trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-10:
Jeg vil slutte meg til saksordførerens beskrivelse av at Riksrevisjonen gjør et bra arbeid. Riksrevisjonens visjon er å bidra effektivt til Stortingets kontroll og fremme god forvaltning. Når vi så ser i det som er framlagt for oss, at i 2012 sendte Riksrevisjonen 15 forvaltningsrevisjonsrapporter til Stortinget, og disse forvaltningsrevisjonene dokumenterer svak måloppnåelse, lav effektivitet og/eller forvaltningspraksis på de undersøkte områdene, er jo det imidlertid tegn på at den erfaringa som en har trukket ut av forvaltningsrevisjonsrapportene hittil, ikke har vært tilstrekkelig til å få den nødvendige forbedring – sjøl om vi skal være klar over at de områdene som her er forvaltningsrevidert, er områder som en har hatt grunn til å se at det er størst behov for å gjøre noe med. Det jeg ønsker med dette innlegget, er å rette oppmerksomheten mot hvordan norsk offentlig forvaltning i dag ledes, hvordan ledelse utøves. Vi har vært inne på dette i forhold til beredskapsorganisasjoner, vi er ganske ofte inne på det i forbindelse med spesialisthelsetjenesten, og mange har meninger om det i forhold til Nav. Svært mange som er berørt av det, har en mening om det i forhold til barnevernet, og senest i dag fikk vi et presseoppslag om hvordan forvaltninga er innenfor Jernbaneverket. Jeg syns at dette temaet om ledelse har altfor lite fokus, og at det er for lite debatt rundt de rapportene som Riksrevisjonen gjør, som etterlater det inntrykk at her er det store forbedringsmuligheter. Det ble mye diskutert i forbindelse med kontrollkomiteens innstilling om 22. juli-tragedien, hvor en i kapittel 3.8.1 i regjeringspartienes merknad gikk inn på det som er kalt for «oppdragsbasert ledelse», en ny desentralisert ledelsesfilosofi for å sikre initiativ, kreativitet og eierforhold til arbeidsoppgavene, ansvarsfølelse og dermed en kollektiv forpliktelse, hvor hensikten er at den som har den beste situasjonsforståelsen, skal innse viktigheten av og øves opp til å handle sjølstendig, men i tråd med det overordnede nivåets intensjon, som det den gang het. Sjølsagt må ledelse utøves forskjellig enten det er forvaltningsorganer, der rettsstatsverdier har høy prioritet, eller i beredskapsorganisasjoner, men nøkkelordet er det å ta ansvar, det å ha en ledelse som er slik at en gir ansvar, og at en dekker opp de personer som står i førstelinja. Jeg tror det er vesentlig at vi ut ifra Riksrevisjonens forvaltningsrevisjonsrapporter får mer diskusjon om hvordan vi utøver ledelse i det offentlige, sånn at vi sikrer at dette ansvaret blir bedre, og at det dermed blir en mer effektiv, mer rettssikker og en bedre forvaltning av det som er så vesentlig for å sikre rettferdighet og trygghet for innbyggerne.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
På vegne av stortingsrepresentantene Ketil Solvik-Olsen, Christian Tybring-Gjedde, Jørund Rytman og meg selv vil jeg fremme forslag om modernisering av engangsavgiften for bil.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Fremskrittspartiet har ved flere anledninger, sist ved behandlingen av statsbudsjettet for 2013, foreslått å fjerne denne avgiften. Arveavgiften er en dobbeltbeskatning av verdier og gjør staten til en delarving, enten det er hus, hytte, penger, verdipapirer eller næringsbygg som tidligere er beskattet, og gjerne gjennom flere generasjoner. Denne avgiften rammer ikke bare privatpersoner, men ved generasjonsskifte vil den kunne skape store problemer for eierne av bedrifter. Siden det ofte er verdier i form av maskiner, utstyr eller bygninger som overdras ved arv, har det ved flere anledninger ført til at bedrifter som ikke har hatt reserver til å betale arveavgiften, har måttet ta opp lån eller selge deler av bedriften for å betale en fattig stat dens sårt tiltrengte penger. Også for privatpersoner kan dette føre til problemer ved at arvingene må selge unna eiendeler for å betale arveavgiften. Fremskrittspartiet mener på prinsipielt grunnlag at beskatning av midler som tidligere har vært beskattet, er feil. Arveavgiften fører også til unødvendige kostnader og belastninger utover selve avgiften. Mange leier inn juridisk hjelp i forbindelse med arveplanlegging, noe som kan føre til mindre arveavgift for den enkelte, men med det kommer større utgifter til advokathjelp enn nødvendig. I tillegg belastes skatteetaten unødvendig gjennom kontroller og rettledning. Siden dette er beskatning av noe den avdøde gjennom et langt liv har brukt sine beskattede midler til – for å investere i hus, hytte eller andre ting – er det intet grunnlag for å beskatte det ytterligere. Jeg er helt sikker på at de avdøde hadde sine nærmeste i tankene da arven skulle fordeles, og ikke staten. Den beste formen for forenkling av lovgivningen for arveavgift er derfor å fjerne arveavgiften for både enkeltpersoner og næringsliv, slik Fremskrittspartiet har foreslått ved flere anledninger. Fremskrittspartiet ser heller ikke noe grunnlag for å lage en nedtrappingsplan som bare vil komme næringslivet til gode. Selv om vi ønsker å fjerne arveavgiften og ikke støtter forslaget fra Kristelig Folkeparti, har vi ikke noe ønske om at forslaget som er i innstillingen, ikke vedtas. Vi støtter derfor Høyres forslag om at Dokument 8:74 S vedlegges protokollen.