trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-23:
SV er òg veldig glad for det initiativet som Jørgen Kosmo har teke i denne saka. Me har faktisk både i energi- og miljøkomiteen og i partiet diskutert problemstillinga. Me har òg i mange år diskutert dette i miljø utanfor huset som er opptekne av behovet for å skjera igjennom, rydda opp, få noko som verkar. Så dette initiativet er bra. Eg synest òg det er tendensar til eit positivt svar frå statsråden. Det synest eg òg er bra. Men eg vil utfordra han, som både Kosmo og Haga har gjort, til å ta ansvar og sørgja for at noko skjer raskt. Eg ønskjer at statsråden kunne vera veldig tydeleg på det. Han har jo tidlegare tort å ta ansvar i vanskelege saker, som t.d. i tilsynssaka. SV er òg glad for at Regjeringa endeleg sette i verk saka om Norsk kulturminnefond. Det er eit gamalt SV-forslag, som til slutt eit samrøysta storting slutta seg til, og som denne regjeringa sørgde for kom på beina. Det er bra. Men når ein gjer dette – og det er ein god måte å tenkja på at ein skal ha både det offentlege og dei private med på laget – er det eit problem at ein då kuttar og ikkje prioriterer på same måten på dei andre postane på budsjettet, og dermed tapar kulturminnepolitikken totalt sett. Det er ikkje haldbart. Og det er heller ikkje haldbart når ein tenkjer på den dårlege kommuneøkonomien som mange sannsynlegvis får med dette budsjettet òg. Lokalpolitikarane må leita etter plassar å kutta, og då er dette eit område som dessverre ofte tapar. Det er mange ting å gripa fatt i, og ikkje minst det som fleire talarar har vore inne på, handverkstradisjonen og den kunnskapen som ligg der, som er veldig viktig. Me treng ikkje å gjera noko anna enn å tenkja at her er det faktisk òg eit arbeidsplasspotensial, no som det er så mange ledige. Det er viktig med den kunnskapen som ein har på dette området, og som me kan mista. Dette er eit flott initiativ, som eg håpar statsråden er veldig tydeleg på at han skal følgja opp. SV vil gjerne vera med på det laget.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2003-10-23:
I likhet med alle de foregående talere vil jeg understreke viktigheten av den interpellasjon som representanten Kosmo har reist. Jeg er, som leder av en komite hvor disse tingene har en ikke uvesentlig plass, lyst til å uttrykke en takk til Jørgen Kosmo for at han initierer en debatt om et tema som veldig ofte har lett for å falle igjennom i enhver budsjettsammenheng, også i de ulike fagkomiteene. Det er riktig det statsråden har gitt uttrykk for i sitt tilsvar, og som jeg også for så vidt var glad for, ved å peke på kompleksiteten i dette spørsmålet, både når det gjelder eierskap, når det gjelder økonomi, og også når det gjelder organisering. Jeg tror det er riktig, som også statsråden gav uttrykk for, at det må settes i verk en rekke tiltak på flere fronter for å se hvordan man best kan håndtere dette spørsmålet. Kosmo er i sin interpellasjon opptatt av vedlikehold av bygningsmassen og kulturminnene. Jeg vil kanskje gå enda litt lenger enn det Kosmo gjorde, og påpeke at det ikke bare er det framtidige vedlikeholdet som er en krevende utfordring, men kanskje like mye det å ta igjen etterslepet etter forfallet som har skjedd over flere tiår, og gjøre noe med det forfallet som har kommet svært langt i mange av våre viktigste kulturminner. Stavkirkene er ett eksempel, Industriarbeidermuseet kan være et annet eksempel. Vi vet at det vil kreve veldig store midler, kompetent arbeidskraft og en fornuftig diskusjon om hvordan vi skal organisere dette på en best mulig måte. Det florerer jo, som sikkert også Jørgen Kosmo er innforstått med, en del ulike beregningsmodeller for hva det faktisk vil kreve av det offentlige og det private i fellesskap bare å hente inn igjen det forfallet som har kommet langt. Da er vi oppe i mange milliarder kroner. Det betyr altså at dette er svært krevende. Jeg tror ikke vi skal være såpass frimodige og stå på talerstolen i Stortinget i dag og si at vi skal håndtere dette via budsjettene. Det vet vi vil komme til å bli veldig vanskelig. Men jeg er særdeles glad for den invitasjonen som Jørgen Kosmo kommer med til Stortinget om å drøfte dette. Den invitasjonen vil jeg oppfordre et samlet storting til å ta imot, for det var en uhyre viktig debatt som ble reist i dag. Jørgen Kosmo sa innledningsvis at primæroppgavene går foran, og at han også forstår det. Til en viss grad forstår jeg det. Spørsmålet er om ikke også dette faktisk burde vært gjort til en primæroppgave i forhold til de verdiene som ligger i den type bygningsmasse som Norge er i besittelse av.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2003-10-23:
Først må jeg få si at jeg er glad for at denne saken har kommet opp i dag. Vedlikehold av landets kulturhistoriske eiendommer er et forsømt kapittel på lik linje med mange andre prosjekter i Norge, noe det for øvrig ikke burde være når landet flommer over av penger. Vi har arbeidsledige som er dyktige nok til å gjøre jobben, og maskiner og utstyr finnes. Men slik fungerer ikke samfunnet i dag, dessverre. Svært ofte er dette en debatt om offentlige bygg. Men også mange private eier bygg som er berørt enten av fredning eller verning ved at man enten eier det frivillig, man har kjøpt det etter at det har blitt fredet eller vernet, eller man har arvet det, og så er bygningene eller hva det måtte være, blitt berørt av en fredning eller verning. Hva kan vi gjøre for å hjelpe disse, slik at de kan ta vare på de verdier de besitter? Vi kan bl.a. først og fremst se på plan- og bygningsloven, som kanskje er noe firkantet og noe streng. Kanskje kan vi se på det økonomiske. Kanskje kunne de få tilbake momsbeløpet. Det sier seg selv at det å restaurere bygg som enten er vernet eller fredet, er mye mer kostbart, mer omfattende og vanskeligere enn det å restaurere noe som ikke er berørt av det. Ofte trenger man faglig hjelp for å gjøre restaureringen riktig, og det er ikke alltid at den faglige hjelpen finnes i kommunen eller i fylket. Det man får, er pålegg og restriksjoner og kanskje ikke så mye hjelp til hvordan man skal løse problemene. Kanskje har heller ikke saksbehandleren kunnskaper nok til å gå inn i sakens kjerne. Resultatet blir at bygningene forfaller, og vi får en uønsket effekt. Derfor er dette en sak vi må jobbe videre med, både for å kunne ta vare på vår kultur og tradisjon og ikke minst våre verdier.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2003-10-23:
