trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Representanten kan regne med at jeg vil følge med, fordi norsk våpenpolitikk er basert på tre pilarer. For det første en tillit til sunne, frivillige, fungerende organisasjoner. For det andre rett til å inndra våpen hos dem som misbruker det, bl.a. når det gjelder forbud mot å ha skytevåpen på offentlig sted – og snart får vi en skjerping av bestemmelsen om kniver. Og så er det da for det tredje en del reguleringer som også er knyttet til lovgivningen, og som jeg har sitert i mitt svar, og som også under gitte omstendigheter tillater politiet å visitere etter forhåndsvarsel i private hjem. Jeg kommer til å holde fast på de tre pilarene. Og skjer det avvik, vil jeg selvfølgelig ta det opp med Stortinget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Det er ingen grunn til å legge skjul på at den såkalte soningskøen bekymrer meg. Det er viktig at den enkelte straffedømte får en merkbar reaksjon på kriminaliteten så raskt som mulig, og det er viktig at samfunnet ser at det reageres. Soningskøen er dermed med på å svekke både effektiviteten i kriminalitetsbekjempelsen og troverdigheten aktørene i straffesakskjeden må ha. Den faktiske situasjonen er at soningskøen øker. Ved årsskiftet var det 2 057 rettskraftige dommer hvor det ikke var iverksatt soning innen tomånedersfristen. Ved forrige telling, pr. 30. september 2001, var tallet 1 620 – økningen har altså vært 27 pst. De fleste dommene i soningskøen er korte og har en lengde på under 60 dager. Bare en femtedel av dommene er over 90 dager. Ca. 60 pst. av soningskøen er lokalisert til østlandsområdet. Soningskø er ikke noe nytt fenomen. På slutten av 1980-tallet og i begynnelsen av 1990-årene hadde vi en soningskø med i underkant av 7 000 dommer. Denne restansen ble sakte nedarbeidet og køen utkvittert i 1994. Deretter var det en overdekning av fengselskapasitet fram til slutten av 1999, da det oppstod nye domsrestanser fordi Oslo fengsel og Stavanger fengsel måtte redusere kapasiteten på grunn av nødvendige bygningsarbeider. Deretter har soningskøen vokst sakte fram til dagens nivå. Situasjonen i dag er at den alminnelige produksjonen av straffesaker i politi/påtalemyndighet og domstoler overstiger den fengselskapasiteten som er etablert. Det er ingenting som tyder på at straffevolumet i årene framover vil bli redusert, og Regjeringen har derfor i Sem-erklæringen fastsatt at den vil arbeide for å øke fengselskapasiteten. Det er dessverre ikke gjort i en håndvending å etablere økt fengselskapasitet. Også nye fengselsplasser skal ha tilfredsstillende standard både i forhold til sikkerhets- og kontrollutfordringer og i forhold til den rehabiliterende innsatsen for å redusere tilbakefallet og bli bemannet med fagutdannet personell. Disse forholdene gjør at det ikke uten videre er et relevant virkemiddel å overta nedlagte forsvarsanlegg eller andre institusjoner. Erfaring viser at ombygging av anlegg til fengselsformål koster like mye som å bygge nytt. Vardåsen leir vurderes nå av Statsbygg, og vi vil få en analyse av kostnader ved å omgjøre anlegget til fengsel. De foreløpige indikasjonene er at dette synes å være et godt grunnlag for et nytt Kongsvinger Fengsel som vil gi en økt kapasitet. Som en forutsetning for utvidelse av fengselskapasiteten har vi lagt opp til økt opptak til Fengselsskolen. Vi tar sikte på at dette høye opptaket må vare noen år framover for å sikre kompetansen i kriminalomsorgen. For øvrig arbeider vi med et nytt stort fengsel i Østfold. Det vil jeg komme tilbake til i budsjettprosessen. I tillegg arbeider vi med å utvide kapasiteten i allerede eksisterende anstalter. Der har vi grunnlagsinvesteringer, bl.a. i infrastruktur, vi kan få god kvalitet i utvidelser med lavest mulig kostnadsnivå. Også dette vil jeg komme tilbake til i budsjettsammenheng.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
La meg først kommentere den høyprofilerte dom som representanten Storberget uttalte seg om til media i går. Den saken har jeg konstatert er hos statsadvokaten. Jeg regner med at statsadvokaten meget raskt på grunn av sakens karakter sender den over til domsmyndighetene. Og da kan jeg garantere at vedkommende åker fort inn. Det er dessuten i samsvar med prioriteringene i tildelingsbrevet til Kriminalomsorgen. Vedkommende er på en prioritert liste og skal selvfølgelig også få oppfylt sitt ønske om å sone. Når det så gjelder situasjonen, har den utviklet seg gjennom 2000 og 2001. I disse årene hadde Arbeiderpartiet regjeringsmakt. Man så ikke for seg noen umiddelbare strakstiltak, men hadde et positivt arbeid, bl.a. knyttet til nytt fengsel i Østfold. Det er disse tiltakene vi jobber med. Så har det oppstått en konstruktiv dialog med Stortinget om å se på nedlagte militæranlegg. Jeg tror at det å se på disse – og da nevner jeg spesielt Vardåsen, som så langt ser ut til å være i god stand – må være et viktig tiltak som må kunne gis prioritet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Når det gjelder budsjettet, kommer