Sveinung Stensland (Høyre), 2016-05-26:
Først vil jeg få takke komiteen for et godt samarbeid i behandlingen av denne saken. Representantene Bollestad og Toppe fremmer i denne saken et forslag om at Stortinget skal be regjeringen sette ned et bredt sammensatt utvalg som skal utarbeide et forslag til en nasjonal alkoholpolitisk strategi, for å sikre at Norge når den vedtatte målsettingen om minst 10 pst. reduksjon i det skadelige alkoholkonsumet innen 2025. De ønsker med dette å synliggjøre hvilke valg man har og bør foreta i alkoholpolitikken, for å oppnå de politiske målsettingene om redusert forbruk og begrensning av skader. En samlet komité anerkjenner at alkohol er en risikofaktor for livsstilssykdommer og kan føre til for tidlig død, samt at alkoholforbruk også har andre skadevirkninger som utrygghet, skader og sosial belastning. I komiteen er man enig om at det er i samfunnets interesse å begrense forbruket, og at det er en sammenheng mellom det totale inntaket av alkoholholdig drikk og skadeomfanget som følge av bruken. Alkohol er uomtvistelig det mest brukte rusmiddelet. Derfor er det viktig at vi har en løpende debatt om skadevirkningene. Alkoholbruk påvirker folkehelsen negativt. Overdrevet alkoholforbruk påvirker helsestatusen både for den enkelte og for befolkningen samlet sett. Hele komiteen stiller seg bak at Norge har sluttet seg til Verdens helseorganisasjons mål om en nedgang på minst 10 pst. i skadelig bruk innen 2025. Et stort flertall i komiteen støtter imidlertid ikke representantforslaget om å utarbeide en nasjonal alkoholstrategi. Det betyr ikke at flertallet er mot å ha en helhetlig alkoholpolitikk. Det er vel mer et uttrykk for at en allerede har igangsatt en rekke tiltak som en vil se virke sammen. Det viktigste vi kan gjøre, er å føre en forutsigbar alkoholpolitikk der hovedlinjene ligger fast. Sånn vil en også oppnå bredest mulig støtte i befolkningen. Hvis flertallet i befolkningen mister troen på en streng alkoholpolitikk, vil oppslutningen om den falle. Det betyr at særnorske ordninger som Vinmonopolet, et høyt avgiftsregime, reklameforbud og åpningstidsrestriksjoner vil kunne bli utfordret. Disse virkemidlene har hatt god effekt. Norge har lavt forbruk i europeisk sammenheng, og trenden er at forbruket blant ungdom synker. Derfor vil det også i fremtiden være viktig å ha disse virkemidlene for å sørge for begrenset forbruk av alkohol. Selv om det foretas mindre justeringer i enkelte virkemidler, ligger kjernen fast og bidrar til å begrense alkoholbruken. Stortinget har behandlet flere meldinger fra regjeringen som skal bidra til bedre folkehelse, og redusere skadene og ulempene som følge av alkoholbruk. Både folkehelsemeldingen og opptrappingsplanen for rusfeltet inneholder nye tiltak som vi skal iverksette fremover, for å nå de alkoholpolitiske målene. Som eksempler på tiltak som skal bidra til redusert alkoholbruk, trekker både en samlet komité og statsråden i sitt brev til komiteen frem å styrke arbeidslivet som arena for rusmiddelforebygging, å komme tidligere inn på sentrale arenaer for å forebygge uheldig rusbruk, f.eks. på svangerskapskontroll og etter ulykker og vold, utviklingsarbeid for å etablere program for folkehelsearbeid i kommunene med vekt på psykisk helse og rusforebyggende arbeid og å fastsette indikatorer for å følge utviklingen i målet om å redusere for tidlig død som følge av ikke-smittsomme sykdommer. Målet og forventningene er at de eksisterende virkemidlene og de nye tiltakene samlet skal bidra til fornuftig og begrenset alkoholbruk. Samtidig vil jeg legge til at alkohol nok har kommet for å bli. Alle her i salen ønsker en best mulig folkehelse og innser at det er viktig å begrense alkoholbruken i befolkningen. Dette henger nøye sammen med resten av folkehelsepolitikken. Vi er også enige om å arbeide for å nå målet om minst 10 pst. reduksjon i skadelig forbruk av alkohol innen 2025. Flertallet i komiteen bestrider imidlertid at det er behov for nok et utvalg, denne gangen for å utarbeide en strategi for å nå dette målet. Generelt bør vi i helsekomiteen nøye vurdere situasjonen før vi bestiller nye strategier, handlingsplaner, utredninger eller utvalg. Som Arild Aspøy påpeker i Aftenposten 21. mai i år: I de to første sesjonene i nåværende periode har det vært nesten fem ganger så mange anmodningsvedtak sammenlignet med under forrige regjering. Bare i fjorårets sesjon var det 192 slike vedtak.