Odd Einar Dørum (Venstre), 2007-10-18:
Jeg takker statsråden for et grundig svar. Det eksemplet jeg brukte, som er et tidsvitne i samtiden, ble prøvd etter gammelt lovverk. Men jeg har – uten at jeg har gått inn på personen – også spurt juridisk kompetanse her på Stortinget om gjengjeldelsesbeskyttelsen er bedre etter ny lovgivning enn den var for ham som tapte. Da får jeg altså det svar at det fortsatt må være en årsakssammenheng mellom ytringen og gjengjeldelsen for at den skal være ulovlig. Dersom arbeidsgiveren argumenterer med at handlingen ikke har noe med selve varslingen å gjøre, men at det f.eks. er blitt et uholdbart arbeidsmiljø som et resultat av at du faktisk har sagt fra – det jeg altså beskrev som en utfordring mot korpsånd – vil varsleren stå svakt selv om bevisregelen er snudd. Når jeg har tatt det opp på denne måten, er det ikke for å være stridbar, men det er bare for å si at i et kompetent miljø har noen vurdert den type logikk som ligger i saken – en sak der man ikke vant fram etter gammelt system – opp mot det nye regelverket. Så er statsråden og jeg enige om at vi har laget et bedre regelverk. Vi er enige om det grunnleggende i det. Når jeg tar dette opp, er det bare for fra Stortingets talerstol å varsle om at verden kan være vanskeligere enn det vi trodde da vi laget en lovregel. Det er bakgrunnen for at jeg gjør det jeg gjør. Så kan vi si at her står vi overfor forskjellige former for juridiske vurderinger. Stortinget har altså en ekspertise som jeg som representant er glad for at jeg kan bruke i år 2007. Jeg hadde ikke tilgang til det i 1980 – sist jeg prøvde – da syntes man det var en fremmed tanke. Men nå har man altså den type kompetanse, som gjør at jeg som folkevalgt kan stå opp med noe. Vi vet at jurister kan vurdere ting ulikt. Og det er ikke noe annet poeng i det enn at selv om vi har gjort noe som noen kan mene er bra, ligger det alltid igjen noe ubesvart. Så det jeg egentlig vil be statsråden om å gjøre, er å ta dette for seg og se om det er noe staten kan gjøre. Denne konkrete varslersaken skjedde i psykiatrien, i et helseforetak. Er det noe staten som stor arbeidsgiver kan gjøre for å sørge for at de retningslinjene som statsråden gikk igjennom, blir såpass bra at det i seg selv setter en god tone? Jeg mener ikke at staten skal oppheve juridiske regler, men at man skal gjøre noe med selve den kulturen som statsråden nettopp snakket så klart og tydelig om, for nettopp som statsråd, konstitusjonelt ansvarlig, men også som statsråd og leder for store virksomheter, kan man kanskje gjennom veilederjobbing sørge for det. Jeg vil i hvert fall oppfordre statsråden til å sette det på dagsordenen, som jeg sier: ikke for at loven ikke skal gjelde, men for at loven skal bli etterlevd, og at kulturen – og tenkningen som vi har i hodet – viser respekt for disse dilemmaene. Jeg tar i hvert fall det med som en utfordring til statsråden. Så vil jeg nok på min måte velge å forfølge disse temaene, fordi jeg synes at det politiske liv handler om at brysomme ting ikke skal la oss få lov til å hvile så lenge det er noe som gjør det brysomt for mennesker som er i en annen situasjon enn vi som har denne talerstolen til rådighet.