslag, skal returnere til land som ikke vil ta imot sine egne borgere, må være på å bidra til en mer demokratisk og fredelig utvikling i de landene, f.eks. Somalia og andre land både i Afrika og i andre deler av verden. Jeg vil understreke at vår praksis i Norge i dag når det gjelder flyktninger, er strengere overfor både Somalia, Tsjetsjenia og Irak enn det FNs høykommissær for flyktninger går inn for i sine anbefalinger til de forskjellige land. Når det gjelder Somalia, vil jeg gjerne også be statsråden garantere at det norske folks penger ikke går i lommene på tidligere krigsforbrytere, krigsledere og klanledere for å finansiere deres virksomhet. Jeg vil gjerne be statsråden komme med en garanti om at hun ikke deler den grenseløse naiviteten til Fremskrittspartiet og vil gjøre menneskehandel til «big business» for klanledere i Somalia.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Jeg har et spørsmål til helse- og omsorgsministeren. Gjennom en artikkelserie i Aftenposten om private, kommersielle sykehus har vi nok en gang fått dokumentert at det er et betydelig antall leger som er ansatt ved offentlige sykehus, og som har bijobber ved private sykehus. Dette kan være helt greit dersom bijobben utføres i forståelse med hovedarbeidsgiveren, altså det offentlige sykehuset. Men ofte er det snakk om at bijobben utføres ved en virksomhet i konkurranse med den virksomhet som hovedarbeidsgiveren driver. I de fleste virksomheter og bedrifter ville dette selvsagt ikke blitt akseptert, men i helsevesenet ser det ut som om denne ukulturen aksepteres. Hva mener helse- og omsorgsministeren om dette?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Jeg takker for et veldig positivt svar, og er glad for at statsråden er enig med meg i at det må ryddes opp i det som jeg vil kalle en «ukultur». Det er viktig å forstå at det enkelte sykehus, det enkelte helseforetak, kan føle seg maktesløst med hensyn til å rydde opp, fordi det enkelte sykehus veldig ofte vil frykte at de vil kunne få rekrutteringsproblemer ved å etablere en praksis for kontroll og adgang til bierverv som er strengere enn andres. Derfor må det på plass noen nasjonale system. Den store fordelen med helsereformen er jo at Sykehus-Norge har fått én sjef. Det må være mulig å etablere en nasjonal praksis. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil helse- og omsorgsministeren nå sørge for at vi får etablert en nasjonal praksis på dette området?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Jeg vil på ingen måte be helse- og omsorgsministeren foreta programbehandling i Høyre, men jeg synes det er ganske viktig å få høre hva helse- og omsorgsministeren mener om organisering av norsk sykehussektor. Vi registrerer da at helse- og omsorgsministerens parti mener at de regionale helseforetakene skal bort, og vi ser også av Aftenposten at Høyres helsepolitiske talsmann i Stortinget sier følgende: «De regionale helseforetakene er et unødvendig ledd mellom Helse- og omsorgsdepartementet og oppgavene sykehusene har». Mitt spørsmål til statsråden er hvorvidt statsråden er enig i det. Har vi nå en organisering av sykehusene som har et unødvendig ledd, altså de regionale helseforetakene, eller har vi ikke det?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
For det første er jeg enig i det underliggende i det representanten Hanssen fremfører, nemlig at det her er en blanding av forhold som kan være ok, og en del forhold som definitivt ikke er ok. Det er helt åpenbart at vi i helsevesenet over år, for ikke å si tiår, har hatt en situasjon på dette området som jeg vurderer som å være helt uholdbar. Man har hatt en situasjon der enkelte leger har sittet i sin offentlige stilling og sortert pasienter, noen til behandling i det angjeldende sykehus og noen til behandling i en privat virksomhet, enten en virksomhet som de har vært ansatt i, eller en egen virksomhet, som de faktisk bare selv har vært ansatt i. Det foregikk midt på 1990-tallet en betydelig tilgodeseing av en del spesialister, som fikk et driftstilskudd på 20 pst. fra det offentlige og en ubegrenset adgang til å trekke på folketrygden. Dette bør ikke fortsette på noen måte i det omfanget som har vært. Det er det også tatt fatt i, ved at vi i styringsdokumentet til helseforetakene har poengtert nettopp den arbeidsgiverrollen man har i forhold til dette. Og det er helt definitivt at det må være i forståelse med arbeidsgiveren dersom en skal kunne holde på med virksomhet som er i direkte konkurranse med den virksomheten man primært er ansatt i. Dette har ikke bare et konkurransemessig perspektiv. Det er også i helsepersonellovgivningen slik at hvis man gjennom sine ageringer i den stillingen man sitter i i det offentlige, opptrer på en slik måte at det øker kostnadene for det offentlige, er det et selvstendig argument for at det også er ulovlig, ikke bare uheldig. Jeg har tatt dette opp gjennom hele høsten i de rundene jeg har hatt med de regionale helseforetakene, og jeg vil i løpet av våren få en eksakt oversikt over hva omfanget er. Jeg vurderer det som at omfanget av dette går langt utover det som etter mitt skjønn er fornuftig og rimelig, og derfor treffes det også tiltak. La meg også si at RHF-ene i løpet av den senere tid har fått en økt oppmerksomhet på dette. De har tatt det opp med en del og kommet til avklaringer der leger har fått et valg: Enten får man jobbe i helseforetaket, eller så får man fortsette den private geskjeften. Man må velge ett av stedene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
La meg si det at nå er jo begeistringen for det å ha fått én sjef varierende, ikke minst innenfor de regionale helseforetak, for i det øyeblikket man begynner med nasjonal styring, utløser det også noen motkrefter. Jeg opplever det representanten Hanssen sier, nærmest som et klapp på skulderen i forhold til å ta nasjonale grep, for det var selve hovedidéen bak hele reformen, at man på en del overordnede ting skulle ha nasjonale standarder, ha nasjonal tilnærming, også fra eierposisjonen, og – jeg holdt på å si – det skulle bare mangle. Den som har fulgt med, har nå sett at det har vært gjort i forbindelse med de foretaksmøtene jeg har hatt. Dette området er et område som etter mitt skjønn egner seg ypperlig for en nasjonal agering og en lik holdning fra eieren med hensyn til hvordan vi vil ha det i våre sykehus. Jeg ønsker ikke at tidligere etablerte ukulturer nærmest skal bli kodifisert og bli velsignet. Det er ikke aktuelt. Derfor får vi nå en samlet oversikt over dette, og vi vil agere relevant i forhold til det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
