Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-11-28:
I år er det 250 år siden komponisten Johann Sebastian Bach døde. Dette er nok blitt markert på ulik måte utover verden. Johann Sebastian Bach var en stor kunstner og har etterlatt seg et rikt materiale. Det samme har svært mange andre kunstnere, og de representerer ulike uttrykksformer. I vår tid har vi også mange som beriker oss, og disse er en enorm inspirasjonskilde for våre barn og unge. Vi kan så spørre: Hva har Johann Sebastian Bach og de andre med statsbudsjettet å gjøre? Faktisk en god del. Statsbudsjettet er statens viktigste politiske rammeverk for fordeling og styring av offentlige ressurser, altså et instrument til å sikre alle innbyggere et visst mål av utdanning, helse- og sosialtjenester, kort sagt velferd. Av og til kan en finansdebatt som dette lett etterlate et inntrykk av at budsjettet er et mål i seg selv, men et budsjett må hele tiden måles i forhold til hvordan det bidrar til å opprettholde – eller øke – folks levekår og livsstandard. I vårt land er jeg ikke i tvil om at det er det siste som er det viktigste. Et land som befinner seg på toppen av velstandskurven, må prioritere livsstandard og immaterielle verdier som motvekt mot grådighetskultur og materialisme. Dette har mange sider. Jeg vil understreke kulturen, det frivillige organisasjonsarbeid og de sosiale nettverk, og dette henger sammen. Det er her Johann Sebastian Bach kommer inn. Årtusenskiftet har til en viss grad bidratt til å sette fokus på kultur og livsverdier, men mest verbalt, ikke så mye når det gjelder å legge til rette de økonomiske forutsetningene. Derfor var Regjeringens forslag til statsbudsjett for år 2000 en skuffelse. Flere har påpekt dette. For kultursatsingen var forslaget et nullbudsjett og ikke det løft for kulturen som Arbeiderpartiet flere ganger har varslet. For frivillig sektor betyr budsjettforslaget en dramatisk nedprioritering. Jeg vil minne Arbeiderpartiet om at de sosialdemokratiske partiene i land som England, Tyskland og Danmark legger stadig større vekt på å bygge det sivile samfunn og støtte det frivillige arbeid. Da vi her i Stortinget behandlet den såkalte frivillighetsmeldingen tidligere i perioden, var Arbeiderpartiet i opposisjon og talte varmt for det frivillige arbeid. Det er skuffende at Arbeiderpartiet i Norge ikke følger opp sine uttalte intensjoner og følger eksemplene til søsterpartiene i andre land. Vi har lagt merke til Regjeringens høye profil når det gjelder å ville modernisere og effektivisere offentlig sektor, mens den overser at det er nødvendig å øke den frivillige og kulturelle satsing. Det ene må gjøres og det andre ikke lates ugjort. Derfor ble budsjettforliket en redning både for kulturen, for frivillig sektor – ja også for Arbeiderpartiet. Den som har stelt med frivillig barne- og ungdomsarbeid, og tatt del i kulturelle aktiviteter, vet noe om hva som kommer ut av små midler. Penger til kultur er som gjødsel for åkeren. Sentrumspartiene har ønsket å ta dette på alvor. Penger til kultur får det til å vokse. Verdier skapes, barn og unge aktiviseres, sosiale relasjoner og nettverk skapes. 23 mill. kr til lokale kulturhus betyr enormt for å sikre videre satsing på arenaer for kulturell utfoldelse i distriktene. Til sammen 40 mill. kr til tilskuddsordning for barn og unge i organisasjonene bidrar til å øke den lokale aktivitet vesentlig. 10 mill. kr til de regionale symfoniorkestrene betyr svært mye for musikklivet ute i landet, fordi de deltar på mange plan. Og 8 mill. kr ekstra for å styrke arkiv, bibliotek og museer vil være en viktig start på en større satsing på dette området. I stortingsmeldingen om arkiv, bibliotek og museum, som nå er til behandling, legges det opp til et kraftig løft over flere år for å styrke disse institusjonene i deres arbeid med å ivareta og videreformidle kulturarven og skape viktige kulturelle møteplasser. Dette er også penger som gir ringvirkninger. Det samme gjør bevilgningene til litteratur for barn og unge, berging av kulturbåten «Innvik» osv. – vi kunne ha fortsatt oppramsingen. Hele 75 mill. kulturkroner gir mangfoldig igjen. Det samme vil økt satsing over andre departementers budsjetter gjøre. Bevilgninger til kulturelle og frivillige sosiale aktiviteter over statsbudsjettet utløser ikke bare økonomiske ressurser andre steder i samfunnet, det frigjør også menneskelige og åndelige ressurser i form av kreativitet og skapende innsats. Det er forebyggende i mer enn én forstand, fordi det gir overskudd og setter farge på våre hverdager, noe som ikke bare er helsefremmende, men som også virker konfliktdempende og brobyggende. Det er ikke sikkert at Johann Sebastian Bach ville brydd seg så mye om dette om han hadde levd, men enhver økning på kulturbudsjettet tror jeg han ville ha satt pris på.