trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Harald Victor Hove (Høyre), 2004-03-11:
Dette blir en liten forlengelse i forhold til det som statsråd Solberg for så vidt presiserte. Nå merket jeg meg at i forhold til dette med vedtak fra Stortingets side og gjennomføringen av dem fra Regjeringens side, opererte representanten Hagen med begrepet «krystallklare» vedtak. Nå er det slik at hva som er krystallklart, kan variere for den enkelte av oss. Det noen mener er krystallklart, kan kanskje andre av oss føle at det kan være noe mer tvil omkring. Mens det fra ett perspektiv kan virke som at når man har truffet et vedtak, er også konsekvensene av vedtaket greit å se, kan det av og til kreve en litt nærmere vurdering av visse sider av en sak uten at det trenger å gå til fortrengsel for at det som er hovedelementet og hovedsubstansen i et vedtak, står fast. Det som jeg har litt lyst til å framheve, er at Stortinget gir Regjeringen og forvaltningen instrukser på ulike nivå. Og det er utvilsomt på øverste nivå når Stortinget gir instrukser til Regjeringen. Det er faktisk gjennom lovgivningen. I forhold til den problemstillingen som representanten Hagen tok opp, synes jeg faktisk det er grunn til å minne om at vi ikke bare har en utredningsinstruks – den er nok for så vidt av en karakter som gjør at den i en viss utstrekning kan tilsidesettes – men vi har også en bestemmelse i forvaltningsloven, nemlig § 37, som sier at forskrifter skal ut på høring før de kan vedtas. Det er faktisk en instruks fra Stortingets side på et høyere nivå enn de enkelte vedtak som treffes om hvordan man skal forholde seg, og er faktisk noe som Regjeringen også har en plikt til å følge opp. Jeg vil gjette på at det er en del forslagsstillere i Stortinget som har fått igjennom vedtak, som kanskje av og til har vært litt glade for at det har vært gjort et etterfølgende utredningsarbeid, som kanskje kan ha vært med på å avstemme sider av oppfølgingen av et vedtak og dermed forhindret enkelte utslag av det som var gode intensjoner, og som i all hovedsak blir gjennomført som gode intensjoner, når det samtidig har vært en viss tilpasning og avveining mot noen andre forhold som man ikke uten videre har vært oppmerksom på gir et bedre resultat også for den som ønsket det aktuelle vedtaket.
Martin Engeset (Høyre), 2004-03-11:
Siden instruksen henger så nært sammen med den loven som skal til behandling i Odelstinget i kveld – ikke bare henger nært sammen med, den utledes jo av loven – har vi i komiteens forutgående behandling lagt til grunn at debatten om substansen i saken tas i forbindelse med odelstingsbehandlingen. I det ligger det en oppfordring om at vi tar debatten da. Jeg kan selvfølgelig ikke hindre noen som måtte ønske å si noe nå, i å gjøre det, men det ligger altså en oppfordring fra komiteen om det og en felles forståelse av det.
Martin Engeset (Høyre), 2004-03-11:
Det er nok ingen fare for at jeg skal ha behov for å ta ordet flere ganger i denne saken, men ellers så har vi flere saker senere utover dagen. Jeg bad om ordet fordi den runden som jeg inviterte til i forhold til flertallsmerknadene, var det åpenbart behov for. Jeg synes ikke komiteens leder brakte forvirringen spesielt mye lavere ned enn innstillingens ordlyd åpnet for. Komiteens leder gjorde vel ikke spesielt mye annet enn å lese fra innstillingen på det punktet, og det hadde vi i grunnen lest oss til. Men problemet i forhold til samsvar mellom ressurser og oppgaver er et ganske vanskelig spørsmål. Jeg synes representanten Kosmo i sitt innlegg i hvert fall la mer ord på hva de var på jakt etter i forhold til den merknaden. Det som var mitt anliggende, var at jeg synes dette temaet, disse ønskene og behovene, er godt ivaretatt med de systemene vi allerede har, og at merknaden kan invitere til misforståelser og uklarhet i forhold til hva som er Stortingets oppdrag til Riksrevisjonen. Det er rimelig klart definert allerede gjennom den definisjonen som vi har gitt av forvaltningsrevisjonen som sådan. Ellers vil jeg ta opp forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti, som er tatt inn i innstillingen på side 14, og som lyder: «Antegnelsene til statsregnskapet for 2002 vedkommende:Barne- og familiedepartementet, sak 1Forsvarsdepartementet, sak 1 og 2blir desidert i samsvar med innstillingen fra Riksrevisjonen.»
