trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Det forbauser ikke å høre Fremskrittspartiet i denne debatten i forhold til deres syn på det offentliges oppgave både når det gjelder reguleringer og ordninger innenfor fiskeriene. Det jeg imidlertid stusser veldig på, er det som flertallet i komiteen er enig om må skje når det gjelder små bedrifters mulighet til å kunne samarbeide i forhold til utviklingen på markedssiden. Det forbauser meg at Fremskrittspartiet går imot at det skal kunne legges opp til et felles apparat på dette feltet. Det må nettopp være en styrke og gi en mulighet for små bedrifter langs kysten til å kunne gjøre et arbeid i fellesskap. Mener ikke Fremskrittspartiet at et slikt arbeid vil bidra til at vi fortsatt skal kunne ha en befolkningsstruktur i Norge som den vi har, med en befolkning langs kysten som i stor grad er basert på at vi har sterke bedrifter i kystsamfunnene? Hver bedrift i seg selv er for liten til å kunne ha dette apparatet. Et samarbeid må være rette veien å gå, og derfor vil jeg spørre Fremskrittspartiet om hvorfor det ikke synes slikt samarbeid er fornuftig. Råfiskloven har vært uhyre viktig som et grunnelement innenfor norsk fiskeri. Og jeg tror også det er stor enighet i dag om at vi hele tiden må ha en råfisklov som er tilpasset den tiden vi lever i, og derfor må det gjøres justeringer. Det blir gjort hele veien, det er det også stor enighet om. Men når Fremskrittspartiet går til det skritt at de ønsker å oppheve hele loven, må en virkelig kunne utfordre dem litt og spørre: Hva ønsker en skal ivareta de mange forholdene råfiskloven i dag ivaretar, nemlig samfunnsoppgaver som ressursforvaltning og deres kontrollfunksjon? Hva skal komme isteden? Der synes jeg Fremskrittspartiet blir veldig diffust. Jeg vil også oppfordre dem til å si litt mer om hva de ønsker i forhold til deltakerloven, som de også ønsker å oppheve.
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Det er fristende å utfordre Fremskrittspartiet nærmere på en del ting vedrørende råfiskloven, men jeg tror ikke jeg skal gjøre det. Vi får svar som er nokså – føler jeg – uklare i forhold til hva en egentlig vil. Jeg la også merke til at representanten Knudsen heller ikke sa noen ting om det jeg kort nevnte i forhold til deltakerloven. Men det som først og fremst er grunnen til at jeg ville ta en ny replikk, er det som gjelder samarbeid mellom små bedrifter på markedssiden. Jeg synes Knudsen bare snakket rundt det spørsmålet i sitt svar. Og derfor må jeg spørre igjen: Er det ikke fornuftig at småbedrifter, som selv verken har økonomi til det eller mulighet på andre måter, har det markedsapparatet som trengs for å kunne møte de utfordringer som norsk fiskeriindustri står overfor? I et samarbeid mellom bedriftene vil en også kunne oppnå at hver enkelt bedrift blir styrket pluss at vi ville oppnå den samlede effekt som vi ønsker for norsk fiskerinæring i forhold til markedssiden. Hvor vil egentlig Fremskrittspartiet på dette feltet? Jeg sitter ikke i næringskomiteen, men jeg ser av det som går igjen i forhold til behandlingen, at Fremskrittspartiet har gått imot en slik utvikling som et flertall i komiteen ønsker.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-02-23:
Som venta har punktet om råfisklova vorte eit sentralt emne her i dag. Det hadde vi venta, slik som innstillinga lyder. Råfisklova har vore svært sentral i norsk fiskeripolitikk. Kristeleg Folkeparti har støtta og støttar framleis bruken av det lovverket. Og minsteprisar har medverka til ein stabilitet i råfiskmarknaden. Regelverket gir etter vårt syn tilstrekkeleg moglegheit for flåten og industrien til å finna fram til fungerande og langsiktige løysingar for førsteomsetninga. Eg kan ikkje sjå at råfisklova generelt sett er til hinder for fornuftige, langsiktige avtalar mellom fiskebåt og mottakar. Dette lovverket vil Framstegspartiet avskaffa. Spørsmålet blir då: Korleis ser Framstegspartiet for seg at førsteomsetninga skal regulerast? No sa Knudsen litt om det i stad, men kan han utdjupa det? Ser ikkje Framstegspartiet behovet for eit lovverk i botnen for omsetninga?
