Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2013-12-06:
For bærekraften i den norske velferdsstaten framover er det helt avgjørende at vi styrker og ikke svekker arbeidslinjen. Regjeringens første budsjett bryter allerede med den intensjonen. Representanten Johnsen fra Fremskrittspartiet kan ikke stå og si at dette er et budsjett som styrker arbeidslinjen. Nei, det er ikke det – tvert imot. Det er et budsjett som svekker arbeidslinjen med en rekke tiltak, og det er en regjering som varsler at flere brudd på arbeidslinjen vil komme i årene som kommer. Foruten å bevare og styrke arbeidslinjen, er vår største utfordring i tiden framover sosial dumping og arbeidslivskriminalitet, som vi ser, til tross for den rød-grønne regjeringens åtteårige innsats, fortsatt brer om seg. Vi har klart å stagge en del av den utviklingen. Vi vet at det hadde vært mer sosial dumping og mer kriminalitet uten våre tiltak, men vi er på ingen måte i mål. Vi la fram forslag til nye tiltak i valgkampen i sommer. Vi vedtok nytt tiltak i en tredje handlingsplan i Stortinget så sent som i juni. Før det hadde vi lagt fram to handlingsplaner, en tiltakspakke mot ulovlig innleie. Cirka 40 kraftfulle tiltak mot sosial dumping kom den rød-grønne regjeringen med, sammen med en styrking av Arbeidstilsynet, kraftfulle nye virkemidler og verktøy for de tillitsvalgte, for å nevne noe. Regjeringspartiene har stemt imot de mest kraftfulle av disse virkemidlene. Regjeringspartiene har stemt imot de tiltakene som beviselig har fungert, de som virker. Regjeringsplattformen sier kun at de tiltakene som er innført, skal evalueres før nye tiltak kan vurderes – ingen nye ideer, ingen nye løsninger, ingen visjoner eller konkrete forslag til løsninger på det som kanskje er vår største utfordring framover. Det kan hende at regjeringen var opptatt av andre ting på Sundvollen – regjeringsforhandlinger kan være krevende. Men i høst har regjeringspartiene hatt sjansen og alle muligheter til å bli klar over hvor seriøst og alvorlig problemet med sosial dumping er. De har fått seg servert flere alvorlige eksempler på grov sosial dumping og utnyttelse av utenlandsk arbeidskraft – uten at regjeringen har svart på hva de vil gjøre med dette. I debatten her i dag hører jeg heller ikke et eneste tiltak bli nevnt, ikke ett ord om hva regjeringens plan på dette området er. Tvert imot, jeg opplever at problematikken knapt nok nevnes. Representanten Kambe nevnte i replikkordskiftet at man skal vri på bransjeprogrammene. Bransjeprogram er bra, men det er ikke nok. Uten sterk verktøykasse for de mange tusen tillitsvalgte der ute som hver eneste dag gjør jobben ute på hver eneste arbeidsplass, uten innsynsrett og søksmålsrett, uten tiltak for enklere å kunne ta de useriøse så det svir, uten regionale verneombud eller solidaransvar, settes kampen mot sosial dumping tilbake i tid, og problemet vil øke. Debatten i dag viser så langt en defensiv regjering, uten fokus på problemstillingen, uten svar på hva de vil gjøre, eller om de vil reversere tiltakene og da eventuelt hvilke tiltak de vil reversere. Vi trenger ikke mer evaluering for å fortsette å lage tiltak mot sosial dumping. Den forrige regjeringen evaluerte mange av tiltakene. De har fungert. Arbeiderpartiet mener vi trenger, og vi jobber med, nye tiltak for å stanse utviklingen, for å hindre at sosial dumping tar nye kvelertak på arbeidslivet vårt. Regjeringen vil altså vente og se. Hvor mange eksempler må regjeringen få seg forelagt før de handler? Hvor ille skal det bli? Det å vente og se går ut over de mange tusen arbeidstakere som hver eneste dag betaler prisen for den tilbakelente holdningen til regjeringen ved å måtte jobbe på uanstendige arbeidsvilkår og lønninger det ikke går an å leve av.