Martin Engeset (Høyre), 2004-03-11:
De fleste saker som vi har til behandling i kontroll- og konstitusjonskomiteen, og som vi får fra Riksrevisjonen, dreier seg om snøen som falt i fjor – og ikke bare i fjor, men også i forfjor. Saksordføreren var inne på dette med penger som er blitt sløst bort, som er tapt. Det er vel bare å konstatere at det som er spist, er spist. Det viktigste med denne typen saker er at en kan trekke lærdom av det, korrigere kursen og sørge for å komme i land på en måte som gjør at sluttresultatet blir til å leve med – og er til det gode for den virksomheten saken gjelder. Prosjektet vi her snakker om, ble formelt startet i juni 2000 og ble i desember 2001 endret til Program Golf. Prosjekt Golf var en videreføring av lønns- og økonomiprosjektet som ble startet opp i 1996. Det er i all hovedsak forløperne til Program Golf som kritiseres i Riksrevisjonens rapport. Undersøkelsen peker på en positiv utvikling fra 2001 og 2002 når det gjelder alle hovedårsakene til manglende måloppnåelse. Forsvarsdepartementet har – gledelig nok – sagt seg enig i det meste av kritikken Riksrevisjonen retter mot forløperne til Program Golf. I september 2001 grep tidligere forsvarsminister Bjørn Tore Godal inn i innretningen av Prosjekt Golf og endret strategi for implementeringen av et felles integrert forvaltningssystem i Forsvaret. Det var bl.a. informasjon og anbefalinger fra kvalitetssikringen som dannet grunnlag for endringen av strategi høsten 2001, da Prosjekt Golf altså ble omgjort til Program Golf. Dette tyder på at departementets eget kontrollregime har fungert, ved at svakheter i et prosjekt ble påpekt, og ved at politisk ledelse tok konsekvensen av dette. Stortinget har vært holdt løpende orientert om utviklingen i Prosjekt Golf og Program Golf. Stortingsflertallet har tidligere sagt seg tilfreds med omleggingen til Program Golf i 2001, som sikrer betydelig større politisk kontroll enn det gamle prosjektet. I Program Golf er det inngått nye kontrakter for hver fase, med en grundig evaluering før videreføring til neste fase. Dette har gitt en god styring og kostnadskontroll underveis. Pr. 15. januar i år var det første prosjektet i Program Golf 97 pst. ferdigstilt i henhold til tidsplanen, like under budsjett og med avtalt kvalitet. Ved innføringen av dette prosjektet vil Forsvaret oppfylle de funksjonelle krav i statens økonomiregelverk og avlevere regnskap og statsregnskap i henhold til økonomiregelverket fra og med budsjettåret 2004. Det er derfor grunn til å ha tillit til at prosjektet nå er på et godt spor. Samordning av Golf med øvrige omstillingstiltak i Forsvaret er avgjørende for at en skal kunne nå Stortingets mål om gevinstrealisering i planperioden 2002–2005. Det er derfor gledelig at Program Golf ser ut til å være velfungerende. Riksrevisjonens kritikk av departementets bruk av mangelfulle løsninger kan vanskelig forstås som kritikk av manglende fremgang i arbeidet, men heller som en fremstilling av uheldige konsekvenser av tidligere feilslåtte prosjekt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-11:
Jeg deler representanten Hagens intensjon og ønske om at man har en god dialog mellom offentlige helsemyndigheter og de private leverandører av helsetjenester – i dette tilfellet de private sykehusene, som nå er organisert i en ny organisasjon. Jeg kan opplyse om at vi fra Helsedepartementets side planlegger et møte med den nye organisasjonen innen kort tid, og at vi i den forbindelse også vil drøfte hvordan vi kan samarbeide om utviklingen av ISF-systemet. Myndighetene og de private leverandørene har en klar felles interesse i at dette utvikles på beste måte.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2004-03-11:
Som medlem i samferdselskomiteen føler eg behov for å seie noko i denne saka. Riksrevisjonen har avdekt mange ting som dei har sett fingeren på. Til dømes var tala for avvik i punktlegheit og innstilling av togreiser, som fleire har vore inne på, svært høge sist på 1990-talet. Det er òg avdekt gap mellom offentleg kjøp og forventa køyrde togkilometer. NSB var inne i ein vanskeleg periode. Truleg låg nokre av problema òg i grenseland mellom NSB og Jernbaneverket. I tillegg var det problem med nytt togmateriell, som hadde barnesjukdomar. Det var mangel på kvalifisert mannskap, liberalisering av ekspressbussar og auka konkurranse i luftfarten, som fleire har vore inne på. Det er negativ fokusering – fortent, ja – men det resulterte i at passasjerane, og pendlarane for den saks skuld, fann seg nye reisemønster. For Arbeidarpartiet har det vore eit mål med offentleg kjøp at det fyrst og fremst skulle gje eit godt tilbod om subsidierte billettar for dagpendlarar. Det er her dei aller fleste kronene til offentleg kjøp har gått. Har ein minst to tankar i hovudet på ein gong, burde det framleis vere slik. Presset på vegar, areal, utslepp, luftkvaliteten i byområda – alt dette tilseier at alle burde ynskje fleire reisande over på skjener. Det ligg det god samfunnsøkonomi i. Eg kan tilrå dagens «Kommunal Rapport», som vi har fått omdelt i hyllene. Tidsskriftet har ein god artikkel om korleis vi må jobbe i lag for å få til eit betre klima. Jernbanen har sine fordelar for godstransport òg over lengre strekningar. Auken i transport av gods er god. Det har skjedd mykje positivt i dei seinare åra. Etter års nedgang i passasjertal viser tala no auke i transport av passasjerar både på lange og korte strekningar. Det er bra. Likevel finn eg grunn til å seie at offentleg kjøp av togtenester nok er noko vi må leve med. Samanlikna med andre land bruker vi langt mindre enn dei. I Noreg er om lag 25 pst. av driftsmidlane offentlege kroner. I Sverige, med konkurranse på sporet, er det om lag 50 pst. Det er ingen automatikk i at konkurranse skal gje mindre behov for offentleg kjøp. Dei vi ynskjer skal bli konkurrentar på sporet, er ikkje einsidig togselskap. Holten var i innlegget sitt inne på at han ikkje syntest det var nokon fordel at NSB òg eigde eit busselskap. Nokre av oss meiner at det er ein fordel. Dei konkurrerande selskapa som eventuelt skal kome på norske spor, er transportselskap totalt sett. Om ein ser einsidig på og fokuserer for mykje på kostnaden utan å ta med dei samfunnsøkonomiske måla, er togdrift dyrt. Moderne togdrift, som fleirtalet på Stortinget meiner skal konkurranseutsetjast på store delar av jernbanenettet, er framtidsretta. Samferdselsdepartementet må berre lage så gode anbodsdokument at kundane får eit godt togtilbod. Det er òg noko av det Riksrevisjonen avdekkjer i rapporten: departementet sin mangel på oppfølging av Stortinget sin føresetnad om sanksjonering ved svak måloppnåing i høve punktlegheit i avtaleverket. Likevel kan ein vel seie at togdrifta går rimeleg godt og er på skjener.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