vi tilbake til det senere. Når det gjelder strakstiltakene, vil jeg gjerne vise til at vi nå har en kapasitetsutnyttelse som er så høy som en kan komme – opp mot 100 pst. – i norske institusjoner. Vi har kjørt dubleringer der det er forsvarlig, og skal vi kjøre det lenger, vil representanten Storberget antyde et annet soningsregime. Det vil i så fall være en politikk jeg må merke meg. Jeg er i alle fall ikke kjent med at Arbeiderpartiet – så langt – har stått for det. Vi har altså presset dette så langt som det er mulig. Det vi kan gjøre, men som ikke er aktuelt, er å gi generelle amnestier. Det synes jeg ikke vi skal gjøre. Da er vi nødt til å prioritere, og da er prioriteringen veldig klar: Varetekt prioriteres, lange dommer og dommer der politiet gir uttrykk for at domfelte er aktive gjengmedlemmer, prioriteres – og kortere volds- eller voldsrelaterte dommer. Det vil bety at andre kan bli sittende og vente en tid, dvs. lenger enn to måneder. Det største trykket har vi her på Østlandet. Derfor er det ingen tilfeldighet at Vardåsen er en aktuell mulighet som jeg så langt har fått beskrevet som positiv. Og derfor er det heller ingen tilfeldighet at det pågår arbeid med et nytt fengsel i Østfold. Det er rett og slett for å minske det trykket som foreligger. Representanten Storberget og jeg deler én ting: Vi skal forholde oss til nåtiden, ikke til fortiden. Hvis Storberget gir meg det løftet også heretter, samarbeider man godt på det grunnlaget.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2002-02-20:
Jeg kan vise til tiltak som i hvert fall er aktuelle: Ett er at etterforskning skal kunne brukes i forberedelse av sak etter barnevernsloven der kriminalitet er et element – vi snakker også om mindreårige. Jeg vil også se på spørsmålet om hvorvidt seksukersfristen – som Riksadvokaten har tatt inn i sin instruks – for å ta ut tiltale dersom mistenkte er under 18 år, skal gjøres til lov. Jeg vil videre gå inn på spørsmålet om taushetsplikt, først og fremst ved at man – helt arbeidsmessig – tester taushetsplikten slik den praktiseres i forskjellige deler av landet. Det er min overbevisning at taushetsplikten gir gode muligheter til å samarbeide hvis en vil. Det vil jeg teste. Hvis det etter testen viser seg at vi – selv med svært dyktige og trygge fagfolk – har problemer, må vi se på taushetspliktens unntaksbestemmelser. Jeg vil også være så fri og si at jeg har tatt initiativ overfor barne- og familieministeren til en åpen diskusjon om velkjente problemstillinger som reiser kontroversielle kriminalpolitiske spørsmål angående barnevernets oppgaver. Jeg tror jeg vil si det på den måten. Vi lever med en utvikling hvor jeg tror ingen – det være seg foreldre, psykiatri, barnevern eller politi – kan stille seg utenfor. Så vil jeg også slå fast: Politiet alene kan ikke løse dette. Politiet kan gjøre en god del, men vi er nødt til å få alle på banen. Foreldrene må på banen, men da må foreldrene også vite at hvis de ikke får det til, er det lov til å be om hjelp. Og så må vi også kunne tåle den barnevernsfaglige debatten, som f.eks. Befring-utvalget i sin tid la opp til.
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Statsråden sa at han var et lyttende menneske, og jeg håper han også da får inn de samme reaksjonene som kommer hit til Stortinget, på følgene av denne loven, og som Knut Storberget nevnte noen eksempler på. De eksemplene som er kommet, og som er de mest dramatiske, med økninger på opptil 3 000 pst., fra 500 kr til 36 000 kr i året, kommer altså fra statlige eiere. Det er Opplysningsvesenets fond som går så dramatisk til verks. Vil statsråden også kunne ta et initiativ til at ulike statlige instanser som grunneier lar være å gå foran med et eksempel som er et dårlig eksempel, og som gir private grunneiere en ryggdekning for å gå så langt som loven gir mulighet for?
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Jeg setter pris på at justisministerens gir en korrekt historiebeskrivelse av dette, for dette er en sak som mange partier nok har bruk for å tenke seg nøyere om i. Jeg setter også pris på at justisministeren beskriver seg selv som et lyttende menneske. Og hvis man lytter til det som nå er flertallet i Stortinget, er det ingen grunn til å vente på en evaluering etter to år av hvordan tomtefestelovens endringer vil slå ut. Dette vil slå dramatisk ut i mange familiers økonomi, og her har staten valgt å gå foran og tøye lovens paragraf og bokstav til det ytterste, noe som gjør at svært mange familier nå kommer veldig dramatisk ut. Det finnes et flertall i Stortinget – hvis denne Regjeringen ønsker å bruke det – for at denne loven trekkes tilbake, og at man ikke iverksetter, som man allerede har gjort, disse dramatiske endringene. Min veldig klare oppfordring til den lyttende minister er følgende: Ta initiativet til å gjøre om – i dette tilfellet kan faktisk Stortinget det – på de tidligere beslutninger som har vært ukloke, og som vi med sikkerhet også vet hvordan slår ut. Vi trenger ikke vente på en evaluering til etter to år.
