trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-30:
Ulv er et hett tema der det er hett. Det er ikke mange i Norge som er direkte berørt foreløpig, det er faktisk ikke flere enn at de det gjelder, har vært enkle å ofre på storsamfunnets alter. Arnulf Øverland snakket forrige taler om, så ham behøver ikke jeg å nevne. Selve soneproblematikken er fundamentert på det faktum at dette er en belastning som man ikke kan eksponere hele Norge for. Det vil bli for konfliktfylt. Ulvesonen er en grensesone, men størstedelen av bestanden skal ikke ses. I norsk politikk har man valgt å stikke hodet i sanden, late som plagen ikke finnes og håpe at de enkeltmenneskene det berører, stille går sin vei. At Senterpartiet vil avvise både Fremskrittspartiets forslag om å inkludere deler av grenseflokkene og Høyre og Kristelig Folkepartis forslag om å se på utviklingen i grensebestandene og den ensidige belastningen dagens ulvebelastning gir, vil gi de berørte en sterk følelse av at Senterpartiet har dette som et område for ren symbolpolitikk i opposisjon, som raskt frafalles i posisjon. Personlig vil jeg stemme for begge forslagene. Mange vil føle det bittert at det som var en av Senterpartiets fanesaker før valget, ikke engang er verdt et granskende og kritisk blikk etter valget. Norsk rovviltforvaltning, og da i særlig grad av ulv, er en katastrofe. Den skaper konflikter lokalt og mot vårt naboland Sverige. Lokalsamfunnet føler seg overkjørt, umyndiggjort og stemplet av storsamfunnet. Jeg bor og forsøker selv å skape inntekter av utmarka midt oppe i dette. Avmaktsfølelsen er stor, uretten føles meget sterkt, og mistroen til demokratiets evne til forståelse vokser. Opparbeidede beiterettigheter ofres glatt. De fleste har gitt opp allerede, og nå forbyr Mattilsynet beiteslipp. Grunneiere i grenseområdet påføres store tap av inntekter og næringspotensial. I et etablert ulverevir tas 150–200 elger pr. år – det øker stadig – jakt- og fiskeforeningers ideelle arbeid strupes, og mange menneskers livskvalitet reduseres kraftig. Det kan umulig være i demokratiets ånd at enkeltmennesker skal bære kostnadene ved rovviltforliket alene. Tapte husdyrinntekter erstattes foreløpig. Husdyr gir imidlertid subsidierte inntekter og lever slik sett på storsamfunnets velvilje allerede. Jakt og utmark krever ikke subsidier og støtte for å bli utviklet. Livskvalitet og trygghetsfølelse er noe udefinerbart, men ikke mindre viktig av den grunn. Flertallet mangler evne til empati med de enkeltmennesker dette dreier seg om, og det er slående. Høyres forslag er et godt kompromiss mellom mange interesser. Det ville ha gitt innbyggere og næringsutøvere langs grensen et håp om å bli hørt. Senterpartiet torpederer det håpet. I valgkampen markedsførte man seg som nei til ulv-partiet. Nå har man falt helt i favnen på SV og deres rovdyrpolitikk. Det må være rekord i hamskifte. Lykke til med markedsføringen.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-30:
Det kan være litt fristende å komme med et lite innlegg fra en grenseboer, for den reelle situasjonen er at vi hadde den første etableringen av ulv i Åsnes på slutten av 1980-tallet. Det er nå dokumentert, og det bekrefter Petter Wabakken. Prosessen siden viser også hvorfor avmaktsfølelsen nå er såpass stor. Den gang ble det latterliggjort. Beiteretter og beite-bruk ble sakte, men sikkert fortrengt, fordi folk gav opp. Det er som representanten Per Roar Bredvold sier: Folk er ikke ute etter erstatningen, folk er ute etter å kunne drive fornuftig næring. Nå får vi endelig bekreftet at kjernen i etableringen faktisk er i Åsnes. Vi har tre ulveflokker i Åsnes, dokumentert av Wabakken. To av dem er grenseflokker, og de skal ikke synes. Det er åpenbart at det her er en ganske sterk avmaktsfølelse overfor situasjonen. I tillegg møter vi den argumentasjonen at siden beitedyrbruken er lav i utmarka, så egner det seg godt for å ha ulv der. Den er altså fortrengt av en rovviltpolitikk som sakte men sikkert har gnagd bort interessene. For mange var faktisk Senterpartiet halmstrået når det gjaldt å få belyst situasjonen. Jeg tør påstå at det var ikke Høyre i forkant av valget. Senterpartiet vant mange stemmer på det. Det gjorde ikke vi. Så vidt meg bekjent, står Høyre fast ved hele rovviltforliket. Jeg har ikke hørt noen diskutere at målsettingen om bestandstørrelse skal ned. Personlig kunne jeg selvfølgelig ha ønsket det annerledes, men det slaget anser jeg for tapt. Her gjelder det å begynne å diskutere realitetene. Da har vi også problemstillingen med felles nordisk forvaltning. Hvis man spør Petter Wabakken ved Høgskolen i Hedmark igjen, får man nå inntrykk av at det er veldig liten kontakt med Sverige når det gjelder forvaltningen av disse dyrene. Det er også skapt konflikt i den retningen. Så her er det mye å gripe fatt i, og jeg skjønner ikke da at man ikke er villig til å begynne å ta fatt i et slikt kompromissforslag som det Høyre legger fram, som egentlig bare ville føre til at man begynner å se på det igjen. Representanten Klunglands innlegg er slik sett på mange måter et innlegg som føyer seg inn i rekken med hensyn til hvordan avmaktsfølelsen bygger seg opp. Så jeg vil sterkt henstille til at man begynner å diskutere realitetene i dette. Da må man faktisk ta med grenseflokkene og se på den belastningen man har, og så får man diskutere forvaltningen ut fra det.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-30:
