Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2010-06-18:
Den menneskeskapte oppvarmingen av vår felles jord truer hele vår eksistens. Det overveldende flertallet av vitenskapsfolk og forskere er samstemte her. Det foregår en global oppvarming, og den er skapt av oss mennesker. Dette er teorien, men vi ser det også med det blotte øye. Isen rundt polene smelter, havet og den globale gjennomsnittstemperaturen stiger, og ekstremværet fører til dødbringende flom og tørke. Så vi har ikke noe valg, vi må i dag gjøre de rette valgene for framtiden. Vi må handle, og vi er nødt til å handle nå. For å nå målet om en maksimal temperaturstigning på to grader sier FNs klimapanel at globale utslipp må reduseres med mellom 50 og 85 pst. innen år 2050. Karbonfangst og -lagring har stort potensial som bidrag i kutt av utslipp av klimagasser. I Norge har vi allerede to av verdens fire største karbonfangstanlegg som skiller ut og lagrer CO2fra naturgass, nemlig Sleipner og Snøhvit. Norges ledende rolle innenfor karbonfangst og -lagring er viktig internasjonalt, for vi vet at den vesentlige andel av de globale utslippene av CO2 er knyttet til store energi- og industrianlegg. Et av verdens største industrielle punktutslipp av CO2, Secunda-anlegget i Sør-Afrika, slipper ut om lag 60 mill. tonn CO2 i året. Det alene er mer enn de totale norske utslippene. Eierne av dette anlegget, Sasol, har nå blitt med på teknologisenteret på Mongstad. Dette viser at teknologiarbeidet vi gjør i Norge, er relevant, også utenfor våre egne grenser. CO2-håndtering vil kunne bidra til store reduksjoner av utslipp fra slike kilder som dette. FNs klimapanel har anslått at dette kan utgjøre opptil halvparten av utslippskuttene i dette århundret. Da Statoil søkte konsesjon for varmekraftverk på Mongstad, valgte regjeringen å stille krav om rensing av CO2, slik vi sa i Soria Moria at vi ville gjøre når det gjaldt nye gasskraftverk. Tidsfristen for fullskala rensing ble satt til 2014 for at teknologi skulle kunne utvikles og gjøres nyttbar. Staten ble med økonomisk og tok risiko i prosjektet. Gjennomføringsavtalen og utslippstillatelsen må derfor også ses i sammenheng, for disse to danner til sammen utgangspunktet for etablering av fullskala CO2-håndtering. Utslippstillatelsen skal ivareta forhold rundt forurensing. Den er ikke statisk og kan endres om rammebetingelsene eller andre forhold tilsier det uten at det er brudd på tillatelsen. Endret framdriftsplan innebærer at det på vanlige måte må søkes om endring av tillatelsen. For oss i Arbeiderpartiet handler Mongstad ikke bare om å få til utslippsreduksjoner fra Mongstad-anlegget. Selv om det er veldig viktig å få ned utslippene fra Mongstad, vil det viktigste i en global sammenheng være å utvikle teknologien som gjør dette mulig andre steder i verden. I St.prp. nr. 49 for 2006–2007 ble det redegjort for samarbeidet om CO2-håndtering på Mongstad. Med ulik grad av entusiasme stilte alle partier seg til slutt bak proposisjonen. Allerede da var realismen i tidsfristen for fullskala rensing et tema. Statsråd Enoksen understreket i debatten 24. mai i 2007 at det kunne oppstå ting underveis, for dette var et stort og komplisert prosjekt. Med St.prp. nr. 38 for 2008–2009 om et teknologisenter for CO2-håndtering på Mongstad gikk prosjektet et viktig skritt i riktig retning. Norge har plassert seg i tet i arbeidet med karbonfangst og -lagring. Prosjektet er banebrytende ved at det er det første i sitt slag i verden, med hensyn til både størrelse og teknologi. Fra og med St.prp. nr. 67 for 2008–2009 har regjeringen lagt fram opplysninger om arbeidet med planlegging og forberedelser av fullskala CO2-fangst på Mongstad i forbindelse med budsjettproposisjonene. Når regjeringen legger fram en sak for Stortinget, skal den gi alle opplysninger som må til for at Stortinget kan behandle saken forsvarlig. Arbeiderpartiet mener at de opplysningene regjeringen har gitt til Stortinget, har gitt et forsvarlig grunnlag for budsjettvedtakene som er gjort, og konstaterer at flertallet i Stortinget er av samme oppfatning. Stortinget har ved flere budsjettbehandlinger behandlet arbeidet med