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Det er i sannhet riktig som ministeren bekrefter, at Kristelig Folkepartis vilje til å sitte i regjering er større enn politikkens innhold, noe denne saken bekrefter til alt overmål. Nå prøver ministeren å snakke seg bort fra det som er sakens faktiske realitet, og forvirringen er brakt opp på et meget høyt nivå. Det statsministeren har sagt, er at «gasskraftverk er skutt ut i det blå». Dette er beviselig ikke riktig. Det planlegges og forberedes nå bygging av gasskraftverk knyttet til Snøhvit-feltet i Hammerfest. Dette er et gasskraftverk som behandles på en helt annen måte enn de øvrige gasskraftverk som Stortinget har hatt til behandling en rekke ganger, der det ikke minst er gitt konsesjon, og der forurensningslovens bestemmelse gjelder. Det jeg nå må få avklart med ministeren, er følgende: Hva er det som gjør at et gasskraftverk lokalisert til Snøhvit skal behandles på en annen måte enn de gasskraftverk som den forrige regjeringen Bondevik faktisk gjorde en iherdig og prisverdig jobb for å få skutt ut i det blå? Et gasskraftverk lokalisert på Kårstø eller Kollsnes eller for den del i Skogn kan da vel ikke, i forbindelse med en rent praktisk og rettslig bindende behandling, være annerledes enn den er for gasskraftverket knyttet til Snøhvit?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-02-20:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren. I forbindelse med at jeg i forrige uke – med rette, mener jeg selv – kritiserte Kristelig Folkeparti for å ha endret standpunkt på en rekke områder, besvarer statsministeren det med at dette er urimelig svartmaling fra Enoksen. Om gasskraftverk sier han følgende: «Min holdning og retorikk er fortsatt den samme: at konvensjonelle gasskraftverk er sterkt forurensende. Enoksen burde være opptatt av og glede seg over at slike gasskraftverk er skutt ut i det blå.» Nå må jeg si at på det tidspunktet ble jeg ganske glad, for jeg tenkte at etter alt det rotet som har vært i den senere tid, har faktisk Regjeringen bestemt seg for at man virkelig skal skyte denne typen gasskraftverk ut i det blå, og si nei til bygging av sterkt forurensende gasskraftverk. Men etter å ha hørt innledende runde her i dag, er forvirringen ytterligere skrudd opp et hakk. Så mitt spørsmål til statsråden er: Kan statsråden bekrefte det statsministeren svarer i Dagbladet, at sterkt forurensende gasskraftverk virkelig er «skutt ut i det blå», og at Regjeringen ikke vil tillate bygging av slike gasskraftverk?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2002-02-20:
Saken om gasskraftverk har jo en ganske spesiell forhistorie. I mars 2000 var samtlige tre sentrumspartier, Kristelig Folkeparti, Venstre og Senterpartiet, enige om at dette var en så viktig sak at man ikke ønsket å fortsette i regjering dersom Stortinget fattet vedtak om at det skulle bygges sterkt forurensende gasskraftverk. Disse tre partiene lanserte også den gang en pakke for å få fram forurensningsfrie gasskraftverk. De tre partiene visste også den gangen at det ikke var et kommersielt grunnlag på kort sikt for å bygge forurensende gasskraftverk. Men til tross for det tok man altså et kraftig politisk standpunkt. Man kunne ikke være med på å bygge denne typen gasskraftverk og stå for et slikt vedtak i Stortinget. Jeg mener det stod respekt av det. Jeg skjønner at Kristelig Folkeparti er nødt til å kompromisse når de skal sitte i regjering på nytt. Men er statsråden da enig i at når man ikke bare godtar Stortingets vedtak, men sågar også fremmer forslag om bygging av et nytt forurensende gasskraftverk i forbindelse med Snøhvit-feltet, har Kristelig Folkeparti inntatt et helt nytt standpunkt i forhold til i mars 2000?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Artikkelen i Dagbladet i går slår fast at til tross for omfattende satsing på enøktiltak, øker forbruket i Norge med om lag 1,5 pst. årlig. Statsråden bekrefter dette i brev til energi- og miljøkomiteen angående Snøhvit, hvor han skriver at det ser ut til at veksten vil fortsette, til tross for betydelig satsing på omlegging av energibruk og energiproduksjon. Dette vitner om at den kostbare satsingen på enøktiltak ikke har virket, og at stortingsflertallets målsetting i energimeldingen om omlegging av bruk og produksjon ikke har vært noe annet enn et kostbart luftslott, noe Fremskrittspartiet hevdet og advarte mot ved behandlingen av meldingen. Vil statsråden nå ta innover seg denne utviklingen og endre kurs? Eller vil han fortsatt bruke milliarder av skattebetalernes penger på denne gedigne enøkfiaskoen?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Mitt spørsmål går til justisminister Dørum. Bare ved Hamar politikammer er tre personer omkommet siden 1996 etter å ha blitt kastet i fyllearresten. Flere andre overstadig berusede mennesker har mistet livet andre steder i landet fordi politiet åpenbart har feilvurdert situasjonen. Flere av sakene har endt med henleggelse på grunn av bevisets stilling. Hvordan er det mulig at vi kan ha en situasjon ved flere av landets politikamre som er så til de grader utilfredsstillende at mennesker dør fordi politiet ikke er i stand til å vurdere deres tilstand? Er det ikke åpenbart for justisministeren at det her er nødvendig med en full gjennomgang for å fastslått en gang for alle at overstadig berusede personer ikke har noe som helst i fyllearresten å gjøre, men at de skal ha behandling av helsepersonell, og at dette er det eneste forsvarlige?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret. Men etter mitt syn dreier dette seg dypest sett om et menneskesyn som vi ikke kan være bekjent av: at folk som drikker seg for fulle, har seg sjøl å takke, og at de fortjener straff i stedet for hjelp. Vi har altfor mange ganger hittil sett konsekvensen av en sånn holdning. Vi forventer derfor fra SVs side at ministeren aktivt engasjerer seg i dette, slik at det tragiske dødsfallet på Hamar er det siste vi opplever av denne typen dødsfall i norske arrester. Og da tror jeg ikke at det vil holde at man skal ha bedre tilsyn med dem som er satt i fyllearresten. Vi må innse at disse menneskene ikke har noe i fyllearresten å gjøre, men at de skal sendes til medisinsk kyndig personell som kan ta seg av dem på egnet måte.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
De siste fem årene er ungdoms alkoholforbruk fordoblet, og alkoholforgiftning er et økende problem. Vi vet nå at det dør flere av akutt alkoholforgiftning enn av narkotikaoverdoser. Og mange av disse havner da altså i politiets varetekt. Etter Arbeiderpartiets mening bør ikke disse havne på glattcelle, men rett og slett i en sykehusseng. Det mener vi kan gjøres mulig med enkle, klare grep og retningslinjer, ikke bare ved etterforskning av SEFO. Jeg vil gjerne utfordre statsråden: Vil statsråden nå innarbeide et krav om legetilsyn i straffeprosessloven eller i egne retningslinjer til politiet, sånn at vi unngår flere slike hendelser?
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «I Aurskog har det statlige Opplysningsvesenets fond krevd et eldre par for en leieøkning på deres boligtomt, som de har leid siden 1952, som innebærer 30 ganger større leie, fra dagens 570 kr til 17 100 kr pr. år. Synes statsråden staten som grunneier bør stå bak en slik enorm tomteleieøkning, og vil statsråden vurdere å instruere fondet til kun å foreta rimelige leieøkninger for å dempe avgiftstrykket for landets mange tomtefestere?»
