trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Dette er en sak som også mange stortingsrepresentanter fra regjeringspartiene har vært opptatt av å jobbe med og få på plass, et tillegg til dagens ordning. Gode DNA- og sporanalyser er viktige for å få dømt kriminelle og økt rettssikkerheten både for tiltalte og fornærmede. Stadig forbedret teknologi og institusjoner som jobber aktivt for å samle inn DNA, øker mulighetene for å bruke DNA-analyser til å avsløre rett gjerningsperson. Det er et viktig arbeid, og det er viktig at det skjer raskt nok til å tilfredsstille rettsvesenets behov. Spesielt vil jeg peke på behov for innsamling og analysering av DNA-spor i voldtektssaker. Svært mange voldtektssaker blir henlagt, eller blir aldri anmeldt fordi så mange saker henlegges på grunn av bevisets stilling. Avdeling for rettsmedisinske fag ved Oslo universitetssykehus, tidligere Rettsmedisinsk institutt, RMI, har i dag ansvaret for DNA- og sporanalyser til rettsmedisinsk bruk og skal fortsatt utføre slike analyser. Det er viktig at avdeling for rettspatologi og klinisk rettsmedisin ved OUS beholder et tilstrekkelig volum av DNA-analyser, noe som er nødvendig for å opprettholde dagens kvalitet og kompetanse. Det er viktig at OUS bør kompenseres for de faktiske kostnadene for DNA-analysene som blir utført på oppdrag fra Justisdepartementet, er en merknad fra regjeringspartiene i innstillingen. Jeg merker meg at Den rettsmedisinske kommisjon mener at det i alle typer rettsmedisinsk sakkyndig virksomhet må være mulighet for fornyet vurdering. Kommisjonen viser til at rettsgenetikk er det eneste rettsmedisinske fagområdet i Norge der denne muligheten ikke finnes i dag. Kommisjonen mener forslaget om et nytt fagmiljø ved Universitetet i Tromsø vil styrke rettssikkerheten, mulighetene for rekruttering av fagfolk og forskning og utvikling av fagene som helhet i Norge. Høringssvaret fra overgrepsmottaket ved St. Olavs hospital er også vel verdt å bite seg merke i, hvor det vises til økning i antall henvendelser fra personer utsatt for vold eller voldtekt, som også øker behovet for rettsgenetiske analyser. Jeg mener at det er et offentlig ansvar å sikre gode rettsgenetiske tjenester i landet, men regjeringspartiene er nok ikke helt enig med deler av opposisjonen, som mener at dette bare kan utføres av offentlige tilbydere. Jeg hører og leser at flere har tatt til orde for at Norge trenger flere aktører som leverer rettsgenetiske tjenester, og jeg synes også det er viktig å påminne om at private medisinske laboratorier har bistått det offentlige helsevesenet med å håndtere sensitive opplysninger i over 70 år. Det er i hvert fall positivt at man nå får et tilbud til, og legger til rette for det. Og i hvert fall for Fremskrittspartiet er det sånn at vi liker ikke monopoler, enten de er private eller offentlige, og derfor synes vi det er bra at man nå får et tilbud ved siden av.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Kristelig Folkeparti vil at folk skal slippe passiv røyking, og vi mener at det må være et klart mål å hindre at en ny generasjon begynner å røyke. Kristelig Folkeparti har fremmet dette forslaget sammen med Arbeiderpartiet og SV nettopp fordi vi ønsker endringer i tobakksskadeloven. Røyk er en av hovedårsakene til plutselig død. Røyk er en av årsakene til flest tapte leveår. Derfor er dette et utrolig viktig folkehelsetiltak. Tobakksskadeloven, for de fleste kjent som «røykeloven», har vist seg å ha en kjempeeffekt på folkehelsen. Nå er det på tide å utvide loven for å hindre at en ny generasjon blir avhengig av tobakk, og for at folk i større grad enn i dag skal beskyttes mot tobakksskader som følge av passiv røyking. Kristelig Folkeparti er veldig glad for at alle partier i komiteen unntatt Fremskrittspartiet i dag vil fatte vedtak der Stortinget ber regjeringen utrede og fremme forslag om endringer i tobakksskadeloven med mål om å hindre at en ny generasjon blir avhengig av tobakk, og med mål om å gjøre flere arenaer i samfunnet tobakksfrie og å styrke vernet mot passiv røyking. Kristelig Folkeparti har for sin del pekt på at vi ønsker flere røykfrie soner, slik at folk som ikke røyker, kan slippe å utsettes for andres røyking. Hva Stortinget vil samle seg om av nye tiltak for å nå målene, vil vise seg når regjeringen kommer tilbake igjen med forslag for Stortinget. Så vil noen spørre om hvorfor det er behov for en strengere regulering. Selv om Fremskrittspartiet er imot og var imot røykeloven i sin tid, og også i forrige periode var imot å få nøytrale tobakkspakker, vet vi at dette er et riktig ansvar å ta for folkehelsen. Vi vet at det kan være med og forebygge, det kan være med og forhindre skader, i stedet for å reparere skader. Dessuten er det viktig å ha med seg at passiv røyking er noe vi ikke velger. Vi mener at en persons frihet til å røyke hvor som helst, ikke kan trumfe en annen persons frihet fra passiv røyking. Kristelig Folkeparti ved Dagfinn Høybråten gikk i front, var modig og bidro til store endringer i tobakksskadeloven. Resultatet er en sterk nedgang i røyking i Norge, den mest dramatiske nedgangen i røyking i hele OECD. Røykeforbudet er med på å forklare mye av de nye generasjonenes holdning til røyk og at de røyker mindre. Men det fratar ikke oss ansvaret for å gå videre på den veien, for det er en av de største folkehelseutfordringene vi har, og som det er rimeligst å ha tiltak på med best effekt. Med bakgrunn i dette står vi bak det som er innstillingen fra komiteen.