Jeg er glad for at den enighet vi kan observere i denne saken, er så tydelig. At også SVs representant er oppe og er tilbøyelig til å skryte av Regjeringen, syns jeg er et klart og tydelig uttrykk for at det i denne sal er stor enighet om målet, for ikke å si politikken, på dette viktige området. Vi hørte fra statsråd Norman at Regjeringen tar dette alvorlig og er i ferd med å utvikle strategier for å bidra til måloppnåelse og samordning. Det skal de ha all ære av. Det var jo også denne regjeringen som etablerte Kulturminnefondet etter mange års vegring. Når det gjelder stavkirkene og interpellanten som var spesielt opptatt av dem, har jeg lyst til å vise til stavkirkeprogrammet som nå er i gang og skal gå over ti år. To–tre stavkirker skal rustes opp i året, dvs. våre 28 stavkirker i løpet av ti år. Men vi har jo også godt og vel 150 middelalderkirker i stein, ofte med viktige kulturverdier som veggmalerier o.l. som har behov for sikring og vedlikehold. Så en liten kommentar til Storberget. Han er selvfølgelig klar over at Regjeringen har tatt også spørsmålet om tilskuddsordningen til industrielle kulturminner på alvor. Norsk Vasskraft- og Industristadmuseum i Tyssedal er et godt eksempel i så måte. I neste års budsjett vil det bli fullfinansiert og ferdigstilt, og det med et tilskuddsvolum på nærmere 50 mill. kr.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-23:
Jeg registrerer at statsråden sier at anbudet ble sendt ut i august. Kanskje det var det som var den hektiske aktiviteten representanten fra departementet beskrev i Finnmark Dagblad den 27. juni, at man da innså at nå må vi få sendt ut det anbudet – før høststormene setter inn. Det anbudet kunne man ha begynt å jobbe med dagen etter at Stortinget vedtok at man skulle ha på plass slepebåtkapasiteten. Og så er jeg enig med statsråden i at dette er et godt tiltak. Problemet er at jeg har ingen nubbesjanse til å vurdere hvor godt det tiltaket er, når departementet ikke i redegjørelsen i forbindelse med statsbudsjettet, ei heller nå, ei heller tidligere er ute og selv sier noe om omfanget av problemet, lager prognoser for antall båter og responstid, ei heller forteller oss helt hvor disse båtene skal gå. Når kan vi få en slik samlet oversikt? Vet statsråden i dag noe om responstiden fra 1. november i høst?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-23:
Jeg registrerer at statsråden sier at responstiden til slepebåtene er tilfredsstillende, men han har ikke noe tall for den. Det er helt åpenbart at det selvfølgelig vil variere fra sted til sted og hvor båten er, men det er helt alminnelig å operere med en gjennomsnittlig responstid. Det er det vi er nødt til å ta utgangspunkt i når vi skal vurdere risikoen langs kysten. Jeg registrerer også at jeg ikke får svar på hva statsråden eller departementet anslår som prognoser for utviklingen av frakten framover. Fram til 1. august var det 119 oljetankere som hadde passert langs kysten. Anslaget til Bellona er 520 i 2007. Anslaget til Verdens Naturfond er 1 000 i 2010. Det er viktig å kjenne til omfanget når vi skal vurdere den totale risikoen, og også for å kunne si noe om hvorvidt denne beredskapen som vi skal ha på plass fra 1. november i år, er tilfredsstillende eller ei. Jeg registrerer at Kystverket har sendt ut på høring forslag til seilingsleder innenfor vårt territorialfarvann. Komiteen har vært i Canada, som jeg sa, og der sender man oljetankere fra Alaska 150 nautiske mil ut fra kysten. Jeg tror ikke at 150 nautiske mil ville vært hensiktmessig for oss, for da ville man rett og slett havnet i isen, og det ville ikke blitt noen frakt. Jeg registrerer at Bellona anbefaler 35 nautiske mil, og jeg ser at Greenpeace har anbefalt 50. Jeg har også registrert at Miljøverndepartementet har tatt initiativ til at Barentshavet skal bli et såkalt PSSA-område – det betyr et særskilt sensitivt havområde – som gir oss mulighet til å ha jurisdiksjon lenger ut enn 12 nautiske mil. Eksempler på slike områder har komiteen sett i Australia – Great Barrier Reef. Det vil i hvert fall ta et par år å få en slik internasjonal prosess igjennom. Og inntil en slik sak eventuelt er på plass vil det være ekstra viktig at man har oversikt over slepebåtkapasitetene, for det innebærer at båtene vil gå tettere mot land enn det vi vil kunne ha mulighet til å kreve hvis vi får Barentshavet til å bli et slikt PSSA-område. Jeg vil gjerne at statsråden bekrefter at han deler miljøvernministerens oppfatning av at dette arbeidet er av stor betydning.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-10-23:
Det er en viktig sak vi behandler. Samtidig er det en sak som flertallet i komiteen behandler med et visst ubehag, fordi tiden som ble gitt til disposisjon, var så ekstremt kort. Man er med på noe som man ikke er sikker på fullt ut gir svar på de spørsmålene som man også i forkant har stilt. Det står i innstillingen at vi har brukt én dag på dette. Sannheten er at vi gjorde det over bordet. Tiden vi brukte, var mer av formell karakter, vi skulle håndtere kritikken over saksbehandlingen. Fordi vi la inn noen timer på det, kan vi være romslige nok til å si at vi har fått én dag til disposisjon. Vi har fått forslag til inndekning som jeg personlig ikke føler meg bekvem med. Det kan godt være at forslaget til inndekning som ble lagt fram fra departementets side, er rett, men i en situasjon som dette syns jeg ikke at det er noe særlig behagelig å være med på en inndekning hvis konsekvens man ikke uten videre kan se rekkevidden av. Jeg nevner at noe av pengene som omdisponeres, går fra varslingssystemene eller identifikasjonssystemene, som er en vital del av hele denne problematikken. Og så kan man si at jo, men på den korte tiden det gjelder, er det mulig at dette er helt OK. Det er da vi i flertallet har valgt å si at det er mulig at det er OK, men vi er definitivt ikke trygge. Flertallet i komiteen foreslår at vi må ha en langsiktig modell for håndteringen av oljevernberedskapen i området. Dette er et alvorlig signal fra flertallets side. Vi vil ha en langsiktig modell, men vi vil ha den på plass så fort som mulig. Mindretallet i komiteen sier at det er helt OK at den blir lagt inn i Nasjonal transportplan. Dette er ikke et godt svar på alvoret i situasjonen. At vi er med på en midlertidig løsning over seks måneder, er definitivt ikke et signal fra flertallets side om at vi har god tid. Det er nødverge som gjør at vi handler. Men vi vil ha modellen på plass mye tidligere. Hvis det skulle være Regjeringens holdning å vente til Nasjonal transportplan, blir det som om man ikke tar problemet nok på alvor. Frakten av olje fra Murmansk er en miljørisiko, av ulike årsaker. Det er en miljørisiko også fordi vi foreløpig ikke har etablert gode nok avtaler til at de russiske båtene både som båter og med det utstyr de har, kan sikre en god nok overvåking i området, hvor frakterne og fra norsk side de som overvåker transporten, er godt nok på lag. Fra representanten Sørensen ble det også uttrykt den bekymring som ligger i at vi har utvidet territorialgrensen til 12 mil. Det gjør ikke problemet noe mindre. Min konklusjon er: Vi er med på disse seks månedene med ubehag. Men det det bør kvitteres ut med fra både regjeringspartienes og Regjeringens side, er at de avgir et løfte om at det så snart som mulig og før diskusjonen om Nasjonal transportplan skal foreligge en langsiktig modell for hvordan man skal håndtere oljevernberedskapen i området.