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 1999-02-23:
Å forvalta fiskeressursane på kort og lang sikt er det denne meldinga eigentleg dreiar seg om. Norsk fiskerinæring har fått lært den leksa gong på gong bakover i tida. Gjennomsnittsalderen på norske fiskebåtar er høg. Den teknologiske utviklinga går fort, og det skulle tilseia at utskiftingstakta skulle vera høgare enn den har vore den siste tida. På dette grunnlaget var det riktig av Regjeringa å oppheva rammestyringa av nybyggings- og importløyve for fiskefartøy. Eg har med stor interesse merka meg det fiskeriministeren i meldinga seier om tilhøvet til eigenkapitalspørsmålet. Moglegheita til å kunna byggja opp eigenkapital ved hjelp av eiga inntening trur eg er fundamental i store delar av næringslivet, slik også i fiskerinæringa. Dersom vi meiner at flåten framleis skal vera fiskareigd, og det meiner vi i Kristeleg Folkeparti er eit av dei berande elementa i norsk fiskeripolitikk, ja, så må det leggjast til rette for avsetjingsmoglegheiter for delar av overskotet. Meldinga peikar på fleire måtar å gjera dette på. Utsett gevinstskattlegging er eitt moment. Det tek ofte tid å gjennomføra eit sal, å få offentlege godkjenningar, osb. Fondsavsetjing vil også ha fleire positive verknader: Båtkjøp kan planleggjast over lengre tid og med større del eigenfinansiering. Ved klassing vil ei slik ordning kunna nyttast. Eg trur at ei slik ordning vil ansvarleggjera norsk fiskerinæring på ein god måte og føra til meir langsiktig planlegging i investeringane. Dette siste er svært viktig i ei slik næring som fiskerinæringa. Ei fornuftig eigenfinansieringsordning vil også på lengre sikt sikra ei naturleg rekruttering til denne næringa. Det er nemleg slik at skal desse arbeidsplassane vera attraktive, må det vera mogleg å gjennomføra ei kontinuerleg fornying av båtar og utstyr. Som så mange andre har sagt før i denne debatten, er det viktig å leggja til rette for å ta best mogleg vare på det råstoffet som er tilgjengeleg. Dette vil krevja investeringar både om bord i båtane og i produktutvikling på land. Næringskomiteen har under behandlinga av denne meldinga fått presentert både offensiv satsing og kreative løysingar for å bruka heile fisken. Målet må vera at såkalla biprodukt skal takast vare på 100 pst. Til slutt: Behandlinga av denne meldinga har lært meg følgjande: Det er og må vera plass for både kystflåten, sjarken og den havgåande flåten med og utan ombordproduksjon. Etter mitt syn blir utfordringane i framtida å makta å regulera den innbyrdes forvaltninga mellom desse gruppene.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-02-23:
På fem minutt får ein slett ikkje sagt alt. Men kvinna si rolle i kystsamfunnet er like viktig som kvinna si rolle elles i Distrikts-Noreg. Dersom kvinna flyttar, dersom kvinna ikkje har arbeidsplass eller kan fø seg sjølv, flyttar ho, og då er det heller ikkje grunnlag for mannen til å bu der. Det som Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti har vore einige om, er at tilleggsnæringar innanfor havbruk må kunna verta kvinner sitt domene. Vi ser allereie at kvinner har søkt om moglegheit til å driva skjelnæring, og eg trur at det kan vera ei framtidsretta næring som også kvinner kan ha større del i enn dei tradisjonelt har hatt innan fiskeri. Når det er sagt, vil eg seia at det ikkje er nokon grunn til at kvinnene ikkje både skal fiska og særleg styra fiskeriet, slik det er aukande tendens til f.eks. i Austevoll, som er ein av dei sterkaste fiskerikommunane som finst i landet. Kristeleg Folkeparti er veldig opptatt av at satsing på kvinnesida bør vera ein viktig del av fiskerinasjonen Noreg. Men det står ikkje så forferdeleg mykje om det, verken i meldinga eller i dei komitémerknadene som Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti er saman om.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-02-23:
Eg kan forsikra representanten Terje Knudsen om at vi ikkje vil gå med ryggen inn i framtida. Og det gjer vi då heller ikkje. For dagens fiskeripolitikk verkar. Den verkar faktisk veldig godt. Fiskeria har utvikla seg til å verta Noregs nest største eksportnæring. Det betyr at den fiskeripolitikken som vi fører, har verka positivt. Ein ekspanderer kontinuerleg. Det eg som kystkvinne også kjenner til, er at dei som driv med fiskeri, har gode kår. Det synest eg er positivt, dei skal ha det. Dei som driv med havfiske, har spesielt gode kår. Det vi treng, er å forvalta dei ressursane som er fornybare, men som for enkelte artar sitt vedkomande er i faresonen, med forstand. Då kan fiskeri verta Noregs nest største og kanskje største eksportnæring i det hundreåret som ligg føre oss.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-02-23:
Det undrar meg at Høgre vil svekkja råfisklova. Er ikkje auksjonsprinsippet den beste forma for marknadsprisfastsetjing som vi kan få? Er ein plutseleg mot marknaden når det verkar i fiskarens favør? Det undrar meg også at Høgre ikkje lenger har sansen for den frie, sjølvstendige næringsdrivande fiskar. Kvifor er det ikkje OK for Høgre at fiskarane framleis skal ha kontroll over eiga bedrift, ved å eiga 51 pst. av båten?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 1999-02-23:
Når det gjeld forslag nr. 1, frå Framstegspartiet og Høgre, har komiteen gjeve sterke føringar for å redusera selbestanden. Det er kanskje ikkje alltid nødvendig å ha både belte og bukseselar på. I tillegg har statsråden gjort greie for at grønlandssel er under russisk forvalting, så eg vil sterkt oppmoda forslagsstillarane til å oversenda dette, elles finn sentrumspartia å måtte stemma imot det. Når det gjeld forslag nr. 2, oppmodar eg sentrumspartia til å stemma imot det. Når det gjeld SV sitt forslag nr. 3, oppmodar eg sentrumspartia til å stemma imot det, fordi vi har teke vare på dei målsetjingane som her er nemnde, i tillegg til at vi vil ha ei lønsam næring, som det er fokusert sterkt på i meldinga. Når det gjeld forslaga nr. 4 og 5, frå SV, ber eg om at desse vert oversende i og med det statsråden sa om at det var arbeid i gang på begge desse områda.
Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Jeg er overrasket over at representanten Apelthun Sæle med sin rolle i formingen av framtidens fiskeripolitikk ikke la vekt på kvinners rolle i denne næringen. Mange kystkvinner med et mangfold av erfaringer og kompetanse på området ser ikke muligheter for en karriere innenfor fiskerinæringen. Hvorfor gjør de ikke det? Er det f.eks. utdanning til denne sektoren som er et hinder for det? Kvinnesatsingen må ikke bare bli et alibi. Det vil næringen og samfunnet totalt tape på. Hvilke konkrete tiltak ser Kristelig Folkeparti som viktige for å synliggjøre kvinners betydning i kystsamfunnene og dermed i fiskerinæringen?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Rekrutteringen til fiskerinæringen er uten tvil en meget sentral utfordring, og jeg er enig med Ivar Kristiansen i at den nok er viet for lite oppmerksomhet i meldingen. Jeg er også enig med Kristiansen i at en lønnsom næring med vekt på økt verdiskaping selvsagt er meget vesentlig for rekrutteringen. For meg er det et tankekors at mange av dem som flytter ut fra kystdistriktene, kan tenkes å gjøre det fordi de ikke oppfatter det slik at fiskeindustrien gir en tilstrekkelig interessant, utfordrende og sikker arbeidsplass. Hvis vi skal kunne utvikle næringen, og hvis vi generelt sett skal kunne bedre rekrutteringen til den, er det imidlertid viktig at vi øker kompetansenivået. Derfor er det med forundring jeg registrerer at Høyre ikke er med på en merknad fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet hvor man understreker en forventning om at Regjeringen viser problematikken rundt etter- og videreutdanning i fiskerinæringen spesiell oppmerksomhet, og hvor man sier: «I tillegg til de økonomiske sidene, gjør den desentraliserte strukturen at det må utvikles modeller for opplæring som er tilpasset spredt lokalisering og sesongmessige svingninger i driften, for eksempel gjennom utvikling av fjernundervisningstilbud.» Etter mitt syn må vi på den ene siden rette økt oppmerksomhet mot hvordan vi tilrettelegger utdanningstilbudet bl.a. innenfor den videregående skolen, og hvorvidt det fremstår som attraktivt for ungdom. På den annen side er vi nødt til å rette økt oppmerksomhet mot hvordan vi skal kunne øke kompetansenivået, ikke minst det formelle kompetansenivået, hos dem som allerede er i næringen. Det er mitt inntrykk at etter- og videreutdanningstilbud er av særdeles stor betydning i fiskerinæringen, og kanskje av enda større betydning i denne næringen enn i mange andre. Derfor forundrer det meg at ikke også Høyre er med på å understreke betydningen av at dette tilrettelegges, bl.a. gjennom fjernundervisningstilbud.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-02-23:
På spørsmålet om hva som er viktigst i tiden framover, tror jeg faktisk ikke det finnes noen enkle svar. Videreforedling er ikke uten videre her et nøkkelord. Det å sikre gode arbeidsplasser og sikre lønnsomhet i næringen er, som jeg sa innledningsvis i mitt foredrag, hovedprioriteringsområdene for Regjeringen, og det må det nødvendigvis også være. I det ligger det at ressursforvaltning og forskning på ressurssituasjonen vil måtte være sentralt. Vi ser at vi i motsetning til i mange andre land har en relativt god ressurssituasjon. Denne må vi ta vare på og videreutvikle, for det er grunnlaget for hele lønnsomheten og utviklingsmulighetene i næringen. Arbeiderpartiet og sentrumspartiene står i lag om det aller meste i denne innstillingen, også i spørsmålet omkring samarbeid mellom industri og fiskere. Jeg tror ikke at vi kommer noen vei uten at man tar vare på det som tradisjonelt har vært situasjonen innenfor fiskerinæringen, at man ser at det er gjensidig avhengighet mellom flåtesiden og industrisiden der de lever i en symbiose som man ikke kan bryte. Diskusjonen om langsiktige avtaler, eller reduksjonsprinsippet, er og har i svært liten grad vært en problemstilling som har lagt hindringer i veien for en positiv utvikling av denne næringen. Jeg mener at komiteen gjennom flertallsinnstillingen har lagt til rette for at man også på dette området skal kunne få til en positiv utvikling framover. Så jeg tolker innstillingen på samme måte som Opseth: Det skal være mulig å ha langsiktige avtaler. Dette skal kunne skape langsiktige og trygge forhold mellom industri og flåte. Jeg oppfatter ikke at det står i motsetning til det som det er tatt til orde for i St.meld. nr. 51 for 1997-98.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 1999-02-23:
For det første har jeg merket meg at Høyre ikke ønsker enhetskvoteordninger. Høyre ønsker rent omsettelige kvoter. Når Høyre ønsker å avvikle 13-årsregelen, hvor kvotene skal tilbakefalle til fellesskapet 13 år etter at man har gått inn i en enhetskvoteordning, er det ikke lenger snakk om å beholde enhetskvoter. Da snakker man om rent omsettelige kvoter, som vil komme til å medføre store strukturendringer i norsk fiskerinæring. Jeg merket meg også – hvis jeg ikke hørte feil – at representanten Ivar Kristiansen i sitt innlegg sa at man ønsker å avvikle begrensningene på mulighetene til å overføre kvoter mellom fartøygrupper. Hvis jeg hørte rett, innebærer også dette en dramatisk annen fiskeripolitikk enn det flertallet i komiteen har tatt til orde for. Det er rett at Senterpartiet ikke ønsker å utvide enhetskvoteordningene til å omfatte kystflåten. Vi mener at vi skal ha en flåte der det er mangfold, en fiskereid flåte, og at vi skal bruke andre virkemidler enn enhetskvoteordningene for tilpasninger innenfor den flåten. Fiskeriministeren har tatt til orde for en utvidelse av enhetskvoteordningene til andre fartøygrupper enn det de har omfattet tidligere. Det synes jeg er positivt. Men vi mener at kystfiskeflåten ikke bør omfattes. Vi skal ha en flåte hvor vi skal bruke, som jeg sa, andre virkemidler for å tilpasse kapasiteten enn å samle kvoter på stadig færre hender.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Som kjent er fiskerinæringa den nest største eksportnæringa vi har. Det er den trass i at ein stor del av produkta går ubearbeidde eller lite foredla inn i den internasjonale marknaden. Det kan vere grunn til å spørje representanten Enoksen om kva som er viktigast i tida som kjem – det er mange ting som er viktige, men det er av og til ein må prioritere. Er det å oppnå ein større grad av vidareforedling, slik at meir av verdiskapinga blir igjen i Noreg enn det vi har i dag? Gitt at svaret på det er ja, er spørsmålet korleis ein oppnår det, om det er ved å bevare tilnærma tette skott mellom fiskar og industri, eller ved å prøve å få til ei tilnærming slik at det blir slik – som det i realiteten er – at fiskar og industri er i same båt; det ville vere ein fordel om dei rodde same vegen. Spørsmålet til representanten Enoksen er då: Er representanten Enoksens tolking av innstillinga at den bryt med meldinga på spørsmålet om langsiktige avtalar? Eg meiner bestemt at innstillinga legg til rette for ein dispensasjonstilgang som må følgjast opp – noko som meldinga ikkje gjorde.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