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Saken handler om direkte elektronisk innsyn i barns psykisk helse-journaler. Komiteen har avholdt høring i saken, der Forandringsfabrikken, Press og Norsk Psykologforening deltok. I tillegg har Den norske legeforening og Norsk barne- og ungdomspsykiatrisk forening sendt inn høringsuttalelser. Komiteen er enig om at barn og unge som har det vondt, skal få hjelp, og det er helt avgjørende at både ansatte i barne- og ungdomspsykiatrien og systemene skaper tillit og trygghet. Det er viktig å sikre at informasjon som deles, ikke går videre uten samtykke og uten at barnet er med på å styre dette. I lovverket vektlegges foreldreansvaret, og det er viktig at foreldrene får informasjon for å kunne følge opp ungen sin på best mulig måte. Samtidig er det svært uheldig dersom barn som har behov for å snakke fortrolig med behandler, unnlater å gjøre det fordi de ikke er trygge på at informasjonen ikke går videre til foreldrene. Flertallet understreker i innstillingen at vi må forsikre oss om at systemene er gode nok. Flertallet understreker at det er viktig å ha gode rutiner, og at det må sikres høy bevissthet blant fagfolk. Helsepersonell må også gis grundig opplæring i unntaksbestemmelsene for å unnta informasjon fra foreldrene, og det må legges til rette for at helsepersonell både har tid og rom til å gjøre disse viktige vurderingene. Komiteens tilråding er at representantforslaget ikke vedtas. Tilrådingen fremmes av Arbeiderpartiet, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. To mindretallsforslag fremmes. For Kristelig Folkepartis del viser vi til Psykologforeningens høringsuttalelse, som peker på at hovedutfordringen er at journalreglene i dag er formulert slik at man har plikt til umiddelbart å nedtegne informasjon fra timene, og at når journalsystemet er rigget slik at man umiddelbart får elektronisk innsyn, utfordrer det prinsippet om at man må ha mulighet til reelt å ivareta unntaksbestemmelsene om foreldrenes innsyn – for å ivareta nettopp barnets hensyn når en er utrygg på om foreldrene faktisk vil en vel når det gjelder det de har å fortelle til sin behandler. Med dette tar jeg opp mindretallsforslaget fra Kristelig Folkeparti.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Bakgrunnen for dette representantforslaget er en bekymring for at vi ikke klarer å sikre kvaliteten i spesialistutdanningen for leger uten forpliktende minimumskrav til læringsaktiviteter i spesialistutdanningen for leger. Dette er ikke noe nytt forslag fra Kristelig Folkepartis side. Vi hadde et lignende forslag også i forrige periode. Når Kristelig Folkeparti har sett et behov for å uttrykke bekymring for at læringsaktiviteter forankret i anbefalinger og normerende dokumenter ikke vil være et sterkt nok virkemiddel for å sikre en nasjonal minimumsstandard for realkompetanse hos spesialistene, er det fordi det er kvaliteten i helsetjenestene dette til syvende og sist går ut over. Vi mener det er grunn til å lytte til fagmiljøene i denne saken, og vi mener at prosedyrelistene må være obligatoriske for å sikre standardisering og kvalitet i spesialisttilbudet. Til syvende og sist vil det gå ut over kvaliteten i hele landet hvis vi ikke får et likt grunnlag. Kristelig Folkeparti er likevel glad for at en samlet komité i innstillingen uttrykker enighet om at obligatoriske minimumskrav til gjennomføring av læringsaktiviteter er en forutsetning for å sikre kvalitet i utdanningen og et nasjonalt utdanningssystem der alle spesialister i en spesialitet oppnår samme praktiske og teoretiske kjernekompetanse og en felles faglig basis for sin yrkesutøvelse. En samlet komité slår fast at pasientene må kunne forvente at spesialister i et fagområde har samme kjernekompetanse og grunnleggende ferdigheter, uavhengig av hvor i landet de utredes og behandles. Komiteen understreker også at det påligger helseministeren som eier av sykehusene å sikre en nasjonal standardisering av ferdighetstrening i spesialistutdanningen som en forutsetning for å ivareta kvalitet og pasientsikkerhet og unngå uønsket variasjon. Derfor er det et paradoks for meg når vi er så tydelige i merknader, at vi ikke er like tydelige i vedtak.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2018-06-12:
Jeg vil fortsette litt der som forrige replikant sluttet, og der statsråden sluttet å svare. Det gjelder når det er en fadder, en erfaren lege eller en erfaren kollega, som skal bedømme en, om en er blitt ferdig, og da skal han bruke de ulike listene for å se det. Ser statsråden at ulike faddere kan vurdere ulikt, og at man dermed kan få ulik kvalitet, fordi de legger vekt på ulike ting, og vi får ulike doktorer ut i andre enden, som pasientene skal forholde seg til?
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-06-12:
Det er noe sunt over røykedebattene vi tidvis har og har hatt her til landet de siste tiårene. Det har nesten vært unison enighet om at begrensninger i tobakksbruk er et politisk ansvar, ikke bare et ansvar som skal dyttes over på hver enkelt. Noen av oss har vært igjennom røyking på fjernsynet – på lufta, til det ikke var luft igjen – røyking på fly, røyking på tog – via illeluktende røykerom til spissrotgangen av røykende pasienter som andre pasienter måtte møte på vei til sykehuset. Vi har vært gjennom tobakksfabrikantenes iherdige forsøk på å diskreditere ugjendrivelige vitenskapelige bevis. Det er nå heldigvis slutt på den tiden da legen røykte på sitt kontor. Og ved hver debatt har vi hørt at nå er det nok. Forslaget fra SV er godt og får heldigvis flertall. Nå må vi ta et nytt skritt i retning av et røykfritt samfunn. Det står altså ikke et eneste ord om formynderi i det forslaget som blir vedtatt i dag. Min visjon er at kanskje når vi en gang dit at selv debattene om tobakk går opp i røyk. Nå er det bare noen få bremseklosser igjen før vi når dit.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-06-12:
Først vil jeg gjerne takke forslagsstillerne for å ha tatt opp et viktig tema – det er vel andre gang i dag jeg gjør det – som også ble grundig debattert i forrige periode, da loven ble endret. Det skader ikke at dette temaet tas opp med jevne mellomrom. At barns beste er, og skal være, et grunnleggende hensyn, er det full enighet om. Vi er også enige om at foreldre må kunne ivareta foreldreansvaret og dermed ha journalinnsyn i de fleste tilfeller. Heldigvis har de fleste barn i Norge omsorgsfulle foreldre. Det gjør at elektronisk innsyn i mange tilfeller er temmelig uproblematisk, særlig innenfor somatikken. Så blir det straks litt mer problematisk når foreldre gis innsyn i journaler som kan inneholde informasjon fra barnet som enkelte foreldre ikke bør ha innsyn i. Innen psykisk helsevern for barn og unge er det hevet over enhver tvil at en rekke barn og unge sliter nettopp på grunn av egne foreldre, enten det dreier seg om seksuelle overgrep, psykisk vold eller annen omsorgssvikt. Det kan også være andre tungtveiende grunner til at foreldre ikke bør ha innsyn. Derfor er det bra at loven har unntaksbestemmelser som gjør at barns beste kan ivaretas, og det blir særdeles viktig at lovverket praktiseres riktig i alle aktuelle tilfeller. Det er bra at vi år for år styrker barns rettsstilling i Norge. Dagens debatt dreier seg i virkeligheten om hva som skal være hovedregelen, og hvor unntaksbestemmelsen skal være forankret. Men i sak er det i realiteten svært liten forskjell mellom partiene i synet på hva som er til barnets beste. Det opplever jeg som en styrke når det gjelder barns personvern. Bestemmelsene står seg godt slik de nå er formulert.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2018-06-12:
Jeg har lyst til å knytte noen bemerkninger til synspunkter som kom fram under høringen i denne saken. Jeg vil ikke at det skal etterlates et inntrykk av at det er vesentlig uenighet mellom komiteen og noen av høringsaktørene. Tillit og trygghet er grunnleggende viktig for å lykkes med behandlingen innen psykisk helsevern. Det gjelder uansett alder. Jeg har derfor stor respekt for det barn og unge med erfaring fra hjelpeapparatet selv sier, at det er livsviktig at barn med vonde opplevelser grunnet egne foreldre kan føle seg helt trygge på at informasjon ikke deles med foreldrene. Hvis ikke denne grunnsteinen er på plass, er det helt sikkert at vi ikke vil lykkes med å hjelpe barnet. Akkurat dette perspektivet kommer godt fram i høringsuttalelsene fra bl.a. Forandringsfabrikken, Press og Norsk psykologforening. Ellers er jeg helt enig med statsråden når han betoner at det her er snakk om holdningsendringer og bevisstgjøring. Helsepersonell må gjennom samtaler med barnet alltid vurdere grundig om informasjonen kan og bør deles med foreldrene, og det må være enkelt å gjennomføre unntakene fra foreldrenes innsynsrett. Selv om helsepersonell plikter å gjøre disse vurderingene, er det dessverre mange tilfeller der foreldre har fått informasjon de ikke skulle ha. Det er svært alvorlig for det enkelte barn, men også for tilliten til hele den delen av hjelpeapparatet som skal være der for de utsatte barna. Vi må derfor følge nøye med på at elektronisk innsyn ikke på noen måte svekker denne tilliten, noe denne debatten også er med på å sikre, selv om det ikke vedtas noen endringer i loven her i dag.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Selv om vi har oppnådd gode resultater i det tobakksforebyggende arbeidet i Norge, er det behov for å styrke innsatsen på enkelte områder. Fortsatt er røyking den viktigste enkeltårsaken til sykdom og for tidlig død, og fortsatt bruker totalt sett over én million nordmenn tobakk. Departementet er godt i gang med arbeidet med en ny tobakksstrategi, og jeg tar sikte på å legge den fram i løpet av høsten. Jeg støtter det synet at vi må vurdere nye og effektive tiltak for å redusere tobakksbruken. Jeg vil imidlertid minne om at lovregulering ikke er det eneste virkemidlet for å oppnå dette. Erfaringer viser at det er viktig med bred innsats hvor tiltakene virker i sammenheng og forsterker hverandre. Andre viktige virkemidler er f.eks. skoleprogram, informasjons- og holdningskampanjer, hjelp til tobakksavvenning osv. Når det gjelder det konkrete forslaget om mulig endring i tobakksskadeloven, er dette noe jeg vil vurdere nærmere i strategiarbeidet mitt. At vi må forsøke å hindre at barn blir avhengig av tobakk, er det tverrpolitisk enighet om, at barn må beskyttes mot passiv røyking likeså. Ingen er uenig i at de som ønsker hjelp til å slutte, må få det. Det er i utgangspunktet ikke i tråd med Fremskrittspartiets politikk å fastsette lovreguleringer som begrenser enkeltmenneskers frihet, men når det gjelder tobakksbruk, må vi huske på at denne friheten er begrenset av en sterk fysisk og psykisk avhengighet. De fleste begynner med tobakk som mindreårige og forstår ikke konsekvensene av sine valg. Som folkehelseminister forvalter jeg regjeringens tobakkspolitikk, og den går ut på at man heller enn å gripe inn i folks frihet bør regulere tobakksvarene og tobakksindustrien. Jeg registrerer imidlertid at stortingsflertallet ønsker at det utredes en utvidelse av røykeforbudet. Det er et viktig prinsipp for meg at den enes frihet ikke går på bekostning av andres. Å utsette og eksponere barn for tobakksrøyk er ikke en frihet som det er verdt å verne om. Jeg har således ikke motforestillinger mot å vurdere endringer i tobakksskadeloven, men jeg mener at de ulike tiltakene bør ses i sammenheng i den nye tobakksstrategien. Slik kan de virke best. Målet er vi uansett enige om, ønsket om en tobakksfri ungdomsgenerasjon.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Selvfølgelig.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
Det er svært gledelig at Stortinget i dag slår fast at Rettsgenetisk senter ved UiT skal kunne utføre DNA-analyser for bruk i strafferettspleien, og at RGS forblir underlagt UiT som et uavhengig fagmiljø, der sammenhengen mellom forskning, utdanning og praktisk rettet analysearbeid blir ivaretatt. Det er et bredt sammensatt og kompetent akademisk miljø i Tromsø som skal forske, som skal utdanne rettsmedisinere, og som skal ha et tredje ben å stå på, som er den praktiske analyseoppgaven. De tre tingene henger sammen for at vi skal få det akademiske miljøet vi trenger for å forske, utdanne og gjøre analyser. Stoltenberg II-regjeringa la fram DNA-reformen i 2008 og opprettet Rettsgenetisk senter. Stortinget bestemte da at RGS skulle ha ansvar for forskning og utdanning samt være et supplerende miljø for DNA-analyser til bruk i strafferettspleien. Et partssammensatt utvalg utredet ulike modeller for det rettsmedisinske arbeidet i Norge. I tre av de fire modellene som utvalget skisserte, ble RGS anbefalt som et nasjonalt miljø nr. 2 for å levere DNA-analyser. Da Politidirektoratet evaluerte DNA-reformen, konkluderte de i 2013 med at DNA-reformen