trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-11-06:
Som jeg redegjorde for i mitt første svar, skal departementets styringsbudskap overfor helseforetakene basere seg på de vedtak som treffes her i Stortinget, og på de føringer som ligger bak de vedtak som treffes her. I en budsjettbehandling vil det dels være de bevilgninger som Stortinget beslutter, og det vil være de føringer som ligger og som følger med de bevilgningsvedtak som fattes. Jeg vil følge opp budsjettbehandlingen i Stortinget for 2003 – for det er 2003 vi her snakker om – i tråd med dette styringssystemet. Det vil si at i den styringsdialogen som vi skal ha med Helse Sør, vil jeg basere meg på både det Stortinget har sagt tidligere, og det Stortinget gjør i forbindelse med budsjettbehandlingen for 2003, men med respekt for det helhetlige ansvar som Helse Sør må ha for å avveie bruken av de samlede investeringsmidler som Stortinget stiller til rådighet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2002-11-06:
I utgangspunktet tenker en med «store investeringsprosjekter» på store sykehusutbygginger, som det vi er i gang med nå ved St. Olavs Hospital i Trondheim, og det som – det er omtalt i proposisjonen – planlegges i tilknytning til A-hus, altså sykehuset i Lørenskog, og ved Radiumhospitalet. Det er eksempler på en størrelsesorden som vil kvalifisere under det begrepet. Så langt er jeg ikke kjent med at planene for en utbygging ved Spesialsykehuset for epilepsi er av et slikt omfang, men det betyr ikke at spørsmålet ikke vil kunne være gjenstand for en behandling i budsjettet i Stortinget. Det er jo i stor grad opp til Stortinget hvilke vedtak man vil treffe i forbindelse med statsbudsjettet – det er fullt ut opp til Stortinget.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg stiller følgende spørsmål til den ærede helseminister: «I «Rikets tilstand» den 23. oktober ble det dokumentert at et privat hørselssenter krever egenandel av høreapparatbrukere. Stortinget har vedtatt at høreapparater skal være gratis i Norge. Vil statsråden sørge for at de brukere som har betalt egenandel for høreapparat, blir oppsøkt av firmaet som har tatt egenandel, og får sine penger tilbakebetalt?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg takker statsråden for svaret og sier meg godt tilfreds med det, og med at det blir ryddet opp i dette. Vi kan jo ikke akseptere at Stortingets vedtak overkjøres av øre-nese-hals-leger og private hørselssentre. Jeg har ikke grunn til å stille noe tilleggsspørsmål utover det jeg har gjort, og det svaret jeg har fått, er jeg fornøyd med. Jeg håper da at man utpå nyåret er i stand til å rydde opp i dette, og at de pasienter som har betalt egenandel for høreapparatet, får disse pengene tilbake prompte.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2002-11-06:
Jeg har et spørsmål til helseministeren: «I en rapport fra Sosial- og helsedirektoratet(oktober 2002) anbefales det å utvikle «Distriktsmedisinske sentre». Blant annet er Horten nevnt som eksempel. (oktober 2002) Hvordan vil statsråden stimulere til etablering av helsetjenester i gråsonen mellom spesialisthelsetjenesten og kommunehelsetjenesten?»
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2002-11-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Som jeg forstår, ser også helseministeren positivt på videreutvikling av distriktsmedisinske sentre. Og som det står i denne rapporten som det vises til, anbefaler også direktoratet at det stimuleres til å etablere slike desentraliserte spesialisthelsetjenester i samarbeid mellom kommuner og helseforetak. Nå er det fra Vestfold en søknad inne om dette, nemlig fra Horten kommune og Sykehuset i Vestfold, som har planlagt en såkalt halvannenlinjetjeneste i det tidligere Horten sykehus. Faktisk brukes Horten-prosjektet som et eksempel på en forsøksordning, en nyetablering, med sterke føringer også fra Stortingets sosialkomite, som sier at dette er et svært viktig prosjekt, som bør støttes. Da vil jeg spørre helseministeren om hvordan dette vil kunne følges opp når det er ment som et pilotforsøk som ikke bare kan komme alle kommuner i Vestfold til gode, men også kan vises til hele Norges helsetjeneste som et godt prosjekt.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2002-11-06:
Det er positivt at det arbeides videre med dette. I rapporten fra direktoratet står det at en er avventende på grunn av uklarheter i forhold til finansiering. Jeg mener at det her må være et klart effektiviseringspotensial, f.eks. ved å la utskrivingsklare pasienter få halvannenlinjetjenestetilbud. SINTEF Offentlig sektor har laget en rapport som illustrerer kostnadene, og viser til hvilke besparelser som kan gjøres ved slike tiltak. Når helseministeren viser til Hagen-utvalget, som jo har i sitt mandat å finne løsninger for gråsonepasienter, som da er til behandling her, vil jeg spørre: Hvordan vil det kunne følges opp fra ministerens side i forhold til finansiering?
Kent Inge Stenberg Ryen (Senterpartiet), 2002-11-06:
Jeg vil gjerne stille helseministeren følgende spørsmål: «I St.prp. nr. 1 for 2001-2002 omtales behovet for en ny intensiv observasjonspost ved Statens senter for epilepsi. Dette understrekes i Budsjett-innst. S. nr. 11 samme år gjennom følgende: «Både ny sengeavdeling og en ny intensiv observasjonspost mener komiteen er viktig å få på plass i den aller nærmeste fremtid.» Nødvendig forprosjekt er nå sluttført og utbyggingen kan starte, men Helse Sør har ikke prioritert oppgaven i sitt budsjett for 2003. Vil statsråden ta initiativ for å få i gang utbyggingen?»
Kent Inge Stenberg Ryen (Senterpartiet), 2002-11-06:
Det som må være styrende for virksomheten i helseforetakene og for hva departementet og statsråden foretar seg, må være det denne sal uttaler, og det sies ganske klart i Budsjett-innst. S. nr. 11 for 2001-2002. Jeg har jo sitert dette allerede. I en annen flertallsmerknad som fremkommer i den samme innstillingen, sies det til og med at «departementet bør påse at Helseregion sør prioriterer bygging av en ny sengeavdeling og en ny intensiv observasjonspost ved Statens senter for epilepsi». Dette er jo et ganske klart politisk signal. Er det politiske signaler som skal være styrende for hva helseforetakene foretar seg, eller er det de resultatmål som statsråden omtaler?
