Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-03-15:
Representanten Voie tar opp svært viktige aktuelle og fremtidsrettede spørsmål om forutsetninger for at forskningen skal kunne bidra til at marin sektor kan utvikles til et av Norges fremste vekstområder for verdiskaping og sysselsetting. Den erfaring og høsting vi har gjort til nå, viser at vi er på god vei til å oppnå det ambisiøse målet om seks–sjudobling av eksportverdien av marin sektor, sett i et 20–30 årsperspektiv. Men for å kunne høste om 20–30 år kreves det at vi sår i dag. Og jeg vil minne om: Det at vi i dag har en lakseeksport fra oppdrett på ca. 400 000 tonn, er et resultat av forskningsinnsats gjort for 30 år siden. Det er i et slikt perspektiv vi må arbeide, og det gjør vi når vi nå setter i gang en betydelig innsats når det gjelder oppdrett av torsk. Det er spennende å registrere at vi i dag har yngel som, når den vokser opp og kommer på markedet, vil tilsvare et helt lofotfiske. La meg innledningsvis slå fast at den tematiske prioriteringen av marin sektor, dvs. forskning rettet mot tradisjonelle fiskerier, havbruk og marin bioteknologi, ligger på fast grunn. Prioriteringen av de marine næringer er en del av Samarbeidsregjeringens politiske grunnlag, definert i Sem-erklæringen. I nyttårstalen understreket da også statsministeren at det har stor betydning for dem som bor og virker langs kysten, at vi lykkes i utviklingen av de marine næringene. Dette legger Regjeringen stor vekt på i mange sammenhenger og senest i går, da vi presenterte havmiljømeldingen – et samlet grep og en samlet oversikt over viktige tiltak som må iverksettes for å ivareta havmiljøet slik at det vil være et fortrinn for norsk marin sektor i fremtiden. De verdiskapingsscenarioene for de marine næringene som i løpet av de tre–fire siste årene er blitt presentert for myndigheter, næringen og norsk offentlighet, tar oss langt av sted – noe også representanten Voie var inne på. Slike scenarioer viser oss hva som kan være mulig dersom vi handler på gitte måter, men sier likevel ikke noe om at det vil gå slik. Hvordan angriper vi en så langsiktig utfordring som har så vidt stor usikkerhet? Ved å etablere Regjeringsutvalget for marin verdiskaping, der sju statsråder deltar, har Regjeringen tatt fatt på denne omfattende oppgaven på en offensiv og grundig måte. Formålet er å samordne og styrke offentlige myndigheters tilrettelegging overfor marin sektor og den marine fremtiden – på kort og på lang sikt. Under utvalget er det satt i gang et større interdepartementalt oppfølgingsarbeid med dette som utgangspunkt. Regjeringen har som mål å trappe opp den norske forskningsinnsatsen minst til gjennomsnittlig OECD-nivå innen 2005. Hvordan dette skal skje, vil Regjeringen komme tilbake til i de aktuelle statsbudsjettene – det er vel for så vidt ingen som hadde forventet at jeg i denne sammenheng skulle rapportere fra Halvorsbøle. La det imidlertid ikke være tvil om at jeg legger til grunn at betydelig økt offentlig og privat forskningsinnsats er en absolutt nødvendig forutsetning for at vi skal nå dit vi ønsker når det gjelder de marine næringene. Regjeringen ser behovet for å trappe opp forskningsinnsatsen. Jeg er i denne sammenheng fornøyd med at næringen selv gjennom Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond har fått etablert et godt instrument for å hevde næringens egne forskningsinteresser og for å være på banen i den forskningspolitiske debatt. Vi snakker om et samspill mellom offentlig tilrettelegging, bl.a. gjennom forskning og privat innsats, som ikke nødvendigvis behøver å manifestere seg i tradisjonelle oppfatninger av hva som skal være det offentliges oppgaver, og hva som skal være det privates oppgaver og ansvar. Dette er en av de sentrale utfordringene for alle parter i verdiskapingsarbeidet og som forutsetter en god dialog med næringen. Jeg vil understreke dette med en god dialog og nødvendigheten av at det er et samspill og tett kontakt mellom myndighetene, mellom næringene, mellom utdanningsinstitusjoner og mellom forskningsinstitusjoner. Det er først og fremst i et samspill vi kan høste de resultatene som er beskrevet i dristige visjoner. For meg er spørsmålet om finansiering og organisering to sider av samme sak, nemlig å sørge for at vi gjør de rette handlingene slik at ressursene brukes godt nok, og at handlingene gjøres rett slik at forskningsresultatene svarer til våre forventninger om å bidra til å utvikle en kommersielt lønnsom, bærekraftig og internasjonalt ledende næring. Jeg forventer at forskningen er organisert slik at den leverer resultater som tilfredsstiller næringens behov, og med faglig kvalitet på et så høyt internasjonalt nivå at resultatene svarer til våre nasjonale ambisjoner for