trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erna Solberg (Høyre), 2000-12-05:
Jeg er enig med statsråden i at det haster å gjøre noe med UDI. Det er flere områder innen UDI som jeg tror det hadde vært behov for å få en uavhengig gjennomgang av, bl.a. å finne hvor flaskehalsene egentlig ligger, forenklingen i regelverket. Men det går også på enkelte andre områder, som forutsigbarheten for dem som driver mottak, signalene som sendes. Vi har en sak som vi i forbindelse med budsjettet har tatt opp med statsråden i brevs form, nemlig det nye transittmottaket, problemene knyttet til hvor den byggesaken egentlig står, og når man kommer i gang. Statsråden har vært veldig klar på at det skal begynne å virke til våren. Alle signalene vi har fra dem som er ute i marken, sier at det er det plent umulig å få til, men jeg håper at de brevene som statsråden har sendt til oss, hvor hun sier at det skal det, er det som kommer til å være gjeldende politikk, og som kommer til å bli realisert. Foreløpig er det ikke engang, så vidt jeg vet, inngått avtale med flyvåpenet om bruk av området. Jeg har lyst til å ta opp en sak som er tatt opp i et mindretallsforslag fra Høyre, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, og det er spørsmål om å få en orientering om status knyttet til Reform 97. Jeg har i brev til statsråden tatt opp spørsmålet om man mener seg endelig ferdig, og jeg har fått til svar at man mener seg endelig ferdig med å rapportere – også om kompensasjon – i denne saken. Jeg har forstått fra andre partier at man har lagt vekt på at kontrollkomiteen også skulle ha behandlet saken. Men det kontrollkomiteen sa i forbindelse med behandlingen, var at departementet selv har vist til at man har gitt Norges Forskningsråd i oppgave å evaluere arbeidet med Reform 97, herunder de økonomiske spørsmål. Jeg synes det er noe forbausende at man er ferdig med en sak og ikke vil rapportere til Stortinget, som Stortinget har forutsatt skal skje, når det fortsatt pågår et forskningsprosjekt knyttet til den, og som vi egentlig bør få en sak tilbake på.
Erna Solberg (Høyre), 2000-12-05:
Jeg har bare lyst til å komme med et par kommentarer knyttet til forslaget. Det er slik at i tilknytning til de to forslagene som Dokument nr. 8-forslaget fra de to representantene fra Venstre omfatter, er det også listet opp en rekke tiltak som man mener man burde gjennomføre. Det er nok slik at veldig mange av de tiltakene som er skissert, i praksis har vært skissert tidligere og har vært tatt opp i andre dokumenter, også fra den tidligere sentrumsregjeringen, fra den nåværende ministeren i hennes boliginitiativ og fra andre partier i Stortinget i forbindelse med de forskjellige behandlingene av dokumentene. Til sammen har vi behandlet disse spørsmålene en rekke ganger i løpet av denne stortingsperioden, og det er mange ting som er under arbeid, bl.a. har et hovedgrep vært å ikke vente på Boligutvalget, men faktisk å legge ansvaret for reguleringen og utviklingen av boligbyggingen i Norge der hvor den skal ligge, nemlig i Kommune-Norge, hvor de bl.a. er pålagt, eller er blitt bedt om, å etablere handlingsplaner, og at man ut fra det skal få støtte. Slik sett mener ikke jeg at det initiativet som er tatt fra Høyre og sentrumspartiene i Oslo, bør vente til Boligutvalget er ferdig. Det er faktisk helt i tråd med det som er den rådende politikken som er vedtatt i Stortinget, nemlig at de kommunene som har etablert handlingsplaner og som har prosjekter, også skal kunne få støtte. Dette utvalget vil komme med mer langsiktige planer enn som så. For oss er noen av disse tiltakene problematiske, fordi på noen områder har vi f.eks. i forhold til plan- og bygningsloven tatt opp spørsmål som gjelder forenklinger. Vi har en litt annen innfallsvinkel til noen av spørsmålene, fordi vi mener at Husbankens rolle skal være annerledes enn det den er i dag. Derfor er det ikke helt 100 pst. dekkende for våre standpunkter at vi nå er med på alle flertallsmerknadene, for vi mener at Husbanken ikke lenger skal drive med byggelån i den tradisjonelle formen – oppføringslån – men at man derimot på lånesiden skal være en toppfinansieringsbank for førstegangsetablerere gjennom avtaler mellom bankvesenet og Husbanken. Det har vi også fremmet i et eget Dokument nr. 8-forslag. Det innebærer også at den delen av det som går på eierleiligheter eller førstegangsboliger for eie til ungdom, ikke lenger skal være et kommunalt ansvar å medvirke til. Det blir en lettelse også for de administrative ressursene i kommunene, og det skal kunne forvaltes gjennom søknader til det normale bankvesenet. Det gjør også at vi i og for seg ikke er enig i at det skal etableres egne kontorer for Oslo, og vi har en selvstendig begrunnelse for det. Vi ønsker å innrette Husbanken noe annerledes i fremtiden, og vi har følt behov for bare å påpeke det, siden vi nå er med på en del merknader i innstillingen som kanskje skjuler at vi ønsker et litt større systemskifte i forhold til hvordan Husbanken skal fungere overfor ungdom og overfor førstegangsetablerere. Det betyr ikke at vi ikke mener at andre områder, som f.eks. boligtilskuddet, fortsatt skal være en viktig del, men vi ønsker en rendyrket bank for førstegangsetablerere og vanskeligstilte.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
Eg prøvde å seie det i innlegget mitt. Men det er klart, som gamal lærar veit eg at det ikkje er alltid ein lukkast i sitt pedagogiske oppdrag, nemleg å forklare tilhøyrarane noko ein meiner. For å gjenta det: Når vi tar vekk dei verkemidla, dei statlege overføringane til Nord-Noreg, vil vi sette inn eit anna verkemiddel, nemleg det at verdiane skal bli verande der dei blir skapte. Og når vi då veit at Kyst-Noreg sannsynlegvis står for mellom 60 og 70 pst. av verdiskapinga i dette landet, vil jo det seie at distrikta vil sitte igjen med verdiane. Då treng vi ikkje å blodsuge dei gjennom store skatte- og avgiftsinntak og ta pengane inn til Oslo, for så å dele dei ut igjen i regionaltilskot, skjønstilskot, Nord-Noreg-tilskot, osv. osv. Då vil bedriftene sitte med dei pengane på eigen bankkonto til bruk i gode tider, dei sparer pengar og kan møte vanskelege tider med eigne pengar, og vil kunne bruke eigne pengar til produktutvikling og til marknadsføring. Då er eg overtydd om at dei pengane blir brukte mykje meir fornuftig enn når ein bruker andre sine pengar – som i dette tilfellet. Eg er overtydd om at dersom ein får til ei slik haldning at verdiane blir verande i distrikta der dei blir skapte, treng vi ikkje så mykje av andre distriktspolitiske verkemiddel, utanom at staten og det offentlege står for vegbygging og dei offentlege tenestene innanfor helse, omsorg og utdanning.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
