Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-01-13:
Jeg vil berømme representanten Simensen for å ha satt en svært viktig sak på dagsordenen. Det er alvorlig når stadig flere ungdommer og andre med sårbar økonomi ender opp med inkassokrav og å få betalingsanmerkninger. Konsekvensene kan være langvarige og svært inngripende for den enkelte. Ifølge Finanstilsynet lånte nordmenn til sammen nesten 45 mrd. kr til forbruk med bl.a. kredittkort i 2009. Det er en femdobling siden 1997. Langt fra all denne gjelden er imidlertid problematisk. For dem som bruker kreditt med vett – innenfor bæreevnen av sin egen økonomi – er det fint at kredittkortene, kredittkjøpene og forbrukslånene finnes. De er nyttige verktøy for betaling i dagliglivet og kan være gode å ha når man virkelig trenger ekstra penger raskt, og man må finansiere noe som er helt uunnværlig, f.eks. når vaskemaskinen ryker. Da er kreditt ok – om man vet man kan betale tilbake. Også i andre tilfeller kan det være lurt å bruke kredittkort. I en del tilfeller er bedre forbrukervern faktisk det beste argumentet for å bruke nettopp denne typen kort. Særlig ved netthandel er det lurt å betale med kredittkort. Det samme gjelder ved kjøp av ferie- eller flyreiser. Det er ikke denne gjelden som er problemet. Det er først når den type kredittkort og den type lån gis til folk som ikke kan betale tilbake de lånte beløpene, at problemene oppstår. Finanstilsynet har i flere år kartlagt omfanget av forbrukslån i et utvalg banker og finansieringsselskaper. De siste årene har det vært en sterk vekst. For 2010 var årsveksten 2 pst. ved utgangen av andre kvartal 2010, men kun 0,3 pst. om vi ser andre kvartal isolert. Etter en periode med betydelig vekst i forbrukslån de siste årene er det med andre ord tegn på at veksten kan ha flatet ut. Det kan tyde på at både de som låner ut, og de som tar opp lån, er blitt mer forsiktige. La oss håpe det! Forbrukslån utgjør en liten andel av den totale gjelden i norske husholdninger, om lag 2 pst. Rene forbrukslån er altså i større grad et problem for dem som opptar slik gjeld, enn for samfunnsøkonomien som sådan. Men for dem som havner uti et kredittfinansiert økonomisk uføre, er det uansett alvorlig. Derfor er det også gjort en rekke grep for å hindre at folk pådrar seg uhåndterlige mengder gjeld, slik som statsråden redegjorde for. For det første er den som gir kreditt i dag, pålagt aktivt å fraråde kunden å ta opp lån eller kreditt når det er klart at personen ikke har økonomisk evne til å bære et lån. Advarselen skal også gis muntlig, og kunden må skrive under på at fraråding er gitt. Det er viktig at denne regelen følges opp, fordi den faktisk er ment nettopp å rette seg mot dem som ikke kan håndtere kredittlån. Mange unge finnes i denne gruppen. Det er også strenge regler om markedsføring av kredittavtaler i dag. I tillegg har Finanstilsynet innført retningslinjer for forsvarlig utlånspraksis for boliglån. Hovedkravene går på en grundig prosess, særlig for vurdering av betalingsevne, og lånet skal normalt ikke overstige 90 pst. av boligens verdi. Forhåpentligvis vil disse grepene bedre gjeldssituasjonen og den økonomiske sårbarheten – særlig for unge mennesker. Likevel har vi utfordringer. Ifølge Finanstilsynet mottok inkassoforetakene over 2,8 millioner nye saker i løpet av første halvår 2010. Det er en oppgang på nesten 67 000 saker, eller 2,4 pst., sammenlignet med første halvår 2009. Det er ikke tidligere blitt innrapportert et så betydelig antall nye inkassosaker hos inkassoselskapene som i løpet av første halvår 2010. Hvorfor skjer dette? Kanskje er det slik at det er økt aksept for å «leve det gode liv» på kreditt? Kanskje er det finansieringsselskapenes aggressive markedsføring? Kanskje har betalingsmoralen faktisk endret seg? Noen hevder det – særlig at den har endret seg blant ungdom. Rundt 14 000 i alderen 20–24 år er registrert med betalingsanmerkninger. Kravene utgjør til sammen rundt en halv milliard kroner. Da må det skarpere lut til både når det gjelder opplæring av ungdommene selv, og når det gjelder finansieringsselskapenes opptreden. Man bør antakelig ha mer økonomistyring i undervisningen i skolen, men her har også vi som foreldre et ansvar. Flere må rett og slett bli flinkere til å lære barna sine grunnleggende privatøkonomi. Og så må vi se på hvordan vi kan hjelpe folk ut av uføret. Kommunenes ansvar for gjeldsrådgiving må opp og fram, og vi kan vurdere nye spennende tiltak som f.eks. gjeldsrådgiving på nett.