Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2009-06-03:
Representanten Ballo og jeg er i alle fall enige om at offentlig finansiering av tannhelsetjenesten skal utvides. Vi behøver ikke se på neste programperiode for å finne støtte for det synet, for i Soria Moria-erklæringen er det nedfelt at vi skal starte arbeidet med en offentlig tannhelsereform. Som også Ballo var inne på, er det i inneværende periode lagt fram for Stortinget en stortingsmelding som skisserer hvordan framtidens tannhelsetjeneste skal videreutvikles, St.meld. nr. 35 for 2006–2007, Tilgjengelighet, kompetanse og sosial utjevning – Framtidas tannhelsetjeneste, som ble lagt fram 29. juni 2007 og behandlet i Stortinget 7. mars 2008. Stortinget har sluttet seg til hovedprinsippet om at utvidelser av offentlig finansierte tannhelsetjenester skal gis til dem som trenger det mest. Det er hovedprinsippet i den meldingen. Som representanten Ballo også var inne på i sitt innlegg, har vi nok av utfordringer med den prinsipielle innfallsvinkelen. Selv om jeg er enig med representanten Ballo i at Regjeringen har gjort noe i løpet av denne perioden, er det lett å innrømme at mye gjenstår. Vi har pekt på noen grupper som skal prioriteres, og jeg gjentar dem – selv om også representanten Ballo var inne på dem: Det er en utvidelse av ordningen for mennesker med alvorlige psykiske lidelser, en utvidelse for personer med rusproblemer, en utvidelse for personer med funksjonstap, og det pekes på personer med svært lav inntekt. Det er f.eks. en diskusjon om deltakere i kvalifiseringsprogrammet skal få samme rettigheter som personer som mottar økonomisk sosialhjelp. At 19- og 20-åringer skal få gratis tannbehandling, er en målsetting, og friskhetskontroll for eldre og tannhelsetjeneste til sykehuspasienter. En peker også på en skjerming mot høye utgifter. Da vises det til tannregulering for barn og unge, der det er en refusjonsordning. Som stefar til to barn som for tiden mottar tannregulering, vet en jo veldig godt at de offentlige refusjonsordningene ikke dekker kostnaden. Det er pekt på en utvidelse av ordningen for rehabilitering etter periodontitt. Der er det jo også slik, som Ballo var inne på, at det finnes en refusjonsordning, men det finnes også eksempler på at selv etter at refusjon er gitt, kan folk sitte igjen med egenandeler på opp mot 150 000 kr. Ja, det er en refusjonsordning, men omfattende rehabilitering er svært kostbart, og det kan bli betydelige egenandeler. Det er også vist til skjerming mot høye utgifter for dem som har vært gjennom kirurgisk behandling. I tillegg til det har Stortinget gjennom et romertallsvedtak pekt på at vi må utrede ordninger overfor tortur- og overgrepsofre. Regjeringen har fulgt opp det romertallsvedtaket gjennom å gi Helsedirektoratet en bestilling på det området. I merknadsform har flertallet i komiteen vist til behovet for å se på ordninger til dem som har angstproblemer knyttet til å gå til tannlegen – altså tannlegeskrekk, for å bruke et folkelig uttrykk. Vi følger også opp ønsket om å få evaluert hvordan det har fungert med tannbehandling for rusmisbrukere. Det er en evaluering som er på gang i regi av SIRUS. Poenget med å ta dette såpass grundig er at det allerede er veldig klare bestillinger fra Stortinget på hvordan vi nå skal komme videre for å gi bedre ordninger til dem som trenger det mest. Jeg må si at det er en arbeidsform som tiltaler meg. Men så, i tillegg til det, har representanten Ballo rett i at hvis man ser på de nåværende regjeringspartienes landsmøtevedtak, har alle de tre nåværende regjeringspartier, og vel de aller fleste partier, ambisjoner utover det som nå er oppsummert fra behandlingen av den omtalte stortingsmeldingen. Mitt eget parti, f.eks., har programfestet at det skal settes et tak for hvor mye den enkelte selv skal dekke av utgifter til nødvendig tannbehandling, slik at alle får råd til å ivareta sin tannhelse på en god måte. Det er varianter av denne typen programformuleringer i de tre regjeringspartiene og blant andre politiske partier. Det betyr at jeg ser for meg at hvis de tre nåværende regjeringspartiene beholder det flertallet de har i Stortinget denne perioden, vil det bli en regjeringserklæring nr. to, der det vil være naturlig at så sterke programformuleringer kommer til uttrykk gjennom enda sterkere ambisjoner i neste stortingsperiode enn det som er trukket opp gjennom den tidligere omtalte stortingsmeldingen. Hvordan det i så fall skal bygges ut, er det vanskelig for en statsråd å reflektere noe over. Jeg vet ennå ikke hva som er programformuleringen, hva slags målsettinger det er som skal trekkes opp. Når de ikke er trukket opp, er det også vanskelig å spekulere i hva som kan bli løsningene. I det hele tatt er det en krevende øvelse for en statsråd å spekulere i ulike alternativer fra Stortingets talerstol. En modell er jo den som representanten Ballo selv er inne på nå, nemlig å se på generelt utvidede refusjonsordninger. I så måte er det interessant å se på erfaringene fra Sverige, der man har hatt en mye bredere, utvidet refusjonsordning over mange år. Jeg tror ikke man kan beskrive ordningen i Sverige som en gjennomgående suksess heller, men det er vel ingen tvil om at det er en mer omfattende ordning enn den vi har i Norge. Men jeg tror det er viktig, i de utredningene som må skje i neste periode, å ta opp en viktig problemstilling, som jeg mener representanten Ballo også er inne på i sitt innlegg, nemlig at selv om man har omfattende refusjonsordninger, er det ikke sikkert man greier å fange opp dem som trenger det mest. Da er det mange som peker på at man, enten i stedet for en slik refusjonsordning eller i hvert fall i tillegg til en slik refusjonsordning, må utvide kapasiteten – den offentlige tannhelsetjenesten, den delen som er administrert og gjennomført av fylkeskommunene – fordi man da kan bli bedre på oppsøkende virksomhet. Selv om man har gode refusjonsordninger, er det ikke sikkert man når dem man helst bør nå. Skal man ha oppsøkende virksomhet, bør en slik utvidet refusjonsordning muligens kombineres med en forsterket offentlig tannhelsetjeneste. Alt det vil vi måtte ta tak i når vi kjenner valgresultatet, og vi vet hvem som skal forhandle om en ny regjeringsplattform. Uavhengig av hva som blir regjeringsplattformen, vil de enkelte partiene fremme sine saker som man går til valg på i høstens valg, i neste stortingsperiode.