Ivar Kristiansen (Høyre), 2008-05-08:
Jeg synes det er betimelig at Stortinget diskuterer dette temaet som interpellanten tar opp i dag. Jeg synes også at statsråden har en pragmatisk tilnærming til de utfordringene og de konfliktene som vern og bruk naturlig nok gir. Skal man lykkes videre i tilnærmingen, må man, som også statsråden gjør, si at svaret er at vern er viktig, og at det antakelig kommer til å bli enda viktigere i fremtiden. Det kommer nok til i større grad fremover enn hva tilfellet har vært tidligere, å bli spurt om hvordan vi har forholdt oss i enkeltsituasjoner. Vi diskuterer mange konfliktfylte forhold. Der storsamfunnet foretar vern, er det ingen tvil om at man samtidig flytter råderett fra lokalt til sentralt hold. Det er viktig fremover å bruke enda mer tid og å gå enda mer ned i problematikken til disse lokalsamfunnene, som av storsamfunnet blir pålagt å ta de belastningene vern medfører, for å se hvordan storsamfunnet samtidig i større grad kan være med og kompensere for de ulemper dette naturlig nok medfører. Jeg tror at vi i enda større grad, som Høyre tidligere har foreslått, må kartlegge hvilke kommuner i landet som i stor grad har fått båndlagt sine arealer. Vi må utvikle kategorier for denne type kommuner, ikke alle er like. Vi må ikke generalisere og lage en felles politikk for hele landet, for landet er svært ulikt. Vi må også være i stand til å lage retningslinjer for hvordan vi og storsamfunnet kan medvirke positivt i kommuner som får store arealer båndlangt, og gjerne også lage et system for kompensasjon til de lokalsamfunn og regioner som beviselig taper inntekter som følge av sterk båndlegging. Et eksempel er Saltdal kommune, en nabokommune til min hjemkommune. Her finnes faktisk flere naturreservat i kommunen. Her finnes syv landskapsvernområder, og her finnes to nasjonalparker. Ca. 65 pst. av kommunens areal er totalt vernet. Beviselig går kommunen glipp av flere titalls millioner i inntekter. Storsamfunnet har sagt nei, eksempelvis til Kjemåvassdrags-utbyggingen. Det kan vi sikkert, ut fra ulike ståsteder, i ettertid si var rett i sin tid, men beviselig går kommunen glipp av arbeidsplasser og store inntekter som følge av dette vernet. Da er det litt bedrøvelig å se den manglende lokale forståelsen. Det er naturlig å forstå at når man ser de inntektene man går glipp av, og at storsamfunnet ikke kompenserer mer, og legger forholdene bedre til rette, blir det konflikt. Da blir det veldig lett å gjøre som et av regjeringspartiene gjorde ved siste stortingsvalg, de gikk til valg på at de skulle utøve en vernepause. Jeg registrerte at partiet samlet relativt stor oppslutning på det. Jeg er ikke sikker på at man går så friskt ut neste gang. Jeg tror kanskje statsråden bør ta seg bryderiet med å lansere en stortingsmelding om hvordan storsamfunnet kan skape større forståelse, være i stand til å tilrettelegge bedre for aktivitet og utvikling innenfor naturbruk, reiseliv osv. i de kommuner som beviselig taper store aktiviteter. Det er litt sårt å se på de nasjonalparksentrene vi har rundt omkring i landet - ett av dem har vi i Junkerdal - som lever fra hånd til munn. Dette må vi gjøre noe med hvis vi skal skaffe politisk aksept for å få oppslutning i nasjonalforsamlingen for å gå videre med de verneplaner og de tiltak som sikkert blir nødvendig for fremtiden. Jeg tror også det finnes mange gode eksempler på hvordan man kan utnytte vernet til noe positivt. Når det gjelder villreinsenteret i Telemark, håper jeg departementet følger opp og videreutvikler de lokale planene, som kan bidra til at man får litt kompensasjon igjen, og at storsamfunnets forståelse og mulighet for å bruke naturen i større grad kan brukes som eksempelets makt til glede både for storsamfunn og lokalsamfunn.