Nikolai Astrup (Høyre), 2013-12-12:
Norge har unike naturressurser som må forvaltes og foredles til beste for samfunnet og fremtidige generasjoner, enten vi snakker om flora eller fauna, fossefall eller fossil energi. Norsk petroleumsindustri står for en fjerdedel av bruttonasjonalprodukt – en tredjedel av statens inntekter og halvparten av nasjonens eksportinntekter. Den sysselsetter en tiendedel av arbeidsstyrken og står for en tredjedel av verdiskapingen. Betydningen av petroleumsnæringen for norsk økonomi er åpenbar. Det er derfor positivt at det er bred enighet på Stortinget om veien videre for norsk petroleumsindustri. Samtidig gjør næringens størrelse at vi er mer sårbare for svingninger i oljeprisen enn noen gang før. Den langsiktige omstillingen til et lavutslippssamfunn gjør det nødvendig å ha flere tanker i hodet samtidig. Derfor er det positivt at regjeringen så klart og tydelig har signalisert en offensiv politikk for å styrke rammevilkårene for næringslivet i Fastlands-Norge, bl.a. gjennom sterkere satsing på vei og jernbane, forskning og utvikling, miljøteknologi og vekstfremmende skattelettelser, men også at klimapolitikken skal forsterkes og integreres i alle politikkområder. Norge kan aldri bli et lavkostland, men vi kan styrke vår konkurransekraft ved å utvikle og ta i bruk klimavennlig teknologi. Da må vi spille på lag med næringslivet og kunnskapsmiljøene. Grønne tanker må kunne omsettes i sorte tall i bedriftene. Et aktivt og sterkt næringsliv som skaper verdier og arbeidsplasser, er ikke en motsetning, men en forutsetning for å kunne løse miljøproblemene. Det gjelder ikke minst innenfor energisektoren. Norge har et betydelig potensial for å skape verdier med utgangspunkt i fornybar energi. Det svensk-norske markedet for elsertifikater bidrar til å øke produksjonen med 26,4 TWh frem mot 2020, men hvis kraften skal ha en verdi, må den anvendes. Da er det tre formål som er spesielt viktig. For det første: fase ut fossil energi der det er mulig og hensiktsmessig. Forbud mot fyring av fossil olje fra 2020 er en god begynnelse, men vi vil også se økt kraftbehov i transportsektoren og i petroleumssektoren i årene som kommer. For det andre: tilrettelegging for ny miljøvennlig industriproduksjon. For det tredje: spille en større rolle i kraftforsyningen i våre europeiske naboland som leverandør av balansekraft i markeder med mye sol og vindkraft. De nye mellomlandsforbindelsene til Tyskland og Storbritannia vil være viktig for å oppnå dette. Det er ikke bare ny fornybar energi som skal til for å redusere klimagassutslippene. Norge har teknologi, kompetanse og kapital til å gjøre en forskjell på mange områder. Vi må prioritere tiltak som kan redusere utslippene hjemme, men som også har en betydning ute. Oljeformuen gir oss handlingsrom til å sette av betydelige midler til teknologiutvikling, bevaring av regnskog, støtte til fornybar energi og en raskere omstilling av transportsektoren. Som en stor petroleumsprodusent har Norge både et ansvar for og en egeninteresse i å utvikle en kostnadseffektiv teknologi for fangst og lagring av CO2. Høyre har helt siden 2009 påpekt at det har vært store utfordringer med fullskalaprosjektet på Mongstad og har presisert at kostnadene må reduseres betydelig dersom det skal være aktuelt å realisere. Vi ønsker at det første fullskalaanlegget for fangst og lagring av CO2 som Norge finansierer, skal være til oppmuntring og inspirasjon for andre land og aktører – ikke bli stående til skrekk og advarsel. Dersom CO2-håndtering skal ha en verdi som utslippsreduserende tiltak, må den på sikt kunne benyttes av flere enn verdens rikeste land. Kompleksiteten i utfordringene knyttet til CO2-håndtering tilsier at det er fornuftig av regjeringen å utarbeide en ny strategi for Norges arbeid med dette. Frivillig skogvern er et svært viktig virkemiddel for å ivareta våre nasjonale og internasjonale forpliktelser om å stanse tap av biologisk mangfold. Høyre har lenge etterlyst økte bevilgninger til dette formålet og er glad for at bevilgningen i 2014 gjør det mulig å hente inn deler av etterslepet etter at feltet ble kraftig nedprioritert de første syv årene de rød-grønne styrte. Den internasjonale skogsatsingen er også svært viktig. Innsatsen for redusert avskoging i regnskogen er et effektivt virkemiddel for å redusere klimagassutslippene i verden, men det er også et viktig bidrag for å opprettholde det biologiske skattkammeret regnskogen utgjør og livsgrunnlaget for svært mange mennesker som lever i eller av det skogen kan by på. Dette er bakgrunnen for at Høyre og de andre opposisjonspartiene den gang foreslo – og fikk gjennomslag for – en internasjonal skogsatsing under forhandlingene om det første klimaforliket. Det er svært positivt at regjeringen har varslet at satsingen skal fortsette helt frem til 2020. Det sikrer forutsigbarhet for mottakerlandene. Så helt til slutt – la meg si til representanten Aaslands historieskriving: Det var opposisjonspartiene som gjennom to klimaforlik presset den forrige regjeringen til å innta en mye mer offensiv holdning i klimaspørsmålet. Det er veldig interessant når representanten Aasland nå forsøker å fremstille det som om det var Arbeiderpartiet som var pådriver, mens vi andre var bremseklossen. Sannheten er den stikk motsatte. Jeg er glad for at den nye regjeringen ønsker å føre en mer ambisiøs klimapolitikk enn det den forrige regjeringen gjorde, fordi det haster å finne en løsning på klimautfordringene.