Jeg har også lest Riksrevisjonens rapport med interesse og registrerer at det her er pekt på forbedringspotensial – for å bruke det uttrykket – i forhold til avtalen mellom Samferdselsdepartementet og NSB, som det kan gjøres noe med, og som jeg forutsetter blir fulgt opp av departementet. Når flere av talerne har vært inne på at det å konkurranseutsette jernbane vil være veien å gå for å løse de problemene som det her er pekt på, og for å øke kundetilfredsheten for jernbanen, mener jeg bestemt at her tar man feil. En viktig årsak til at man har lav tilfredshet og mange forsinkelser – mange tog må stå på rødt signal, mens man forventer at toget skal gå fram – ligger i at NSB kjører på en jernbanetrasé som er fra slutten av 1800-tallet. Altså: Vi har første generasjons jernbane i Norge, en nedslitt og høyst umoderne jernbane. Her ligger hovedproblemet. Her er årsaken til at man har såpass mange driftsproblemer i forhold til NSB. Man får ikke løst dette problemet før man har rustet opp jernbanenettet i Norge. Det er hovedproblemet her. Og eksemplet – hvis man kan se på eksempler – vil man jo finne når man studerer Flytoget, Gardermobanen. Her har man bygd en moderne dobbeltsporet jernbane. Flytoget er utviklet og bygd opp innenfor NSB-konsernet. Her har man stor kundetilfredshet. Det viser at det er jernbanenettet, infrastrukturen, som er hovedproblemet. Jeg vil anta at hadde ekspressbussene, som mange steder nå går parallelt med toget, kjørt på et veilegeme som var bygd på slutten av 1800-tallet, hadde ikke kundetilfredsheten vært særlig stor der heller. Derfor er hovedproblemet i forhold til NSB og i forhold til jernbanedrift at vi har en umoderne førstegenerasjons jernbaneinfrastruktur her i landet som er fra slutten av 1800-tallet.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2004-03-11:
Dette er en stor dag for folk i Jølster, som i mange år har arbeidet sammen med Sunnfjord Energi AS for å få realisert Kjøsnesfjorden kraftverk. Vi husker også at vår tidligere kollega, Magne Aarøen, som dessverre gikk bort så altfor tidlig, var en ivrig talsmann for denne utbyggingen og de positive virkningene den vil ha for bygdelagene rundt Jølstravatnet. Moderne teknologi muliggjør i dette tilfellet et skånsomt utbyggingsprosjekt, basert på det såkalte takrenneprinsippet, med bekkeinntak og lange fjelltunneler. Saksordfører Ljones har på en utmerket måte redegjort for prosjektet og for komiteens innstilling. Dette prosjektet dreier seg om å utnytte en lokal ressurs etter ønske fra – nærmest enstemmig – kommune og fylkesting, hvor faktisk også SV inngikk i flertallet. Lokale myndigheter er selvsagt også opptatt av Kjøsnesfjordens naturkvaliteter for rekreasjon og visuelle storslåtthet, men har likevel funnet fram til en skånsom løsning, som i stor grad ivaretar dette. Kraftutbyggingen bidrar også til flomsikring og reduserer risikoen for ras, som jo har gått på livet løs langs Kjøsnesfjorden flere ganger. Kommune og fylke tilføres betydelige inntekter ved utbyggingen, noe som ikke er uvesentlig i et perspektiv hvor vi ønsker større grad av lokalt selvstyre og disponering av egne ressurser til beste for lokalsamfunnet. Jeg er overbevist om at lokale og regionale politiske myndigheter, herunder SV-ere, vurderer fordeler, ulemper og konsekvenser av en slik utbygging på en minst like god måte som vi i denne salen. Det er dessuten de som skal fortsette å leve og bo i området, for ikke å si leve av naturressursene lokalt, som folk har gjort i dette landet i uminnelige tider. Et annet viktig aspekt ved utbyggingen av Kjøsnesfjorden kraftverk som jeg vil trekke fram, er forsyningssikkerheten i Nordfjord og Sunnfjord. Gjennom denne utbyggingen får regionen 56MW i ny magasinbasert effekt, som vil minske dagens usikkerhet i et utsatt område på vestsiden av Jostedalsbreen. For næringslivet og den enkelte forbruker vil dette også bety lavere nettleie, som i dette området faktisk ligger 10 øre over landsgjennomsnittet. Avslutningsvis: Denne saken er et godt eksempel på at Regjeringen og stortingsflertallet mener alvor med å sikre nasjonen ny kraft. De siste to årene har denne regjeringen lagt fram flere prosjekter med dobbelt så mye utbygd vannkraft som Arbeiderpartiet gjorde de sju–åtte første årene på 1990-tallet. Denne gangen dreier det seg om 230 GWh ny, ren og fornybar energi, til glede for både brukere lokalt og nasjonens kraftbalanse.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2004-03-11:
Som jeg sa i mitt innlegg tidligere, er jeg godt fornøyd med utfallet av denne saken, selv om saksgangen synes å være noe merkelig og Regjeringens handlemåte svært så inkonsekvent. Jeg registrer at statsråden åpenbart har lagt merke til kritikken fra vår side. Det virker som om Regjeringen og NVE har byttet rolle her, slik at det nå er NVE som driver politikk, samtidig som Regjeringen, iallfall tilsynelatende, foretar de faglige vurderingene. Jeg vil derfor spørre statsråden om departementet har bidratt til et slikt rollebytte ved å sende politiske signaler til NVE. Og hvis ikke, er Regjeringen komfortabel med en slik situasjon og med et slikt rollebytte?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
Det var godt sagt. Eg håper ikkje Steensnæs oppheld seg for mykje i mørket, men at han trivst ute i lyset, og at han kanskje vil sjå det lyset SV held opp, i forhold til kva for politikk han bør velja i framtida. Det er nemleg litt rart, det som skjer i dag. Som eg sa i mitt innlegg, meiner NVE at i saka om vasskraft og kraftbalanse, og i Sem-erklæringa, er det så strenge føringar – altså dei føringane som Regjeringa og Steensnæs sjølve har lagt opp til – at dei seier at dette må dei gå imot på det grunnlaget. Og så kan ein òg lesa heilt tydeleg at det skal vera ein meir restriktiv politikk, men det er det altså ikkje i dag. Det må Steensnæs forklara meg. Dessutan vil eg gjerne høyra om den liberaliseringa ein no ser i forhold til kraftpolitikk og utbyggingspolitikk, vil ha konsekvensar for kommande vassdragsutbyggingar, jf. Bjerkreim og Vefsna.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-03-11:
Jeg må nok si at jeg synes det er pussig, for å bruke et mildt uttrykk, at Fremskrittspartiet også i denne saken, hvor de faktisk er enig med Regjeringen i en vannkraftutbygging, klarer å ta fram de mest mistrøstige og pessimistiske tonene. På en gledens dag for alle bygder i Sogn og Fjordane og for kommunene rundt Jølstravatnet, får en et innlegg som nærmest skulle indikere at nå senker nattemørket seg langsomt og sikkert ned over Sogn og Fjordane. Det er godt gjort! Faktum er jo at i denne saken er de fleste, om ikke alle, partier i Sogn og Fjordane enige om at dette er et fornuftig tiltak. Jeg registrerer at SV på Stortinget har et annet syn, men dette er faktisk et bærekraftig, sikkert prosjekt. Med hensyn til NVE er jeg helt sikkert på at de har den uavhengige, faglige integritet, som de ivaretar, og at de ut fra beste faglige skjønn gir sine anbefalinger til departementet. Men det må gå an å gjøre et politisk skjønn. Det er derfor vi sitter i departementet, og det er derfor Stortinget har anledning til å gi sitt syn til kjenne.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-03-11:
Representanten Langeland minner om et viktig forhold ved all kraftutbygging, og det er at det er av stor viktighet at en balanserer slike utbyggingsplaner mot de viktige hensyn en skal ta når det gjelder miljø og naturinngrep. Det er gjort grundig i denne innstillingen, bl.a. ved at vi gjennom en dialog med kraftutbygger har avvist det prinsipale forslaget som utbygger ønsket seg, og har fått styret med på å sende en revidert søknad, hvor en vei gjennom Søgnesandsdalen har blitt lagt i tunnel for å spare terrenget og gjøre inngrepet minst mulig synlig. Jeg er godt fornøyd med den dialogen. Det andre jeg vil minne om, er at det ved behandlingen av nasjonalparken ble gjort klart unntak når det gjaldt et eventuelt kraftutbyggingsprosjekt i Kjøsnesfjorden, at anlegging av nasjonalparken ikke skulle være til hinder for en kraftutbygging. Endelig vil jeg påpeke at også SV i Sogn og Fjordane, så langt jeg forstår, har vært positivt til prosjektet. Alt dette til sammen har gjort at jeg er trygg på at Regjeringens konklusjon og flertallets tilslutning er basert på solid, god praksis.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg har den glede å fremme et forslag om å avslutte forsøket med «AutoPASS» på ferjer hvor næringsliv og bilister får økte kostnader.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
«Ved Statoil sine anlegg på Mongstad står det et nesten ubrukt renseanlegg som fjerner svovel fra drivstoff. En slik prosess koster ca. 10–12 øre pr. liter, noe som gjør denne type drivstoff dyrere enn dagens drivstoff. En rensing av svovel bort fra drivstoffet vil gi betydelige miljøgevinster, men dette betinger at svovelfritt drivstoff har samme pris eller er billigere enn dagens drivstoff. Vil statsråden ta initiativ til at avgiftene på svovelfritt drivstoff senkes slik at de blir konkurransedyktige på pris?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2004-01-28:
Jeg synes Regjeringen har en lite offensiv holdning til dette. Man velger altså tvang framfor avgiftsintenciver som man kunne ha innført for lenge siden. Jeg synes det er beklagelig at man ikke er i forkant av direktivene, slik at man kan oppnå en miljøgevinst på et tidlig stadium. Så jeg håper dette kommer for fullt ved neste revisjon.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
På vegne av representantene Svein Roald Hansen, Sylvia Brustad og meg selv vil jeg fremme forslag om å etablere skjærgårdspark i Østfold.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Jeg har et spørsmål til statsministeren. Pensjonskommisjonens innstilling viser at det er behov for en reform av den norske folketrygden, og alle partier har stilt seg bak ideen og forståelsen av at det er nødvendig med omlegginger og innstramninger i folketrygden for å sikre folketrygden inn i framtiden. Regjeringens problem er at den samtidig med det budskapet har et helt annet budskap, nemlig at man skal gi flere titalls milliarder kroner i skattelette. Arbeiderpartiet mener at vi må velge mellom lavere skatt – mest til dem som har mest fra før – og trygge og gode pensjoner til folk flest. Og mitt spørsmål til statsministeren er: Ser han ikke at det gjør det vanskeligere å få til forståelse for behovet for en omlegging av folketrygden, få til en forsvarlig reform av pensjonssystemet vårt, med den begrunnelse at vi må spare penger, samtidig som den samme regjering mener at vi har mange milliarder kroner til å redusere skatten med til dem som har mest penger fra før?
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Jeg er dypt uenig i den framstillingen som statsministeren nå gir av de faktiske forhold. Det er riktig at Arbeiderpartiet har stemt for enkelte lettelser. Det vedkjenner vi oss, for det mener vi er ting vi lovet i valgkampen, og har gjennomført. Men når Regjeringen går inn for 31 milliarder kr i lavere skatt, er det et betydelig beløp, som gjør det vanskelig å finansiere velferd i de nærmeste årene og i årene som kommer, for det er en varig reduksjon av skattenivået. Og det er helt feil når statsministeren sier at 31 milliarder kr er et mikroskopisk beløp. Det er faktisk, når man ser det i forhold til dagens nasjonalprodukt, i størrelsesorden med den innstramningen Pensjonskommisjonen foreslår. Pensjonskommisjonen går inn for en innstramning på 2–3 pst. av nasjonalproduktet. Det er 22–23 milliarder kr. Det er altså i samme størrelsesorden som de skattelettelsene Regjeringen går inn for, og de innstramningene Pensjonskommisjonen foreslår, regnet i forhold til dagens nasjonalprodukt. Det er ganske alvorlig at statsministeren overhodet ikke forstår omfanget av de skatteløfter han selv gir, og hva slags varige problemer det skaper for å finansiere folketrygden i årene som kommer.