Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2017-06-08:
Arbeiderpartiet er for endringer i kommunestrukturen, men imot bruk av tvang. Vi støtter at kommunene slår seg sammen der det gir bedre tjenester til innbyggerne, og vi har helt fra starten av denne prosessen støttet at kommunene snakker sammen for å se på om kommunegrensene hindrer et bedre tilbud til innbyggere og næringsliv lokalt. Arbeiderpartiet har også støttet de økonomiske virkemidlene i reformen, som engangsstøtte, reformstøtte og inndelingstilskudd. Derfor støtter Arbeiderpartiet og kommer til å stemme for de sammenslåingene som har tilslutning lokalt, når vi skal votere senere i dag. Så er det mye vi som partier er uenige om i denne saken, men jeg vil dele komitélederens anerkjennelse av den jobben de folkevalgte lokalt har gjort i sine lokalsamfunn gjennom denne prosessen. Vi vet at det har vært mange og ofte svært krevende prosesser, og lokalpolitikerne fortjener derfor ros og anerkjennelse. Vi ser også at mange gode lokale prosesser fører til frivillige sammenslåinger, der ulike partier har gått i front og samarbeidet der det nå er enighet om å gå sammen. For et par uker siden var jeg i Molde og møtte lokalpolitikere fra ulike partier fra de kommunene som nå blir en del av nye Molde kommune – et strålende eksempel på hvordan man har jobbet målrettet og konkret, og der man også hadde en veldig bevisst holdning til at man må bruke de folkene man har i de berørte kommunene, for å skape framtidens nye kommuner. Mange andre gode eksempler kunne vært trukket fram her, fra Kvalsund/Hammerfest i nord og sørover i landet. Jeg legger merke til at regjeringspartiene nok en gang har angrepet Arbeiderpartiets bidrag gjennom sine innlegg. Da vil jeg minne dem om at jeg tror nok det hadde blitt en ganske stusslig dag for dem i Stortinget i dag uten det arbeidet som Arbeiderpartiets lokalpolitikere har lagt ned. Vi har mer enn 200 ordførere spredd utover hele landet, både i små og i store kommuner, i byer og i distrikt, og det er veldig mange Arbeiderparti-ordførere som har stått i front lokalt i arbeidet med kommunereformen. Tilbakemeldingen fra dem til oss har vært at her må lokalpolitikerne og rikspolitikerne spille på lag. De har vært veldig tydelige på at gode lokale prosesser og frivillighet er det klart beste utgangspunktet for å bygge en ny kommune. Bruk av tvang gir et tilsvarende dårlig utgangspunkt og resultat. Derfor støtter ikke Arbeiderpartiet tvangssammenslåing av kommuner eller fylker. Det bryter med hele utgangpunktet i reformen, nemlig at den skulle bygge på frivillighet. Vi tror at vettet er ganske likt fordelt i dette langstrakte og mangfoldige landet. Vi må lytte til folk og dem som bor i kommunene. Vi skal vokte oss vel for å sitte på et bakrom i Oslo og tegne kart og tro at vi vet best. Vi vet også at det å bli tvunget sammen mot sin vilje er et dårlig utgangspunkt for det samarbeidet som må være der rundt neste sving, og de tilbudene og tjenestene som innbyggerne skal ha. Derfor kommer Arbeiderpartiet til å stemme imot alle tvangssammenslåinger som regjeringspartiene og Venstre legger opp til. Som sagt har Arbeiderpartiet støttet deler av innholdet og virkemidlene i reformen. Men samtidig har vi gjennom denne prosessen pekt på hva vi ville gjort annerledes. Det hadde vært riktig og nødvendig med romsligere tidsfrister og økonomiske gulrøtter uten holdbarhetsdato. Vi har advart kraftig mot å endre spillereglene underveis med endringer i inntektssystemet. Vi ville ha sørget for en romsligere kommuneøkonomi og vist kommunene mer tillit. Står Arbeiderpartiet og opposisjonen på Stortinget alene om å mene at regjeringen kunne ha gjennomført prosessen på en bedre måte? Det gjør vi helt åpenbart ikke. I en undersøkelse gjennomført av Kommunal Rapport svarer 76 pst. av lokalpolitikerne at de er misfornøyd med regjeringens gjennomføring av reformen. Det er oppsiktsvekkende, men det er ikke overraskende, for det har som nevnt ikke manglet på advarsler og alternative veivalg fra opposisjonen her på Stortinget. Blant de tingene som har vært omdiskutert, er fylkesmennenes rolle. Fra å mene at fylkesmennene burde avskaffes, har regjeringspartiet Fremskrittspartiet brukt fylkesmennene