trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-11-29:
Å behandle statsbudsjettet er den viktigste oppgaven denne forsamlingen gjør. Budsjettet påvirker livet og hverdagen til folk rundt omkring i hele landet. For første gang siden nytt budsjettsystem ble vedtatt i 1997, står vi overfor en situasjon der vi kan komme til å behandle og vedta et budsjett på bakgrunn av et løst forslag i Stortinget. Alle frister for behandling er brutt. Det synes ikke som om mindretallsregjeringen, fra Høyre og Fremskrittspartiet, har hatt noen klar strategi om hvordan de skal skaffe flertall for sitt budsjett i Stortinget. De fire partiene som har flertall i Stortinget og har forpliktet seg til samarbeid, må bære ansvaret for at vi i dag står i en nokså kaotisk situasjon. Det kaoset som har oppstått, er et problem både for regjeringspartiene og for samarbeidspartiene, men også for opposisjonen. På uforsvarlig kort tid skal vi gjøre ferdig alternativ. Men framfor alt er den situasjonen som har oppstått, også et problem for alle som vil bli berørt av neste års beslutninger omkring statsbudsjettet. Siden statsbudsjettet ble framlagt 6. oktober, synes det ikke å ha vært særlig framdrift. Fristene vi har hatt for behandling i Stortinget, er fraveket allerede flere ganger, også når det gjelder finansdebatt og finansinnstilling. Derfor må vi fra Senterpartiets side få uttrykke vår bekymring over den situasjonen som er oppstått. Det er skapt en tidsnød som også er kritisk for mange som er avhengig av statsbudsjettet i det kommende året. Så jeg har lyst til å spørre presidenten om han kan forsikre oss om – vi er bare en måned derifra – at også fristene etter Grunnloven § 75 blir overholdt. Hvis ikke kommer det norske storting til å være i en meget alvorlig situasjon.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-29:
Det er behov for å understreke alvoret i den situasjonen vi står i. Klokken tikker, mulighetene for en forsvarlig budsjettbehandling blir dårligere og dårligere. Vi har en finanskomité som har måttet avgi innstilling uten flertall – vi får en finansdebatt uten en flertallsinnstilling. Vi kan få en situasjon der budsjettbehandlingen i de enkelte komiteene blir veldig, veldig krevende. Det er en krevende situasjon for Stortinget, men det er jo ikke små ting for samfunnet rundt oss vi snakker om her. Det handler om grunnlaget for driften av velferdstjenester i alle landets kommuner. Det handler om hva slags rammebetingelser det skal være for næringslivet vårt. Det handler om hva slags skatteopplegg hver enkelt innbygger skal forholde seg til. Det handler om måten vårt land svarer på økende klimagassutslipp på, osv. Det er – tenker jeg, på en dag som denne, da vi står i denne situasjonen – på sin plass å minne om at de to regjeringspartiene gikk til valg på et slagord om «gjennomføringskraft». I lys av det er denne situasjonen en ganske spektakulær fiasko. Det er avgjørende at vi får en rask avklaring. Jeg forstår godt at også presidenten er i en krevende situasjon – nå er det jo ikke presidenten som har ansvaret for at det er dårlig framdrift i forhandlingene, men jeg håper jo at også presidenten kan si seg enig i at tiden for utsettelse av frister nå er ute, at vi nå er nødt til å få et klart svar på om det finnes et budsjettflertall i denne salen eller ikke. Det signalet synes jeg det er viktig at presidenten gir.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2016-06-06:
Jeg tenkte jeg skulle ta ordet nesten helt til slutt og konstatere at debatten gikk mot slutten, men det er jo ikke sikkert at den gjør det. Debatten kunne jeg ha takket for, ikke nødvendigvis fordi den har vært så god, men fordi den til de grader har understreket hvor vanskelig det er å forene partiene i Stortinget i nettopp denne saken. Når jeg hører dem som etterlyser et forlik, er jeg i utgangspunktet enig i det. Det kunne vært en fordel å ha et samlet storting i noe som er så vanskelig, så komplisert og ikke minst så følelsesladet som rovdyrforvaltningen, spesielt rettet mot ulv. Det er ingen tvil om realiteten. Vi blir ikke kvitt konfliktene, slik f.eks. Senterpartiet vurderer saken, før ulven er ute av Norge. Det er en realitet. Så er det noen som har mye større behov for å markere at de er veldig for ulv i Norge. Når det blir vist til forhandlinger der SV og Senterpartiet mener at flertallet trakk seg ut, så mener jeg det er feil. Vi satt og diskuterte, drøftet, hvilke ulike innganger vi hadde, og skulle teste ut det. Vi kom tilbake og meldte de respektive partienes synspunkter, og det som har kommet fram, er – skal vi si – godt innenfor det som er partiprogrammet til Arbeiderpartiet. Og realiteten vi diskuterte – jeg kan jo åpne opp med å si det – som var innspillet i meldingen, var fem til åtte familiegrupper eller fire til seks ynglinger, som vi landet på. Da lurer jeg på: Hvordan går det an å få det til å bli svart-hvitt i framstillingen fra Venstre og SV? Da ønsker man å legge inn konflikt i dette temaet. Eller så er det for å bidra til å lage ulikheter og forskjeller mellom partiene som er større enn det de faktisk var da vi satt og snakket. Jeg er usikker på om den endringen som lå i stortingsmeldingen, fra fem til åtte grupper, til det som flertallet er for, fire til seks ynglinger, kommer til å endre antallet ulv dramatisk. Det er noen her som er skråsikre på at det er å gå så langt over grensen at en er i ferd med å utrydde ulven fra norsk natur. Det mener jeg er et lite kunnskapsbasert uttrykk i denne debatten. Jeg er glad for at vi har klart å lage et bredt flertall for en vanskelig sak, en følsom sak, men en sak der vi opplagt har et ansvar for å ivareta rovviltet vårt på en god måte. Vi mener at vi gjør det nå når det gjelder ulv. Så blir det spennende å se om det vi samlet sett har bidratt til, faktisk demper konfliktene, for det er noe av formålet.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2016-06-06:
Det er i hvert fall godt å vite at avstanden mellom SV, MDG og Senterpartiet blir større og større desto lenger denne debatten pågår. Jeg tror ikke det er så vanskelig for noen å forstå at det at Senterpartiet satt i regjering med SV i åtte år og brukte nær sagt enhver mulighet til å kunne forbedre rovdyrpolitikken, herunder ulvepolitikken, er med på å prege den debatten som vi har i dag. Representanten Elvestuen tok opp og skrøt voldsomt over den roen vi har hatt i Norge om ulveforvaltning, og viste til forlikene fra både 2004 og 2011. Ja, det er godt mulig at det har vært ro på Stortinget, det er godt mulig at det har vært ro i Oslo, og det er godt mulig at det har vært ro i Frognerparken, men for dem som lever og bor der hvor sonen er, eller i grenserevirene til sonen, har det ikke vært mye fred og ro. Der har det ikke vært annet enn konflikter hele tiden. Så man kan jo begynne å lure på hvilken ro det blir vist til. Representanten Eidsvoll Holmås viste til at hadde vi i Norge kun hatt tre kull med lundefugl eller tre kull med fjellrev, kunne vi ikke akseptert det. Det er helt riktig, men vi kunne vel heller ikke akseptert seks kull med lundefugl eller fjellrev, som SV foreslår om ulv. Det er her representanten Eidsvoll Holmås går seg vill i skogen når han mener at forvaltning av ulv er sammenlignbart med forvaltning av lundefugl og fjellrev. Jeg vet ikke om han går seg vill i Hakkebakkeskogen eller i Hundremeterskogen, men jeg konstaterer at han ikke ser skogen for bare trær. Representanten Rasmus Hansson, som vi flere ganger har hørt er en stor landbruksreformator, og som ønsker å legge om hele den norske landbrukspolitikken som handler om beitedyr, og at bøndene skal ikke selv få lov til å bestemme hva slags type bufe de vil ha, gikk seg også fullstendig bort her i dag. Han snakker om at vi må ta vare på Gud Vår Herres skaperverk. Ja, vi gjør det. Gud Vår Herre har satt menneskene til å passe på både bufe og rovdyr, og det har vi gjort i mange tusen år, både gjennom hyrder og gjetere og gjennom forvaltning.
Jan-Henrik Fredriksen (Fremskrittspartiet), 2016-06-06:
Deler av forslagene i dette dokumentet er allerede blitt behandlet i stortingsmeldingen om ulv. For øvrig viser komiteen til Dokument 8:163 S for 2010–2011, pkt. 2.2.8, som sier: «Det skal iverksettes nødvendige tiltak både innenfor rovdyrforvaltningen og reindriften med sikte på å sikre situasjonen for sørsamisk tamreindrift.» Det er nettopp det flertallet i forliket om ulv gjør, for det vil ikke bli gjennomført noen utvidelse av ulvesonen nord i Hedmark. Tvert imot tar flertallet i forliket ut sone 7, slik at konfliktnivået vil bli redusert. Videre er det slik at Stortingets føringer for en tydelig soneforvaltning er fulgt opp gjennom at alle rovviltnemndene er blitt bedt om at soneinndelingene skal forvaltes enda tydeligere. Det skal være lav terskel for uttak av skadegjørere i prioriterte beiteområder, og lisensfelling skal være hovedvirkemidlet i bestandsreguleringen av rovvilt. Videre utføres det hvert år skadefelling av jerv, men det skal også sies at det har vært svært utfordrende å holde bestanden lav nok. Men det er også slik at man etter naturmangfoldloven kan foreta felling av jerv. Det kan gis tillatelse for å avverge skade på husdyr og tamrein. Det som nyere forskning imidlertid viser, gjennom bl.a. NINAs prosjekt i Midt-Norge, er at ørnen er en større predator for sau og lam enn hva som er blitt påvist tidligere. Derfor ønsker et flertall å videreføre dette prosjektet, men nå også med et prøveprosjekt i Troms, hvor ørnen stedvis er en kjempeutfordring for beitenæringen, da også ørnen tar tamrein og kalver. Flertallet er opptatt av at kongeørn er en fredet art, men at det er viktig å ha lave tap av sau og tamrein til ørn, og at det skal ytes full erstatning der beitedyr går tapt til kongeørn. Flertallet ber Klima- og miljødepartementet sende på høring forslag til endringer av bestemmelsene om skadefelling som målrettet kan bidra til færre tap av beitedyr til kongeørn i områder med særskilt skadeomfang. Flertallet i komiteen ber også regjeringen igangsette en forsøksordning for forvaltning av kongeørn, en ordning som begrenses til Fosenhalvøya og Troms. En slik forsøksordning vil bidra til verdifull kunnskap om forvaltningspraksis. Avslutningsvis: Jeg ser at heller ikke i denne saken vil det jeg kaller for bypartiene, Miljøpartiet De Grønne, SV og Venstre, støtte og prioritere de merknadene som ligger her. Tydeligvis ønsker de også her å prioritere rovdyr framfor næringsliv og bosetting i distriktene.