Jeg har bare en kommentar til Ola Borten Moe, som jeg synes tok meg altfor mye til sin inntekt. Det jeg prøvde å si, var at Høyre står ved rovviltforliket fullt ut, men min personlige holdning er at vi kunne ha gått lenger. Hedmark Høyre har et vedtak om nei til ulv, men jeg liker å forholde meg til realitetene, og derfor slåss jeg for en forståelse. Jeg er veldig godt fornøyd med at det er en utvikling i saken, og at man har vært villig til å begynne å se på det. Jeg hadde ikke forventet at det var Senterpartiet som ville stikke hodet i sanden og glemme realitetene.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2006-05-30:
Motorisert ferdsel i utmark vekker ganske stor interesse ute i Distrikts-Norge, som siste taler var inne på. Det er ganske mye ulovlighet rundt dette, så det er viktig å få litt fart i en ny gjennomgang av loven. Jeg kan vise til en sak fra Åmot kommune som er ganske interessant. Åmot kommune i Hedmark er kanskje forsvarskommune nr. 1. Der har man anlagt et skytefelt som påvirker miljøet i Åmot ganske sterkt. Her er det også en grunneier, med grunn som ligger helt inntil skytefeltet, som ønsker å etablere et offroadsenter for offroadkjøring med biler. Det er en del av en reguleringsplan, og det er en del av hele næringssatsingen i Åmot kommune. Senteret er nå drevet på dispens. Denne saken har nå versert mellom fylkeskommune og grunneier/kommune i tre–fire år, og saksbunken er – i henhold til grunneier – blitt 45 cm høy. Dette er et eksempel på hvor vanskelig det er å få til næringsutvikling i Distrikts-Norge, og det er et eksempel på hvor mye konflikt man kan skape ut av en slik sak. I nærheten av dette skytefeltet tror jeg ingen vil påstå at man noen gang vil kunne komme til å selge ro og fred som et produkt. Her burde alt ligge til rette for at man kunne lage nettopp et slikt profesjonelt offroadsenter. Saken står her nå: Kommunen står på sitt – den står sammen med grunneieren – og ønsker utvikling, mens Fylkesmannen og Miljøverndepartementet, så vidt jeg vet, står like hardt på sitt. Her viser man nettopp at lokale politikere vet å ta sitt ansvar. De har utformet en reguleringsplan. De har satt dette i et næringsmessig perspektiv i kommunen og ønsker en utvikling – og stoppes således. Nå forstod jeg statsråden slik at det vil bli framlagt en konklusjon rundt disse forsøkskommunene i løpet av 2007. Min henstilling er at man går for forslag nr. 1, som framsettes av mindretallet. Da får man en evaluering raskt, og man får muligens en positiv utvikling i form av å få utviklet motorisert ferdsel i utmark.
Martin Engeset (Høyre), 2006-05-30:
De som hadde håpet og trodd at det med Senterpartiet i regjering skulle bli merkbare og positive endringer i rovdyrpolitikken, må i dag være svært skuffet: et fullstendig knefall for SVs rovdyrfanatisme og et nokså pinlig politisk mageplask for Senterpartiet. Det er ikke mer enn snaut et år siden Stortinget behandlet et forslag nærmest identisk med det vi behandler her i dag, bare med den viktige forskjell at det da var Senterpartiet selv som fremmet og stod bak forslaget. Men siden den gang har det altså vært valg og regjeringsforhandlinger, og Senterpartiet har sviktet i noe som må være et kjernespørsmål for deres velgere. Med Senterpartiet i en flertallsregjering er det dessverre bare å konstatere at ulven lever tryggere enn noen gang. Stortingets rovdyrforlik i 2004 hadde minst én meget alvorlig svakhet i forhold til forvaltningen av ulvebestanden. Grenseflokkenes status var uavklart, i den forstand at de ikke skulle regnes med i det norske bestandsmålet. Disse flokkene ble dermed bortdefinert og nærmest betraktet som ikke-eksisterende. En slik situasjon er ikke til å leve med. Derfor er jeg glad for at Stortinget har denne anledningen til å debattere nettopp dette spørsmålet. Med den rovdyrpolitikken som svenske myndigheter fører, vil en raskt voksende ulvebestand i Sverige selvfølgelig få konsekvenser også for oss, med en betydelig innvandring av ulv fra Sverige. Situasjonen kan komme ut av kontroll, og da kan det være for sent. Da kan vi komme i en situasjon hvor ulvetettheten i grenseregionene mot Sverige blir så stor at levevilkårene for befolkningen i disse områdene blir alvorlig forringet. Det må ikke herske tvil om at svært mange av dem som bor i de mest berørte områdene, føler flertallets rovdyrpolitikk som et stort overgrep. Storsamfunnet og stortingsflertallet bør huske Arnulf Øverlands ord: «Du må ikke tåle så inderlig velden urett som ikke rammer dig selv!» Nettopp i dette perspektivet er debatten om grenseflokkenes status viktig. Aller helst skulle jeg sett at Stortinget i dag kunne slått fast at grenseflokker som har minst halve reviret sitt og tilbringer minst halvparten av tiden i Norge, skulle inngå som en del av det samlede bestandsmålet på tre ynglinger og komme inn under den ordinære norske rovviltforvaltningen. Jeg kommer derfor til å gi uttrykk for dette også gjennom min stemmegivning her i dag. Men jeg vil selvfølgelig også støtte de forslagene som er fremsatt av Høyre og Kristelig Folkeparti, og som er et godt skritt i riktig retning i forhold til å ta på alvor den utfordringen som grenseflokkene representerer. Det er både skuffende og oppsiktsvekkende at disse forslagene ikke får støtte av noen av regjeringspartiene.