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Jeg merker meg med glede at statsministeren nå har endret oppfatning i forhold til hva han gav uttrykk for tidligere i januar på NHOs årskonferanse, der han mente at vi burde vedta en reform før jul. Nå snakker han om en timeplan som gjør at Stortinget kan vedta noe i løpet av våren/sommeren 2005, og det er en ganske annen timeplan. Det er viktig at det nå ikke går prestisje i behandlingsformen. Det avgjørende er at vi får en forsvarlig og god behandling av en stor og viktig reform, at folk kan føle seg trygge på at vi får et godt pensjonssystem, som er sosialt rettferdig og som folk kan ta del i drøftingen av, og at vi fatter et vedtak på det tidspunktet vi føler at vi er klare til å fatte et vedtak, enten det er våren 2005 eller eventuelt senere – vi er åpne for begge deler. Det avgjørende er innholdet i reformen. Derimot vil jeg advare mot å tro at det er mulig å splitte opp en pensjonsreform. For det er faktisk slik at det vi skal gjøre med folketrygden, har sammenheng med hva som foreslås for tjenestepensjoner og avtalefestet pensjon, og derfor må vi ha en samlet behandling av en samlet reform.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-01-28:
Først vil jeg takke presidenten for at jeg fikk ordet. Så vil jeg stille spørsmål til sosialministeren om hvorvidt hun er enig med statsministeren i at Regjeringens skattelettelser på 31 milliarder kr er «mikroskopiske», som han sa, i forhold til det innstrammingsbehovet Pensjonskommisjonen har foreslått. 31 milliarder kr er, litt avhengig av hvordan man setter opp regnestykket, 2–3 pst. av den samlede verdiskapingen norske fastlandsbedrifter står for – 2–3 pst. av nasjonalproduktet i Fastlands-Norge. Det er faktisk temmelig nøyaktig helt likt det innstrammingsbehovet Pensjonskommisjonen har foreslått, som er 2–3 pst. av nasjonalproduktet, altså 20–30 milliarder kr. Hvis det er riktig som statsministeren sier, at dette er mikroskopisk, da er både Regjeringens skattelette mikroskopisk og Pensjonskommisjonens forslag til innstramminger mikroskopiske. Begge deler er feil. Mitt spørsmål er om sosialministeren er enig i disse feilaktige utsagnene fra statsministeren.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Her mener jeg at representanten Stoltenberg skaper en kunstig motsetning. For det første har jo Arbeiderpartiet selv både lovt og vært med på det meste av det som har vært gitt i skattelettelser så langt i denne stortingsperioden. Det har vært helt nødvendig for å trygge arbeidsplasser som ellers kunne blitt utsatte, for det har i stor grad vært lettelser til bedriftene. For det andre er det å si at det denne regjeringen har lovt av skattelettelser for resten av denne perioden, er beløpsmessig av en helt annen størrelse enn de voldsomme forskjellene det blir i innbetalinger og utbetalinger fra pensjonssystemet. Disse størrelsene er ikke sammenliknbare i det hele tatt. Det vet representanten Stoltenberg utmerket godt, for dette har han studert. Det er et avvik når det gjelder balansen i folketrygden i årene framover på mangfoldige milliarder, og de skattelettelsene vi har lovt i så måte, er mikroskopiske. De skjer også i et helt annet tidsintervall enn når denne ubalansen i folketrygden for alvor slår inn. Derfor mener jeg at representanten Stoltenberg her foretar sammenlikninger som intet har med virkeligheten å gjøre.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg sa ikke at 31 milliarder kr er et mikroskopisk beløp, men i forhold til den ubalansen folketrygden vil gå inn i om noen år, i framtiden, er det faktisk det. Nå er altså ikke 31 milliarder kr forskjellen når det gjelder Arbeiderpartiet og Samarbeidsregjeringen. Arbeiderpartiet har stemt for ca. to tredjedeler av de skattelettelser som har vært gitt så langt, og det er jeg glad for at Arbeiderpartiet har gjort, for det har trygget utsatte arbeidsplasser. Arbeiderpartiet har i tillegg lovt en jevnlig justering av toppskatten for at den ikke skal bli en skatt på alminnelige inntekter, men fortsatt være en skatt på høye inntekter. Så det å lage denne voldsomme forskjellen og sette det opp imot nødvendige omlegginger i pensjonssystemet vårt, fastholder jeg er å sammenlikne størrelser som ikke har noe med hverandre å gjøre.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
For det første sier ikke Regjeringen at den vil fjerne formuesskatten, men trappe ned formuesskatten. Det vi særlig har vært opptatt av, er formuesskatt på arbeidende kapital, altså kapital som står i en bedrift og jobber, og som gjør det lettere å trygge og skape arbeidsplasser. Dette er etter mitt syn den mest problematiske del av formuesskatten – den er bedriftsbeskatningsmessig uheldig. Hvorvidt det er mulig å skille den ut og ta bare den og ikke øvrig formuesskatt, er av de ting vi skal jobbe med framover. Men hvis en tar for seg Skauge-utvalgets innstilling – som vil ligge til grunn for en skattereform – ser utvalget dette i sammenheng bl.a. med utbytteskatten. Som kjent har Skauge-utvalget foreslått en form for utbytteskatt og mener at dette totalt sett gir et bedre incitament til å trygge arbeidsplasser. Jeg er ikke innstilt på å stå her nå og diskutere formuesskatten isolert. Dette må diskuteres i sammenheng med en omlegging av skattesystemet totalt sett som er fornuftig for bedriftene, fordi kampen mot arbeidsledigheten er en hovedsak for Samarbeidsregjeringen.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Det har jo ligget i kortene lenge, helt siden Jens Stoltenberg satte ned Pensjonskommisjonen, at en skulle søke å få gjort vedtak om det i inneværende stortingsperiode. Og Arbeiderpartiets leder, Jens Stoltenberg, har faktisk sagt at noe av det viktigste som skal skje i denne perioden, er at en får vedtatt en ny pensjonsreform. Det er halvannet år igjen til valget, og det burde være fullt mulig. Jeg tror det er mye lettere for partiene å ta de nødvendige tak – for det må tas noen tak her som ikke bare er populære – hvis en gjør det i god avstand fra en valgkamp. Jeg har registrert at det ønsker tydeligvis ikke SV. De ønsker ikke å gå inn i en drøfting om et slikt mulig bredt forlik. Det synes jeg er beklagelig, og det er derfor jeg har brukt de karakteristikkene jeg har gjort. Det er tydelig at SV isteden vil gjøre dette til en valgkampsak. Det er selvsagt fritt fram å gjøre det, men da å kunne få den tverrpolitiske enigheten om nødvendige grep for å sikre pensjonene i framtiden – det er det det dreier seg om – tror jeg blir mye vanskeligere. Det må jeg ta til etterretning at SV ikke er modent til.