trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guro Angell Gimse (Høyre), 2018-12-03:
Det har skjedd veldig mye med samfunnets syn på vold mot kvinner de siste 20 årene. Dette er ikke lenger familiens problem alene; det er et samfunnsproblem som det snakkes mye og ofte om i ulike fora. Det å snakke om vold i nære relasjoner og gi temaet oppmerksomhet bidrar til å fjerne tausheten, skammen og skylden, som kanskje er den verste skrammen som voldsofre påføres. Det gjøres en målrettet innsats fra denne regjeringen i kampen mot vold i nære relasjoner. Gjennom nærpolitireformen har vi fått større fagmiljø, med en bredere kompetanse, som hever etterforskningen av denne typen saker. I tillegg jobber politiet mer systematisk for å heve kvaliteten på etterforskningen. Gjennom handlingsplanen mot vold i nære relasjoner ble bl.a. Prosjekt November etablert på Stovner politistasjon. Dette forutsatte målrettet bistand fra flere profesjoner under samme tak. I tillegg har vi etablert tolv støttesenter for kriminalitetsutsatte, ett i hvert eneste politidistrikt. Dette er svært viktige tilbud til ofre for kriminalitet, slik at de kan få hjelp og bistand mens straffesaken pågår. Som vi alle vet, kan det være veldig belastende for kriminalitetsutsatte. Det forskes også mye på vold i nære relasjoner. For perioden 2014–2019 er det etablert et forskerprogram der det hittil er gjennomført studier knyttet til vold mot eldre. Programmet videreføres nå for en ny femårsperiode. Det er også satt ned et ekspertutvalg som skal se på partnerdrap. De skal gå igjennom alle drap gjennom et utvalgt antall år og skal gjennom det komme med innspill til hvordan vi kan forebygge partnerdrap. Vi satser også stort på opptrappingsplanen mot vold og overgrep, hvor det er satt av intet mindre enn 800 mill. kr til ulike tiltak. Årets budsjett styrker kampen mot vold i nære relasjoner ytterligere. Sammen med Kristelig Folkeparti har vi bevilget til sammen 50 mill. kr til etterforskning av vold mot barn og til statens barnehus. Av disse midlene har vi også øremerket midler til påtale, som vi vet kan være en flaskehals i etterforskningen. Det er en lang vei å gå når man skal løse et samfunnsproblem, men vi er på god vei.
Siv Mossleth (Senterpartiet), 2018-12-03:
Det fortelles noen historier som trenger å korrigeres. Min erfaring fra transportkomiteen er at nesten uansett hva slags spørsmål samferdselsministeren har fått, har han vist til alle veiene som er bygd, uten å fortelle at det er en oppfølging av den rød-grønne regjeringas nasjonale transportplan. Også i denne regjeringas NTP er veldig mange viktige satsinger dratt over til siste halvdel av en NTP som er forlenget med to år i forhold til forrige NTP. Og mye av næringslivet ligger ved en fylkesvei, men dessverre vil ikke regjeringspartiene være med på Senterpartiets vedlikeholdsprogram for fylkesveinettet i tråd med fagetatenes anbefalinger. Regjeringa vil heller ikke være med på Senterpartiets forslag om å bedre flytilbudet i hele landet gjennom endringer i luftfartsavgiftene. Under behandlingen av den saken ble det vist til Jeløya-erklæringen og at det skulle vurderes hvordan luftfartsavgiftene kunne restruktureres. Forslaget til regjeringa var minus 8 kr. Dette fikk Nordland Høyres stortingsrepresentanter til å gå ut i media i nord og ta til orde for lavere avgifter på kortbanenettet, for Widerøe legger ned en rekke kommersielle flyruter i fylket med begrunnelse i ulønnsomhet som følge av høyt avgiftsnivå, og det blir for dyrt for vanlige folk å fly. Nordland Høyres stortingsrepresentanter peker på at avgiftsnivået på kortbanenettet har økt betydelig de senere årene, og på toppen av dette kom innføringen av flypassasjeravgiften. Nedgangen er etter Nordland Høyres oppfatning altfor liten til å få effekt, og Nordland Høyre mener at det snarlig må foretas en reduksjon i avgiftsbelastningen for fly med mindre enn 50 seter som opererer på kortbanenettet. Dette har jo Senterpartiet lagt inn i sitt alternative budsjett ved å unnta fly under 20 tonn for passasjeravgiften. Det er også ønskelig at det skal foretas en gjennomgang og tilpassing av virkemidler på kortbanenettet for å oppnå lønnsom kommersiell drift med moderne materiell, lavere priser og et bedre flytilbud for befolkningen, og at det skal vurderes hvorvidt statlige kjøp av flere FOT-ruter kan være alternativ til kommersiell drift av flyruter på kortbanenettet. Dette er veldig viktige momenter, og det er helt i tråd med det Senterpartiet ønsker.
Margret Hagerup (Høyre), 2018-12-03:
Det går godt i Norge. Ledigheten er nå den laveste på ti år, og det skapes flere jobber. Vi må bruke de gode tidene til å få flere i jobb og sikre et bærekraftig velferdssamfunn. For vi har et viktig forvalteransvar for at generasjonene etter oss også skal ha en velferdsstat å lene seg på. Den viktigste faktoren for den enkeltes velferd er at en har en trygg og sikker arbeidsplass. Politikken kan ikke være slik at vi gir opp folk til å være passive stønadsmottakere, når mange både vil og kan jobbe. En medarbeider i Frelsesarmeen sa at deres viktigste fattigdomsbekjemper var Fretex og muligheten for arbeid. Et næringsliv som skaper arbeidsplasser, er en forutsetning. Vi må bruke de gode tidene til å inkludere flere, men da må vi sørge for at det finnes veier inn. Midlertidige ansettelser er et viktig springbrett inn i arbeidslivet. I 2015 gikk 1,5 millioner arbeidstakere ut i generalstreik og protesterte mot regjeringens forslag om en generell adgang til midlertidig ansettelse. Fagbevegelsen og Arbeiderpartiet pekte mot et løsarbeidersamfunn og en brutalisering av arbeidslivet. Det skjedde ikke. Faktum er at Norge har den laveste andelen midlertidige ansettelser i Norden, og den har ligget stabilt de siste ti årene. Siste arbeidskraftundersøkelse viste at 52 pst. av de midlertidig ansatte går over i fast ansettelse etter ett år. Mange kommer inn i arbeidslivet på denne måten. Det er bra, og vi trenger enda flere i jobb. Barnebarna til dagens pensjonister må stå lenger i arbeid for å få det samme som sine besteforeldre. Vi har et forvalteransvar for å sørge for at også de har rettigheter. Da kan vi ikke stenge folk ute av arbeidslivet basert på cv, alder, kjønn, funksjon og andre fordommer. Jeg hører stadig at hvis eldre skal jobbe lenger, må de få lettere arbeidsoppgaver. Det er en grov generalisering og viser hvor lett vi setter folk i båser. Alder er ingen god indikator på funksjon – ei heller kjønn. Hos XXL betyr ikke cv-en og gårsdagen noe. Der er det motivasjonen som teller. Slik får en ungdom ut i arbeidslivet. Men det er fremdeles plass til de eldre. For å realisere inkluderingsdugnaden er vi avhengige av den typen innsats fra næringslivet, og vi trenger et regelverk som er tilpasset den virkelige verden. Den norske modellen er en viktig bidragsyter til dette. Trepartssamarbeidet på sitt beste sikrer balansen mellom trygge arbeidsforhold og et konkurransedyktig næringsliv. Skremselspropaganda fører til frykt og feil medisinering. For det går godt i Norge. Sysselsettingsgraden øker, og vi må bruke de gode tidene til å få flere i jobb. Det sikrer et bærekraftig velferdssamfunn.