Eg legg merke til at det er Nord-Noreg mot Framstegspartiet, og det er jo forståeleg etter dei siste gallupane i Nord-Noreg. Jo, eg forstår, men det er jo det stikk motsette som skjer. Om ein ser på tabellane i innstillinga, vil ein sjå forskjellen i pengar som er tildelte like kommunar, Loppa og Aremark – utkantkommunar. Og eg høyrer ikkje anna enn at Aremark kommune har det like vanskeleg og like trongt som Loppa kommune, men Loppa sit igjen med 46 mill. kr i forhold til Aremark, som har 23 mill. kr, altså halvparten, via desse verkemidla. Det systemet som vi ønskjer, er å stykkprisfinansiere helse og omsorg, der staten har det økonomiske ansvaret og det ikkje er tilfeldig kommunal økonomi som er retningsgivande for om ein kan lage eit eldreomsorgstilbod der eller der. Ved å gjennomføre eit slikt system med statleg økonomisk ansvar vil ein kunne få det same tilbodet til ho bestemor uavhengig av geografi, uavhengig av kommunal økonomi og uavhengig av tilfeldige prioriteringar i ein kommunal sektor der denne salen meiner at det viktigaste, oppgåve nr. 1, er eldreomsorga. Eit samla storting var for at det skulle det vere; vi gjorde i 1997 eit vedtak i dette huset om å sette eldreomsorga opp som sak nr. 1. Då vil vi få eit tilbod. Eg vil overfor representanten Østberg og andre vise til den tabellen som syner forskjellsbehandlinga mellom dei kommunane. Og eg vil berre vise til mitt svar til Einar Johansen om korleis dette kan utjamnast via skatte- og avgiftspolitikken.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
SV avslørte seg vel litt no: mot konkurranseutsetting og dermed ja til kvantitet og nei til kvalitet. Det er jo SV-politikk, heilt opplagt. Det er jo litt merkeleg, for om ei privat bedrift kanskje tener på å drive produksjon av helsetenester – at det blir nokre kroner igjen, er noko som er greitt – så tener likevel kommunen på det. Og poenget vårt er at vi får kvalitet. Sjå på det offentlege sjukehusvesenet vi har no. Er SV så frykteleg stolt av at det i dag sannsynlegvis står 200 000 menneske i helsekø fordi ein skal nihalde på at ikkje noko skal konkurranseutsettast, at ein ikkje skal kjøpe tenester av private, at ein ikkje skal kjøpe helsetenester frå utlandet når det er behov for det? Og så snakkar ein om at Framstegspartiet er hjarterå og kynisk. Ja, om representanten Karin Andersen hadde drive eit privat sjukehus og tent seg nokre kroner på det, og om eg var sikker på at bedrifta hennar ville skape eit betre tilbod for dei som skulle få den tenesta på Hospital Andersen, så skulle eg gjerne la representanten Andersen tene nokre kroner på det om vi var garantert at kvaliteten var betre enn i det offentlege. Og eg er overtydd om at konkurranse skaper kvalitet, det skaper kvalitet også i det offentlege. Det gjer at det offentlege også kan spare slik at vi får endå meir pengar å bruke. Og berre for å ha sagt det til slutt, Framstegspartiet har alltid fremma forslag om å auke innsatsen i helsesektoren.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
Eg må jo seie at eg er litt skuffa over at statsråden ikkje med eit einaste ord nemnde ei av dei viktige sakene som skulle avgjerast på landsmøtet til Arbeidarpartiet, nemleg dette med framtida til fylkeskommunen. No var sikkert årsaka til at statsråden ikkje nemnde det, at ho hadde så lita taletid at det var vanskeleg å få med alt. I så måte vil eg no gi ho to minutt til å svare på denne replikken, om den nyanseforskjellen som vi no høyrde når det gjeld haldningar til fylkeskommunen. Medan leiaren i kommunalkomiteen, representanten Berit Brørby, i dag for så vidt hevda at ho var innstilt på at fylkeskommunen burde leggast ned som politisk og administrativt organ, har vi jo høyrt at statsråden på eit tidlegare tidspunkt snakka om fire eller fem store regionar, som skulle ta over fylkeskommunens rolle – i sin noverande form – i framtida. No har eg sett i avisene at statsråden har auka det talet til ni, men det kunne vere interessant å få høyre kva som no blir resultatet, og om statsråden deler den oppfatninga som leiaren i komiteen har, at fylkeskommunen kanskje bør leggast ned. Eller er Regjeringa ikkje heilt einig med leiaren i kommunalkomiteen?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
Arbeidarpartiet ville ikkje eller fekk kanskje ikkje lov til å vere med på følgjande merknad: «Flertallet viser til at dagens organisering medfører behov for å se nærmere på konkurransemessige og habilitetsmessige forhold i etaten. I dag tilbyr arbeidsmarkedsetaten både formidlingstjenester og tjenester mot betaling på lik linje med private utleieselskaper samtidig som Arbeidsdirektoratet fungerer som kontrollør av bestemmelsene om utleie og privat arbeidsformidling. Flertallet vil påpeke at kryssubsidiering er et nærliggende problem når samme person kan tilby både betalingstjenester og tradisjonelle gratis tjenester fra Aetat. Flertallet mener det er behov for en vurdering ...» – og vidare meiner fleirtalet at Konkurransetilsynet bør sjå nærmare på dette. Meiner då statsråden at kryssubsidiering ikkje er eit problem i denne samanhengen? Meiner statsråden vidare at det ikkje er noko problem at ein og same person er kontrollør og seljar av tenester han sjølv skal kontrollere? Meiner statsråden at Konkurransetilsynet ikkje bør sjå på dette problemet, eller vil statsråden følgje fleirtalet i komiteen, som vil at dette skal Konkurransetilsynet sjå på, og at vi skal få ei tilbakemelding om dette i løpet av våren?