hadde hatt en klar positiv betydning for politi, påtalemyndighet og domstoler. Men man understreket også at det trengtes økt analysekapasitet og bedre opplæring. Dagens representantforslag om at RGS skal kunne få utføre DNA-analyser for bruk i strafferettspleien, har lenge hatt flertall både i Stortinget og i de rettsmedisinske miljøene. I tillegg til Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet har både Venstre og Kristelig Folkeparti åpent støttet forslaget, der vi også tar til orde for en høyst nødvendig oppdatering av politiets IKT-systemer for å betjene flere analysesystemer. Det er gledelig at et enstemmig storting i dag sier at Rettsgenetisk senter skal ha en spesiell plass som aktør for DNA-analyse. I tillegg til å være akkreditert for å levere DNA-analyser trenger RGS nettopp denne praktiske oppgaven for å være det komplette utdannings- og forskningsmiljøet som det er bestemt at det skal være. Det er et bredt sammensatt, kompetent akademisk miljø i Tromsø som skal forske, utdanne rettsmedisinere og ha det tredje benet å stå på. Derfor ser vi med glede på dagens innstilling og vedtak.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
La meg for det første si at jeg oppfatter innstillinga fra flertallet i komiteen og det vedtaket Stortinget skal gjøre i dag, som mer enn bare «å teste ut» Tromsø. Men jeg har et spørsmål med bakgrunn i at både Høyre og Fremskrittspartiet i sine merknader viser til at også private kommersielle aktører kan gjøre DNA-analyser, og at man ikke utelukker det. Justisministeren og representanten Hoksrud tok det også opp i dag i sine innlegg. Det er slik at det å åpne for private tilbydere også kan bety at oppdraget må ut på anbud i hele EØS-området, og tidligere justisminister Amundsen svarte i november 2017 på det i spørsmål i spørretimen. Da sa han at det er et faktum at «i det øyeblikket man går ut til flere tilbydere i et marked, vil man også kunne utfordre EØS-reglene dersom man ikke samtidig åpner for konkurranse på tvers av landegrenser». Hvordan ser justisministeren på at man, når han ikke vil utelukke private aktører, da også vil kunne måtte endre dagens organisering på grunn av EØS-anbud?
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Regjeringen er enig med representantene i at det bør åpnes for flere leverandører av DNA-analyser. Samtidig må det til enhver tid være tilstrekkelig analysekapasitet hos én leverandør av slike rettsmedisinske analyser. Analysene må også ha god kvalitet og utføres på en slik måte at de ivaretar de rettssikkerhetsmessige hensyn. En viktig forutsetning for regjeringen når det skal åpnes for at flere kan utføre DNA-analyser for bruk i straffepleien, som et supplement til Avdeling for rettsmedisinske fag ved Universitetet i Oslo, er derfor at kommunikasjon og behandling av informasjon skjer på en sikker og betryggende måte. Det gjelder enten analyselaboratoriene er private eller offentlige. Regjeringen har vært opptatt av ikke å skille mellom offentlige og private leverandører, så lenge disse er akkreditert og kravene for øvrig er tilfredsstilt. For regjeringen innebærer ikke dette en preferanse for bruk av private framfor offentlige leverandører. Det utelukker heller ikke en framtidig privat leverandør. Det viktige for regjeringen er at resultatet og det faglige arbeidet holder riktig nivå og utføres innenfor forsvarlige og betryggende rammer. Rettssikkerhet og kvalitet står helt sentralt og tilsier stabilitet og forutsigbarhet. Trygghet for at tjenestene leveres i rett tid med god kvalitet, må derfor også gjelde i overgangsperiodene fram til bruk av flere. Den erfaringen og kompetansen på DNA-analyser i straffesaker som Avdeling for rettsmedisinske fag har bygget over tid, må ha sin plass og utnyttes godt i det videre arbeidet. Jeg har merket meg at en enstemmig komité er enig i det. Jeg mener det er for tidlig å si hvilket omfang Rettsgenetisk senter ved Universitetet i Tromsø eventuelt kan levere. Ifølge rapporten det vises til fra 2013, trengte RGS mer utstyr og bemanning dersom det skulle tilbys større deler av analysevolumet som i dag ivaretas ved Oslo universitetssykehus. Tilstrekkelig volum av DNA-analyser er også nødvendig for å opprettholde dagens kvalitet og kompetanse ved Oslo universitetssykehus. Dette er en vurdering som må gjøres. En påfølgende nedskalering av det eksisterende kompetansemiljøet til fordel for oppbygging av et nytt offentlig miljø vil ikke nødvendigvis gi mer kostnadseffektive løsninger, kapasitet eller bedre kvalitet, men det vil være et viktig supplement. Rapporten utarbeidet i 2013 vil selvsagt inngå i vurderingen. Jeg vil i samarbeid med helse- og omsorgsministeren og forsknings- og høyere utdanningsministeren gjøre en vurdering og legge en plan for arbeidet.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Det vi i denne omgang vil, i tråd med Stortingets mulige vedtak, er å legge til rette for at Universitetet i Tromsø, i tillegg til Universitetet i Oslo, skal gjøre det. Det foreligger ingen andre planer for tiden. Det som var viktig for meg å understreke, er at det viktige for regjeringen er kvalitet, det er rettssikkerhet, det er personvern – at det er det som må ligge til grunn ved valg av leverandører. Men sånn som det nå ligger an, legger vi opp til en plan for å få Universitetet i Tromsø med på DNA-analyser.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Som sagt foreligger det ingen slik plan. Det jeg bare understreker her, er at når vi ser langt inn i framtiden, vil jeg ikke utelukke noe, men det må stilles krav til kvalitet, rettssikkerhet og personvern. Men igjen, jeg tror det er viktig å understreke at når vi på et eller annet tidspunkt får dette med Universitetet i Tromsø på plass, vil vi vinne mye erfaring både med hensyn til volum, kvalitet og de rutiner som skal være på plass. Når vi har vunnet den erfaringen med å ha en leverandør til, er det naturlig å se om det er riktig å gå videre, men på dette tidspunktet foreligger det ingen planer om å gå videre, annet enn å teste ut Tromsø, ha to leverandører og kunne måle dem opp mot hverandre og vinne erfaringer.
