trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-06-03:
Jeg kan bekrefte på generelt grunnlag og i denne saken spesielt at Regjeringen har mye utredningsarbeid på gang som den ikke er pålagt å gjøre av Stortinget, verken av et flertall eller av et mindretall, for å si det slik, selv om påleggets karakter er av litt forskjellig art i så måte. Det er et bredt internasjonalt arbeid på dette området, og hele poenget med terrorbekjempelse er at landene har ganske likeartede regler. Dette er et av de områdene der kriminalitetsbekjempelsen virkelig er helt nødt til å være internasjonalt organisert. Jeg kan bekrefte at flere forslag er underveis og kommer. Men her må det hele tiden gjøres en avveining, ikke minst i forhold til rettssikkerhet, og den avveiningen gjør vi i nært samarbeid med Justisdepartementet og Utenriksdepartementet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-06-03:
Jeg tror ikke dette dreier seg om en misforståelse. Det er ingen misforståelse at Regjeringen følger opp FN-konvensjonen av 9. desember 1999 i disse bestemmelsene om hvitvasking. Det er heller ingen misforståelse at terrorisme ofte finansieres gjennom midler som stammer fra ulovlig virksomhet. Og man kunne i alle fall stille det naturlige spørsmålet: Hvis man ikke følger opp FN-konvensjonen av 9. desember her, hvor gjør man det da?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-06-03:
Denne moderniseringen av sentralbanklovgivningen er ikke en invitasjon til en debatt om den pengepolitiske forskriften og Norges Banks utøvelse av pengepolitikken. Jeg vil for ordens skyld allikevel si, siden det er tatt opp av finanskomiteens leder, at det er Regjeringens oppfatning at mandatet ikke er uklart, og at mandatet ikke har ført til, fører til eller vil føre til spesielt rentetillegg for Norge av denne grunn. Det er et synspunkt jeg faktisk heller ikke har sett hevdet noen gang i den offentlige debatt blant de mange kompetente personer og andre som mener noe om Norges Banks utøvelse av pengepolitikken og om norsk rentenivå. Jeg er heller ikke av den oppfatning at Stortingets debatter om pengepolitikken, slik jeg har vært med på dem, har vært amputerte. Stortinget har flere ganger gjennomført debatter om dette som har vist bred tilslutning til forskriften. La meg bare kort også gå inn på spørsmålet om oppnevnelse. Endringen av praksis for oppnevnelse til hovedstyret vil etter Regjeringens oppfatning bedre mulighetene for å sikre en helhetlig sammensetning av hovedstyret. Når enkeltpartier i Stortinget hver for seg fremmer kandidater til hovedstyret, vil ikke nødvendigvis dette hensynet bli tilstrekkelig ivaretatt. Komiteens flertall går inn for at et nytt hovedstyre oppnevnes med virkning fra 1. januar 2004. Det vil være ryddig å oppnevne hele hovedstyret på nytt, etter overgangen til ny praksis. Det utelukker ikke gjenoppnevning av sittende medlemmer. I samsvar med komiteens forutsetning legges det opp til å oppnevne alle de fem ordinære hovedstyremedlemmene fra årsskiftet. Det vil bli vurdert ulike oppnevningsperioder for å sikre kontinuitet i styret ved fremtidige oppnevninger og for å fylle lovens krav til rullering. Komiteen har lagt til rette for en slik oppnevning ved å foreslå en adgang for Kongen til å gi overgangsregler. Jeg registrerte at det også er en anmodning fra et mindretall i komiteen om at statsråden ikke skal oppnevne egne politiske representanter. Jeg kan vel si det slik at jeg har ingen politiske representanter, heller ingen personlige representanter, å oppnevne, så det er for meg en totalt fremmed problemstilling. Når det gjelder vektlegging av de kriterier som skal legges til grunn for oppnevning, er bredde i samfunnsinnsikt og kompetanse ganske viktig. Ingen representanter har nevnt det kravet som faktisk er der, nemlig en viss minimumsrepresentasjon fra hvert kjønn. Det vil selvfølgelig gjelde fortsatt. Jeg kan vel også bekrefte at det å komme fra det midtnorske handelsfelt, eller Hadeland, som det ble sagt her, ekskluderer ingen, langt mindre om man kommer fra Trondheim eller fra Ringsaker.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-06-03:
Faglig kompetanse og bred samfunnsinnsikt inkluderer også de momenter som representanten Sørfonn var inne på i sitt innlegg – utdanning og yrkespraksis. Uttrykket «geografisk kompetanse» var vel ikke nevnt. Jeg er ikke helt sikker på om jeg vet hva det er. Jeg kjenner jo en del mennesker som har flyttet mye rundt i landet, f.eks. offisersbarn, som med andre ord har innsikt fra flere landsdeler. Jeg tror ikke det var det det var ment. Men jeg ser det ikke verre enn som så at det nåværende hovedstyret faktisk har en sammensetning som gjør at ikke alle kommer fra Oslo, og jeg har en sterk følelse av at det er det man ofte sikter til. Det er selvfølgelig helt naturlig. Kompetente mennesker finnes det i alle landsdeler og i mange miljøer også utenfor Oslo og også utenfor de byer og tettsteder som har fagmiljøer på vedkommende område – heldigvis. Så jeg ser ikke noen problemer i å følge innstillingen og de momenter som er tilført gjennom debatten.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-06-03:
Nei, man trenger vel ikke det, men det hjelper godt. Hvis jeg også skal si det slik, tror jeg det er et absolutt krav til alle som skal besitte den type viktige verv, at de har sunt skjønn – ja, i gamle dager ble det faktisk kalt godt bondevett. Det er et uttrykk jeg gjerne bruker om igjen. Det er ikke begrenset til én yrkesgruppe, men det er vel omtrent det som også representanten Djupedal legger i det å ha et sunt skjønn. At dette betyr å «avpolitisere» oppnevningen, er jeg faktisk ikke enig i. Med min bakgrunn som statsviter – sånn amatørmessig og utdanningsmessig sett iallfall – har jeg lært at begrepet «avpolitisere» ikke treffer det vi her gjør; en avgjørelse tatt av en politiker kan vanskelig karakteriseres som en avpolitisering. Det er ikke slik at det å ha bred samfunnsinnsikt utelukker f.eks. også å ha politisk innsikt gjennom praksis.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2003-06-03:
Jeg må kvittere ut med å si at jeg skal ta den oppfordringen med meg. Men jeg har lyst til å si at det at økonomisk vitenskap ikke er en eksakt vitenskap, ekskluderer den ikke fra faktisk å ha en viss betydning for økonomiske beslutninger. Jeg ser det slik at det er ingen motsetning mellom å oppnevne mennesker som har faglig kompetanse og samtidig besitter bred samfunnsinnsikt og kan utøve et sunt skjønn.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Jeg har bare lyst til å fortelle Stortinget at Nordisk Råd for noen måneder siden fremmet et forslag om felles tiltak i Norden for å bekjempe korrupsjon og organisert kriminalitet, herunder hvitvasking av penger. Den organiserte kriminaliteten som hvitvasking av penger også medfører, og særlig korrupsjon i u-landene, er med på å undergrave menneskerettighetene, demokratiet og godt styresett. Det undergraver også økonomisk framgang, hindrer næringsutvikling og fremmer forskjeller. Bekjempelse av korrupsjon og hvitvasking av penger handler derfor først og fremst om vern av demokratiet. Globaliseringen har medført at det har blitt lettere å gjemme unna inntekter, samtidig som det kan være vanskelig gjennom nasjonal lovgivning å komme til livs bestikkelser som skjer utenlands. Kampen mot hvitvasking av penger og for økt åpenhet i finansiell sektor er derfor viktig i kampen mot korrupsjon. Korrupsjon har vært og er fortsatt også et stort problem ved bistandsarbeid i relasjon til regimer og selskaper i mottakerlandene. Nordisk Ministerråd har nå fått i fanget et forslag fra Nordisk Råd om felles tiltak i Norden for å bekjempe korrupsjon og hvitvasking av penger. Blant annet vil Nordisk Råd at Ministerrådet skal ta initiativ for å få til en felles nordisk utdannelse for å utdanne spesialister på feltet hvitvasking av penger og korrupsjon, herunder også en nordisk politiutdannelse. Dessuten ønsker parlamentarikerne i Nordisk Råd at de nordiske lands regjeringer utvikler nasjonale tiltak hver for seg for å svarteliste personer og selskaper som har vært involvert i korrupsjon og hvitvasking av penger, og med mulighet for å utveksle informasjon mellom de nordiske land. Derfor går min utfordring til statsråd Foss, at også han tar del i Nordisk Ministerråds arbeid for å skape en nordisk front i det internasjonale samarbeidet for å bekjempe korrupsjon og hvitvasking av penger, herunder også skatteparadisene. Jeg la merke til at Per-Kristian Foss var opptatt av at det var viktig å få til likeartede regler, og da burde kanskje likeartede regler i Norden være et lite skritt på veien.
Carsten Dybevig (Høyre), 2003-06-03:
Effektivt lovverk mot hvitvasking er kanskje det sterkeste og viktigste virkemiddelet i kampen mot terrorisme og i kampen mot bl.a. korrupsjon, for ofte er hvitvasking en del av korrupsjonen. Det er ofte også en del av den uorganiserte kriminaliteten. Vi har sett at hvitvasking av penger faktisk destabiliserer regjeringer og land rundt omkring i verden, det undergraver og svekker legal handelsvirksomhet og store internasjonale konserner, og det er med på å true de frie og velfungerende markeder, fordi det også ødelegger nasjonale skattesystemer og ikke minst undergraver verdens finansmarkeder. Daglig er det i verden en kapitalflyt i transaksjoner på ca. 1 600 milliarder dollar. Årlig har vi ca. 500 milliarder dollar i narkotikaomsetning. Her er det multikriminelle forbryterbander som truer det frie markedet med ulovlige varer. I tillegg er det slik at 100 millioner dollar gjelder handel med mennesker, barn og kvinner. I tillegg til det har vi andre forbrytelser, som 100 milliarder dollar i omsetning av fredede dyrearter. Den siste tiden har Stortinget vært med på å vedta en rekke lover og straffebud som skjerper straffene mot kriminalitet, bl.a. dobbelt straff for gjengangerkriminalitet, nye straffebud mot korrupsjon, som kommer neste uke, og tiltak mot menneskehandel. Vi har vært med og vedtatt nye politimetoder, nye kommunikasjonsavlyttingsmetoder, deriblant tillatelse til også å avlytte telefon. Det er også opprettet nye spesialenheter hos politiet i kampen mot organisert kriminalitet. Alle disse sakene har faktisk fått Fremskrittspartiets støtte. Men i dag ser jeg til min store overraskelse at Fremskrittspartiet sammen med Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kystpartiet ønsker å skape tvil om innholdet i § 147 a og § 147 b i straffeloven. De ønsker nemlig å stryke passusen som gjelder hvitvasking av utbytte fra straffbare handlinger. Da begrenser man etter min oppfatning muligheten til å avdekke finansiering av terrorisme. For det er ikke alltid slik at det er hvite penger som finansierer terrorisme. Det er faktisk mulig å bruke andre penger også til å finansiere terrorisme, og etter min oppfatning vil man da etter Fremskrittspartiet, Senterpartiet, SV og Kystpartiets forslag ikke ha meldeplikt i forhold til dette. Det synes jeg er svært uheldig, og det er svært overraskende at ikke Fremskrittspartiet er med på et slikt straffebud. Det var medlemmene fra Fremskrittspartiet i justiskomiteen svorne tilhengere av da vi hadde saken til behandling. Så jeg skulle gjerne ønske en avklaring fra Fremskrittspartiet i forhold til det forslaget.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-06-03:
Denne saken omhandler endringer i sentralbankloven, opphevelse av valutareguleringsloven og penge- og kredittreguleringsloven og enkelte endringer i finansieringsvirksomhetsloven. Penge- og kredittreguleringene ble i hovedsak avviklet på 1980-tallet, og valutareguleringene ble gradvis avviklet i løpet av 1980- og 1990-tallet. Opphevelse av disse lovene bidrar derfor til en opprydning i lovverket. Noen elementer anses imidlertid fortsatt å ha aktualitet og foreslås derfor videreført. Komiteen står i all hovedsak samlet om disse forslagene. Endringene i sentralbankloven er en naturlig modernisering av loven og en tilpasning til den internasjonale utviklingen. Det er en samlet komite som går inn for å lovfeste at Norges Bank skal informere offentligheten om de vurderinger som har vært grunnlaget for bl.a. rentebeslutninger. Det har i de senere år blitt lagt opp til større åpenhet. Det er en utvikling som finanskomiteen hilser velkommen og ønsker skal fortsette videre. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet står sammen i ønsket om å endre dagens ordning med partipolitisk oppnevning til hovedstyret i Norges Bank. Vi legger til grunn at et nytt styre kan oppnevnes med virkning fra 1. januar 2004. Ved sammensetning av hovedstyret skal det legges vekt på bredde både når det gjelder samfunnsinnsikt og økonomiske tenkning. Vi er opptatt av å sikre en bedre forankring i Stortinget når det gjelder vurderingene av pengepolitikken og utøvelsen av denne. Finanskomiteen legger derfor til grunn at departementet gir pengepolitikken en bredere omtale i den årlige kredittmeldingen. Det er også oppnådd enighet om at Stortinget ved finanskomiteen skal gjennomføre en årlig åpen høring om pengepolitikken hvor sentralbanksjefen kan møte. Disse endringene vil sikre en klarere rollefordeling mellom de politiske myndighetene og Norges Bank. La meg bare helt til slutt vise til at et bredt flertall i innstillingen bekrefter enigheten når det gjelder retningslinjene for pengepolitikken.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-06-03:
Det er i proposisjonen referert til høringsuttalelsene på dette punkt, og det er ulike vurderinger av om det er hensiktsmessig å offentliggjøre referatene fra hovedstyremøtene. Det vi har sett som positivt, er at Norges Bank selv har lagt opp til en stadig større grad av åpenhet, hvor man har lagt vekt på hva som er begrunnelsen for rentebeslutningene. Nå er det heller ikke slik at denne innstillingen er til hinder for at man på et senere tidspunkt eventuelt offentliggjør referatene. Men det er ikke sikkert at det er den mest hensiktsmessige måten å praktisere åpenheten på. Nå har vi fått nedfelt prinsippet om åpenhet. Så ønsker vi at det skal utvikles videre. Men som det fremkommer av proposisjonen, er det ulike vurderinger av om det er hensiktsmessig å offentliggjøre referatene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-06-03:
Det er mulig at jeg har uttalt meg uklart, men jeg la vekt på det i mitt innlegg, for jeg ser det også i sammenheng med at vi nå ønsker en bredere omtale av pengepolitikken i forbindelse med den årlige kredittmeldingen og en åpen høring i finanskomiteen. Jeg mener at vi nå rydder opp i rollene mellom de politiske myndighetene og Norges Bank ved at vi ikke lenger har partipolitisk oppnevning til hovedstyret, men at vi istedenfor sørger for en bedre forankring av pengepolitikken i Stortinget. Det som er et problem når partigruppene skal utpeke medlemmer til hovedstyret, er at man ikke får sett helheten, som man gjør når man får en samlet vurdering av hovedstyret. Hvert enkelt parti oppnevner utmerkede kandidater, men det blir vanskeligere å se helheten i styrets sammensetning. Det mener vi blir bedre ivaretatt når det er Kongen i statsråd som skal foreta den oppnevningen.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2003-06-03:
Jeg har vanskeligheter med å forstå hvorfor representanten Djupedal spisser denne problemstillingen, når det er andre og mer prinsipielle spørsmål hvor vi er uenige. Det er bred enighet om at man skal lovfeste denne åpenheten. Norges Bank har på en utmerket måte sørget for større åpenhet ved at man offentliggjør begrunnelsen for rentenedsettelsen. Det gjøres både gjennom Norges Banks egne hjemmesider, gjennom offentlige publikasjoner og gjennom en egen pressemelding. Vi ser gjerne at dette videreutvikles. Jeg føler meg ikke overbevist om at en offentliggjøring av referatene nødvendigvis har en positiv effekt. Men la meg som sagt understreke at dagens beslutninger ikke er til hinder for at det eventuelt kan gjennomføres på et senere tidspunkt. Ellers preges denne innstillingen av bred oppslutning på de fleste punkt, også når det gjelder tilslutningen til retningslinjene for pengepolitikken. Det ser jeg som meget tilfredsstillende.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Jeg merket meg at representanten Sanner veldig fort gikk forbi det faktum at Regjeringen har foreslått og fått flertall for å endre praksis når det gjelder oppnevning av hovedstyre i Norges Bank. Jeg kunne ønske å høre representanten Sanners egen begrunnelse for hvorfor det er riktig å endre praksis på dette punktet, siden det ikke framkom i representantens innlegg.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Det er spesielt to forhold i denne innstillingen som jeg vil kommentere i mitt innlegg. Det første er Regjeringens forslag om ny praksis ved oppnevningen av hovedstyre i Norges Bank. Regjeringen mener, som vi også har hørt saksordføreren framføre, at hensynet til en «god sammensetning» – som det heter – tilsier at medlemmene bør foreslås av en og samme instans. Dette er så langt jeg kan se, den eneste begrunnelsen som framføres i proposisjonen og i innstillingen for å endre praksis. Det understrekes også fra Regjeringens side at det fortsatt skal legges vekt på, som det heter, «et bredt spekter av samfunnsinnsikt» ved valg av personer – nøyaktig samme formuleringer som ligger til grunn for de personer som etter dagens praksis skal oppnevnes, men med én forskjell: Etter dagens praksis skal det først innhentes forslag fra partiene på Stortinget. Det er likevel slik at det er Regjeringen som foretar oppnevningen, og den kan velge mellom de kandidater som er foreslått, da partiene foreslår flere. Som det framgår av innstillingen, er Arbeiderpartiet uenig i at det er behov for å endre dagens praksis. Vi mener at den bør videreføres. Dagens praksis har etter vår oppfatning fungert godt, og den har også sikret et bredt sammensatt styre der medlemmene har ulik kompetanse og erfaringsbakgrunn. Jeg vil også trekke fram et annet moment. Dagens praksis tilsier at hovedstyret ikke får politisk slagside. Jeg har merket meg av innstillingen at også Fremskrittspartiet, som støtter Regjeringens opplegg, likevel er opptatt av å unngå politisk slagside. Det burde egentlig ha tilsagt at de hadde videreført dagens praksis. Det andre forholdet som jeg vil berøre, knytter seg til bestemmelsene i valutareguleringsloven, altså § 6, om den såkalte Tobin-avgiften. Regjeringen foreslår at den bestemmelsen ikke skal videreføres når valutareguleringsloven avvikles, mens det i det høringsnotatet som var ute i tilknytning til den loven vi behandler i dag, i et alternativ var foreslått at denne bestemmelsen om den såkalte Tobin-avgiften ble inntatt i sentralbankloven. Arbeiderpartiet mener at det er det som er riktig å gjøre, og vi foreslår også det i innstillingen. Selv om det er stor enighet om at det ikke er aktuelt å innføre en slik avgift på internasjonal valutaomsetning på ensidig norsk basis, mener vi at det er et viktig signal å opprettholde denne bestemmelsen. Vi er også overrasket over at Sosialistisk Venstreparti, som også er opptatt av en slik bestemmelse, ikke ser behovet for at vi fra norsk side skal ha en slik lovhjemmel i vår lovgivning – hvilket vi nå kan videreføre i sentralbankloven. Arbeiderpartiet mener at vårt arbeid for internasjonal forståelse for en slik valutaavgift har større troverdighet ved at vi viderefører den lovbestemmelsen vi har hatt. Derfor fremmer vi også et forslag om det. Jeg tar med dette opp vårt forslag om å innføre nevnte bestemmelser i sentralbankloven.