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-12-05:
Eg ante vel at eg kanskje ikkje var ein heilt god pedagog lenger, men når eg no to gonger til inga nytte har prøvd å forklare representanten Einar Johansen at vi ikkje brukar ein slik matematikk som det han legg opp til, og at vår distriktspolitikk inneber at verdiane skal bli der dei blir skapte, så trur eg det er mottakaren som har eit problem, og ikkje avsendaren. Men det får jo mottakaren sjølv finne ut av. Så var Signe Øye frampå med at det vil bli så mykje verre med vår politikk. Ho nemnde 6 milliardar kr osv., osv. Eg må seie at som pedagog er eg heller ikkje særleg imponert over matematikkunnskapane til representan- ten Signe Øye. Til dømes dette at vårt opplegg ville redusert prisauken med 5 pst.: Når kommunane brukar 250 milliardar kr i året, og 70 pst. av det er lønningar, så vil sannsynlegvis ei prisstigning som er 5 pst. lavare enn den ordinære, føre til at lønnsauken også kan reduserast med 2-3 pst., og då vil enkel – eg understrekar enkel – hovudrekning vise at dette vil føre til ein forbetra kjøpekraft for kommunane på mellom 4 og 5 milliardar kr. Men eg har inntrykk av at enkel matematikk, iallfall det som vi lærte i Arbeidarpartiets einskapsskule, ikkje er det som blir praktisert i Arbeidarpartiets stortingsgruppe når dei skal rekne ut fordelane og bakdelane med sin eigen politikk. Det er jo det same som representanten Eirin Faldet var inne på når det gjeld sjukeløn. Ho sa at vårt opplegg vil føre til at ein som tener 300 000 kr, tapar 60 000 kr. Ja, det føreset jo at vedkommande brukar alle moglege og tenkjelege eigenmeldingar og sjukemeldingar. Det står i vårt opplegg at vi skal skjerme kronikarane, men vi går jo ut frå at vi stort sett er friske og arbeidsføre. Det vi er ute etter, er å ta korttidsfråværet, som kostar det offentlege mykje pengar. Det vil også styrkje kommuneøkonomien om ein har moglegheit til å ta inn litt på ein karensdag eller to. Eg vil tru at dei aller fleste ikkje har noko særleg vondt av det så lenge ein klarar å skjerme kronikarane. Det trudde eg at Arbeidarpartiet også ville forstå, sjølv om, som sagt, matematikken frå einskapsskulen tydelegvis er gløymd i Arbeidarpartiet.
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Fremskrittspartiet har programfestet at de fleste, kanskje alle, positive virkemidler for Nord-Norge skal bort. Vi har store utfordringer i Nord-Norge, og hvis de positive virkemidlene tas bort, ville det bli umulig, i alle fall svært vanskelig, å få til en god utvikling innenfor f.eks. havbruk og fiskeri. Mitt spørsmål blir derfor: Hva mener representanten Lodve Solholm skal komme i stedet for de virkemidlene som Fremskrittspartiet vil ta bort? Vil vi få en avvikling, eller vil det bli en utvikling med Fremskrittspartiets forslag?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Representanten Lodve Solholm sa at det viktigste var at bestemor fikk god omsorg. I likhet med forrige replikant lurer jeg på om dette gjelder for hele landet. Når det gjelder nettopp de tilskudd Solholm var inne på, Nord-Norge-tilskudd og regionaltilskudd, sier Fremskrittspartiet i merknadene sine: «Disse medlemmer er prinsipielt uenig i begrunnelsen for disse poster, hvis formål er å skape ulike økonomiske forutsetninger i kommunene. Populært kalt distriktspolitikk. Dette er tiltak som favoriserer noen kommuner på bekostning av andre, og skaper store ulikheter i kommune-Norge.» Jeg lurer på om det er slik at Fremskrittspartiet faktisk ikke har oppdaget at det i utgangspunktet er store ulikheter i Norge. Er det derfor det går så galt i Fremskrittspartiet at de tenker å fjerne praktiske, fornuftige virkemidler – de har ikke oppdaget dette og sett at en av forutsetningene med hele inntektssystemet vårt, hvor vi har mange kriterier og vekter dem forskjellig, nettopp er at Kommune-Norge over hele landet skal gis en mulighet til å skape god omsorg bl.a. for bestemor? Skjønner ikke Fremskrittspartiet at nettopp den forskjellen som er, forutsetter at vi har virkemidler, slik at kommunene kan få likeverdige vilkår?