Tor Mikkel Wara (Fremskrittspartiet), 2018-06-12:
Det vi ønsker å få i gang på Universitetet i Tromsø, er ikke en test for å se om Tromsø fungerer, men det er en test i den forstand at vi vinner erfaring på hvor mange miljøer det kan være riktig å ha. Det kan godt hende at konklusjonen da er at det er riktig bare å ha to miljøer, det kan godt hende det er riktig å ha flere miljøer. Om det er offentlig eller privat regi, tar vi ikke stilling til – vi bare sier at vi ikke utelukker noe. Igjen: Jeg ser utfordringen med anbud. Det er derfor vi i denne omgangen bare ganske enkelt sier at vi legger vekt på rettssikkerhet, på personvern og på kvalitet. Og så tar vi nå det skrittet å ta inn Tromsø, gjøre en vurdering, analysere og få bygd opp det tilbudet der – som vi håper kan bli et veldig nyttig og godt supplement til det tilbudet vi har på Universitetet i Oslo.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
For de barn og unge dette gjelder, er det viktig at vi tar på alvor spørsmålet om direkte innsyn i barns psykisk helse-journaler. Samtidig tror jeg det også er like viktig at vi understreker at dette ikke handler om en generell mistillit til foreldrene. De aller fleste foreldre vil sine barn det aller beste og gjør også sitt ytterste for å lykkes med det. Men så må vi samtidig ta på alvor at i enkelte tilfeller kan det være uheldig med direkte innsyn. Barn har også rett til privatliv, noe som forsterkes med alderen, etter som ungene blir til ungdommer og nærmer seg voksen alder. Det er også svært uheldig om unger ikke tør å prate fortrolig med behandler fordi de er redde for at informasjonen skal gå videre til foreldrene. Det handler om å bygge tillitsfulle relasjoner – relasjoner som tar tid å bygge opp, men som kan rives ned raskt. Barn som allerede har utfordringer med psykisk helse, har kanskje også opplevd både svikt og tillitsbrudd tidligere, noe som gjør at en må være ekstra varsom i dette spørsmålet. Det er også en forutsetning for å kunne klare å hjelpe de barna og ungdommene dette gjelder, at de har tillit til behandler og tillit til systemet om at det som ikke må tas videre, faktisk ikke blir tatt videre. Så er det sånn at noen partier går litt lenger i denne saken. Men jeg oppfatter at det er en bred enighet i komiteen om at barns beste i noen tilfeller kan innebære at en av foreldrene, eller begge foreldrene, ikke skal ha et fullt innsyn og et direkte innsyn. Under høringen fikk vi også tilbakemeldinger om at det har vært noen uheldige episoder i så måte. Jeg har derfor forventninger om at statsråden kommer til å følge opp de signalene som nå gis av komiteen gjennom ulike merknader – en sak med merknader som forhåpentligvis vil bidra til at en i enda større grad klarer å ivareta og hjelpe sårbare barn og ungdommer som trenger at det offentlige stiller opp, og som trenger å vite at de er trygge når de har noe å fortelle, for at de skal få en bedre hverdag.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
Komiteen fikk på høring tilbakemelding om at det har vært enkelte uheldige episoder rundt foreldres direkte innsyn i barns journaler. Dette understreker komiteen i sine merknader at må tas på alvor, og at en må sikre at direkte innsyn der dette av hensyn til barnet ikke er ønskelig, unngås. Statsråden var i sin redegjørelse litt inne på et mulig behov for å informere ytterligere, og om en kontakt med Helsedirektoratet, men hvordan vil statsråden utover det eventuelt følge opp komiteens merknader for å sikre at foreldre ikke får direkte innsyn i de tilfellene der det kan være uheldig for barnet/ungdommen? Og kan han forsikre om at vi ikke vil oppleve nye saker der barn/ungdom ser at foreldrene har fått et innsyn som de ikke skulle eller burde hatt?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2018-06-12:
Nå skal ikke jeg konkludere med at det er lett å løse en slik utfordring, og det er interessant at statsråden sier at det ikke er en ny problemstilling, men tilbakemeldingene vi har fått, er altså at dette fortsatt ikke er løst. Høie har i snart fem år vært helseminister. Hva er årsaken til at statsråden ikke har klart å løse denne problematikken?
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-06-12:
Eg vil først nytte anledninga til å takke saksordføraren og komiteen for godt samarbeid. Så ønskjer eg å understreke at barn og unge som har det vondt, sjølvsagt skal få god hjelp raskt. Eit godt psykisk helsevern krev dyktige tilsette med system som blir opplevd samarbeidande, trygge og nyttige for barnet. Forandringsfabrikken har nyleg i samarbeid med tilsette i psykisk helsevern jobba fram sine anbefalingar til arbeid både i poliklinikkar og på sengepostar. Slike samarbeid og initiativ meiner eg er viktig. Her blir det, til liks med i dette forslaget, bl.a. vist til at informasjonsdeling, så langt det er mogleg, må avtalast med barnet, og at psykisk helsevern må dokumentere korleis informasjonen skal delast, og korleis det er tatt omsyn til. Det må vere openheit om kontakt, og det må vere tydeleg kva, korleis og når informasjon blir delt. Elektronisk innsyn i pasientjournal er meint å skulle vere eit gode. Innsyn i eigen pasientjournal er ein grunnleggjande pasientrett. Det er òg viktig at vi varetar at foreldre får tilgang til nødvendig informasjon, slik at dei kan følgje opp barnet sitt på best mogleg måte. I svarbrevet frå statsråden blir det òg vist til at det finst lovregulerte unntak frå retten til innsyn for å sikre tryggleiken til barnet. Det er viktig at helsepersonell etablerer gode rutinar og i forkant av eventuelt elektronisk innsyn i eit dokument vurderer i kva grad unntaksregelen frå lova kan eller bør nyttast.