Eirik Milde (Høyre), 2016-06-06:
Det har vært flere innlegg som antyder at Høyre har gjort knefall for dem som er motstandere av ulv, i denne saken. Det vil jeg på det sterkeste avvise. Hvis vi går til vårt program, er det rimelig klart. Vi skal «sikre levedyktige bestander av de store rovviltartene(…) i samarbeid med alle våre naboland, innenfor artenes naturlige utbredelsesområde». (…) Regjeringserklæringen er enda tydeligere: «Regjeringen vil sikre levedyktige bestander av de store rovviltartene i henhold til rovviltforliket, og søke å redusere konfliktnivået.» Gjennom enigheten vi har mellom de fire partiene, mener jeg vi står trygt innenfor vårt program, vår regjeringserklæring og tidligere forlik. Dagens bestandsmål, med tre helnorske ynglinger, viderefører vi. Hvis det var innenfor våre forpliktelser, både internasjonalt og på andre måter, før dagens vedtak, må det også gjelde etter dagens vedtak. Senterpartiet vil videreføre dagens bestandsmål, men inkludere grenseflokkene. Det innebærer at det ikke trenger å være helnorske ynglinger, og Senterpartiet overlater på den måten alt ansvaret til Sverige. Venstre, SV og Miljøpartiet De Grønne, som i anstendighetens navn ikke var med på forlikene i 2004 og 2011, ønsker en dobling av helnorske ynglinger i forhold til i dag og en tilsvarende dobling av grenserevirene. Det ligger høyt over det som Stortinget har vært enig om tidligere, og vil gjøre det enda vanskeligere å oppnå den todelte målsettingen om både rovdyr og utmarksbeite. Det kommer også påstander om at vi med dette nærmest vil utrydde ulven i Norge. Nei, dette gjør ikke det. Som jeg var inne på i mitt tidligere innlegg, vil dagens bestandssituasjon innebære at nemndene kan åpne for å ta ut tre helnorske ulveflokker innenfor ulvesonen, med den forvaltningen vi har i dag, mens vårt forslag innebærer tre til seks ulveflokker, inkludert grenserevirene. Helt uavhengig av gammel eller ny forvaltning kan nemndene nå åpne for jakt innenfor sonen for første gang i historien. Jeg mener at det er en god nyhet. Jakt er i seg selv et av de mest konfliktdempende tiltakene som finnes, fordi de som bor innenfor sonen, aktivt kan delta i å holde bestanden på det nivået Stortinget har satt. Til slutt litt om at miljømyndighetene nå får større makt med det nye bestandsmålet: Nei, de gjør ikke det. Nemndene får nå ansvaret for all forvaltning av ulv i Norge når målet er nådd. Det innebærer mer lokal forvaltning. Jeg mener at det pålegger oss alle å dempe konfliktnivået i begge retninger i denne debatten. Vi skal ha ulv i Norge, vi har det nå, og vi skal ha det i framtiden. Og det som vedtas i dag, legger det til grunn.
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-06-06:
Jeg har mottatt følgende innspill: Mitt bruk og mange andre er nå tomme for bufe. Det er prisen enkeltbrukere må betale for storsamfunnets ønske om rovdyr. Cirka 1 000 bruk er nedlagt på grunn av nåværende politikk, og Norge har tatt ansvar for ulv som de ikke hadde behøvd. Hva vil statsråden svare på et slikt innspill?
Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2016-06-06:
I denne saken vil komiteen påpeke at den rovdyrpolitikken som føres i Norge, skal være i samsvar med rovviltforlikene fra 2004 og 2011 og innenfor rammen av Bern-konvensjonen, naturmangfoldloven og den todelte målsettingen om at vi skal ha rovdyr og beitedyr i Norge. All forvaltning av rovdyr skal bygge på vitenskapelig og erfaringsbasert kunnskap. Videre skal det legges vekt på regional forvaltning, respekt for eiendomsretten og enkeltmenneskers og lokalsamfunns livskvalitet. Det er viktig å arbeide videre med målet om reduserte konflikter. Et særlig hensyn er å sikre situasjonen for sørsamisk reindrift. Stortingets tidligere vedtak om soneforvaltning er fulgt opp av alle rovviltnemndene. Prinsippet bak rovdyrforlikene i 2004 og 2011 ligger klart fast. Som nevnt i tidligere sak blir det fort høye skuldre og høy temperatur når rovdyr står på dagsordenen. Vi har hatt en rovdyrpolitikk som har virket gjennom noen tiår. Det fører også med seg en del utfordringer. Blant annet er det gledelig at bestanden av kongeørn har tatt seg kraftig opp, og at bestandstallene er innenfor det målet Stortinget har vedtatt. Vi er klar over at i deler av landet er ørnen ansvarlig for en del tap av sau og lam. Vi støtter derfor at Klima- og miljødepartementet nå ser på om det skal gjøres endringer i forvaltningen av kongeørn, og har notert oss at det kan være særlig fornuftig å gjennomføre forsøk innenfor rammen av rovviltforliket på Fosenhalvøya og i Troms, hvor kongeørn stedvis er en stor utfordring for beitenæringen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-06:
Den forrige replikkrunden illustrerer litt av den frustrasjonen som svært mange føler, og også manglende oppfølging av den bekymringen folk har omkring rovviltpolitikken, særlig ulvepolitikken, og den belastningen de tar. Men det er et romertall i denne innstillingen der Senterpartiet står sammen med flertallet, og det gjelder spørsmålet om å få en uavhengig utredning av den genetiske opprinnelsen til ulvestammen i Norge. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvordan har han tenkt å legge opp det arbeidet? Hvorledes vil det arbeidet bli gjennomført, hvor raskt vil det bli igangsatt, og hvor uavhengig kan det bli? Spørsmålet er om han også vil gå internasjonalt for å få den nødvendige uavhengighet i den type utredning.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-06:
Jeg ber om en liten utdypning, for statsråden sier her at vi har god og grunnleggende forskning på ulv. Det er ikke noen tvil om at det er en stor mistillit mellom mange av de fagmiljøene man har når det gjelder ulv, og dem som blir berørt av norsk ulvepolitikk. Noe av målet med denne utredningen må være at den er helt uavhengig av de kjente fagmiljøene i Norge, og for så vidt også i Skandinavia, som vanligvis sier ting om dette. Hvis ikke bestiller man bare en rapport der en vet hva svaret er på forhånd. Så det avgjørende ordet i vedtaket i dag kommer til å være «uavhengig». Hvor uavhengig kommer statsråden til å legge opp til at en slik utredning faktisk skal være?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-06:
For det første må jeg si, for å kommentere debatten litt, at jeg er glad for at representanten Rasmus Hansson stadig gir oss nye argumenter – og gode argumenter – imot et norsk EU-medlemskap. Det er nok riktig at det ville ha vært en enda mer ekspansiv ulvepolitikk om vi var innenfor EU, enn det er når vi er utenfor. Det er ofte slik at desto lenger vekk makta er fra dem som faktisk blir berørt av noe, desto lettere er det også å tre vedtak nedover hodet på folk. Det er det en ofte opplever når det gjelder rovviltpolitikken. Jeg har notert meg at enkelte talere mener at det som nå skal bli politikken, kommer til å bli tydeligere enn det som har vært tidligere. Men det er jo slik at statsråden allerede i replikkordskiftet bidrar til å skape usikkerhet med sine mange forbehold om hvordan et nytt intervallbestandsmål skal forstås – vi må ta hensyn til at det er en ny type mål, vi må ta hensyn til dialogen med Sverige osv., osv. Så at dette skal være så mye tydeligere, er jeg svært usikker på. Det har vært veldig mange gode innlegg omkring beitebruk, men de mange talerne fra flertallspartiene som her priser hensynet til landbruk og beitebruk, bør også tenke seg om to ganger. Dette bestandsmålet kommer til å bidra til å øke konfliktene, og det kommer til å bidra til at man fortsatt har svekket tillit. Det er slik at skadeomfanget utenfor ulvesonen øker betraktelig. Det er et av de store problemene vi opplever. Vi fikk et eksempel på det i helga: Når en fra Oppland på lørdag søker om fellingstillatelse på en ulv som er i et område der det blir sluppet sau samme dag, får en avslag fra Fylkesmannen i Oppland fordi det ikke er ulveskader ennå. Men det er direkte i strid med rovviltforlikets punkt 2.2.19, der det heter: «Det skal ikke være rovdyr som representerer et skadepotensial i prioriterte beiteområder for husdyr.» Da skal en også få den fellingstillatelsen, og det at en ikke får det, skaper nettopp den mistilliten mellom miljøforvaltningen og beitebrukerne som mange her har vært inne på. Så jeg vil utfordre statsråden på det, for han har jo i andre saker som berører fellingstillatelse, bl.a. det som berører sauebønder som har medlemskap i Høyre, vært veldig rask på avtrekkeren til å gi fellingstillatelse. Spørsmålet som jeg mener statsråden må svare på her i dag, er: Vil det bli gitt fellingstillatelse i det beiteprioriterte området i Oppland før det eventuelt skjer noen skader, når sauene nå slippes? Det ville nettopp ha vært i tråd med rovviltforlikets punkt 2.2.19. Det mener jeg statsråden her i dag bør svare på rett opp og ned på talerstolen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-06:
Først til Aasland: Jeg har aldri kommentert forhandlingene, jeg har kommentert realitetene i det som flertallet vedtar, og der mener Senterpartiet at bestandsmål og måten de utformes på, kommer til å være konfliktdrivende i tiden framover. Rotevatn har lett for å omtale andres hersketeknikk, men hans hersketeknikk handler om å si at jeg sier at vi skal ha ønsket oss annen kunnskap. Det sa jeg aldri. Jeg brukte aldri begrepet «annen» kunnskap, jeg sa «uavhengig» kunnskap, og det mener jeg det er behov for i denne saken. For øvrig må jeg si at Senterpartiet har foreslått mange tiltak for å redusere skadepotensialet når det gjelder en rekke av rovdyrene, ikke bare når det gjelder ulv, og det er fordi det er altfor mange husdyr som blir drept. Rovdyrforliket følges i dag ikke opp på den måten det bør følges opp, når det gjelder verken jerv, bjørn eller ulv. Og til slutt, til Fredriksen, vil jeg bare si at det er stor avstand mellom Senterpartiet og SV i denne saken – omtrent like stor avstand som det er mellom Fredriksen og Rotevatn.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2016-06-06:
Det er positivt at det skal bli en forsøksordning. Jeg tror at undersøkelsene til NINA som de gjennomførte omkring de store tapene, har vært viktige. Det er ikke bare naturfotografer i Flatanger som kan lide økonomisk tap. Det kan faktisk også sauebønder gjøre, og det kan reindriftsnæringen gjøre. Sjøl om en kanskje ikke har regnet på om det er mer eller mindre enn de 700 000 kronene som naturfotografen i Flatanger snakket om, kan nok det også være betydelig. Mitt spørsmål går egentlig på hvorfor en har valgt ut akkurat Troms og Fosen. I Namdalen har en et område som er sterkt preget, og det er et sentralt område for den sørsamiske reindriftsnæringen. Der lever den sørsamiske reindriftsnæringen med både bjørn og jerv og nå også med kongeørn. Hvorfor kan ikke de også inkluderes i en sånn forsøksordning? Det er det store spørsmålet, for de er kanskje mer berørt enn mange i de to andre områdene som er nevnt.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-06-06:
Til det siste spørsmålet: Jeg vil råde statsråden når han skal ha en faglig vurdering, til å spørre de beste fagmiljøene. Det er alltid klokt å gjøre. Men jeg har et litt annet spørsmål. Med det flertallet nå vedtar, får man en endring i bestandsmålet – fire–seks ynglinger, inkludert tre norske ynglinger, og grenseflokkene. I praksis innebærer det at man gir en mulighet for å redusere ulvebestanden i Norge. I meldingen skriver statsråden at det «ikke er grunnlag for å senke dagens ambisjonsnivå for ulv». Da blir mitt spørsmål: Hvordan ser statsråden på den mulige reduksjonen som ligger i forslaget, sett opp mot de forpliktelsene Norge har for å ivareta ulv etter Bern-konvensjonen?