Bjørgulv Froyn (Arbeiderpartiet), 2003-10-23:
Når flertallet har vært med på å behandle saken, er det selvfølgelig fordi vi forstår behovet for å få dette ferdigbehandlet innen 1. november. I så måte kvitterer vi ut alvoret i situasjonen. Bekymringen – som jeg har forsøkt å si litt om – er at regjeringspartiene i komiteen åpenbart ikke fullfører denne, men uttrykker ønske om at departementet følger opp saken i Nasjonal transportplan for 2006–2015, mens flertallet sier at dette må følges opp umiddelbart. Og jeg er litt usikker på hvilket svar statsråden nå har gitt, fordi forslaget i budsjettet for 2004 ikke omtaler dette temaet innenfor tanken om en langsiktig modell. Man beskriver det på en annen måte, men ikke innenfor den langsiktige modell. Så spørsmålet til statsråden er om ikke statsråden selv føler behov for at dette må følges opp umiddelbart, og at man ikke kan vente med å behandle dette til i forbindelse med Nasjonal transportplan for 2006–2015. Ellers lot jeg meg spesielt inspirere av den enigheten som nå har utviklet seg om at høst kommer hver høst, og med høst kommer høststormer. Det tror jeg vi kan få vedtak på i Stortinget.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2003-10-23:
Det er bred enighet om det faktiske politiske grepet som blir gjort i denne innstillinga. Regjeringa følger opp tidligere politikk i forhold til stortingsmeldinga om havmiljø og det politiske engasjementet som har vært i nær fortid vedrørende dette temaet. Vi verdsetter at Regjeringa viser handlekraft, og jeg er sikker på at statsråden vil redegjøre for tidsbruken i de prosesser som har ledet fram til denne kontraktinngåelsen. Engasjementet har vært stort for å få dette på plass på et så tidlig tidspunkt som faktisk mulig, slik at vi kan møte de utfordringer som vinteren måtte kunne by på på dette området. Jeg skal ikke gå så veldig mye i detalj på dette fra min side, bare dvele litt ved flertallets bekymring om knapp tid. Iallfall er det slik at flertallet har funnet det riktig å fatte den beslutning som Regjeringa har bedt om. Fremskrittspartiet og andre i flertallet har også bekymringer om den budsjettmessige inndekningen. Skjønt den formelle behandlinga har vært kort, som det har vært sagt her, har likevel dokumentet vært kjent i stortingsmiljøet mer enn disse timene det blir vist til. Jeg er i grunnen spent på om kravet til kvalitetssikring på budsjettdisposisjoner i framtida skal bli like stort hos disse partiene som det ser ut til å være nå. Jeg vil minne om at vi har behandlet et utall Dokument nr. 8-forslag f.eks. fra Fremskrittspartiet med etter mitt skjønn dårlig kvalitetssikring og milliardbeløp som har budsjettimplikasjoner. Så jeg tillater meg å antyde at det på kortere tid, i den tid undertegnede har vært i Stortinget iallfall, har vært flyttet på større beløp med mindre kvalitetssikring. Så kan jeg også gi en stemmeforklaring når jeg har ordet. Det er ikke så lett å se den store forskjellen mellom regjeringspartienes merknad og det III-forslaget som ligger i innstillinga. Det bør derfor noteres at det burde ligge til rette for enstemmig tilslutning til det forslaget når saka kommer opp til votering. Det foregår også behandling av tilsvarende tema under andre saksnummer, og jeg kunne godt utfordre det politiske miljøet til kanskje å fokusere på Nasjonal transportplan som et riktig og viktig dokument for å få en bred omtale av de oljevernberedskapsperspektiv som ligger både i denne sak og i tidsmessig tilgrensende saker av samme karakter.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2003-10-23:
Statsråden hadde en grei redegjørelse om sakens innhold, og alle er enige om at noe må gjøres med dette. Men jeg synes statsråden tar veldig lett på dette med saksbehandlingstiden. Han sier han er veldig fornøyd med at man har lagt fram en sak nå på høsten og får den vedtatt, slik at denne slepebåten kan settes i drift fra 1. november, og at alle i departementet er klar over at høsten er om høsten. Men jeg lurer på om det er slik at man skal behandle en sak samtidig som den skal iverksettes. Når man har en sak som er viktig for kysten på grunn av høststormene, skal man altså behandle den samtidig som høststormene setter inn. Og tar man ikke Innst. S. nr. 161 om et rikt hav alvorlig, hvor det ble vedtatt at denne saken skulle komme i revidert nasjonalbudsjett? Hvorfor kom den ikke?