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
I tiden 28. oktober til 4. november hadde jeg gleden av å være med i delegasjonen ved stortingspresident Kolle Grøndahls offisielle besøk i Malawi. Malawi ble etter initiativ fra Stortinget utpekt til samarbeidsland etter at man innførte flerpartiregime der. Det var et interessant og lærerikt besøk, og vi som var der, opplevde mye. Vi hadde bl.a. gleden av å besøke en skole hvor Norge gjennom UNICEF hadde bidratt. Det var over 500 elever, og det var fem lærere og tre midlertidig tilsatte. Rektor ved skolen, som hadde ansvaret for førsteklassingene, hadde 150 elever. Malawi, et lite land i det sørlige Afrika med 10 mill. mennesker, hadde et statsbudsjett på ca. 5 milliarder kr. Vi bruker over 100 ganger så mye på en befolkning som er halvparten så stor, eller mellom 200 og 250 ganger så mye. Verdensbankens representant pekte i en samtale med bl.a. ham på den situasjonen Malawi var i. Fordi oljeprisen var så høy, måtte man nå i Malawi kutte på sine skole- og helsebudsjetter. Dette er noe av det bakteppet jeg opplever når vi diskuterer kommunebudsjett og budsjetter i Norge. En del av debatten har vært hvor mye av oljepengene – og høy oljepris går altså ut over de fattige i Malawi – vi ikke skal bruke på oss selv; vi må bruke det på oss selv først og løse problemene her hjemme. Vi har i dag hatt en debatt hvor begreper som «medmenneske», «min neste» eller «medborger» av noen ønskes skiftet ut med «kjøp og salg». Her er vi brukere og kunder. Kristelig Folkeparti og jeg ønsker et samfunn preget av solidaritet, hvor vi er opptatt av våre medmennesker og vår neste og ikke først og fremst av vår rett som kunde. Dette er forskjellige ideologier. Dette er forskjellige ideologier. Vi har det uendelig godt i Norge, men er i ferd med å få en grådighetskultur. Så har vi 70 000 fattige barn, og de vil tjene på nedsatt matmoms. Så har vi institusjoner som jobber også utenfor landet, f.eks. SIVAs østdivisjon – i den forbindelse var jeg før sommeren opptatt av at Pomor-bakeriet i Murmansk skulle få lov til å fortsette å bake brød. «SIVA international» burde være noe statsråden burde slåss for, med en korridor fra Murmansk til Moskva. Noen har i debatten vært opptatt av at Kristelig Folkeparti er opptatt av distriktspolitikk. Ja, vi er det. Rammevilkårene og virkemidlene for Distrikts-Norge er viktig. Det er viktig med økt bevilgning til samferdsel, reduserte fergetakster, at moms på reiseliv er borte, at vi avviser forslaget om økt elavgift for industrien. En av de viktigste industribedrifter i mitt eget fylke, Finnfjord smelteverk, ville vel gått dukken hvis vi ikke hadde gjort dette. Jeg er inderlig glad for det forliket, den avtalen, som sentrumspartiene har fått med Arbeiderpartiet. Det er med på å styrke troen på Distrikts-Norge, troen på Kyst-Norge i tiden framover. Vi vil fortsatt i Kristelig Folkeparti slåss for de svakeste, også i Norge.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Statsråden var opptatt både av boligsituasjonen for de som hadde vanskelig for å skaffe seg bolig, og ikke minst av at de mindreårige asylsøkere blir sittende altfor lenge i mottak. I likhet med statsråden er jeg glad for at vi øker integreringstilskuddet fra 300 000 til 365 000 kr. Men samtidig gav statsråden uttrykk for at det var kommuner som hadde det vanskelig. Ved siden av både å erkjenne at det ikke er godt nok slik vi har det i forhold til mindreårige asylsøkere, og at kommuner har det vanskelig, tror statsråden at økningen fra 300 000 til 365 000 kr vil være nok i forhold til det å få bosatt de mindreårige asylsøkerne? Slik situasjonen er nå, er den oss ikke verdig. Det andre jeg kunne tenke meg å spørre om, er det beklagelige faktum at det til tross for at det er stilt både økonomiske og menneskelige ressurser til rådighet, synes som om UDI bruker lengre tid til saksbehandling enn vi i hvert fall hadde håp om. Hvilke konkrete tiltak vil statsråden iverksette for at UDI skal kunne få redusert saksbehandlingstiden? Og til slutt: Jeg har stilt spørsmål før i denne sal om hva statsråden hadde tenkt å gjøre i forhold til de klimatiske forhold som vi opplever. Klimaet har jo spilt nordmenn et puss i tiden etter også, men sist vinter var det snøskred, og i proposisjonen står Finnmark og Nordland omtalt som snøskredfylkene. Jeg går ut fra at det er en forglemmelse når Troms ikke er med der. Det er der de fleste ulykkene og dødsulykkene har skjedd, og der de fleste skred har gått.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2000-12-05:
Representanten Signe Øye påstod at representantene for sentrumspartiene i dag har talt med stjerner i blikket. Ja, om vi så har gjort, er ikke det så rart, for vi har foretatt en historisk flyttesjau. Nesten 22 milliarder kr er blitt flyttet på, samtidig som vi i denne debatten har gitt uttrykk for at vi også har svelget noen bitre piller. Komitelederen gav uttrykk for at hun var glad for det forliket som er kommet i stand, for tyngdepunktet lå mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Så vi er nok flere som har hatt stjerner i blikket. Men jeg blir litt skremt av Signe Øyes historieskrivning og hennes korte perspektiv bakover. Regjeringen Bondevik overtok etter et ultimatum på 36,9 pst. – man kunne ikke styre lenger for sentrum var så uansvarlig. Vi hadde nemlig bidratt til at kommunene fikk et kraftig løft, og vi hadde lovet at minstepensjonistene skulle få 1 000 kr mer i måneden. Vi overtok i en situasjon hvor rentene steg og oljeprisene sank, og vi måtte ta ansvar for en innstramming på 9 milliarder kr. Men vi mestret den oppgaven, og etter at vi hadde styrt en stund, sank rentene, og vi fikk orden på økonomien. Når man skal fortelle historier, må man ta hele historien og ikke bare brokker av den. Vi er stolte av det vi har gjort, og vi skulle gjerne styrt lenger. Jeg er ikke i tvil om at det da også hadde blitt meget gode budsjetter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Det er nok ikke bare Nord-Norge mot