flittig i arbeidet med kommunereformen. Vi i Arbeiderpartiet har hele tiden støttet at fylkesmennene skulle bistå kommunene i prosessen og oppsummere vedtakene i det enkelte fylket. Men vi har også ment – og mener fortsatt – at fylkesmennene burde legge avgjørende vekt på kommunenes egne anbefalinger og konklusjoner. Her har fylkesmennene tolket oppdraget fra regjeringen svært ulikt fra fylke til fylke, og regjeringen har ikke gjort noe for å oppklare hva oppdraget var. Så kan man spørre seg om hvorfor regjeringen ikke har lyttet til de innvendingene som er kommet underveis i prosessen. Det er ikke jeg den rette til å svare på, jeg bare konstaterer at man er veldig opptatt av alt som kan telles. Resultatet er iallfall at det er en viss spenning knyttet til avstemningen senere i dag og hvorvidt regjeringen og Venstre har flertall i salen for sine tvangssammenslåinger. Når det i de hele tatt kan spekuleres i at to utbrytere fra regjeringspartiene kan stoppe flere av regjeringspartienes egne forslag, sier det noe om hvor syltynn forankring regjeringen og Venstre har for å overkjøre lokaldemokratiet og regionaldemokratiet. Regjeringen har ikke på noe tidspunkt greid å redegjøre for hva slags kriterier de har lagt til grunn for at noen kommuner blir tvangssammenslått, mens andre fortsetter som egne kommuner. Noen steder støtter regjeringen seg på fylkesmennenes anbefaling, andre steder ser de helt bort fra det. Det eneste man kan finne igjen, er at regjeringspartiene holder sine egne kommuner unna tvangssammenslåing, sånn som Aftenposten viste i sin gjennomgang i februar. Så har Arbeiderpartiet ved ulike anledninger blitt beskyldt for å ville reversere kommunereformen. Det er ikke riktig. Vi kommer selvfølgelig til å gjennomføre frivillige kommunesammenslåinger som vedtas her i dag. Men dagens regjering kan ikke forvente at når de har brukt den siste natten før stortingsbehandlingen på å piske sine egne på plass, så skal Arbeiderpartiet gjennomføre tvangen om vi kommer i regjering. Derfor skal tvangssammenslåtte kommuner og fylker kunne be om å få omgjort vedtakene etter et regjeringsskifte. Om de benytter seg av den muligheten, er opp til dem selv. Samtidig vil jeg understreke at prosessen med sammenslåinger av kommuner stopper ikke i dag. Kommunestrukturen må være dynamisk. Arbeiderpartiet vil legge til rette for frivillige kommunesammenslåinger også i neste stortingsperiode. Juni 2017 skal ikke, sånn som Høyre og Fremskrittspartiet har lagt opp til, være et nå eller aldri for kommuner som mener endringer i strukturen betyr en styrking av tjenestetilbudet til innbyggerne. Vi vil videreføre og om nødvendig forsterke økonomiske incentiver for å stimulere til flere frivillige kommunesammenslåinger. Men den største oppmerksomheten må kommunene nå ha på å bygge videre ut tjenestetilbudet sitt på viktige områder som barnehage, skole, omsorg og helsetjenester. Arbeiderpartiet skal stille opp for kommunene med økonomiske opplegg som gjør det mulig. Så noen oppklaringer fra innstillingen. Først en feil. Arbeiderpartiet står ikke bak A. XX, som er forslag om å slå sammen Åfjord og Roan. Begrunnelsen vår for det er at det nå er veldig uklart hvem som ønsker å slå seg sammen med hvem, i det aktuelle området. Arbeiderpartiet støtter en sammenslåing av Vågsøy og Flora, basert på at det er lokal tilslutning til sammenslåingen. Men det ligger som et klart premiss fra vår side at Stortinget må respektere Bremanger kommune, som ikke ønsker å slå seg sammen med nabokommunene. Derfor fremmer vi – vi er i et litt uvanlig selskap her – sammen med Fremskrittspartiet og Venstre et forslag som presiserer dette, og som kommer til erstatning for A. XXIV i innstillingen. Det er i den sammenhengen grunn til å bemerke at Høyre ikke støtter denne sammenslåingen, selv om den har lokal tilslutning. Samtidig har Høyre fremmet et forslag om å slå sammen Bodø og Steigen, noe som ikke har lokal tilslutning. Nå har jeg forstått det sånn av innlegget til representanten Jenssen at Høyre har ombestemt seg i løpet av den siste uken og likevel ikke står ved det forslaget. En annen kuriositet: Rindal kommune ønsker å bytte fylke fra Møre og Romsdal til Trøndelag. Vi lytter til det og forventer