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg er glad for at statsråden vil orientere styret om den konkrete saken. Men dette er ikke noe enkelttilfelle, det er noe som gjelder veldig mange tomtefestere i hele landet. Opplysningsvesenets fond er grunneier og har ansvaret for utleie av 12 000 tomter i landet. Det er mange flere enn bare dette ekteparet som opplever den samme situasjonen, at man får en formidabel avgiftsøkning. Jeg synes også det er uakseptabelt at man dekker seg bak kravet om maks profitt, for her har man også et ansvar for å utøve et skjønn og vise en viss form for rimelighet. Her opplever vi at man øker avgiften fra ca. 500 kr til ca. 17 000 kr i løpet av kort tid, og det mener jeg ikke er å utøve et ansvarlig skjønn. Jeg vil utfordre statsråden på det, om ikke hun som ansvarlig på dette området har et ansvar for å pålegge Opplysningsvesenets fonds styre å utøve et forsvarlig skjønn i et slikt tilfelle som dette.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret fra statsråden. Jeg er glad for at hun vil komme til å følge opp dette. Her dreier det seg om mange eldre mennesker som har bodd på tomtene sine i over 50 år. Det er pensjonister som har et begrenset antall kroner til disposisjon hvert år, som nå får en formidabel avgiftsøkning, som er helt uforutsigbar. Det dreier seg om sosial trygghet. Det dreier seg om forutsigbarhet og rettssikkerheten til folk. Jeg vil utfordre statsråden til å ta et ansvar for at folk ikke kommer i en situasjon hvor man faktisk må gå fra gård og grunn fordi vi dekker oss bak at vi skal drive etter forretningsmessige prinsipper.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg har et spørsmål til finansministeren: «I forbindelse med evalueringen av Stortingets behandling av stats- og nasjonalbudsjettet var utvalget også inne på flere viktige spørsmål som det ikke ble tid til å vurdere nærmere. Dette gjelder modifisering av kontantprinsippet og spørsmålet om flerårige budsjetter. Enkelte land har helt eller delvis forlatt kontantprinsippet, og en del land arbeider ut fra flerårige budsjetter. Utvalget mente disse spørsmålene måtte utredes nærmere. Har statsråden tatt initiativ til slik utredning, eller vil han gjøre det?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret. Det betyr at et arbeid er på gang, men at det fremdeles er tid til innspill. Mitt poeng er at utvalget som evaluerte Stortingets behandling, pekte på to forhold. Det utvalget ikke berørte, er etter min mening et tredje område, der modernisering og fornyelse kanskje er mer viktig for Norge enn for mange andre OECD-land, nemlig bruk av oljepenger og spesifikt bruk av oljepenger i utlandet. Bruk av oljepenger i utlandet, kjøp av varer og tjenester enten i utlandet eller levert i Norge av utenlandske leverandører og med i hovedsak utenlandsk arbeidskraft er et sentralt tema dersom vi skal modernisere de økonomiske begreper og prinsipper som vi bruker i styringen av landets og statens økonomi. Vil statsråden også inkludere bruk av utenlandsbudsjett i en slik utredning? Selv om arbeidet er igangsatt, er det altså tid igjen til å gi innspill underveis. Så jeg gjentar spørsmålet: Vil statsråden også sørge for at bruk av utenlandsbudsjett blir vurdert i en slik utredning?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Svaret er ja. Hvis tiden tillater en viss utdypning av svaret, er forholdet slik at dette ble gjort under regjeringen Stoltenberg den 14. september i fjor. Et offentlig utvalg vurderer etter følgende retningslinjer: 1. Prinsippene for budsjettering og regnskapsføring av statsbudsjettet og statsregnskapet, herunder forholdet mellom kontantprinsippet og budsjett- og regnskapsføring etter bedriftsøkonomiske prinsipper.2. Budsjettering i et fleråring perspektiv. Utvalget, som ledes av Marianne Andreassen, skal avgi innstilling innen 1. desember dette år. Departementet vil på det grunnlag vurdere oppfølging av utvalgets innstilling når den foreligger.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Dette er et annet spørsmål. Jeg kan godt svare på det, og da vil jeg svare ved å henvise til at det står utvalget fritt å vurdere hva de vil innenfor mandatets grenser. Men hvis jeg til representantens refleksjon skulle henvise til noe som kan bidra til tanke om dette, vil jeg gjerne henvise til sentralbanksjefens årstale, hvor han i meget kontante prinsipper og uttrykksmåter omtaler de tanker som Fremskrittspartiet har gjort seg om dette.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Jeg går ut fra at spørsmålet gjelder regimet for skattlegging av inntekt fra virksomhet som er nevnt. Problemstillingen når det gjelder skatteregimet for utnyttelse av naturgass innenlands, blir om en slik virksomhet omfattes av petroleumsskatteloven. Gjenstand for særbeskatning etter denne loven er primært inntekt som knytter seg til utvinningen, dvs. produksjonen av petroleum på norsk kontinentalsokkel. Inn under særskatteregimet faller imidlertid også inntekt vunnet ved rørledningstransport av utvunnet petroleum. Rørledningstransport ved ilandføring i Norge omfattes av petroleumsskatteloven, også når transporten skjer inn på norsk landterritorium. Innenfor særskatteplikten faller etter petroleumsskatteloven § 1 første ledd d også «annen virksomhet ved mottaks- og utskipningsanlegg som ledd i utvinning og rørledningstransport av slik petroleum». I forskrift til petroleumsskatteloven er begrepet «rørledning» definert slik at anlegg for videre bearbeiding av petroleum, herunder raffinering, faller utenfor. Rørledningens avgrensing mot annet anlegg på land er den målestasjon som petroleum passerer etter å ha gjennomgått rensing, stabilisering og midlertidig lagring. For mottaksanlegget på Kårstø medfører gjeldende regler at de deler av terminalen som separerer den ilandførte rikgassen i tørrgass og våtgass, anses for å tilhøre rørtransportsystemet, og omfattes følgelig av petroleumsskatteloven. Derimot behandles de tilknyttede deler av anlegget som fraksjonerer den utskilte våtgassen til ulike naturgassprodukter, som anlegg for videre bearbeidelse av utvunnet petroleum. Inntekt fra denne virksomheten beskattes etter skattelovens alminnelige regler. Et annet eksempel er