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-06-06:
Jeg skal ikke gå inn på om Høyre gjør et knefall, men Høyre går i hvert fall bort fra det som er regjeringens forslag, og går inn på et forslag som reduserer antallet ulv i Norge. Man beveger seg farlig ned mot det som er Bern-konvensjonens forpliktelse, og det vil da være et spørsmål om man i forvaltningen faktisk går under det som er forpliktelsen. Det skal bli interessant å se ikke bare den norske reaksjonen, men også den internasjonale reaksjonen når man får konsekvensene av vedtaket som gjøres – hvis det følges opp med den nedskytingen som det åpner for. Det er også en annen ting Høyre gjør med dette vedtaket. Det undergraver den kunnskapsbaserte, faglige forvaltningen av ulv som vi har hatt i Norge, gjennom at man går inn på vedtak hvor man trekker i tvil de fagmiljøene vi har på genetikk, men også langt utover det, for det er jo ingen av de beskrivelsene eller tallene man egentlig tror på, heller ikke jaktgrunnlaget. Rapporten sier at ja, det er endringer i elgbestanden der det er ulv, men på kommunenivå kan man ikke se noen endring. Det er ikke slik at det blir mindre elg i de områdene hvor man har ulvesone. Man kan også kompensere med måten man legger opp jakten på, for å holde oppe disse bestandene. Det beskrives godt i meldingen, og det er mulig å få til. Ja, det er slik som man beskriver, at skadeomfanget innenfor sonen selvfølgelig har gått ned. Det viser nettopp at man kan ha en god forvaltning. Venstre er helt enig i at man må styrke de forebyggende tiltakene innenfor ulvesonen, og vi har forslag om det, både ved støtte til kommunene over statsbudsjettet, ved å etablere et nasjonalt program for systematisk utvikling av skadeforebyggende tiltak for beitenæringen, og ved at man ber regjeringen sette i gang forsøk med risikobaserte erstatningsordninger. Flertallet ønsker å ha færre ulv for å begrense skadeomfanget. Med den politikken vi fører, tror jeg man fort kan trå feil. Det er slik at skadeomfanget på beitedyr naturlig nok er størst utenfor ulvesonen. Men ulven som forårsaker den skaden, er stort sett streifdyr fra Sverige og grenseområdene, og disse kommer det ikke til å bli færre av gjennom den politikken vi nå fører. Tvert imot kan det fort bli slik at Sverige må kompensere for den innstrammingen som Norge nå gjør, for å sørge for at vi har, og følger opp, de bestandsmålene vi trenger for å opprettholde den sørskandinaviske ulvestammen. Da vil konsekvensen bli at omfanget av skader kan øke.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-06-06:
Til det siste: Ulv er en del av norsk natur og har alltid vært en del av norsk natur, og vi vil gjøre vårt for at den også skal være det i framtiden. Jeg vil takke statsråden for et veldig godt grunnlag i stortingsmeldingen. Jeg mener at han gir en veldig god oversikt. Han gir til og med også gode råd, som Venstre, Miljøpartiet De Grønne og SV har valgt å følge i de forslagene som vi har lagt til grunn. Så til representanten Aasland: Det er ingen tvil om at vi gikk inn i dette for å finne fram til et balansepunkt, og det fant vi jo, alle partier – inkludert SV og Venstre. Og vi gikk til våre partigrupper for å få en videreføring på noenlunde det nivået som er i dag, men med endringer. Venstres gruppe sa ja, og SVs gruppe sa ja. Høyre, Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet sa nei, fordi de skulle redusere antallet ulv i Norge, og med en reduksjon kunne vi selvfølgelig ikke være med på det. Helt til slutt har jeg lyst til å si at i Østmarka i Oslo er det også ulv, og det er et veldig populært friluftsområde. Det går helt fint.
Ola Elvestuen (Venstre), 2016-06-06:
Jeg synes jeg må ha en liten kommentar. Jeg synes debatten som Lundteigen tar opp, er interessant, men det er noe med dette voldsomme engasjementet, for når vi ser på markaloven, var dette tross alt et forslag som ble lagt fram av den rød-grønne regjeringen, som Senterpartiet satt i. Det var mange tilbake i 2009 som hadde kritiske bemerkninger til markaloven, både for hvordan den byråkratiserer mange enkle prosesser og tiltak man kan gjøre i marka, og fordi den flytter så mye makt. Det gjelder ikke bare det å kunne si nei til prosjekter, som man også kunne tidligere med de gamle markaforskriftene, men den flytter også makt fra de lokale myndigheter med hensyn til å si ja til prosjekter over i – den gangen – Miljøverndepartementet. Det har resultert i at man nå har utbygginger i marka, bl.a. på Sørbråten, som er større enn hva Oslo kommune noensinne ville ha godtatt, hvor man overprøver med markaloven for å bygge ut mer. Man avklarte heller ikke den gangen forholdet mellom hvilket formål som skal ha forrang hvis man har et vernet område etter naturmangfoldloven, som landskapsvernområder, eller etter markaloven. Man har ting som er uklare i markaloven. Alt dette ble påpekt av Oslo kommune den gangen og var en del av debatten, uten at det førte til noen endringer. Jeg synes det er en interessant diskusjon om man skal kunne verne for andre formål enn de rene naturverdiene. Jeg er til og med enig i – når det er snakk om det – at man kan sette til side områder for friluftsliv, men det er egentlig ikke vern på samme måte. Er det vern, skal det være naturverdiene som legges til grunn. Men når det er sagt, er nå denne markaloven vedtatt, og for grunneiere som får sine områder båndlagt – og det er snakk om frivillighet her også, som det er etter naturmangfoldloven – mener jeg det er helt rimelig at siden det gir de samme restriksjonene, bør man få den samme erstatningen som man gjør etter naturmangfoldloven. Er man uenig i det, er det hele loven man må se på om man ønsker å endre, ikke at det er noe feil med at man får erstatning som grunneier.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Jeg takker for svaret til Ola Elvestuen. I brevet av 26. mai i år, som jeg takker statsråden for, skriver han på spørsmål fra komiteen at det er tvilsomt om en reduksjon av ulvebestanden vil være i overensstemmelse med Bern-konvensjonen. Han slår også fast at det målet som vedtas i dag, vil senke bestanden noe i forhold til det som det har ligget på, særlig hvis man lander på den nedre delen av bestandsmålet. Det bringer meg tilbake til det jeg tok opp i innlegget mitt og utfordret statsråden på, nemlig: Statsråden er jo satt til å ivareta Norges oppfyllelse av Bern-konvensjonen, og han slår fast at det er tvilsomt om den nedre del av målet vil være i tråd med Bern-konvensjonen. På hvilken måte vil dette påvirke de signalene som statsråden skal gi både til de lokale rovviltnemndene og til dem som skal behandle klagene på vedtak, for hvor man skal legge seg på bestandsmålet over tid – fire–seks ynglinger?