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Når det gjelder dette forslaget, der forslagsstillerne foreslår å utvide kommunenes adgang til å ta sosiale hensyn i utformingen av eiendomsskatten, er et flertall av partiene i denne sal, og et flertall også i Stortinget, innstilt på ikke å ta dette forslaget til følge – og ikke vedta det. Men det betyr ikke at vi ikke er opptatt av de problemstillinger som forslagsstillerne reiser. Det å ta sosiale hensyn i utformingen av eiendomsskatten er viktig. Det er også grunnlag for å si at kommunene nok har et større potensial for å kunne gjøre dette enn det man faktisk nyttiggjør seg i dag. En av grunnene til at vi ikke mener det er nødvendig å vedta dette forslaget, er at det på både generelt og individuelt grunnlag er muligheter for å ta sosiale hensyn når det gjelder eiendomsskatten. For det første når det gjelder det generelle: Man kan absolutt ta sosiale hensyn. Det gjelder særlig hvordan denne skatten utformes lokalt – hva som skal være med som skatteobjekter, f.eks. om man skal ha med boligeiendom eller ei. De generelle reglene man har ute i kommunene for bunnfradraget virker godt som et sosialt incitament til hvordan denne skatten slår ut. Differensierte skattesatser bidrar også til at man får et sosialt preg på dette, og ikke minst til hvordan takstene foretas og de reduksjonsfaktorer som kommunene har tilgjengelig. Så man har både et generelt grunnlag for å kunne ta sosiale hensyn, og man har et individuelt grunnlag i eiendomsskatteloven § 28, hvor man altså på individuell basis har en mulighet for å frita – helt eller delvis – når det foreligger særlige grunner, spesielt når eiendomsskatten slår urimelig inn. Da har man en mulighet til å kunne lempe på eiendomsskatten eller frita det individet som søker, for eiendomsskatt. Dette er dog noe som unntaksvis kan brukes, men muligheten er der som en sikkerhetsventil. Til dette arbeidet har man endog også muligheten for å lage kommunale retningslinjer for hvordan dette skjønnet skal utøves, og som – etter det jeg oppfatter som flertallets skjønn i saken – er tilstrekkelig som instrument for kommunene til å kunne bidra til at de nødvendige sosiale hensyn tas når eiendomsskatten skal vedtas.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Eiendomsskatten rammer tilfeldig og usosialt og ikke etter skatteevne. Eiendomsskatten er en spesielt urimelig form for beskatning dersom skatten ikke står i sammenheng med hvorvidt man har hatt noen avkastning på eiendommen eller i hvilken grad eiendommen er belånt. Eiendom beskattes flere ganger, ettersom man allerede har betalt skatt på inntekten eiendommen er ervervet for, samt dokumentavgift, eventuelt arveavgift og merverdiavgift av påkostninger. Forslaget fra Kristelig Folkeparti adresserer en viktig problemstilling, men det tar ikke hele utfordringen – det tar bare en del av det. Fremskrittspartiet har derfor fremmet et forslag tidligere i denne sal om å fjerne lov om eiendomsskatt, og fikk, så vidt jeg husker, ikke Kristelig Folkepartis støtte til det. Men de vil altså ha fjernet utfordringen man nå ønsker å lage ekstra komplikasjoner rundt. Fremskrittspartiet tviler ikke på Kristelig Folkepartis intensjoner her, men prinsippet for eiendomsskatten tar man ikke opp til debatt. Det er prinsippet som burde diskuteres. Hvorvidt det er et klokt prinsipp, et rettferdig prinsipp, og om skatten har andre implikasjoner som igjen skaper andre urettferdigheter, ja, det er korrekt, og det er det dette forslaget diskuterer. Fremskrittspartiet har derfor et alternativt forslag, hvor vi igjen ønsker å fjerne loven om eiendomsskatt – slik vi har fremmet også i dette forslaget til Kristelig Folkeparti. Men intensjonen til Kristelig Folkeparti er god. Fremskrittspartiet deler intensjonen og synes den er god, men den lager en problemstilling som ikke eksisterer ved å opprettholde en eiendomsskattelov som etter Fremskrittspartiets syn i utgangspunktet er gal. Jeg tar herved opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Muligens har jeg litt tungt for det – jeg innrømmer det – og hvis jeg har tungt for det, skal jeg be om unnskyldning for det. Men jeg får litt problemer her nå. AS Norge går med nær 400 mrd. kr i overskudd, så det er helt åpenbart at staten isolert sett ikke trenger de 4 mrd. kr man tar i arveavgift. Det er altså ikke provenybegrunnet. Det er mulig at denne arveavgiften en gang eksisterte fordi man trengte pengene, men nå trenger man ikke pengene, så man trenger ikke denne avgiften. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva er den prinsipielle og ideologiske begrunnelsen for at staten skal være part i samtlige arveoppgjør i dette landet?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2013-06-04:
Saken gjelder en ny skatteavtale mellom Storbritannia og Norge – eller kanskje en utvidet skatteavtale, siden det er en gammel skatteavtale fra 2000. Denne er altså fra nå. Den inneholder en rekke punkter – en rekke mindre vesentlige punkter, men også et par vesentlige punkter. Jeg vil bare nevne noen av dem: formue mister beskyttelse fast driftssted beskatning av tjenester allokering til fast driftssted fortjeneste ved forretningsvirksomhet økt forpliktelse til å foreta korresponderende retting ved inntektsjustering som følge av interessefellesskap Jeg kan godt fortsette å si en del sånne ting, men det regner jeg med at salen her ikke er så interessert i, så jeg dropper det. Jeg tar det første punktet, nemlig formuesskatt og beskyttelse av formue. Nå er det slik at Storbritannia ikke har formuesskatt. Når folk som eventuelt ønsker å flytte kanskje midlertidig og delvis bosette seg i Storbritannia, allikevel må betale formuesskatt til Norge, vil det kunne presse folk med solide formuer i Norge til å flytte permanent til Storbritannia. Det er mulig at det er et greit mål for denne regjeringen – det forundrer meg for så vidt ikke – men for Fremskrittspartiet er ikke det noen særlig attraktiv løsning. Hadde Storbritannia hatt formuesbeskatning, hadde ikke problemet vært det samme. Fremskrittspartiet fremmer et forslag i denne saken som jeg håper at alle kan slutte seg til. Jeg skjønner at det alltid er litt pinlig å slutte seg til noe man ikke har sagt i innstillingen, men allikevel: Det at man har en intensjon om at man skal unngå negative skattemessige incentiver ved fremforhandling av fremtidige skatteavtaler, slik denne skatteavtalen har, håper jeg også – iallfall i ånden – statsråden vil slutte seg til, og jeg håper også de øvrige opposisjonspartiene slutter seg til denne merknaden. Det motsatte ville jo være om ikke en skandale, så i hvert fall ikke noen særlig god sak på vegne av Norge, hvis man ikke har det som utgangspunkt når man fremforhandler avtaler som skal være til bilateral forpliktelse og – jeg holdt på å si – forlystelse, men i hvert fall til bilateral glede. Jeg tar med dette opp forslaget fra Fremskrittspartiet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-04:
Høyre mener altså at eiendomsskatten er en lokal avgjørelse. Vi er stort sett med på flertallsmerknaden og slutter oss til saksordførerens merknad. Men vi har lyst til å minne litt om en liten særmerknad fra Venstre og Høyre, som går på det vi tok opp i Dokument 8: 126 for 2010–2011, om maskiner og utstyr. Nå i disse todelingstider, og spesielt med fokusering på skogsindustrien, er det grunn til å minne om at der ligger det en kjempeproblemstilling med hensyn til maskiner og utstyr som eiendomsskattlegges rundt omkring i kommunene. Nasjonal konkurransekraft på konkurranseutsatte arbeidsplasser er faktisk et nasjonalt anliggende. Den gangen ble vi lovet at finansministeren skulle se på problemstillingen. Det var en betydelig bekymring. Flertallspartiene gikk til og med ut i TV 2 og sa at dette var noe som skulle løses ganske raskt. Så fikk vi svaret på utfordringen i fjor sommer ved at Finansdepartementet la alt til side og ga opp å finne en løsning. Det vil jeg gjerne minne om, for det er noe som belaster f.eks. skogindustrien – i hvert fall ut fra det norsk industri sier – med årlige kostnader som er større enn innholdet i de krisepakkene som er kommet for skogindustrien. Bare den skatten alene belaster altså en konkurranseutsatt sektor med en særnorsk avgift som er større enn de krisepakkene regjeringen så langt har klart å presentere. Vi har også påpekt at eiendomsskatt for kraftverksdelen – som jeg skjønner at mange er bekymret for når det gjelder akkurat dette – er en fordeling mellom det lokale og sentrale når det gjelder verdiskaping på kraftverk, og kunne lett løftes ut av den problemstillingen. Jeg ville bare minne om det, siden dette var et Dokument 8-forslag om eiendomsskatt.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-04:
Jeg måtte ta ordet da jeg hørte at Senterpartiet er så «umåteleg stolt» og også henviser til hva som skjedde med kommuneøkonomien i forrige periode. Det er uomtvistelig at kommunene måtte ta en hestekur de to første årene under Bondevik II-regjeringen, men de neste to årene var av de beste årene kommunene har hatt. Det gjenspeiles i regjeringens egne dokumenter. Hvis vi sammenligner økonomiutviklingen i kommunene i den perioden med den rød-grønne perioden vi nå har, er det nesten ikke forskjell i det økonomiske opplegget for kommunene totalt sett. De siste fire årene har vært strammere enn de var under Bondevik II-regjeringen – jo, det er faktisk slik, selv om representanten Meltveit Kleppa rister på hodet. De siste fire årene har den prosentvise økningen til kommunene vært lavere enn den var under Bondevik II-regjeringen. Vi får begynne å holde oss til de tallene som regjeringen selv legger fram i sine proposisjoner, og så får vi snakke om økonomien som den er. Når man i tillegg vet at rød-grønne politikere er ekstremt gode til å fly rundt og gi løfter og skape forventninger på vegne av lokaldemokratiet, skjønner jeg godt at frustrasjonen nå er ganske stor der ute. Medieoverskriftene tyder ikke akkurat på at det er strålende kommunal økonomi rundt omkring.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-04:
Finansministeren brukte begrepet «blodårene» – det kan vi være enige om – og jeg brukte «navet». Blodtrykket må som regel både kontrolleres og justeres, i hvert fall på litt eldre folk. Jeg tror vi kommer til å ha debatter om dette framover, også i den perioden vi nå overskuer, med hensyn til regulering, for i hvilken grad man justerer opplegget, vil være avhengig av hvordan norsk økonomi utvikler seg. Jeg hadde egentlig tenkt bare å be om en bekreftelse på det, sånn at jeg får bekreftet at finansministeren kommer til å følge med på dette og eventuelt komme tilbake til Stortinget med justeringer dersom det skulle være ting i norsk økonomi som tyder på at vi bør justere den. Vi ser jo at obligasjonsmarkedet blomstrer opp, det blir spekulert om små og mellomstore bedrifter, om mangel på kreditt og sånne ting.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-04:
Den motsykliske bufferen tror jeg kan bli ganske vanskelig å håndtere, men det får vi jo se når den kommer. Jeg noterte meg at finansministeren bruker konkurransefortrinn ganske ofte. Det er jeg enig i, i hvert fall opp til et visst nivå, hvor man, hvis man ikke strammer til for mye, kan risikere å åpne det norske markedet for banker som er i mindre regulerte områder. Dette tror jeg finansministeren på at han vil følge opp ganske sterkt. Men jeg kan jo også bruke replikkrunden til å komme med en oppfordring siden han skal treffe sin svenske kollega i morgen – var det, så: Jeg oppfatter at det er risikovekting i de underliggende regnestykkene som er helt avgjørende for konkurranseforholdet innad i Norden bl.a. Så jeg håper finansministeren tar med at risikovekting og forskjell i risikovekting mellom Sverige og Norge har vært et av de mest brennbare temaene innenfor finansnæringen.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2013-06-04:
Kommunar som vel å innføra eigedomsskatt, har eit fleksibelt regelverk å halda seg til. Vi ser at fleire og fleire kommunar innfører eigedomsskatt, men at utforminga av den lokalt varierer mykje frå kommune til kommune. Kristeleg Folkeparti ynskjer å utvida registeret for valmoglegheiter i utforminga av eigedomsskatten ytterlegare ved å ta inn eit vedtak om det kan gjevast fullt fritak med grunngjeving i sosiale omsyn. Dette er ein sympatisk tanke, men omsynet er allereie delvis vareteke gjennom at eigedomsskattelova gir formannskapet i kommunen anledning til å frita personar frå skatten heilt eller delvis dersom den gir spesielt urimelege utslag. Forskjellen er at Kristeleg Folkeparti ynskjer eit generelt vedtak om sosiale omsyn ved utskriving av skatten, mens dagens lov føreset individuelt fritak frå utskriven skatt. Forslagsstillarane frå Kristeleg Folkeparti ynskjer å oppretthalda kommunane sitt høve til å skriva ut eigedomsskatt, og meiner at deira forslag vil dempa dei lokale konfliktane om skatten. Kanskje er det eit poeng, sjølv om mitt inntrykk er at det ikkje er dei svakast stilte som er dei mest innbitne mot eigedomsskatt. Det er heller dei av oss som sit godt i det, og som er redde for høge skattar generelt sett, som er dei mest taleføre opponentane mot eigedomsskatten. Eigedomsskatt tek ikkje omsyn til skattytarens inntekt, men til verdien av bustad og annan eigedom. Dette vil gje utslag som kan opplevast som vanskeleg. Vi ynskjer ikkje at folk skal måtta gå frå den bustaden dei har tilknyting til og er glad i. Eg meiner dei fleste kommunane er klar over dette, dei utformar eigedomsskatten slik at det blir teke omsyn. Mange kommunar vel å unnta bustad for eigedomsskatten, andre brukar botnfrådrag som er så høge at skatten ikkje blir for belastande for vanlege bustader. Finansministeren åtvarar i sitt brev til finanskomiteen mot å gjera endringar i eigedomsskattelova som svekkjer skatten som objektskatt ved å innføra inntektsavhengige grunngjevingar i grunnlaget for utskriving av skatten. Eg trur vi må erkjenna at lovforslaget frå Kristeleg Folkeparti kan gje vanskelege avvegingar både prinsipielt og for kommunane som skal utøva dei. Stortinget har dei siste åra gjort endringar i reglane for utskriving av eigedomsskatt som har styrkt fleksibiliteten. Det viktigaste trur eg er at moglegheita for å utskriva skatt på verk og bruk er supplert med at næringseigedom er teken inn i dette skattleggingsgrunnlaget. Denne moglegheita har gjort at fleire kommunar har vedteke å innføra eigedomsskatt, men unnateke bustader, dei seinare åra. Eg har gitt uttrykk for at intensjonen med Kristeleg Folkepartis forslag er god, men òg for usikkerheit om forslaget er hensiktsmessig. Våre lokale folkevalde har gjeve eit lovverk som gjev dei eit vurderingsgrunnlag for innføring av eigedomsskatt som er langt vidare enn å ta stilling til om ein er for eller imot skatten. Mi oppfordring til kommunepolitikarane er å bruka tid og krefter på korleis ein kan få ei utforming av eigedomsskatten som skjermar mot sterkt uønskte utslag. Det er mogleg innanfor dagens regelverk.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2013-06-04:
Arveavgifta skaper debatt og sterke påstandar. På den eine sida blir det hevda at avgifta er ei konfiskering av pengar som alt er skattlagde. På den andre sida blir det sagt at dette er ei svært rimeleg skattlegging av store inntektsstraumar som stort sett kjem dei rikaste til gode. Òg i Senterpartiet er det debatt om dette temaet. På landsmøtet vårt fall programkomiteen sitt forslag om å fjerna arveavgifta til fordel for eit forslag om ei ytterlegare heving av fribeløpet, som i dag er på 470 000 kr. Så dette blir ei sak som vi skal følgja opp i neste stortingsperiode. Men det er jo òg slik at det under den raud-grøne regjeringa så langt er gjort lettar i arveavgifta på ca. 1,4 mrd. kr. Forslaget frå Kristeleg Folkeparti om å avvikla arveavgifta ved generasjonsskifte i familieeigde bedrifter er grunngjeve med at denne avgifta ofte er til hinder for vidare utvikling av bedriftene, og at ho òg kan føra til nedleggingar av bedrifter. Det er ganske dramatiske konsekvensar av arveavgifta som blir skisserte i representantforslaget. Finansministeren deler ikkje desse utslaga i det brevet han har skrive til finanskomiteen. For å unngå at innkrevjing av arveavgift skal skapa likviditetsproblem for familieeigde bedrifter er det etablert rentefrie avdragsordningar over tolv år. Rentefridomen og den lange avdragstida representerer i sum lettar i dei verdiane som skal betalast inn. I Senterpartiet tykkjer vi det er vel verdt å merkja seg at finansministeren opplyser at ordninga med utsett innbetaling av arveavgift blir nytta i avgrensa grad. Det betyr vel at arveavgifta representerer eit noko mindre problem ved eigarskifte i familieeigde bedrifter enn det ein antek i forslaget. For Senterpartiet er det viktig å bidra til eit skattesystem som fremjar verdiskaping og sysselsetjing. Små og mellomstore bedrifter, som ofte er personleg eigde familiebedrifter, utgjer ein hjørnestein i verdiskapinga her i landet. Vi er glade for å ha kunna medverka til lettar i skattlegginga av desse bedriftene. Fjerning av revisjonsplikta for småbedrifter var eitt svært viktig vedtak. Gjennom vekstpakka for næringslivet i revidert nasjonalbudsjett fremja regjeringa forslag om å redusera selskapsskatten og inntektsskatten for personleg eigde bedrifter. Vidare blir det innført ei ny startavskriving på driftsmidlar, som òg gjev nye lettar. Vi vil arbeida vidare med andre tiltak som kan styrkja vekstkrafta til små og mellomstore bedrifter over heile landet. Slik sett deler vi ambisjonane som ligg i representantforslaget, men vi er ikkje einige i at det konkrete forslaget som vi behandlar i dag, er det viktigaste vi kan gjera for familieeigde bedrifter no.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2013-06-04:
Eg trur at eg har registrert ein smule kritikk frå opposisjonen med omsyn til at Stortinget har så mange saker til behandling denne våren. Det var regjeringa som var adressat for denne kritikken – regjeringa hadde lagt fram så mange saker etter kvarandre. Dagsordenen i dag viser at Stortinget sjølv bidreg til dette talet på om lag 200 saker. Stortinget bidreg betrakteleg. Slik skal det òg vera. Frå Stortinget si side har ein moglegheit til å ta opp eigne saker. Men eg må få lov til å seia: Når eg no lyttar til Høgre sine kommentarar til Framstegspartiet sine forslag, høyrer eg at dei altså er einige om å tilbakeføra selskapsskatten til kommunane og dermed bidra til auka ulikskap på akkurat det feltet – dei vil altså at nokre få kommunar skal utrustast med betydelege milliardar på kostnad av andre. Men utover det er det her svær ueinigheit innbyrdes i det blå-blå regjeringsalternativet. Då er det jo slik at ein med fordel kanskje kunne avklart akkurat det, framfor at vi andre skal blanda oss inn her og delta i lag med Høgre i å argumentera ned Framstegspartiet sitt forslag. Men vel vel, no har vi fått ei ytterlegare klargjering av korleis Framstegspartiet legg opp til auka forskjellar kommunane imellom. Så høyrer vi at dette såkalla objektive tilskotet per innbyggjar skal differensierast. Det er jo det som i dag er godt vareteke. Og vi høyrer at Framstegspartiet er oppteke av innbyggjarane i kommunane. Men det er då vitterleg difor den raud-grøne regjeringa har tilført nye oppgåver, men òg bortimot 70 nye milliardar til disposisjon for kommunane.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2013-06-04:
Eg skal halda meg til det forslaget vi behandlar i dag, men vil berre seia aller fyrst: Senterpartiet er umåteleg stolt av det vi i samarbeid med Arbeidarpartiet og SV har fått til desse åtte åra i regjering, og ikkje minst på kommunesektoren. Når vi snakkar om inntektssystemet for kommunane og oppgåvene og rammeoverføringane, er eg sjølvsagt prega av ei erfaring: Eg var leiar av Stortingets kommunalkomité 2001–2005. Då hadde Høgre kommunalministeren. Eg var parlamentarisk leiar hausten 2005. Det var ikkje éin ordførar som sakna Høgre i Kommunaldepartementet.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Det var ikke meningen å invitere til en generell eiendomsskattedebatt – som noen har vært innom. Men når vi først har muligheten for at kommunene kan utskrive eiendomsskatt, har vi som lovgivere også et ansvar for at vi gir dem et regelverk som kan ivareta også sosiale hensyn. Jeg har i grunnen oppfattet at alle er enig i at kommunene bør utøve sosiale hensyn når de skriver ut eiendomsskatt, og så er vi tydeligvis litt uenige om hvordan det bør gjøres. Sistnevnte taler var innom hvem som bruker å rope høyest om eiendomsskatt. Jeg er for så vidt enig i at utad synes det som om de som ofte har best mulighet til å betale skatten, er de mest høyrøstede. Men det er ikke dem dette forslaget er ment for. Tvert imot er det de som ikke kommer fram med sine høyrøstede klager, men som faktisk har større grunn til å kunne være høyrøstet, som vi med fordel – etter Kristelig Folkepartis mening – kunne fått et bedre regelverk for. Det er helt riktig at man på individuell basis kan redusere eller nedskrive eiendomsskatten totalt. Men jeg tror alle er klar over at det skjer i veldig liten grad nettopp fordi det er individbasert, og det er noe de fleste kommuner ikke ønsker å ta i – for å si det rett ut. Både finansministeren og Fremskrittspartiet – og alle – synes Kristelig Folkepartis intensjoner er gode, og det er noe å ta med seg, men det stopper der. Jeg synes det er en artig setning i det finansministeren skriver til komiteen. Jeg siterer fra brevet: «Mange vil nok kunne oppfatte det som urimelig dersom man kan eie en verdifull bolig, men slippe eiendomsskatt som følge av en beskjeden inntekt.» Det er veldig mange som synes det motsatte er veldig urimelig – det som Magnhild Meltveit Kleppa var innom – nemlig at denne objektskatten er utformet slik at folk med lav inntekt, f.eks. en som sitter igjen som enke eller enkemann, kanskje i verste fall må selge sin bolig fordi han ikke makter eiendomsskatten. Det tror jeg mange opplever som mer urimelig enn at man skulle slippe eiendomsskatt fordi man faktisk ikke har særlig god inntekt til å betale den med. Vi lever kanskje i litt ulike verdener. Det får vi akseptere, men jeg vil si at når vi først har eiendomsskatt – og det har vi støttet – påligger det også oss å sørge for at vi har et regelverk som i tilstrekkelig grad kan ivareta sosiale hensyn ved utforming av eiendomsskatten. Det er vårt forslag et forsøk på. Vi er ikke akkurat overbegeistret for at det får så liten tilslutning, men sånn er stoda. Jeg tar i hvert fall opp forslaget fra Kristelig Folkeparti.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Vi foreslår gjennom dette forslaget å lette noe som er en akilleshæl i mange situasjoner, nemlig når bedrifter – ikke minst de som er familieeide – skal overføres fra en generasjon til en annen. Man har ikke helt fulgt med, mener jeg, hvis man ikke ser at dette er en utfordring mange steder. Vi har også sett mer enn ett oppslag som viser at arvingene i gitte situasjoner heller velger å selge bedriften enn å drive den videre, når man skal påføres såpass store omkostninger som arveavgiften per i dag representerer. Det som jeg synes er litt interessant med posisjonens argumentasjon, er at den er veldig todelt: For det første skryter man av alt man har fått til på arveavgiften – man har fått et større bunnfradrag, man gjør stadige grep for at dette skal bli bedre for næringslivet – men samtidig angriper man prinsipielt andre som også kommer med forslag som egentlig er i samme retning. Dette er en argumentasjonsform vi kjenner igjen fra formuesskattdebatten. Den ene dagen er man strålende fornøyd med at det er færre som betaler formuesskatt, og den andre dagen kritiserer man opposisjonen opp og ned for nærmest å ødelegge hele fordelingen av inntekter og formue i samfunnet. Så det er ikke helt lett, iallfall ikke for meg, å bli klok på hva man innerst inne mener, men det er sikkert ikke meg gitt å få greie på det. Vi foreslår nå dette fordi vi mener at det kan ha en positiv virkning på noe som norsk næringsliv står overfor i stor grad, for det er nemlig mange generasjonsskifter som skal komme. Det er interessant at man innenfor EU har problematisert dette. De sier at ja, vi er veldig opptatt av gründervirksomhet, og det skal man være, men de påpeker at vi er altfor lite opptatt av å sørge for at det blir vellykkede generasjonsskifter i de bedriftene som går bra – ikke