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-06-12:
I denne saka er det sett fram tre ulike forslag, og alle er frå eit mindretal. Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV stiller seg bak forslaga nr. 1 og 2, mens det berre er Senterpartiet og SV som stiller seg bak forslag nr. 3. For å sikre effektivisering av det norske samfunnet er vi avhengige av å nytte digitaliseringa fullt ut. Då må IKT-løysingar og digitale tenester vere tilstrekkeleg sikre og pålitelege. Verksemder og privatpersonar må ha tillit til at system og nettverk både fungerer slik dei skal, og vareta personvernet til den enkelte. God IKT-sikkerheit og evne til å handtere uønskte digitale hendingar er ein føresetnad for at ein skal kunne oppnå denne tilliten. Alle dei regionale helseføretaka har eit overordna ansvar for å sikre pasientinformasjonen som dei forvaltar og sjå til at systema er oppdaterte og blir utvikla på ein slik måte at dei varetar behovet for ein trygg og effektiv IKT-infrastruktur. Det er viktig at ein har tatt lærdom av uheldig informasjonshandtering. Helseføretaka har hatt ulik tilnærming til korleis ein har løyst oppgåvene sine, og det er heilt vesentleg at føretaka riggar ei sikker og god utvikling av IKT-infrastrukturen sin, og at ein drar vekslar på erfaring og god praksis i dei ulike føretaka. Likevel er det grunn til å understreke at det er departementa som har det overordna ansvaret for førebyggjande sikkerheitstenester i sin sektor. Fleirtalet – med Kristeleg Folkeparti, Venstre, Framstegspartiet og Høgre – ser at det er gjort ei rekke tiltak og lovendringar i det siste som vil sikre eit forsvarleg sikkerheitsnivå. Når den nye sikkerheitslova trår i kraft, vil alle verksemder igjen gjennomføre nye risikovurderingar knytte til skjermingsverdig informasjon og informasjonssystem, objekt eller kritisk infrastruktur av avgjerande betyding for å støtte opp under grunnleggjande nasjonale funksjonar. Vurderingar knytte til drift, forvalting og utvikling heng tett saman, og det er verksemdene sjølve som melder inn desse behova, og så er det opp til departementa å konkludere.
Torill Eidsheim (Høyre), 2018-06-12:
Helse- og omsorgssektoren er avhengig av internasjonale leverandørar innan IKT-området. Det verkar ikkje fornuftig å innrette systemet vårt slik at det etter gjeldande reglar blir krav til at norske verksemder ikkje kan nytte internasjonale eller utanlandske IKT-leverandørar frå EU/EØS-området. Eg har lyst til å nemne at sikkerheitsloven introduserer bruk av objektsikring som metode. Denne metoden har utgangspunkt i sikring av fysiske objekt. IKT-infrastruktur omfattar for så vidt store mengder fysiske objekt, men risiko og sårbarheit er som oftast knytt til drift og forvaltning av dei logiske objekta. Det er ikkje lett å sjå at ei tilnærming basert på objektsikring vil tilføre noko nytt til dagens arbeid med IKT-sikkerheit. Det er meir sannsynleg at ei komplett etablering av gjeldande anbefalte tiltak frå Nasjonal sikkerheitsmyndigheit for IKT-sikkerheit vil ha vesentleg betre effekt på sikkerheitsnivået for helseføretaka. Det er i tillegg stor fare for at bruk av sikkerheitsloven for IKT-infrastruktur kanskje kan kome til å hindre eit effektivt samarbeid med dei internasjonale leverandørane i beredskapssituasjonar, der nettopp tett samarbeid med desse er heilt avgjerande for å redusere konsekvensane av driftsproblema. Nettopp difor er dette samarbeidet for å kome fram til konklusjonane om kva som skal definerast inn og ut, heilt vesentleg. Teknologiske løysingar utviklar seg raskt, og blokkjeder er eitt eksempel på teknologi som kan vise seg å løyse utfordringar knytte til sikker lagring. Kopiar av blokkjeder blir som kjent lagra på mange ulike maskiner, og i opne blokkjeder veit ein ikkje i kva land kopiane er lagra. Eit krav til drift og lagring i Noreg, i samsvar med det forslagsstillarane her foreslår, meiner eg vil heilt utilsikta kunne hindre positiv utvikling av sikker lagring.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Elektronisk innsyn i pasientjournaler er ment å være et gode. Foreldre har rett til innsyn i barns pasientjournal når barna er under 16 år. Gjennom elektronisk innsyn får foreldre enkelt informasjon som kan bidra til at de kan følge opp barna sine på en best mulig måte. Det er enkelte lovregulerte unntak fra foreldrenes rett til innsyn. Senest er det innført et snevrere unntak dersom tungtveiende hensyn til barnet tilsier det. Dersom det skal gis elektronisk innsyn i barns journaldokumenter, er det viktig at helsepersonell alltid i forkant av et eventuelt elektronisk innsyn i et dokument vurderer om unntaket kommer til anvendelse. Samtidig er elektronisk innsyn i en pasientjournal bare et supplement til innsyn i pasientjournalen på andre måter. Det skal derfor kun gis elektronisk innsyn i helseopplysninger som helsepersonellet vurderer at det er hensiktsmessig og forsvarlig å gi elektronisk innsyn i. Jeg vil understreke at når helsepersonell skal vurdere om de skal gi elektronisk innsyn i et barns journaldokument, må de vurdere både om lovregulert unntak kommer til anvendelse og, om ikke, om det er hensiktsmessig og forsvarlig å gi elektronisk innsyn i journaldokumentet. Elektronisk innsyn gir foreldre mulighet for innsyn så snart journaldokumentet er lagt inn. Det må tas med i vurderingen av om journaldokumentet skal gjøres elektronisk tilgjengelig. Elektronisk innsyn må ikke føre til at barn som har behov for å snakke fortrolig med helsepersonell, unnlater å gjøre det fordi de ikke er trygge på at dette ikke går raskt videre til foreldrene. I møte mellom barn og behandler er det viktig at behandler samtaler med barnet og ut fra det vurderer å informere barnet om hva som vil, og hva som ikke vil, bli formidlet videre til foreldrene. For å kunne hjelpe barn er det viktig at samtalen og informasjonen gir barna tilstrekkelig tillit og trygghet til at de tør å snakke åpent om det som plager dem. Både når barn mottar psykisk helsehjelp, og når de mottar annen helsehjelp, vil jeg igjen understreke betydningen av at eventuelt elektronisk innsyn må ivareta det som er best for barnet. Som tidligere formidlet vil jeg be Helsedirektoratet vurdere om det er behov for å orientere helseregionene ytterligere om forhold de må være særlig oppmerksom på ved elektronisk innsyn, herunder utfordringer som ligger i umiddelbar elektronisk innsyn for foreldre.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