La meg med en gang si at jeg tror de siste ordene som representanten nevnte, at dette «må være ulovlig», er ganske viktige. Man må være forsiktig med å definere noe som «ulovlig», selv om man mener det er uheldig. Det meste av denne virksomheten er jo høyst lovlig, og den ble i sin tid iverksatt av fylkeskommunene som sykehuseiere, sammen med staten. Den gangen tildelte man driftstilskudd til leger som var ansatt i spesialisthelsetjenesten. Man fikk eksempelvis en 20 pst. driftsavtale, men en ubegrenset adgang til å trekke på folketrygden. Det var ikke slik at sykehuseierne den gang trodde at dette skulle de ikke bruke til noe annet enn å sitte og se på, det var selvfølgelig for å behandle pasienter. Men det som er helt åpenbart, er at den utviklingen som har vært på dette området, tilsier – på grunn av både omfanget og en del enkeltoppslag som fremstår som helt komiske – at slik kan det ikke fortsette å være. Derfor må man ta fatt i det. Men en av hovedproblemstillingene er knyttet til det faktum at legene er en del av spesialisthelsetjenesten i det angjeldende fylket som tross alt behandler pasienter, og med den rekrutteringsproblematikken man har når det gjelder leger, med den trange porten vi har hatt for å komme inn på utdanningen, er det klart at det er noen akutte problemstillinger også knyttet til det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Jeg har heller ingenting imot å besvare det, for det gir meg anledning til å rette opp et par feil i premissene, der det er snakk om at et betydelig antall helsemilliarder går til private sykehus. Så vidt jeg husker i farten, er det snakk om at ca. 1,5 pst. av de 65 milliarder kr som vi har til sykehusbehandling, går til private sykehus. Selv det er jo et betydelig beløp. Det er basert på avtaler som er gjort med de regionale helseforetakene. Det har ikke fra min side i det styringsdokumentet eller i de bestillingsdokumenter som er sendt ut, vært noen signaler om at man ønsker mer eller mindre av private innslag i helsevesenet. Mitt hovedfokus er å drifte det offentlige helsevesenet optimalt i forhold til de ressursene Stortinget stiller til disposisjon. Bare en liten opplysning: I tillegg til opptrappingsplanen for psykiatri, som vi definitivt har satt på sporet, har jeg i forrige uke instruert samtlige fem regionale helseforetak om at de både innenfor rusbehandling og psykiatri skal ha en større vekst enn innenfor somatikken. Jeg kan til dags dato ikke se at noen har foreslått det i denne sal.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Jeg svarer så langt evnene strekker til! Det gjelder å ha proporsjonene i orden før man lager for store overskrifter over hva dette egentlig dreier seg om. Jeg har veldig vanskelig for å se at de 100 000 ansatte vi har i det offentlige helsevesen, som betegnes som kanskje et av verdens beste, skulle føle seg truet av denne 1,5 pst.-produksjonen som foregår i private sykehus. Det er ingen ting i det styringsdokumentet, bestillingsdokumentet, som jeg utferdiget første uken i januar, som sier noe som helst i retning av økt eller redusert omfang på dette området. Den beste måten eventuelt å justere omfanget av nye private sykehus på er gjennom godkjenning av nye sykehus. Jeg har tatt i bruk den paragrafen i lovverket som gjør det mulig for helseministeren å sette beskrankninger i å godkjenne nye sykehus, nettopp ut fra personellsituasjonen som vil kunne oppstå ved at det vil tappe det offentlige for sentrale stillinger. Den har vært brukt, og vil komme til å bli brukt igjen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Først må jeg gi representanten Alvheim helt rett i at den private virksomheten har vært en viktig premiss for den kraftige reduksjonen av de lange ventelistene, som jo var så lange som et vondt år. Det er klart at både sykehusene og spesialistene i privat virksomhet har vært en meget viktig faktor for å få ned ventelistene. Det sier man da også i alle de fem regionale helseforetakene, og det er de som har inngått avtaler med de private. Det er ingen som kan tilta seg virksomhet på dette området uten å ha en avtale med det offentlige. Derom er det ingen tvil. Men så er det ganske viktig, som representanten Alvheim selv sier, at man har det han kaller ordentlige og skikkelige forhold. Det er helt åpenbart at i de fleste tilfellene er det et regulert forhold mellom den angjeldende ansatte og arbeidsgiveren. Det som er min påpekning, er at den bevissthetsgraden må økes ytterligere. Vi kan ikke ha en situasjon der det er snakk om f.eks. hvor mange timer man kan jobbe i det offentlige for at det skal være forsvarlig helsemessig, og så går man ut og jobber 50 timer til den uken. Det må være en forståelse mellom begge parter. Ulovlig er det ikke, men enkelte ganger uheldig, og det er nødvendig at vi rydder opp i det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Regjeringens politikk baserer seg ikke på et utkast til et partiprogram for ett av de tre partiene. Nå er det vel med meg som med spørreren at det er vesentlige deler av et programutkast man er enig i i utgangspunktet. Hvilke punkter jeg er enig i og uenig i, vil jeg komme tilbake til etter hvert. Det jeg ser, er at det er noen utfordringer knyttet til styringsmodellen slik den er. Jeg oppfatter at mitt mandat som helseminister er å lage det så godt som mulig innenfor den modellen vi har. Alle de forslag om endringer som jeg kom med overfor Stortinget, og alle de tiltak jeg har kommet med i årets både foretaksmøter og bestillerdokumenter, bygger opp under å gjøre det systemet vi har, robust. Så kan man ha en debatt lenger fremme om de alternativene som