Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-01-30:
Først vil jeg også få takke både interpellanten og statsråden for gode innlegg og også for at det kan se ut som at det er ting på gang. Det er en veldig viktig sak som blir reist. Det er en viktig sak for de ungene det gjelder, og den er viktig også i det perspektivet som flere har løftet fram, at en unngår at ungene ender opp i en kriminell løpebane når de blir eldre. Jeg sjekket i den Fafo-rapporten fra 2004 som interpellanten viste til, og jeg ser at dette angår ca. halvparten av de innsatte – ca. halvparten er i faste forhold når de kommer inn i fengsel, og ca. halvparten har barn. Det interessante er at sju av ti fedre hadde kontakt med ungene ukentlig eller oftere før de kom inn i fengsel. For mødrene er dette tallet litt lavere – fire av ti. Det viser at dette er en problemstilling som berører veldig mange av dem som er innsatt, og veldig mange barn. I det perspektivet: Hvis en ser på sammenhengen mellom foreldre og unger når det gjelder f.eks. utdanning, yrkesvalg eller f.eks. økonomiske problemer, trygdebruk, men også kriminalitet, vet vi at barn har en tendens til å gjøre mye av det samme som deres foreldre har gjort. Derfor er dette veldig viktig, både ut fra ungenes perspektiv, som skal ha en best mulig oppvekst og sikres livskvalitet, og også når det gjelder forebygging, å unngå kriminalitet. For meg viser dette bredden i feltet som vi jobber med i justiskomiteen. En kan lett snakke om forholdene i fengselet, men det viser bare hvor viktig det er – som også andre har vært inne på – at en sikrer at disse ungene blir fulgt godt opp i skolen, at barnevernet kommer tidlig inn der det er utfordringer, at de får god oppfølging med tanke på helse, at kommunene utarbeider egne planer, noe som også et godt innlegg her fortalte om. Forebygging er stikkordet. Men jeg ønsker spesielt å løfte opp innholdet i kriminalomsorgen. Justisministeren har vært prisverdig når det gjelder å påpeke at det er for høyt belegg, at det er en jobb som må gjøres. For vi vet at utfordringene når det er så høyt belegg, er at ansatte sliter med å få tid til å følge opp de programmene som en ønsker for å sikre best mulig rehabilitering, men også at avstandene blir lange. Slik er det f.eks. i mitt eget distrikt: Mange fra Agder som soner i fengsel, må reise til Åna fengsel eller enda lenger. Da blir det mer utfordrende også for ungene. Jeg besøkte Åna fengsel på mandag. Barneansvarlige er et godt tiltak, og jeg er glad for at interpellanten løfter det så tydelig fram, og at statsråden ønsker å se videre på dette. Jeg tror det vil være viktig å ha dette i alle fengsler. I Åna fengsel hadde de ikke økonomi til å gjennomføre så mange av programmene som de ønsket, og det er en kjent tilbakemelding vi får fra ansatte i kriminalomsorgen. Men de hadde ett program, og det var Pappa i fengsel. Jeg er glad for at det var en prioritert oppgave hos dem. Den ene fangen som jeg møtte, og som hadde sittet inne gjentatte ganger, hadde hengt opp 20–30 bilder av sin datter på tre år. Det viser hvor mye det betyr for dem når de er i fengsel, at de får lov til å opprettholde kontakten. Han tok meg i hånda og lovte at han aldri skulle havne i fengsel igjen. Jeg håper det er et løfte han holder. Fra Kristelig Folkepartis side vil jeg også understreke at den veien som den nye regjeringa og samarbeidspartiene har vist når det gjelder en økt satsing også på de frivillige organisasjonene, må fortsette. Flere har nevnt Foreningen for Fangers Pårørende, Kirkens Bymisjon, WayBack, Frelsesarmeen, Røde Kors osv. Det gjøres et veldig godt arbeid også av dem, og det skal vi heller ikke undervurdere. Det er også et aspekt ved straffegjennomføringa: En SSB-rapport fra 2013 viste f.eks. at de som gjennomfører straff med elektronisk fotlenke og samfunnsstraff, i mindre grad mister kontakt med samfunnet og arbeidslivet sammenliknet med personer som soner i fengsel. Hvis en ser på tallene for tilbakefall i den samme rapporten, fra 2005, var det etter fire år i frihet 55 pst. som hadde begått en ny forbrytelse og ble siktet på nytt. Det var 42 pst. som fikk en dom, og det var 33 pst. som kom tilbake i fengsel. En vet også at tallene er mye lavere for alternative soningsformer. At man har både rehabiliteringa og situasjonen for barna med i bildet, er et godt perspektiv i de debattene vi skal ha om kriminalomsorgen.