Martin Engeset (Høyre), 2006-05-30:
Det hadde vært tilfredsstillende, i hvert fall en gang imellom, å kunne høre innlegg fra en av regjeringspartienes talsmenn uten at en alltid måtte trekke frem Soria Moria-erklæringen. Jeg synes det er ganske påfallende at dette eventyret gang på gang skal være det som skal være teksten, og at en ikke tåler å bli konfrontert med egen politikk før valget. Jeg står her med en lang liste med relativt interessante sitater fra debatten både i fjor og i forfjor, hvor kjente senterpartistørrelser som Inger S. Enger, Per Olaf Lundteigen, Lars Peder Brekk osv. kom med relativt kjepphøye og sterke uttalelser om spesielt ulvepolitikken. Men nå er det altså Ola Borten Moe man sender i krigen. Det registrerer jeg med interesse. Jeg fulgte miljøvernminsterens innlegg med stor interesse også, fordi hun snakket en del om konfliktdempende tiltak, og uttrykte seg positivt om det. Jeg kunne i grunnen tenke meg å utfordre miljøvernministeren litt når det gjelder å konkretisere hva hun tenker på. Hvis ikke, blir dette fort en besvergelse uten innhold. Det er i de ulike deler av landet og i de ulike delene av de enkelte fylkene som har ulv, ulik belastning og ulike konflikter og problemer knyttet til ulvebestanden. I mitt eget fylke er det kommunene Aremark, Marker og Rømskog, som grenser mot Sverige, som vel har de største problemene. I en av disse kommunene, nemlig Rømskog, den minste kommunen i fylket befolkningsmessig, men en av de største geografisk, har det de senere årene vært én ulv, en enslig ulvetispe, som har tatt livet av 35–40 hunder. To eller tre ganger har man søkt Direktoratet for naturforvaltning om å få lov til å felle den ulven, som altså i årevis har terrorisert et lite lokalsamfunn. Og da går utfordringen til miljøvernministeren: Hvordan vil miljøvernministeren forholde seg til en slik sak? Ser hun ikke at når små lokalsamfunn rammes på denne måten, må man kunne akseptere å ta ut enkeltdyr som terroriserer i årevis? På samme måte som den kjente ubåtkapteinen ikke så grensen under vann, er det altså helt umulig for ulven å se grensen mellom Norge og Sverige. Derfor tror jeg det er fryktelig viktig at miljøvernministeren og Regjeringen setter fullt trykk på samarbeidet med Sverige i forhold til forvaltningen av grenseflokkene. Jeg kunne også tenke meg å be miljøvernministeren utdype nærmere hvilke tanker hun har omkring hvordan det skal gjøres i praksis.
Martin Engeset (Høyre), 2006-05-30:
Jeg tegnet meg nå rett og slett fordi jeg vil etterlyse svar fra miljøvernministeren. I mitt innlegg hadde jeg tre spørsmål og utfordringer til miljøvernministeren. Da synes jeg det er nokså spesielt at miljøvernministeren sitter stum som en østers og ikke gjør forsøk på å svare. Det gjaldt konfliktdempende tiltak og hva hun konkret ville legge opp til der. Det gjaldt samarbeidet med Sverige og hva man konkret vil gjøre for å forvalte disse grenseflokkene. Og det gjaldt denne ulven i Rømskog som har drept 35–40 hunder i løpet av de siste årene. Jeg hadde satt pris på om miljøvernministeren faktisk kunne forsøke å svare på det jeg spurte om.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-05-30:
Det er ikke mye som skaper slik debatt som for eller imot rovdyr. Enkelt og grovt fortalt er de som bor i byene, for, og de som bor på landsbygda, imot, og det er relativt naturlig. Enda sterkere imot er selvfølgelig de som lever av bufe, har jakt som inntekt eller som rekreasjon og hobby, samt de som vil bruke naturen til opplevelser uten frykt for å møte – i dette tilfellet – ulven. Dette handler om livskvalitet. Ekstra ille er det i de fylkene som grenser til Sverige. I Sverige er rovdyrantallet atskillig større enn i Norge. Dermed får vi et stort antall rovdyr som krysser grensen etter sitt behov. Problemet er at ulvene som i stor grad befinner seg på norsk side, ikke regnes med, og vi vil da få et stort antall klart over det bestandsmålet Norge har satt seg. Av de fylkene som er ekstra sterkt berørt, er bl.a. Hedmark – så sterkt berørt at Mattilsynet har varslet beiteforbud for enkelte av dem som driver med sau. Faren for å bli tatt av rovdyrene er så stor nå at bufe må holdes hjemme. Dette skaper selvfølgelig problemer på flere måter. Vanskeligst er det at sauene må ha mat, og at de dermed må beite på de jordene som skulle produsere høy til vintersesongen. Dette skaper også selvfølgelig store ekstra utgifter samt mye ekstra arbeid for den enkelte bruker. Til selve saken: Det er merkelig at enkelte andre partier ikke følger Fremskrittspartiets forslag. Det er også merkelig at enkeltrepresentanter i de andre partiene heller ikke gjør det. Det er mange av oss som husker bl.a. Senterpartiets representanter som reiste land og strand rundt og forsvarte bøndenes interesser og bruk av utmarka. Man skulle føle seg trygg når man ferdes ute i naturen. Dette var vi glade for å høre, og det samsvarte med Fremskrittspartiets syn. Men hva skjer når de har muligheter til å gjøre noe? Da trekker Senterpartiet seg unna og de andre partienes distriktsrepresentanter er fraværende. Kan det ha noe å gjøre med at forslaget kommer fra Fremskrittspartiet, eller var det ikke den hele og fulle sannhet som kom fra Senterpartiet under valgkampen? I de siste ukene har mange bekymrede personer ringt meg. De har vært redde for sitt næringsgrunnlag, de har vært redde for sine dyr, sine barn eller sin egen sikkerhet. De har vært så engasjert at jeg kunne fått lov til å bruke deres navn fra denne talerstolen og si at de hadde stolt på Senterpartiet i denne saken. Sviktet det, kom de aldri til å stemme på dette partiet mer. For det partiet og for representantene bl.a. fra Distrikts-Arbeiderpartiet må dagen i dag være en av de aller dårligste. I dag hadde de hatt mulighet til å realisere sine lovnader.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-05-30:
Jeg synes dette er en interessant og givende debatt, men jeg blir noe frustrert når jeg hører Senterpartiets bortforklaringer. Jeg trodde at Senterpartiet var for levende bygder, jeg trodde de var for en god distriktspolitikk, jeg trodde at de var for livskvalitet, men slik er det dessverre ikke. Det opplever vi i dag. Jeg synes det er veldig merkelig at representanten Ola Borten Moe fra Senterpartiet sier at han er stolt over det de har fått til når det gjelder erstatningsordninger for dyr som har gått tapt. De er altså stolte over at de har fått til en erstatningsordning for dyr som går tapt. Jeg er helt overbevist om, og jeg snakker med mange bufeholdere, at det er ingen som har bufe for at de skal bli tatt av rovdyr, for deretter å få erstatning. Det er det ingen som ønsker, og det er det ingen som vil. De vil leve av det de produserer, og ikke av at rovdyr, i dette tilfellet ulv, klarer å ta sauene deres. Jeg er også litt betenkt over at det er såpass liten interesse fra hedmarksbenken i denne saken. Så vidt jeg ser, er det bare Gunnar Gundersen og undertegnende som tar saken. Dette er en kjempeviktig sak for mange fylker, men kanskje mest for Hedmark. Under valgkampen, som jeg nevnte i mitt forrige innlegg, reiste representanter fra Hedmark rundt omkring og fortalte hva de skulle gjøre med rovdyr. En av dem var Trygve Slagsvold Vedum, førstekandidat for Senterpartiet. Han er ikke til stede her i dag, men han skrev et brev om bl.a. grenseulv til oss andre førstekandidater den 21. august i fjor. Jeg hører ingenting fra ham i dag om dette. Vi ser også i en lokalavis, Østlendingen, lørdag den 27. mai, at gruppelederen i Senterpartiet, Merete Furuberg, «forventer et rovviltopprør på tinget». Hvor er det opprøret? Tidligere nevnte Ola Borten Moe svarer på dette innlegget og sier i samme artikkel at han ikke ønsker noe opprør. Jeg mener helt bestemt at hvis vi skal gjøre noe med denne saken, må det et opprør til, og her må flere enn Fremskrittspartiet være med. Dette handler om levende bygder, god distriktspolitikk og ikke minst livskvalitet for dem som ønsker å leve ute i distriktet.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-05-30:
Det meste er vel sagt, og det har ingen hensikt å si noe mer her, for avstemningen blir slik avstemningen blir. Vi registrerer at Senterpartiet ikke blir med på det Dokument nr. 8-forslaget som forligger her i dag. Det er synd, og det er ille. Det handler om dårlig distriktspolitikk, og det handler om dårlig livskvalitet. Det handler ikke om levende distrikter. Fra Senterpartiets side handler det ikke om å lytte til de ordførere som Senterpartiet har rundt omkring, bl.a. i Hedmark. Alle de ordførerne og varaordførerne står bak det forslaget Fremskrittspartiet har, og ønsker at det skal bli vedtatt. Men Senterpartiet tar ikke det til seg. Det hadde vært interessant å være flue på veggen – i den grad det hadde vært mulig – på senterpartimøtene rundt omkring i landet, og spesielt i Hedmark. Jeg tror det vil bli vanskelig å føre god senterpartipolitikk videre framover.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2006-05-30:
Denne saken har mye til felles med sak nr. 1 tidligere i dag. Dette handler om distriktspolitikk, og det handler om livskvalitet – men livskvalitet under ansvar. I mange kommuner som driver med turisme, landbruk og anleggstrafikk, er det god bruk for snøscooter. Spesielt for turistnæringen vil en utvidet tillatelse til snøscooterkjøring være et stort pluss. I dag reiser mange til Sverige og kjører der. De leier seg inn, kjøper tjenester av forskjellig slag og legger igjen mye penger. Dette merker bl.a. Trysil i Hedmark, der etterspørselen er stor, men der tilbud ikke finnes. Da reiser man noen kilometer inn i Sverige. Dette betyr at vi taper arbeidsplasser og inntekter. Det vanskeliggjør en god distriktspolitikk med allsidige tilbud – for dermed å kunne øke skatteinntektene. Slik sett skulle man tro at andre partier ville støtte forslaget – Senterpartiet er kanskje det partiet som burde støttet det mest. Det kan synes som om dette Dokument nr. 8-forslaget ikke får flertall i Stortinget. Det kan se ut som om alt som durer, er fy. Alt dette med motorsport og motorferdsel er for mange en stor hobby. Jeg kan nevne at arrangementet Gatebil, i Våler i Solør, i helgen samlet ca. 17 000 tilskuere. Man må lete lenge etter andre arrangement som ute i distriktene samler så mye folk. Tilbake til forslaget: Et ja til dette vil stimulere de forskjellige aktiviteter, som igjen vil føre til god distriktspolitikk og god livskvalitet. Avslutningsvis har enkelte av talerne nevnt barmarkskjøring. Det er ikke det det handler om. Det er ikke noe stort ønske om friere bruk av denne type kjøring. Her er det vinter/snøscooterkjøring det handler om.
Dagfinn Sundsbø (Senterpartiet), 2006-05-30:
Den ulvestammen vi har på grensen mellom Norge og Sverige, lar seg i langt mindre grad gjete av politiske vedtak enn det man i denne salen for så vidt har vedtatt og skulle ønske. Det er en ulvestamme som beveger seg i grenseområdet, som lever i grenseområdet, og som til enhver tid kommer til å være på begge sider av grensen. Ingen politiske vedtak kan hindre det! Det foregår en debatt i europeisk rovdyrforvaltning om hensiktsmessigheten av å vedta nasjonale mål for rovviltbestander. Jeg møtte nylig en italiensk professor – en framtredende italiensk rovdyrforsker – som gav uttrykk for at over tid kommer europeisk rovdyrdebatt til å endre seg, fordi man registrerer at rovdyrforekomstene nettopp er i grenseområdene, og det er umulig å foreta en forsvarlig forvaltning ved at enkeltnasjoner skal vedta forvaltningsplaner, for dyrene beveger seg selvsagt fritt. I Alpene foregår dette mellom Italia, Frankrike og Sveits, det foregår mellom Frankrike og Spania, det er tilsvarende mellom de gamle østeuropeiske land – som har veldig store rovdyrforekomster mot Vest-Europa – og det er det samme i Norden. Jeg tror at vi over tid kommer til å ha en situasjon hvor vi også i denne salen kommer til å diskutere en felles nordisk forvaltning av de store rovdyrene, og jeg ser fram til den debatten. Det er nok slik at vi i Senterpartiet ville reist lykkeligere ned fra Soria Moria dersom det i Soria Moria-erklæringen hadde vært sagt noe om at grenseulver skulle telle med i bestandsmålet. Så registrerer jeg at man diskuterer dette, og på en måte plager Senterpartiet med dette i dag. Men det er jo det å konstatere at Høyre og Kristelig Folkepartis forslag i hvert fall overhodet ikke berører det som er temaet, for der sier man at det norske bestandsmålet skal stå fast. Det er ikke det man diskuterer, men man diskuterer bare hvilke tiltak som eventuelt skal iverksettes dersom grenseulvene blir til plage. Man diskuterer ikke grenseulven i forhold til rovdyrforlikets vedtak om tre ynglende familiegrupper i Norge. Det skal det være, uavhengig av grenseulvene. De tiltakene man viser til, er noen av dem vi slet for å få inn i Soria Moria-erklæringen, som har vært sitert her før: «Bestandstall skal kunne vurderes utifra effekten på beiting, beitedyr og på livskvaliteten for folk i rovdyrutsatte områder», «Nødvergeparagrafen i viltloven skal presiseres», «det skal sikres effektivt uttak av skadedyr», og dagens erstatningsordning – altså den erstatningsordningen vi har – ble ikke snudd, slik Stortinget vedtok. Dette er jo tiltak som Senterpartiet har slåss fram for å møte en situasjon som Høyre og Kristelig Folkeparti nå påpeker er blitt så vanskelig, men som de ikke har forslag om å gjøre noe med. Jeg forstår ikke helt hvor de vil!