Helge Orten (Høyre), 2018-12-03:
Da jeg lyttet til replikkordskiftet tidligere i dag, klarte jeg faktisk å bli overrasket. Når representanter fra opposisjonen etterlyser økt reformvilje fra regjeringa, da er det lov til å bli overrasket. Enten har de ikke fulgt godt nok med i timen, eller så er de i ferd med å innse at reformene faktisk virker, og at det er behov for å skrive om historien. Er det noe denne regjeringa virkelig har vært tydelig på, er det nettopp å gjennomføre viktige reformer som både bidrar til økt kvalitet i tjenestene og legger til rette for et bærekraftig velferdssamfunn. Det som kjennetegner opposisjonen, er at de stort sett har jobbet mot de fleste av disse reformene. La meg ta transportsektoren som et eksempel. Vi har økt samferdselsbudsjettet med 75 pst. siden vi overtok. Det er viktig. Men det aller viktigste er at vi har gjennomført store reformer som gjør at vi kan bygge vei og bane raskere, smartere og mer kostnadseffektivt. Felles for opposisjonen er at de har vært imot alle disse reformene. Der Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti har tenkt nytt og reformert, har Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV vært imot. Ta f.eks. veiselskapet Nye Veier, som viser at de ved å tenke nytt kan spare inn så mye som 30 mrd. kr på den porteføljen de har fått tildelt. Det betyr at det frigjøres penger til andre viktige satsinger som helse, barn og unge, forsvar og beredskap. Det er et godt eksempel på en reform som virker. Så et annet tema – klimautfordringen: I transportsektoren handler det i stor grad om å utvikle og ta i bruk ny og miljøvennlig teknologi samtidig som vi legger til rette for at flere bruker kollektiv, sykkel og gange i sine hverdagsreiser. For å ta noen eksempler: Elbilpolitikken viser hvordan vi gjennom politiske incentiv kan bidra til at flere velger nullutslippskjøretøy. Salget av elbiler er allerede en tredjedel av det samlede nybilsalget i 2018, og vi ser at det sprer seg over hele landet. Målet er at alt nybilsalg av personbiler skal være nullutslippskjøretøy i 2025. Jeg har god tro på at vi skal nå det målet. Det er lov å være optimist på det. Et annet eksempel er fergene våre, som har vært nevnt flere ganger i debatten. I løpet av de neste par årene vil så mange som kanskje opptil 70 ferger ha lav- og nullutslipp. Det er bra for miljøet, og i tillegg skaper det nye og spennende arbeidsplasser i Norge. Det får vi til fordi offentlige myndigheter, stat og fylkeskommune bruker innkjøpsmakten og krever miljøvennlige ferger i nye anbud, og fordi vi har et næringsliv som tar utfordringen. Vi er godt i gang med å omstille transportsektoren til lav- og nullutslipp. Det er ikke gjort over natta, men allerede nå ser vi at politikken virker, og at utslippene fra transport har begynt å gå ned. Historien har vist oss at nye utfordringer løses med ny teknologi. Det gjelder i høyeste grad i transportsektoren. I årene framover vil vi se at ny teknologi vil gi et bedre og mer bærekraftig tilbud både for oss som reisende og for godstransporten. Moderniseringen og omstillingen av transportsektoren er godt i gang, og det fortsetter med budsjettet for 2019.
Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
For et år siden gjorde Stortinget et viktig vedtak for å redusere forskjeller og gi barn det beste utgangspunktet for læring: én time fysisk aktivitet i skolen hver dag for alle elever på 1.–10. trinn. I forslaget til statsbudsjett leverer regjeringen en skisse av alle utfordringene ved å innføre én time fysisk aktivitet i skolen, men ingen løsninger – på tross av alle de gode eksemplene som finnes der ute. Regjeringen unnlater å følge opp Stortingets vilje og vedtak, og regjeringen står og ser på at de sosiale helseforskjellene øker. Skolen har et uutnyttet potensial for folkehelsearbeid. Det er alvorlige sosiale forskjeller i befolkningens helsetilstand. Som fellesskap kan vi ikke godta at foreldrenes bakgrunn og inntekt skal være avgjørende for et barns framtid. Fysisk aktivitet i skolen er viktig. Det kan skape gode vaner som varer livet ut, og det vil være et løft for vår felles folkehelse. Forsøk og erfaringer fra mange kommuner viser at det er fullt mulig å få det til, og kunnskapsoppsummeringer viser at det er positive effekter for både helsen og læringsutbyttet. Trudvang skule i Sogn og Fjordane, Skjønhaug skole i Trøgstad og Sylling skole i Drammen er bare noen få av dem som får det til. Jeg undrer meg om Kristelig Folkeparti, som sto bak flertallet for å sikre én time fysisk aktivitet, fortsatt er beredt til å instruere regjeringen, eller om den aktuelle regjeringsflørten har tonet ned partiets standpunkt i saken. Hvis det er tilfellet, mener jeg at det er paradoksalt at partiet som selv har fremmet forslag om å innføre én time fysisk aktivitet i skolen, velger å snu ryggen til når regjeringen ikke leverer på flertallsvedtaket. Arbeiderpartiet er beredt til å sikre alle barn én time fysisk aktivitet, og vi har satt av midler til nettopp dette i vårt alternative statsbudsjett. Vi mener at det er fellesskapets ansvar å viske ut sosiale forskjeller og gi våre barn et best mulig utgangspunkt for læring. Regjeringens mangel på handlekraft og ignorering av flertallsvedtak går ut over det enkelte barns mulighet for mangfold og helsefremmende læring.