forefinnes. Etter mitt skjønn er det noe ved modellen som fremstår som litt motstridende internt, men som man bare må klare opp i. Det ene er at i helseforetakslovgivningen er de enkelte regionale helseforetak gitt en betydelig grad av autonomi, frihet, innenfor visse grenser. På den annen side har statsråden anledning til å gripe inn i nær sagt enhver sak, om han skulle ønske det. Det er klart at det er en litt vanskelig situasjon. Det bærer ofte spørretimene i Stortinget preg av, og spørsmålsstillingen i dag i den spørretimen som kommer snart, er intet unntak i så måte. Det betyr at det er noen utfordringer her. Jeg mener imidlertid at det som er det viktige når det gjelder hele denne reformen, er å gjøre nasjonale grep og ta fatt der det er nødvendig. Det er jo slik i enhver organisasjon at noe må nødvendigvis komme nedenfra, men så er det også noe som må komme ovenfra. Jeg mener vel at det er flere forhold der det er naturlig å ta nasjonale grep for å koordinere, bl.a. så enkle ting som IKT, for å ta det eksemplet, som, så vidt jeg husker, i denne salen var et av glansnumrene til daværende helseminister, Tønne, og noe jeg var veldig enig i. Jeg mener modellen har noen svakheter. De er ikke større enn at de kan rettes opp underveis.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Det er selvfølgelig helt riktig. Jeg har fått tilsendt programmet og har tenkt å komme med noen innspill også i så måte, men jeg tror det er ganske viktig å bevare roen også i bruk av ord. Det er helt riktig som representanten sier, jeg er et relativt pragmatisk menneske, og for meg er det slik at måten å organisere en virksomhet på kanskje ikke inneholder altfor mye partipolitikk, slik jeg ser det. Når det snakkes om ekstremt byråkrati – man ser liksom et eller annet monster et eller annet sted – vil jeg si at jeg ser ingen grunn til at byråkratiet, om man valgte den modellen, skulle bli noe større enn det vi har med antallet regionale helseforetak i dag. Jeg tror det er viktig å ha fokus på det dette dreier seg om: Hvordan skal vi sørge for et best mulig helsetilbud for de milliardene som Stortinget til enhver tid disponerer? Det er to hovedmodeller, slik jeg ser det, pr. i dag for å gjøre det. Det er den modellen vi har, og det er et mer sentralt organ – eller noe midt imellom. Jeg føler at det er et behov for noen flere nasjonale styringer på en del områder. Det vil være veldig uheldig hvis de fem regionale helseforetakene skulle utvikle seg og være til forveksling lik fem fylkeskommuner. Det ønsker jeg definitivt ikke skal skje.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
La meg først med all respekt si at Stortinget kan i hvert fall ikke avkreve mitt personlige syn på det programutkastet som foreligger fra Høyres programkomite. Mitt syn vil bli klargjort i detalj på Høyres landsmøte, hva jeg måtte mene om de helt sentrale punktene, som jeg også har ansvar for i regjering. Når det gjelder den reformen vi har, var det, så vidt jeg husker, enstemmighet i Stortinget om at vi skal ha en stor evaluering av den reformen. For meg er det slik at måten vi organiserer allokering av de 65 milliarder kr på, først og fremst er et spørsmål om hva som sikrer best mulige helsetilbud der ute, og da er jeg ikke veldig opptatt av hva man kaller de forskjellige leddene i en slik prosess. Slik jeg oppfatter det pr. i dag, føler jeg meg relativt bekvem med store deler av reformen slik den er, men jeg sier at jeg har sett noen sider som jeg tror det er grunn til å se på, og jeg kommer til fortløpende å foreslå endringer for å gjøre det så godt som mulig innenfor det systemet vi har. Som sagt, evalueringen blir meget viktig. Den tror jeg vil være retningsgivende for flere partier når det gjelder hva en til syvende og sist kommer til å mene om disse tingene.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Så langt evnene strekker til, som jeg sier. Jeg er veldig enig med Alvheim i – og det oppfatter jeg er Stortingets samlede syn, og det vet jeg var veldig klart uttrykt fra daværende helseminister, Tønne, i forbindelse med hele reformen – at det er noe som åpenbart egner seg for nasjonale grep. Jeg mener at vi ikke har tatt alle de nasjonale grepene som vi kan innenfor den modellen, slik den fremstår pr. i dag. Det er mer naturlig å gjøre – jeg holdt på å si – de akutte tingene også innad i en organisasjon etter den svære veiven vi gjorde for tre år siden. Tiden er etter mitt skjønn kommet for å ta fatt på en del nasjonale grep. Det kan vi gjøre på to måter. Vi kan gjøre det gjennom den modellen vi har, og vi kan gjøre det gjennom en alternativ modell. Og når vi ser hvordan vi har organisert offentlig sektor for øvrig, er det ikke slik at det at etater bare har ett styringspunkt i kongeriket, ofte i Oslo, nødvendigvis resulterer i at det blir likhet i tilbudet i hele landet. Det er helt andre ting som gjør det. Når det gjelder skillet mellom bestillerrollen og utførerrollen, er det kanskje et av de viktigste punktene. Jeg har nå instruert helseforetakene om at de innen annet tertial skal rapportere til meg at de har etablert det. Jeg har omorganisert departementet fra nyttår med nøyaktig samme utgangspunkt, for det kan man gjøre innenfor dagens modell. Og det er også gjort.