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2006-05-30:
Det har vært en interessant debatt å høre på, men det merkeligste i denne debatten er jo egentlig den måten Høyres og Kristelig Folkepartis representanter argumenterer på i denne saken. Det kan høres ut som om de har forlatt forliket om levende bestandsmål for ulv i Norge, som de partiene hadde ansvaret for å få til her i salen i forrige periode. Det er all grunn til å spørre hva Høyre og Kristelig Folkeparti egentlig ønsker i denne salen i dag. Legger de opp til en profil der de skal kjempe mot Fremskrittspartiet i populistisk politikk, i stedet for å stille seg bak det forlik som de har tatt initiativ til? Hvis så er tilfellet, tror jeg de kommer til å tape på det. Som kjent har Fremskrittspartiet flere års trening allerede, og Høyre og Kristelig Folkeparti må vel regnes som nybegynnere i den forstand. Jeg må også si litt i forhold til Fremskrittspartiets bygdepolitikk, for det er vel slik at dersom den hadde blitt gjeldende her i landet, kunne egentlig ulven ha gått fritt. Det ville verken ha vært sau eller mennesker i Distrikts-Norge med en politikk som ikke har en distriktsprofil i det hele tatt. Men jeg registrerer igjen at retorikken til Fremskrittspartiet egentlig slår tilbake på dem selv i den helhetlige debatten som vi er avhengige av å ha i Stortinget.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-05-30:
Denne saken er uhyre interessant. Det vi nå er vitne til, er at Kristelig Folkeparti og Høyre forlater den politikken de har stått for tidligere, og som dannet grunnlaget for det såkalte rovdyrforliket, hvor Senterpartiet ikke var med. Når de to partiene nå legger seg på en annen tolking av bestandsmålet for ulv enn det som framgår av det nevnte forliket, innebærer det en ny holdning. Venstres standpunkt i dag belegger jo det. Som folkevalgte må vi fornemme hva som rører seg blant dem som berøres av vedtakene våre. Det må være en helt sentral pilar i den rød-grønne regjeringas samfunnssyn. Regjeringa må derfor snarest mulig starte arbeidet med å utmeisle en ny rovviltpolitikk, der bestandsmål og konfliktflater følger en klar og entydig linje, hvor holdningene til de mennesker som lever i rovdyrområdene, tillegges større vekt – ja større vekt. Det er en balanse vi står overfor, og i den balansen må synet, vurderingene og verdiene til de menneskene som lever i områdene, tillegges større vekt, for at vi skal få en utvikling som kan føre til kloke framtidsvurderinger. Alle i salen her er kjent med at det i Senterpartiets program står at vi er imot ynglende ulv i Norge. Hvorfor er vi det? Blant annet er vi imot det fordi det ikke er en genetisk unik ulvestamme som har tilhold i traktene Sverige/Norge. Tvert imot er det en ulvestamme som er en del av en betydelig finsk-russisk stamme, og det er et internasjonalt akseptert faktum. Spesielt har vi imidlertid et ansvar for fjellrev og rein, hvor vi har en annen genetisk situasjon. Til slutt: Fremskrittspartiets Tord Lien har trøbbel med eget program, som sier at en skal være for ynglende ulv i Norge. Det var et betydelig mindretall på landsmøtet i Fremskrittspartiet som var uenig i denne formulering, sjølsagt fordi en var uenig i at en i Norge skulle ha ynglende ulv. Derfor må folk lese Fremskrittspartiets program. Det programmet er vel ingen tilfeldighet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2006-05-30:
Når det temaet som vi har oppe her i dag, engasjerer folk veldig sterkt, tror jeg det har sammenheng med at det gjøres politiske vedtak på områder som er direkte relatert til biologiske fakta. De som da sitter nærmest og ser de biologiske faktaene, ser at det er et misforhold mellom hva som er naturens biologiske gang, og det en på politisk hold mener det burde være. Når jeg sier det, er det fordi det tidligere har vært gjort vedtak i denne salen om at ulv og beiting skal gå side om side, og det er noe som alle de som er berørt, vet ikke fungerer. Når jeg tar opp dette, er det fordi jeg følte behov for å lese fra Fremskrittspartiets program. Der står det: «I Norge bør det opprettholdes en rovdyrbestand av ulv, jerv, bjørn og gaupe.» Det kan ikke forstås annerledes enn at det skal gjelde både hunndyr og hanndyr av alle de nevnte arter. Når det fra Fremskrittspartiet her blir sagt at det ikke gjelder ynglende ulv, det gjelder bare ulv, er det ganske spesielt når det står i en sammenheng hvor det er nevnt både «ulv, jerv, bjørn og gaupe», og alle de artene har yngling som en del av det biologiske faktum. Det er ikke gjort noen unntak fra det. Det hadde vært en fordel om en her hadde kunnet tørre å si tydeligere hva som er de biologiske konsekvenser av de vedtak som blir gjort, og at en er oppriktig og ærlig i forhold til det. Det hadde ført til en mye større respekt. Dette gjelder rettigheter og bruk av arealer som en del av det, som er sentrale, og som dersom en blir fratatt det, sjølsagt må ha sin erstatning. Det er et av elementene. Men utgangspunktet mitt var forsøket fra Fremskrittspartiet på å si at en har en annen holdning til yngling når det gjelder ulv, i forhold til det som står om de andre artene. Det er ikke det som framgår av programmet, eller det som framgår av de biologiske realitetene.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-30:
En liten kommentar til Lundteigens kreative tolkning av Fremskrittspartiets partiprogram. Det går an å komme og spørre oss, så skal vi forklare ham alt. Det står «bør» ikke «skal» – det er en vesentlig forskjell. Jeg skal ikke legge meg opp i ulvens sexliv, men jeg respekterer lokal forvaltning av ulven. Hvis det er slik at samtlige områder i Norge ikke ønsker ulv, blir det sannsynligvis lite ulv i Norge med Fremskrittspartiets politikk. Det er helt klart, for det står «bør» være ulv, ikke «skal» være ulv. Hvis det er slik at mange områder ønsker ulv, f.eks. at Oslo-borgere ønsker ulv i Nordmarka, slik de ofte sier i meningsmålinger, ja, da har faktisk ulven en plass å være i Norge også. Det tror jeg vil være tilfellet, at det er en del områder der ulven ikke er til sjenanse for lokale innbyggere og derfor vil kunne leve godt. I de områdene der den går tett opp i befolkningen, må lokal forvaltning kunne si at her ønsker vi det ikke. Det er en annen ting jeg gjerne skulle hatt svar på. Sauebøndene er pålagt 16 ukers utendørsbeite. For de fleste er utmarksbeite eneste alternativ, for de har ikke store nok innhengninger til å la sauene gå innenfor gjerdet. Hvis det da blir en beitenekt, hva skal bonden gjøre? I Nationen den 26. mai sier sauebonde Kåre Kleiva at for han er det helt urealistisk å kunne gjerde inne store nok områder før beitesesongen begynner for å slippe sauene ut der. Erstatningene er altfor små til at han kan våge å slippe sauene sine ut. Uansett blir han da enten en lovbryter fordi han ikke tør slippe sauene ut på beite slik han er pålagt, eller han går økonomisk konkurs fordi hele buskapen hans – ikke hele, men opptil 40 pst., som statistikken sier – står i fare for å bli tatt av ulv eller annet rovdyr. Der er også noe jeg gjerne skulle hatt svar på fra regjeringspartiene, som sier at det forliket de har inngått, er så utrolig bra.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-30:
Jeg merker meg at statsråden sier at strenge miljøkrav kan gi konkurransefordeler, men det poenget som Fremskrittspartiet prøver å få fram i denne debatten, er at det ikke alltid gir konkurransefordeler. Av og til ser vi at strenge norske miljøkrav, som vi ikke finner maken til i andre land, og som heller ikke har noen lokale miljøkonsekvenser av betydning, faktisk medfører at industrien relokaliserer seg. Den flytter ut av Norge og etablerer seg i andre land, med de samme globale miljøutslippene. La oss se på Norske Skog. Norske Skog gikk ut i avisene den 3. mars 2005. Konserndirektør Ketil Lyng sa til Finansavisen at selskapet er et globalt selskap som må vurdere tilstedeværelsen i Norge hvis særordningene ikke endres. Og – jeg siterer: «Det vil alltid være et spørsmål hvor investeringene bør gjøres. Det taler ikke til Norges fordel i for mange sammenhenger å drive særpolitikk i det rammevilkår etablerer seg globalt.» Da er spørsmålet: Var det fornuftig av Norge ikke å inkludere treforedlingsindustrien i klimakvoteloven? Og vil eventuelt statsråden gjøre noe med dette som her er tatt opp?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-30:
Det er en viss tendens til å demonisere Fremskrittspartiets miljøsyn ved enhver anledning, istedenfor å forholde seg til det vi faktisk sier. Vi har vist til utfordringer som miljøpolitikken bringer med seg ved at det innføres særnorske ordninger av internasjonale miljøhensyn, på områder der det ikke er særlige miljøkonsekvenser å ta hensyn til lokalt. De innføres kun på grunn av f.eks. klimapolitikken. Så har jeg vist til utfordringene som Norske Skog tok opp, der de sier at særnorske krav, som gjør at de ikke får være med i treforedlingsindustrien, vil påvirke deres investeringsbeslutning i et globalt marked. Når det gjelder gasskraftverk, vet vi at krav om CO2-rensing på gasskraftverk fra dag 1 er et særnorsk krav, og vi vet at det er nok investorer – Mongstad, Lyse, Industrikraft Møre – for å ta tre konkrete eksempler, som sier at de kan få lønnsomhet i dette, men de kan ikke få lønnsomhet hvis de må ta hele eller mye av kostnaden ved CO2-rensingen. I og med at en ikke aksepterer Norske Skogs konserndirektør eller Hydro Årdals informasjonsdirektør som sannhetsvitner på hva konsernene mener, skal jeg referere til Rolf Terje Klungland, representanten fra Arbeiderpartiet, som sa at hvis det stilles krav om CO2-rensing, vil det bety at aluminiumsindustrien flytter ut, og det vil koste milliarder for norsk næringsliv. Det sa han i Aftenposten i februar i fjor, og da tror jeg at han faktisk mener det, men det er mulig at han også blir ekskludert fra dem en kan sitere i en debatt som dette. La meg understreke igjen: Det er ikke særnorske krav på alle områder. Det påstår ikke Fremskrittspartiet. Men det er trist at vi prøver å fornekte at det på noen områder faktisk er særnorske miljøkrav som har internasjonal betydning, men ikke lokal miljømessig betydning, miljøkrav som skaper negative effekter, og dermed kan være tungtveiende for om en virksomhet stenger eller ikke, og ikke minst for om de velger ikke å investere på ny. Derfor er det realitetene vi er opptatt av, det er altså de særnorske delene av miljølovgivningen, ikke om de er strenge eller ikke. Jeg kan godt ha verdens strengeste miljøregler, men jeg skal da vite at konsekvensene av de reglene ikke er at norsk industri bare flytter ut av landet, og at det opprettes tilsvarende produksjon i andre deler av verden, for da har en ikke oppnådd noe som helst miljømessig, og en har i tillegg hatt en veldig dårlig næringspolitikk. Det er det vi har sett på en del av disse områdene som har blitt tatt opp. Det er Hydro Årdal selv som sier at Regjeringens politikk på dette området har vært lite forutsigbar, og det er slike ting vi prøver å få rettet opp når vi fremmer dette forslaget. Kyoto-avtalen er et eksempel på at en kan få til internasjonale rammevilkår, der rammeverket i seg selv ikke er så verst. Det dekker ikke nok land til at Fremskrittspartiet synes det er godt, men det er positivt at en åpner for bruk av fleksible mekanismer mellom landene som gjør at en kan gjennomføre tiltak der de er mest nyttige i forhold til kostnadene. Men selv der har jo Regjeringen sagt nei, og innfører særnorske regler på f.eks. gasskraftverk.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-05-30:
Dette har vært en ganske interessant debatt, en debatt som delvis har vært preget av store ord fra begge sider. Men når representanten Ketil Solvik-Olsen fra Fremskrittspartiet bringer inn småkraftverk og andre problemstillinger i denne diskusjonen, blir det noen paradokser som det er vanskelig å følge, i alle fall politisk. Jeg har lyst til å minne alle partiene i denne salen om et par ting som jeg opplevde i fjorårets valgkamp i mitt hjemfylke, Nord-Trøndelag. Vi er ikke særlig plaget av ulv, men også vi har arten – etter hvert. Etter initiativ fra Senterpartiet ble det i valgkampen en debatt mellom alle de politiske partiene som drev valgkamp, og det var faktisk slik at det i Nord-Trøndelag ble inngått et forlik, et rovdyrforlik, som også ble fulgt opp i andre fylker. Både Høyre, Fremskrittspartiet, SV, Kristelig Folkeparti og Venstre var med i det forliket. Vi var hjertens enige om en del ting. Bestandstallene, altså rovdyrforliket, var ikke tema i det forliket. Fremskrittspartiet var altså også med på forliket, for å nevne det spesielt. Det vi var enige om, var at vi bl.a. skulle fokusere på å beholde de gamle erstatningsordningene. Vi var enige om at vi skulle jobbe med å endre nødvergeparagrafen. Vi var enige om at vi skulle jobbe for å få hurtigere uttak av skadedyr der det var vedtatt å ta ut dyr, altså et mer effektivt uttak. Vi var enige om at vi skulle sørge for å jobbe for å få bedre bestandsoversikt mv. Det var mange punkter som ble tatt opp, der partiene satte seg ned sammen og i fornuftige ordelag sa at dette her kunne vi bli enige om. Jeg synes på sett og vis at denne debatten blir vel mye preget av de store ord, for det er faktisk slik at vi fortsatt bør kunne jobbe sammen om disse tingene. Jeg har lyst til å understreke at det også er årsaken til at man i regjeringserklæringen fikk inn disse elementene som noe Regjeringen skulle jobbe med. Jeg er veldig glad for at miljøvernministeren i dag så klart påpeker at hun skal følge opp dette, både dette med nødvergeparagraf, erstatningsordninger og hurtig uttak av skadedyr osv. Det er også helt åpenbart at det kravet vi har til Regjeringen og Miljøverndepartementet, som utøver politikken på dette området, er at når bestandstallet blir slik at det går ut over beiting, beitedyr og livskvaliteten til folk, skal en iverksette tiltak.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2006-05-30:
I motsetning til Fremskrittspartiets Per Roar Bredvold får vi mer balanserte uttalelser fra Høyres Gunnar Gundersen, og de kommer fra det samme fylket og samme området. Bredvold påpeker at Senterpartiet ikke blir med på dette forslaget. Selvsagt gjør vi ikke det. Han påpeker at det gir dårlig distriktspolitikk, og det fører til dårlig livskvalitet. Distriktene lytter man ikke til, understreker han også i sitt siste innlegg. Det er også slik – jeg har lyst til å understreke det – at rovdyrpolitikken har nær sammenheng med landbrukspolitikken ellers. Jeg har lyst til å påpeke at det er ingen andre partier som har en mer distriktsfiendtlig landbrukspolitikk enn Fremskrittspartiet. Det er ingen andre partier som stiller større omstillingskrav til landbruksnæringen enn Fremskrittspartiet. Ingen andre partiers politikk vil, hvis den blir gjennomført, føre til større avfolkning av distriktene, grenseområdene, enn Fremskrittspartiets politikk, hvis den gjennomføres. Jeg har lyst til å nevne det når en påpeker den såkalte distriktsfiendtlige holdningen til Senterpartiet. Vi jobber fortsatt for å sikre distriktene gjennom landbruksavtaler og gjennom en balansert rovdyrpolitikk, der vi har gått inn på kompromisser. Det blir arbeidet vårt framover, og det skal vi stå for.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2006-05-30:
Rammebetingelsene for industrien er viktige. Det er viktig med forutsigbare rammebetingelser, og da kanskje i første fase de økonomiske rammebetingelsene. Likeledes er kraftprisene viktige. Det er viktig også hvordan en behandler og bruker andre naturressurser, f.eks. gassen, etter hvert som industrien kan ta den mer i bruk. Men det er klart at vi ikke kan være med på å legge til rette for industrien ved å si nei til miljøkrav og også nei til særskilte miljøkrav i Norge. Faktum er at vi ikke er urimelige i dette landet når vi setter krav til industrien. Det foreligger faktisk ganske grundige, saklige og nøkterne vurderinger bak de kravene som settes. Det er ingen urimelighet bak dem. Vi får teknologi gjennom de kravene som settes, og vi får totalt sett et bedre miljø. Selv kommer jeg fra Grenland, som er et godt eksempel på nettopp at miljøkrav ikke gir den usikkerheten som Fremskrittspartiet hevder, bl.a. gjennom forslaget. Det gir faktisk gode miljøgevinster, men også betydelige økonomiske gevinster for industrien. Jeg anbefaler på det sterkeste og varmeste Ketil Solvik-Olsen å ta en tur til Grenland og besøke industrien og høre hva industrien selv sier, i det området hvor en har forent miljøkrav med også å tjene penger, og samtidig sørget for at beboerne har det rimelig greit. Så sier Ketil Solvik-Olsen at han ønsker å ta et oppgjør med symbolpolitikken. Men det er jo ikke det Fremskrittspartiet gjør gjennom forslaget. Tvert om, de framhever nok en gang symbolpolitikkens effekter og bruker Hydro og Søderberglinjen i Årdal som ett eksempel. Her er Hydro tilbudt teknologi fra Elkem på Lista, som kunne medført at de kunne drevet med Søderberg-teknologien videre på en enkel og grei måte innenfor de miljøforpliktelsene som foreligger. Men Hydro har altså takket nei. Så blir Norske Skog tatt fram som det andre eksemplet, og det blir vist til Union. Det er faktisk sånn at Union som bedrift i Norske Skog-konsernet aldri har betalt CO2-avgift. Det er faktisk feil det som representanten Solvik- Olsen hevder. Så sier han at det handler om rammebetingelsene og situasjonen for Norske Skog. Jeg har lyst til å påpeke hva Oksum sa, og han understreket det i saken om nedleggelsen av Union i Skien, at dette handler ikke om myndighetenes rammebetingelser, men om et marked som de ville styre ene og alene selv. Så det er direkte feil bruk av sitater og direkte feil vinkling i forhold til det som er forslaget. Dette er altså ikke et forslag som tar et oppgjør med symbolpolitikken, men et forslag som tvert om forsterker denne. Det er faktisk det det handler om. Det er økonomisk forutsigbarhet, utnyttelse av naturressursene og aktive myndigheter som bidrar til industri og næringsutvikling.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2006-05-30:
Statsråden sa i sitt innlegg at Regjeringen vil føre en restriktiv politikk på dette området. Jeg vil vise til evalueringsrapporten for Hattfjelldal, der det bl.a. står at løypenettet har liten eller ingen påvirkning på sårbar natur og på miljøet. For mange innlandskommuner er snøscooteren nesten å sammenlikne med fritidsbåten for kystbefolkningen enkelte steder i Norge. Vi vet også at mange distriktskommuner sliter med fraflytting, og at både Sverige og Finland har langt mer liberale regler for snøscooterbruk i forbindelse med turisme og lokal næringsutvikling. Ser ikke statsråden at enkelte kommuner når det gjelder forvaltning, vil ha en klar fordel av å få bestemme mer av hvordan man vil legge opp snøscooterpolitikken, hvor man vil legge løyper for rekreasjonskjøring og turisme og for å utvikle næringslivet? Ser ikke statsråden ganske klart at mange distriktskommuner som sliter med å utvikle næringsliv, som sliter med fraflytting, vil ha fordel av å få bestemme over dette regelverket selv? Og til slutt: Hva skjer med de syv–åtte kommunene som har vært med i forsøket, etter at forsøket avsluttes for godt?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2006-05-30:
Vi som kommer fra distriktene, har et nært og sterkt bånd til naturen vi lever i. Nærhet til naturen er et av våre sterkeste fortrinn. Men byråkrater og folk i Oslo – og også i denne salen – har lagt en rekke begrensninger for muligheten til å ta i bruk og nyttiggjøre seg denne naturen. Regjeringen vil at folk skal kunne bo der de selv ønsker. Skal det være mulig, er to faktorer spesielt viktige. Det ene er arbeid, og det andre er trivsel. Bruk av snøscooter egner seg godt som et eksempel for å beskrive dette. Namsskogan og Røyrvik er to små, næringsfattige kommuner i Indre Namdal i Nord-Trøndelag med negativ befolkningsutvikling. Begge kommunene har store utmarksområder. De satte i gang sitt scooterprosjekt på samme tid som det nasjonale forsøksprosjektet vedrørende motorferselsloven ble igangsatt. De har i flere år jobbet for å opprette en snøscootertrasé for rekreasjonskjøring. Tiltaket ses der på som en av de viktigste enkeltfaktorene for et levedyktig helårs næringsliv i kommunene. Samtidig opplever de en sterk konkurranse fra Sverige. Aktørene ønsker ikke her et frislipp av motorisert ferdsel i utmark, og ønsket om lovhjemmel etter plan- og bygningsloven kan vel heller ikke akkurat betegnes som noe frislipp. Løypa går langs skogsbilveier og vanlige bilveier, noe som både øker sikkerheten og reduserer naturinngrepene. Det berører dermed heller ikke områder definert som villmark. Dette er tiltak som også er viktige i forhold til den andre faktoren, nemlig trivsel og bolyst. Et tilbud om rekreasjonskjøring med snøscooter ses på som en viktig trivselsfaktor og et argument for bosetting i alle aldersgrupper. Også eldre folk ser på dette som en mulighet til å komme seg ut i naturen og nyte opplevelsene den kan gi. Og funksjonshemmede kan føle seg tryggere ved at de får kjøre på ferdig preparerte løyper. Vi i distriktene har forståelse for at en slik endring må vurderes grundig, og at prosjektet må gjennomføres i tilstrekkelig tid. Samtidig må ikke slike prosjekter forsinkes for mye. Jeg mener at forslaget fra Fremskrittspartiet er fullstendig bortkastet, da man egentlig allerede vet nok. Et slikt vedtak kan faktisk være med på å forsinke hele prosessen. Det som er viktig nå, er at de ansvarlige får opp farten, og at Regjeringen er rask på avtrekkeren når rapporten forelegges.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2006-05-22:
Representanten Lena Jensen gjorde et poeng av at Fremskrittspartiets forslag ville komme inn under reklameforbudet i markedsføringsloven hvis politikk kom derunder. Nå er jeg litt usikker på om det er Lena Jensens innlegg her som vil falle inn under den kategorien, eller om det er Fremskrittspartiets forslag. Jeg heller nok til det første. Representanten Jensen sa at fritt skolevalg vil ikke føre til en bedre skole, det vil prioritere eliten, og det er ikke bra for elever flest. Nå hørte vi nettopp representanten Gåsvatn redegjøre for hva elevenes oppfatning av dette er. Men til tross for dette kommer altså Lena Jensen ikke med noen faglige argumenter fra denne talerstolen. Det er et politisk prinsipp Lena Jensen gir uttrykk for, ikke noen faglig argumentasjon. Jeg nevnte i mitt innlegg at Vestfold har hatt fritt skolevalg i mange år. De har også hatt et rødt flertall, ispedd litt gult, i to år. Ikke én gang har det frie skolevalget blitt utfordret – ikke én gang. Jeg er glad for at Vestfold SV ikke har lyttet til Lena Jensens innlegg fra talerstolen i dag. Lena Jensen sier at hun vil ikke overkjøre lokale folkevalgte. Jeg forstår at det er SVs vinkling på det. Vi mener at lokale folkevalgte ikke skal få kjøre over den enkelte elevs rettigheter, og det er nok mye av forskjellen på Fremskrittspartiets og SVs politikk. Og for ikke å forsvinne helt fra Vestfold, så får altså nesten 90 pst. av elevene i Vestfold oppfylt sitt førstevalg både når det gjelder skole og linje. Det er høyt i nasjonal sammenheng. Det er ikke slik, som representanten Jensen forsøker å fremstille det som, at det er en rett for alle å gå på nærskolen. Det er ikke sånn. Det er karakterbasert opptak til nærskolen også, selv der det ikke er fritt skolevalg. Bare da gjelder karakterbasert opptak linjene. Ellers vil jeg bemerke at det er veldig positivt at statsråden gir uttrykk for at han vil komme tilbake til Stortinget med en generell gjennomgang av drop out-situasjonen i videregående skole. Den er dramatisk. Vi vil da også kunne komme nærmere tilbake til om det er en sammenheng mellom fritt skolevalg eller ikke og drop out-prosenten i det enkelte fylket. Så jeg ser frem til den gjennomgangen.