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-10-23:
Det kan kanskje synast underleg at ei sak der heile komiteen er samde om realitetane, fører til ein så pass lang debatt. Men når komiteen får ein dag til å utarbeide og leggje fram innstilling i saka, må det føre til reaksjonar. Eg synest det blir litt merkeleg når regjeringspartia i innstillinga brukar så milde formuleringar som at ei så kort saksbehandlingstid er uvanleg og ikkje ideell. Nei, det skulle berre mangle om dette skulle vere ei vanleg og god saksbehandling. Det blir også litt merkeleg når regjeringspartia skriv at komiteen likevel har fått tilstrekkeleg informasjon. Eg synest fleirtalet skal vurdere kva som er tilstrekkeleg informasjon for å kunne behandle ei sak. Saksbehandlingstida gav ikkje rom for grundige vurderingar og oppklarande spørsmål. Det kunne det vere behov for her, som i veldig mange andre saker. Andre har tidlegare vore inne på ein del spørsmålsstillingar som vi gjerne kunne fått nærare avklart, nemleg, som Heidi Sørensen nemnde, reaksjonstida for slepebåtane som no skal plasserast i området. Og er finansieringsløysinga den beste og den ideelle? Det var òg eit spørsmål som det kunne ha vore grunnlag for å sjå nærare på. Så er det ikkje kvar dag eg er samd med representantane frå Framstegspartiet, men eg må jo støtte representanten frå Framstegspartiet som minner om at hauststormane kjem om hausten, og no går vi mot seinhaust og vinter med sjanse for storm. Vi veit at det gjer risikoen for uhell og havari i trafikken langs kysten større. Situasjonen med manglande slepebåtkapasitet og mangelfull oljevernberedskap langs kysten av Nord-Noreg har vore påpeika mange gonger i denne salen. Ei løysing på desse utfordringane har vore etterlyst lenge. Difor kan det heller ikkje seiast at ting har skjedd i god tid, slik som representantar frå regjeringspartia prøver å framstille det. Men når det er sagt, er det positivt at vi trass alt har fått ei sak med forslag om ei kortsiktig betring av situasjonen. Alvoret i den manglande slepebåtkapasiteten i Nord-Noreg gjer at Senterpartiet trass i den korte saksbehandlingstida vil støtte opplegget frå Regjeringa i St.prp. nr. 6 for 2003-2004. Med dei løysingane som er skisserte, og som saksordføraren gjekk nærare innpå, får vi ei kortsiktig betring. Men vi forventar at departementet så raskt som mogleg kjem tilbake til Stortinget med ei meir langsiktig løysing, både når det gjeld oljevernberedskap og slepebåtkapasitet for kysten av Nord-Noreg. Eg vil spesielt vise til siste punkt, III, i forslag til vedtak i innstillinga, som er ein veldig vesentleg del av innstillinga. No ser det ut som om det blir samrøystes vedteke, noko som eg synest er veldig positivt. Det er viktig at det blir jobba grundig med III, og at komiteen får det tilbake på eit tidspunkt som gjer at ein kan få ei grundigare behandling enn det vi opplever med saka vi behandlar i dag.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2003-10-23:
Eg har merka meg at det i St.prp. nr. 6 står: «På lengre sikt vil Fiskeridepartementet vurdere en mer langsiktig modell …» Eg vel å tolke dette slik at det ikkje berre er snakk om ei vurdering, men at det òg skal gjennomførast ein langsiktig modell. Så er det i proposisjonen lista opp ein del element som kan gå inn i den langsiktige modellen, og fleire har i debatten vore inne på det med å bruke av slepekrafta til den havgåande fiskeflåten i nordområda. Eg er sjølvsagt samd med statsråden når han seier at ein skal utnytte dei ressursane ein har, men eg vil gjerne at statsråden utdjupar litt nærmare korleis ein tenkjer seg slepekapasiteten til fiskeflåten. Det er vel slik at i periodar vil fiskeflåten vere på feltet og dermed ikkje vere disponibel for oppdrag på alle tidspunkt. Kan statsråden seie litt meir om kva tankar han har når det gjeld akkurat det med fiskeflåten? Skal det vere eit av dei viktige elementa i det opplegget som er aktuelt?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-10-23:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren, men det skal jeg komme med til slutt. Vi har noen depoter, og det er vedtatt at de depotene skal bestå enn så lenge, hvor det ligger oljelenser. Det eneste spesialbygde fartøy i verden – ja, jeg sa i verden – har jeg vært om bord i. Jeg har bala siden 1998 for å få komme om bord i et slikt fartøy. Det er vel den tiden det tar å tegne, finansiere og bygge et fartøy. Det foregår utvinning i Barentshavet i dag. Det vitner oljetrafikken om. Da blir det litt rart å gå over Karl Johan og så møte Greenpeace på andre siden, der de sier: Oljeselskapene ut av Barentshavet! Det er rart at Fiskeridepartementet utreder seilingsleder når vi vet at tiden fra fartøyene får svar på sitt varsel og til de får sleper om bord, er kritisk. Gjør Fiskeridepartementet noe for å forhindre at skipperen kan nekte å ta imot en sleper, og dermed forurense og asfaltere kysten? Hva blir gjort konkret?