Fremskrittspartiet, det er også SV mot Fremskrittspartiet i denne saken som i de fleste. SV er opptatt av kvalitet og kvantitet på offentlige tjenester. Eldreomsorg og skoler skal være så gode at de tilfredsstiller de ønskene og de kravene som befolkningen har. Og det som er problemet nå, er at det er ikke nok penger i systemet, slik at standardforskjellen på det vi har privat, og det vi får av offentlige tjenester, blir så stor at folk ikke aksepterer det. Det har Fremskrittspartiet og SV helt ulike løsninger på. SV er imot konkurranseutsetting fordi vi ikke kan begripe hvorfor skattebetalernes penger skal gå til fortjeneste i private bedrifter. Hvorfor i all verden kunne vi ikke bruke de pengene til bedre eldreomsorg og bedre skoler? Og når Fremskrittspartiet viser til at slik har de gjort i andre land, er det da slik at Fremskrittspartiet ikke er kjent med at man i både Danmark og Sverige har en høyere andel av offentlig forbruk i totaløkonomien enn i Norge, og at de tjenester, f.eks. innenfor eldreomsorgen, som de der har satt ut på anbud og fått innsparinger på, fremdeles ligger over norske offentlige tjenester i pris? Det betyr at vi faktisk ikke har det innsparingspotensialet som Fremskrittspartiet mener er der, og i tillegg skal altså noen ha fortjeneste på det. Det er ubegripelig for SV. Men jeg syns det hadde vært greit om Fremskrittspartiet snart hadde fortalt det norske folk hvor mye av skattebetalernes penger de mener skal gå tilbake som fortjeneste til disse bedriftene, og som på den måten skal fratas eldre og pleietrengende, eller skolebarn, som trenger bedre skolebygg og bedre læremateriell.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Først har jeg lyst til å gi ros til Høyre for det engasjementet de har for asylsøkere, og spesielt for de enslige, mindreårige asylsøkerne. Jeg er helt enig i det Høyre her framførte. Men jeg har to spørsmål til Høyre, og det ene går på næringslivet. Høyre er veldig opptatt av næringslivets rammevilkår, og en viktig del av det i Norge er den differensierte arbeidsgiveravgiften, som er stor og tung. Den betyr mye for både bedriftene og distriktene. Det har vært et veldig stort engasjement for de 14 kommunene som har fått endret arbeidsgiversone, et veldig stort engasjement. SV har delt det, men vi har syntes at det kanskje har vært litt i overkant, når man vet at hele ordningen med hensyn til resten av det distriktspolitiske virkemiddelet kan stå for fall allerede i 2003. Vi er veldig forundret over at Høyre,som er opptatt av hva slags avgifter næringslivet skal betale, ikke er mer opptatt av å vite hvordan det faktisk kommer til å gå med denne avgiften i framtida, og av at Regjeringa lager et godt opplegg, slik at man kan sikre gode rammevilkår for bedriftene i distriktene framover. Jeg kunne derfor ha lyst til å spørre Erna Solberg om hvorfor de ikke deler SVs bekymring for dette. Så er det en annen sak hvor SV og Høyre har vært veldig på linje, og det er når det gjelder å få bedret lønns- og arbeidsvilkårene for lærere. Men det er veldig mange grupper i offentlig sektor som trenger lønns- og arbeidsvilkår som gjør at man kan greie å rekruttere og beholde folk. Derfor har SV i årets innstilling fremmet et forslag om at vi ønsker en tilsvarende rekrutteringsmelding for kommunal sektor, altså et samarbeid der staten og kommunene lager en rekrutteringsmelding for å sikre at vi faktisk greier å bemanne de reformene vi er enige om. Jeg kunne tenke meg å invitere Høyre til å være medspiller også i denne saken, for rekrutteringsmeldinga for lærere var jo vellykket, for her så man at det var en metode å gjøre det på for å komme fram. Kunne Høyre tenke seg også å se på det når det gjelder de andre viktige stillingene i kommunesektoren?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
SV er også veldig opptatt av gjeldssituasjonen i kommunene. Noe av utgangspunktet for den er at reformer er underfinansiert, altså at man faktisk ikke legger inn nok økonomiske midler til å gjennomføre det man skal. Et av de punktene det fremdeles er strid om, er gjennomføringen av Reform 97. Der er det strid mellom en del kommuner og departementet om man faktisk har fått dekket alle utgiftene, og det er et forslag i innstillingen i dag fra Fremskrittspartiet, Høyre og SV om dette. Det forundrer meg litt hvorfor Senterpartiet ikke er med på dette forslaget, for dette dreier seg jo om kjernen i problemet, nemlig hvorfor slike ubalanser og gjeldssituasjoner oppstår. Jeg kunne tenke meg å få Senterpartiets forklaring på hvorfor de ikke er med på det. Og så kunne jeg også tenke meg å utfordre Senterpartiet. Jeg har gått gjennom Senterpartiets nye program, og jeg føler at det er mange likhetspunkter mellom SV og Senterpartiet. SV ønsker også en moderne og solidarisk velferdsstat, mer rettferdig fordeling både nasjonalt og internasjonalt, og vi ønsker en offentlig og framtidsrettet miljøpolitikk. Alt dette krever altså økt politisk styring, en politisk styring som faktisk har kraft og flertall til å gjennomføre den politikken man står for. Da forundrer det meg litt at Senterpartiet, som har så sterke meninger på disse områdene, legger seg på en strategi der de fremdeles binder seg til et sentrumsalternativ som kan være like prisgitt å samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet i neste stortingsperiode som de er det nå. Det var jo nettopp i denne perioden, som representanten Meltveit Kleppa var oppe her og sa i stad, at ubalansen i kommunesektoren ble verre. Var det fordi sentrumsregjeringen ville det, eller var det fordi man måtte samarbeide med Høyre og Fremskrittspartiet at det ble sånn? Var det derfor man ikke greide å få til en ordentlig snuoperasjon i miljøpolitikken? Hvis man er glødende opptatt av disse tingene, hvordan kan man da legge seg på en slik risikabel strategi og risikere å måtte samarbeide med fienden?