På tampen av denne debatten kan det på mange måtar slåast fast at det er etter måten stor semje om den framtidige fiskeripolitikken. I den grad det er usemje, går det på det tradisjonelle spørsmålet: Kor går grensene mellom offentleg styring og marknad? Det er ikkje noko unaturleg. Men det som er heilt sikkert, er at på dette området kjem ein ikkje unna stor grad av offentleg styring. Ikkje minst gjeld dette på området ressurskontroll, for om vi skulle la marknaden råde der, ville denne næringa få ei relativt kort levetid. Difor er det særdeles viktig at det er brei semje om at denne vekstnæringa må forvaltast på ein god og framtidsretta måte. Vi må til kvar tid ha ein stor grad av ressurskontroll, og kanskje er forskinga på det området for dårleg og innsatsen for liten i forhold til kva det har å seie for næringa si framtid. Difor bør statsråden ta det på alvor når komiteen med stor semje seier at forskinga på dette området må aukast. Det burde vore rimeleg greitt å få brei tilslutning til det forskingsfondet som Arbeidarpartiet har teke til orde for, ikkje minst når det gjeld auka satsing på marin forsking. Så må vi innafor dei til kvar tid tilgjengelege ressursar leggje til rette for større grad av vidareforedling. Det kan ikkje herske den ringaste tvil om at det å auke verdiskapinga av det råstoffet som fisk er, må vere ei prioritert oppgåve. Vi er alle saman klare over at ulike tollsatsar set grenser for graden av vidareforedling, men då må det også erkjennast at det må ein stor innsats til for å prøve å byggje ned desse tollbarrierane, slik komiteen har teke til orde for. Men skal fiskerinæringa bli ei effektiv og rasjonell næring i framtida, må det rekruttering til. Vi er nøydde til på alle moglege måtar å medverke til at statusen i næringa blir høgare enn den er i dag, for elles er eg redd for at vi skal få store vanskar i framtida med å få ungdomen til å gå inn i denne viktige næringa. Dessutan kan vi ikkje diskutere fiskerinæringa utan å ta med oss oppdrettsnæringa, sjølv om den ikkje har nokon stor plass i meldinga. Men det er jo her det først og fremst ligg grunnlag for vekst, og vi må no ta dei utfordringane vi har på dette området, på alvor. Det er sørgjeleg at ein i snart 20 år har diskutert trygg kontroll innanfor skjelnæringa. Dette har Stortinget pålagt Regjeringa å arbeide aktivt for. Eg er redd for at dei tiltaka Regjeringa har kome med til no, ikkje er ekspansive nok til å møte den utviklinga vi bør ha på dette området. La meg så til slutt få lov til å nemne at statsråden fann det føremålstenleg å vere ute av salen under fleire av innlegga frå opposisjonspartia. Det skal sterke grunnar til for å gjere det, det er ikkje nok å vere kaffitørst.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-23:
Først skal jeg si meg enig med representanten Bjarne Håkon Hanssen i at de forslagene som er lagt fram, ikke nødvendigvis gir de helt store perspektivene. Jeg tenkte faktisk da jeg la fram forslagene i dag, at jeg skulle legge fram noe jeg så hadde muligheter til å kunne bli vedtatt, og ikke forslag som jeg regnet med ville bli stemt ned. Det var faktisk litt av tanken bak forslagene. For øvrig er jeg enig i det Hanssen sier om at lønnsomhet og bosetting egentlig vil kunne fungere godt i lag. Men det som har skremt meg litt, er at man på mange måter har pøst inn mange midler i det som jeg regner som den mest ulønnsomme del av næringa, nemlig den havgående delen. Jeg tror faktisk at man har prioritert feil i mange år, og jeg er redd for at man kommer til å fortsette å gjøre det. Målsettinga om ei subsidiefri næring er vi helt enige om, og en satsing på kystflåten er kanskje en god strategi for å beholde ei subsidiefri næring, for å si det sånn. Man har brukt veldig mye offentlige penger på å bygge opp en overkapasitet på den havgående flåte, og det gjør meg skeptisk. Jeg er redd man kommer til å fortsette med det, når man er så upresis som man er, både i meldinga og i merknadene. I utgangspunktet er vi enige om målsettingene. Vi er kanskje enige om hvordan man skal nå målsettingene, og at man ønsker å ha ei subsidiefri og lønnsom næring. Men jeg er redd for at flertallet tenker annerledes enn jeg gjør når det gjelder hva som er det mest lønnsomme, hva som er det mest bærekraftige, hva som er det mest miljøvennlige, og hva det er som best ivaretar bosettingsmønsteret. Der er jeg kanskje på kollisjonskurs med flertallet. Hvis jeg tar feil, er jeg veldig glad for det, men jeg har problemer med å lese det ut av meldinga, så jeg frykter at man nå bare fortsetter en utvikling som har pågått over lang tid, og som egentlig har vært en gal utvikling i forhold til Kyst-Norge.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-23:
For det første må jeg si at jeg foretrekker torsken framfor krokettene, og jeg foretrekker seien framfor panettene. Det er klart at ubearbeidet fisk har den beste kvaliteten, men samtidig kommer det en rekke gode bearbeidede produkter også. Det som er mest bekymringsfullt er at det som blir bearbeidet, det som ikke blir solgt av den aller beste kvaliteten, som er ubearbeidet, ikke blir bearbeidet i Norge, men blir sendt andre steder for bearbeiding. Jeg ønsker en best mulig avtale når det gjelder norske fiskerier, men jeg må også se på den prisen man eventuelt må betale på andre områder og sammenholde disse. Jeg vil tro det er veldig lett å bli generelt enige om at gode rammebetingelser for eksport av norsk fisk og fiskeprodukter ønsker alle å ha. Hvis noen kan komme fram til en bedre avtale enn den vi har, uten at prisen på andre områder blir for stor, har jeg ingen ting imot det.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-02-23:
Vi har også tatt hensyn til lønnsomheten i det fjerde punktet i forslag nr. 3, og vi har en mye bedre formulering på det, så det forslaget opprettholdes. Men ut fra det statsråden sa, at det jobbes med innholdet i forslag nr. 4 og 5, og at vi vil få oss dette forelagt, regner vi med at vi godt kan oversende disse forslagene. Hvis dette ikke kommer tilbake i en god nok form, skal vi nok kunne ta det opp igjen – med kraft.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Myrvoll gjør i sitt innlegg et ganske stort nummer av at han ikke synes verken stortingsmeldingen eller innstillingen fra komiteen er spesielt konkrete, og at fiskeripolitikken blir for diffus. Nå har man hørt Myrvolls innlegg, og også sett de forslag som SV tar opp. Jeg synes ikke at de tre forslagene som SV fremmer i denne saken, ville gjøre fiskeripolitikken spesielt mer konkret og spesielt mer tydelig, om Stortinget eventuelt skulle slutte seg til dem. Myrvoll gjør også et stort poeng av den måldebatt som har vært i forhold til meldingen og den måldebatt som komiteen har hatt i forhold til innstillingen. Det er ingen tvil om at Myrvoll har rett i at det er sterkere fokusert på økonomisk lønnsomhet i de nye målformuleringene som etableres gjennom innstillingen. Men det Myrvoll på en måte sier, er at dette med sterkere fokusering på økonomisk lønnsomhet er i motsetning til fokusering på bosetting. Og det virker det som SV også prøver å følge opp i sitt forslag. Jeg vil tro at det er en ganske bred enighet i denne salen om at det er et mål at man skal ha en subsidiefri næring i alle fall. Hvis man da skal kunne sikre bosetting på lang sikt, vil jeg tro at den eneste måten man virkelig kan sikre bosetting på, nettopp er gjennom å sikre en økonomisk bærekraftig næring. For hvis man ikke har en økonomisk bærekraftig næring, vil man få en bosetting som er avhengig av årlige statlige subsidier. Det tror jeg er en veldig gal utvikling for en så viktig næring som fiskerinæringen. Mitt spørsmål til Myrvoll må bli: Mener Myrvoll at det er en motsetning mellom fokusering på økonomisk lønnsomhet og fokusering på bosetting?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-02-23:
Når leiande partipersonar gir til kjenne generelle syn på fiskerinæringa, er det enkelte synspunkt som inviterer til vidare tankeføring. Utan å gjere SV urett: Vi hører frå tid til anna framhevinga av moglegheitene for å selje ubearbeidd fisk i stor utstrekning – både marknadsføre og få selt skinn og bein, som det litt spøkefullt heiter. Likevel vil det vere slik at foredla fiskeprodukt er og vil vere viktig for sysselsettinga i Distrikts-Noreg. Vi veit at toll er ein monaleg økonomisk terskel for marknadsføringa av foredla fiskeprodukt mot Europa. Vi har forstått det slik at Regjeringa kan tenkje seg å reforhandle EØS-vilkåra når det gjeld fisk. Mitt spørsmål til SV må vere om dette partiet har motførestellingar mot eit slikt initiativ.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-02-23:
Eg vil gripe fatt i siste delen av statsråden sitt innlegg, der han kommenterte forslag nr. 1 frå Framstegspartiet og Høgre, og eg vil seie at vi set pris på dei taktene som der kjem til uttrykk, t.d. dette med heving av fangstkvoten frå 17 000 til 27 000 dyr. Ein kan i grunnen undra seg over på kva måte mellompartia i komiteen har stilt seg til forslaget, men det er det vel ikkje statsråden si oppgåve å svare på. Derimot vil eg rette spørsmål til statsråden om korleis departementet ser på moglegheitene for måloppnåing med slike kvotar. Korleis er interessa for å delta i fangsten? Og korleis ser kapasiteten ut når det gjeld operative rederi, skuter og mannskap for å takle dei store utfordringane for selfangsten, også i relasjon til dei moglege støttetiltaka som må til for å trappe opp aktiviteten?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 1999-02-23:
Nokre få ord til Innst. S. nr. 88, om private og offentlege fiskeforsøk. Det er naturlegvis ingen grunn til å forlenge debatten, særleg når innstillinga er slik som ho er. Å sparke inn opne dører har lite for seg, naturlegvis. Derimot er det grunn til å uttrykke glede over næringskomiteen sitt arbeid, og rosen må falle på alle representerte parti. Kanskje er dette å sjå på som juridisk småplukk i saltvassfiskelova, men forslaget bygger, som det er referert til, på ei konkret sak som også har vekt stor medieinteresse, der gjentekne framstøytar gav negativt resultat. Mi oppfatning er at Stortinget her seier klart frå at vi ønskjer ein forvaltningspraksis som er annleis enn den vi nyleg har sett eksempel på. Tek vi utgangspunkt i den spesielle saka som har utløyst dette generelle forslaget, er det god grunn til å hevde at grunngivinga for tidlegare avslag har vore lite treffande. Kompliserte tekniske innretningar under utprøving kan sjeldan samordnast med hektisk og strengt regulert fiske. Landligge for teknisk forbetring av prototypar ville i dagens næring kunne bli eit stort irritasjonsmoment. Derfor er merkeregister og eventuelt reiskapsavgrensingane for fritidsfiske reelle hindringar som ein ved enkelte forsøkstiltak har saklege grunngitte ønske om å få dispensasjon frå. Som sagt er vi svært tilfredse med den vendinga saka no tar, og vi forstår det slik at statsråden omgåande vil halde seg til denne innstillinga.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-02-23:
Havgående flåte kontra kystflåte er en allmenn problematikk. Som jeg sa i innlegget mitt, tror jeg Norge har behov for en variert flåte. Vi har behov for fartøy i begge gruppene. Ikke minst ut fra at det faktisk kan være nye bestander langs norskekysten som kan utnyttes bedre enn i dag, har vi behov for kystflåten. Vi har også behov for den havgående flåten, som jeg sa i innlegget mitt. For å hente de ressursene som ligger langt ute, er det nemlig den type båter som er nødvendig. Men at vi har overkapasitet i den havgående flåten, er en kjensgjerning – det er jo derfor vi har enhetskvoteordninger, bl.a. når det gjelder ringnot. Når det gjelder kystflåten, bør en være oppmerksom på at den heller ikke må bli for stor, for da vil lønnsomheten også i den flåten gå ned. Så dette er en problematikk som hele tiden må avveies. Det er viktig at fiskeriorganisasjonene er på banen og sier sitt om fordelingen av ressursene mellom de to fartøygruppene. Når det gjelder SND og rammene, er det en kjent sak at når det nå har vært god lønnsomhet i næringen, med behov for stor fornying, søkes det også mer om kontraheringstilskudd – og rammene er for små. Det erkjenner vi. Det er et problem for dem som sitter og skal fordele de små rammene blant like søkere. Det konkrete spørsmålet til meg gikk på om jeg ville arbeide for at bevilgningene til kontraheringsstøtte blir høynet allerede i revidert budsjett. Jeg vil selvfølgelig arbeide for det – det er jeg veldig opptatt av – men om jeg får gjennomslag, er en annen sak. Jeg skulle ønske at jeg fikk det.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 1999-02-23:
Denne saken fra næringskomiteen har bakgrunn i et forslag, Dokument nr. 8:14, som omhandler vitenskapelige undersøkelser og praktiske fiskeforsøk og at disse kan utføres både i offentlig og privat regi. Forslaget har sitt utgangspunkt i en konkret sak der en søker fikk avslag i Fiskeridirektoratet, og der Fiskeridepartementet stadfestet vedtaket etter anke. Avslaget var rettmessig begrunnet i saltvannsfiskeloven § 2 siste ledd, og begrunnelsen var bl.a. at den nye egnemaskinen verken var satt i verk eller støttet økonomisk av det offentlige. Komiteen tar til etterretning at praksis har vært å gi avslag i slike tilfeller. Den teknologiske utviklingen i fiskerinæringen har hatt sin positive utvikling i et samspill mellom det offentlige og det private, og i et samarbeid mellom fiskeflåten og aktuelle bedrifter. Komiteen antar at dette vil bli det vanlige mønsteret også i framtida, men det er behov for større fleksibilitet på området. Forsøk med nye redskap og ny teknologi må ikke benyttes til å oppnå fordeler med hensyn til ressurstilgang – slik andre talere òg har vært inne på. Derfor må utprøving av ny teknologi fortrinnsvis gjøres på fartøyer som er oppført i merkeregisteret, og som har de nødvendige fangstrettigheter. Det kan likevel finnes eksempler på at forsøk vanskelig kan gjennomføres ut fra ovennevnte forutsetninger. I slike tilfeller bør myndighetene ha adgang til å gjøre unntak. Derfor foreligger den enstemmige tilrådingen fra komiteen, som legger til rette for nettopp en slik behandling.