Ingjerd Schou (Høyre), 2018-12-03:
Etter å ha hørt på denne debatten gjennom dagen, må jeg si at vi kan godt invitere opposisjonspartiene og representantene derfra til å ikle seg en annen rolle enn bare det å lide, men at de kan begynne å være med og lede. Når representanten Kolberg sier at det ikke er noen grunn til verken å synes synd på eller unnskylde oss som er i posisjonen, fordi vi vet hva vi gjør, så tenker jeg at det vel er det nærmeste vi kan komme et kompliment fra opposisjonssiden. I mange tiår nå har det vært slik at internasjonal politikk også har blitt nasjonal politikk, og fra året 2015 og fremover vet vi også at internasjonal politikk ikke bare blir nasjonalpolitikk; den blir også regionalpolitikk og ikke minst lokalpolitikk. Derfor er jeg godt fornøyd med at regjeringen, ved å levere dette forslaget til statsbudsjett som vil få flertall i Stortinget, nettopp tar et økt ansvar for at vi får en stabilitet og en utvikling i Norge og i Europas nærområder, og samtidig øker bevilgningen til viktige tiltak. Det inkluderer en kraftig økning av innsatsen for sårbare stater. Det handler også om en økt innsats for globale sikkerhetsspørsmål, og ikke minst om at vi hjelper land til å få en demokratisk og økonomisk utvikling i Europa og i Sentral-Asia. I tillegg økes kjernestøtten til FNs flyktningkommissær. Det gjør at vi kan få en rask reaksjon når det gjelder nye flyktningkriser, og fortsatt gi hjelp til dem som er nødlidende i kriser som er utenfor medias og også giverlandenes oppmerksomhet. Krig, konflikt og dårlig styresett forsterker fattigdom og driver veldig mange på flukt, og stadig flere er avhengig av humanitær hjelp. Situasjonen utnyttes også av organiserte kriminelle og ekstremister. Jeg er godt fornøyd med at regjeringen derfor øker innsatsen til sårbare stater og regioner, med særskilt fokusering på og oppmerksomhet omkring det som er Europas nærområder. Internasjonal terrorisme, organisert kriminalitet og trusler i det digitale rom er økende i nord og i sør og henger også sammen, og truer nettopp den globale stabiliteten og sikkerheten som vi i mange sammenhenger har tatt veldig for gitt. Kombinasjonen av tradisjonell geopolitikk og nye, mer ukonvensjonelle trusler skaper et mer både komplekst og vanskelig bilde. Stater som er i sårbare situasjoner og i konflikt, med svak kontroll over territorier og ressurser, er derfor særlig utsatt for slike grenseoverskridende trusler. Da er det viktig at vi har en regjering som evner å prioritere disse områdene.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2018-12-03:
Et typisk kjennetegn ved statsminister Erna Solberg og hennes statsråder, herunder finansminister Siv Jensen, er at de ikke liker å snakke om konsekvensene av egen politikk. Forskjellene mellom folk øker, men regjeringa vil ikke snakke om det. Helt siden Erna Solberg overtok, er det gjennomført systematiske kutt i velferden – i barnetillegget til uføre, i dagpengene til arbeidsledige, i stønaden til eldre som har mindre enn minstepensjon, i bilstønaden til personer med nedsatt funksjonsevne, for bare å nevne noe. I stedet har de fylt opp lommebøkene til dem som har mest fra før. Det har en pris som må betales av noen. «Noen» er dem med minst. Og som om ikke det er nok, kuttes det også i det offentlige hjelpeapparatet, som skal være der for folk når de trenger det, den såkalte «avbyråkratiserings- og effektiviseringsreformen». Ingen vil sløse med offentlige midler. Men flate, uspesifiserte kutt over hele fjøla er ingen reform. Regjeringa skyver ansvaret for å gjennomføre kuttene over på de ansatte. Konsekvensene snakker ingen om, aller minst regjeringa selv. En artikkel i Dagsavisen 29. januar i år avslørte at hundrevis av offentlige arbeidsplasser er blitt borte. Konsekvensen er dårligere service, lengre saksbehandlingstid og redusert rettssikkerhet. Bare i Arbeids- og velferdsetaten er det nå kuttet rundt 300 mill. kr. Det er klart at det får konsekvenser for brukerne. Vi snakker bl.a. om folk som befinner seg i svært vanskelige livssituasjoner. Dagsavisen hadde 7. november 2018 en ny artikkel om personer på arbeidsavklaring som opplever at stønaden faller bort uten at de er varslet om det, uten at det er tatt stilling til eventuell forlengelse, og uten at uføretrygd er vurdert. Mange blir stående helt uten inntekt. Nav vet om det, Sivilombudsmannen har mottatt klager på det. Men regjeringa snakker ikke om det. I statsbudsjettet for 2019 står det at et sentralt mål for ytelsesforvaltningen er at brukerne skal få utbetalt rett ytelse til rett tid. Og det er jo fint. Men hvis vi leter litt her og der, finner vi at saksbehandlingstida for en rekke ytelser er altfor lang, særlig for dagpenger, barnebidrag, stønad til enslig forsørger og uføretrygd. Vi kan jo bare tenke oss hvordan dette påvirker folks hverdag på en negativ måte, i en situasjon der de har det vanskelig nok som det er. Antall klager øker. Mange får medhold. Det kan bety for lav kvalitet i saksbehandlingen. Alt dette burde fått varselklokkene til å ringe for lengst, men det virker som om regjeringa ikke bryr seg. Folks hverdagsproblemer er kanskje ikke viktige nok? Arbeiderpartiet vil ha fram konsekvensene av regjeringas kutt, bl.a. i hjelpeapparatet, nettopp fordi vi bekymrer oss for hva disse kuttene betyr for vanlige folk.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-12-03:
Det er blitt sagt litt av hvert om Venstres miljøpolitikk denne kvelden, som kunne egnet seg til en kommentar på slutten av en lang debatt. Jeg skal la klimasatsing og det internasjonale arbeidet som regjeringen gjør på dette feltet, ligge i denne omgang. I stedet skal jeg rette oppmerksomheten mot et satsingsområde der det ikke kan være noen tvil om at Venstre har satt sitt fotavtrykk i dette budsjettet: innsatsen mot forsøplingen av våre havområder. I budsjettet for 2019 foreslår regjeringen å øke innsatsen mot marin forsøpling til 400 mill. kr, en økning på 250 mill. kr fra budsjettet for 2018. Jeg håper representanten Kaski fikk med seg dette. Det dreier seg om forurensingen av våre hav, særlig knyttet til ikke-nedbrytbar plast. Rundt åtte millioner tonn med plast havner i havet hvert år. Det dreier seg om gjenstander som plast- og isoporkasser, plastposer og fiskeredskaper av plast, som har en livssyklus som er det nærmeste menneskeheten har kommet til å skape et slags evig liv. For: Mange hundre år etter at vi har løst klimagassutfordringene – for det er vi nødt til – kommer vi til å slite med den forsøplingen som vi i løpet av noen få tiår har påført kloden vår. Antakelig er det verste perspektivet med denne forsøplingen at plasten brytes ned til mikropartikler. Jeg sier «antakelig», fordi vi ennå har liten kunnskap om effekten av dette. Det er derfor særlig grunn til å legge vekt på at regjeringen har foreslått 10 mill. kr for å styrke forskningen på marin forsøpling og mikroplast. Jeg kommer fra et fylke, Vestfold, der strandryddingen har blitt en del av våre faste vårlige ritualer. Bare i løpet av de siste par–tre årene har tallet på dem som melder seg for å rydde strendene for plast og annet søppel, mangedoblet seg. Posten i statsbudsjettet som utgjør den nasjonale tilskuddsordningen for opprydding og forebygging er på 65 mill. kr. Disse tiltakene, som er et særlig godt eksempel på samarbeidet mellom offentlig og frivillig sektor, bør inspirere hundrevis av lokale aksjoner til å gjøre en innsats for våre felles strender når det lauvas i li i 2019. Mens Sør-Norge oversvømmes av søppel som har hatt sitt bruksområde på landjorden, er situasjonen en annen i Nord-Norge, der mengden av plastprodukter ofte er knyttet til fiske. Jeg er derfor glad for at regjeringen har opprettet et senter for oljevern og miljø i Lofoten og Vesterålen, der bekjempelse av marin forsøpling blir en sentral oppgave. Når vi til dette legger Norges internasjonalt sett ledende rolle i arbeidet for å redusere forsøplingen av verdenshavene, kan det ikke være noen tvil om at miljøet, og regjeringen for den saks skyld, kan ha hatt godt av å få Venstre med på laget – for framtiden.
Renate Sølversen Berge (Høyre), 2018-12-03:
Vi kjenner alle et barn som har som sin aller største drøm å redde verden, som vil gi bort sparepengene sine for å hjelpe barn som sulter, som vil ta med skadde dyr hjem for å plastre og pleie dem, og som kjefter på voksne som kaster matavfall i restavfallsdunken. De barna har ansvarsfølelse større enn de fleste voksne og en stor omsorg for mennesker og planeten. De barna er framtiden. De har rett til å kreve at også vi tar ansvar, og at vi går sammen med dem for å redde verden. En del av det kan vi gjøre herfra. Men som med så mye annet i samfunnet: Det er mye bra som bygges nedenfra, og vi klarer oss ikke uten det om vi skal løse klimautfordringene heller. Jeg er så heldig at jeg kommer fra Vestfold. Der dukker det stadig opp gode eksempler på godt klimaarbeid. Sandefjord kommune turte å stille miljøkrav i havnen sin, og Color Line bygger nå verdens største hybridskip, som skal seile derfra. Fylkeskommunen opprettet et klimafond og fikk i gang et lokalt marked for solceller på tak. Nå har også Bondelaget i Vestfold kastet seg på og jobber med økt fornybarandel i landbruket. Kommunene har gått sammen om å lage biogassanlegg som en del av avfallshåndteringen sin. Det gjør at bussene i dag kjører på biogass. De jobber også med å fase inn mer avfall fra landbruket, fordi matavfall som bussdrivstoff heller ikke er bærekraftig i lengden. I Horten har de en teknologiklynge der miljøløsninger er høyt prioritert. Forskningsmiljøene, bedriftene og kommunene jobber sammen for å finne gode framtidsrettede løsninger. ASKO er en av de store næringsaktørene som virkelig tør å satse, og vi har dem i Vestfold også. De bygger solcelleanlegg, og de bygger mer miljøvennlig transport. Vi har fått et miljø i Vestfold for grønn utvikling fordi politikere presser på, fordi næringslivet ønsker å bidra og fordi kunnskapsinstitusjonene våre vil være med. Vi er helt avhengig av at de store framskrittene kommer, og derfor skal vi applaudere og støtte opp under alle de små og mellomstore skrittene på veien dit. Derfor er jeg veldig glad for at budsjettavtalen sikrer mer penger til Klimasats, som bygger opp under mange av de gode prosjektene ute i kommunene. Jeg er glad for at budsjettavtalen sikrer mer penger til Enova, fordi Enova er en av de aller viktigste støttespillerne for bedrifter og privatpersoner som ønsker å bli grønnere. Vi vil bli grønnere alle sammen. Vi må presse på for å komme dit. Jeg er også glad for styrkingen av Den naturlige skolesekken, fordi den lærer barna våre om bærekraft, slik at de fortsetter å ansvarliggjøre og bevisstgjøre mammaer, pappaer, besteforeldre, lærere og oss på Stortinget når vi gjør noe de har lært skader planeten, enten det er å kaste plast i havet eller å velge en bil med høyt utslipp. Vi kan fremdeles redde verden, men det krever felles innsats – lokalt, nasjonalt og internasjonalt.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-03-16:
La meg starte med å takke komiteen for godt samarbeid. Dette er mitt første saksordførerskap, og da er det godt å kunne legge fram en samlende og enstemmig innstilling. Jeg vet ikke om det er fordi komiteen skulle gjøre det lett for den ferske saksordføreren, men jeg velger å tro at det er noen verdier som ligger i bunnen for at vi skal ha en infrastruktur som er nødvendig for alle, og som også har en rettferdig kostnad knyttet til seg. Dette er en sak der jeg tror vi alle er enige om intensjonene, at nett er et gode i alles liv, men også et nødvendig gode, uavhengig av hvor man bor, eller hvor man velger å drive sin næring. Jeg tror også at komiteen kan enes om at det ligger en rettferdighet i at nettariffene ikke er vesentlig avvikende med tanke på geografi, by eller land, sør eller nord, fjordlandskap eller jordlandskap – for å si det litt poetisk. På strømregningen i Norge er det i hovedsak to ting vi betaler for. Det er én pris for selve strømmen, og det er én pris for overføring av strømmen i selve strømnettet. Når det gjelder strøm, kan vi som kjent velge leverandør, men når det gjelder nettleie, er vi alle prisgitt det nettselskapet som eier ledningen inn i huset vårt eller bedriften vi eier eller jobber i. Dette er en monopolvirksomhet, strengt regulert av NVE, men i korte trekk kan vi si at nettleien er todelt. Én del skal dekke spleiselaget for hovednettet, sentralnettet, eller transmisjonsnettet, som det heter på fagspråket. En annen del skal dekke kostnadene ved det lokale og det regionale nettet. Nettkostnadene dekkes direkte av nettets brukere. Nettselskapene setter en pris ut fra lengden på nettet, antall abonnenter, vedlikeholdsbehov osv. Det betyr at kostnadene varierer sterkt ut fra både befolkningsmessige forhold, naturgitte forhold og avstanden mellom abonnentene. I denne sal har en ordning med utjevning av nettleien vært diskutert før. Det har også vært bevilget betydelige beløp over statsbudsjettet for å jevne ut de mest urimelige forskjellene i nettleien, mens det for inneværende år ikke er noen ordning eller bevilgning som bidrar til en slik utjevning. Uansett hvordan dette gjøres, er det avgjørende viktig at man ivaretar behovet for samfunnsøkonomisk effektive løsninger både for drift og for bygging av framtidig nettstruktur. Ordningene bør heller ikke bidra til økt byråkrati, verken i det offentlige, hos de respektive nettselskapene eller for oss som abonnenter. Komiteen er kanskje ikke enig om definisjonen av hva som er en rettferdig nettleie, og hvordan dette best kan oppnås, men det er en samlet komité som støtter kravet om å få vite mer om hvordan dette kan gjøres, og som i dag inviterer Stortinget til å gjøre et vedtak om å be regjeringen utrede ulike modeller for utjevning av nettariffer i Norge og komme tilbake til Stortinget med en sak i løpet av høsten. Jeg ser fram til å jobbe videre i komiteen når en slik sak foreligger – der vil det også antakelig være mye politikk – med håp og mål om en bedre og mer rettferdig ordning for nettariffer i Norge for folk og ikke minst næringsliv.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-03-16:
Jeg vil støtte foregående taler. Det er ikke Stortinget som driver pingpongpolitikk, men velgerne som har gitt et nytt flertall i Stortinget. Vi har en regjering som til stadighet snakker om forenkling og mindre byråkrati, men med kravet om funksjonelt skille gikk utviklingen gal vei. Kravet om funksjonelt skille fører til et meningsløst byråkrati i de mindre nettselskapene og har også en kostnadsside. Argumentet om at vi trenger et skille for å sikre at nettselskapene ikke kan bruke eller utnytte sin monopolsituasjon som konkurransefortrinn, faller på sin egen urimelighet. Nettvirksomheten er gjenstand for et strengt regulert regime, jf. kontrollforskriften, og er utsatt for streng revisjon for å sikre at kryssubsidiering ikke skal skje. Derimot vil kravet om et funksjonelt skille svekke lokalsamfunnsutviklingen. Det vil også svekke det lokale eierskapet og den lokale tilhørigheten. Mange mindre nettselskap og energiselskap er blant sine lokalsamfunns viktige støttespillere. Det sies her at dette er å gå med ryggen inn i morgendagen. Tvert om vet jeg om veldig mange små og mindre energiselskap som er svært framtidsrettet, som sørger for at det legges til rette for bredbåndsutvikling, som sørger for sikker infrastruktur, og som sørger for et sikkert nett og har høy beredskap i områder med krevende klima og topografi. Det er et eksempel på samfunnsnyttig verdiskaping som de mindre energiverkene står alene om. Jeg våger påstanden om at uten de lokale energiselskapene ville Norge faktisk sett ganske annerledes ut. Jeg har selv vært tett på et lokalt nettselskap som selskapets generalforsamling, og jeg opplever at de fleste lokale energiverk er framoverlente, endringsvillige og på god vei inn i den digitale tidsalder. Jeg ser ingen sammenheng mellom de samfunnsendringene som beskrives, og kravet om et funksjonelt skille. Derfor er jeg glad for at Stortinget i dag gjør et framtidsrettet vedtak og lar oss ha mulighet til fortsatt å opprettholde små, lokale nettselskap som kan være pådrivere i sitt lokalsamfunn.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2018-03-16:
Også Arbeiderpartiet er veldig opptatt av at vi skal ha en tilnærmet lik – og helst en lik – nettariffleie i hele landet. Vi er glad for at man nå har klart å samle seg rundt dette forslaget i innstillingen. Vi ser at det er store forskjeller per i dag. Vi er fortsatt opptatt av enkle måter for utjevning. Vi er fortsatt opptatt av at vi skal ha effektivitetskrav, og at vi er nødt til å fokusere på det. Men vi reagerer på at man tidligere kun har hatt denne diskusjonen rundt budsjett, man har vært avhengig av en budsjettenighet for å fremme tiltak som gjør at vi har fått en utjevning. Jeg er glad for at vi nå står samlet. Det er ikke lenge siden vi så at dette ikke var regjeringens ønske. Det er ikke lenge siden vi så at en statssekretær gikk kraftig ut mot alle tiltak for å jevne ut nettleien, og det ble hevdet at man ville hente penger fra effektive selskaper og fordele til ineffektive selskaper, og at det var dårlig fordelingspolitikk. Når vi nå skal få en utredning, er vi opptatt av utjevning og effektivitetskrav også videre. Med det synes jeg det er godt vi er kommet til at Stortinget ber regjeringen utrede ulike modeller for utjevning av nettariffene i Norge. Vi ser fram til at man kommer tilbake til Stortinget med dette som egen sak, og vi skal bidra konstruktivt da.