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Det er helt riktig som representanten Hagen sier, at når det gjelder folketrygdens utgiftsvekst, som er enorm, skyldes ikke den bare alderspensjonen, den skyldes i enda større grad for tiden økningen i utgiftene til uførhet. Dette drøftet jo Sandman-utvalgets innstilling. Regjeringen har allerede nå fra årsskiftet iverksatt en endring som vi håper skal gi bedre kontroll på disse utgiftene, nemlig å innføre begrepet «midlertidig uførhet», som betyr en tettere oppfølging av dem som blir uføremeldt, og hvor en skal ha en evaluering – så vidt jeg husker mellom det første og fjerde året – for å se om det er mulig å bringe disse tilbake i arbeidslivet. Så dette spørsmålet er behandlet, og det er gjennomført ting. Det betyr ikke at vi ikke også skal fortsette å jobbe med denne delen av problematikken. Om vi skal gjøre det i stortingsmeldingen på bakgrunn av Sigbjørn Johnsen-kommisjonen, er jeg derimot mer i tvil om. Vi er også nødt til å gjøre noe når det gjelder alderspensjonen. Da folketrygden ble innført, arbeidet vi gjennomsnittlig 44 år og var pensjonister i ti år. Nå arbeider vi gjennomsnittlig 35 år og er pensjonister i 20 år. Disse tallene i seg selv viser at systemet bryter sammen hvis ikke vi gjør noe.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Hele Regjeringen pleier å stå bak stortingsmeldingene, i hvert fall denne regjeringen. Regjeringen tar sikte på å fremme en stortingsmelding i løpet av høsten eller vinteren. Vi får vurdere om det i denne meldingen er mulig å behandle alle spørsmål Sigbjørn Johnsen-kommisjonen tar opp, eller om det kan være en fordel å konsentrere seg om hovedelementet, som først og fremst er den moderniserte folketrygden. Vi kommer også til å ta kontakt med partiene på Stortinget før vi legger fram meldingen for å drøfte sider ved dette, for å få innspill fra partiene og se om det er mulig å legge en plattform for et bredest mulig forlik om dette. Selve den reelle prosessen vil selvsagt skje i Stortinget. Men det å ha forhåndskontakter om store saker hvor det er nødvendig å ha et bærekraftig system som et stort flertall står bak, er ikke uvanlig. Det skjedde også i forbindelse med den saken Carl I. Hagen nevnte, på 1980-tallet. Da satt jeg selv i regjering og var med på slike konsultasjoner. Så det vil vi legge opp til. Jeg mener det ville være en klar fordel å få vedtatt hovedlinjene for en ny pensjonsreform i denne stortingsperioden, slik Arbeiderpartiets leder, Jens Stoltenberg, tidligere har uttalt viktigheten av. Jeg merker meg at de som reserverer seg mest mot det, er de to partiene som aldri har vært i regjering, nemlig Fremskrittspartiet og SV, og jeg undrer meg av og til på om det er en sammenheng her. Det er nødvendig å få et pensjonssystem som er bærekraftig, ikke bare økonomisk, men også politisk, dvs. at det kan holde ved skiftende stortingsflertall og skiftende regjeringer. Dette gjør vi for å trygge pensjonene for framtidens pensjonister, ikke for å sette dem i fare. Hvis vi nå bare kjører videre med dagens system, da setter vi nemlig pensjonene i fare for framtidens generasjoner, for da blir ikke dette økonomisk bærekraftig. Det er det vi alle nå må ha et ansvar for å gjøre noe med.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg vil i hvert fall bemerke at jeg synes Carl I. Hagens uttalelser er et nytt eksempel på at han ikke i tilstrekkelig grad tar innover seg alvoret når det gjelder det framtidige pensjonssystemet og det ansvaret vi alle burde ha for å sikre et både økonomisk og politisk bærekraftig system for framtiden. Når Hagen bl.a. sier at vi kan fortsette med dagens system fordi vi har et så stort overskudd på grunn av Petroleumsfondet, som ikke engang dekker de pensjonsforpliktelsene vi har, så er dette å ta fra kommende generasjoner. Det er mange andre velferdsordninger enn pensjonssystemet som skal sikres, og som vil komme i fare hvis vi ikke setter av tilstrekkelige midler i Petroleumsfondet for å møte dette når oljeinntektene en dag begynner å avta og etter hvert blir borte. Vi skal ikke pulverisere ansvaret. Men jeg har såpass mye erfaring fra storting og regjering at jeg vet at hvis vi skal få til bærekraftige systemer som holder gjennom skiftende stortingsflertall og skiftende regjeringer, bør en ha en tverrpolitisk enighet, og det kan det bli lettere å sikre ved forhåndskontakter. Det betyr ikke at Regjeringen ikke legger fram det som er deres syn, og at ikke Stortinget får vedta det de vil, men forhåndssignaler kan være nyttige.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg er enig i at det ikke skal gå prestisje i behandlingsformen, men behandlingsformen kan være viktig for å få et vellykket resultat. Jeg regner med at Stoltenberg – selv om han ikke lar det gå prestisje i sine egne uttalelser – står ved at noe av det viktigste vi skal gjøre i denne stortingsperioden, er å vedta en ny pensjonsreform. Dette la han veldig stor vekt på da Sigbjørn Johnsen-kommisjonen ble oppnevnt, og det antar jeg Stoltenberg står ved. Kan vi skyve dette noen måneder utover i 2005 og likevel få vedtatt reformen i god tid før en valgkamp – hvor det vanligvis ikke er det beste klimaet for å holde igjen – skal ikke jeg la det gå prestisje i det. Jeg har også merket meg at Stoltenberg ikke har avvist mulighetene for forhåndssamtaler – ikke på samme måten som Carl I. Hagen i hvert fall – selv om det verken skal binde opp Regjeringen eller Stortinget, men ser at det kan være nyttig som grunnlag for å finne en tverrpolitisk plattform. For jeg antar at Stoltenberg med sin erfaring fra regjering mener at det vil være viktig for å få en pensjonsreform som ikke bare er økonomisk bærekraftig, men også politisk bærekraftig.