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Kombinasjonspreparatene Symbicort og Seretide, som representanten Kristoffersen viser til i sitt spørsmål, fikk i 2003 godkjent medisinsk indikasjon for de dårligste KOLS-pasientene. Legemiddelfirmaene har søkt om forhåndsgodkjent refusjon for disse legemidlene til denne pasientgruppen. Den dokumentasjon som foreligger, viser at disse legemidlene har en beskjeden tilleggseffekt sammenliknet med alternative legemidler. Statens legemiddelverk har på denne bakgrunn vurdert det slik at den behandlingsmessige verdien ikke står i et rimelig forhold til kostnadene, og har derfor avslått søknadene om refusjon i 2004. Jeg vil på denne bakgrunn slå fast at disse legemidlene etter regelverket aldri har hatt forhåndsgodkjent refusjon etter blåreseptforskriften § 9 for bruk mot KOLS. Salgstall kan indikere at det forskrives legemidler for behandling av KOLS i strid med regelverket. Omfanget kan være stort. Representanten Kristoffersen refererer til følgende vedtak fra flertallet i sosialkomiteen, som bestod av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Senterpartiet, ved behandlingen av budsjettet for 2005: «Stortinget ber Regjeringen sørge for at de legemidler som nyttes til behandling av kronisk obstruktiv lungesykdom(KOLS) (KOLS) Dersom Stortingets vedtak skal tolkes dit hen at de aktuelle kombinasjonslegemidlene nå skal tas opp på forhåndsgodkjent refusjon, for derigjennom å legalisere en opparbeidet praksis som ikke samsvarer med gjeldende regelverk, vil dette være i strid med Legemiddelverkets faglige råd, og det vil videre kunne ha store budsjettmessige implikasjoner. Sosialistisk Venstreparti, ved representanten Olav Gunnar Ballo, sa imidlertid i debatten i Stortinget at «premissene for å støtte et slikt forslag må være at det er refusjon for medikamenter som faktisk var tenkt brukt til det formålet som det refunderes for». Jeg har tolket SVs innlegg i debatten slik at SV støtter komiteens forslag dersom refusjon for KOLS-legemidlene skjer etter gjeldende regelverk. KOLS er, som representanten Kristoffersen sier, en alvorlig sykdom, som rammer mange, og jeg er opptatt av at de dårligste KOLS-pasientene skal ha et tilbud om refusjon gjennom blåreseptforskriften § 10a.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Hvorvidt alle de medisinene som har vært forskrevet på blå resept, har – eller ikke har – vært til gagn for pasientene, er et spørsmål som selvfølgelig ikke lar seg besvare. Jeg er ganske overbevist om at for store grupper har selve medisinene definitivt vært til gagn. Det som er spørsmålet, er jo hva som er gjeldende regelverk på dette området. Det er mange medisiner som mange skulle ønske hadde vært på blå resept, men som ikke er det. Legemiddelverket har en faglig vurdering av kost-nytteeffekten av dette. Det er på en måte en faglig debatt – man kan være for eller imot, men det er også et spørsmål om hva Stortinget har sagt i denne saken. Jeg må si at vi har foretatt en nitid vurdering både av innstillingen og av hva som er blitt sagt i debatten. Og hvis jeg får lov, vil jeg referere en annen premiss fra den vurderingen som vi nå har foretatt, i et sitat fra representanten Ballo: «Men hvis det er slik at norske leger har en forskrivningspraksis der man forskriver medikamenter på falske premisser, at medikamentet ikke var ment brukt til det formålet, bør man ikke videreføre en refusjonsordning ut fra de premissene.» Så vidt jeg husker, var det slik at SV ikke var med på forslaget i komiteen, men støttet det i salen – på disse premissene. Det har vært lagt til grunn for de tolkingene av dette som er gjort fra mitt departements side.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Jeg kan ikke her og nå svare utfyllende på disse to spørsmålene – hvilke aktuelle pasientorganisasjoner som har vært inne i saksbehandlingen, og, tilsvarende, om Blåreseptnemnda og deres uttalelse eller ikke uttalelse i denne saken. Jeg er fullstendig klar over at dette medikamentet vi her snakker om, definitivt har hatt virkning, ikke minst for de hardest rammede KOLS-pasientene. Det jeg har forstått ut fra Legemiddelverkets vurdering, er at kost-nytteeffekten av disse to legemidlene – kostnadene utgjør til sammen 500 millioner kr – ikke står i forhold til den utskrivingspraksis som er etablert. Riksrevisjonen har også vært opptatt av at vi får et regelverk som er i overensstemmelse med det. På bakgrunn av det representanten Asmund Kristoffersen tar opp, vil det være naturlig for meg å gå langt dypere inn i denne saken knyttet til de to tilleggsspørsmålene nå til slutt – og så eventuelt få lov til å komme tilbake til det.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Representanten John I. Alvheim viser til at Ullevål universitetssykehus og Haukeland Universitetssykehus har søkt om å ta i bruk «den nye blodprøven» for dem som i dag har rett til fosterdiagnostikk, og stiller spørsmål om statsråden vil sørge for at sykehusene får en slik tillatelse til å utføre denne prøven allerede i 12. svangerskapsuke. Jeg antar at det er den såkalte dobbel- og trippeltesten representanten Alvheim sikter til. Dobbel- og trippeltesten utføres ved å analysere enkelte markører i blodet til den gravide. Proteinene som analyseres, stammer fra fosteret og har blitt overført til mors blod via morkaken. Avhengig av markøren vil unormalt høye eller lave verdier indikere at fosteret ikke utvikler seg normalt. Undersøkelsen er å betrakte som fosterdiagnostisk i henhold til bioteknologiloven og må godkjennes av departementet. Godkjenning av fosterdiagnostiske metoder må baseres på en helsefaglig vurdering, og myndigheten til å godkjenne slike metoder er derfor delegert til Sosial- og helsedirektoratet. Før avgjørelse om godkjenning gis, skal søknaden forelegges Bioteknologinemnda. Jeg er kjent med at Sosial- og helsedirektoratet oversendte søknaden om å tilby dobbelttest og trippeltest til kvinner som søker om fosterdiagnostikk, til Bioteknologinemnda 26. oktober 2004. Bioteknologinemnda behandlet saken 12. januar i år. Nemnda tilrår, mot én stemme, at slike blodprøver skal godkjennes. Saken ligger nå til behandling i Sosial- og helsedirektoratet. Når det gjelder tidspunktet for når dobbel- og trippeltesten bør utføres, må dette ta utgangspunkt i en helsefaglig vurdering hvor kravet til vitenskapelig dokumentasjon er oppfylt. Det vil være feil dersom jeg skal gå inn og mene noe om tidspunktet for slike fosterdiagnostiske undersøkelser. Dette vil være et faglig spørsmål. Ifølge Bioteknologinemnda utføres dobbeltesten mellom 8. og 13. svangerskapsuke og trippeltesten mellom 14. og 18. svangerskapsuke. Avslutningsvis vil jeg presisere at en eventuell innføring av dobbel- og trippeltest som fosterdiagnostisk metode ikke innebærer endringer i de retningslinjer som er gitt vedrørende indikasjoner for fosterdiagnostikk. Dette innebærer at vilkårene for fosterdiagnostikk må være oppfylt, for at metoden skal kunne anvendes, men da vil den også kunne anvendes.