Runar Sjåstad (Arbeiderpartiet), 2018-03-16:
Som jeg sa tidligere, synes jeg Reiten-utvalget gjorde en god og grundig jobb. De pekte på mange gode punkter i rapporten «Et bedre organisert strømnett». Mye av det er tatt inn i energiloven. Samtidig var funksjonelt skille omstridt, og vi har hatt en diskusjon. Man går ikke tilbake på alle de vedtakene man gjorde, men det er ett vedtak man har vært misfornøyd med. Da reagerer jeg på ordbruken fra representanten Eskeland når hun beskriver flertallets politikk som «pingpongpolitikk». Jeg har respekt for at man er politisk uenig, men jeg synes det er respektløst fordi om man er uenig, å si at flertallet driver med pingpongpolitikk. Det er jeg ikke enig i. Så etterlyste den samme representanten forutsigbarhet. Ja, man satte en frist til 1. januar 2021 for å gjennomføre funksjonelt skille. Det betyr ikke at alle har gjort jobben, og at blir det reversert nå. Så vidt jeg vet, er det de færreste som har kommet i gang, og de som har kommet i gang, ville kanskje ha gjort det uansett. Så flertallet driver ikke pingpongpolitikk – tvert imot er vi veldig forutsigbare. Vi mener akkurat det samme nå som vi gjorde da det ble behandlet i 2016.
Liv Kari Eskeland (Høyre), 2018-03-16:
Det vert vist til at ein har fått mange innspel i saka. Men ingen av dei som ropar på reversering, representerer nettselskapa. Ingen av dei representerer kundane, forbrukarane. Dei vert ikkje høyrde. Eg er forundra over SV, som vanlegvis står på forbrukaren si side. Dei har no valt å skifta fokus. Høgre er i første rekkje opptekne av at innbyggjarane og næringslivet får den rette nettleiga. Det er tydelegvis heilt underordna for dei som no vil reversera vedtaket.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2018-03-16:
Når vi nå behandler Dokument 8:87 S for 2017–2018 og Innst. 180 S for 2017–2018 her i dag, vil Stortinget vedta høyere nettariffer for landets næringsliv og forbrukere. Flertallet i denne sal er av den oppfatning at framtiden møtes best ved å gå baklengs inn i den, og at gårsdagens problemer skal videreføres i håp om at det blir morgendagens løsning. Jeg skal ikke påstå her i dag at jeg er synsk, men en trenger reelt sett ikke gaver fra oven for å skjønne at det flertallet gjør i dag, ikke vil være løsningen på morgendagens utfordringer. Det er synd at flertallet ønsker å reversere et vedtak til ugunst for landets næringsliv, forbrukerne og folk flest. For hvem er det dette vedtaket rammer? Jo, helt vanlige folk. Det er ikke en sosial profil å sørge for at strømregningen til en alenemor holdes høyest mulig, for det er faktisk hun som vil merke konsekvensene av dette vedtaket. Det er ikke sånn at dette vedtaket vil få noen innvirkning på mennesker med millioninntekt, villa på Oslo vest og splitter ny Tesla, det er for helt vanlige folk dette utgjør en forskjell. Det er for meg faktisk en gåte at det er de såkalt sosialdemokratiske partiene, med en kongstanke om å omfordele mer til vanlige mennesker, som nå på mange måter gjør det helt motsatte. Og la meg også innrømme at gåten ikke blir noe enklere å forstå når det er det såkalte distriktspartiet Senterpartiet som står i spissen for en politikk der man sender regningen til vanlige folk og næringsliv i Distrikts-Norge. Dette er ikke bare et spørsmål om hvem det rammer, det er også et spørsmål om hvor det rammer. Sånn selskaps- og nettstrukturen er organisert i dag, ville den største gevinsten for forbrukere og næringsliv vært nettopp i distriktene. Etter flertallets ønske står vi nå igjen med én hovedregel og at nærmere 90 pst. er omfattet av unntaket. Det betyr at i all hovedsak er det distriktene som blir hengende etter. Det er ikke ofte jeg pleier å sitere den konservative grunnsetningen, men i dag skal jeg gjøre et unntak, for noen ganger må vi faktisk forandre for å bevare. Hvis vi ser fordelene med å innføre et selskapsmessig og funksjonelt skille, er disse ganske klare. Det gir lavere nettkostnader, det gir lavere drifts- og vedlikeholdskostnader, og det har en høyere gjennomsnittlig avkastning. I tillegg setter vi ned noen prinsipielt viktige stolper om hva som er monopolvirksomhet og hva som er konkurranseutsatt, og unngår en sammenblanding av dette til ugunst for forbrukerne. Det er på mange måter trist det vedtaket flertallet fatter her i dag, om å sikre høyest mulig kostnader for næringsliv og vanlige folk i distriktene. Nettdrift er en monopolvirksomhet skjermet fra konkurranse. Prisregulering skal sikre at kundene bare belastes for reelle kostnader, men likevel oppleves nettleien som høy. Den er høyest i distriktene, og den kommer til å bli høyere. Det skal gjøres betydelige investeringer i årene som kommer, og regningen kommer til å bli sendt til kundene. Det påhviler oss politikere og beslutningstakere et ansvar for at den regningen ikke blir større enn den må være.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-16:
Det er store variasjoner i nettleien i dette landet. Mange har følt det urettferdig at nettleien er betydelig høyere der kraften produseres, enn langt unna. Derfor er det bra at det er et samlet storting som i dag ber om en utredning av hvorledes vi kan få en likere nettleie i dette landet. Ordningen med utjevning av overføringstariffene er redusert de siste årene, og i statsbudsjettet for 2018 er den borte. De store forskjellene i nettleien i ulike deler av landet er problematisk og rammer innbyggerne i kraftfylkene og distriktene unødvendig hardt. Nettjenester er naturlige monopol der kundene ikke kan velge en annen leverandør, og da blir det en offentlig oppgave å sikre like eller likere nettleie over hele landet. Derfor er vi glad for at det nå er enighet om å be regjeringen komme til Stortinget med en utredning av ulike modeller. SV kommer i dag ikke til å binde seg til en modell, men se på utredningen når den kommer.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2018-03-16:
Ordningen med funksjonelt skille, som ble vedtatt i den forrige stortingsperioden, er en byråkratisk, uhensiktsmessig og fordyrende organisering av energivirksomheten. Da skillet ble vedtatt, forelå det ikke noen økonomiske eller samfunnsmessige utredninger som grunnlag for lovendringen. Det pekte vi på var en svakhet ved lovforslaget, og derfor gikk vi mot opprettelsen av det funksjonelle skillet. I dag får vi muligheten til å oppheve dette for selskaper med færre enn 30 000 kunder. Det er bra. Vi får med dette stoppet en større sentralisering av kraftsektoren enn det man er pålagt fra EU, og mer byråkratisering enn det man er pålagt fra EU. Kraftselskaper med færre enn 30 000 kunder får nå muligheten til å slippe kravet om det funksjonelle skillet. Det vi gjør nå, er å finne praktiske løsninger som fungerer, og som bidrar til lokalt eierskap til infrastruktur, heller enn å ri prinsipper. Det er ingen åpenbar grunn til at norsk lovgivning skal være strengere enn den europeiske, som kun har krav om et skille for selskaper med mer enn 100 000 kunder. EU har selv vurdert at det kravet Norge har innført, var unødig byråkratiserende og dyrt. At det såkalte antibyråkratipartiet Fremskrittspartiet ikke ser dette, er for meg en gåte. I tillegg pålegges kundene de økte kostnadene av dette byråkratiet. Det er ikke spesielt forbrukervennlig, men igjen noe Fremskrittspartiet støtter. En bred allianse har bedt oss om å oppheve det funksjonelle skillet for selskaper med færre enn 30 000 kunder; KS Bedrift, Distriktsenergi, EL og IT, NITO, Tekna og Landssamanslutninga av Vasskraftkommunar representerer et bredt spekter av interesser i kraftbransjen og er derfor i dag glade for at vi får flertall for å oppheve skillet for selskap med færre enn 30 000 kunder.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-03-16:
Til representanten Ole André Myhrvold i Senterpartiet: Det vi diskuterer i dag, er om vi skal ha ulike regler for små og store, ikke om man kan være liten eller stor, eller om man skal være i distriktene eller rundt de store byene. Spørsmålet er hvordan vi fordeler demokratiet, bl.a. Jeg har vært på eiersiden, bl.a. som folkevalgt i dette systemet, men jeg har også vært på den andre siden og prøvd å få kommunal virksomhet til å energieffektivisere. Da kom jeg borti at noen kommuner hadde gamle kraftavtaler som gjorde at man hadde lavere pris. Det er ikke nødvendigvis slik nå lenger, men det hadde satt seg en kultur om at energi har ingen pris, og dermed har man ikke trengt å energiøkonomisere. Det er ikke i miljøets interesse, neppe heller i innbyggernes, at kommunen ikke lager en best mulig tjeneste, eller at kommunen egentlig bruker penger på egen virksomhet som kunne vært brukt på andre formål i kommunen – uten at det er innom et demokrati og blir vedtatt. Man kan også stille spørsmål om det å ikke slippe til andre kraftleverandører er hensiktsmessig eller en type kryssubsidiering. Det har vært kamper opp igjennom når nye aktører som produserer kraft, ikke slipper til på nettet. Nå er det på vei ut, heldigvis. Nettleverandørene har blitt mer offensive. At det har vært muligheter for å diskriminere, handler om det skillet vi snakker om i dag. Den samme debatten kan vi knytte til teknologi. Det å holde teknologi unna eller ikke ta den i bruk kan være en form for kryssubsidiering eller diskriminering. Det er viktig å sette det skillet, og det er det vi diskuterer: Enten man er liten eller stor, bør man holde disse interessene atskilt, særlig nå, når vi får mange andre hensyn å ta framover. Med nye kraftprodusenter og ny teknologi blir interessene flere, og da bør vi være ryddige.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-03-16:
Eg takkar og merkar meg at det er ein samla komité som står bak dette forslaget, og som seier at vi ønskjer å sjå på moglegheita for å gjere ting betre. I debatten høyrer eg dei ulike grunngjevingane, og eg kan dele begge syna: både dei som seier at det er nokre ting vi ikkje klarar å fange opp i dei geografiske forskjellane som er rundt omkring i landet vårt – at vi er nøydde til å sjå nærmare på om vi kan få eit system som legg betre til rette for det – og dei som påpeikar at nasjonale mål om utbygging av fornybar kraft i enkelte distrikt, på grunn av måten vi har innretta innmatingstariffen på, har ført til at ein lokalt har fått ei dyrare nettleige utan at ein i det tilfellet eigentleg er den som har bede om det. Eg merkar meg at det her er eit fleirtal, og eg ser fram til at vi kan få diskutert ei løysing som skal både vere enkel og føreseieleg, sikre samfunnsøkonomisk drift og ikkje minst sikre at det òg blir ein likare pris i dei ulike distrikta våre. Det er, så vidt eg veit, eit fleirtal av partia i denne salen som er forplikta til det av partiprogramma sine. Så eg ser fram til ein god diskusjon om dette, og eg er sikker på at vi kan klare å finne gode og betre løysingar.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-03-16:
Kravet om eit funksjonelt skilje er krevjande for ein del av dei minste selskapa. Kristeleg Folkeparti ønskjer ryddige forhold, men ikkje løysingar som gjer det umogleg for desse å overleve. Mange av dei mindre selskapa sit på viktig lokal kunnskap og kompetanse som det er viktig å ta vare på. Det er nokre som seier at i tilnærminga vår til EU-direktiv blir vi meir katolske enn paven. I EU har ein laga eit unntak for kravet om det funksjonelle skiljet for selskap med under 100 000 kundar. Eg meiner det kan vere fornuftig å leggje seg ein plass under det. Eg har ikkje noko imot funksjonar, men eg meiner dei må basere seg på gode, forretningsmessige løysingar, og ikkje på unødvendig byråkrati. Difor kjem Kristeleg Folkeparti til å stemme for forslaget frå Senterpartiet.
