Tove-Lise Torve (Arbeiderpartiet), 2012-03-08:
Angrepene på nasjonen, demokratiet og ungdommene våre 22. juli har gitt vonde sår og satt dype spor – vonde sår og dype spor som alltid vil være der. Det utenkelige og uvirkelige ble virkelighet – en krevende virkelighet vi alle må forholde oss til på mange måter og i mange sammenhenger. Vi vet at den kommende rettssaken blir krevende, spesielt for alle etterlatte, overlevende og pårørende. De skal vite at vi alle tenker på dem og sender dem varme tanker. De grusomme hendelsene 22. juli viste oss at terrorhandlinger kan ramme hvor som helst og når som helst. Vi har alle fått et sterkere forhold til behovet for sikkerhet og beredskap. Forebygging i bred forstand vil alltid være det viktigste innsatsområdet. I tillegg er etterretning og overvåking av aktuelle miljøer helt avgjørende for å kunne avdekke terrorplaner før de blir satt ut i livet. Men vi må alltid være beredt dersom terror eller andre anslag mot samfunnet rammer oss. I den sammenheng er det mange spørsmål som folk flest har blitt mer bevisst på, fordi det handler om vår trygghet – spørsmål som: Hvor lang responstid har politiet dersom vi blir utsatt for terror eller andre dramatiske hendelser? Er det forskjell på responstiden om man bor i sentrale strøk eller ute i distriktene? Er det noen aktuelle terrormål i nærheten av der jeg bor? Komiteen mener det er av stor betydning at politiet så raskt som mulig er på stedet etter en melding om en alvorlig hendelse – selvsagt! Nettopp derfor er responstiden i politiet ytterligere aktualisert etter 22. juli. Responstiden er et av flere viktige parametre for å måle og vurdere politiets beredskap og evne til å håndtere akutte kriser. I denne sammenhengen er behovet for politikraft essensielt. Jeg er derfor glad for at regjeringen skal foreta en vurdering av hva slags politidekning som må være tilgjengelig, dersom vi skal sette krav til definerte responstider. I Norge har vi mange sentrale objekt som er aktuelle terrormål, både i byene og ute i distriktene. Regjeringskvartalet var et terrormål. Ungdommene våre på Utøya var et terrormål. Det er også mange tenkelige terrormål ute i distriktene. Her kan nevnes alt fra cruisehavner, vannkraftutbygging med store demninger – hvis de brister, vil det få dramatiske konsekvenser – til sentrale gassanlegg og viktige regionale strømforsyningsanlegg. Komiteen er innforstått med at iverksettelsen av objektvakthold for sikringsverdige objekter må vurderes ut fra trusselbilde, ressurstilgang og skadepotensial. I denne sammenhengen peker komiteen også på betydningen av den bistanden andre samarbeidspartnere kan bidra med i objektsikringen. Derfor understreker komiteen at beskyttelse av utsatte objekter må tas med i regjeringens arbeid, både med resultatreformen i politiet, samfunnssikkerhetsmeldingen og langtidsplanen for Forsvaret. Selv er jeg veldig fornøyd med at Arbeiderpartiets stortingsgruppe vil beholde heimevernsstrukturen som den er i dag. Det er særlig viktig for distriktene. Avslutningsvis noen ord om omsorgen for og oppfølgingen av ofre og pårørende. Vi har hørt eksempler på at dette fungerer godt mange steder. Men vi har også fått eksempler på det motsatte – slik skal det ikke være. Vi må selvsagt være innstilt på å følge med og følge opp i mange, mange år framover. Jeg har helt til slutt lyst til å være litt personlig. Min mann og jeg har tre sønner. To av dem var på Utøya i 2010. De var heldigvis ikke der i fjor. Vi opplevde at vår kommunes kriseteam tok kontakt med oss for å høre om våre sønner hadde behov for samtaler, i og med at de hadde vært der året før. Det synes vi var en helt fantastisk rørende omsorg, som vi satte veldig stor pris på, og som betydde mye for våre sønner.