For å svare konkret på forslaget er det slik, som jeg også varslet i brevet til komiteen, at jeg vil be Helsedirektoratet følge dette opp ytterligere overfor helseregionene. Så vil jeg si at den problemstillingen som her tas opp, ikke er ny. Den er ikke ny bare fordi vi har fått en elektronisk pasientjournal i to helseregioner. Dette var også et problem den gangen man hadde papirjournaler – rett og slett fordi man også da opplevde det som jeg snakket om i mitt innlegg, at en ikke i den innledende samtalen med barna på en god nok måte avklarte disse spørsmålene, og dermed opplevde barna at det var blitt gitt informasjon videre til foreldrene, noe som førte til at de fikk mindre tillit til helsetjenesten. Jeg tror det er viktig at vi tilnærmer oss denne problemstillingen uavhengig av i hvilken form informasjonen gis, om det er over telefon, via utskrift av papirjournal eller om det er direkte elektronisk tilgang.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Det er rett og slett fordi dette vil kreve en veldig tydelig bevisstgjøring og holdningsendring i tjenesten. Det er noe vi jobber med, men det er ikke noe som er gjort verken på ett år eller fem år. Det krever et kontinuerlig arbeid. Nå skal vi også innføre pakkeforløp for barn og unge ved oppstart – både utredning og behandling. I de pakkeforløpene vil dette også på en mye mer systematisk måte framgå som et tema, bevisstheten rundt det, og jeg håper at det også vil bidra nettopp til det – uavhengig av om journalen er elektronisk eller ikke. De to helseregionene som har elektroniske pasientjournaler, vil også innføre særskilte rutiner og opplæring nettopp for å bevisstgjøre helsepersonellet mer på denne problemstillingen.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Igjen: Dette er en problemstilling som ikke i utgangspunktet handler om elektroniske journaler. Det handler om en bevissthet rundt videreformidling og bygging av tillit overfor barn som søker hjelp innenfor vårt psykisk helse-tilbud til barn og ungdom. Dette er en utfordring som vi har jobbet med over tid. Det er også en av grunnene til at vi har strammet inn loven – etter tilbakemelding fra barn under tolv år – der lovgrunnlaget tidligere nesten var ikke-eksisterende når det gjaldt muligheten til å holde tilbake informasjon. Men det er ikke slik at det bare er gjennom lover og gjennom elektroniske systemer vi kan få endret dette. Dette handler også veldig mye om kultur og bevisstgjøring i tjenesten, rett og slett fordi foreldre kan ta en telefon, de kan be om en kopi, og gjennom begge de to måtene kan de få tilgang til informasjon som de ikke burde hatt tilgang til.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Hele poenget er – som representanten også er inne på – at selv om stortingsflertallet i dag hadde sagt at foreldre ikke skal ha tilgang til elektronisk pasientjournal for barn i barne- og ungdomspsykiatrien, hadde ikke dette problemet vært løst. Vi kunne gjerne ha skapt det inntrykk at vi hadde løst det – det kunne ha ført til at en hadde fått mindre oppmerksomhet rundt dette problemet – men problemet hadde ikke vært løst. Og det å kalle det for bagatellisering – jeg mener det er det stikk motsatte, det er nemlig å erkjenne at dette problemet er mer grunnleggende enn spørsmålet om elektronisk tilgang eller ikke. Men vi kommer selvfølgelig til å jobbe med dette mye bredere enn bare knyttet til spørsmålet om elektronisk tilgang. Et av de sterke virkemidlene vi har, er innføringen av et pakkeforløp, der vi får bedre systemer for å håndtere den type spørsmål på en mer standardisert måte i tjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Helse- og omsorgsdepartementet vurderte i 2014 forholdet mellom sikkerhetsloven og de regionale helseforetakene, helseforetakene og Norsk Helsenett SF. Nasjonal sikkerhetsmyndighet, NSM, bisto i dette arbeidet, som konkluderte med at disse virksomhetene er omfattet av sikkerhetsloven. Dette omfatter da også grunnleggende IKT-infrastruktur i helseforetakene. Ny sikkerhetslov, som Stortinget behandlet i februar og mars i år, er forventet å tre i kraft 1. januar 2019. Den vil ha et utvidet virkeområde. Et særlig viktig spørsmål i representantforslaget er vurderingen av om hele eller deler av IKT-infrastrukturen i helseforetakene er skjermingsverdig etter den nye loven. Dette forutsetter at IKT-infrastrukturen er av betydning for å trygge Norges suverenitet, territorielle interesse og demokratiske styreform og andre nasjonale sikkerhetsinteresser, jf. § 1-1. Etter den nye loven er ansvar for slike vurderinger lagt til departementet, og det er etablert et samarbeid med NSM, helseregionene, Norsk Helsenett, Helsedirektoratet, Direktoratet for e-helse og Sykehusbygg. De skal identifisere grunnleggende nasjonale funksjoner, identifisere virksomheter i sektoren som kan ha skjermingsverdige verdier, identifisere mulige skjermingsverdige verdier og vurdere og peke ut konkrete skjermingsverdige verdier. Disse vurderingene og eventuelle behov for forebyggende sikkerhetstiltak vil i seg selv kunne være sikkerhetsgradert informasjon. Det er svært viktig at befolkningen har tillit til helsetjenestenes håndtering av pasientopplysninger. Dette var jeg tydelig på i min redegjørelse i Stortinget 30. januar i år, om tilgangsstyring og informasjonssikkerhet i Helse Sør-Øst. Jeg var også tydelig på at befolkningen skal ha tilgang til offentlig finansierte helsetjenester av høy kvalitet. Det krever det fremste innen teknologi og metoder, slik at helsepersonell kan arbeide effektivt, levere helsetjenester på nye måter, behandle pasienter utenfor sykehus og gi pasientene større kontroll over egen behandling og helse. Mye av denne teknologiutviklingen skjer og tilbys internasjonalt. Økt digitalisering stiller også økte krav til arbeid med informasjonssikkerhet og personvern. Etter gjeldende rett er det begrenset anledning til å avvise utenlandske IKT-leverandører på generelt grunnlag, med den begrunnelsen at de er etablert i eller vil levere tjenester for et annet land. Det må gjennomføres konkrete vurderinger i hvert enkelt tilfelle, og det ses på risikovurderinger og mulighet for å ivareta kravene til sikkerhet. Dette bildet er i stadig endring, og det er helt nødvendig å samarbeide tett med nasjonale myndigheter som arbeider med disse spørsmålene for å gjøre gode, konkrete vurderinger.