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Først i forhold til mulig tidspunkt for implementering: Når man er ferdig med de faglige vurderingene, er det ingen grunn til at dette skal ta noe som helst tid. Det vil ikke bli noen politiske overprøvinger av noen art fra min side i forhold til den avgjørelsen som blir tatt. Når det gjelder når man skal utføre testen, har jeg forstått det slik ut fra en faglig vurdering i Biologiteknologinemnda at dobbeltesten utføres mellom 8. og 13. uke, og en eventuell trippeltest, for virkelig å dobbeltsjekke, utføres mellom 14. og 18. svangerskapsuke. Dette er faglige anbefalinger som kommer fra Bioteknologinemnda, og som, som representanten Alvheim sier, er nesten enstemmige – mot bare én stemme. Vurderingene til nemndas flertall vil bli lagt til grunn for mine vurderinger.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Det korte svaret er ja. Jeg skal likevel gå litt nærmere inn på det. Pårørendesenteret i Stavanger fikk statlig tilskudd til et prøveprosjekt i fire år og ble fra 2002 videreført som en stiftelse med tilskudd fra Stavanger kommune, Sandnes kommune og Rogaland fylkeskommune. Helse Vest viderefører denne støtten som følge av ansvarsoverføringen for rusbehandling fra fylkeskommunen til de regionale helseforetak. Det er prisverdig at pårørendes situasjon vektlegges av lokale ansvarlige i kommunene og helseforetak, og at pårørendearbeid inngår i den kommunale ruspolitiske handlingsplanen. Pårørende til rusmiddelmisbrukere så vel som til personer med psykiske lidelser opplever store personlige påkjenninger, og for mange får det konsekvenser for egen helse. De skal både forholde seg til rusmiddelmisbrukeren og pasientens situasjon, samtidig som de skal ta vare på andre familiemedlemmer og pårørende samt ivareta jobb og sin egen helse. De kan også oppleve stigmatisering og sosial isolasjon fordi rusmiddelmisbruk og psykiske lidelser fortsatt kan være forbundet med både skam og skyldfølelse. De kan ha behov for informasjon og veiledning samt bistand til å mestre både egen situasjon og pasientens situasjon. Mange av behandlingsinstitusjonene for rusmiddelmisbrukere har pårørendearbeid som del av sin virksomhet, men det viser seg ofte at det ordinære hjelpeapparatet ikke i tilstrekkelig grad tar hensyn til pårørendes situasjon og behov for bistand og betydningen av å bli tatt med i utformingen av hjelpe- og behandlingstiltak. I tillegg til den aktiviteten som skjer innen behandlingsinstitusjonene, ytes det ulike statlige tilskudd til pårørendearbeid. Sosial- og helsedirektoratet fordeler bl.a. tilskudd til Landsforbundet Mot Stoffmisbruk og til prosjektet «Selvhjelp, kunnskap og mestring for pårørende til stoffmisbrukere». Gjennom Opptrappingsplanen for psykisk helse er det gjennomført flere tiltak for å bedre pårørendes situasjon og øke samarbeidet mellom pårørende og tjenesteapparat. Det bevilges bl.a. midler til bruker- og pårørendeorganisasjoner, og det kreves at hjelpeapparatet skal samarbeide med disse. Pårørendearbeidet skal systematiseres, og Sosial- og helsedirektoratet har nå fått i oppdrag å utarbeide en tiltaksplan i samarbeid med bruker- og pårørendeorganisasjoner og tjenesteytere. Vi skal lytte til hva brukere og pårørende selv mener, og jeg inviterte til et dialogmøte den 17. januar som markerte oppstarten av dette planarbeidet. Videre er det over statsbudsjettet satt av 4 mill. kr til etablering av et nasjonalt ressurssenter for bruker- og pårørendekompetanse, Frognersenteret, i regi av Mental Helse. Jeg er opptatt av at erfaringer fra gode lokale tiltak kan spres til andre som kan ha nytte av arbeidet. Jeg vil derfor be Sosial- og helsedirektoratet vurdere Pårørendesenterets erfaringer i sitt arbeid med den nevnte tiltaksplanen.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Jeg har brukt mye av tiden min i høst på pårørendesituasjonen, ikke bare innenfor psykiatri- og rusområdet, men også i helsevesenet i sin alminnelighet. Jeg vet at det var et engasjement også representanten Meltveit Kleppa hadde, og jeg synes representanten var litt for beskjeden da hun definerte det som «under Bondevik I-regjeringa». Så vidt jeg husker, var det daværende statsråd Meltveit Kleppa som satte i gang dette. Det som er min absolutte erfaring, både fra det siste halvåret og i sin alminnelighet, er at pårørendesituasjonen ikke har vært tilstrekkelig påaktet i helsevesenet. Man har ofte blitt sett på som en del av problemet og ikke som en del av løsningen. Det har blitt kraftig anskueliggjort for meg denne høsten. Derfor har vi satt i gang et betydelig arbeid for å finne løsningen på dette. Jeg var selv i England i høst for å se på hva de gjør der, og jeg må si at jeg definitivt tror vi har noe å lære. Sosial- og helsedirektoratet har fått dette oppdraget. De har nå engasjert pårørendeorganisasjonene til å fremme et utkast til hva vi kan gjøre i forhold til dette, og pårørendeorganisasjonene og direktoratet skal sammen komme med et slikt forslag til meg om hva vi kan gjøre, allerede i løpet av første halvår, for dette må de 110 000 som jobber i norsk helsevesen, på en helt annen måte ta innover seg.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2005-01-19:
Det siste kan jeg garantere: Dette har jeg hånd om. Jeg leder selv arbeidsgruppene vi har på dette området. Jeg har hatt mange – la meg kalle det skjellsettende – møter både med enkeltpårørende og ikke minst med deres organisasjon, som har masse erfaring med disse tingene. Jeg kan si at det ikke bare er snakk om å lage en plan. Her er det snakk om hva vi konkret skal gjøre i den enkelte institusjon for å implementere dette, for det er mange gode ideer som har vært satt ut i livet på enkelte steder, men dette er ikke gjennomgående for helsevesenet. Vi må ha en nasjonal tilnærming til dette og prøve å implementere det i det ganske Helse-Norge. Det gjelder også i somatikken. Den ene dagen er man innlagt i en seng på en avdeling der man har den hvite skare – holdt jeg på å si – rundt seg. Neste dag er det de nærmeste pårørende som skal pleie vedkommende. Det er helt åpenbart at i denne overgangen har vi ikke tatt alvorlig nok det å dyktiggjøre de som er pårørendepersoner, for de vil være en del av løsningen og ikke, som de så ofte har vært sett på i helsevesenet, en del av problemet.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Jeg tror jeg vil konkretisere noe av hovedspørsmålet enda litt mer. Vi hører altså meget konkrete historier om at det fra offentlige sykehus henvises pasienter til private klinikker, der pasienten møter den samme legen i privatklinikken som har henvist vedkommende fra sykehuset til privatklinikken. Det kan umulig være slik at offentlig ansatte leger kan henvise pasienter til private klinikker som legene selv enten arbeider i eller har et eierforhold til. Jeg mener at slike ting reiser veldig tunge spørsmål om selve henvisningspraksisen: Er hensikten med henvisningen pasientens beste, på et faglig grunnlag, eller er det legens egen økonomiske interesse som er grunnlaget for henvisningen til seg selv? Hvordan går helse- og omsorgsministeren nå fram i forhold til de regionale helseforetak for å få slutt på dette, som åpenbart må være ulovlig?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Spørsmålet går til helseministeren. Vi har i mange år hatt fem helseregioner i Norge, og med helsereformen fikk vi fem regionale helseforetak med klare forpliktelser til å skaffe folk god behandling i rett tid. I budsjettet som Gabrielsen la fram for noen måneder siden, fikk de regionale helseforetak ros fra hans side for effektiv pasientbehandling, for å ha kortet ned ventetidene og for å få ny fart i helseforskningen. Nå ser jeg at Høyre vil fjerne de fem regionale helseforetakene. Folk reagerer allerede i dag på at avstanden til dem som styrer, er for stor. Høyres svar er å øke avstanden ved at all makt skal sentraliseres og samles i et stort helsedirektorat. Er det Regjeringens politikk at helseregionene skal fjernes og makten sentraliseres i et enormt byråkrati?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Statsråden er jo en pragmatisk mann, og jeg vil gi ham det rådet at dette utspillet fra Høyres programkomite bør stoppes på tegnebrettet. Jeg er bekymret for sentraliseringen som ligger i dette, og det forsterkes ytterligere med at det foreslås ett sentralt organ som skal bestille all behandling for alle pasientene i Norges land. For det ene signaliserer dette et ekstremt sentralisert byråkrati i megaklassen, men like galt er den usikkerhet som dette skaper for framtiden til lokalsykehusene. Jeg frykter sterkt for at dette sentrale organet ikke vender seg først og fremst til de mindre lokalsykehus, og kanskje avdelinger på en del større sykehus, men dette synes å være Høyres invitasjon til å øke antallet private aktører og forstørre de private aktørenes muligheter i helsevesenet. Er ikke helseministeren bekymret for den grad av sentralisering som en her kan se antydning til?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Jeg har et spørsmål til helse- og omsorgsministeren: «Lungesykdommen KOLS kan være alvorlig og rammer mange. Jeg er blitt kjent med at Statens legemiddelverk har vedtatt ikke å godkjenne refusjon etter § 9 i blåreseptforskriften av såkalte kombinasjonslegemidler som hittil har vært brukt både til astma og til KOLS. Det betyr at KOLS-pasientene ikke vil få slike legemidler uten å måtte oppsøke spesialist og så søke om tilgang til slik medisin. Dette står i strid med det Stortinget vedtok under behandlinga av budsjettet for 2005. Hva vil statsråden gjøre med dette?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Jeg synes en skal være særdeles politisk umusikalsk for ikke å ha forstått hva Stortinget har ment om denne saken. Jeg tror ikke jeg skal legge til grunn at stortingsflertallet ikke har forstått hva saken dreier seg om når det gjelder indikasjonene for at disse kombinasjonspreparatene – ingen navn nevnt – skal kunne brukes, som nå, av KOLS-pasienter. Jeg legger til grunn at når en allmennlege forskriver et legemiddel, gjør han det ut fra det beste medisinske skjønn og som oftest i samråd med pasienten – og i samsvar med norske og internasjonale retningslinjer. Jeg har også sett hva Legemiddelverket har skrevet om kostnad og effekt. Jeg registrerer at disse legemidlene har en positiv effekt – så langt jeg som absolutt legmann kan skjønne – og at kostnaden ved å bruke dem slik som nå, er minimal. Så jeg må spørre statsråden: Mener han virkelig at det som hittil har vært praktisert, har vært feil – og ikke til gagn for pasientene?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2005-01-19:
Jeg har ikke noen kommentar til statsrådens tolking av dette akkurat her og nå, men jeg er forundret over at en uttalelse fra ett parti – fra én representant – vektlegges så sterkt. Det jeg allikevel har lyst til å sette fokus på nå, i et tilleggsspørsmål, er at det jo er viktig at de berørte parter, pasientorganisasjonene, blir hørt. I en korrespondanse i 2003 mellom Arbeiderpartiets stortingsgruppe og daværende helseminister Høybråten gav helseministeren til kjenne at det burde være en høringsrunde om dette. Så vidt jeg kjenner til, er de aktuelle pasientorganisasjonene ikke hørt. Dette er spørsmål a. Spørsmål b – med det samme: Vi har en blåreseptnemnd, som skal kvalitetssikre beslutningsgrunnlaget både for Statens legemiddelverk og for statsråden. Kjenner statsråden til om Blåreseptnemnda har vært inne i bildet, noe den normalt skal være?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-19:
Jeg vil gjerne ta opp en annen problematisk side ved den voldsomme veksten i bruken av private sykehus, og det gjelder de politiske prioriteringene. Både den nåværende og den forrige helseministeren har en rekke ganger forsikret Stortinget om at psykiatrien skal ha topp-prioritet i helsevesenet. Den voldsomme økningen vi nå ser i bruken av private sykehus, betyr at en stadig større andel av helsemilliardene går til enklere og mer rutineprega inngrep og behandling. På denne måten blir det færre ressurser igjen til psykiatrien. Vi får nesten daglig rapporter om hvor dramatisk tilstanden er for svært mange både barn og voksne med alvorlige psykiske lidelser som ikke får behandling. Hvilke konkrete tiltak vil helse- og omsorgsministeren sette i verk for å hindre at alvorlig psykisk syke barn, unge og voksne må gå i måneder og år og vente på behandling fordi pengene går til mer økonomisk lønnsom behandling og til utbytte til eiere av private sykehus?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2005-01-19:
Jeg skal ikke ta utgangspunkt i hva dette koster, men i den veksten som har vært i bruken av private sykehus og sykehustjenester. Der har det vært en firedobling på ca. to år. Når det gjelder signal om at dette bare skal fortsette, synes jeg helseministeren skal lese sine egne regjeringspartiers merknader i innstillingen til statsbudsjettet, hvor det helt klart signaliseres at man i større grad skal bruke private institusjoner og helsetilbud. Det som er noe av problemet her, er at dette gjør at en del av den strukturen vi har for et godt offentlig helsevesen, er i ferd med å smuldre opp. De ansatte søker seg til det private. Der kan man – ennå i hvert fall – konkurrere når det gjelder lønn, og dermed blir dette også en lønnsdrivende affære, der de private lokker en del av de beste legene over til seg. Det er flere sider ved dette som gjør at jeg vil spørre helseministeren: Vil han gå på lovverket og se på ansettelsesforhold og eierforhold i privat virksomhet, og eventuelt henvisningsordninger, for å få tatt tak i dette? Det har stort sett vært tomme ord til nå.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-01-19:
Det er en fullstendig feilslutning av representanten Bjarne Håkon Hanssen å påstå at vi har én sjef i norsk helsevesen: Vi har fem ulike sjefer, som driver på fem ulike måter, i de regionale helseforetakene – men vi kan få én, om vi legger om stilen. Når det gjelder offentlig tilsatte spesialister som driver privat praksis, har det i stor grad medført at ventelistene nå er nede på ca. 200 000 personer. Hvis vi ikke hadde hatt den ordningen, hadde nok ventelistene vært på 50 000 flere – i hvert fall. Jeg regner med og tror at i de fleste tilfellene skjer arbeidet i den private poliklinikken, som leger ofte driver, i samråd med arbeidsgiver. Jeg tror det er få unntak hvor dette ikke skjer. Det er ingen grunn til å engste seg for noen konkurranse mellom de private og de offentlige så lenge vi har 200 000 personer på venteliste. Er ikke helseministeren enig med meg i at det må være bedre at disse spesialistene under ordentlige, skikkelige forhold fortsatt driver en utstrakt praksis for ytterligere å redusere ventelistene?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-01-19:
En av hovedintensjonene med sykehusreformen var at man skulle få en mer likeverdig spesialisthelsetjeneste i hele landet, og man løste organiseringen med fem regionale helseforetak, som i praksis har vist at aldri har det vært mer ulike tilbud i landet vårt enn nettopp under denne organiseringen. Her er jeg fullstendig enig både med Høyre og med helseministeren i at noe må gjøres, og det som det er viktig å få gjort, er å sørge for at man skiller mellom bestillertjeneste og utførertjeneste. Det er der det har sviktet totalt. Jeg kan også føye til at hvem som helst av oss som besøker et offentlig sykehus i dag, vil fra fagfolkene få bekreftet at aldri har det vært så mye byråkrati og papirmølle i sykehusene som nettopp i dag, og det var da ikke hensikten. Så jeg vil, så sterkt jeg kan, anbefale helseministeren å gå inn i denne problematikken og finne en løsning som er bedre enn den vi har i dag. Jeg håper helseministeren kan gi tilslutning til det.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-01-19:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helse- og omsorgsminister: «Ullevål og Haukeland universitetssykehus har søkt om å få ta i bruk den nye blodprøvetesten av gravide for dem som i dag har rett til fosterdiagnostikk. Vil statsråden sørge for at de to omtalte sykehusene får en slik tillatelse til å utføre denne prøven allerede i 12. svangerskapsuke?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-01-19:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har nå selv også blitt kjent med at Bioteknologinemnda nærmest enstemmig har anbefalt at denne tillatelsen nå blir gitt. Men det er ikke likegyldig for meg om dette trer i kraft om to måneder, fem måneder, åtte måneder eller eksempelvis om to år. Det statsråden ikke sa noe om i svaret – dvs. han gjorde det delvis – er at med teknikken i dag, med ny og moderne fosterdiagnostikk, er det mulig å påvise fosterskader som er uforenlig med liv, allerede i 12. svangerskapsuke. Jeg vil gjerne spørre statsråden om han mener at man må endre på regelverket for at denne prøven skal kunne tas så tidlig som i 12. svangerskapsuke.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2005-01-19:
Jeg takker igjen statsråden for svaret og har ikke behov for flere oppfølgingsspørsmål.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-19:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren. I Norge er det slik at 31 fjorder er så forurenset av miljøgifter at myndighetene har sett seg nødt til å innføre kostholdsrestriksjoner. Det betyr at folk ikke kan ete skalldyr eller fisk fra de veldig forurensede fjordene. Årsakene til det er gamle miljøsynder. Det lekker miljøgifter fra den forurensede sjøbunnen. Med dagens tempo i det arbeidet myndighetene driver med når det gjelder opprydding, vil det ta 600 år før norske fjorder blir rene! Er miljøvernministeren fornøyd med tempoet og innsatsen i dette arbeidet?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-19:
Da kontroll- og konstitusjonskomiteen behandlet Riksrevisjonens rapport om myndighetenes arbeid med opprydding av den forurensede sjøbunnen, skrev en samlet komite at det var svært viktig at dagens disponering av spesialavfall ikke førte til tilsvarende forurensningsproblem. Drammensfjorden har vært et problem i mange år. Myndighetene har brukt masse penger på å rense og rydde – private har også brukt penger. Hvordan kan da miljøvernministeren tillate at 70 000 tonn forurenset masse skal dumpes i Dramstadbukta? Og videre: Kan miljøvernministeren redegjøre for hvilke miljøgifter denne massen inneholder, og kan han garantere at vi i framtida slipper å få nye kostholdsrestriksjoner når det gjelder Drammensfjorden, som følge av dette?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-19:
Representanten Sørensen tek opp ei problemstilling som det er grunn til å ha bekymring for. Vi har store utfordringar i norske fjordar i dag. Me har forureinande sediment som ligg på botnen i ein del av fjordane våre, og me er nøydde til å gjera eit krafttak for å rydda opp i det. Regjeringa har med sitt budsjettframlegg for 2005 òg valt å auka løyvinga. Me auka løyvinga med 14 mill. kr i 2005, og det er òg ei løyving som me framover er nøydde til å auka for å rydda opp i fjordane våre. Dei forureinande sedimenta ligg der. Det me er nøydde til å gjera, er å mudra, ta opp dette og lagra dei forureinande sedimenta på ein trygg og god måte, og deretter ha ein rein masse over det forureinande sedimentet, slik at det blir trygt og godt og ikkje skaper utryggleik, slik det gjer i dag med ei betydeleg forureining, som er med på å prega lokalmiljøet, m.a.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-19:
Ja, det er nettopp den problemstillinga som representanten Heidi Sørensen tek opp i sitt første spørsmål, som gjer at vi er nøydde til å finna ei løysing når det gjeld den utfordringa vi har, knytt til forureinande massar i Dramstadbukta, på den måten som SFT no har gjort vedtak om. Det som er viktig å få fram, er at eg kan garantera at den lagringa som no vil skje i Dramstadbukta, verken vil få konsekvensar for miljøet i fjorden eller for Dramstadbukta som rekreasjonsområde. Eg har forståing for den bekymringa og det lokale engasjementet som har vore knytt til vedtaket som SFT har lagt fram. Den forståinga har eg på grunn av den omtalen som har vore i media, der ein har gått ut frå at det nærmast er gift som skal leggjast ut i fjorden. Det er altså ikkje riktig. Dette vil skje på ein trygg og forsvarleg måte, og det vil ikkje få negative konsekvensar for Dramstadbukta eller for Drammensfjorden generelt.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2005-01-19:
Det som er heilt klart, er at det allereie er bestemt at det i Dramstadbukta skal deponerast forureinande sediment frå Svelvikfjorden, dvs. 140 000 m3 med forureinande massar. I SFT sitt vedtak er det òg lagt til nye 70 000 m3 med forureinande sediment frå Fredrikstad. Men allereie før det vedtaket blei fatta, var det klart at forureinande sediment ville bli deponert på ein trygg og god måte. No skal ein lagra noko meir forureinande sediment, men det får altså ikkje noko å seia for kvaliteten i fjorden, det får ikkje noko å seia for dette området som rekreasjonsområde og som eit godt friluftsområde. Det er altså på bakgrunn av den lagringa som allereie skjer der i dag, at ein da vel å leggja til òg det forureinande sedimentet frå Fredrikstad i dette området. Men det skjer på ein trygg og god måte, og det er ikkje til skade for miljøet i fjorden.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2005-01-19:
De eneste som tilsynelatende er beroliget av SFTs vurderinger i denne saken, er SFT selv, de involverte næringsinteresser og statsråden. Fylkesmannen i Buskerud har påpekt at det er mangelfull prøvetaking av massene. Man frykter spredning av partikler mens dumpingen pågår. Spredning vil da også skje til bunnlevende dyr via dumpingen, og derav akkumulering av giftstoffer i næringskjeden. De samfunnsmessige vurderingene som fylkesmannen videre gjør, er at dette vil ramme friluftsinteresser. Vi er bekymret for kvaliteten på badevann og fisk. Som representanten Sørensen påpekte, er det gjort store investeringer for å rense fjorden, med den konsekvens at nå trives både badende, fisk og skalldyr. Slik ønsker folk rundt Drammensfjorden å ha det også i framtiden. Er statsråd Hareide enig i at massene fra Fredrikstad, som skal dumpes i Drammensfjorden, er sterkt forurenset? Og hvilke miljøgifter, som vi mener ikke er kartlagt, mener statsråd Hareide er til stede?(Presidenten klubber.) Og videre: Bygger ikke fylkesmannens vurderinger på realiteter? (Presidenten klubber.)
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-01-19:
En av innvendingene mot små kommuner har nettopp vært at det er gjennomsiktige samfunn der folk kjenner hverandre veldig godt, og at dette i forbindelse med barnevernssaker kan være et problem. Det tyder på at folk nettopp i de små kommunene kanskje har best oversikt over hvordan situasjonen er. Det er altså sterk lokal motstand mot kommunesammenslutninger. Høyre gjør valgfrihet til en av sine hovedsaker i den kommende valgkampen. Mitt spørsmål til statsråden er: Er det slik at valgfrihet kun skal gjelde der folks valg stemmer overens med de valg Høyre gjør?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-01-19:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til fiskeri- og kystministeren: «Det amerikanske luftfartstilsynet, FAA, har nylig anbefalt amerikanske myndigheter å ha et reservesystem for navigering, og peker på Loran C som det klart sikreste. England bygger nå sin første Loran C-stasjon for å sikre eget farvann. Vårt Loran C-system skal legges ned i 2006. Vil statsråden på bakgrunn av disse nye opplysningene ta initiativ til en ny vurdering av behovet for å videreføre Loran C?»
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-01-19:
Jeg takker for svaret, som jeg oppfatter som særdeles positivt i forhold til også det som er min hensikt med spørsmålet, nemlig at man ikke legger ned Loran C i 2006, for så å oppdage at det kanskje vil være nødvendig å bruke det som reservesystem, og at en rekke land rundt oss som i dag ikke har Loran C, etablerer det som et framtidig reservesystem til f.eks. Galileo, som er et fornuftig prosjekt å delta i. Jeg forutsetter på den bakgrunn at om EU ikke skulle avslutte sin vurdering av et framtidig reservesystem i løpet av 2005, vil Regjeringen likevel prøve å få til en midlertidig ordning, slik at Loran C kan opprettholdes, og at man dermed kan beholde den kompetansen inntil EU tar en beslutning på hva slags reservesystem man ønsker å ha i framtiden.