gassprosesseringsanlegget på Kollsnes, som behandles som en del av rørtransportsystemet og dermed omfattes av petroleumsskatteloven. Derimot behandles oljeraffineriet på Mongstad og metanolfabrikken på Tjeldbergodden som landbasert virksomhet som beskattes etter skattelovens alminnelige regler. Landanlegg for kraftproduksjon basert på naturgass der formålet er å forsyne markedet med elektrisk kraft, vil likeledes omfattes av det alminnelige skatteregimet etter skatteloven, og ikke særskatteregimet etter petroleumsskatteloven. Det samme vil gjelde industriell virksomhet basert på naturgass som energikilde eller råstoff. Jeg ser ikke noe grunnlag for å foreslå endringer i lovgivningen med sikte på å utvide virkeområdet for petroleumsskatteloven til å omfatte slik innenlands virksomhet basert på naturgass. Jeg nevner for ordens skyld også at anlegg lokalisert på norsk fastland ikke omfattes av lov om avgift på utslipp av CO2 i petroleumsvirksomhet på kontinentalsokkelen. Innenlands bruk av gass er heller ikke omfattet av den innenlandske CO2-avgiften ved omsetning av petroleumsprodukter m.v. Regjeringen vil i løpet av mars legge frem en tilleggsmelding til regjeringen Stoltenbergs klimamelding. I den forbindelse er det aktuelt å vurdere om det skal innføres nye klimapolitiske virkemidler.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Ja, det grundige svaret er vel også et uttrykk for at problemstillingen avgrensning mellom et gunstig petroleumsskatteregime og et landskatteregime er viktig for aktørene og for landets samlede skatteinntekter. Derfor har grensegangen vært ganske omstridt, og den har vært gått opp i forbindelse med de konkrete eksemplene jeg nevner. Jeg mener at i loven og i lovens praksis ligger rimelig klare svar på spørsmålet om når man beskattes etter vanlig skatteregime og når man beskattes etter petroleumsskatteregime. Jeg ser altså ikke noe grunn til at innenlandsk bruk av gass skulle kreve nye grenseganger eller nye skatteregimer. Jeg tror det finnes klare svar i praksis og lov.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Petroleumsfondet skal forvaltes på en forsvarlig måte, hvor siktemålet er høy avkastning med moderat risiko, for på den måten å bidra til å sikre grunnlaget for fremtidig velferd. Det har vært bred enighet i Stortinget om at man ikke skal benytte Petroleumsfondet som et aktivt virkemiddel for å fremme andre politiske målsettinger. Statens petroleumsfond er en finansiell investor. Fondet har ved utgangen av 2000 investert i rundt 1 700 ulike selskaper. Eierandelene i enkeltselskaper er små, og fondet plasseres slik at det gir en avkastning på linje med bredt sammensatte aksje- og obligasjonsindekser i land med velutviklet selskaps-, børs- og verdipapirlovgivning. Disse børsnoterte selskapene er gjenstand for stor grad av kontroll og åpenhet. Det er lagt til grunn at selskapene forholder seg til hjemlandets lover og regler. Det er som hovedregel ikke særskilte etiske retningslinjer for investeringer i regi av Statens petroleumsfond utover det som følger av lovreglene i landene der selskapene hører hjemme. Det er imidlertid etablert en uttrekksmekanisme for Petroleumsfondet. I henhold til denne kan Finansdepartementet utelukke selskaper fra Petroleumsfondet dersom investeringer i disse selskapene kan innebære et brudd på Norges folkerettslige forpliktelser. Det er opprettet et råd med høy folkerettslig kompetanse for å bistå Finansdepartementet i dette arbeidet. Sellafield-anlegget, som spørreren omtaler, er mottaker og behandler av atomavfall fra atomkraftverk o.l. Sellafield-anlegget eies av British Nuclear Fuels Limited, som igjen eies av den britiske stat. Ifølge selskapets nettsider har dette selskapet 51 produksjonsanlegg i 15 land, som til sammen har en markedsandel på verdensbasis på ca. 12 pst. Fondets eierandeler offentliggjøres i årsrapportene for fondet. Ifølge årsrapporten for 2000 hadde fondet eierandeler i flere japanske atomenergiselskaper. Årsrapporten for 2001 er ikke offentlig ennå. Ettersom Petroleumsfondet i stor grad følger store anerkjente markedsindekser på de internasjonale børsene, er det imidlertid sannsynlig at fondet fortsatt har eierandeler i slike selskaper. I lys av at British Nuclear Fuels Limited har så store markedsandeler på dette feltet, kan det ikke utelukkes at selskapene leverer atomavfall til Sellafield-anlegget. Jeg er ikke kjent med at investeringer i selskaper som leverer atomavfall til gjenvinning i Sellafield, vil være i strid med Norges folkerettslige forpliktelser. Derfor kan jeg heller ikke se det som naturlig å benytte uttrekksmekanismen, som Stortinget har vedtatt, for å trekke Petroleumsfondets investeringer ut av slike selskaper.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Svaret er nei, og jeg begrunner det med at det er i henhold til Stortingets egne retningslinjer. Jeg minner om at dette faktisk ble behandlet i Stortinget i forrige periode etter forslag fra regjeringen Stoltenberg i revidert nasjonalbudsjett 2001. Der fastslår regjeringen at den ikke vil etablere etiske retningslinjer som «begrenser Petroleumsfondets investeringsmuligheter på grunnlag av en gitt virksomhet». I Stortinget fikk regjeringen bred støtte for dette. Også representanten for Kystpartiet støttet regjeringens vurdering på dette punkt.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Jeg skal registrere det, men understreker at Regjeringens kamp for å få den britiske regjering til å innføre begrensninger på Sellafield-anlegget ikke er en kamp mot Sellafield-anlegget som et prosesseringsanlegg, ei heller mot dets leverandører, men en kamp mot det faktum at anlegget slipper ut stoffer som vi mener er giftige, og som andre prosesseringsanlegg av tilsvarende natur ikke slipper ut. Det er dette striden dreier seg om, og ikke det faktum at verden – og her kan man kanskje legge til: dessverre – har mye atomkraft og derfor også mye atomkraftavfall. Prosesseringen av dette i Sellafield foregår etter vår oppfatning på en måte som er uheldig, og den kampen fortsetter.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