minst i de små og mellomstore bedriftene. Det kan ha vel så mye å si for samlet sysselsetting som gründervirksomheten, men det ene utelukker selvfølgelig ikke det andre. Flertallet er veldig tro mot Finansdepartementet, og det er sikkert bra i mange sammenhenger. De viser til at «hensynet til likebehandling og effektiv ressursbruk tilsier at virksomheter overdratt gjennom generasjonsskifte i utgangspunktet bør stå overfor de samme skatte- og avgiftsbetingelsene som andre virksomheter». Dette er en velkjent argumentasjon. Samtidig har jo denne regjeringen også gjort en forskjell for familieeide bedrifter ved generasjonsskifter ved at man har innført den rentefrie avdragsordningen. Så det er altså mulig med en aldri så liten særbehandling når man finner det nødvendig. Jeg tar opp vårt forslag. Vi tror det er et godt forslag for å sikre familieeide bedrifter og gode overganger fra en generasjon til en annen. De burde få denne muligheten, etter vår mening.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
I begrunnelsen fra flertallet legger man vekt på, som jeg siterte i mitt innlegg, hensynet til likebehandling og effektiv ressursbruk. Så viser man allikevel til at man for generasjonsskifter i familieeide bedrifter har innført denne rentefrie avdragsordningen. Gitt at statsråden er enig i at det på en måte er å fravike et likebehandlingsprinsipp, vil jeg spørre: Hva var begrunnelsen for at man kunne fravike det på den måten, men ikke slik vi foreslår, nemlig et betinget arveavgiftsfritak?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Det er en glede å kunne si meg hundre prosent enig i foregående talers innlegg, så det er ikke så mye å legge til fra min side. Når Kristelig Folkeparti har fremmet dette forslaget, er det egentlig i respekt for et forlik som vi har inngått, og som vi har tenkt å iverksette, nemlig at vi skal nå de klimamålsettingene vi har satt oss – sammen – i klimaforliket. Transportsektoren er en betydelig bidragsyter for å kunne nå de målsettingene vi har satt oss i fellesskap. Jeg har også lyst til å minne om at regjeringen tidligere har varslet at vi skulle få en helhetlig gjennomgang av bilavgiftene. Det varslet regjeringen at man skulle komme tilbake til. I 2011 sa man at man skulle få en helhetlig gjennomgang. Den kom ikke, for den ble egentlig avlyst av de rød-grønne i budsjettet for 2012. Da avlyste man denne gjennomgangen av bilavgiftene. Så er det kommet litt stykkevis og delt. Jeg er helt enig med saksordføreren i at det er viktig med forutsigbarhet. Men med respekt å melde, er det noe som har kjennetegnet denne regjeringen, i hvert fall i den første perioden, er det at det ikke var forutsigbarhet i bilavgiftene. Først ba man folk om å gå over på diesel, så gjorde folk det, og så ble det galt. Så ba man om å få gå tilbake til bensin, fordi de lokale utslippene ved dieselbiler ble altfor høye. Så det denne regjeringen har levert når det gjelder bilavgifter, har ikke akkurat vært preget av forutsigbarhet. Jeg er helt enig i at de siste årene har forslagene hatt god virkning, men vi mener fortsatt at skal vi nå det vi har satt oss som målsetting i løpet av noen år, burde også Stortinget samlet sett foretatt en gjennomgang, slik at vi kunne være sikre på at de virkemidlene vi iverksetter, gjør at vi kan nå de ganske ambisiøse målsettingene vi har i klimaforliket. Det var vår intensjon å bidra til det med dette forslaget. Det har flertallet sagt nei til, de er strålende fornøyde – så får vi se om nye koster kanskje kan bidra til en endring om ikke så altfor lenge.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Ja, en kan jo spekulere i hva som er årsakene til at svenskene bare ligger et halvt år foran oss i løypa, men det er velkjent at det er et nøysomt folkeferd, så det kan hende det ligger noe i det også. Mitt spørsmål er rett og slett: Mener regjeringen og statsråden ut fra det Stortinget vedtok – og ikke bare klimameldingen, men det Stortinget i sitt forlik vedtok når det gjelder hva vi skal oppnå av reduserte utslipp i transportsektoren – at man er i rute?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2013-06-04:
Kristelig Folkeparti fremmet for to år siden, var det vel, et dokumentforslag i denne salen om tiltak for å motvirke en ny finanskrise. Mange av de forslagene er nå blitt presentert av regjeringen i denne proposisjonen vi behandler i dag, og da er det også naturlig for oss å støtte det vi selv gikk inn for for et par–tre år siden. Så vi er glad for det regjeringen her kommer med. Vi fikk en brutal lærdom i Norge for vel 20 år siden, da flere av våre fremste banker i realiteten gikk over ende. Det gjorde at vi etter den gangen strammet til regelverket, slik at da finanskrisen kom i 2008, sto vi bedre rustet enn vi kanskje ellers ville ha gjort. Nå skal det sies at finanskrisen i 2008 på banksiden jo ikke var en krise som sådan for næringen. Det var en likviditetskrise – man fikk altså ikke tak i penger. Men soliditeten var for så vidt på plass, delvis fordi man hadde foretatt reguleringer på et tidligere tidspunkt som følge av det vi opplevde rundt 1990. Så vi støtter innstillingen og er også med på flertallsmerknadene. Det er klart at det alltid er et spørsmål om man skal være et hestehode foran noen land, eller om man skal gå helt i takt, når man innfører denne typen krav. Det jeg er helt overbevist om, er at svært mange nok gjerne skulle sett – hvis de ser seg litt tilbake – at de tidligere hadde vært med på å stille strengere krav, når vi ser hva som skjedde i 2008. Vi er tilfreds med forslaget til innstilling.