at regjeringen sørger for det. Bindal kommune, derimot, ønsker ikke å bytte fylke fra Nordland til Trøndelag. Arbeiderpartiet mener at det må respekteres. Vi vil la innbyggerne i Bindal fortsette som egen kommune og som nordlendinger. Så hvis bare denne B-en kan byttes ute med en R, er saken løst. Trøndelag får uansett en kommune ekstra. Stortinget behandler i dag også den såkalte regionreformen. Det er ikke riktig, som representanten Jenssen påsto, at Arbeiderpartiet har satt seg på sidelinja. Tvert imot, dette er en sak som Stortinget har behandlet hvert år de fire årene denne stortingsperioden har vart, og Arbeiderpartiet forsøkte for to år siden å samle partiene til en enighet og et kompromiss om hvordan det regionale nivået skulle se ut. Det blokkerte Høyre og Fremskrittspartiet fordi man ikke ønsket å styrke det regionale folkevalgte nivået med flere oppgaver. Dagens behandling bekrefter det: Flertallet er kun opptatt av struktur og i svært liten grad av innholdet i reformen. Arbeiderpartiet står bak flere forslag som handler om å overføre oppgaver til det regionale folkevalgte nivået. Noen av forslagene får flertall, men flere får det ikke. Stortingsflertallet slår nå sammen flere fylker der det ikke er tilslutning til det. Det har vi fått bekreftet gjennom flere vedtak i fylkene, men en undersøkelse som ble gjengitt i flere medier i går, viser f.eks. at det er et klart flertall mot sammenslåing i både Troms og Finnmark og mot nye Viken. Kun hver fjerde velger i disse områdene støtter sammenslåing. Stortingsflertallet, hvis det fortsatt er det, er med andre ord i utakt med befolkningen. Forslaget til regionkart er preget av vilkårlighet, uansvarlighet og umodenhet. Det er ikke lett å skjønne hvordan dette skal styrke demokratiet eller gi bedre tjenester til innbyggerne. Det er også veldig vanskelig å forstå logikken bak at noen fylker er valgt ut og tvunget sammen mot sin vilje, mens andre får fortsette som i dag. Forslaget bærer i det hele tatt preg av å være fremmet av to partier, Høyre og Fremskrittspartiet, som jo har som et uttalt mål å legge ned det regionale folkevalgte nivået. Det er rart at Kristelig Folkeparti og Venstre går med på det. Det er svært betenkelig at stortingsflertallet presser igjennom dette mot fylkenes vilje – et knappest mulig flertall i Stortinget – når partiene hver for seg sier at dette mener de egentlig ikke. Her har både Høyre og Fremskrittspartiet klargjort at de ønsker egentlig ikke de endringene det er snakk om å gjøre. Kristelig Folkeparti har flere ganger uttalt at de synes dette ikke er noe godt kart. Og Venstre har sagt at man har gått med på å lage en ny struktur. Da er det veldig spesielt at man likevel går til det skrittet å gjøre dette. Det er ikke Arbeiderpartiet med på. Når det gjelder prosessen på Vestlandet, har Hordaland og Sogn og Fjordane ønsket å slå seg sammen hvis det kom oppgaver som ga grunnlag for det. Det har vi fått klare signaler om at det gjør det ikke, og derfor kommer Arbeiderpartiet til å stemme imot også den sammenslåingen. Vi støtter sammenslåingen av Agder-fylkene. I neste periode ønsker Arbeiderpartiet å styrke det regionale folkevalgte nivået med en nøktern oppgaveoverføring som det er realistisk å få gjennomført, i tråd med de forslagene som vi fremmer i Stortinget i dag. Vi er positive til å gjøre strukturendringer, men det må da skje i forståelse med de berørte fylkene og ikke på tvers av deres ønsker eller ved å tenke på tallet 10 eller et annet magisk tall. Vi trenger ikke en regjering som ommøblerer landet, vi trenger en regjering som bygger landet, og som spiller på lag med folk. Regjeringen har begrunnet målet om færre, større og mer robuste kommuner med at kommunene skulle få ansvar for flere oppgaver og mer makt og ansvar. Jeg vet ikke helt om borgerlig vigsel, stempling av pass og riktig kopi helt bidrar til å oppfylle den målsettingen. Det mest oppsiktsvekkende er forslaget om å kommunalisere tannhelsetjenesten, som ble overført til fylkeskommunene i 1984, og som har vist seg å være en suksess. Vårt utgangspunkt er at oppgavene må fordeles på en måte som sikrer best mulige tjenester til befolkningen. Til slutt vil jeg ta opp de forslagene Arbeiderpartiet står bak.