I statsråd Clemets kronikk i Dagsavisen 9. februar stilte hun spørsmål ved om vi stiller for store forventninger til lærerne når det gjelder tilpasset opplæring. OECD-undersøkelsen PISA 2000 viste at norske elever kommer relativt dårlig ut når det gjelder leseforståelse og kunnskaper i matematikk og naturfag. Undersøkelsen viste også at det er foruroligende stor spredning i norske elevers leseforståelse, at mange har negative holdninger til skolearbeid, og at opplæringen ofte forstyrres av uro. Dette er en utfordring for skolen. Vi må spørre oss om det er noe med selve skolen og skolesystemet som gjør at vi ikke er gode nok. Det er dette jeg vil løfte frem i en åpen diskusjon, sier statsråden i denne kronikken. Mange skoler gjør en stor innsats for å motvirke problematferd, og mange lykkes i betydelig grad. Når skoler ikke får til forbedring, kan det skyldes at de ikke tar mulige virkemidler i bruk. Opplæringsloven åpner bl.a. for å organisere elevene på andre måter enn i vanlige klasser for bestemte deler av opplæringen og i særlige tilfeller flytte elever når hensynet til andre elever tilsier det. Ulike alternative tiltak har vist at de kan bidra til å løse alvorlige menneskelige problemer på en måte som er avgjørende for enkelte elevers videre utvikling. Samtidig er alternative opplæringstilbud ikke en løsning som passer for alle. Det finnes også kritiske innvendinger, f.eks. det faktum at elevene i grunnskolen har rett til å gå på den skolen som ligger nærmest, eller ved den skolen i nærmiljøet de sokner til, og de har rett til å høre til en klasse. Det kan derfor være problematisk å ta elever med store atferdsvansker ut av hjemmeskolen og klassen. Å overføre elever til alternative skoletilbud må ikke fungere som sovepute for videreutviklingen av hjemmeskolen. Erfaring viser også at det kan være problematisk å samle mange elever med problematferd i egne enheter. Jeg mener imidlertid at vi, mer enn det som er vanlig i dag, må være villig til å vurdere alternative opplæringstilbud. Alternativ tilrettelegging kan foregå både innenfor den enkelte skole og som alternative tiltak for flere skoler i en kommune, bl.a. organisert som egne skoler. En del kommuner har gått sammen om å danne interkommunale alternative tilbud. Læringssenteret er bedt om å foreta en kartlegging av ulike former for alternativ opplæring knyttet til atferdsproblematikk og å sørge for at det blir foretatt en grundig evaluering av organisering og innhold. Dette materialet vil inngå i grunnlaget for diskusjonen. Regjeringen har oppnevnt et offentlig utvalg som skal vurdere innholdet, kvaliteten og organiseringen i grunnopplæringen og legge frem en tilråding tidlig våren 2003. Spørsmål knyttet til tilpasset opplæring og differensiering blir viktige tema i dette arbeidet.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Det innlegget som nå ble holdt, forholdt seg verken til mitt svar eller til statsråd Clemets kronikk. Derfor må jeg svare ved å vise til det svaret jeg gav, hvor jeg understreket at kommuner har valgt ulike modeller for differensiering for elever med atferdsvansker. Disse ulike modellene vil vi nå studere, og Læringssenteret er bedt om å gjøre den jobben og legge dette frem. Jeg synes kanskje at forsøk som baserer seg på å hente erfaringer fra én del av landet over til en annen region, er en ganske nyttig form for forsøk. Det ligger ingen føringer i dette, men det ligger der at erfaringsutveksling kanskje kan være ganske sunt og fornuftig. På det avsluttende spørsmål, om kommuneøkonomien har betydning for skolenes rammer, kan jeg svare bekreftende. Jeg kan vel også svare bekreftende på at normalt øker kommunerammene fra år til annet. Det er ingen prognose for budsjettet for 2003, men det vil Stortinget bli kjent med i oktober i år.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-02-20:
Med glede kan jeg svare ja på begge spørsmål, og for øvrig viser jeg til at Norge er blant de land innenfor OECD-området som har høyest lærertetthet. Det man nå driver en diskusjon om, er om den lærertettheten kan utnyttes på en bedre måte, også for de elever som har atferds- og læringsproblemer. Jeg tror det er mye å hente ved erfaringsutveksling mellom ulike deler av landet, og det materialet vil bli lagt frem for Stortinget i tilknytning til den utredningen som jeg omtalte i mitt første svar.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg har følgende spørsmål til finansministeren: «Jeg viser til den økende aktivitet og interesse for utnyttelsen av naturgass til innenlands anvendelse. Hvilket skatteregime vil statsråden legge til grunn for de selskap som vil stå for utbygging og drift av anlegg for slik anvendelse?»
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker finansministeren for svaret. Det var et meget grundig svar. Jeg oppfattet det slik at dette vil bli omtalt i dokumenter som kommer til Stortinget nå på vårparten, så vi får gå grundigere inn på det. Men det er en del spørsmål blant selskaper nå om skattleggingen. Dersom energiselskaper vil ta i bruk kraft til innenlands forbruk der man også har rørsystem som er i sjøen, og man går videre på land og det blir omsetning av denne gassen på land til innenlands forbruk, da oppfatter jeg finansministeren slik at dette blir å betrakte som «videre bearbeidelse», og at det svares landskatt for de selskapene som vil sette i gang den virksomheten. Anser finansministeren at man får avklart disse skattepolitiske sakene i så henseende med det regimet som ligger nå?
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-02-20:
Jeg vil stille finansministeren følgende spørsmål: «I sist tilgjengelige oversikt fra 2000 over Petroleumsfondets investeringer i internasjonale selskaper fremgår det at Petroleumsfondet har investert nesten 1 milliard kr i de japanske atomenergiselskapene som leverer brorparten av atomavfallet til Sellafield. Var statsråden kjent med at Petroleumsfondet har investert så betydelige beløp i disse selskapene?»
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-02-20:
Den siste delen av svaret til finansministeren var litt uklar, så mitt oppfølgingsspørsmål går ut på om han på vegne av Regjeringen vil ta initiativ til at Petroleumsfondet selger seg ut av disse selskapene, og på den måten markerer at Norge ikke aksepterer det som skjer på Sellafield.