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Som saksordføreren og andre har vært inne på, er eiendomsskatten en frivillig kommunal skatt. Det er kommunestyret som avgjør om det skal skrives ut eiendomsskatt i kommunen. Jeg mener at dagens regelverk gir kommunene stor valgfrihet når det gjelder utforming av skatten. Som det også har vært påpekt i debatten, er det slik at hvis en kommune synes det er problematisk å ilegge skatt på en boligeiendom, kan man velge et utskrivningsalternativ som helt utelukker boliger. Loven har også valgfrie virkemidler som kan dempe skattetrykket på boliger. Kommunene kan ha et bunnfradrag for boliger. Det skal være et fast beløp, og loven fastsetter ikke noe tak på størrelsen på dette fradraget. Min egen kommune har f.eks. et slikt bunnfradrag. Bunnfradraget vil bety mest for dem med lavest boligformue, men gjennom slike regler får eiendomsskatten også et progressivt element som kan ivareta visse fordelingshensyn uten at skatten mister karakter av å være skatt på eiendom som objekt, og ikke skatt på inntekt. Bruk av bunnfradrag har også den fordelen at størrelsen på fradraget kan tilpasses det lokale prisnivå på boliger i den enkelte kommune. Loven åpner også for å ha en lavere skattesats for boliger enn for annen eiendom. Til noe av det siste som representanten Syvertsen var inne på, vil jeg også si at i § 28 i eiendomsskatteloven åpner man for at formannskapet kan sette ned eller ettergi eiendomsskatt når særlige grunner gjør det særs urimelig å kreve den inn. Dette gjelder f.eks. hvis skattyter får økonomiske problemer fordi han har lavere inntekt på grunn av sykdom og ikke har formue å møte dette med. I forarbeidet er det også sagt at nedsettelse eller ettergivelse av rimelighetsgrunner bør – som representanten Syversen for så vidt var inne på – kunne komme på tale rent unntaksvis. Bestemmelsen gir ikke adgang for kommunen til å foreta en generell nedsettelse eller ettergivelse for grupper som kommunen mener bør skjermes. Spørsmålet om nedsettelse eller ettergivelse må derfor avgjøres konkret i det enkelte tilfellet. Det er ingen sentrale forskrifter eller andre regler for lemping etter § 28. Derfor har flere kommuner laget egne retningslinjer for når skatten skal ettergis eller reduseres. Slike retningslinjer gjør det mulig for kommunen med likebehandling i lempingssaker, og det er positivt fordi likhetshensynet er det grunnleggende bak eiendomsskatteloven. Inntekt og formue kan være viktige momenter ved avgjørelse om lemping. På denne bakgrunn mener jeg at mange av de hensyn som forslagsstillerne er opptatt av, er der og kan ivaretas innenfor dagens regelverk og med større presisjon enn f.eks. med en generell regel. Det er også slik at hvis kommunen vedtar mer generelle retningslinjer for når man kan lempe på eiendomsskatten, trenger heller ikke saksbehandlingen å bli for ressurskrevende. Som sagt mener jeg at loven i dag gir den nødvendige tøyelighet til å ivareta mange ulike hensyn ved formuesskatten.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Dette er et eksempel på at en i utformingen av skatteregler må balansere ulike hensyn. Det mener jeg regjeringen i denne sammenhengen gjorde da vi i 2006 foreslo å utvide den rentefrie avdragsordningen, og ved at en også ytterligere utvidet dette i forbindelse med endringer som ble gjort i 2009. I 2009 ble ordningen utvidet ved å avvikle størrelsesbegrensningen på foretak som kom inn under ordningen, og rentefriheten gjør at overdragere av familiebedrifter som benytter avdragsordningen, får en reell lettelse i arveavgiften sammenlignet med andre arve- og gavemottagere. Som saksordføreren var inne på, innebærer dette en maksimal avgift på 0,8 pst. av avgiftsgrunnlaget i virksomheten dersom avdragsordningen blir benyttet. Ved endringen i 2009 beholdt vi også muligheten for mottager av ikke-børsnoterte aksjer til å benytte seg av rabatt i grunnlaget for arveavgiften. Den er nå 40 pst. innenfor et avgiftsgrunnlag på 10 mill. kr for den enkelte mottager. Gunstige verdsettingsregler på ikke-børsnoterte aksjer, f.eks. at goodwill ikke verdsettes, ble også videreført. Sist, men ikke minst, kom den kraftige reduksjonen i satsene og den kraftige økningen i innslagspunktene for arveavgiften også overtagere av familiebedriften til gode. Som representanten Meltveit Kleppa var inne på, innebærer disse endringene vi har gjort, en lettelse i arveavgiften på om lag 1,4 mrd. kr. Det er også slik at ved overføring av familieeide bedrifter i enkeltpersonforetak vil verdiene typisk bli overført som formue i form av eiendommer, f.eks. landbrukseiendommer, jordbruksløsøre og annen næringseiendom. Dette er også en type formuesobjekter som utgjør en liten bruttoandel av arveavgiftsgrunnlaget. Men det som er mitt hovedanliggende, er at hensynet til generasjonsskifter i familieeide bedrifter må veies mot andre hensyn, som f.eks. hensynet til statens inntekter, effektiv ressursbruk, fordelingshensyn samt hensynet til rettferdighet og til oppslutning om arveavgiften. Til slutt vil jeg si at et standpunkt som går på at en ønsker å fjerne arveavgiften, for så vidt er et realt standpunkt. Men når en har en arveavgift, har det vært regjeringens holdning at vi innenfor det systemet vi har, bør prøve å bidra til at arveavgiften på best mulig måte ivaretar fordelingshensyn innenfor avgiftssystemet. Det er begrunnelsen for at vi har økt innslagspunktene og gjort de endringer som vi har gjort i arveavgiften. Vi mener at arveavgiften er viktig for å opprettholde viktige fordelingshensyn i forbindelse med skattepolitikken.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Jeg skal ikke begi meg ut på å vurdere hvor mye enkeltrepresentantene får med seg eller ikke får med seg. Det får for så vidt andre ta seg av. Men det jeg synes er et viktig poeng i denne sammenhengen, er at det nok er en ideologisk forskjell i tilnærmingen til synet på arveavgift mellom undertegnede og representanten Tybring-Gjedde. Det er faktisk slik at hvis en ser på fordeling av inntekt og formue i dette landet, knytter noen av de viktigste fordelingspolitiske hensynene seg til formue og arv. Så jeg har også et sterkt fordelingspolitisk ønske i forbindelse med arveavgiften: at den også totalt sett skal bidra til en bedre fordeling av verdier i dette samfunnet. En kan godt si at det også er en ideologisk vurdering av arveavgiften. Det er vel også slik at en godt kan bruke de 400 milliardene i overskudd som et argument for å fjerne de fleste skatter og avgifter, slik Fremskrittspartiet vil, og det er en annen diskusjon.