Kent Inge Stenberg Ryen (Senterpartiet), 2002-11-06:
I St.prp. nr. 1 for 2002-2003 omtales et nytt system for styring og finansiering av investeringer i helsesektoren. Det fremkommer der bl.a. et særskilt avsnitt om store investeringsprosjekter, som viser til hvordan store investeringsprosjekter kan håndteres dersom helseforetakene ikke finner rom for disse investeringene innenfor ordinære rammer. Vil statsråden kunne anse utbygging av intensivobservasjonspost ved Statens senter for epilepsi som et slikt særskilt stort investeringsprosjekt?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utviklingsministeren: «Riksrevisjonen gir hard kritikk av NORADs rutiner for utdeling av bistandsmidler, og at organisasjoner har fått penger i strid med regelverket. Daglig leder av Atlas-alliansen medgir at de har fått overført penger før det var skrevet formell samarbeidsavtale med NORAD, og sier til Nationen at det er mulig dette ikke er i henhold til boka. Dette er kritikkverdig. Hva vil statsråden gjøre for å få bedre kontroll med tildeling av bistandsmidler?»
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg er glad for at det tas grep for å tette eventuelle hull som må være i dette systemet. Jeg mener at norske skattebetalere har krav på at kontrollen er slik at det ikke kan stilles spørsmål ved bruk av bistandsmidler. Jeg kan godt forstå frustrasjonen til de mange som synes det er merkelig at det gis bistand til diktaturstater og land der myndighetene bruker penger på våpen i stedet for mat til en sultende befolkning. Vil utviklingsministeren bidra til at det stilles strengere krav til land som mottar bistand, med hensyn til hva landet selv bruker penger på og bidrar med overfor egen befolkning?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg takker for svaret.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-11-06:
Riksrevisjonen har påpekt mangler i NORADs forvaltning av bistanden til Bistandsnemnda og Atlas-alliansen. Dette er et uttrykk for at gjeldende regelverk og retningslinjer ikke har vært fulgt i denne konkrete saken. Dette er meget uheldig. Dette er derfor blitt fulgt opp fra min side. Utenriksdepartementet har tatt initiativ overfor NORAD for å sikre en forbedring av saksbehandlingsrutinene i forhold til regler og retningslinjer. Dette er bl.a. tatt opp i forbindelse med UDs styring av NORAD. NORAD har selv tatt grep og skal etter planen i løpet av høsten 2002 ferdigstille nye interne retningslinjer for forvaltningen av tilskudd til frivillige organisasjoner. I tillegg utarbeides det nå en instruks for saksbehandlingen som skal erstatte den gjeldende håndbok for forvaltning av tilskudd til frivillige organisasjoner. Fra og med 2003 vil avtalene med norske frivillige organisasjoner bli erstattet av flerårige samarbeidsavtaler. I de nye samarbeidsavtalene vil bl.a. krav til mål, resultater, regnskap og revisjon i enda større grad enn tidligere integreres. I tillegg vil det i de nye avtalene bli lagt inn en forutsetning om forvaltningens og Riksrevisjonens kontrolladgang. Det er behov for en gjennomgang av paraplyorganisasjoner som har avtaler med NORAD. Utenriksdepartementet har derfor tatt initiativ til å få gjennomført en uavhengig evaluering neste år av denne samarbeidsformen. Dette omfatter f.eks. organisasjoner som Bistandsnemnda og Atlas-alliansen. Når det gjelder kontrollen med tildeling av bistandsmidler generelt, er den god. En rekke søknader behandles, og betydelige midler forvaltes, uten at Riksrevisjonen har funnet grunn til kritikk. De funn Riksrevisjonen her har gjort, tilhører derfor helt spesielle unntakstilfeller. Dette er kritikkverdig. Men vi har allerede tatt de nødvendige grep for å sikre en fullt ut tilfredsstillende forvaltning. Jeg har full tillit til at NORAD ser alvoret i dette og vil følge opp på en skikkelig måte. Dette vil vi også i oppfølgingen ha en løpende dialog med NORAD om.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2002-11-06:
Jeg vil bare presisere at det nok ikke var noe hull som man måtte tette i NORAD, men en feil som er i saksbehandlingen. Jeg tror ikke vi finner mange hull i NORAD. De gjør en god jobb og har god kontroll med midlene. Men slik kan feil skje, og det har jeg sagt er uheldig. Når det gjelder norske skattebetaleres penger, er jeg meget enig med representanten i betydningen av at midlene forvaltes på en ordentlig og skikkelig måte, og at det gir resultater i form av bekjempelse av fattigdom for dem som trenger det mest. Det jobber jeg med hver dag, og det gjelder også hvilke krav vi stiller til de landene vi samarbeider med. Det er faktisk slik at det ikke lenger er diktaturstater som hører til norske samarbeidsland. De aller fleste har gjennomgått frie, demokratiske valg. De aller fleste har gjennomgått tøffe politiske og økonomiske reformer, og de aller fleste har opplevd at belønningen for de tøffe økonomiske og politiske reformene har vært redusert bistand. Norge har ikke vært med på det. Vi stiller opp. Når det så gjelder land som vi mener fremdeles har en vei å gå – jeg var i et av disse landene i forrige uke, Angola – er det ingen tvil om hvilke krav vi stiller. Vi har gitt sterke og klare føringer i forhold til angolanske myndigheter om betydningen av at de oljeinntekter landet har, kommer befolkningen til gode og nå etter krigen blir brukt til bekjempelse av fattigdom.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Eg tillèt meg å stille fiskeriministeren følgjande spørsmål: «Fiskeridirektøren uttaler i høyringsfråsegna si til dei føreslåtte driftsordningane i kystflåten at desse «vil i praksis kunne fungere som omsettelige kvoter ... Innføring av omsettelige kvoter i en eller annen form vil kunne ha utilsiktede konsekvenser både geografisk og med hensyn til flåtestruktur». Fiskeriministeren avviser i eit intervju med Bladet Vesterålen den 10. august at forslaget inneber omsetjelege kvotar. Korfor er statsråden og fiskeridirektøren usamde om dette?»