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Det siste skal jeg svare raskt på. Jeg vet ikke riktig hvor Aud Gaundal har det fra at SV er imot at kommuner skal få slå seg sammen hvis de vil det sjøl. Det er vi da slett ikke. Så til at vi er utålmodige og urealistiske. Nei, det er overhodet ikke urealistisk å ville bevilge mer penger. Det står aktører klare som vil hjelpe både Regjeringen og kommunene med å sette i gang, og de kan gjøre det på dagen. Forslaget ble fremmet tidlig i høst, men man har valgt å bruke så lang tid på det fordi man ikke syns at dette var så viktig – det hastet ikke, nei, dessverre. Jeg beklager at det har tatt lang tid, men det står aktører klare, og jeg er helt sikker på at hvis man hadde gått i direkte dialog med aktører som er nevnt, f.eks. HERO, Frelsesarmeen, og Kirkens Bymisjon, hadde man funnet løsninger slik at man kunne ha hjulpet folk bedre enn i dag, og det er det det dreier seg om. Man er altså så utrolig treg til å ta fatt i disse problemene som angår dem som mangler det mest elementære, nemlig et hjem å bo i. Når det gjelder fornying av offentlig sektor: Jo, jeg kjenner godt Eidskog kommune, for det er min hjemkommune, og den som har gjennomført deler av omstillingen der, var faktisk leder i Hedmark SV før meg. Så for SV er det ingen ukjent sak at vi ønsker omstilling og fornying i offentlig sektor, men vi tror altså ikke at det skal gjøres etter kaldkvelingsmetoden – at man skal være så fattig at man ikke ser sin arme råd, så skal man legge ned et eller annet, og så tror vi det skal gå bra. Hvis vi ønsker kvalitet, koster det. Vi er nødt til å sette kvalitetskravene, og så er vi nødt til å si at vi er villige til å finansiere dem og ikke systematisk underfinansiere de tingene vi ber om hele tida. Det er nødt til å være et tillitsforhold mellom oss her på Stortinget og kommunene for at dette skal gå, for at de skal våge, for dette er vanskelig i mange kommuner når de f.eks. skal saksbehandle om gamle folk skal få en rullator eller ikke, og må lure på om de har penger til det. Så til spørsmålet om 11 pst. er ingenting og 14 pst. er himmelrike. Jo, selvfølgelig er 11 bedre enn 14. Kritikken vår gikk på at Arbeiderpartiet gav fra seg de viktige symbolsakene sine og ikke stod beinhardt på de sakene som var viktigst. Det var vår hovedkritikk mot Arbeiderpartiet, for når det gjelder rettferdig fordeling, er Arbeiderpartiet litt bedre enn sentrum.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Hvis man setter seg inn i SVs politikk, vil man se at den har en veldig sterk individfokusering. Vi har alltid vært opptatt av individuelle menneskeretter, rettigheter for det enkelte individ og rettsstatsprinsippene. Der har SV holdt fanen en veldig høyt. I den praktiske politikken har vi også til daglig, bl.a. i skolepolitikken, vært opptatt av at vi må ha en så god skole at den tar hensyn til hver enkelt elev og hvert enkelt individ, og legger opp en undervisning som er tilpasset det. Likedan vil vi ha det i arbeidsmarkedspolitikken. Vi vil ha en romslig arbeidsmarkedspolitikk som kan tilpasse tiltakene og hjelpen til hver enkelt. Slik mener vi også at det skal være i innvandringspolitikken. Vi kan ikke behandle folk som en gruppe, eller som om alle er helt like, slik som jeg oppfatter at Fremskrittspartiet ofte tar til orde for i hvert fall når det gjelder innvandrere – da skal liksom alle puttes i en sekk og få et ens stempel. Nei, tvert imot, her dreier det seg om å se hvert enkelt menneske og gi hvert enkelt menneske muligheter og makt til å greie seg mest mulig sjøl. Det er jo det oppbyggingen av velferdsstaten dreier seg om. En god velferdsstat kan være et dansegulv som er slik at hver enkelt av oss sjøl kan velge den dansen vi vil danse, men da må det dansegulvet faktisk være godt. Hvis ikke, blir det noen som ikke får plass og detter utenfor, eller noen som snubler fordi det ikke er jevnt og godt nok. Så det er kjempeviktig for oss. Vi som individer er forskjellige, og for at velferdsstaten skal være god, må vi derfor legge opp til et system som er slik at det faktisk gir alle like muligheter. Det er det hele argumentasjonen dreier seg om. Så blir det lite tid til spørsmålet om begrepene klient, bruker og kunde, men SV er opptatt av brukerbegrepet. Kundebegrepet fjerner solidariteten i hele systemet, og det er solidariteten vi er opptatt av.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Det er riktig at sentrumsregjeringen tok gode initiativ i miljøpolitikken. Problemet er at man ikke når igjennom. I denne stortingsperioden er det et flertall i denne salen for en bedre miljøpolitikk som man ikke velger å bruke, og det er et flertall for en bedre fordelingspolitikk, hvis man ville bruke det. Spørsmålet er om man skal fortsette på en slik risikabel strategi, der man kan risikere å gjøre opp ikke bare budsjettet, men også alle enkeltsakene med Fremskrittspartiet og Høyre, som styrer i en helt annen retning enn det Senterpartiet nå sier at de ønsker å gå. Spørsmålet litt framover er: Ønsker man å sikre seg et flertall som sikrer styring for disse sakene, eller er slalåm den beste metoden? SV tror ikke at slalåm er noen god metode, for alle disse områdene som vi er opptatt av, krever at man har et trygt flertall som kan være fast, og som også kan bindes opp i de sakene der man kan ha litt ulike meninger. Så er det spørsmål om hvorfor SV ikke jubler mer for forliket. Når det gjelder kommuneøkonomien, er det på en del områder blitt bedre, bl.a. gjelder det oppgjøret med hensyn til pensjonene. Det vi har vært kritiske til, er at man har valgt ikke å presse Arbeiderpartiet for å få til en bedre miljøpolitikk, og så har man valgt å presse Arbeiderpartiet der Arbeiderpartiet har hatt en bedre fordelingspolitikk enn det sentrum har hatt. For eksempel har man presset på i skattepolitikken, slik at man har fått en verre fordelingsprofil når det gjelder skatt. Man har heller ønsket å redusere matmomsen, men det er svært tvilsomt om det vil komme forbrukerne til gode. Og så har man presset Regjeringen til å redusere satsen på skatt for aksjeutbytte.(Presidenten klubber.) Det er beklagelig. (Presidenten klubber.)