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-02-23:
Eg er glad for at det er så stor semje i innstillinga om St.meld. nr. 51 om perspektiva for fiskeria i tida framover. At Høgre og Framstegspartiet har eit meir liberalistisk syn når det gjeld korleis fiskeriforvaltninga skal vere, er vel ikkje så rart. Eg har eit par spørsmål til Leif Helge Kongshaug. Vi var på eit møte i Møre og Romsdal i går med fiskerinæringa, og der vart det hevda at den havgåande flåten på Vestlandet blir nedbygd, medan kystflåten framleis veks. Er dette ei problemstilling som Venstre og Leif Helge Kongshaug er samd i? Likeins har eg lyst til å nemne at kontraheringsstøtta, som blir fordelt via SND, i dag er på eit lågmål. Som vi veit reduserte sentrumsregjeringa denne støtta med ca. 10 mill. kr i statsbudsjettet for i år. Komiteen, som også Venstre er med i, har i innstillinga peika på at vi har ein svært gammal fiskeflåte som treng fornying – dei eldste båtane er 23 år. Vil Venstre og Leif Helge Kongshaug medverke til at desse statlege løyvingane kan aukast i år, og allereie i revidert nasjonalbudsjett? Venstre var i sitt innlegg inne på dette med paragrafbåtane. Eg er svært redd for at den avgrensinga som ein har når det gjeld bygging av båtar på mellom 15 og 30 meter, kan gjere at vi vil få ein del paragrafbåtar som på mange måtar kan vere ein tryggleiksrisiko i fiskeflåten. Vil Venstre vere med på å sjå på denne utviklinga og ta den alvorleg, ikkje minst av omsyn til tryggleiken i fiskeflåten?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-02-23:
Statsråden var i sitt innlegg bl. a. opptatt av oppdrettsnæringen og sa at man nå ville jobbe for å bedre forholdene for fiskeriene i henhold til de forestående forhandlinger innenfor WTO – her har også EØS-avtalen en viss betydning. Det vi kan konstatere som mange har vært opptatt av, er at antidumpingvåpenet har hengt over norsk oppdrettsnæring i mange år og bidratt til å redusere konkurranseevnen. Når vi nå står foran en ny WTO-runde, regner jeg med at Regjeringen etter de signalene som har kommet fram i media, ønsker å prioritere kampen mot antidumpingvåpenet og dette med reduserte tollsatser for bearbeidede fiskevarer. Jeg forstår at Regjeringen er nødt til å se disse forhandlingene i en helhetlig sammenheng og ikke bare kan tenke fisk, men det har vært spekulert i en del kretser om man ønsker å prioritere den gjennomsubsidierte landbruksnæringen framfor den konkurransedyktige fiskerinæringen. Det håper vi i Fremskrittspartiet ikke blir noen realitet, for det må være bedre at vi kan eksportere varer på områder der vi er konkurransedyktige, og så heller åpne for mer import av landbruksvarer. Det er også til fordel for norske forbrukere fordi de da får lavere matvarepriser. Vil Regjeringen, hvis en slik situasjon oppstår, åpne for at man i bytte mot mer frihandel med fisk tillater større import av landbruksvarer?