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg har aldri vært inne på tanken om at vi skal vedta store saker uten å ha kontakt med velgerne, og det er jo fullt mulig å ha kontakt med velgerne uten at det er gjennom en valgkamp – i hvert fall har det partiet jeg tilhører, god tradisjon for prosesser for å få det til. Slik som Kristin Halvorsen ordlegger seg nå, kan en i tilfelle bare vedta store saker i forbindelse med en valgkamp eller etter et valg, og da vil jo Stortinget bli handlingslammet. Stortinget må også kunne behandle og vedta saker uten gjennom en valgkamp. Men jeg konstaterer at Kristin Halvorsen – det var hennes parti jeg karakteriserte, og ikke velgerne – ikke vil. SV vil ikke ta i denne saken før etter et valg, altså ikke før om over halvannet år. Det må vi da bare konstatere. Det var ikke slik forutsetningene var da Pensjonskommisjonen ble nedsatt. Jeg har selvsagt mine tanker om hvorfor SV ønsker det slik. Men SV skal likevel ikke se bort fra at vi kommer til å ta kontakt for å få synspunkter fra dem før vi legger fram meldingen. Og så får vi se hvilket ansvar SV da er villig til å ta på seg. Jeg er i hvert fall glad for at Arbeiderpartiet ikke har avskåret denne muligheten.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg har aldri sagt at Regjeringen ikke er villig til å lytte til innvendinger til Pensjonskommisjonens forslag. Det er ikke slik at vi har tenkt bare å ta en blåkopi av det og fremme stortingsmeldingen. Da kunne vi ha fremmet stortingsmeldingen i statsråd på fredag! Vi har selvsagt for det første tenkt å lytte til de høringsuttalelsene som nå kommer utover våren, og til innspill fra de politiske partiene. Det er derfor jeg har sagt at vi ønsker innspill fra partiene, også fra Senterpartiet. Men noen vil jo tydeligvis avskjære en slik mulighet for forhåndskontakt. Poenget her er at Samarbeidsregjeringen ser sitt ansvar i å legge fram forslag til en modell for en framtidig pensjonsreform som både er økonomisk og politisk bærekraftig. Vi har tenkt å være oss det ansvaret bevisst, og da synes jeg ikke vi skal bruke urimelig lang tid, men vi skal bruke nok tid til å drøfte det på en forsvarlig måte. Jeg minner altså om at det er halvannet år igjen til valget, og det er ganske lang tid for en politisk sak. Hvis partiene på Stortinget ikke vil være med, og etter mitt syn da ikke vil ta dette ansvaret i denne stortingsperioden, må jeg registrere det. Men jeg akter å ta det ansvaret vi kjenner på.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jo, jeg ønsker en bredest mulig forankring, og det ligger bak alt jeg har sagt om Regjeringens handlemåte. Det er også derfor vi har tenkt å ta kontakt med partiene. Det er ikke slik at partiene nå trenger å sitte uvirksomme til vi har fremmet en stortingsmelding. Pensjonskommisjonens innstilling foreligger. Fremskrittspartiet kan gå i gang med en gang og drøfte hvordan de tenker et framtidig pensjonssystem – selvsagt kan de gjøre det – og så kommer Regjeringens melding, og da vil en få fart i behandlingen. Jeg må nok også si at jeg reserverer meg noe mot den språkbruken Nesvik bruker. Han snakker om å «ramme» hele folket. For det første er det faktisk flere som med dette systemet vil komme vel så godt ut som i dag. For det andre: Det som kommer til å ramme hele folket, er hvis vi ikke gjør noe. Da får vi et pensjonssystem som bryter sammen, og de partiene som bidrar til det, skal få ansvaret for det om noen år. Det kommer til å ramme hele folket. Det kommer til å ramme pensjonistene. Det ansvaret har jeg ikke tenkt å ta. Jeg har tvert imot tenkt å ta ansvaret for å reformere systemet slik at det skal bli bærekraftig. Det håper jeg også at Stortinget ser.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Det skal Kristin Halvorsen gjerne få, for jeg har hatt anledning til etter at jeg ble intervjuet av Dagsrevyen – i går morges, for øvrig – å gå gjennom dette, og føler meg helt trygg på konklusjonen. Og jeg mener faktisk at her er det NRK som har bidratt til forvirringen. Det de ikke tok innover seg da de startet denne saken i en morgensending i radio, er at Norge i en egen avtale med Storbritannia slår fast følgende: «Any use of force by the Norwegian personel will be limited to the excercise of self-defense for the Iraqi Stabilisation Force.» Det er altså klinkende klart slått fast at maktbruk fra de norske styrkene skal begrenses til selvforsvar, og da som en del av stabiliseringsstyrken. De er ikke en del av okkupasjonsstyrken, de har ikke anledning til maktbruk til offensive formål, kun til selvforsvar. Det synes jeg er riktig og logisk. Selv det å delta i stabiliseringsstyrken er ikke ufarlig. Da må mannskapene ha anledning til å forsvare seg – hvis de blir utsatt for trusler – for å kunne ivareta det som er deres hovedoppgave, nemlig å bidra til gjenoppbyggingen av Irak med vei-, vann-, bro-, elektrisitetsutbygging, osv. Blir de truet, må de ha anledning til å forsvare seg. Den stedlige norske leder har så vidt jeg vet, uttalt at han så langt ikke har kommet opp i noen avgjørende vanskeligheter når det gjelder praktiseringen av dette. Konklusjonen er klar, og den deler statsministeren. Militært kan den norske stabiliseringsstyrken bare være i operasjoner i forbindelse med selvforsvar, ikke i offensive operasjoner. Det tilligger ikke stabiliseringsstyrken. Norge har altså gjennom denne avtalen med Storbritannia et unntak fra de generelle reglene som gjør dette klinkende klart. Det er ingen grunn til videre misforståelser.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg skal ikke kommentere det utover å si at hvis Kristin Halvorsen tror at jeg ukritisk tar imot manus fra andre, tar hun feil. Da kjenner hun ikke min arbeidsform foran spontanspørretimene. Jeg pleier faktisk å gå grundig gjennom dette selv. Det har jeg også gjort i denne saken, noe jeg ikke hadde hatt anledning til innen i går morges, dels på grunn av andre oppgaver, dels på grunn av sykdom. Jeg har nå gått gjennom dette selv og føler meg helt trygg, uavhengig av manus fra Forsvarsdepartementet. Når det gjelder FNs engasjement, kan en lese senest i dag at FNs generalsekretær Kofi Annan selv – altså ikke president Bush, men Kofi Annan – er veldig tilbakeholden med å snakke om FN-soldater i Irak. Derimot er det min oppfatning, og jeg tror også Kofi Annans, at FN bør komme gradvis sterkere inn. Og de som er i Irak, i stabiliseringsstyrken, uansett hvilken form det måtte ha, bør ha mandat fra FN. Det har stabiliseringsstyrken. Det er klare resolusjoner som kalte på styrker til stabilisering i Irak, som ligger bak vår utsendelse av ingeniørkompaniet.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