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Jeg takker for svaret. Jeg synes det er bra at statsråden tar alvoret i den beslutningen som stortingsflertallet i dag er i ferd med å fatte, at han tar det inn over seg og har tenkt å forvalte det på en måte som er i tråd med Bern-konvensjonen. Jeg oppfatter statsråden dithen at gitt dagens situasjon, den vi står i, der vi har hatt en økning i antall ynglende ulv i Norge, der det også foregår jakt i Sverige, og det er innavlsproblemer per dags dato fordi man har behov for tilførsel av nytt blod, kommer statsråden til å gi både dem som behandler klager, og de lokale nemndene et signal om å ikke legge seg på den nedre delen av spennet. Har jeg forstått statsråden riktig?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Jeg skal bare kort kommentere noen utfordringer som er kommet underveis. Den ene er fra Terje Aasland. Til Terje Aasland vil jeg bare si at det er klart at en art som er kritisk truet ifølge den norske rødlisten, er utrydningstruet i norsk natur. Man kommer ikke nærmere utrydningstruet enn å være kritisk truet. Det burde være greit. Det andre er spørsmålet om ynglinger. På spørsmålet om det er en dramatisk forskjell på fem–åtte familiegrupper og fire–seks ynglinger, er svaret at det ikke er en dramatisk forskjell, men det er et lite knepp i feil retning – et lite og vesentlig knepp i feil retning. I innstillingen og i det faglige grunnlaget i stortingsmeldingen som ble lagt fram, og senere når det gjelder spørsmålet som jeg og komiteen stilte, og som ble besvart, knyttet til kjernespørsmålet, om vi tilfredsstiller Bern-konvensjonen, sier man veldig klart at med den felles ulvestammen som finnes i Sverige og Norge, vil det være tvilsomt dersom man reduserer antall ulv. Og når man da gjør et knepp, som Arbeiderpartiet og Terje Aasland, som saksordfører, ivret for at Arbeiderpartiet skulle gjøre i denne saken, nemlig å skyte flere ulv, innebærer det at man reduserer bestanden i Norge, man gjør det kneppet som gjør at vi kanskje faller over den streken som er Bern-konvensjonen. Jeg mener at det var feil retning. Jeg har respekt for at Terje Aasland mener at dette er greit. Det er ikke dramatisk forskjell, men det er dramatisk for hvordan Norge ivaretar sine forpliktelser i internasjonal sammenheng. Men det er klart at Terje Aasland har helt rett, fellingstillatelsen som gis for ulv i løpet av den høsten som kommer, kommer som følge av at man velger ikke å gå for SV, Venstre og Miljøpartiet De Grønnes forslag om en moderat økning av det vi synes vi bør ha av ulv, og det stemmer mer og harmonerer med det antall vi faktisk har i Norge i dag. Den store forskjellen ligger med andre ord i at man viderefører omtrent dagens nivå. Det fører til at det vil bli gitt mange fellingstillatelser, jaktes mye på ulv og bli skutt mye ulv i løpet av høsten, men det lille kneppet i forskjell, fra å ha dagens nivå, som ville ligge på omtrent fem–åtte familiegrupper, til å ha fire–seks ynglinger, er et knepp i feil retning, og det har statsråden og regjeringen forbilledlig, som sekretariat for Stortinget, der de har hatt ansvar for å gi korrekt informasjon til Stortinget, opplyst Stortinget om. Til slutt må jeg bare kommentere lite grann, for jeg synes det er litt morsomt med Trygve Magnus Slagsvold Vedum, som kaller det forslaget som regjeringen har fremmet, ytterliggående. Men det er altså et forslag som ligger «pretty much» på samme nivå som det regjeringen han selv var en del av, gikk med på i det brede ulveforliket vi har hatt fram til nå.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Jeg vil bare stille et innledende spørsmål: Er det overhodet aktuelt å vurdere å åpne for lisensjakt på kongeørn som del av et forsøksprosjekt?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Det er veldig bra, for det gir meg en mulighet til oppfølging. I regjeringsplattformen står det at man skal legge rovdyrforliket til grunn. Man kan si at rovdyrforliket ikke spilte så stor rolle for partiene i forrige runde da vi diskuterte ulv, men vi står nå fortsatt på rovdyrforliket, knyttet opp mot forvaltningen av øvrige bestander av rovdyr. I denne saken åpner man opp for en forsøksordning, og det presses igjennom av et flertall, men ikke av alle partiene som sto bak rovdyrforliket. Da er spørsmålet mitt: Vil statsråden bestrebe seg på at den forsøksordningen som man kommer fram til, er en forsøksordning som man vil søke å diskutere med alle partene som utgjorde rovdyrforlikene i 2004 og 2011?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Jeg følte bare behov for å rydde litt etter debatten om akkurat de spørsmålene som gikk på forsøksordningen. På mitt første spørsmål ville ikke statsråden utelukke at det kunne bli aktuelt med lisensjakt på kongeørn, og i svaret på mitt andre spørsmål sa han at det var klokkeklart – dvs. han brukte riktignok ikke begrepet «klokkeklart» – at han skulle holde seg innenfor rovdyrforliket, og at det lå som et premiss. Siden det ligger som et premiss fra statsråden, og siden det er slik at det ikke er åpning for verken ekstraordinære uttak eller lisensjakt på kongeørn i rovdyrforliket, forutsetter jeg at statsråden – siden han skal holde seg til rovdyrforliket – ikke kommer til å sende på høring et forslag som innebærer noen av de to forslagene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Representanten Lundteigen har et poeng, som jeg oppfatter at også statsråd Helgesen er enig i, nemlig at det spesielle med marka og vernet av friluftsliv i marka er at vi har markaloven, og det er det som ligger der. Lundteigen mener det er for lite vitenskapelighet rundt vernet, så jeg spør statsråden: Hvilke type retningslinjer mener han bør finnes knyttet til vern etter markaloven? Er det universelle retningslinjer, som han mener har en universell og etterprøvbar utforming?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-06-06:
Jeg takker for svaret. Det som vel er oppfølgingsspørsmålet, som også representanten Lundteigen var inne på, er når vi verner for å ivareta naturopplevelsesverdi. Jeg er helt enig med statsråden i at når man verner etter naturmangfoldloven, får man en haug med positive ting på kjøpet, så å si, bl.a. naturopplevelser. Det er en del av grunnen til at jeg var tilhenger av at vi skulle ha et 10 pst.-mål. Men når vi verner etter markaloven, er det sånn at statsråden oppfatter at vi har krystallklare, etterprøvbare retningslinjer for det som handler om naturopplevelser, eller tenker statsråden at det er et område det vil være klokt eller fornuftig å se nærmere på om det er behov for det?