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Statsråden sier at vi, og Regjeringen også, skal bidra med det vi kan, når det gjelder å skaffe boliger. Da er SVs spørsmål: Ja, gjør vi det? Bidrar vi med alt vi kan? Kan vi ikke mer enn det vi gjør i dag? SV mener at vi må kunne noe mer, for dette går for smått. Statsråden viser helt riktig til regelverk, penger osv., og at det i hovedsak er kommunene som har ansvaret. Men hvor lenge skal vi da vente på at kommunene tar dette ansvaret som noen av dem prøver, men ikke greier fordi de ikke vet sin arme råd, og andre er motvillige til fordi de ikke synes dette er prioritert nok. Det er en av grunnene til at SV nå har fremmet et forslag om at staten skal gå inn også på eiersiden, for statsråden sier jo sjøl at det mangler ideer, det mangler initiativ til å få satt i gang disse tingene. Det er penger, men det mangler initiativ. Hadde det ikke da vært riktig at staten hadde gått inn for også på eiersiden å bidra med både ideer og initiativ til å få dradd dette i gang fortere? Jeg skjønner ikke hvor lenge vi skal vente; manglene er store og det går altfor smått. Et slikt initiativ kunne jo også bidradd mer til å få bygd boliger til mange av de asylsøkerne som vi ønsker kunne komme ut av asylmottakene raskere enn i dag. Til slutt vil jeg spørre om noe som ikke noen har snakket om i dag, men som faktisk er en del av kommuneøkonomien, og det er kollektivtrafikken. Tilskuddene til skoleskyss, til skyssordningen for funksjonshemmede og vanlig kollektivtrafikk ligger faktisk der. Problemet er at kommunalkomiteen og Stortinget ikke får noen orientering verken i budsjettet eller i kommuneøkonomiproposisjonen om hva slags kvalitet vi får for pengene, hvor mye vi får for de pengene vi legger inn, eller i det hele tatt hvordan det står til med kollektivtrafikken. Den er fryktelig stemoderlig behandlet, og da blir det også dyrt og dårlig.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Jeg skal ta tak i det statsråden sluttet med: Tiltakene skal være mer fleksible og rettet inn mot individet. Det er nettopp derfor komiteen har skrevet merknaden om oppmøte, som jeg hørte at statsråden fant litt merkelig. En del av tiltakene er rettet mot folk med lese- og skrivevansker, folk som virkelig har møtt veggen i det alminnelige skolesystemet, og som trenger tilpasset opplegg. Realiteten i disse oppleggene er at folk faktisk kommer igjennom, de kommer så godt igjennom at de kommer på universitetet. Og de kommer i jobb. Da kan vi ikke sitte og si: Fordi man ikke kommer på kurset kl. 7.30 hver morgen, skal man ikke få lov til å komme igjennom. Slik har Aetat sittet og styrt dette til nå. Da går det dårlig. Statsråden sa at arbeidsledigheten ikke skal øke. Skal den ikke ned, da? Det er jo derfor vi holder på med disse tiltakene. Den skal vel ned? Jeg ønsker at statsråden bekrefter at målsettingen er at den skal under det den er i dag. Jeg kunne tenke meg å få statsrådens kommentar til SVs forslag om en rekrutteringsmelding for kommunal sektor. Vi mener at det faktisk er nødvendig for å få til den nødvendige omstillingen og moderniseringen av offentlig sektor. Jeg leste i Aftenposten den 30. november at statsråden hadde møtt statsansatte, og der bekreftet han at tusenvis av medarbeidere må bytte jobb. De må nærmere pasienten, nærmere eleven, dvs. nærmere brukeren. Betyr denne omstillingen at de ansatte da skal gå ned i lønn, eller tenker statsråden at man kanskje må gå karrierestiger innenfor de mer utøvende yrkene? Hvordan skal man i så fall greie å rekruttere og beholde alle disse folkene, hvis alle skal fortsette å være på grunnstigen livet igjennom? Vi ønsker at flere av dem skal jobbe innenfor disse yrkene. Det er utgangspunktet for SVs forslag, for vi ser at det er helt nødvendig. Da vi fikk en rekrutteringsmelding for lærerne, virket det. Vi er nødt til å få det for kommunal sektor også.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
For å følge opp der Eirin Faldet slapp, kan jeg si at det nå er en enstemmig komite som går inn for at også Aetat skal samarbeide med andre etater i slike prosjekter – ikke bare strategisk, men også med sine virkemidler. Det er faktisk en åpning Stortinget nå har gitt, så da er det opp til statsråden å virkeliggjøre det. Og det håper vi at han gjør. Nå hadde jeg kanskje håpet at representanten Faldet, som er i samferdselskomiteen, hadde snakket om kommuneøkonomi og kollektivtrafikk, for tilskuddene til kollektivtrafikken ligger jo innenfor fylkeskommunens rammebevilgninger. Og jeg skal fortsette litt med det jeg snakket om i stad. Problemet er at vi ikke får noen tilbakemelding, verken i St.prp. nr. 1 eller i kommuneøkonomiproposisjonen, på hvor mye vi får til kollektivtrafikken, hva den koster, om prisene går opp eller ned – altså: Får folk et bedre tilbud eller et dårligere tilbud for de pengene vi legger inn her? Det er altså overhodet ingen tilbakemelding. Og det er et problem, for flertallet sier at de ønsker å styrke kollektivtrafikken, og da bør vi få litt mer begrep om hvordan de pengene vi putter inn, faktisk kommer ut i form av tjenester. Nå vet vi at prisene når det gjelder kollektivtrafikken, øker de fleste stedene, at tilbud legges ned, og at de blir dårligere. Og da velger folk privatbilen, med alle de ulempene som det fører med seg. Så her er vi altså nødt til å ta noen nye grep, og da må vi først og fremst ha kunnskap. Så til slutt en siste bemerkning om bolig. Penger er ikke noe problem, sier statsråden – det er penger nok til å bygge billige boliger. Det er vel penger der, men SV tviler på at det faktisk er penger nok til å gi tilstrekkelig store tilskudd til at boligene blir billige nok, slik at de som har dårlig råd, har råd til å leie eller kjøpe dem, og slik at kommunene har råd til å gå inn i prosjektene og ikke må stille med for stor egenandel. Det er tilskuddsutmålingen som den er nå, for liten til. Så er det litt påfallende, synes vi, at Regjeringa og stortingsflertallet velger å gå inn på eiersida i et selskap som heter IT Fornebu, som burde ha greid seg sjøl. Og hvis de ikke hadde gjort det, så hadde det for så vidt ikke gjort noen ting, for de burde ha livets rett aleine, på egne bein. Men når det gjelder de som vi vet ikke greier seg på egne bein, der går ikke staten inn på eiersida når man ser at det går både vinter og vår og år etter år før noe positivt skjer. Det er aldeles ufattelig for SV at det skal være så stivbeint på de områdene der enkeltmennesket er helt prisgitt at det offentlige faktisk gjør jobben sin, mens når det gjelder de næringsprosjektene som vitterlig burde greie å stå på egne bein, der er staten med, både med penger og på eiersida.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-05:
Det gjelder forslag nr. 6, som er et fellesforslag fra Senterpartiet og SV. Vi trekker det forslaget og kommer tilbake til det i en egen sak.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Motsetningene mellom Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti er på det området som vi i dag behandler, ikke de helt store. Det gjelder bostøtte, og det gjelder kommuneøkonomi. Det blir litt merkelig når Kristelig Folkeparti hele tiden skal prøve seg på omkamper i saker som de allerede har tapt, og som vi vet at det er flertall for her i Stortinget. I innstillingen prøver en igjen å få endret kommunenes inntektssystem, som ble vedtatt i vår ved behandlingen av kommuneøkonomiproposisjonen. Det fremmes forslag om en grundig gjennomgang av virkningene av endringene. Mitt spørsmål til representanten Apelthun Sæle er da: Er det avviklingen av tapskompensasjonen det siktes til? Er det hordalandskommunene, som får for mye penger? Hva er det egentlig Kristelig Folkeparti vil ha en ny grundig gjennomgang av? Jeg har også merket meg at Kristelig Folkeparti i merknadene sine sier at budsjettforliket førte til økte bevilgninger i forhold til distriktspolitikken. Det tror jeg er å ta vel hardt i. Arbeiderpartiet har bestandig ment at det er viktig å føre en aktiv regional- og distriktspolitikk, og det la vi også opp til i budsjettet denne gangen. Vi la faktisk inn så store beløp at til og med SND var rimelig fornøyd. Men det var før budsjettforliket. Hvis jeg ikke husker helt feil, ble SNDs midler beskåret med ca. 25 mill. kr i forhold til det Regjeringen la opp til. Det er vel ikke spesielt god distriktspolitikk. Hva mener representanten Apelthun Sæle?
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Kommuneøkonomien er en viktig del av denne debatten, selv om den allerede er vedtatt i forbindelse med finansinnstillingen. Aldri før har vel kommunene fått et så stort løft som de vil få til neste år – 5 milliarder kr i økning, i tillegg 3,4 milliarder kr for å dekke økte lærerlønninger og utvidet ferie, og så ytterligere 1,25 milliarder kr til avsetninger til barne- og etterlattepensjoner – det siste som en følge av forliket mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Et slikt løft for kommunene mener Arbeiderpartiet det var nødvendig å ta etter flere magre år. Jeg har merket meg at representantene fra sentrumspartiene i dag har snakket om kommuneøkonomien med stjerner i øynene. Og det er ikke så rart, for etter flere år med samarbeid med høyrepartiene gikk det ikke så bra med kommunesektorens inntekter. Det er likevel bekymringsfullt at kommunesektorens gjeld vil øke med 30 milliarder kr i årene 1999-2001, selv om 10 milliarder av disse kan tilskrives investeringer i forbindelse med eldresatsingen og grunnskolereformen. Sentrumspartiene satt med regjeringsmakten i to av disse tre årene og hadde flere muligheter til å gjøre noe tidligere. Det gjorde de ikke. Derfor blir det lite troverdig at viljen nå er blitt så uendelig stor til å foreta gjeldssanering i milliardklassen. Fremskrittspartiets skatteopplegg når det gjelder kommuneøkonomien, er også interessant lesning. Fremskrittspartiets skatteopplegg inneholder en rekke lettelser som i stor grad berører kommunesektorens skatteinntekter. Fremskrittspartiets forslag til personbeskatning, sammen med at partiet går mot skatt på aksjeutbytte og foreslår en masse andre skattelettelser, innebærer for gitte skattører at kommunesektorens samlede skatteinntekter ville blitt redusert med om lag 6 milliarder kr. Hvordan ville velferdstilbudene til syke, til eldre, til barn og unge da blitt ute i kommunene? Da tror jeg ikke det hadde hjulpet med aldri så mye konkurranseutsetting – og det kan heller ikke skje over natten. Nei, jeg tror selv ikke ordføreren i Os hadde godtatt det. Han ville nok også stilt opp og protestert på et slikt budsjett. Nå ser jeg at Fremskrittspartiet også kommer med noen eksempler på forskjeller kommunene imellom. Slik er det, og slik må det også i en viss utstrekning være. Men med Fremskrittspartiets opplegg ville alle kommunene få mindre i overføringer.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-12-05:
La meg starte med noe som muligens er nevnt tidligere i budsjettdebatten, nemlig at Regjeringens forslag til statsbudsjett var ekstremt skatteskjerpende for næringslivet, og dermed tilsvarende dystert for Distrikts-Norge. Visse forbedringer har kommet gjennom forliket, men i Finansavisen i går ser vi likevel at næringslivet raser mot lavere avskrivningssatser. Lavere avskrivningssatser er den største skatteskjerpelse som ligger inne i budsjettforliket mellom Regjeringa og sentrum, blir det hevdet. De lave avskrivningssatsene innebærer en skatteskjerpelse på over 2,6 milliarder kr. Vi er meget bekymret, sier NHO. Det er helt forferdelig, og for mange bedrifter får dette langt større negative konsekvenser enn konjunkturavgiften som lå i Arbeiderpartiets budsjettforslag. Hvis vi ser tilbake et par år, har strupingen av avskrivningsmulighetene vært sterkere i Distrikts-Norge enn i sentrale strøk, og spørsmålet mitt til Kristelig Folkepartis representant er om man er spesielt fornøyd med akkurat dette grepet i forliket, når man ser hva slags virkninger dette vil få for mulige framtidige nyinvesteringer og reising av forretningsbygg i Distrikts-Norge.