Karl-Anton Swensen (Kystpartiet), 2002-02-20:
Undertegnede var ikke da representant i Stortinget. Jeg vil på nytt presisere at Kystpartiet for sin del vil holde godt tak i denne saken, fordi dette dreier seg om vår fremtid – og ikke bare vår fremtid, men våre etterkommeres fremtid og livsgrunnlaget i overskuelig fremtid.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
«I kronikk i Dagsavisen lørdag 9. februar d.å. skriver statsråden: «Men kanskje er det for mye forlangt at den enkelte lærer skal greie å differensiere undervisningen til hvert enkelt individ i klassen.» Statsråden ønsker å diskutere andre former for differensiering. Hvilke andre former for differensiering tenker statsråden på?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret. Jeg må si at uttalelsen fra statsråden uroet meg litt da jeg leste den. Høyre sier i sitt program at man ønsker flere spesialskoler for elever med atferdsproblemer for å bedre læringsmiljøet både for eleven og for de andre elevene i klassen, og at det er «uakseptabelt» at en eller noen av elevene skal få ødelegge undervisningen og skolemiljøet for de andre. Dette er en stemplingsteori og en gammel måte å angripe skolen og elever på. Det vil på mange måter være en dobbel straff for barnet. Hvis man vil satse på flere spesialskoler, vil det for den integrerte skolen være en helomvending og en ny politikk i forhold til den skolepolitikken vi har ført i Norge. Jeg er helt enig i at vi skal ha differensiering i skolen, og at det er viktig å oppnå likhet gjennom differensiering. Spørsmålet mitt til finansministeren er om finansministeren ser at man trenger å øke og styrke kommuneøkonomien og ha en sterkere lærertetthet for å oppnå likhet for elevene?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret. Jeg vil følge opp spørsmålet med å si at det er gått fem måneder siden valget, og dette var et valg om grunnskolen og en satsing på grunnskolen, hvor partiene lovte at man skulle gi den et løft. Jeg følger opp dette med differensiering, fordi jeg mener at differensiering er et viktig perspektiv med en større lærertetthet. For å kunne oppnå en differensiering og kunne følge opp de aller svakeste – og de sterkeste – elevene er vi nødt til å ha en større lærertetthet, og vi er nødt til å ha en sterkere kommuneøkonomi. Skolesatsing, som ble lovet i valgkampen, hvor mye verdt er den? Mitt spørsmål gir jeg til finansministeren: Hvor mye er lovnadene om skole verdt, og vil vi se en større satsing på grunnskolen videre – og på kommuneøkonomien?
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til statsråd Dåvøy: «I forbindelse med salg av 25 dekar prestegårdsjord til Gran kommune har Opplysningsvesenets fond forlangt 7 pst. rente av kjøpesummen på 2,l mill. kr og et administrasjonsgebyr på vel 50 000 kr. Dette oppleves som svært urimelig. Synes statsråden dette er en god praksis, og hva vil statsråden gjøre for at fondet benytter en annen forretningsskikk ved salg av prestegårdsjord?»
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret, som i og for seg ikke er noe overraskende svar, for jeg er også klar over at Opplysningsvesenets fond opererer etter retningslinjer gitt av Stortinget. Men i denne saken synes jeg staten som grunneier fremstår som en veldig grådig eier. Spørsmålet er jo om vi skal akseptere dette, sett i lys av at også staten, dvs. vi, bl.a. pålegger kommunene å føre en gebyrpolitikk hvor selvkostprinsippet legges til grunn. Jeg har forståelse for at man fra Stortingets talerstol ikke kan instruere fondets styre her og nå, men jeg vil utfordre statsråden på om hun kan ta avstand fra at dette er en riktig forretningspolitikk å føre, hvor man faktisk konkurrerer med de grådigste eiendomsmeglere som vi har i landet, at man bør instruere fondets styre til å utøve noe mer politisk skjønn enn det de faktisk har gjort i denne saken.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2002-02-20:
Når statsråden da vil ta seg bryet med å sjekke hva fondets styre har gjort i denne saken, er det viktig å ha med seg at fondets styre har sagt til Gran kommune at de vil ha renter på 7 pst. av kjøpesummen, som er 2,1 mill. kr, og at dette skal påløpe helt fram til delingsvedtak er foretatt i fylkeslandbruksstyret. Og det kan ta veldig lang tid. Det høres for meg ut som en svært urimelig politikk fra fondets side, så jeg vil bare be statsråden om å ta med disse synspunktene når hun skal sjekke saken videre.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Jeg har følgende spørsmål til statsråden: «I forbindelse med innspillingen av filmen om Kautokeinoopprøret i 1852(regissør Nils Gaup) ønsker filmteamet å bidra til oppbygging av en permanent bebyggelse i Kautokeino nær identisk slik denne var i 1852. Kostnadene er beregnet til 10 mill. kr. Byggene tenkes brukt til turisme, til Beaivvas teater, til overnatting og som et levende museum over hva som hendte i 1852, der rekvisitter fra filmen også kan framvises. (regissør Nils Gaup) Vil statsråden bidra til at prosjektet kan realiseres?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Jeg må bare sterkt betone at dette ikke handler om søknad om midler til en film. De kostnader som dreier seg om selve kulissene til filmen, vil filmteamet som sådant dekke. Det det dreier seg om, er et helt unikt prosjekt, der man altså kan få oppført ca. ni bygg i Kautokeino, inkludert en kirke slik den stod i 1852, i kjølvannet av at filmen er realisert, og ved at man fra filmteamets side går inn og dekker de kostnadene man ellers ville hatt til bygging av kulisser. Jeg vil også henlede oppmerksomheten på at man i forbindelse med behandlingen av utjamningsmeldingen i Stortinget i juni 2000 fra Stortingets side sa at man nettopp skulle se på tiltak i indre Finnmark som kunne bidra – også med bidrag fra staten – til å skaffe nye arbeidsplasser. Her får man servert – ikke bare på et sølvbrett, men på et gullbrett – en mulighet for å skape slike arbeidsplasser. Og da må man ikke la den muligheten gå fra seg. Og jeg er veldig overrasket – for jeg har hatt kontakt med flere av departementene – over hvor passivt man forholder seg til denne unike muligheten. Jeg er fristet til å spørre: Hva slags alternative tiltak tenker Regjeringen å sette i verk i indre Finnmark for å skape disse arbeidsplassene? Parallelt har man, fra en gruppe som har vært nedsatt i Finnmark, nettopp dette som ett av de prioriterte prosjektene man ønsker å få realisert. Man vil starte innspillingen av filmen i juli, og hvis man mister den muligheten nå, vil man ha mistet muligheten til å skape nettopp disse arbeidsplassene. Og det står seriøse investorer bak for å kunne drive dette på sikt. Jeg vil igjen spørre statsråden: Vil man fra Regjeringens side gå aktivt inn og se på de mulighetene som her foreligger for å prøve å få til noe i forbindelse med filminnspillingen?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-02-20:
Det er et uttrykk som sier at der det er en vilje, er det også en vei. Det som man i utjamningsmeldingen tar utgangspunkt i, er situasjonen i Oslo indre øst. Mange har trukket fram nettopp Operaen som et tiltak i Bjørvika som skal bedre forholdene i Oslo øst. Kanskje vil kostnadene komme opp i 4 milliarder kr. Vi snakker her når det gjelder indre Finnmark og Kautokeino, om et prosjekt som kanskje vil koste 10 mill. kr, kanskje vil det koste mindre nettopp fordi man får det som et spleiselag der andre går inn med betydelige midler. Så skal Regjeringen ikke gripe den muligheten begjærlig, være entusiastisk, prøve å få realisert dette. I stedet skal man synliggjøre hvordan politikere klarer å undergrave de mulighetene som ligger her, ved ikke å si: la oss se nærmere på det, la oss se hva vi kan få til, la oss få det til i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett! Jeg vil igjen invitere statsråden og kontakte kulturministeren for å prøve å få dette på beina så raskt som mulig, slik at den unike muligheten som her foreligger, ikke glipper.