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-10-23:
Man kan selvfølgelig være bekymret hvis det er slik at flere av stortingsrepresentantene ikke har vært klar over at høststormene kommer om høsten. Vi har vært klar over det i departementet, og derfor har vi iverksatt tiltak. Vi har ønsket å styrke beredskapen ytterligere og få tilleggsfartøyet i gang allerede i høst, i tillegg til den beredskapen som er på Finnmarkskysten og langs Nord-Norges kyst. Jeg er enig i at det alvoret som et samlet storting viser i denne saken, har materialisert seg i form av en rask saksbehandling som gjør det mulig å få det på plass. Fra Regjeringens side har vi i budsjettproposisjonen redegjort for neste års tiltak og en del av de tiltakene som strekker seg utover det. Når det så gjelder det mer langsiktige, har det fra Regjeringens side vært meningen å komme tilbake til det i Nasjonal transportplan fordi det er en sak som skal legges fram allerede til våren og behandles av Stortinget, og det vil være naturlig å se det i den sammenhengen – slik det også er blitt gitt uttrykk for fra flere partier. Jeg oppfatter at jeg har slingringsmonn til å vurdere om det er dette eller en annen form for tilbakemelding til Stortinget som vil være best egnet for å ivareta dette med tid.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-10-23:
Igjen gjentar jeg at jeg er svært tilfreds med at et samlet storting er enig med Regjeringen i at dette er et godt tiltak, dette er et nødvendig tiltak i forhold til den situasjonen som har utviklet seg i dramatisk retning hva angår økt trafikk langs norskekysten. Så det er nettopp alvoret Stortinget har tilkjennegitt, bl.a. i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett, hvor man gav klart uttrykk for at man ikke var tilfreds med tempoet. Vi tok konsekvensen av det, og i juli startet vi prosessen med å leie inn ytterligere slepebåtkapasitet i tråd med de analyser som Kystverket og andre har gjort om behovet, og som beskrives ved tre fartøy på Nord-Norge-kysten. Vi sendte da ut anbudet i august og måtte på grunn av omfanget rette oss etter EØS-avtalens regler om anbud og følge den prosedyren som er lagt der. Det har gjort at vi ved framdriften av dette ikke rakk å få det tidligere fram. Vi ønsket å få det i drift fra 1. november. Det er Stortinget enig i. Det hadde selvfølgelig vært mulig å ta en annen dato og gi oss bedre tid. Men vi ønsket å få dette iverksatt så tidlig som mulig.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-10-23:
Ønsket om å ha tre slepefartøy med stor nok slepebåtkapasitet på kysten av Nord-Norge er tuftet på analyser som er gjort av Kystverket og underliggende etater, og på oppdrag fra Kystdirektoratet. Det er da beregnet en responstid som er tilfredsstillende betryggende i forhold til den risiko som kan være, men å gi en eksakt responstid på ethvert fartøy er helt umulig, for det avhenger av hvor disse fartøyene befinner seg. Erfaringen med «Moscow», som det blir referert til, viser jo at det var betryggende slepebåtkapasitet til å rekke fram til havaristen. Det ville det ha vært også om det hadde vært kuling. Så ut fra en samlet vurdering fra Kystverkets side og fra departementets side er den slepebåtkapasiteten som vi får etter Stortingets vedtak og fartøyet kommer i drift fra 1. november, i tillegg til Forsvarets fartøy og i tillegg til den skipstrafikk som foregår langsmed kysten(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-10-23:
Det er selvsagt riktig som representanten Ringstad sier, at Regjeringen har varslet at vi vurderer de langsiktige tiltakene og en langsiktig modell. Det ligger selvfølgelig da under at man har en anledning til å gjennomføre det. Det vil jo også være avhengig av Stortingets vedtak, ikke minst i budsjettsammenheng. Når det så gjelder fiskefartøyene, inngikk vi en intensjonsavtale med Fiskebåtredernes Forbund, som har ca. 100 fartøy med en betydelig slepebåtkapasitet. Et betydelig antall av disse fartøyene befinner seg i Barentshavet og i nordområdene på fiske, og er i så henseende i umiddelbar nærhet av den trafikken som går langsmed kysten. Ethvert fartøy vil selvfølgelig kunne trekkes inn i en gitt situasjon til å være i førstelinjeberedskap og til å kunne ta sleper om bord og på den måten hindre avdrift inntil man får et profesjonelt slepebåtfartøy på plass. Det vi har tatt sikte på, er – gjennom trening av mannskap om bord i disse fiskefartøyene og plassering av utstyr om bord i noen av dem – å kunne ha kapasitet(presidenten klubber) og kompetanse til å gripe inn. (presidenten klubber)
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-10-23:
I henhold til internasjonal havrett har vi mulighet til å gripe inn når myndighetene anser at risikoen er så stor. Det gjorde vi også i et konkret tilfelle utenfor norskekysten nå i høst, hvor fartøyet ikke bad om at vi grep inn, men hvor myndighetene gjorde det. Det akter vi å følge opp ut fra en vurdering i de enkelte tilfellene. Når det så gjelder det andre som representanten tok opp, nemlig depotene – jeg oppfattet at det gjaldt depotene av lenser og den slags som vi har liggende, har vi i løpet av året opprettet nye depot i Båtsfjord, Honningsvåg, Skjervøy og Sortland. I tillegg vil vi opprette ytterligere seks mellomdepot langsmed kysten. Og vi vil i løpet av 2004 – med forbehold i forhold til budsjettbehandlingen – oppgradere hoveddepotene, slik at også lenser og beredskapen for øvrig knyttet til depotene blir ytterligere forsterket.
Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-10-23:
Jeg registrerer at flere er opptatt av den korte saksbehandlingstiden man fikk i Stortinget. Jeg bare gjentar at det var et sterkt ønske fra vår side å få slepebåtkapasiteten i gang fra 1. november, men verken jeg eller Regjeringen er i en slik posisjon at vi kan beordre Stortinget om behandlingstiden. Så jeg er tilfreds med at man har vært enig med Regjeringen i at man skulle ha det på plass fra 1. november. Representanten Nybakk understreker jo, som riktig er, at i en gitt krisesituasjon så skal disse fartøyene som Forsvaret, med stor velvilje, har stilt til disposisjon også for Kystverkets beredskap, tilbake til Forsvaret. Det er klart at i en slik krisesituasjon vil mye av det som foregår langsmed kysten være i en helt spesiell situasjon. Det vil nok også påvirke hvor mange fartøyer som vil patruljere, hvis en slik situasjon skulle oppstå. Når det gjelder seilingsleder, som representanten Sørensen var inne på, er det jo ulike oppfatninger av dette. Det er ulike oppfatninger av hvor stor trafikken vil være i et kortsiktig og et langsiktig løp. Vi har lagt til grunn flere analyser som er foretatt, og at de tre fartøyene som nå er i beredskap, skal være tilfredsstillende til å møte den trafikken som er. Og så er det slik at vi til enhver tid løpende vurderer om trafikken øker, og om det krever ekstra ressurser. Det er jo også derfor vi har varslet at det er en analyse som vi kommer tilbake til ved en senere anledning, noe komiteen også er opptatt av. Når det gjelder Miljøverndepartementet og PSSA, så er det helt klart de foretar en viktig vurdering, men det er også verdt å legge merke til at vi fra vår side vurderer dette med såkalt ruting, som vi har full anledning til å bidra til å få til, utenfor territorialgrensen, uavhengig av PSSA. Alle disse forholdene er med i de vurderingene vi nå vil foreta i tiden framover.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-10-23:
Jeg tror ikke jeg skal bruke 3 minutter. Forsvarskomiteens medlemmer har oppdaget denne saken i dag. Den berører også Forsvaret, og den berører forsvarskomiteen i høy grad, i hvert fall den delen av saken som dreier seg om bruk av to forsvarsfartøy til oljevernberedskap. Vi ble for så vidt delvis orientert av forsvarsministeren under debatten om MTB-ene på tirsdag, om at KNM «Valkyrien» skulle settes i drift. Det var vel for den delen som dekker Vest-Finnmark og Nord-Troms. Med virkning «fra og med 1. november», står det her, og da antar jeg at den settes i drift 1. november, mens det vel er KV «Nordkapp» som allerede er satt i drift. Det er ikke noe nytt at Forsvaret i gitte situasjoner kan være en operativ ressurs for øvrig beredskap for alle typer sivilt beredskap. Men slik denne saken ser ut, er disse to fartøyene satt inn midlertidig. I budsjettproposisjonen til Forsvarsdepartementet står det at det ene fartøyet skal brukes av Kystverket til og med mars 2004 og det andre ut 2004. Dette er selvfølgelig noe som ikke er behandlet ennå, fordi det ligger i budsjettproposisjonen. Blant de forhold som i hvert fall jeg hadde tenkt å stille spørsmål til vår statsråd om, var bruken av disse fartøyene. Det andre er at i en mer langsiktig strategi for oljevernberedskap må Forsvarets rolle også være innpasset i en modell og ikke bare være noe som er akutt. Jeg forstår at man har hatt et akutt behov her, og synes det er greit. Men jeg vil også gjøre oppmerksom på at i Forsvarsdepartementets budsjettproposisjon står det: «Ved beredskap og i krig overføres Kystvaktens ressurser til Kysteskadren.» Det skal altså overføres til Sjøforsvaret med umiddelbar virkning. Nå blir det neppe krig, og det blir vel heller ikke noen annen krise, skjønt det vet man jo ikke, men i så fall skal disse to fartøyene øyeblikkelig tilbake til Sjøforsvaret.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2003-10-23:
Denne debatten har hatt noen selsomme innslag. Det er noe norsk ved at hvis tingene kommer, er det vel og bra, men de kommer alltid for sent. Det er alltid et noe negativt utgangspunkt man kan finne. Ellers har debatten gått på at dette har kommet for tidlig, fordi man har hatt for dårlig tid. Begge argumentene er fremført av opposisjonen. Det som er kjernen i denne saken, er en risikovurdering av et meget viktig element, nemlig den spesielle oljetransport fra Russland og rundt vår kyst. Der ligger det store dimensjoner. Og hvis det skulle gå galt med denne, vil det være proporsjoner over de utfordringene vi får, som vil være helt uoverskuelige. Derfor er debatten meget viktig, og den fortjener den oppmerksomheten den har fått, med de unntakene jeg nevnte innledningsvis. Vi skal altså nå styrke sjøsikkerheten og beredskapen, og derfor har Regjeringen villet haste igjennom denne slepebåtkapasiteten og få en vurdering av den. Hvis man ikke synes det var en forsvarlig måte å bringe saken frem på, så kan opposisjonen si at det ikke er forsvarlig, og at vi får vente. Vi er tydeligvis enige likevel om at innen 1. november bør vi ha det på plass, og så har disse elementene måttet vike. Vi kommer tilbake til en risikovurdering og en kapasitetsvurdering, og ikke minst dette med å innlemme den private flåte i en beredskap. Det får komiteen all mulig grunn til å komme tilbake til, og det skal den også gjøre, for den saken er viktig.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-23:
Jeg tar ordet fordi jeg merket meg at statsråd Ludvigsen i sitt innlegg sa at årsaken til at saken kom så raskt, med så korte frister, var at man ønsket en beredskap på plass 1. november. Man sitter likevel igjen med et inntrykk av at man er på etterskudd, at statsråden og departementet er på etterskudd når det gjelder å komme à jour med å ha en forsvarlig beredskap. Og det inntrykket blir definitivt skapt når vi leser det som står i revidert nasjonalbudsjett. For der står det nemlig at ministeren på sitt bord hadde en rapport som konkluderte med at man burde leie inn slepebåtkapasitet for å dekke Øst-Finnmark og Vest-Finnmark. Til tross for den rapporten og for den viten så ble det ikke foreslått bevilgninger til den kapasiteten i revidert nasjonalbudsjett. Men så kommer det en erkjennelse, etter revidert nasjonalbudsjett, som resulterer i den saken vi har på bordet i dag. Det er veldig fristende å konkludere med at erkjennelsen kom etter at man hadde den ukontrollerte – kan vi si – situasjonen med den russiske oljetankeren «Moscow». Da først oppdaget man at her var man nødt til å gi full gass, for her kan det skje alvorlige ting når høststormene inntreffer. Ministeren innrømmet det vel indirekte da han i sitt innlegg sa at de ønsket å sette fortgang i saken fordi Stortinget mente at det gikk for sakte. Det er vel også en indirekte innrømmelse fra ministeren i dag av at man ikke har vært tydelig nok, og at det var en feil ikke å foreslå ekstrabevilgninger til formålet i revidert nasjonalbudsjett, slik SV, Senterpartiet, Fremskrittspartiet og Kystpartiet foreslo. Jeg håper at debatten i dag iallfall gir det tydelige signalet til departementet at her må man være i forkant, her må man forsere, og at man tidlig i løpet av 2004 må få en egen sak som forteller oss hvordan man har tenkt at kystberedskapen skal være i Nord-Norge i årene framover. Å la dette gå som en sak i Nasjonal transportplan blir ikke godt nok, for Nasjonal transportplan gjelder altså fra 2006 og årene framover, og så lang tid skal det ikke gå før Norge har en tilfredsstillende beredskap langs kysten.