de marine næringer. Jeg vil også understreke at vi må ha den nødvendige tålmodighet og forståelse, for i dette arbeidet, hvor det er så mye vi ikke vet, vil det også være en rekke forskningsresultater som viser seg ikke å være kommersielt utnyttbare. Men det er en del av den prisen vi må betale i vår søken etter nye produkter som vi i og for seg ikke kjenner til i dag. Regjeringen har som kjent en prosess på gang for å følge opp evalueringen av Norges forskningsråd. Den marine sektor har etter mitt skjønn god grunn til å berømme Norges forskningsråd for den innsats som er gjort siden 1998 for å synliggjøre og løfte de marine næringer til nasjonalt prioriterte innsatsområder. Det ligger også fast at det i fortsettelsen skal være slik. I den videre prosessen med den fremtidige organiseringen av forskningen i Norge, og spesielt Forskningsrådet, vil Regjeringen legge til grunn et helhetlig perspektiv på hvordan forskningsrådsnivået bør fungere i forhold til de overordnede prioriteringer som Regjeringen og Stortinget legger, herunder næringsutvikling. Evalueringen av Norges forskningsråd er nå til diskusjon i Regjeringens forskningsutvalg. I den diskusjonen vil jeg være opptatt av at de marine næringers forskningsbehov blir ivaretatt på en god måte innenfor organisatorisk tilfredsstillende rammer. Også innenfor mitt eget departements ansvarsområde er vi i ferd med å legge nye organisatoriske rammer omkring forsknings- og utviklingsaktiviteter. Næringer med basis i fiske, fangst og havbruk vil i økende grad måtte tilpasse seg globaliseringens utfordringer. Her kan man med stor grad av trygghet si at hvis en næring allerede er globalisert i Norge, er det nettopp fiskerinæringen. Min ambisjon er at vi skal videreutvikle og forsterke vår posisjon som en av verdens ledende produsenter og eksportører av sjømat og andre produkter av marin opprinnelse. Dette kan vi bare få til ved å være i den absolutte forskningsfront innenfor de områder som bestemmer vår konkurransekraft. Her vil jeg igjen understreke at den havmiljømeldingen som i dag passerer statsråd, og som ble presentert i går, dreier seg om et av de områdene som skal være med på å bidra til økt norsk konkurransekraft. Miljøet vil være viktig for fiskerinæringen. Det er ikke tilstrekkelig i fremtiden å kunne dokumentere at norsk sjømat er ren og trygg mat; folk må også oppleve det og føle at miljøet hvor denne maten er produsert, tåler innsyn og tåler alle analyser. Regjeringen vil gå inn for å satse på utbygging av infrastruktur ved å investere i utbygging av forskningsstasjoner, fasiliteter, instrumenter og utstyr som bidrar til effektivisering i fremdriften i forskningen, som gir et tidsmessig forskningstilbud til næringslivet, og som gjør at Norge blir en attraktiv partner i internasjonalt forskningssamarbeid. Regjeringen går inn for å vurdere og tilrettelegge for at våre institutter skal ha en styrings- og organisasjonsform som tar hensyn til skiftende arbeids- og rammevilkår og blir dynamiske instrumenter for verdiskaping, samspill og nettverksbygging mot næring og forvaltning og nasjonale og internasjonale konkurransearenaer for forskningsoppdrag. Videre legger Regjeringen vekt på at moderne teorier om innovasjon ofte knytter tette forbindelser mellom forskning og næringsutvikling. Verdier basert på råvarer fra havet vil for en stor del – naturlig nok – måtte foregå på kysten, og det vil derfor være naturlig at det gis stimulans til styrking av de forskningsmiljøene som er lokalisert der. Derfor vil vi ha en spesiell oppmerksomhet rettet mot miljøene i Bergen og Tromsø, slik også årets budsjett bærer bud om. Jeg ønsker imidlertid velkommen alle forskningsmiljøer som vil bidra til å utvikle de marine næringer, enten de er lokalisert på kysten eller i innlandet. For øvrig legger jeg ikke skjul på at jeg er noe overrasket over at universitetsmiljøene ikke har vist større interesse for det marine områdets uomtvistelige verdi som nasjonal arena for verdiskaping. Til slutt: I et intervju med administrerende direktør Christian Hambro i Norges forskningsråd i Aftenposten den 26. februar i år, peker han på at i Norge, i motsetning til de andre nordiske landene, ikke har ett enkelt forskningsområde der vi utmerker oss med innsats langt utover gjennomsnittet. Han sier imidlertid: «Vi bør ha et slikt område, og det må bli havbruksforskning. Her er vi allerede svært gode, men vi bør bli best i verden.» Dette er en visjon og en ambisjon jeg deler, og jeg vil arbeide hardt gjennom Regjeringsutvalget for marin verdiskaping, Regjeringens forskningsutvalg og mitt eget departement for at det skal legges til rette for en forskningsintensiv og innovasjonsorientert utvikling innenfor den marine sektor med tilknyttede næringer i Norge.