Karin Galaaen (Senterpartiet), 2002-02-20:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til landbruksministeren: «Regjeringen legger nå opp til å overføre BU-fondene fra fylkesmannen til kommunene. I dag er disse fondene knyttet til gode faglige miljøer, som forestår rådgivning og saksbehandling på regionalt nivå. Hvordan skal tilstrekkelig kompetanse på disse områdene sikres i kommunene?»
Karin Galaaen (Senterpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret. Jeg er enig i at kommunene hadde bra kompetanse på mange av disse feltene som er nevnt. Men gjennom flere år har den kompetansen blitt nedbygd på grunn av den veldig dårlige kommuneøkonomien og fordi kommunene er nødt til å prioritere helse og skole. Når overføringene til landbrukskontorene ble lagt inn i rammeoverføringene, så vi at tilskuddet ble gitt etter innbyggertall. Dette gjorde at landbrukskommunene mistet tilskudd med opptil 70 pst., mens storbyene fikk det økt med flere millioner. Jeg håper at landbruksministeren også tar hensyn til dette når man skal vurdere overføringene til kommunene i forbindelse med nye oppgaver.
Karin Galaaen (Senterpartiet), 2002-02-20:
Jeg takker for svaret på nytt. Selvsagt er det positivt at det blir lagt opp til at beslutninger skal tas nærmest der folk bor, det er jeg helt enig i, men kommunene må settes i stand til dette. Men et spørsmål som også er relevant i denne sammenhengen, gjelder områder der staten har avgjørelsesmyndighet innen landbruksforvaltningen. Har statsråden tenkt på at det kanskje går an å legge disse oppgavene til et regionalt nivå? Samtidig vil jeg minne om at BU-midlene er en del av jordbruksavtalen, så avtalepartene må bli tatt med i denne diskusjonen.
Lars Sponheim (Venstre), 2002-02-20:
Regjeringen har vedtatt å overføre ansvaret for en stor del av oppgavene innenfor landbruk og miljø fra statlige etater til kommunene. Dette vil gi en betydelig desentralisering, og det vil styrke det lokale selvstyret og vitalisere lokaldemokratiet. Kommunene vil med dette få anledning til å se landbruks- og miljøpolitikken i sammenheng med andre områder og oppgaver. Av de økonomiske virkemidler som Regjeringen ønsker å legge til kommunene, er både miljørettede virkemidler, skogbruksmidler og bedriftsrettede bygdeutviklingsmidler. De bedriftsrettede BU-midlene forvaltes i dag av Statens nærings- og distriktsutviklingsfond og nyttes både til investeringer i tradisjonelt landbruk og til nyskapings- og utviklingstiltak knyttet til landbruket. Kommunene har allerede i dag oppgaver knyttet til disse midlene, gjennom forberedelse og anbefalinger, kontroll og oppfølging av sakene. Jeg mener kommunene skal få vedtakskompetanse på disse områdene, men vi må ha en åpen holdning til selve organiseringen av arbeidet. Vi kan f.eks. tenke oss modeller som inkluderer fylkesvise føringer og samarbeid mellom flere kommuner. Jeg ønsker også forsøk med kommunal oppgavedifferensiering, det vil si at kommuner med ulike forutsetninger når det gjelder størrelse, landbrukets omfang, kompetanse og kapasitet, får ulike oppgaver. Dette vil Regjeringen i første omgang komme tilbake til i en stortingsmelding i løpet av våren. I og med at kommunene gjennom denne reformen vil få betydelig flere oppgaver på landbruksområdet enn i dag, vil Regjeringen også vurdere nærmere kriteriene i inntektssystemet for kommunene, slik at det blir god sammenheng mellom tildeling av midler, oppgavemengde og kompetansebehov i den enkelte kommune. I sum innebærer denne reform et løft for kommunene på landbruksområdet, og understreker Regjeringens vilje til å vise kommunene tillit til at de kan løse oppgavene de her blir gitt. De fleste kommuner har hatt god og formell kompetanse på disse områdene over lang tid. Av forskjellige grunner har det vært en tendens til nedbygging av denne kompetansen. Det er nettopp dette vi ønsker å snu. Ved å gi kommunene mer ansvar og handlingsrom, ved å vurdere kriterier for kommunenes inntektssystem og ved betydelig kompetanseoverføring fra regionalt nivå vil nødvendig kompetanse beholdes og videreutvikles.