For det første når det gjelder engasjementsreglene, håper jeg at også representanten Bjørklund har forståelse for at en ikke kan offentliggjøre disse. Det ville gjøre det veldig vanskelig for styrkene at de som måtte ønske å true eller angripe dem, vil kunne se reglene for hvordan de skal forsvare seg. Det ville være ytterst risikabelt. Derfor er det også ytterst alvorlig at noen bidrar til å gjøre disse kjent. Det er også grunnen til at Forsvarsdepartementet har måttet sette i gang en undersøkelse av dette. Det som er kjent, og som uten noe problem kan gjøres kjent, er den avtalen vi har med Storbritannia, hvor det altså er et eksplisitt uttrykk for at det bare er i selvforsvar de norske styrkene kan operere militært. Når det gjelder begrepet humanitær aksjon, har jeg pleid å si det slik: Det det norske ingeniørkompaniet deltar i, er en gjenoppbygging og en stabilisering av Irak. Noen av de oppgavene har humanitært preg, men en skal være forsiktig med å kalle hele operasjonen en humanitær aksjon.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Når det gjelder helseforetakene, er det ulike sider ved hvordan de fungerer. Marit Arnstad og jeg stod jo sammen om å stemme imot den reformen som ble vedtatt av stortingsflertallet. Men nå er det Regjeringens oppgave å forvalte reformen på en så god måte som mulig. Bevilgningene til helseforetakene har økt kraftig. Det har gitt positive resultater. Ventelistene er nå kortere, og den gjennomsnittlige ventetid er kortere. Det har skjedd en framgang av betydning for mange pasienter. Det må ikke bli borte i beskrivelsen av de problemene vi har. Helseforetakene står overfor en del omstillingsutfordringer. De har et balansekrav. I budsjettforliket ble det forskjøvet til 2005. De ble tilført ytterligere 500 mill. kr til drift i forbindelse med budsjettforliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet. Nå er det slik at man innenfor sykehussektoren sikkert kunne ha bevilget stadig flere milliarder, og problemene ville likevel ikke fullt ut være løst. Det er et enormt behov i så måte. Dette må avpasses i forhold til det vi kan få til innenfor et ansvarlig totalbudsjett. Økte renter ville f.eks. også ramme sykehussektoren, hvis vi hadde ført en økonomisk politikk som førte til det. Det har vi som kjent unngått. Renten har gått kraftig ned. Jeg tror man skal være litt forsiktig med å blande avgangen til styrelederen i Helse Sør inn i en debatt om sykehusforetakenes økonomi. Det var en helt spesiell sak, som gikk på forholdet til direktøren i Helse Sør, som gjorde at styrelederen valgte å gå av når han ikke fikk flertall for det forslaget han fremmet. De to sakene tror jeg man skal holde klart fra hverandre.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Jeg regner med at også Senterpartiet ser behov for omstilling, både på dette og andre områder. Jeg antar at Senterpartiets politikk ikke er at alt skal være akkurat som før. Situasjonen i Sykehus-Norge var ikke tilfredsstillende før reformen kom. Det var altfor mange som ikke fikk behandling i tide. Køene var lengre enn nå. Ventetiden var lengre enn nå. Omstillingen kan bety at man får samordnet tilbudet på en effektiv måte, og at flere pasienter får hjelp i tide. I så måte har det faktisk virket i betydelig grad. Regjeringen må sørge for at det skjer noe konkret, sa representanten Arnstad. Regjeringen har økt bevilgningene år for år, både i de ordinære budsjettene og i noen tilfeller også i revidert nasjonalbudsjett. Det har aldri vært bevilget så mye. Det har aldri vært behandlet så mange pasienter. Det hører også med i bildet. Man må ikke svartmale dette, for da skaper man unødig frykt. Men vi står fortsatt overfor problemer, ja. Gjeldssanering som virkemiddel har jeg generelt liten tro på, for det stimulerer ikke akkurat til god økonomistyring. Jeg tror bevilgninger er bedre. De er målrettet mot dem som virkelig trenger det.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Først vil jeg si meg enig med representanten Meltveit Kleppa i at jeg også savner de regionalt folkevalgte. Det var en av grunnene til at vi sammen stemte imot denne reformen. Men når den først ble vedtatt av stortingsflertallet, har helseministeren tatt initiativ til å åpne styremøtene i de regionale helseforetakene. Det er jo ett skritt for å kunne gi større innsyn og dermed bringe flere inn i den viktige diskusjonen om strukturen i vårt sykehusvesen. Det er klart at Regjeringen sitter med ansvaret for at det skal være nødvendig tillit. Det ansvaret er helseministeren seg veldig bevisst. Jeg har også sørget for retningslinjer – med hjemmel i stortingsflertallet, så vidt jeg husker – som gjør at større endringer i sykehusstrukturen innenfor en helseregion skal opp på helseministerens bord. Vi har allerede sett at han har tatt standpunkt som har avveket fra forslag styret i noen helseforetak har fremmet, bl.a. for å sikre en mer desentralisert struktur.
Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2004-01-28:
Nå har stortingsflertallet ved den reformen som ble vedtatt i forrige periode, og som den nåværende regjering forvalter, lagt retningslinjer for hvem som behandler hvilke saker – ikke i detalj, men når det gjelder størrelsen av dem. Hvis stortingsflertallet skulle mene noe annet om dette og ønsker å tilta seg beslutningsmyndigheten i langt flere saker enn i dag, får stortingsflertallet gi beskjed om det. Jeg vil advare mot å gå for langt i at Stortinget skal behandle veldig mange spørsmål når det gjelder sykehusstrukturen i de enkelte regioner. Vi følger de retningslinjer som er forankret hos stortingsflertallet. Det er vår oppgave å forvalte det. Ønsker stortingsflertallet en annen behandlingsform, og ønsker Stortinget selv å sitte med mange av disse sakene, regner jeg med at Stortinget gir beskjed. Helseministeren er seg sitt ansvar bevisst i å få opp på sitt bord og avgjøre større saker når det gjelder strukturendringer. Det har han allerede vist flere eksempler på.