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Jeg tror at representanten her blander sammen to ulike forhold. IKT-infrastrukturen som er en del av helseforetakene, er selvsagt underlagt sikkerhetsloven, fordi helseforetakene også er underlagt sikkerhetsloven. Det som jeg tror representanten er på jakt etter, er et svar på om deler av eller hele IKT-infrastrukturen er skjermingsverdige objekter etter sikkerhetsloven. Det er en vurdering som gjøres helt konkret. Vurderingen knyttet til dette er nå et sentralt spørsmål med tanke på den nye sikkerhetsloven som trer i kraft den 1. januar 2019, og jeg redegjorde i mitt innlegg for de prosessene som er på gang for å gjøre de konkrete vurderingene. En del av de vurderingene kan også være unntatt offentligheten, nettopp av hensyn til rikets sikkerhet, men det er et vurderingsarbeid som nå pågår.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Jeg må igjen, på bakgrunn av det representanten sa, si at det høres ut for meg som om representanten ikke skiller mellom hva som er omfattet av sikkerhetsloven, og hva som er tiltakene under sikkerhetsloven. IKT-infrastrukturen i helseforetakene er omfattet av sikkerhetsloven, slik at det ikke må være noen tvil om det. Til spørsmålet som representanten stiller, og som jeg også opplevde at representanten i sitt innlegg var skråsikker på – og jeg er for så vidt imponert hvis en kan være det nå: Der foregår det et betydelig arbeid der bl.a. Nasjonal sikkerhetsmyndighet er inne på rådgiversiden. Formålet er nettopp å identifisere om det er informasjon, informasjonssystemer, objekter eller kritisk infrastruktur som kan ha avgjørende betydning for å understøtte grunnleggende nasjonale funksjoner. Det skal i tillegg gjennomføres en verdi- og skadevurdering ved helt eller delvis bortfall av disse funksjonene. På bakgrunn av det skal departementet konkludere.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Som jeg har sagt flere ganger: Vurderingen av dette arbeidet foregår nå som en forberedelse til innføring av den nye sikkerhetsloven til neste år, der Stortinget nettopp har lagt vekt på at IKT-infrastruktur har fått det som en på en folkelig måte kan kalle høyere verdi, i forbindelse med disse vurderingene. Dette er ingen enkle vurderinger. Derfor er det satt i gang et omfattende arbeid på det, og på bakgrunn av de rådene vi får og den gjennomgangen man har, vil selvfølgelig departementet som nå er ansvarlig for å trekke disse konklusjonene, gjøre det. Men det er ikke slik at dette arbeidet er ferdigstilt, slik at jeg kan svare på representantens forslag. Det er også en for generell beskrivelse av infrastrukturen som representanten gjør, til at det er mulig å svare på det.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Ny spesialistutdanning for leger skal gi bedre, ikke dårligere, spesialister. Regjeringen har lagt rammer for en modernisert spesialistutdanning. Arbeidet har pågått i lang tid. Det ble startet under forrige regjering, og de berørte aktørene har vært sterkt involvert. Helsedirektoratet har utredet forslag, det har vært høringer, og det er fastsatt ny forskrift som regulerer den nye ordningen. De første legene startet i ny ordning i fjor høst. Kjernen i den nye ordningen er å sikre at leger får den kompetansen og de ferdighetene som trengs for å praktisere som spesialist. Det er nedlagt et stort arbeid i å forskriftsfeste 4 900 nye læringsmål. Disse læringsmålene beskriver den nødvendige kompetansen for de ulike spesialitetene. Leger i spesialisering skal fortsatt trene mye på operasjoner og prosedyrer. Det er alle enige om. Men det skal ikke lenger være tilstrekkelig kun å ha utført et visst antall prosedyrer. I den nye ordningen skal erfarne kolleger vurdere og attestere at legen faktisk behersker prosedyrene. Kunnskap og ferdigheter kan erverves på mange måter. Som også komiteen viser til, kan simuleringsteknikker i større grad benyttes for å oppøve tekniske ferdigheter før prosedyrer gjennomføres på pasienter. Dette er viktig av hensyn til kvalitet og pasientsikkerhet. I den nye ordningen gir Helsedirektoratet en anbefaling for antall prosedyrer som bør gjennomføres. Disse prosedyrelistene har status som normerende, dvs. at de angis som en nasjonal minimumsstandard. Hvis det avvikes fra denne standarden, skal det gis en begrunnelse. Noen leger vil trenge mer praktisk øvelse enn andre for å beherske teknikkene, noe normeringen også åpner opp for. Forskriftsfesting av læringsaktiviteter krever utredninger, høringer og oppfølging fra helsemyndighetene. Det vil gi en mindre fleksibel ordning i tillegg til mer byråkrati og administrasjon. Mange elementer i den nye ordningen skal sikre kvaliteten i spesialiseringen. Helseforetakene skal utarbeide planer for hvordan utdanningen skal ivaretas for de ulike spesialitetene. Disse planene skal godkjennes av Helsedirektoratet. Legeforeningens spesialistkomité skal besøke helseforetakene for å vurdere kvaliteten på utdanningen. Tilbakemelding fra leger som er i spesialisering, skal inngå i Helsedirektoratets vurdering av kvaliteten i spesialistutdanningen og om virksomheten fortsatt skal være godkjent som utdanningsvirksomhet. Jeg er overbevist om at opplegget som nå er etablert og forskriftsfestet, er omfattende og godt for å sikre nettopp en modernisert spesialistutdanning av høy kvalitet.
Bent Høie (Høyre), 2018-06-12:
Det er flere grunner til det. Det første er at når vi nå har forskriftsfestet 4 900 læringsmål, så vil prosedyrelistene fortsatt være det viktigste verktøyet for en erfaren kollega til å vurdere en kandidat, om vedkommende har vært igjennom nok aktiviteter for å nå et læringsmål. Men det vil ikke være det eneste. Det vil være større mulighet for f.eks. å vurdere simuleringsaktivitet, for å vurdere om dette er en kandidat som trenger mer aktivitet for å nå et læringsmål. Hvis vi hadde forskriftsfestet prosedyrelistene, hadde det i tillegg gitt mindre fleksibilitet, og det hadde også ført til et betydelig mer byråkrati, for enhver endring i en prosedyreliste måtte bli gjennomført som en forskriftsendring. Det hadde også gitt spesialistorganisasjonene i Den norske legeforening mindre innflytelse på hva som faktisk er viktig å gjennomføre av prosedyrer for å bli spesialist.