Marianne Marthinsen (Arbeiderpartiet), 2008-12-02:
Det begynner å nærme seg et år siden vi kom fram til en enighet blant samtlige partier, med unntak av Fremskrittspartiet, om et forlik om klimapolitikken i Stortinget. Det var et viktig veiskille og et bevis på at Stortinget er i stand til å samle seg om noen viktige, langsiktige mål og virkemidler på et politikkområde av en sånn alvorlighetsgrad at det krever at vi klarer å legge partipolitisk spill til side for å finne fram til de gode løsningene. Jeg tror oppriktigheten er stor i alle partiers engasjement for å få til mer utbygging av ny fornybar energi i Norge. Det gjelder både posisjons- og opposisjonspartiene. Vi er alle opptatt av å få på plass en avtale med Sverige om et felles grønt sertifikat-marked så fort som mulig, og vi er opptatt av at prosessene rundt EUs fornybardirektiv skal gå så raskt som mulig og ikke legge nye hindringer i veien for det. I mellomtiden må vi ha støtteordninger som sørger for at det faktisk bygges ut fornybar energi. Navnet på ordningen er ikke viktig – det viktige er at det bygges. Forslagsstillerne er selvfølgelig ikke de første som har tenkt tanken om et nasjonalt sertifikatmarked. Da gassmeldingen ble lagt fram i 2004, hadde man også en bred behandling av spørsmålet om grønne sertifikater. Den gangen var det Høyre som hadde energiministeren, et interessant poeng i seg selv, og da skrev man om et nasjonalt sertifikatmarked at et sertifikatmarked for elektrisitet neppe vil fungere etter hensikten dersom det legges opp til kun et nasjonalt marked i Norge. Man fryktet bl.a. at det i et slikt marked ville blitt store prissvingninger og liten forutsigbarhet for aktørene. Man skriver videre at dette må ses i sammenheng med at man i Norge i mange år vil ha et lite volum i omsetningen av de typene elproduksjon som eventuelt ville inngått i et slikt marked. Lange overgangsordninger vil trolig også være nødvendig, skrev departementet den gangen. Dette har vært diskutert før og fått liten støtte blant eksperter. Det er jo fordi at et slikt marked vil bli veldig smalt. Det er antakelig ikke nok volum på ny fornybar energi i Norge til å få et marked med nok aktører opp å stå, og hvor prisdannelsen skjer på en god måte. Et markedsbasert virkemiddel er avhengig av et marked som faktisk fungerer. Det ekspertene frykter, er selvsagt at markedet blir ustabilt med store variasjoner i sertifikatprisen. Det vil ikke være spesielt heldig i en situasjon hvor vi alle er opptatt av å få til mer langsiktighet og mer forutsigbarhet i rammebetingelsene. Det er heller ingen tvil om at de virkelig store gevinstene i et sertifikatmarked ligger i internasjonal handel, hvor landene kan utnytte sine fortrinn, hvor volumet er større, og hvor det er mindre markedsmakt. Forslagsstillerne viser til Sverige. Der lå fornybar-produksjonen på i overkant av 6 TWh i 2003 da markedet ble innført. Nå er de oppe i snart 13 TWh. Så det er ingen tvil om at sertifikatmarkedet har fungert, men de startet faktisk med et annet volum enn det vi gjør. Selv om bredden og mangfoldet blant tilbyderne er viktig, er volumet i markedet helt avgjørende for en fornuftig prisdannelse. Jeg er glad for at olje- og energiministeren og den svenske næringsministeren før sommeren ble enige om et samarbeid for å få på plass et felles elsertifikatmarked. Jeg tror det er fornuftig å følge det hovedsporet med full tyngde. Det er tilforlatelig å foreslå en utredning av nasjonalt sertifikatmarked, men det er selvfølgelig slik at alle utredninger, alle meldinger og alle planer tar fokus bort fra å få tiltakene på plass. Fram til et felles norsk-svensk marked er på plass, er det som sagt viktig at det bygges. Regjeringen har altså doblet Enovas midler til energiformål, og vi er oppe i over 1,4 milliarder kr. Det er et vesentlig bidrag til å nå målet om å øke investeringen i og produksjonen av fornybar energi. Så er det åpnet for et høyere støttenivå gjennom Enova ved at taket på investeringsstøtte til vindkraft på 25 pst. er fjernet. Det viser seg å fungere. Flere vindkraftprosjekter har fått klarsignal de siste månedene – Tysvær vindkraftpark i Rogaland, Havsul I vindkraftverk, som er et veldig spennende prosjekt, Haram vindkraftverk i Møre og Romsdal – og nå sist, for bare noen dager siden, gav Olje- og energidepartementet konsesjon til å bygge ut en vindmøllepark i Karlsøy kommune i Troms. Det er med andre ord all grunn til å tro at vi vil klare å nå målet om 3 TWh vindkraft innen 2010. Det er faktisk det viktigste. Jeg er enig med dem som mener at investeringsstøtte ikke er det optimale. Det er mer fornuftig å belønne faktisk produksjon og utnytte markedskreftene på den måten som grønne sertifikater gjør. Men den økte investeringsstøtten fungerer. Den gjør at prosjektene kommer opp. Det er en overgangsordning, så jeg mener at det nå er viktig at vi jobber med, og har fullt fokus på, å få det felles grønne sertifikatmarkedet, som vi alle er enige om at vi vil ha, på plass.