Monica Mæland (Høyre), 2016-10-20:
La meg begynne med å takke interpellanten for å reise en viktig og dagsaktuell debatt. Vi vet alle at det er veldig, veldig krevende tider for både bedrifter og ansatte som lever direkte eller indirekte i olje- og gassbransjen. Vi er nå inne i en situasjon hvor absolutt alle aktørene må kutte kostnader for å bli mer konkurransedyktige. I en slik situasjon er det også rimelig at alle bidrar, og at belastningen fordeles mellom aktørene. I mine møter med leverandørindustrien har flere tatt opp at de opplever enkelte oljeselskaper som krevende og til dels også urimelige aktører. De mener at nødvendige kostnadskutt i for stor grad veltes over på leverandørindustrien, og det oppfattes som om den dominerende stillingen utnyttes. I Dagens Næringsliv i dag kan vi lese at Statoil innrømmer at kritikken har vært berettiget, og de har satt i gang tiltak. Jeg oppfatter dette som en nødvendig innrømmelse, og det er viktig at vi får bedre kommunikasjon mellom aktørene i en presset sektor. Det er også viktig at dette fører til endringer som gir bedre fordeling av de nødvendige kostnadskuttene bransjen står overfor. Og så er det slik at det er en helt klar gjensidig avhengighet mellom oljeselskapene og leverandørindustrien. Det er det på gode dager, det er det ikke minst på vanskelige dager. Representanten Hjemdal stiller i sin interpellasjon spørsmål om markedet fungerer, og om statsråden vil ta initiativ til en gjennomgang av konkurransevilkårene for leverandørindustrien. På bakgrunn av både henvendelser fra leverandørindustrien og denne interpellasjonen ba jeg i sommer Konkurransetilsynet om å gi en overordnet beskrivelse av konkurranseforholdene i petroleumsnæringen, herunder også leverandørindustrien. Jeg ba også tilsynet om å vurdere om og eventuelt hvordan konkurransepolitiske virkemidler, særlig håndheving av konkurranseloven, kan benyttes til å motvirke eventuelle skadelige virkninger som følge av utnyttelse av kjøpermakt. Konkurransetilsynets utredning «Petroleumsnæringen og kjøpermakt» ble offentliggjort i begynnelsen av oktober i år. Tilsynets vurderinger av kjøpermakt og mulige virkemidler er generelle, og ikke knyttet opp mot noen enkeltselskaper i petroleumsnæringen. Etter Konkurransetilsynets vurdering har konkurranseloven tilstrekkelige virkemidler som kan benyttes til å motvirke eventuelle skadelige virkninger som følge av bruk av kjøpermakt. Konkurransetilsynets gjennomgang av rettspraksis viser også at det er få saker som gjelder inngrep mot kjøpermakt. I de sakene som finnes, har aktørene selgermakt, slik at det kan oppstå en skade for forbruker i form av bl.a. høyere priser. Selv om Konkurransetilsynets vurdering viser at kjøpermakt generelt sett er bra for konkurransen, kan sterk kjøpermakt oppleves som urimelig og krevende for selskaper som opplever dette i forhandlinger. Om store selskaper stiller urimelige krav i forbindelse med kontraktsforhandlinger, handler det om forretningsmetoder. Det er imidlertid aktørene selv som forhandler kontrakter, og som må ta ansvar i den sammenheng. Det er følgelig krevende å bruke politiske virkemidler for å regulere dette. Konkurranseloven, som jeg har ansvaret for, regulerer ikke hvordan kontraktsforhandlinger skal gjennomføres. Det er likevel slik at resultatet av slike forhandlinger kan være i strid med konkurranseloven. Bedrifter som mener at de blir presset på en måte som er i strid med konkurranseloven og f.eks. dens forbud mot utilbørlig utnyttelse av dominerende stilling, bør imidlertid varsle eller ta kontakt med Konkurransetilsynet. Tilsynet kan da gjøre en konkret og grundig vurdering opp mot forbudsbestemmelsene i konkurranseloven og eventuelt etterforske saken. Jeg oppfordrer derfor på helt generelt grunnlag aktører som opplever framgangsmåter som brudd på konkurranseloven, til å ta kontakt med Konkurransetilsynet. Interpellanten tar opp spørsmålet om det er gjort undersøkelser av effekten ved fusjonen mellom Statoil og Hydro i 2007. Forvaltningen av statens eierskap i Statoil er OEDs ansvarsområde. Det samme gjelder forvaltningen av petroleumsressursene. Om det derfor er hensiktsmessig å gjøre en gjennomgang av effekten av fusjonen nå ti år etter, er et spørsmål som det er opp til olje- og energiministeren å avgjøre. Imidlertid har jeg lyst til å si at det er selvsagt slik at statens prinsipper for eierstyring og statens tydelige forventninger til selskaper hvor staten er på eiersiden, gjelder. La meg her trekke fram spesielt prinsipp 10 – selskaper skal jobbe målrettet for å ivareta sitt samfunnsansvar. La meg også trekke fram statens tydelige forventninger om at selskaper med statlige eierandeler skal opptre etisk forsvarlig. Petroleumsnæringen og leverandørindustrien er i en veldig krevende situasjon, men vil fortsatt være en viktig motor i norsk økonomi i mange år framover. Derfor har regjeringen bidratt, og vil fortsatt bidra, med tiltak for å støtte den omstillingen som petroleumsnæringen og leverandørindustrien er inne i. Den endringen som har skjedd i petroleumsnæringen de siste par årene, viser at selv om omstilling er nødvendig, er det også smertelig. De som rammes, er ansatte og eiere i bedrifter, som har satset og lyktes i en knallhard konkurranse om å få leveranser til oljeselskapenes aktiviteter på både norsk sokkel og i resten av verden. Mange av disse må nå se seg om etter nye oppdrag. Mange klarer å endre forretningsmodeller og finne nye markeder, og ikke minst er det gledelig at veldig mange norske selskaper nå har fått bedret sin konkurranseevne og får kontrakter på nye felt, bl.a. på Johan Sverdrup. Det er viktig å minne om at olje- og gassressursene på norsk sokkel tilhører det norske folk. Både myndighetene og selskapene har et ansvar for å sørge for god forvaltning av ressursene. God ressursforvaltning innebærer effektiv ressursutnyttelse som maksimerer inntektene, samtidig som hensynet til helse, miljø og sikkerhet ivaretas. Jeg vil også minne om at forvaltningen av petroleumssektoren bygger på en klar rolle- og ansvarsfordeling mellom myndighetene og næringen. For å oppnå god ressursforvaltning er det viktig at selskapene, innenfor rammeverket som myndighetene setter, har økonomiske incentiver til å skape størst mulig verdier av ressursene. Regjeringen støtter opp under den omstillingen som mange arbeider seg gjennom nå. Vi følger situasjonen nøye, og vi setter i verk tiltak når vi mener det er nødvendig. For at omstillingen skal bli vellykket, må vi ha et velfungerende marked på sokkelen og i leverandørindustrien. Dette er myndighetenes ansvar, men det er også selskapenes ansvar.