Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-17:
I dag reguleres det norske bokmarkedet gjennom en bokavtale. Nå skal den erstattes med en lov. Bokmarkedet er stort og er landets største kulturmarked. Her skal det styres, og her skal vi ha politiske mål. Det skal styres med nye lovparagrafer og med løsninger som er komplekse og utfordrende. En slik løsning har vi ikke noen tro på. Nå blir de som selger billige bøker, kriminelle. Sverige fikk fripris i 1970. De fjernet fastprisen. Hvem gjorde det? Jo, det gjorde Olof Palme. Han var forutseende. Slik jeg ser det, er ikke Sverige noe fattig kulturland, tvert imot. De har også mange gode forfattere. Konkurransetilsynet har vært skeptisk til den nye loven. De har forbrukerne i tankene. Det er flere kulturpolitiske ønsker som søkes oppnådd gjennom den nye bokloven. Blant disse ønskene finner man bl.a. et distriktspolitisk hensyn som dreier seg om et desentralisert bokhandlernett. Hvilke virkemidler har man for å få en bokhandel i hver kommune? Også bokhandleren er avhengig av å tjene penger. Man kan ikke sitte i Stortinget og vedta at man skal ha en bokhandel i hver eneste kommune. Dette ønsket er ikke definert med hensyn til brukergruppenes størrelse eller etterspørselen etter litteratur i den enkelte kommune. Kommunene kan ikke være sikre på alle kommuner får en bokhandel – det er jeg helt sikker på. Ingen her i Stortinget kan garantere det. Med årene har bokbransjen i stadig større grad blitt konsentrert om noen få aktører. Riktignok har ingen aktør fått eneveldig dominans, men konsentrasjonen må være et økende problem, da det er forlagene som har hånd om prissettingen på bøker til sluttbruker. Samtidig med at det har foregått en konsentrasjon om færre aktører på forlagssiden, har forlagene også begynt å kjøpe seg opp stort i bokhandlerbransjen. Dermed forhandler de i praksis med seg selv, og tendensene til konsentrasjon på eiersiden i bokbransjen tilsvarer utviklingen i andre medier. Eierkonsentrasjonen kan true mangfoldet og uavhengigheten, dels ved direkte påvirkning. Jeg mener at konkurranse sikrer forbrukerne mangfold og muligheten til selv å velge, slik det er i alle andre bransjer. Slik jeg ser det, ville det blitt mammutpriser hele året – ikke bare når bokbransjen selv mener at den skal selge billig. Konkurranseprinsippet sikrer interessen til både smale og brede grupper. Den nye loven er ment å gi rammevilkår som sikrer høy kvalitet og et rikt mangfold i norsk litteratur. Hvordan kan man sitte her i Stortinget og garantere høy kvalitet på bøker som utgis? Hvordan kan man sitte her i Stortinget og garantere at det blir et mangfold ved å innføre en lov? Det kan man ikke. Bokbransjen her i landet frykter at litteraturen vil lide ved liberalisering. Hvem vil ikke ha konkurranse? Alle som driver business, og alle som driver business i bokbransjen, vil ikke ha konkurranse, har jeg forstått. Gjennom markedsanalyser fra den danske bokhandlerforeningen kan en ikke se at liberaliseringen har ført til dårligere litteratur eller innsnevring av mangfoldet. Billigsalg av bestselgere i Danmark har ført til at flere leser bøker – flere har råd til å lese bøker. Det må også være viktig. En annen utfordring som bokmarkedet står overfor i dag, er de mulighetene som ligger i den teknologiske utviklingen. Hvis man har det norske språket i tankene, som jeg har forstått at representanten fra de rød-grønne har: Det er ikke avgift på e-bøker, moms, når man laster ned utenlandske bøker – bøker på engelsk – en masse. Allikevel skal vi opprettholde momsen og ikke ha konkurranse når det gjelder e-bøker. Da blir det ikke troverdig når man snakker om at man har det norske språket i tankene. Med den nye loven får man en leveringsplikt. Da kan det vise seg at Apple og Amazon blir sterkere. Hva gjør man med det?