planlegging og forberedelse, og vi har bevilget penger til dette. I den forbindelse har framdrift og kostnader vært et tema. Når opposisjonen nå prøver å skape et inntrykk av at det har foregått et eller annet i dypeste hemmelighet, i skjul for Stortinget, faller det på sin egen urimelighet. I november 2009 ble Stortinget orientert om at prosjektet er komplisert og krever nye løsninger, og om at departementet ville komme nærmere tilbake til resultatet av det pågående arbeidet med planlegging og forberedelse. I revidert budsjett i fjor ble Stortinget informert om hva planleggingen og forberedelsesarbeidet omfattet, og hvordan dette skulle gjennomføres. Det skulle utarbeides et omfattende faglig grunnlag for videre forhandlinger med Statoil om gjennomføringen av fullskala CO2-rensing. Neste gang Stortinget befattet seg med fullskala rensing av Mongstad var i forbindelse med statsbudsjettet for 2010. I budsjettproposisjonen redegjøres det for status i planleggingsarbeidet. Gassnova har gjort et omfattende arbeid med å vurdere alternativer for utbygging. Det var først 22. mars i år Gassnova gikk fra å si at dette var vanskelig til klart å anbefale Regjeringen å skyve på tidsplanen. Det er stor forskjell på å peke på utfordringer knyttet til en tidsplan og tydelig å si at dette ikke lar seg gjøre. At regjeringen bruker noen uker, med påske imellom, til å gjennomgå denne klare anbefalingen, mener jeg ikke er mer enn rett og rimelig. Fullskala CO2-rensing er krevende. Vår målsetting om å realisere dette innen 2014 var veldig ambisiøst. Det har vært framholdt hele tiden at det var det. Derfor mener jeg at regjeringen har opptrådt ryddig og korrekt og skal berømmes for at den søkte å nå den opprinnelige målsettingen så lenge det lot seg gjøre. Det viser at regjeringen har ambisjoner. Når vi nå må bite i det sure eplet og endre tidspunktet for investeringsbeslutningene, skjer det i lys av en omfattende gjennomgang av rapporter og utredninger. Det er alltid lett å kritisere ambisiøse mål i etterkant hvis de ikke nås, men vi i Arbeiderpartiet er ambisiøse og utålmodige. Vi vil ikke drive politikk ut fra det prinsipp at den som er uten ambisjoner, skuffer heller aldri. Jeg må si jeg ble ganske overrasket da jeg så at Kristelig Folkeparti var overrasket over det som gjelder helserisikoen. Når det gjelder helserisikoen ved bruk av aminer, var det tema i Statoils masterplan i januar 2009, et offentlig dokument der et helt kapittel ble viet til dette. Samtidig sa en samlet komité i Innst. S. nr. 206 for 2008–2009: «Komiteen har merket seg en del usikkerhet rundt helsemessige sider ved bruk av aminrenseteknologien. Komiteen viser blant annet til advarsler om at aminer som slipper ut i luften vil kunne være helseskadelige i større doser. Komiteen forutsetter at de helsemessige sider ved teknologivalgene blir gjenstand for grundig forskning, og at resultatene tas med i evalueringsrapportene.» Dette sa altså en samlet komité i april 2009. Opposisjonen står nå samlet i sin kritikk av regjeringen i innstillingen vi har til behandling. Men kritikk, og fortiden, er også det eneste de står samlet om. Når det gjelder framtiden og løsningene for klimaet, spriker opposisjonen like mye som de gjør i den økonomiske politikken. Kristelig Folkeparti og Venstre står fortsatt på sitt standpunkt om at rensing skal være på plass før oppstart av varmeverket – et standpunkt, som hvis de fikk styre, ville ført til at vi ikke hadde hatt noe Mongstad-prosjekt å diskutere. Høyre og Fremskrittspartiet står fortsatt på sitt syn om at kravet om rensing er noe særnorsk og uønsket. Om disse partiene hadde hatt flertall, ville vi vært tilbake til tiden før 2005 uten varmekraftverk på Mongstad, uten CO2-renseprosjekt og uten praktiske løsninger for utslippskutt. I regjeringspartiene er vi stolte av at vi har klart å få satt i gang et banebrytende prosjekt som kan bidra til å løse de virkelig store problemene i verden i dag. Klima- og energiutfordringene krever gode løsninger for karbonfangst og -lagring. Mongstad-prosjektet vil bidra til dette. Vi skal internasjonalt redusere våre utslipp med 50–85 pst. Da må det handling til.