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Det er godt å høre. Likevel må ein ta til etterretning at den debatten som går langs kysten, går for eller mot omsetjelege kvotar, og ein oppfattar at dette er ei formell innføring av omsetjelege kvotar. Eg ønskjer å vise til programmet «Brennpunkt», som vart vist på NRK sist tysdag. Her såg vi korleis kjøp og sal av fiskerettigheiter skjer i praksis, rett nok via nokre omvegar for å omgå regelverket. Dette skjer med departementet og direktoratet si godkjenning. Problemet med dette er sjølvsagt, som Stortinget har sagt, at det ikkje er rett at ein som tilfeldig og gratis har fått tildelt ei rettigheit, skal kunne selje denne retten og tene seg rik på det. Derfor er dette mot Stortinget sin uttrykte vilje. Vi såg òg i programmet korleis den administrative leiinga i departementet la ned atskilleg energi i å nekte for at det skjer kjøp og sal av fiskerettigheiter. Eg lurar vidare på: Er statstråden einig i at det i dag faktisk skjer kjøp og sal – omsetning – av fiskerettigheiter i Noreg?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Der er eg og statsråden heilt einige. Det legitimerer likevel ikkje at departementet har ein praksis som er i strid med det Stortinget har vedteke av lovar og reglar. Dette er ikkje noka hemmelegheit for oss som trass i alt representerer kysten. Ein kan i kvart nummer av Fiskeribladet lese om kvotar som er til sals. Det skjer omsetning av kvotar. At det er ein viktig forskjell mellom ei fri omsetning og ei omsetning som skal godkjennast i departementet, er heilt riktig. Det er ein vesensforskjell. Men det som statsråden no har lagt på bordet i forhold til drifts- og strukturordningar, er ei negativ utvikling i så måte. Ei friare omsetning – om ikkje omsetninga blir heilt fri, så er det i alle fall realiteten, slik som ei rekkje høyringsinstansar opplever det – er alvorleg. Eg lurar på om statsråden, som ei rekkje høyringsinstansar har uttalt, er interessert i å utrede konsekvensane før ein innfører desse ordningane.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til sosialministeren: «En mann fra Asker har engasjert seg sterkt i arbeidet med å fjerne de kommunale egenandelene på trygghetsalarmer i kommunen. Han mener at disse kostnadene er urimelige for brukerne, dessuten at de gir lite inntekter til kommunen når en tar administrasjonskostnadene med i beregningen. Hva mener statsråden om at kommunene tar egenandeler av brukerne i forbindelse med bruk av trygghetsalarmer?»
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg takker for svaret. Svaret inneholder noen elementer av det jeg vil kalle positiv tenkning fra statsråden i forhold til i hvert fall å starte en dialog med Kommunenes Sentralforbund om framtiden og kostnadene for trygghetsalarmer. Men det som skuffer meg litt, er at statsråden ikke har en mer prinsipiell tilnærming til spørsmålet. Trygghetsalarmen gis til mennesker som med god grunn føler seg utrygge. Denne mannen fra Asker som har engasjert seg, Henning Furulund, har epilepsi og er avhengig av trygghetsalarm for å kunne fungere. Synes ikke statsråden at det har noen klare prinsipielle sider, når mennesker som rett og slett trenger denne alarmen for å kunne fungere i hverdagen, skal bli møtt med egenandeler, og vi faktisk har eksempler på at mennesker av hensyn til kostnadene må velge bort et slikt fundamentalt viktig tilbud som trygghetsalarmen ville være?
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg er selvfølgelig klar over at dette spørsmålet har vært oppe til vurdering før. Men fordi en sak er vurdert tidligere, er det ikke dermed sagt at man har funnet den evige sannhet. Det må alltid være mulig å ta opp spørsmål på nytt hvis man etter hvert får kunnskap og gjør seg erfaringer som går i retning av at man kanskje bør tenke gjennom en sak på nytt. Min holdning vil i hvert fall være at jeg erkjenner at det finnes noe som heter kommunale tjenester. Jeg erkjenner at det også skal finnes egenandeler for kommunale tjenester. Men jeg må vel si at jeg er litt skuffet over at statsråden ikke åpner for å tenke gjennom hvorvidt trygghetsalarmen bør være en slik type kommunal tjeneste som det er naturlig å ta betaling for. Trygghetsalarmen representerer noe helt annet enn f.eks. en hjemmehjelp. Trygghetsalarmen handler rett og slett om nettopp det viktigste – brukerens trygghetsfølelse.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Kommunene har valgt ulike løsninger når det gjelder organisering av trygghetsalarmtjenesten, tildeling av alarmer og egenbetaling. I noen kommuner er alarmene og tjenestene gratis, mens andre kommuner har ordninger med egenbetaling. Asker kommune, som trekkes frem i spørsmålet, har en ordning med egenbetaling på trygghetsalarmer hvor personer som har en inntekt over 2 G, betaler 100 kr måneden, og personer som har en inntekt under 2 G, er fritatt for å betale egenandel. Kommunene har i stor grad valgt løsninger som er tilpasset lokale behov. Noen kommuner har organisert og satt ut trygghetsalarmtjenesten til brannvesenet, frivillige organisasjoner eller private firmaer, som f.eks. Falken. Trygghetsalarmer er en ikke lovpålagt tjeneste. Kommunene står derfor fritt når det gjelder å utforme ordningen med hensyn til organisering, tildeling og egenandeler. På denne bakgrunn vurderer jeg det ikke som hensiktsmessig å innføre et generelt betalingsfritak for slike tjenester, da det i enkelte kommuner kan føre til at tilbudet blir borte. Fordi tjenesten skaper en trygghet for brukeren, vil det medføre en avlastning på det øvrige hjelpeapparatet. Av den grunn forventer jeg også at kommunene forvalter ordningen på en fornuftig måte, og at man ser egenandelene i sammenheng med brukernes utgifter til pleie- og omsorgstjenester for øvrig. Jeg regner med at kommunene også vurderer prisfastsettingen i forhold til administrasjonskostnadene. Forskjellene i egenandeler mellom kommunene gjør at det er grunn til å se nærmere på praktiseringen av dagens ordning med trygghetsalarmer. Departementet vil i samarbeid med Kommunenes Sentralforbund vurdere f.eks. innkjøpsrutiner og også muligheten for å samordne innkjøpene for å redusere kommunenes kostnader knyttet til nettopp innkjøp av alarmer. Departementet har også tatt initiativ til å få utarbeidet en veileder til kommunene som omhandler trygghetsalarmer i pleie- og omsorgstjenesten. I arbeidet med denne vil vi også se på praktiseringen av egenbetalinger i kommunene. Denne veilederen vil være klar neste år, og departementet vil vurdere effekten av denne i forhold til trygghetsalarmtilbudet generelt.