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Det er, som jeg også var inne på i mitt innlegg, ingen tvil om at vår ulvepolitikk balanserer mellom to viktige hensyn. Det ene er hensynet til ulvebestanden, og det andre er hensynet til beitenæringen. Den todelte målsettingen vi har, gjør at der ulven befinner seg, og særlig innenfor ulvesonen, får det betydelig innvirkning på enkeltmennesker, familier og lokalsamfunn og på tradisjonelle måter å leve på og ting man lever av. Dette er et krevende dilemma, det er det ingen tvil om. Det er internasjonale forpliktelser vi har, og det er nasjonal politisk oppfølging nå også igjen med et bredt flertall i Stortinget som står bak at vi skal ha ulv i Norge. Så har vi valgt å gjøre det på den måten at vi har en soneforvaltning, og da er det helt klart at det får sterke konsekvenser, men det er altså en del av den linjen som et bredt flertall i Stortinget lenge har stått bak.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
De vedtak som fattes av Stortinget i denne saken, kommer regjeringen til å følge opp. Vi kommer til å følge dem opp lojalt, og det gjelder selvsagt også vedtaket om å bestille en ny, uavhengig utredning av den genetiske opprinnelsen. Vi har i Norge og i Skandinavia forskning på rovvilt som er i verdensklassen. Når det gjelder ulv, er det neppe noe dyr vi vet mer om i verden enn norsk ulv, og det gjelder også ulvens genetikk. Når vi nå får dette vedtaket, vil vi følge det opp. Det er for tidlig å si hvordan vi vil gjøre det, men det er helt åpenbart at vi tar både formuleringen og hensikten bak dette fra stortingsflertallets side alvorlig. Jeg forstår at en slik utredning kan ha en konfliktdempende effekt, og at det på sikt også kan dempe konfliktnivået hos dem som tviler på ulvens genetiske opprinnelse.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Stortinget ber regjeringen «bestille en ny uavhengig utredning». Da er det min plikt å sørge for at vi har en prosess som gir en så uavhengig utredning som mulig. Så er det slik at en utredning kan være uavhengig og fortsatt bli møtt med skepsis, motstand og mistillit. Men vi tar som sagt Stortingets vedtak og også hensynene og vurderingene bak dette vedtaket alvorlig. Jeg vil derfor legge opp til at vi går ut bredt og søker å få miljøer til å gjennomføre en slik utredning som både er uavhengige, og som kan bli ansett som uavhengige. Men noen garanti for det i en så polarisert debatt som ulvedebatten har vi ikke.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Norge plikter etter Bern-konvensjonen å bidra til at den sørskandinaviske ulvebestanden overlever. Og vi plikter å gjøre det sammen med Sverige, for Bern-konvensjonens poeng er ikke minst forvaltning over landegrenser. Konvensjonen er meget klar på at den enkelte stat har et selvstendig ansvar for å verne om ulvebestanden, men den inneholder ikke detaljerte regler om verken ansvarsfordeling eller tall der nabolandene deler en felles bestand. Vi har som kjent ingen avtale med Sverige om fordeling av ansvaret. Det folkerettslige utgangspunktet er da at ansvaret og byrdene må deles likt mellom to land. I dag tar Sverige ansvar for en betydelig større del av ulvebestanden enn Norge. Det er ingenting som tilsier at vi skal sikte mot en matematisk likedeling, men man kan altså ta hensyn til konteksten på hver side av grensen. Derfor er det ingen detaljerte føringer her, men for regjeringen har det vært viktig å legge frem forslag som ikke vil gi grunnlag for spørsmål om samsvar med Bern-konvensjonen.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Mitt brev gir deler av svaret, men meldingen i seg selv gir en mer fyldig utdyping av vår lesning av Bern-konvensjonen og Norges forpliktelser. Når det gjelder oppfølgingen av Stortingets vedtak om forvaltningen av intervallet, er det nemndene som må vurdere og ta beslutningen rundt forvaltningen i det enkelte tilfelle. Mitt signal kommer til å være at det er noen hensyn som er viktige. Det ene er at et høyt innavlsnivå og mye ulovlig felling taler for at man legger seg høyt i intervallet. Skulle det være mindre innavl og mindre ulovlig felling, kan det tale for at man legger seg lavt i intervallet. Intervallet er også viktig for å få til et samarbeid med Sverige om forvaltningen av ulv i grenserevir. Når man har et intervall og det er opp til nemndene å forvalte det, blir det viktig med en tett oppfølging for å se den faktiske utviklingen på bakken.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Det som er riktig, er at jeg har kommunisert noen hensyn som kommer til å være viktige, og at vi – ettersom det er et nytt bestandsmål, at det er et intervall, og at grenserevir er med i det – må følge situasjonen nært. Noe av det andre vi må gjøre, som komiteens flertall ønsker, er å utarbeide retningslinjer for dialog, samspill og samarbeid med svenske myndigheter – det er i tråd med regjeringens vurdering – slik at vi over grensen er godt kjent med hverandres ønsker og målsettinger. Bern-konvensjonen ligger til grunn. Stortingets vedtak er et demokratisk fattet vedtak. Det er et spenn der, og vi vet hvor vanskelig det er å forvalte rovdyr. Og ikke minst når bestandsmålene er såpass beskjedne, er det naturlig at vi følger dette meget tett.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