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2003-06-03:
Etter denne debatten framstår det helt klart og tydelig at det flertall som finansministeren har fått for å endre praksis for oppnevning av Norges Banks hovedstyre, i beste fall framstår som det vi kan kalle et noe frynsete flertall. Her er det blitt vektlagt helt ulike ting i debatten med hensyn til hva som er viktig å legge vekt på ved denne oppnevningen. Fremskrittspartiet, som har skaffet flertall for Regjeringens forslag, har vært veldig sterkt opptatt av profesjonalisering av styret og lagt vekt på faglig kompetanse som et sentralt krav, mens jeg hørte at et nytt begrep, nemlig «geografisk kompetanse», har blitt innført i debatten gjennom representanten Sørfonns innlegg. Så vidt jeg kunne registrere, var dette nevnt ikke mindre enn tre ganger i det innlegget, noe som førte til at i hvert fall jeg noterte meg dette nye begrepet «geografisk kompetanse». Det kunne vært interessant å høre hvilken kompetanse finansministeren først og fremst vil vektlegge når han nå får myndighet til å oppnevne dette styret.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Saksordføraren har på ein ryddig måte gjort greie for denne saka. Eg skal difor avgrensa meg til nokre kommentarar knytte til punktet som gjeld samansetjinga av hovudstyret i Norges Bank. Regjeringspartia er med i ein fleirtalsmerknad der det m.a. heiter: «Flertallet vil understreke viktigheten av at hovedstyret reflekterer en bred bakgrunn og samfunnsinnsikt og bredde i den økonomiske tenkningen». Eg vil presisera at når det gjeld å setja saman eit kompetent og tilstrekkeleg breitt hovudstyre i Norges Bank, er det for Kristeleg Folkeparti særleg tre element å leggja vekt på: utdanningsbakgrunnerfaring frå arbeids- og næringsliv og for så vidt generell livserfaringgeografisk bakgrunn og tilhøyrsel Breidd i samansetjinga av hovudstyret betyr sjølvsagt ikkje at målet er eit hovudstyre som er i strid med seg sjølv – snarare tvert om. For nettopp ved ulik teoretisk-fagleg bakgrunn, med forskjellig erfaring frå arbeid, yrke og livet elles, og med ulik geografisk tilhøyrsel kan det sikrast eit kompetent, allsidig, spenstig og vitalt hovudstyre i Norges Bank. Me har eit langstrakt land, med store variasjonar i vilkåra for busetnad, næringsliv og verdiskaping. Difor vert også det som me kan kalla den geografiske kompetansen, eit vesentleg element når det gjeld å sikra eit så komplett og kompetent hovudstyre som mogleg. Me er trygge for at med dei endringane Odelstinget i dag er invitert til å vedta, vil me òg i framtida sikra at nasjonalbanken vår vil få eit hovudstyre som er veleigna til å føreta både sunne og gode vurderingar i eit farvatn som slett ikkje alltid er så enkelt og likeframt å navigera i.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Jo, etter representanten si oppfatning har Norges Bank i dag eit svært kompetent og velfungerande hovudstyre. Eg ser ikkje nokon grunn til å setja spørsmålsteikn ved det. Når me likevel går inn for å leggja om oppnemningspraksis, har det først og fremst med det å gjera at det er lettare når det er eitt organ som skal setja dette saman, å sjå på heile breidda for å få eit så komplett og breitt samansett styre som mogleg. Her kan det diskuterast i ulike retningar. Det har fungert rimeleg greitt, så langt eg kjenner til, også med dagens ordning. Men dagens ordning gjev òg moglegheit for at ein kan få ei skeiv samansetning, der ikkje breidda vert den same, i og med at det er forskjellige politiske parti som har utgangspunktet og kjem med sine innspel. Ved ein fornuftig og god bruk, som eg er heilt sikker på vil skje med lovendringa, har ein ei endå betre moglegheit til å sikra breidd og dermed endå betre kompetanse i nye hovudstyre.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Nei, eg trur ikkje det er noka motsetning mellom det som ligg i fleirtalsmerknadene, og det som eg gav uttrykk for her. Det som går fram av fleirtalsmerknadene, er at ein ønskjer at hovudstyret skal reflektera brei bakgrunn og samfunnsinnsikt og breidd i økonomisk tenking. I mitt innlegg prøvde eg òg å summera opp dei elementa som me synest det er naturleg å vurdera i ein slik samanheng. Det første er teoretisk bakgrunn, det andre er praksis, både frå arbeids- og yrkeslivet – eg sa òg livet elles – og det tredje er geografisk tilhøyrsel. Alle desse elementa til saman vil etter mi oppfatning vera med på å gje ei breidd og ei samfunnsinnsikt som kan vera med på å skapa ein så god og sterk kompetanse som mogleg i hovudstyret i nasjonalbanken.