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
De markedsproblemene som norsk fiskerinæring kom opp i innen EU, og der en ble stilt overfor trusselen om innføring av toll på 14- 15 pst., medførte at næringen bad den forrige regjeringen om å forhandle med EU om ordningen. Det ble da inngått en lakseavtale, hvor Regjeringen har ansvar for å være med og regulere næringen totalt sett for å holde produksjonen i balanse med markedet. I den tiden lakseavtalen har eksistert, fra sommeren 1997, har vi hatt en betydelig vekst i eksporten til EU. Det har vært rom for vekst i markedet med den avtalen. Det som skjedde i fjor høst da kvotene ble fastsatt, var at det ble lagt opp til en økning på 10 pst. etter råd fra næringen, og med bakgrunn i den oversikt vi hadde over fisk som stod i sjøen. Det viste seg på nyåret at det ble et altfor stort press på markedet når så mye fisk skulle inn i markedet. Når man ser det i et langsiktig perspektiv utover året, ser man at man kan få store problemer med å holde den balansen. Det er et økende press for å redusere produksjonen gjennom regulering av fôrkvotene. Det har ikke vært full enighet i næringen om det som skal gjøres eller om hvilke grep som skal tas, men det er betydelige aktører i næringen som ønsker at vi skal sette ned fôrkvotene, og det har vi gjort. Veksten fra i fjor til i år er redusert fra 10 pst. til 4-5 pst. Når det gjelder kyst- og havfiskeflåten og delingen der, vil man alltid når man setter en grense, treffe et sjikt i flåten der alle fisker likt, i samme område og har nesten samme størrelse. Det er ikke slik at kystfiskefartøy bare fisker på kysten, de fisker også langt til havs. Det finnes ikke noen reguleringer med hensyn til hvor langt et kystfiskefartøy kan gå til havs. Det er de sertifikatene fartøyet har, som avgjør det.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Av hensyn til de forestående forhandlingene og av hensyn til norske interesser vil det være meningsløst av meg som statsråd her fra Stortingets talerstol å tilkjennegi hva Norge er villig til å gi i disse forhandlingene. Når det gjelder opplegget for forhandlingene og hvilke samarbeidsland vi ser for oss, synes jeg rent forhandlingsstrategisk at det ikke passer å offentliggjøre det. Det er vel det man kan si om det. Når det gjelder antidumpingvåpenet og hva som vil være hovedtemaet i forhandlingene, er det vanskelig for meg å si noe om det. Norge er et land blant veldig mange som vil delta i de forhandlingene. Hva det vil være flertall for å sette som hovedpunkt på dagsordenen er det selvfølgelig vanskelig for meg å si her i dag. Men fra norsk side så tror jeg man ser for seg at sektorvise forhandlinger vil være det beste opplegget for å oppnå resultater på de områdene Norge ønsker å oppnå gode resultater på.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
La meg bare si generelt til det forslaget som er fremmet fra Høyre og Fremskrittspartiet: Det har en form som gjør at jeg vanskelig kan se at det kan vedtas som et pålegg til Regjeringen, for det gir ikke anvisning på hva man egentlig er ute etter med forslaget. Det er greit nok som et oversendelsesforslag, men hvis det skal være et pålegg til Regjeringen, må det utformes presist i forslaget, for denne forvaltningen er for sammensatt til at man ikke må gjøre det. Når det gjelder selartene, vil jeg minne om at det er grønlandsselen som er problemet i næringskjeden i Barentshavet. Den er en russisk bestand og forvaltes av russerne. Vi forhandler oss fram til kvoter, og har 5 000 voksne dyreenheter som kvote i år, i likhet med i fjor. Selen rundt Jan Mayen er ikke med i næringskjeden i Barentshavet, og er ikke det store problemet, men der er det norsk forvaltning, og i samsvar med det forskerne har tilrådd, har vi økt kvotene der. Vi legger opp til en endring i tilskuddsordningene for selfangerne som skal gjøre det mer attraktivt å ha intensitet i fangsten for å fylle kvotene. Men det er riktig, som det er antydet, at det i de siste fangstsesongene ikke har lyktes oss å fylle hele kvoten. Det har vel forskjellige årsaker. Siste år skyldte man på meget dårlige fangstforhold og værforhold i begge isområdene. Men vi legger opp til i samarbeid med næringen sjøl at vi skal få større innsats på det området som er problemet i dag, nemlig markedet. Markedet er ikke til stede i dag for at selfangsten er økonomisk lønnsom, og det er der vi må sette inn det tyngste arbeidet. Det neste må bli å sørge for fornying av en flåte som har isklassing til å drive fangst i fremtiden. Og det er viktig for oss med innsats på begge områdene og sørge for at man har kontinuitet i dette yrket og i den kunnskapen som ligger i det å drive selfangst fra fartøy.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Først noen kommentarer til de forslagene som er fremmet av SV. Når det gjelder forslag nr. 3, om de såkalte målsettingene for fiskeripolitikken, så ligger jo det i meldingen. Det er ikke endret på de målsettingene som er lagt i tidligere meldinger. Det er det gitt klart uttrykk for. Men vi har presisert hva som er viktig for å klare å opprettholde de målsettingene som der er nevnt. Når det gjelder forslag nr. 4, er det allerede igangsatt et arbeid først og fremst for å få kartlagt og for å se på hva som kan gjøres for å berge korallrevene, og for å legge opp til en såkalt fredningsordning. Det som ligger i det, må selvfølgelig være at man freder de områdene som korallrevene utgjør, slik at bunnredskap ikke kan skade korallrevene. Når det så gjelder straffetiltak, ligger det i det forslaget som skal behandles i Odelstinget senere i dag, at vi kan iverksette slike reaksjoner som det her er snakk om. Når det gjelder forslag nr. 5, foreligger det et forslag fra en arbeidsgruppe. Det arbeides nå også med proposisjonen, slik at saken vil bli forelagt Stortinget, og da syns jeg ikke det står i stil med problemstillingene her å fremme forslaget som realitetsforslag. Det bør oversendes Regjeringen. Så til en del av de andre spørsmålene som er reist. La meg først si til Lodve Solholm at når det gjelder såkalte paragrafbåter, båter på inntil 28 meter, er det et gammelt begrep. Da konsesjonsordningen for ringnotflåten ble innført, ble det satt en nedre grense for konsesjon på 90 fot, dvs. 27,42 meter. Det er det det dreier seg om. Det setter altså en maksimal lasteevne på 1 500 hl for fartøy under konsesjonsgrensen. De kan bygge båtene så brede og dype de vil, men lasteevnen og romkapasiteten er på 1 500 hl. Det er altså helt feil – det er en forvirring av debatten – å si at man øker kapasiteten for ringnotflåten. Når det gjelder torskefiskeriene, er det ikke lastekapasiteten som er problemet. Men det at folk bygger båtene som kommer under den reguleringsgrensen som her er satt, større, bredere, dypere og høyere, det er for å forbedre bekvemmeligheten om bord – for mannskap, for arbeidsforhold og for teknisk utstyr. Selvfølgelig går det noe på fangsteffektiviteten, men det dreier seg ikke om lastekapasitet. Så jeg syns det ville tjene fiskeridebatten i framtiden bedre om en holdt seg til realitetene, til virkeligheten. Det er ikke noe nord-sør-problem. Det må være noen med et angstbitersk forhold til fiskeripolitikken som gjør dette til et nord-sør-problem. De fleste 90-foterne som er bygd hittil i de siste to årene, har gått til Vestlandet. La det være helt klart. – Tiden er ute, ser jeg.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