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Nå var mitt svar tuftet på en prinsipiell tilnærming, fordi dette spørsmålet også har vært oppe til behandling i Stortinget tidligere. Under behandlingen av budsjettet i 1999 ble det faktisk slått fast at trygghetsalarmer skal være et kommunalt ansvar. Det var en samlet vurdering at dette var den beste løsningen. Det alternativet som ble vurdert, var nemlig å overføre ansvaret til folketrygden og hjelpemiddelsentralene. Det ble bl.a. lagt vekt på at tilbudet om trygghetsalarmer nettopp skulle ses i sammenheng med de tjenestene som kommunen for øvrig har. Det gjelder særlig det som går på andre sosiale tjenester knyttet til hjelp i hjemmet, men også utrykning koblet opp til det som går på alarmer. Utover det ser jeg at det er god grunn til å se nærmere på praktiseringen, og jeg vil også følge opp det i kontakten med KS.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Det er viktig å forholde seg til Stortingets vedtak, og dette ble som kjent behandlet. Det ble også veldig tydelig presisert at det skulle være et kommunalt ansvar. Jeg har også sagt at det er forskjeller i egenandeler mellom kommunene, noe som gjør det helt naturlig å se nærmere på nettopp praktiseringen. Jeg vil selvfølgelig følge opp det. Jeg tror det kan være nyttig at vi får en veileder innenfor området, for jeg tror kriteriene og indikasjonene for å få trygghetsalarm også er veldig forskjellige.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Ved behandlingen av St.meld. nr. 31 for 2001-2002, Avslutning av handlingsplan for eldreomsorgen, forutsatte Stortinget at handlingsplanen skal avsluttes i 2005. Når det gjelder prosjekter som er igangsatt, la flertallet i sosialkomiteen til grunn at de prosjekter som ikke er fullført innen utgangen av 2005, kan realiseres utover dette år. Dette er fra departementets side fulgt opp ved at Husbankens regionkontorer og fylkesmennene og fylkeslegene har blitt orientert om at kommuner som har behov for det, skal kunne avtale planlagt ferdigstillelse med Husbanken når de rent unntaksvis strekker seg utover 2005. For prosjekter med tilsagn i 2002 vil det være noen prosjekter som bl.a. av byggetekniske grunner ikke vil bli sluttført før i 2006. Husbankens retningslinjer forutsetter at de prosjekter kommunene har søkt tilskudd til, er innarbeidet i økonomiplan eller budsjett. Det er nettopp for å sikre at prosjektene er realistiske å gjennomføre, og at kommunene kan ta på seg ansvaret for driften. Dersom kommunen ikke ønsker å prioritere prosjektene innenfor sin økonomiplan frem til 2005, betyr det at det ikke er grunnlag for å gi husbanktilskudd etter dagens tilskuddsordning. Bergen kommune ønsker å utsette tre byggeprosjekter med til sammen 116 plasser, slik at de kommer til ferdigstillelse i 2007 og 2008. Det er også grunn til å understreke at når Bergen kommune har fått tilsagn til bygging av disse plassene, er det med utgangspunkt i kommunens behov for plasser i dag. Det er også en forutsetning om ferdigstillelse til 2005 som ligger til grunn for kommunens søknad om tilskudd gjennom eldreplanen. Det er, som jeg har vist til, adgang til unntaksvis å avtale ferdigstillelse utover 2005 med Husbanken, dersom det er byggetekniske grunner til dette. Forutsetningen er at prosjektene er innarbeidet i kommunens økonomiplan eller budsjett. Når kommuner ikke vil prioritere prosjekter i budsjettsammenheng, er det ikke grunnlag for å åpne for utsettelse. Det vil kunne føre til at mange prosjekter ikke vil kunne ferdigstilles før frem mot 2010. Ved å utsette store byggeprosjekter langt ut i tid, vil en ikke kunne avslutte handlingsplanen og nå målene om dekning, enerom til alle som ønsker det, og modernisering av gammel bygningsmasse, slik Stortinget har forutsatt.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Dette handler om kommunens vilje til å prioritere utbygging av eldreomsorgen lokalt og følge opp de planene som er lagt fra kommunens side, og som det er innvilget tilskudd til, innenfor de retningslinjene som er fastsatt. Dette har det også vært bred enighet om. Bergen kommune har hatt mer enn åtte år på seg fra handlingsplanen ble vedtatt og kjent i 1997 til prosjektene skal stå ferdig i 2005, til å planlegge og nettopp gjennomføre utbyggingen i tråd med handlingsplanen for eldreomsorgen. Jeg tror også det er riktig å si at kommunen har strevd en del med fremdriften, særlig tidlig i handlingsplanperioden. Av hensyn til eldre i Bergen som har behov for nye, moderne sykehjemsplasser, vil det være uheldig med ytterligere forsinkelser. For eksempel har Bergen en lav eneromsandel, sammenliknet med landsgjennomsnittet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Det er en forutsetning for tilskudd at prosjektet er innarbeidet i økonomiplan eller budsjett. Det er nødvendig for å sikre at prosjektene nettopp er realistiske å gjennomføre, og at kommunen kan ta ansvar for driften. Kommunen er gjennom eldreplanen tilført økte midler også til drift, og resultatene så langt har vist at kommunene har prioritert styrking av eldreomsorgen, samtidig som mange kommuner også har sett muligheten til å effektivisere driften gjennom investeringer i bedre tilrettelagte arealer for beboere og ansatte. Ja, budsjettopplegget er stramt, for å sikre arbeidsplasser og legge til rette for lavere rente, og det har jeg også merket meg at Arbeiderpartiet er opptatt av. Det er verdt å merke seg at 1 pst. renteøkning utgjør om lag 800 mill. kr for kommunene. Men det er likevel en realvekst i kommunenes inntekter neste år på ca. 2,6 milliarder kr, og ca. 500 mill. kr av disse er frie inntekter. Det er kommunene som må ta ansvar for å prioritere, og for å finne løsninger som sikrer nettopp denne driften.