La meg trå til og forklare noen sammenhenger knyttet til spørsmål fra bl.a. Arnstad og Tingelstad Wøien – og også en kommentar til det siste innlegget, fra representanten Pollestad. Når det gjelder spørsmålet om skadefelling av ulv, er det Fylkesmannen som nå har myndighet til å fatte vedtak om skadefelling av ulv i Oppland, ut fra den skadefellingskvoten som rovviltnemnda har vedtatt. En klage over dette skal behandles av Miljødirektoratet og ikke av departementet. Fylkesmannen må i hver enkelt sak vurdere om det er grunnlag for å tillate felling, bl.a. på bakgrunn av om det finnes et skadepotensial i området. Hvorvidt det er skadepotensial, vil bero bl.a. på geografi og sannsynligheten for at rovdyret har vandret ut av beiteområdet. Utover det finner jeg det ikke naturlig å uttale meg i en konkret sak hvor det foreligger en søknad om uttak. Så kort til spørsmålet fra Pollestad om stående fellingstillatelser: Det eksisterer ikke noe hjemmelsgrunnlag for å kunne tillate stående fellingstillatelser, heller ikke innenfor rovdyravvisende gjerder. Det vil heller ikke være i overensstemmelse med forpliktelsene våre etter Bern-konvensjonen. Felling kan bare tillates dersom uttaket ikke truer bestandens overlevelse og formålet ikke kan nås på annen tilfredsstillende måte. Når det er sagt: Det er jo som regel langt lavere terskel for uttak innenfor et slikt gjerde enn utenfor, nettopp av hensyn til skadepotensialet. Fellingstillatelse innvilges derfor som regel raskt.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Representanten Slagsvold Vedum utfordret meg på om regjeringen ønsket å endre hjemmelsgrunnlaget når det gjelder stående fellingstillatelser. Det er for så vidt riktig at regjeringen kan foreslå et nytt hjemmelsgrunnlag, men det bør man jo bare gjøre dersom det ville være innenfor rammen av våre internasjonale forpliktelser. Og det var det andre poenget jeg faktisk nevnte, nemlig at det ikke ville være i overensstemmelse med Bern-konvensjonen. Det kan da være naturlig i denne forbindelse å sitere fra rovviltforliket i 2011: «Norge har etter Bern-konvensjonen en forpliktelse til å sikre overlevelsen til alle de store rovviltartene i norsk natur.» Dette sto alle partier bak, inklusiv Senterpartiet.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
La meg først si at kongeørn er en fredet art, og det er – som komiteen påpeker – viktig at et prosjekt som dette holdes innenfor rammen av rovviltforliket og er i samsvar med Bern-konvensjonen og naturmangfoldloven. Et prosjekt som gjelder en fredet art, må utformes på en slik måte at de ulike aktørene kan arbeide sammen for å se på ulike årsaker og på bruk av virkemidler. Hvilke virkemidler dette kan dreie seg om, må vi se nærmere på. Selv om det allerede er klart at det er et stortingsflertall her og dette er et forsøk av generell karakter, så må det på høring. Det er viktig å høre de ulike aktørene, slik at vi får et best mulig grunnlag nettopp for å utforme en forsøksordning.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Det er naturlig når Stortinget ber oss om å iverksette en forsøksordning, at vi opptar arbeidet med det så snart som mulig. Samtidig er det viktig at vi får spørsmålet hørt, og at vi får avveid de ulike interessene her. Det er altså slik, som jeg har merket meg fra komiteen, at et flertall mener at vi skal beholde dagens bestandsmål for kongeørn. De forsøkene som må iverksettes, må da ha en overføringsverdi, slik at forsøkene kan bidra med kunnskap som sikrer at vi på landsbasis kan holde oss innenfor intervallmålet. Selvsagt vil også hva som kommer i høringsrunden, være avgjørende for hvor mye arbeid som vil kreves i å utforme forsøksordningen, og når den kan tre i kraft.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Jeg ser definitivt dette i sammenheng. Det jeg sier, er at vi vil oppta arbeidet så raskt det lar seg gjøre, og gå til en høring. Så vil vi med utgangspunkt i hva vi får inn av høringsuttalelser, gjøre det arbeidet som må gjøres for å sikre at vi får en ordning som følger opp Stortingets intensjoner og Stortingets vedtak, samtidig som vi er sikre på at vi ikke går under dagens bestandsmål for kongeørn, ettersom Stortinget ønsker å bevare dagens bestandsmål.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Det vi nå må gjøre, er å gå inn i arbeidet med å følge opp Stortingets vedtak. Det betyr at vi må se på de ulike opsjonene og så få dette ut på høring. Jeg vil ikke i dag si at det ene eller det andre er uaktuelt.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Fra regjeringens side vil vi forholde oss til det vi er bedt om fra Stortingets side. Det er altså forsøk i Fosen og i Troms. Slik jeg ser det, skal det igangsettes ett forsøk med kongeørn og beitedyr i Fosen og ett i Troms. Vi har et prosjekt i Midt-Norge som har studert kongeørn som tapsårsak for sau og lam. Det ble avsluttet i 2015. Så vidt jeg kjenner til, har det ikke tidligere vært gjort noen tilsvarende studier i Troms. Det vil dermed bli et helt nytt studieområde. Det er det vi forholder oss til. Så får spørsmålet om hvorfor Namdalen ikke ble inkludert, rettes til dem som har vært med i komiteens drøftelser.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-06-06:
Det er slik som komiteen påpeker, at det prosjektet det her vil bli tale om, skal holdes innenfor rammen av rovdyrforliket og være i samsvar med Bern-konvensjonen og naturmangfoldloven. Det vil også være et helt naturlig utgangspunkt for regjeringen. Det er viktig når dette er et prosjekt som gjelder en fredet art, at vi utformer det på en måte som inkluderer flest mulig av de sentrale aktørene. Fordi dette er et forsøk av en generell karakter – selv om det gjelder et begrenset område – må det ut på høring. Det betyr at vi vil få innspill fra de mest berørte sentrale instansene. Men i og med at vi holder oss til rammene for rovdyrforliket, anser vi det slik at det er ivaretatt. Det betyr bl.a. at vi ikke bør iverksette forsøk som bidrar til at vi forvalter oss over eller under bestandsmålet.