Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2008-12-15:
Den saken vi har til behandling i dag, er på mange måter en gledelig sak, men det er vel rett av meg også å gjenta noe av det som den foregående representanten sa her oppe, at dette er en sak som har tatt veldig lang tid, til tross for at det har vært bred enighet om den urettferdigheten som er i systemet når det gjelder erstatning, og særlig i saker hvor det er flere etterlatte. Det er også en smule uforståelig hvorfor det ikke er mulig at denne lovendringen kan tre i kraft fra 1. januar. Saken er vel både utredet og gjennomtenkt, og det framstår nesten som litt kjipt av staten at man ikke greier å si at erstatningsordningen skal ha virkning fra 1. januar, men at man skal utsette den til 1. juli neste år. Jeg tror det er viktig å understreke at uansett hvor god en erstatningsordning måtte bli, kan den aldri erstatte tapet som ofrene er påført, enten det er en mor eller far som er omkommet, eller det er andre alvorlige forhold og traumer som er bakgrunnen for erstatningen. Det er vel også grunn til å si at denne regjeringen har fulgt opp der tidligere regjeringer har sluppet, for det har vært satt mye fokus på vold i nære relasjoner, og det er presentert nye handlingsplaner med nye tiltak, som er svært viktig. Fra Høyres side har vi ved flere anledninger understreket at særlig barn er det viktig å være oppmerksom på får den støtte og oppfølging som de trenger, etter å ha opplevd kanskje de aller verste ting og hatt opplevelser som man bærer med seg resten av livet, og som man kanskje aldri greier å legge bak seg. Representanten Anne Marit Bjørnflaten var opptatt av – og framhevet spesielt – det som var gjort når det gjelder barnehus. Men jeg tror det er viktig at vi i Stortinget og Regjeringen og statsråden også reflekterer over og evaluerer hvordan disse barnehusene faktisk fungerer, og om de blir brukt på den måten som Stortinget har forutsatt. Jeg besøkte politiet i Ålesund i forrige uke. Der kunne politimesteren fortelle at de nå hadde oppsummert med at de hadde hatt 45 saker i 2008 hvor det hadde vært naturlig å bruke barnehuset. De hadde så langt ikke brukt barnehuset i Trondheim i én av sakene. Han hadde regnet ut at hvis de skulle tatt med seg barn, med de hjelperne som de skal ha med seg, inn i et slikt møte med barnehus, ville det ha kostet om lag 1 mill. kr. Han så altså ikke at han i sitt budsjett hadde mulighet for å bruke barnehuset i Trondheim, slik jeg mener at Stortinget har forutsatt, når vi vet at vi har laget barnehus i hver helseregion, og har tenkt at de politidistriktene og de fylkene som tilhører regionen, skal bruke det barnehuset som er etablert. Da tenker jeg at det er viktig å gå i seg selv og finne ut om de barnehusene vi har etablert så langt, er tilstrekkelige, eller hvordan vi skal sikre oss at barnehusene blir det tilbudet til barn som vi faktisk har tenkt. Da skal jeg bare avslutte med å si, i likhet med representanten Solveig Horne fra Fremskrittspartiet, at det på mange måter er saken i Tromsø, med disse seks søsknene, som har satt denne erstatningsordningen skikkelig på dagsordenen. Da er det jo et paradoks at denne søskenflokken skal havne i en situasjon hvor de akkurat er for sent ute til å kunne dra nytte av denne ordningen. Så jeg appellerer igjen til regjeringspartiene og statsråden om å vurdere om ikke denne lovendringen kan tre i kraft på et tidligere tidspunkt. Vi har ikke mange slike saker. Det er kanskje litt spesielt å stå i Stortinget og være så opptatt av én spesiell sak, men nettopp fordi vi ikke har så mange saker, og nettopp fordi denne saken er så tragisk, skulle jeg ønske at vi kunne ha funnet en annen løsning enn den som regjeringspartiene sørger for i dag.