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Det er viktig å sikre en legedekning ved sykehjemmene som er tilstrekkelig for å gi et godt medisinsk tilbud til beboerne. I henhold til kommunehelsetjenesteloven § 1-3 er det kommunenes ansvar å sørge for allmennlegetjenester i kommunen og legetjenester i sykehjem. Legetjenesten på sykehjem utføres i hovedsak gjennom deltidsstillinger av kommunenes fastleger. I henhold til forskrift om fastlegeordningen i kommunene kan kommunene pålegge leger med fastlegeavtale deltakelse i offentlig allmennmedisinsk legearbeid, herunder også legetjeneste ved sykehjem. I avtaleverket mellom Den norske lægeforening og Kommunenes Sentralforbund fastslås at kommunene kan pålegge leger med fulltids kurativ praksis inntil 7,5 timer offentlig allmennmedisinsk legearbeid pr. uke. Samlet sett er det 3 860 fastlegeavtaler i landet, noe som også gir et godt potensial for nettopp å sikre god legedekning i sykehjem. Tilgangen til legetjenester har generelt sett bedret seg etter innføringen av fastlegeordningen. Antall ledige fastlegehjemler er redusert fra 294 pr. 1. juni i fjor til 120 ledige legehjemler pr. 30. september i 2002. Bedre legedekning i kommunene gir også bedre forutsetninger for å øke tilgangen på og stabiliteten i legetjenester i sykehjem. Som et ledd i arbeidet med å bedre kvaliteten i pleie- og omsorgstjenestene er Sosial- og helsedirektoratet bedt om å vurdere legedekningen i sykehjem generelt, herunder muligheten for å innføre prinsippet om fastlege også i sykehjem. Vurderingene vil bli lagt frem for Stortinget i forbindelse med stortingsmeldingen om kvalitet i eldreomsorgen våren 2003.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Nå er det slik at det er veldig tydelig i kommunehelsetjenesteloven at det er kommunenes ansvar å sørge for en allmennlegetjeneste bl.a. i sykehjemmene. Jeg ser også at det er stor variasjon fra kommune til kommune. Det tilsier at det ikke nødvendigvis er slik at det er lovverket det er noe galt med, men forståelsen og bruken av det. Jeg er enig med representanten i at det er stor grunn til å ta fatt i det. Derfor vil jeg også følge opp særlig det arbeidet som Sosial- og helsedirektoratet har fått i forhold til å vurdere nettopp legedekningen i sykehjem. Jeg ser også at det varierer litt fra kommune til kommune hvorvidt den enkelte beboer beholder fastlegen sin, eller om det er faste leger som er tilsynsleger tilknyttet sykehjemmet.
Ingjerd Schou (Høyre), 2002-11-06:
Dette er en utvikling jeg i helt andre roller har fulgt gjennom 25 år, og jeg deler representanten Molviks bekymring for den situasjonen. Erfaringene viser at der hvor det er etablert et systematisk samarbeid over tid mellom primærhelsetjenesten i kommunen og spesialisthelsetjenesten ved det enkelte sykehus, så går disse overgangene mye bedre – mye bedre i forhold til den enkelte pasient, mye bedre i forhold til pårørende, og ikke minst i det at man overfører kompetanse mellom sykehus og primærhelsetjeneste. Vi ser også at utviklingen har vært slik at kompetanse flytter seg. Kompetansen flytter seg enten ved kunnskapsoverføring eller ved at ansatte rett og slett bytter arbeidsplass og slik sett gir en større mulighet til å gi eldre i eldreomsorgen et bedre tilbud. Det er klart at når vi har satt av penger i forhold til rekruttering av helsepersonell og kompetanseoppbygging, er det nettopp disse tingene som er målsettingen. Det er viktig at vi får det systematiserte arbeidet mellom forvaltningsnivåene i fokus, men også at vi har gode opplegg i forhold til å rekruttere og sørge for kompetanseoverføringer.
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Ifølge Dagbladet 28. og 29. oktober får eldre på sykehjem stadig mindre legehjelp. Fylkeslegenes tilsyn ved 31 sykehjem i fire ulike fylker viser at ett av tre sykehjem ikke har tilstrekkelig legedekning. Hvilke tiltak vil statsråden sette i verk for å få en høyere legedekning ved norske sykehjem?»
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Jeg takker for svaret. Statsrådens svar viser at det er mange ulike årsaker til den situasjonen vi har, med relativt dårlig dekning ved mange norske sykehjem. Fylkeslegen i Sogn og Fjordane, Petter Øgar, sier til Dagbladet at en av årsakene er at lovkravene overfor kommunene er for utydelige, og at det eneste som står i klartekst i loven, er at beboerne skal ha en årlig legesjekk, og at de ellers skal få dekket grunnleggende behov for medisinske undersøkelser og behandling. Spørsmålet til statsråden blir da: Deler statsråden den oppfatninga som går på at lovverket er for svakt og for utydelig? Og vil statsråden ta initiativ til å få et tydeligere og mer konkret lov- og regelverk når det gjelder legetjenestene ved norske sykehjem?
Sigbjørn Molvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-11-06:
Det er positivt at statsråden vil se videre på dette. Et naturlig sted å gjøre det kan være i arbeidet med den stortingsmeldinga om kvalitet og innhold i eldreomsorgen som er varslet fra Regjeringa. Så er det en annen mulig årsak jeg vil henlede oppmerksomheten på, og det er at liggetiden ved norske sykehus nå går ned. Det betyr at mange, kanskje særlig eldre, som blir skrevet ut fra sykehusene, har et relativt stort og omfattende behandlingsbehov når de kommer tilbake til hjemkommunen, i svært mange tilfeller uten at det er et nødvendig behandlingsapparat på plass. Dette går ut over pasientene og kanskje da særlig de eldre. Mye tyder på at dette trykket mot kommunehelsetjenesten, for å bruke det uttrykket, er blitt forsterket etter organiseringa i helseforetak, og i takt med at andelen innsatsstyrt finansiering av sykehusene øker. Den går nå i forslaget til statsbudsjett ytterligere opp, fra 55 til 60 pst. Spørsmålet blir da: Er statsråden bekymret over denne utviklinga? Og hva vil bli gjort for å hindre at pasientene i denne situasjonen blir en kasteball mellom kommunene og sykehusene?