La meg bare ta et forhold til knyttet til ringnotflåten. Solholm gav uttrykk for at enhetskvoteordningene var tilpasset kapasiteten i den næringen. Det er jo ikke riktig. Det er staten som har brukt milliardbeløp på å kjøpe ut ringnotfartøy og fått kapasiteten ned på det nivået som er i dag. Når det gjelder enhetskvoteordninger, har man muligens tatt ut et titalls fartøy. Men i tillegg, hvis man skal bruke begrepet kapasitet, slik Solholm uttrykker det, er det gitt tillatelse til utskiftninger i ringnotflåten med fartøy som har tilnærmet 100 pst. større lastekapasitet enn det de har konsesjon for og kvoter til innenfor de kvoteregulerte fiskeriene. Men vi har selvfølgelig også fiskerier hvor ringnot kan utnyttes, som ikke er kvoteregulert. Der kan de utnytte lastekapasiteten, og det er selvfølgelig en belastning for ressursene. Når det så gjelder det enkelttilfellet som Solholm var inne på, vil jeg bare nevne at det nettopp er i gruppen innenfor konvensjonelle redskaper på båter over 28 meter hvor utskiftingene har vært størst de siste årene, og vi har hatt tilvekst på i alt 24 fartøy i en fartøygruppe som fra før av var på totalt 70 – 80 fartøy. Vi innførte der høsten 1997 investeringsstopp i påvente av at vi skulle få lagd en konsesjonsordning for den gruppen. Det var gruppen som sådan og organisasjonene i næringen enig i. Så kommer det enkelttilfeller der man ønsker å skifte ut fartøy som ikke er i tråd med det regelverket som gjaldt da investeringsstoppen kom. Det er ikke utskiftningsstopp, men det er lagt regler for hvordan utskiftningene skal skje for å unngå ytterligere kapasitetsoppbygging, inntil man får et regelverk på plass. Det er nettopp innenfor den gruppen vi har fiskeri på veldig mange arter av fisk som i dag ikke er totalregulert, heller ikke kvoteregulert. Da må man på en eller annen måte strengt sørge for at man ikke bygger opp en belastning på de fiskeartene som gjør at man fisker dem enda mer ned. For det er helt klart at innenfor alle områder av de fiskeriene vi har, har vi for sterk belastning på bestandene. Det er myndighetenes ansvar å sørge for at fellesskapet fungerer på en slik måte at vi på sikt kan få en optimal utnyttelse av de fiskebestandene vi har. Da vil det ofte være slik at enkelttilfeller kommer i klemme i forhold til et regelverk som må være likt for alle. Det er ikke slik at man kan gi én fritak fra et regelverk, og så skal de andre hundre forholde seg til regelverket. Det er ikke slik lovgivningen kan fungere. Det kan selvfølgelig være en belasting for forvaltningsmyndighetene og for en minister, men den belastningen må man ta i slike tilfeller.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-02-23:
Som det er gjort rede for i komiteens innstilling, har det vært lagt til grunn at saltvannsfiskeloven § 2 siste ledd retter seg mot undersøkelser og forsøk i regi av det offentlige. Praksis har derfor vært at private bedrifter som har ønsket å prøve ut eller videreutvikle fiskeredskap, ikke har vært gitt tillatelse etter denne bestemmelsen. Jeg skal innrømme at saken med Fiskevegn AS har synliggjort at det er behov for en noe smidigere praksis enn det som har vært. Men noen av de forhold som gjorde saken vanskelig innenfor gjeldende regelverk, var at fiskeforsøket skulle gjennomføres med en båt som ikke var i merkeregisteret for fiskefartøy, som er et krav for å drive fiske, og fisket skulle også foregå nord for reguleringsgrensen for bl.a. torsk, hvor et slikt fiske er underlagt strenge kvotereguleringer. I tillegg var det utprøving av utstyr for egen produksjon, og resultatet av forsøkene ville således ikke bli tilgjengelig for produsenter generelt – altså offentliggjort. Det ville vært mulig for bedriften å innordne seg i samarbeid med fiskere for dette forsøket, slik at det ble utført innenfor gjeldende praksis. La meg bare her vise til at den største internasjonale produsenten av automatisk lineutstyr, Mustad, har foretatt sin utvikling av utstyret i samarbeid med fiskere og blitt verdensledende når det gjelder utprøving og utvikling av slikt utstyr, og det har aldri vært slike problemer som man kom opp i i denne saken. Komiteen har – som jeg er helt enig i – pekt på at den teknologiske utvikling i fiskerinæringen har gått sin positive gang uten hindringer, dels i offentlig regi, dels i samarbeid mellom fiskeflåten og aktuelle bedrifter. Jeg tror det er viktig å understreke dette, og jeg vil tro at initiativet til slikt samarbeid ofte har kommet fra driftige fiskere som i sitt arbeid om bord har sett at ting kan forbedres. Jeg har ment, og mener fortsatt, at det vil være uheldig dersom fiskeriforvaltningen skal foreta en vurdering av de enkelte prosjekts seriøsitet og muligheter for å lykkes, i forbindelse med slike søknader. Jeg tror heller ikke at denne praksis har stått i motstrid til at myndighetene aktivt bør oppmuntre til nyskaping og teknologisk innovasjon. Det må imidlertid først og fremst være næringen sjøl som tar på seg ansvaret for den nødvendige teknologiske utvikling. Jeg tar til etterretning at komiteen tilrår et vedtak som innebærer en viss endring i forhold til den praksis som har vært ført. Fiskeridepartementet vil innrette seg etter dette og vurdere om det eventuelt er grunn til, ut fra hensynet til likebehandling, å utarbeide nærmere retningslinjer for behandling av slike saker med utgangspunkt i de føringer som nå er lagt i innstillingen. Jeg viser da spesielt til det komiteen har sagt om at den vil påpeke at forsøk med nye redskaper og ny teknologi ikke må benyttes til å oppnå fordeler i form av ressurstilgang som ikke er hjemlet i tildelte kvoter. Forsøk må derfor fortrinnsvis gjøres på fartøy som er oppført i merkeregisteret og har de nødvendige fangstrettigheter.