Bent Høie (Høyre), 2003-12-10:
Jeg skal prøve å gjøre det godt igjen mot Stortingets president og være kort i mitt innlegg. Jeg slutter meg til saksordførerens bemerkninger og viser til at dette er en lovhjemmel som har bakgrunn i et vedtak i forbindelse med statsbudsjettet for 2003. Hensikten den gangen var å finne en mulighet for å tilby pasienter som har behov for det, Actos og Avandia. Men ordningen har en mye mer generell begrunnelse, nemlig knyttet til at det i tiden framover vil komme en rekke legemidler som er innovative, svært dyre, og som gir veldig gode resultater for en begrenset gruppe pasienter. Ved hjelp av refusjonskontrakter kan staten og de ulike legemiddelbedriftene sikre at disse legemidlene blir raskere tilgjengelig for pasientene, samtidig som en har kontroll med at en ikke kjører med Rolls-Royce der en kan klare seg med en Volvo – for å bruke et bilde. Det er viktig å understreke at en refusjonskontrakt vil være et rimelig virkemiddel av forskjellige grunner. For det første er ikke en refusjonskontrakt et vedtak. Det vil være en frivillig sak for legemiddelfirmaet å inngå en slik kontrakt med staten. Det er for det andre det enkelte legemiddelfirma som i refusjonssøknaden gir anslag over forventet salg. Gjennom sin markedsføring har legemiddelfirmaet betydelig innflytelse på hvordan salget faktisk blir. Jeg vil avslutningsvis si at vi støtter proposisjonen med de endringene som vi har blitt enig med flertallet om. Jeg er veldig glad for at alle partier utenom Fremskrittspartiet og Senterpartiet støtter dette. Jeg er også glad for at vi får en helhetlig sak til Stortinget til høsten som gjennomgår dette området. I årets statsbudsjett er utgiftene på dette området vokst med 700 mill. kr. Det gir oss betydelige utfordringer. Det er viktig at vi også på dette området har et kritisk blikk på om de offentlige pengene brukes på den beste måten til gode for landets pasienter.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
Det gjør jeg.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
Jeg skal ikke dra i gang noen stor debatt på dette området, for saken er tapt for meg. Det får jeg bare akseptere. Saken om refusjon for Actos og Avandia på blå resept tapte vi jo i Stortinget, slik at den biten er for vår del et tilbakelagt stadium nå. Det som jeg vil bruke tid på, og spørre statsråden om, gjelder den gjennomgangen som skal skje. Vi ønsker en bredere gjennomgang, og det er det vårt forslag innebærer. For et år siden stemte bl.a. regjeringspartiene og Sosialistisk Venstreparti mot at det skulle foretas en slik bred gjennomgang, men man prøvde da å begrense seg til blåreseptordningen, indeksprissystemet og apotekloven. Kan vi nå i hvert fall forvente at vi får en egen sak til Stortinget på dette området, og at dette ikke legges inn i revidert budsjett eller i statsbudsjettet for neste år? Dette området er jo så stort og komplisert at det trengs en rimelig behandlingstid i Stortinget – og det bør da fremmes som en egen sak. Vil statsråden si her og nå at det kommer en egen sak til Stortinget om dette?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
Forslaget som statsråden viste til, om refusjon for Actos og Avandia på blå resept, ble framforhandlet med Fremskrittspartiet i fjor. Men i forslaget står det «om nødvendig», og i henhold til Statens legemiddelverk – SLV – ville det bl.a. på grunn av redusert bruk av insulin som følge av bruk av disse to medikamenter gå opp i opp – det ville ikke hatt budsjettmessige konsekvenser. Da hadde nemlig statsråden hatt mulighet til tidligere å ha fulgt opp dette og refundert disse legemidlene. Eller er det slik at statsråden ikke stoler på sitt eget fagorgan SLV i legemiddelsaker, som man her kan få inntrykk av?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2003-12-10:
Debatten i dag har vært underlig, særlig på ett område, og det går på at man skal utvide perioden for tilknytning til arbeidslivet før man får rett til sykepenger, fra to til fire uker. Arbeiderpartiet sier at dette ikke er i strid med IA-avtalen, og at det ikke er en svekkelse av sykelønnsordningen. Statsråden sa nå at det er «mindre justeringer», at ordningen er mer målrettet, og at den ikke minst skal ses i sammenheng med utvidelsen av EU. Jeg har et spørsmål til sosialministeren, i og med at hun påstår at det ikke er en svekkelse av sykelønnsordningen. La oss ta følgende eksempel: En servitør, nyansatt i en bedrift, har jobbet der i tre og en halv uke, faller og brekker foten og blir sykmeldt. Innenfor dagens ordning vil vedkommende ha rett til sykepenger, men innenfor den nye ordningen vil vedkommende ikke få rett til sykepenger. Skal vedkommende måtte gå til sak mot sin egen arbeidsgiver for å kunne få noe å leve av, eller skal vedkommende sendes på sosialen? Jeg vil be statsråden svare på følgende: Er dette en svekkelse av denne personens sykelønnsordning eller ikke?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-12-10:
I folketrygdloven heter det om en person som mottar rehabiliteringspenger, at vedkommende må være under «aktiv behandling med utsikt til å bedre arbeidsevnen». Det er jo et inngangsvilkår uavhengig av om man mottar rehabiliteringspenger i kortere eller lengre tid, og de færreste vil vel med stor sannsynlighet etter flere år være under behandling med utsikt til bedring. Da må man ta stilling til andre tiltak. Men det fins grupper som kan være under behandling med utsikt til bedring. En slik gruppe kan være kreftpasienter med usikker prognose som til dels fortsatt kan ha tilknytning til arbeidslivet, men som i perioder, f.eks. under cellegiftbehandling, må ta pauser fra arbeidslivet. Da blir det helt kunstig å skulle sette vedkommende på yrkesrettet attføring, eller ta ut alternativet, en varig uførepensjon. Vil sosialministeren bekrefte at den gruppen med disse reglene ikke vil kunne motta rehabiliteringspenger utover to år, eller ser sosialministeren at her kan det være behov for unntak?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-12-10:
Det har allerede vært en lang dag, og jeg skal prøve å være relativt kortfattet i denne saken. Vi i Senterpartiet er litt skuffet over at ikke flere enn Fremskrittspartiet og Senterpartiet ønsker å presisere mer hvordan en grundig gjennomgang av hele legemiddelområdet og legemiddelpolitikken bør være. Det var en liten fyr som het Marius, som, når det gjaldt latin, snakket om skreppeskogen. Han holdt på å dø i den skreppeskogen. Jeg må si at jeg av og til føler meg som lille Marius, når vi går inn i dette legemiddelområdet. Hele dette området har blitt så uoversiktlig og så komplisert at jeg ser fram til en skikkelig gjennomgang av det. Og jeg tror at det er viktig å få det fram så fort som mulig. Opposisjonen er ofte flink til å stresse en regjering rent tidsmessig, men i denne sammenhengen er det virkelig behov for å få en opprydding på legemiddelområdet snarest mulig. Så skal jeg ikke gå så veldig mye inn på hvorfor vi ikke ønsker en lovparagraf som hjemler muligheten for refusjonskontrakter. Det er ikke på grunn av bekymring for legemiddelindustrien. Jeg tror, som andre representanter har vært inne på her, at den nok klarer seg. Men jeg er litt redd for at vi her beveger oss inn i et område hvor vi ikke ser konsekvensene, og at det er juridiske konsekvenser som her kan bli skillende. Først og fremst er jeg skeptisk til konsekvensene overfor brukeren, og til hva som skjer når volumet som er kontraktfestet, er brukt opp for året, og det kommer nye pasientgrupper til, pasienter som har behov for denne medisinen. Derfor går vi imot § 6 nytt femte ledd. Så litt til dette med de to legemidlene som utløste denne saken, nemlig Actos og Avandia. Vi mener at de diabetespasientene som trenger disse medisinene, og som har veldig god nytte av dem, bør kunne få dem ut fra blåreseptforskriftens § 9. Vi har også tatt høyde for dette i alternativt budsjett når det gjelder kostnader. Men det må ses på som en midlertidig ordning til vi får disse tingene skikkelig på plass igjen. Så er vi også litt leie for at vi ikke har fått utredet et alternativ til refusjonskontrakter, at vi ikke har fått en ordning for midlertidig godkjenning av legemidler på blå resept, slik som enkelte av våre naboland har, og slik som en del pasientorganisasjoner under høringen av denne saken var inne på at vi kunne ha her i Norge også. Til slutt en kommentar til dette med gebyr ved salg av reseptfrie legemidler utenfor apotek. Vi har vært opptatt av at slike gebyrer for godkjenning og salg ikke skal ramme dem som allerede har apotekutsalg i butikk i dag, i regi av et ordinært apotek. Jeg er glad for at en samlet komite forutsetter at de endringer som kommer i legemiddelloven § 16 fjerde ledd, om gebyr og innkreving av årlig avgift, ikke skal gjelde for de medisinutsalgene man har i dag, og også at man ved disse utsalgene skal kunne ha utlevering av medisinpakker med reseptbelagte medikamenter, slik som det foregår i dag.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-12-10:
Jeg har et spørsmål til helseministeren i forhold til legemiddelloven § 16 fjerde ledd, om dette nye gebyret for behandling av omsetning utenfor apotek og innkreving av årlig avgift for å kunne omsette slike varer. Jeg håper helseministeren kan bekrefte at han tar komiteen på ordet, og at dette er et gebyr og en avgift som ikke vil vederfares dem som allerede har slike medisinutsalg. Det er viktig å få avklart dette før en eventuelt stemmer for eller imot.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-12-10:
La meg først si til representanten Nesvik at jeg forholder meg til det vedtaket som Stortinget har gjort, og som – så vidt jeg erindrer – Fremskrittspartiet stemte for, hvor en bad om om nødvendig å få lagt fram et forslag om refusjonskontrakter. Det er det vi behandler her. Dernest vil jeg si at jeg kommer til å legge an gjennomgangen av legemiddelområdet bredt. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med det på egnet måte. Det er det jeg kan si om det i dag. Jeg har ikke tatt stilling til i hvilken form, men jeg har merket meg ønsket fra representanten Nesvik.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-12-10:
Jeg kan bekrefte at jeg vil forholde meg til innstillingen også på dette punktet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-12-10:
Statsråden stoler både på sitt embetsverk og på de underliggende etater. Men statsråden har et ansvar for hvilke saker som skal legges fram for Stortinget, og på hvilken måte. Det ansvaret tar jeg. Spørsmålet i tilknytning til den konkrete saken som representanten Nesvik nevner, går på hvilke muligheter man konkret har for å avgrense målgruppen for refusjon. Det er min oppfatning, og det er departementets oppfatning, at en slik avgrensning bare kan oppnås på en ryddig og god måte gjennom en refusjonskontrakt. Forvaltningen har startet forhandlinger med en slik refusjonskontrakt. De forhandlingene strandet. Jeg mener at grunnlaget for å gjenoppta forhandlingene nå foreligger, i og med at Odelstinget i kveld ventelig vil gi sin tilslutning til lovforslaget.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-12-10:
Regjeringen har inngått budsjettforlik med Arbeiderpartiet. Dette er på dette området en justering av sykelønnsordningen. Spørsmålet er hvor lang tid det skal gå før man opparbeider fulle rettigheter. I dag er det 14 dager. Det tidsrommet har stått der i mange år. Dette er en justering, og Regjeringen har valgt å prioritere dem som har en sterkere tilknytning til arbeidslivet. Regjeringen har også foretatt en evaluering av intensjonsavtalen med partene i arbeidslivet. Erklæringen er undertegnet. Avtalen blir videreført med enkelte presiseringer og justeringer som jeg ikke skal komme inn på nå. Det som gjelder sykelønn er ikke spesielt omtalt der, men er en forutsetning for det videre. Men det partene også er enige om, er at vi skal ha en kommunikasjon i fremtiden når det gjelder eventuelle justeringer og endringer, og da skal det være enighet om det.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-12-10:
Ja, det ligger i forutsetningene – alvorlig sykdom. Kreft er alvorlig sykdom og er følgelig et unntak. Jeg glemte en ting i svaret til representanten Nesvik på forrige spørsmål, og det er at yrkesskade er unntatt når det gjelder eksemplet som representanten tok opp.
Ingjerd Schou (Høyre), 2003-12-10:
Dette er ikke en justering av intensjonsavtalen, men en justering av sykelønnsordningen. Det handler om hva som skal være inngangsbilletten for at man skal kunne opparbeide seg fulle rettigheter. Der mener jeg at det er en justering av sykelønnsordningen. Det er ikke et brudd på IA-avtalen. Vi ser at det er store utgifter på dette området, og vi har ønsket å prioritere dem som har en sterkere tilknytning til arbeidslivet. Det er viktig med inkluderende arbeidsliv, og det er Regjeringen og partene som sagt enige om å videreføre.