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-11-06:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Sem-erklæringen legger vekt på en bedre målretting av de offentlige virkemiddeltiltakene, bl.a. gjennom kommersialisering og internasjonalisering. EU har programmer som strekker seg over flere år. Forutsigbarheten i EU-programmene blir bedre for deltakerne når rammene avgjøres før programstart. I Norge gis årlige rammer i statsbudsjettet med ev. endringer i revidert nasjonalbudsjett. Hvordan vil statsråden gjøre de norske programmene mer langsiktige og forutsigbare for deltakerne?»
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-11-06:
Takk for svaret. Jeg har tilleggskommentarer. Det er slik at SND, Statens nærings- og distriktsutviklingsfond, på en måte skal være katalysator for de små og mellomstore bedriftene ute i distriktene. De bedriftene som de skal støtte, har ofte liten egenkapital, men de har gode idéer. Det er ofte enmannsforetak eller tomannsforetak eller i hvert fall bedrifter som er små. Disse bedriftene trenger ofte egenkapital for å få satt i verk disse gode ideene og de impulsene som de har. Man skal også være klar over at fremtidens arbeidsplasser faktisk ikke eksisterer i dag, slik at mange av de arbeidsplassene vi får i fremtiden, kommer nettopp fra slike små og mellomstore bedrifter. Og så ser vi da i Aftenposten at SND er med på å finansiere utflytting av norske arbeidsplasser. Her bruker man altså penger til å utflagge norske arbeidsplasser, mens det i distriktene ofte er en uforutsigbarhet i forhold til størrelsen på støtten som SND kan gi disse bedriftene. Og da har jeg to tilleggsspørsmål til statsråden. Det ene er: Bør ikke virkemiddelpolitikken i størst mulig grad gjelde norske bedrifter i Norge, slik at vi kan få den innovasjonen og det entreprenørskapet som beskrives så flott i statsbudsjettet for neste år? Og samtidig: Hvis Norge skal delta i EUs rammeprogrammer, må man på en måte forplikte seg over seks–åtte år. Er det ikke slik at Norge har tenkt å delta i disse rammeprogrammene?
Carsten Dybevig (Høyre), 2002-11-06:
Takk for svaret en gang til. Det er slik at i Norge har vi opprettet tre forskjellige typer virkemiddelbedrifter i statlig regi. Det er Norges Eksportråd, som skal bistå bedrifter i utlandet med å få solgt varene sine til utenlandske markeder. Så har vi SIVA, et selskap for industrivekst, som etablerer seg både i Norge og utlandet for nettopp å hjelpe norske bedrifter. Det tredje er Statens nærings- og distriktsutviklingsfond, og det bør jo helst gjelde for norske bedrifter, slik at man ikke får et opplegg her som gjør at både SIVA, SND og Norges Eksportråd trår i det samme bedet. Bør man ikke ha klare skillelinjer mellom hva som er SIVAs oppgave, hva som er Norges Eksportråds oppgave, og hva som er SNDs rolle?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Trafikken på E18 gjennom Vestfold har hittil i år økt med ca. 10 pst. Fortsetter denne utviklingen, vil det allerede om fem år gå i gjennomsnitt 30 000 kjøretøyer på tofeltsstrekningen mellom Gulli og Langåker hvert døgn. Det er dobbelt så mange kjøretøyer som er Vegvesenets krav for firefelts motorvei. Med de bevilgninger som foreligger i dag, vil det ta elleve år å få denne veistrekningen ferdig. Hvilke tiltak vil statsråden sette inn før trafikken gjennom Vestfold kollapser helt?»
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Det ble nevnt 8 pst. økning i trafikken på gjeldende veistrekning. Sannheten er egentlig enda verre. Gjennom nordfylket er økningen 11,5 pst., og det fortsetter bare å øke. At trafikken på E18 gjennom Vestfold på et tidspunkt vil kollapse, slik jeg har nevnt tidligere, er hevet over enhver tvil. Det er i dag antakeligvis den mest trafikkerte veistrekningen i landet. Paradoksalt nok er det slik at når deler av E18 nå har fått firefelts standard, og folk ser at de kommer fram uten ulykker, gjør det at trafikken øker, naturligvis. På den firefelts veistrekningen som nå er åpnet, har det ikke skjedd en eneste dødsulykke, og det kan jo gi noen hver en aha-opplevelse. Kynisk sett er det svært samfunnsøkonomisk å ha en firefelts motorvei. Men der veien stopper, står vi bom fast. Jeg er litt forundret over at statsråden ikke har et lengre perspektiv – et kortere perspektiv også – på hvordan dette skal løses, hvordan man skal oppfylle planene i Nasjonal transportplan.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Ja, det er en positiv utvikling når det gjelder firefelts motorvei, det er riktig. Men der det ikke er firefelts motorvei, er det ingen positiv utvikling, kanskje snarere tvert imot. At behovet er prekært, er helt klart, og det er, som sagt, bare et tidsspørsmål når trafikken vil stoppe helt opp. Og det vi gjør, er egentlig bare å flytte korken lenger og lenger sydover, for der vi går over til tofelts vei, er det fortsatt stopp. Jeg hadde lyst til å spørre statsråden litt om utviklingen når det gjelder bomløsning i Vestfold. Fremskrittspartiet er absolutt ikke interessert i bommer. Men det er det andre partier som i høy grad er, og ikke minst statsrådens eget parti, etter det jeg kan forstå. I Vestfold har det vært en tautrekking om hvordan bomplasseringen skal være, og den avgjørelsen ligger til slutt i statsrådens hender. Jeg vil gjerne spørre statsråden om hun kan gi en liten utredning om det nå.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-06:
Trafikkveksten på strekningen Gulli–Langåker har så langt i år vært på 8 pst. Det er en veldig stor økning. Trafikkveksten de siste ti årene har vært på om lag 4 pst. pr. år. Også dette er mye. I gjeldende handlingsprogram 2002–2011 for utbygging av stamvegnettet er det på E18 i Vestfold prioritert utbygging til firefelts motorveg på strekningen Kopstad–Gulli og Langåker–Bommestad. Oppstart av disse to parsellene er planlagt i inneværende planperiode 2002–2005. Disse sakene vil bli lagt fram for Stortinget så snart nødvendige avklaringer foreligger. Strekningen Gulli–Langåker ligger ikke inne i handlingsprogrammet. Prioritering av denne parsellen må vi komme tilbake til i stortingsmeldingen om Nasjonal transportplan 2006–2015, som skal behandles i Stortinget våren 2004. Det er ikke tvil om at det er stort behov for å bygge ut E18 i Vestfold. Både den store trafikken og behovet for en mer trafikksikker veg gjør det naturlig å gi E18 høy prioritet når Nasjonal transportplan skal behandles i Stortinget.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-06:
I mitt svar redegjorde jeg for hvilken plass denne vegstrekningen hadde fått, eller rettere sagt hvilken plass den ikke hadde fått, i oppfølgingen av transportplanen. Vi er rimelig enige om at det er behov for å gjøre noe på E18 i Vestfold. Vi har god erfaring nettopp på trafikksikkerhetssiden med at vi har bygd en firefelts veg. Tidligere var trafikkulykkene et svært stort problem i Vestfold. Heldigvis har vi sett en positiv utvikling i så måte. Så er det slik at vi må gå steg for steg når vi driver med vegbygging – så også her. Men jeg er selvfølgelig svært interessert i at vi skal se på E18 når vi jobber videre med den videre planlegging av utbyggingen av E18 i Vestfold, og at vi ser nettopp på denne parsellen som det ble vist til.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-06:
Det er viktig å ta trafikksikkerheten på alvor, som det her ble vist til. Og så lenge vi ikke har en firefelts motorveg på hele denne strekningen, slik vi er enige om at vi ønsker, må vi løpende se på andre typer tiltak som kan ivareta sikkerheten. Det vil løpende bli vurdert både i Vestfold og andre steder, for det er helt riktig at trafikksikkerheten er viktig, og den må vi gjøre hva vi kan for å ivareta. Når det gjelder bomplassering, vil jeg ikke ha tid til å gi en utredning om hvor plasseringen bør være. Jeg har fått en forespørsel fra fylket om det forslaget som har kommet derfra, og jeg ser nå på det som foreligger, og går igjennom det i forhold til de faglige anbefalinger og retningslinjer som eksisterer.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-06:
De langsiktige målsettingene for driftsstandard i riksvegferjesambandene er omtalt i St.meld. nr. 34 for 1992-93, Norsk veg- og vegtrafikkplan 1994-1997. Målsettingene er fordelt på krav til åpningstid, frekvens, gjensitting og nattavganger. Målene for driftsstandard er utformet slik at stamvegnettet og andre viktige transportruter skal ha det beste tilbudet. For stamvegsamband er målet at maksimalt 2 pst. av kjøretøyene skal bli stående igjen på ferjekaien når ferjen går. I 2001 oppfylte 47 pst. av riksvegferjesambandene alle disse målsettingene. Regjeringen har som målsetting å forbedre ferjetilbudet. Det har stedvis vært betydelig trafikkvekst i ferjetrafikken. På grunn av store kostnadsøkninger i ferjedriften de senere år må tilbudsforbedringer skje gradvis. Kostnadsøkningen har bl.a. sammenheng med høye kapitalkostnader som følge av bygging av nye ferjer. I årene 1998–2002 ble det bygd 22 nye ferjer. I Nasjonal transportplan 2002-2011 er det lagt opp til 15 nybygg. Dette vil øke kapasiteten og regulariteten. Forsinkelser og innstilte ferjeavganger har sammenheng med materiellsituasjonene i riksvegferjedriften. Selv om ferjeflåten fornyes, må alle ferjer – også nye – gjennomgå en årlig verkstedperiode. Denne perioden legges normalt til de deler av året hvor trafikken er liten. I disse periodene kan enkelte trafikanter oppleve kapasiteten som for liten. Dette blir normalt forsøkt løst ved innsetting av en reserveferje eller ved rokeringer av ferjer innad i riksvegferjedriften. Reserveferjene betjener en rekke samband med forskjellig kapasitetsbehov og størrelse. Budsjettsituasjonen tilsier at det ikke kan stasjoneres en reserveferje med tilstrekkelig kapasitet for hvert enkelt ferjesamband. Forbedringer av ferjetilbudet er også avhengig av at ferjeselskapene er i stand til å effektivisere driften. Det pågår for tiden et arbeid for å effektivisere riksvegferjedriften. Stortingets vedtak om ny yrkestransportlov gjør det mulig å kjøpe ferjetjenester ved bruk av anbud. Dette er et virkemiddel som vil bli tatt i bruk. Erfaringene med bruk av anbud i riksvegferjedriften er gode, og Regjeringen legger til grunn at videre bruk av denne innkjøpsformen vil bidra til effektivisering. Gevinster av dette arbeidet vil komme trafikantene til gode i form av et bedre ferjetilbud.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-06:
Først vil jeg understreke at vi bevilger mer i tilskudd til ferjedrift enn på mange år. Det har vært en dramatisk økning bl.a. fra 1998, hvor det ble brukt litt over 600 mill. kr, og nå er vi over 1 milliard kr. Dette ser vi til tross for at vi legger ned ferjesamband fordi vi heldigvis er så heldige å oppnå fastlandsforbindelse mange plasser i landet. Årsaken til at vi velger å bruke så mye penger, er at vi selvfølgelig ønsker et best mulig tilbud. Men som jeg også sa i mitt svar, har vi en del mål i forhold til standard på riksvegferjeløsningene som vi ligger et godt stykke fra å ha nådd. Det betyr at vi har en utfordring når det gjelder både hvordan vi bruker de ressursene vi har, og hvordan vi kan fordele ferjene til dit det til enhver tid er behov. Dette arbeides det kontinuerlig med. Vegvesenet, gjennom Vegdirektoratet, har en spesiell oppgave når det gjelder å omrokere og fordele disse midlene og ferjene.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-11-06:
Jeg synes dette er både høyst aktuelle og viktige spørsmål, fordi det er så mange i landet som er avhengige av ferjeløsninger. Når vi legger opp til bruk av anbud, er det nettopp for at brukerne og trafikantene skal få nytte av det. Og i dag har vi muligheten til, og vi benytter oss av det, at Vegdirektoratet samarbeider med selskapene for å se på fleksibiliteten og kanskje omrokere ferjene nettopp for å bruke dem på en bedre måte, slik at de som trenger det mest, får akkurat den ferjen som det er behov for der og da. Dette må vi og skal vi legge opp til også vil kunne skje i en anbudsrunde. Målet med anbud er at vi skal kunne få mer ferjetrafikk og bedre løsninger igjen for de pengene vi legger inn. Da er litt av hensikten at vi har den fleksibiliteten som representanten Ausdal Starrfelt her spør om. Jeg tar imot dette innspillet og tar det definitivt med meg, fordi det er et viktig spørsmål. Dette arbeides det med i dag, og det vil bli arbeidet med videre.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Eg vil gjerne få stilla følgjande spørsmål til samferdselsministeren: «Det er jamleg reportasjar om forseinkingar og innstillingar av ferjer på så vel stamruter som andre riksvegsamband. Meiner statsråden det er tilstrekkeleg økonomisk og materiellmessig kapasitet til å hindra omfattande forseinkingar og innstillingar av ruter, og kor lang ventetid meiner statsråden er akseptabelt?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Eg takkar statsråden for svaret, som eg synest var ganske positivt. Som statsråden veit, er det ikkje berre langs heile kysten, men òg ved den delen av kysten som eg kjem frå, at dette rett som det er er problematisk, og ikkje minst over Boknafjorden. I og med at me brukar ganske mykje offentlege midlar til ferjesubsidiar, er det viktig at dei reisande får eit godt tilbod. Til dømes over frå Arsvågen til Mortavika, som er ein stamveg, har det vore ei ventetid på fem timar – og her er det halvtimes avgangar. Og trafikkselskapet som transporterer her, sa fyrst at det ikkje var pengar, og så sa det at det ikkje var tilgjengeleg ferje. Er dette godt nok? I Skudenes-sambandet, som òg er ei riksvegferje, som betener 20 000–30 000 innbyggjarar på Karmøy, har ferja vore stengd fem–seks dagar – to gonger seinast i haust. Ikkje nok med at dei reisande ikkje får eit tilbod, dei får heller ikkje informasjon om innstillingar. Transportselskapet får heller inga oversikt over omfanget. Då vil eg spørje: Synest statsråden dette er godt nok?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Eg takkar igjen for svaret, som i grunnen ikkje var noko svar på om det er godt nok – at folk må venta så lenge. Men eg merka meg at statsråden i det fyrste svaret peika på effektivisering, og at anbod skal hjelpa på situasjonen. Tenkjer ho seg då – har ein gjort det der ein har begynt med anbod – at ein skal stilla krav om reservekapasitet, slik at folk skal sleppa å stå på kaia i time etter time? Det er ikkje alltid det er korte omkøyringsvegar heller! Om ein er i Arsvågen, er det eit stykke å koma rundt om ein skal til Sør-Rogaland. Og når det gjeld effektivisering: Vert materiellet brukt godt nok? Er det stor nok kreativitet til å tenkja heilskap på dei ulike strekningane eller i dei ulike områda? Det eg i grunnen spør om, er: Korleis vil statsråden følgja opp for å forsikra seg om at dette vert betre i framtida?
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg vil da stille spørsmålet til næringsministeren: «Hele Norge trenger et godt utbygd bredbåndsnett. Det planlegges utbygging av flere parallelle nett, på skattebetalernes regning, som kan ivareta behovet for bredbåndskapasitet, f.eks. digitalt bakkenett, GSM-R-nett, og MMR-nett. I tillegg kommer den nettkapasiteten som selskapene i bransjen enten har eller vil kunne bygge ut. Samordningsgevinsten kan være stor. Hvilke initiativ vil statsråden ta for en samordning av utbygging av bredbåndsnett til hele landet?»
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Jeg takker for svaret. Jeg vil ikke påstå at jeg etter det svaret fikk mer klarhet når det gjelder Regjeringens satsing. Poenget er at det i løpet av kort tid har skjedd store og viktige ting, teknologiske forandringer og utviklinger. Ved siden av det har det finansielle grunnlaget for investering i nett endret seg vesentlig, og en viktig årsak til at utbygging av nett ikke lenger har gått i det tempoet man trodde, er at man innen bransjen er blitt mer opptatt av samordning i nett framfor konkurranse mellom nett. Det er det som er viktig, fordi ulike komiteer i Stortinget behandler ulike nettsystemer som man kanskje med fordel burde bringe inn i en samordning fordi det innenfor ett nett er kapasitetsmuligheter til slik samordning. Vi har etter bransjens eget utsagn en betydelig mengde fiber allerede nedgravd. Vi har GSM-R-nett som har potensial til å være mer enn et lukket system; vi har kanskje så mye hva angår fiber, at vi muligens kunne dekke hele USA. Spørsmålet blir å ta et initiativ til å gjøre det mulig som ligger potent i dagens situasjon – og det krever altså en samordning. Det er mitt utgangspunkt. Mitt andre spørsmål er: Vil ikke Regjeringen ta dette på alvor?
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2002-11-06:
Et av de land som kan krone seg med suksess når det gjelder utbygging av nettilgang for befolkningen, er Sør-Korea. En av de viktigste forutsetningene for denne suksessen er at staten har tatt ansvar for infrastrukturen og ikke bare overlatt det til markedet. Vi har historiske tradisjoner for at staten har tatt ansvar for infrastrukturen, og det skal vi òg gjøre i moderne tid. Tidligere tok vi ansvar for jernbane, for fasttelefoni, for elektrisitet. For å ta utfordringen på alvor: Vil ikke Regjeringen ta innover seg at nå har forutsetningene endret seg såpass mye i løpet av kort tid at det vil være ulønnsomt for staten bare å la markedet operere – og i Stortinget, politisk sett, la de ulike komiteene jobbe med saker som kunne la seg samordne?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-11-06:
Jeg skal få stille kommunal- og regionalministeren følgende spørsmål: «Ifølge innhentet informasjon varierer prisen for kommunal behandling av søknad om byggetillatelse fra 1 200 til 20 000 for samme type søknad. Mange husbyggere mener de flås av byggegebyrer, og synes de store forskjellene er underlige. Til grunn for gebyrfinansiering av kommunale tjenester ligger prinsippet om selvkost. Er det grunn til å tro at enkelte kommuner opererer med gebyrer som er i strid med dette prinsippet, og vil statsråden anbefale økt lovlighetskontroll av gebyrfastsettelse i byggesaker?»