Ingebrigt S. Sørfonn (Kristelig Folkeparti), 2003-06-03:
Det er sjølvsagt anledning til å velja ein replikk til å prøva å raljera over eit innlegg frå ein medrepresentant, men eg vil anbefala representanten Djupedal å lytta til kva som vert sagt. Når han prøver å utleggja det slik at geografisk tilhøyrsel var det einaste poenget, må han i beste fall ikkje ha følgt med i timen, for det var ikkje det som vart sagt frå denne sida. Tvert om prøvde eg å gjera greie for kvifor me stiller oss bak dette. Me stemmer for det me er for, og mot det me er imot. Me stiller oss bak denne omlegginga. Eg prøvde å forklara at dette gjev moglegheit for at det same organet vurderer alle hovudstyremedlemene. Så gjekk eg vidare på å snakka om kompetansen – å få den så brei som mogleg. Eitt av elementa som eg nemnde, og det står eg fast på, er det geografiske, men ikkje slik at det åleine har noka særplassering i forhold til andre element. Det er ei grov omtolking.
Arne Braut (Senterpartiet), 2003-06-03:
I forbindelse med Dokument nr. 8:4 for 2002-2003 foreslo representantene Morten Lund, Odd Roger Enoksen og Marit Arnstad å presisere Norges Banks mandat i pengepolitikken slik at inflasjonsmålet balanseres i forhold til målet om stabil kronekurs og hensynet til produksjon og sysselsetting. Utviklingen den senere tid har etter Senterpartiets syn vist at Norges Bank ikke har tatt tilstrekkelig hensyn til situasjonen i næringslivet, og at rentenivået har blitt holdt på et altfor høyt nivå for lenge. Dette har også medført at kronekursen er blitt unødvendig styrket. Dette har Senterpartiet hevdet over lang tid. Ut fra nyhetsoppslag i dag er det hyggelig å konstatere at også sentralbanksjefen omsider har innsett dette. Norges Bank har i den senere tid fått en friere stilling i forhold til tidligere, og spesielt en såkalt uavhengig stilling i forhold til Finansdepartementet. Dette er en trend i den vestlige verden. Senterpartiet støtter til en viss grad en slik utvikling. Samtidig ser Senterpartiet faren for at slike reformer kan implisere et mulig demokratisk underskudd. For Senterpartiet er det viktig at graden av folkevalgt innsyn og tilsyn ikke forsvinner helt. Et potensielt demokratisk underskudd kan begrenses på flere vis, dels ved at oppnevningen av styret til Norges Bank gjenspeiler den politiske sammensetningen i Stortinget. Ut fra Senterpartiets syn sikrer dagens system i forhold til oppnevning en god sammensetning i så måte. Senterpartiet mener det er fullt ut mulig å beholde dagens oppnevningsmåte og samtidig sikre de hensyn Regjeringen har angitt, og vil derfor gå imot at oppnevningsmåten endres. Hovedstyret skal dessuten vektlegge helheten i økonomien og ideelt sett fungere som et korrektiv til sentralbanksjefen. Senterpartiet mener at «faglig» oppnevnte styremedlemmer ikke nødvendigvis vil være bedre egnet til å kle en slik rolle. Et annet moment som Senterpartiet vil legge vekt på, er viktigheten av at utøvingen av pengepolitikken skjer på mest mulig åpent vis, kjennetegnet ved offentlige hovedstyreforhandlinger og med offentlig utspørring av sentralbanksjefen i Stortinget.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2003-05-26:
Jeg foreslår Anne Berit Andersen.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-05-26:
På vegne av Åslaug Haga, Magnhild Meltveit Kleppa og meg sjøl vil jeg fremme forslag om å gi alle elever i grunnskolen og videregående skole en individuell rett til systematisk veiledning gjennom hele utdanningsløpet, bl.a. ved å etablere delt rådgivningstjeneste.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2003-05-26:
Riksretten er en rett som har som hovedoppgave å ta stilling til og dømme i saker som gjelder påtale mot statsråder, høyesterettsdommere og stortingsrepresentanter. Dette er en institusjon som er svært lite brukt, og det er forskjellige forklaringer fra ulike hold på hva som er årsaken til at riksretten er så lite brukt. En av forklaringene er at den er så komplisert, så vanskelig tilgjengelig, at den av den grunn ikke blir brukt. En annen forklaring, som etter min mening er den mest åpenbare, er at i vårt åpne demokrati vil det til stadighet være prosesser som forhindrer at det blir begått handlinger som skulle gjøre det naturlig å iverksette riksretten som instans. Dette har medført at det fra tid til annen reises forslag om endringer i dette systemet som skulle gjøre det enklere å få stilt særlig statsråder under tiltale dersom det forelå mistanke om at de hadde forbrutt seg, særlig i forhold til ansvarlighetsloven. Jeg tror jeg kan understreke at hele komiteen er av den oppfatning at riksretten som institusjon er en foreldet institusjon, og at det åpenbart burde gjøres et stykke arbeid for å få forandret den, ikke bare for å gjøre den lettere tilgjengelig, men også for å gjøre den mer fleksibel. Derimot er det stor uenighet om hvordan denne forandringen skulle skje. De forslag som foreligger nå, går i og for seg ganske langt i å gjøre riksretten til en domstol som bare dømmer i siste instans, mens den øvrige behandlingen av disse sakene skal foregå i det ordinære rettssystemet. I tillegg til dette forslaget foreligger det en utredning i det såkalte Frøiland-utvalget med også ganske omfattende vurderinger av hvilke rettsinstanser man skal og bør ha for å kunne reise tiltale og føre rettssaker mot personer som er mistenkt for å ha forbrutt seg i sine embeter. Vi vil komme tilbake til behandlingen i Frøiland-utvalget senere denne uken. Også der er det uenighet om hvordan fortsettelsen skal være. Det som imidlertid er helt klart, er at når det gjelder de foreliggende forslag, er hele komiteen enig i at dette sannsynligvis ikke er den rette veien å gå. Vi foreslår derfor at forslagene ikke bifalles.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2003-05-26:
Det er helt riktig som Martin Engeset sier, at hadde en slik grunnlovsbestemmelse eksistert den gang, hadde ikke jeg kunnet ta sete i Stortinget dersom jeg allikevel, på tross av en slik grunnlovsbestemmelse, hadde meldt meg ut. Det er klart at man alltid oppfører seg etter de spilleregler og bestemmelser som til enhver tid gjelder, og når man endrer spillereglene, vil de fleste også kanskje tenke på de nye spillereglene når det gjelder atferd og oppførsel. Det er det disiplinerende i et slikt forslag. Så det er helt korrekt. Så sier Martin Engeset at jeg ikke har tatt høyde for det. Jo da, jeg har gjort det. Jeg vet ikke om jeg har gjort det i begrunnelsen, men jeg gjorde det i den foregående debatt for fire år siden, og jeg har gjort det nå – tatt høyde nettopp for det han sier. For når det gjelder registrering av politiske partier, er ikke det noe som er nedfelt i Grunnloven, det er nedfelt i ordinær lovgivning. Jeg har gitt uttrykk for offentlig mange ganger at det burde vært noen krav til vedtektene i politiske partier for å kunne bli registrert, at de hadde skikkelig demokratisk oppbygging, bl.a. at det ved muligheten for eksklusjon må være et stort flertall. Vi har 2/3 flertall – det synes jeg er naturlig. Det har man vel også i andre partier som har samme rettigheter, som de også bruker fra tid til annen. Men det kan altså tas inn i vanlig lovgivning, det er ikke nødvendig å ta inn i noen grunnlovsbestemmelser. Det man har gjort her, er å åpne for muligheten, og så får man, som man gjør ved alle andre grunnlovsendringer, se hvilke endringer i ordinær lovgivning som en grunnlovsendring vil gjøre naturlig.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2003-05-26:
Denne saka gjeld Grunnlova § 71 – opphør av partimedlemskap. Forslaget er sett fram av representanten Carl I. Hagen og inneber at ein stortingsrepresentant går ut av Stortinget dersom medlemskapen i det partiet han høyrer til, ikkje lenger gjeld. Forslagsstillaren viser til at det i dei seinare åra er døme på at representantar har skifta parti eller gått ut av parti og vorte såkalla uavhengige representantar. Det vert vist til at dette har skjedd på alle tre nivåa, kommunestyre, fylkesting og storting. Det vert også vist til at når ein representant er vald inn på grunnlag av eit program, er det programmet veljarane har gjeve si tilslutning til. Fleirtalet i komiteen, medlemene frå Arbeidarpartiet, Høgre, Sosialistisk Venstreparti og Kristeleg Folkeparti, viser til at ut frå Grunnlova er den einskilde representanten vald personleg og ikkje som medlem av eit parti. Vi må naturlegvis sjå dette i samanheng med den tida da lova vart laga. Det var ikkje politiske parti, og det var ei rein tillitssak mellom kandidat og veljar. På mange måtar kan vi seia at slik er det også delvis i dag. Eg oppfattar eit val som ein kontrakt mellom representanten og dei veljarane som har sytt for at representanten vart vald. Dette er tufta på tillit, og kvar srepresentant er personleg ansvarleg i høve til veljarane sine. Dette gjeld for dei standpunkta og dei stemmegjevingane som representanten står for. I løpet av ein fireårsperiode kan det skje ting, både innanlands og internasjonalt, som eit partiprogram ikkje har teke høgd for. Da er det dømekrafta til den einskilde representanten som vert viktig. Forslaget inneber ei forskyving av innverknaden på samansetjinga av Stortinget, frå veljarane til partiorgana. Dersom eit parti ekskluderer ein stortingsrepresentant og han må tre ut av Stortinget, slik framlegget inneber, vil det bety at partiet grip inn og bryt kontrakten mellom veljar og representant. Vi kan også tenkja oss at eit parti på vesentlege punkt endrar politikken i løpet av ein periode, og at ein representant ikkje finn å kunna stå for denne endringa og melder seg ut av vedkomande parti, kanskje etter råd frå veljarane sine. Dersom partiet ekskluderer vedkomande representant, er det partiet som bryt kontrakten mellom veljar og representant. Ein representant har ikkje berre rett, men også plikt, til å utføra vervet som folkevald i den perioden han eller ho er vald for. Fleirtalet ønskjer ikkje å endra på dette og rår derfor til at framlegget ikkje vert vedteke. Eg anbefaler tilrådinga frå fleirtalet.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2003-05-26:
Prinsippet om lokalt sjølvstyre har lang og djup tradisjon i Noreg. Formannskapslovene vart vedtekne i 1837, og også før den tida vart mange viktige saker avgjorde lokalt. Det var på mange måtar heilt nødvendig i dette lange, rare landet vårt, med vanskelege kommunikasjonar. Vi seier gjerne at den som har skoen på, veit kvar han trykkjer. Med det meiner vi at avgjerder skal fattast så nært dei det gjeld, som mogleg. Med eit framandord kan vi kalla dette for «subsidaritetsprinsippet». På norsk kunne vi kanskje seia «nærleiksprinsippet». Dette er eit godt prinsipp. Grunnlovfesting av eit prinsipp, med tilvising til at dei nærare reglane skal vedtakast i vanleg lov, vil berre ha avgrensa rettslege verknader. Den politiske, symbolske verknaden vil nok kunna verta større. Då Stortinget vedtok § 110 a i Grunnlova, om samane, vart det frå komiteen sagt at paragrafen gjev eit høgtideleg og varig uttrykk for prinsipp som det er oppnådd stor grad av semje om. Det er eit slikt høgtideleg uttrykk eg meiner vi er klare til å vedta no. Kommunane er sjølve krumtappen i vårt velferdssamfunn. Vedtaka som vert fatta i kommunane, avgjer velferdstilbodet til folk flest. Lokalpolitikarane står nærast innbyggjarane og kan best vurdera kva for tenestebehov som er størst. Staten må styra gjennom rammer og lovverk. Den einskilde kommunen bør stå langt friare enn i dag til å finna gode løysingar. Lokaldemokratiet må verta sterkare. Kristeleg Folkeparti er klart til å gå inn for at staten må gje frå seg ein del kontroll og oversikt for å sikra kommunane reelt handlingsrom. Vi må ha tillitt til lokaldemokratiets evne til å prioritera, til å velja sjølv. Sjølvsagt kan det i visse situasjonar vera gode grunnar for nasjonal overstyring av kommunar eller fylkeskommunar. Grunnlovsforslaget vil ikkje stå i vegen for dette. Men vi trur ikkje det er slik at politikarar på Stortinget nødvendigvis veit betre enn kommunepolitikarar. For at det lokale sjølvstyret skal ha meining, må vi som rikspolitikarar ha tillitt til lokalpolitikarane. Svaret på ulike problem må ikkje alltid verta øyremerking og statleg regulering. Ei nedbygging av statleg detaljstyring vil frigjera årsverk som i dag vert nytta til utforming av regelverk, rapportering og tilsyns- og kontrollfunksjonar. Frigjorde ressursar kan verta brukte til tenesteproduksjon og til å styrkja den delen av offentleg sektor som innbyggjarane møter til dagleg. Målet må vera meir tenesteyting og mindre byråkrati. Kristeleg Folkeparti har hatt ein grundig intern prosess på dette. Landsmøtet no i år stadfesta denne prosessen. Tida er no mogen for å få prinsippet om lokalt sjølvstyre inn i Grunnlova. Eg vil derfor rå representantane frå Kristeleg Folkeparti til å stemma for forslag 18 i Dokument nr. 12 for 1999-2000, om å grunnlovfesta prinsippet om lokalt sjølvstyre, i ny § 110 d i Grunnlova.