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Jeg tror nok det er viktig at man i slike debatter – for å bruke et uttrykk fra Hedmarken – slår av litt for kjentfolk. Jeg tror, som også representanten Meltveit Kleppa var inne på, at man ikke skal overdramatisere virkningene. Men det er klart at arveavgiften, som andre skatter, kan ha vridende effekter. Det har vi for så vidt ikke lagt skjul på, og det er også begrunnelsen for at vi har gjort visse endringer i arveavgiften. Så er det slik at f.eks. størrelsen på bunnfradraget er en størrelse som vanlig blir vurdert i forbindelse med de årlige statsbudsjettene.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Jeg tror nok at en i skattedebatten vil finne eksempler på at en har innført spesielle ordninger f.eks. for å dempe belastningen med å betale en avgift, eller – som vi var inne på tidligere i dag i forbindelse med eiendomsskatten – at kommunene f.eks. kan vedta spesielle ordninger for å dempe belastningen på dem som mener de får en urimelig høy eiendomsskatt. På samme måte har en her gjort et valg når det gjelder familieeide bedrifter, og utvidet den rentefrie avdragsordningen fra sju til tolv år. En kan godt si at det er en slags forskjellsbehandling, men det er jo en erkjennelse av at en ønsker å ha et system som åpner for at folk kan føle at en får en viss rimelighet i det å kunne avdra arveavgiften. Jeg tror ikke det skiller seg veldig fra andre ordninger på andre områder, men jeg skjønner at det er et godt retorisk poeng.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Som andre fra flertallet har vist til, har regjeringen foreslått og fått vedtatt betydelige endringer i bilavgifter for å redusere CO2-utslipp. I 2007 erstattet en slagvolum med CO2-utslipp som beregningsgrunnlag. Det har blitt lagt større vekt på CO2-utslipp i alle årene etter 2008. Det viser at denne regjeringen har arbeidet målbevisst for å få ned CO2-utslippet fra bilparken, og vi har oppnådd gode resultater: Fra å ligge over EU i 2007, ligger vi nå rett under nivået til EU. Det betyr at Norge har tatt et sprang som nok også skyldes endringer i avgiftspolitikken, og at en dermed stimulerer til å kjøpe mer miljøvennlige biler. Vi foreslår ytterligere endringer i revidert nasjonalbudsjett når det gjelder hybridbiler. Noen har pekt på at alderen på bilparken i Norge er høy sammenlignet med andre land. Ja, men samtidig er det slik at det er flere forhold som påvirker alderen, og det er interessant å legge merke til at Sverige, som har helt andre kjøpsavgifter, har en bilpark som bare er ca. et halvt år yngre enn gjennomsnittet for bilparken i Norge. Finland har høyere gjennomsnittsalder, selv om de har betydelig lavere kjøpsavgifter på bil, så det er nok flere forhold som spiller inn på alderen av biler. Hvis en ser på engangsavgiften i løpet av de siste årene, har den gått ned med om lag 30 000 kr i Norge. Det har gjort det mulig for flere å kjøpe ny bil, og etter mitt syn har også det lavere avgiftsnivået bidratt til det høye nybilsalget vi har hatt de siste årene. Det er riktig at vi hadde en diskusjon om dette i forbindelse med budsjettet for 2012. Da varslet regjeringen en generell veibruksavgift på drivstoff etter energiinnhold innen 2020, og at en skulle evaluere dette i 2015. Det er en plan som denne regjeringen holder seg til, så jeg vil bare si at vi allerede har gjennomført store endringer i bilavgiften. Det har gitt store reduksjoner i utslippene fra nye biler, og dette har regjeringen tenkt å fortsette med. Vi har gitt mange klare signaler om framtidige avgifter, bl.a. i de årlige budsjettene og i klimameldingen, og vi vil fortsette å gi betydelige signaler om veien videre i de årlige budsjetter. Det er bakgrunnen for at jeg ikke ser behov for en ny helhetlig gjennomgang av bilavgiftene nå.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Det er en litt større diskusjon som også for så vidt involverer andre ting, men jeg velger å holde meg til det som dreier seg om CO2-utslipp fra bilparken. Jeg mener at vi er godt i rute med å kunne klare det, og regjeringen vil fortsette avgiftspolitikken i den retningen. Så innebærer transportsektoren flere grep: Vi har nettopp lagt fram en nasjonal transportplan som innebærer en betydelig satsing, eksempelvis på jernbane og kollektivtrafikk. Men det er en litt større diskusjon som Stortinget kommer tilbake til før ferien, regner jeg med.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Det er to ting: Det er nok ikke riktig, som representanten påstår, at regjeringen ikke har gjort noen ting når det gjelder avgifter – snarere tvert imot. Som jeg viste til i innlegget mitt, har avgiftsomleggingen for nye biler bidratt betydelig til en reduksjon i CO2-utslippet, som har gått fra å ligge over, til å ligge under EU. Når det gjelder framtidig avgiftspolitikk, og hva en skal vurdere i den sammenhengen, synes jeg ikke det er riktig å spekulere i det her og nå. Men jeg tar med meg de synspunkter som representanten Kambe har, og det vi har gjort i revidert nasjonalbudsjett, er for så vidt et prov på at regjeringen følger med i timen når det gjelder utviklingen f.eks. innen hybridbiler.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-04:
Det er den type spørsmål det er vanskelig å svare på over bordet, uten at en har vurdert og gått inn i hva dette faktisk er, men jeg skal ta med meg det synspunktet. Som jeg sa i innlegget mitt, vil regjeringen fortsette med å gi en ganske bred omtale av bilavgifter i de årlige budsjettene, og vi mener at den veien vi har slått inn på nå, fungerer. Det viser også reduksjonen i CO2-utslippene fra nye biler, men jeg er alltid åpen for nye innspill, inklusiv innspill fra representanten Kambe.