Terje Søviknes (Fremskrittspartiet), 2018-03-16:
Alle er enige om at det er riktig med et selskapsmessig skille mellom konkurranseutsatt virksomhet og monopolvirksomhet. Spørsmålet i denne saken er om man i tillegg skal sikre at det blir et reelt skille, der man har ulik ledelsesstruktur i de to selskapene, der man sikrer at strømkundens interesser blir ivaretatt reelt sett, og der man fjerner muligheten for å få en form for kryssubsidiering eller uheldige strategiske beslutninger som gjør at man ikke reelt sett oppnår det man vil – nemlig å skille konkurranseutsatt virksomhet og monopolvirksomhet. For å gjøre dette litt enkelt dreier det seg egentlig om at kundene skal ha tillit til at når det er et selskapsmessig skille, med noen som selger strøm i det konkurranseutsatte markedet, og et nettselskap som opererer som monopol, er disse faktisk atskilt, og at det ikke er det samme styret eller den samme ledelsen i begge selskap, noe som ville bidra til å skape usikkerhet om hvorvidt vi har et reelt skille mellom konkurranseutsatt virksomhet og monopolvirksomhet. For strømkunden der ute er det viktig å kunne være trygg på at det skillet faktisk er der – ikke bare på papiret gjennom ulik AS-organisering, men i det daglige, der selskapene skal ta hensyn til sine kunder og levere et best mulig produkt. Og til representanten Myhrvold: Ja, vi ønsker både store og små selskap, men vi ønsker at de skal operere innenfor det samme regulatoriske regelverket, der de må forholde seg til et klart og tydelig skille både selskapsmessig og reelt gjennom det funksjonelle skillet med ulike ledelsesstrukturer.
Sandra Borch (Senterpartiet), 2018-03-16:
I 2016 ble det vedtatt at alle kraftselskaper må innføre et selskapsmessig og funksjonelt skille, en lovendring som trer i kraft i 2021. Dette kravet innebærer at nettet må skilles ut i et eget selskap. NVE og Olje- og energidepartementet hevder at lovendringen skal sørge for at nettet er nøytralt, og at kunden ikke skal betale for annen virksomhet i kraftselskapet gjennom tariffen. Senterpartiet mener dette kravet svekker beredskapen. Norske lokale kraftselskaper kjenner lokalområdene sine godt og er raskt på pletten ved eksempelvis strømbrudd. Om selskaper i distriktene kjøpes opp av større byselskaper, vil responstiden bli mye lengre. Det er mange eksempler på at store selskaper nedprioriterer kunder i distriktene og først konsentrerer seg om at byene får den hjelpen de trenger, ettersom kostnadene ved avbrudd i distriktene er lav. Dette er negativt for innbyggerne og for næringslivet i distriktene. Kravet er også unødvendig dyrt. I motsetning til bildet som NVE, departementet og større selskaper gjerne presenterer, er det eksempler på veldig mange høyeffektive, mindre selskaper her til lands. Disse selskapene vil med dette kravet bli påført en betydelig omstillingskostnad og deretter årlige merkostnader, som følge av at flere ledelsesfunksjoner må lønnes, og at flere styremedlemmer må honoreres. Dette er kostnader de store selskapene – som i henhold til lovgivning allerede har innført – slipper. Resultatet blir dermed at de effektive små påføres kostnader som skyves over på kundene i form av økt nettleie. Kravet hemmer utvikling. Det selskapsmessige regnskapet til de mindre kraftselskapene er solid. Selskapene bidrar med positive ringvirkninger i lokalsamfunnene, bl.a. ved å anskaffe lokale varer og tjenester. Om kraftselskapene i distriktene kjøpes opp av enheter i byene, går en glipp av kontakten med næringskrefter i lokalmiljøet. Det forundrer meg å høre representanten Halleland her i dag, for jeg har den siste uken vært på reise i Troms, hvor Fremskrittspartiet er veldig opptatt av denne saken og støtter Senterpartiet. Det ser i dag ut til at forslaget fra Senterpartiet får flertall. Det er vi veldig glad for, for dette er en stemme for at små selskaper skal få drifte videre, uten unødig byråkrati og kostnadsbyrde. Dette vil samtidig være en stemme for opprettholdelsen av kompetansearbeidsplasser i distriktene.
Stefan Heggelund (Høyre), 2018-03-16:
Det er blitt sagt at funksjonelt skille er byråkratiserende. Til det vil jeg si: Svaret på det er nei. Avmonopolisering pleier å ha en avbyråkratiserende effekt. Empiri kan være greit å forholde seg til – man kan lære noe av det, man kan se hva avmonopolisering har ført til andre steder. Det ønsker ikke flertallet å forholde seg til. Det betyr ikke at det ikke vil være en omstillingsprosess og en omstillingskostnad. Det er det alltid, også når man endrer til noe bedre. Det er blitt sagt at dette er fordyrende for kundene. Men det var jo noe av det som var problemet med kryssubsidieringen – dét kunne være fordyrende for kundene. Den risikoen er flertallet ikke interessert i. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet og Senterpartiet ikke liker kritikken, som er kommet bl.a. fra representanten Eskeland i hennes gode innlegg, om at disse partiene driver med pingpongpolitikk. Men hva er det de driver med da, hvis det ikke er pingpongpolitikk? Sjåstad sier at de står for det de alltid har gjort. Myhrvold sier at Stortinget har fått et annet flertall, og at man må forholde seg til det. Vel, Arbeiderpartiet har jo ikke drevet med noe annet enn vingling de siste to og et halvt – kanskje til og med tre – årene i sak etter sak etter sak. På den måten er det kanskje beundringsverdig at dette politiske konkursboet er i stand til å holde ett standpunkt fast. Jeg skal fortelle hva som menes med pingpongpolitikk. Med pingpongpolitikk mener vi ikke bare hva ett parti klarer å stå for over en lengre periode, vi mener også den uforutsigbarheten som aktørene i denne næringen nå blir utsatt for. For omstillingsprosessen er allerede i gang, og den skal nå plutselig reverseres. Da har jeg lyst til å dra en parallell til hvordan ansvarlige partier tenker, i dette tilfellet regjeringspartiene. Etter 2013 var det noen endringer som hadde blitt gjort på arbeidslivsfeltet som våre partier hadde stemt imot i den foregående stortingsperioden. Men da vi så at det var endringer som hadde satt seg i arbeidslivet, valgte vi å beholde dem allikevel, nettopp på grunn av forutsigbarheten. Og det er der uansvarligheten til Arbeiderpartiet igjen kommer inn; man klarer ikke å forholde seg til endringer som har satt seg.