Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2012-02-09:
Jeg har lyst til å starte med å gi noen veldig overordnede perspektiver på denne debatten. Hvis du ser trendene i samfunnet – akkurat som forsvarsministeren sa – er vi i Norge inne i en periode der kampen om arbeidskraften tilspisser seg. Det forsterkes bl.a. av aldringen i befolkningen, men også fordi vi i Norge lykkes veldig godt med å skape nye arbeidsplasser. Det har blitt mange flere som har kommet i jobb. Da vi på 1930-tallet snakket om arbeid til alle, mente vi at alle menn skulle få arbeid, da vi snakket om arbeid til alle på 1970-tallet, mente vi at alle kvinner skulle ha arbeid. Når vi i dag snakker om arbeid til alle, handler det veldig mye om at alle skal med – ikke sant. Så dette har forandret seg veldig. Da vi innførte alderspensjon i folketrygden i 1967, var det 4,1 yrkesaktiv per pensjonist. I 2050 kommer det til å være 1,6 yrkesaktiv per pensjonist. Til tross for rekordstor arbeidsinnvandring til Norge kommer kampen om arbeidskraften til å tilspisse seg framover. Det er den virkeligheten som også Forsvaret må forholde seg til. Da tenker jeg at det å være en attraktiv arbeidsplass, det å ha et godt arbeidsmiljø, det å legge vekt på kompetanseutvikling, det å kunne konkurrere om lønn, det å kunne rekruttere fra hele befolkningen, det å tenke kreativitet og på en måte det å klare å tilpasse seg, med en familiepolitikk som gjør at du er en attraktiv arbeidsgiver, blir mer og mer viktig. I tillegg er det slik – akkurat som både Tore Nordtun og forsvarsministeren sier – at Forsvaret har forandret seg vesentlig de siste årene. Forsvaret har blitt en kompetanseorganisasjon og er operativt. Det krever kanskje også en annen type mennesker enn det vi rekrutterte før. For å kunne klare å rekruttere i framtiden mener jeg Forsvaret på en måte er nødt til å forstå hvilken virkelighet de lever i, at kampen om arbeidskraften tilspisser seg. Er Forsvaret attraktivt nok til å klare å rekruttere de folkene vi har behov for framover? Det er det store spørsmålet. Så er jeg veldig glad for at forsvarsministeren har oppdaget hvor viktige kvinner er, og hvilke egenskaper kvinner har. Det er fortsatt altfor få kvinner i Forsvaret, og personlig må jeg bare innrømme at da vi hadde dette oppe på landsmøtet i Arbeiderpartiet for fire år siden – eller er det to år siden, jeg husker ikke – stemte jeg for kvinnelig verneplikt. Jeg mener at det er en av de tingene som det er viktig å diskutere, men at vi selvfølgelig skal hente erfaringer fra sesjonsplikten. Jeg er veldig glad for at Tore Nordtun legger så stor vekt på det vi kan kalle fagarbeiderne i Forsvaret. Det er meningsløst – det tror jeg vi alle erkjenner – at man i en alder av 35 år forsvinner eller på en måte blir tvunget ut, enten over på Krigsskolen, det er en vei, en mulighet, eller over i det private næringsliv. Jeg synes også det er veldig viktig når regjeringen nå skal legge fram en ny langtidsplan for Forsvaret, at vi tar tak i denne diskusjonen og ser på hele ordningen med avdelingsbefal, og at vi klarer å ta vare på Forsvarets fagarbeidere og den kompetansen som de har klart å tilegne seg, på en veldig god måte. Så er det en utfordring at lønnsstrukturen er såpass knyttet til grad. Det er også en av de tingene jeg tror det er viktig å se på, fordi det fører til at vi får et forsvar som er for topptungt – det er for mange høvdinger og for få indianere. Det er en utfordring vi må ta på alvor. Det å være leder og det å være ansatt i det forsvaret vi har i dag, krever andre egenskaper enn det vi hadde behov for for ti år siden, og det er veldig viktig at vi klarer å konkurrere om arbeidskraften framover.