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2003-05-26:
Framlegg om oppløysingsrett av Stortinget er ein gjengangar, slik som saksordføraren har gjort greie for. Mellom anna på dette grunnlaget fekk Vallovutvalet i oppgåve å vurdera også dette ved sin gjennomgang av NOU 2001:3, Velgere, valgordning, valgte. At eit fleirtal kom fram til at ei innføring av ein slik rett til å oppløysa nasjonalforsamlinga ville auka konfliktnivået i norsk politikk, er verdt å merka seg. Det er vanleg, som det har vore sagt tidlegare i dag, elles i Europa at det finst former for og moglegheiter for å skriva ut nyval, for på den måten å skapa eit styringsdyktig regime. Det har vore henvist til komiteen si studiereise til Sverige og Danmark. Eg synest vi der nøye fekk sett praktiseringa av denne moglegheita til å kunna skriva ut nyval dersom det vert ein vanskeleg parlamentarisk situasjon. Konklusjonen vår i Kristeleg Folkeparti er at det mest stabile og funksjonelle er å invitera folket til stortingsval kvart fjerde år – punktum. Eit slikt system har sannsynlegvis – eg seier sannsynlegvis – hittil ført fram til det å disiplinera representantar, slik at ein har vorte nøydd til å finna løysingar både på saker og på innfløkte og krevjande parlamentariske samarbeidssituasjonar. Kristeleg Folkeparti ser ikkje at ein oppløysingsrett er eit tenleg verktøy i dag, og går derfor imot.
Martin Engeset (Høyre), 2003-05-26:
Jeg har forståelse for at det kan være bekvemt å forsøke å pense debatten over på andre temaer, som barnehage osv., når diskusjonen går slik at det kanskje er bedre å snakke om det enn om det forslaget som er fremsatt. Jeg registrerer med interesse at representanten Hagen er såpass raus at han gir den innrømmelse at det er stor forskjell på at en person melder seg ut, og det forhold at en person blir utmeldt eller ekskludert. Men forslaget hans tar jo ikke høyde for den forskjellen. I grunnlovsforslaget står det jo bare «naar Medlemskabet» …«bringes til ophør» – det står ikke noe om hva som ligger til grunn. Så den nyansen han nå prøver å legge inn, tar ikke det fremsatte forslaget høyde for i det hele tatt. Det er betenkelig. Representanten Hagen sa at i Fremskrittspartiet har de en del erfaringer med dette. Ja, det har vi registrert, og jeg tror spesielt representanten Hagen selv har betydelig spisskompetanse på området. Det er jo faktisk slik at dersom denne grunnlovsbestemmelsen som representanten Hagen nå foreslår, hadde vært gjeldende i 1974, hadde ikke representanten Hagen kunnet ta sete i Stortinget da han trådte inn etter at Anders Lange gikk bort høsten 1974. Da var Carl I. Hagen vararepresentant valgt på Anders Langes partiliste, men på det tidspunktet han tok sete i Stortinget, var han utmeldt av partiet, men medlem av Reformpartiet. Det er en litt interessant observasjon i ettertid.
Martin Engeset (Høyre), 2003-05-26:
For ordens skyld – en kort stemmeforklaring. Selv om det fremgikk av debatten, kan det være greit når alle er til stede: Dette er et spørsmål som ikke er programfestet i Høyre, og vår gruppe er stilt fritt når det gjelder å stemme for eller mot det forslag som fraksjonen har anbefalt.
Henrik Rød (Fremskrittspartiet), 2003-05-26:
Spørsmålet om hvorvidt det skal være anledning til å oppløse Stortinget og skrive ut nyvalg midt i en periode, er noe Stortinget, som flere nå har vært inne på, har vurdert en rekke ganger tidligere. Fremskrittspartiet har drøftet dette og ser helt klart at det i enkelte spesielle situasjoner bør kunne være en slik anledning. Det kan f.eks. være i situasjoner hvor det viser seg nærmest umulig for Stortinget å få et budsjett vedtatt, eller, som også andre har vært inne på, ved regjeringsdannelser. I slike tilfeller vil det etter Fremskrittspartiets oppfatning kunne være ønskelig med en form for oppløsningsrett. Jeg har hørt fra flere av representantene i dag at dette er et meget komplisert spørsmål. Det finnes en rekke modeller som man kan benytte seg av. En løsning kan være at regjeringen alene har rett til å oppløse Stortinget. Det vil etter Fremskrittspartiets oppfatning ikke være en ønskelig ordning, fordi det reduserer Stortingets makt og gir ytterligere spillerom for regjeringer. Gjennom noen år har det etablert seg en praksis i Norge med mindretallsregjeringer. Det faktum gjør at en ordning hvor regjeringen alene kan oppløse Stortinget, vil være meget betenkelig sett med Fremskrittspartiets øyne. En annen modell kan være at både regjering og storting må godkjenne en slik oppløsning. En tredje modell kan være at denne muligheten ligger hos Stortinget alene. Fremskrittspartiet ser at de aller fleste sammenlignbare land har bestemmelser om oppløsningsrett. Det er imidlertid store forskjeller mellom disse landene når det gjelder praktiseringen av dette regelverket. Sverige har f.eks. nesten aldri benyttet disse reglene, mens Danmark gjør det relativt ofte. Vi er av den oppfatning at disse spørsmålene krever meget grundig behandling før endelig vedtak fattes. Derfor bør man også vurdere andre instrumenter i samspillet mellom Stortinget og regjeringen. Som saksordføreren var inne på, er et annet instrument dette med investitur. Det innebærer som kjent at et flertall i Stortinget må stille seg bak en regjeringsdannelse gjennom vedtak. Dersom man innfører en slik ordning, vil man kunne risikere at en regjeringsdannelse blir enda mer komplisert enn slik den framstår med dagens ordning. I en slik situasjon virker det relativt klart at det bør være en mulighet for Stortinget til selv å kunne oppløse Stortinget dersom man finner det umulig å danne en regjering. Vi ønsker derfor å vurdere også det instrumentet, og vi ønsker å ta initiativ til at det i denne perioden blir fremmet et slikt forslag, som kan behandles i neste stortingsperiode.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-26:
Jeg skal ikke gjenta alle representanten Engesets utmerkede poenger. Men jeg vil litt inn på det representanten Rød diskuterer når han snakker om hvordan dette forslaget vil styrke partienes rolle, for etter mitt syn er ikke det tilfellet. Etter mitt syn er det slik at den muligheten man har til gjennom demokratisk deltakelse i politiske partier å påvirke hvem som velges til Stortinget, er et viktig element i hele motivasjonen for å velge politiske partier som den kanalen man utøver sin påvirkning gjennom. Min erfaring – og uten å kjenne veldig godt til det, vil jeg tro at representanten Rød kanskje kjenner til det fra sitt eget hjemfylke også – er at det kan være forskjeller også innad i et parti, f.eks. mellom ulike fylkespartier, at det kan være en dragkamp – politisk begrunnet – i forbindelse med nominasjon, der det også tilfeldigvis kan tenkes at det syn som ikke nødvendigvis er det rådende i partiet på landsplan, og ikke det som har flertall, like fullt kan vinne igjennom i et fylkesparti. Etter mitt skjønn er denne muligheten til å vinne igjennom med de representanter man selv ønsker fra et fylke, en viktig begrunnelse for at mennesker ønsker å delta i nominasjonsprosessen i partiene, ønsker å delta i demokratiet gjennom politiske partier. Dersom det hadde vært en form for tilbakekallingsrett som hadde blitt foreslått fra representanten Hagen, hadde det etter mitt skjønn hatt mer for seg. Ideelt sett i et demokrati burde det være mulig for dem som har valgt en representant, også å trekke dette mandatet tilbake. Dessverre byr det på visse praktiske utfordringer å gjennomføre en slik ordning i dag, men etter mitt skjønn hadde denne ordningen i det minste prinsipielt hatt en framtid. Kandidatene profilerer seg altså personlig. Fylkespartiene har faktisk mye å si med hensyn til hva slags valgkamp man har, og hva slags materiell man bruker. Jeg tror at det som tilsynelatende her framstilles som å styrke partiene, i virkeligheten kan være et forsøk på – kanskje – å styrke det sentrale partiapparatet, men i realiteten kan det bety en svekking av det lokale demokrati i partiene og sånn sett en svekking av demokratiske partier basert på deltakelse, som etter mitt skjønn bør være basisen i vårt demokratiske system.
Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-26:
Som flere representanter – både representanten Dahl og representanten Brørby – har vært inne på, er det nok andre vedtak som fattes i denne sal som har vel så mye å si for det kommunale selvstyret som hvorvidt dette skal grunnlovfestes eller ikke. Ved behandlingen av kommuneproposisjonen ser SV fram til å ta den debatten med både Høyre og Arbeiderpartiet om hva som egentlig sikrer reelt kommunalt selvstyre. Men la oss først holde fast ved det gledelige i at en samlet komite nå anser det kommunale selvstyret som et viktig og dypt forankret prinsipp i det norske politiske og demokratiske systemet. Det forslaget som vi og Kristelig Folkeparti ønsker å bifalle, sier jo også at man ønsker at nærmere bestemmelser skal fastsettes ved lov. Det er altså ikke snakk om noe brudd med den forankringen som en samlet komite mener allerede eksisterer. Det er snakk om en styrking av dette, det er snakk om en understreking også i Grunnloven av det som uansett er et bærende prinsipp i vårt demokrati. Som flertallet i Valglovutvalget framholdt, vil det både kunne ha en verdifull symbolfunksjon og skaffe bedre samsvar mellom statsrettslige og folkerettslige forpliktelser. Jeg vil ikke gå så langt som til å si at Europarådskonvensjonen av 15. oktober 1985 krever en slik grunnlovfesting, men samtidig er det etter mitt skjønn slik at denne type konvensjoner og tolkningen av dem også utvikles i tråd med hva de statene som slutter seg til dem, velger å gjøre ut av det. Jeg tror nok ikke man tar for hardt i hvis man sier at det at stater velger å følge opp et ønske i en konvensjon med en faktisk grunnlovfesting, styrker konvensjonens stilling også i andre land der dette prinsippet kanskje kan ha vel så stort behov for å styrkes. Jeg registrerer at representanten Dahl skisserer at Høyre vil ha ut symbolparagrafer i Grunnloven og alt annet enn det som går på det rent statsrettslige, så jeg ser fram til å se forslagene Høyre skal levere inn om grunnlovsendringer i løpet av neste sesjon. Det kan ut fra slik representanten Dahl skisserer sitt syn på hva som er symbolparagrafer og ikke, bli klargjørende og spennende. Verken SV eller Kristelig Folkeparti mener at et slikt grunnlovsforslag skal bety at nasjonal overstyring i ethvert tilfelle skal være umulig. Vi ønsker rett og slett å grunnlovfeste et prinsipp som allerede gjennomsyrer både vårt demokrati og vår politiske tradisjon. Det er klart at man alltid kan utrede dette nærmere, og det kan godt hende at vi kunne blitt enda sikrere på hva som er den korrekte måten å gjøre dette på, med en ytterligere utredning. Det skal jeg ikke se bort fra, og vi vil overhodet ikke ha noe imot at man utreder dette prinsippet videre, dersom noen skulle fremme forslag om det. Men slik situasjonen er i dag, mener altså vi at det å foreslå en såpass generell bestemmelse – altså: «Stedlig Selvstyre» finner sted. «Nærmere Bestemmelser herom fastsættes ved Lov» – er trygt innenfor det vi finner det forsvarlig å foreslå pr. i dag. Jeg vil dermed ta opp mindretallsforslaget og anbefaler at dette bifalles.