Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1998-12-15:
Den økonomiske situasjonen gjer at det måtte bli eit stramt budsjett for 1999. Likevel er eg overtydd om at vi har klart å få til eit budsjett som har styrkt satsinga på born, ungdom og familie. Når Stortinget no skal vedta budsjettet for 1999, blir siste del av innføringa av kontantstøtta fullført. Frå 1. januar 1999 vil også toåringane ha rett til kontantstøtte. Dermed er kontantstøtteordninga bygd ut i samsvar med føresetnadene frå Voksenåserklæringa. Eg er glad for at vårt mål om større valfridom for småbarnsfamiliane no faktisk er blitt ein realitet. Tala frå Rikstrygdeverket viser at 76,3 pst. av foreldra har valt å ta i bruk kontantstøtta. Svært mange tar ut full kontantstøtte. Og det er store variasjonar mellom fylka i bruken av kontantstøtte, og det samsvarar m.a. med barnehagedekninga. Når så mange tar i bruk kontantstøtta, viser det at småbarnsforeldra ynskjer større fleksibilitet og valfridom. Det stramme budsjettopplegget har sjølvsagt òg fått innverknad på Barne- og familiedepartementet sitt budsjett. Derfor får kontantstøtta ein reduksjon i satsane for 1999, men etter den avtalen som regjeringspartia og Høgre og Framstegspartiet har inngått, skal denne reduksjonen berre gjelda for 1999. Etter avtalen skal kontantstøtta tilbake til fullt nivå i år 2000. Når det gjeld dei andre store overføringane til barnefamiliane, blir dei i all hovudsak vidareførde utan større endringar. På barnehagesektoren er vi inne i den avsluttande fasen av utbygginga. Denne regjeringa vidarefører målet om full barnehagedekning innan år 2000. I budsjettet for 1999 er det lagt opp til at det skal etablerast 2 500 nye barnehageplassar. Av desse skal 1 500 plassar vera for born under tre år og 1 000 plassar for born over tre år. Eg vil presisera at dette er eit forsiktig overslag, noko som m.a. skuldast auka kapasitet etter 6-åringsreforma, og at einskilde kommunar no tømmer ventelistene. Vidare veit vi enno ikkje fullt ut kva for konsekvensar kontantstøtta får for barnehagesektoren. Men vi trur at også den reforma gjer etterspurnaden noko mindre. Vidare utbygging av nye plassar er, trass i dette, ei viktig oppgåve for kommunane. Det vi allereie har registrert når det gjeld forholdet mellom kontantstøtta og barnehagane, er at auka valfridom ser ut til å gi ein auke i etterspurnaden etter kortare opphaldstid i barnehagane. Frå 1. august 1999 er det lagt opp til meir differensierte tilskotssatsar i barnehagane. Dette inneber ein auke av satsane for kortare opphaldstid, og det skal gjera det enklare for barnehageeigarane å tilby deltidsplassar. Omlegginga vil koma både kommunale og private eigarar til gode. Det er grunn til å vera uroleg over at nivået på foreldrebetalinga er svært høgt i nokre kommunar. Kommunane må bidra til å finansiera også den private delen av sektoren i større grad enn i dag. Staten og kommunane har eit felles ansvar for å bygga ut og driva barnehagar i samsvar med målet om full behovsdekning. Der dei private barnehagane er med på å realisera målsettinga for kommunane sine barnehagetilbod, må dei ikkje diskriminerast økonomisk i forhold til dei kommunale barnehagane. I den varsla stortingsmeldinga skal Regjeringa drøfta dei framtidige økonomiske, lovmessige og faglege rammevilkåra for barnehagesektoren. Meldinga som etter budsjettavtalen skal leggast fram for Stortinget våren 1999, vil m.a. sjå nærare på forholdet til den private delen av sektoren. I statsbudsjettet har vi slått fast at satsing for å sikra born og ungdom gode oppvekst- og levekår framleis vil vera blant Regjeringa sine viktigaste oppgåver. Eg har merka meg og er nøgd med at partia i opposisjon òg er opptatt av dette. Den aukande tendensen til meir vald i barne- og ungdomsmiljøa er uakseptabel og må stoggast. Regjeringa prioriterer dette arbeidet høgt frå fleire departement og på tvers av ulike departement. Sjølv vil eg nytta dei verkemiddel eg rår over, til å styrkja dette arbeidet. For å førebygga vald i barne- og ungdomsmiljøa er det naudsynt med eit godt samarbeid mellom offentlege styresmakter og frivillige krefter. Regjeringa vil stimulera til ei brei mobilisering for å skapa eit betre oppvekstmiljø – i samarbeid med dei unge sjølve, med foreldre, frivillige organisasjonar, skulen, politi og lokale styresmakter. Dette er noko vi arbeider med både gjennom utviklingsprogram for styrking av oppvekstmiljøet og gjennom tilskottet til ungdomstiltak i større bysamfunn. Eg er glad for at komiteen også rettar søkjelyset mot vald i heimen. Vi veit for lite om omfanget, men undersøkingar, både frå helsevesenet og politiet, viser at problemet er altfor omfattande. Denne valden rammar i første rekkje kvinner og born. Regjeringa har tatt til med utarbeidinga av ein handlingsplan mot vald og overgrep. I desse dagar går det ut ein invitasjon til ein idédugnad til ei rekkje institusjonar og organisasjonar. Regjeringa ser det som viktig å ha ein god dialog med dei som har kompetanse på området, og vi ynskjer å få innspel frå dei. Vi treng altså ikkje meir tid, som Alstad sa i sitt innlegg. Vi har kanskje andre løysingar enn det Arbeidarpartiet har, men det er same problemstillinga. I arbeidet med å førebygga vald vil eg òg understreka forskarane si påpeiking av den nære samanhengen mellom bruk av rusmiddel og vald. Skal det vera ei brei satsing på å førebygga vald både blant unge og vaksne, må ein våga å innrømma samanhengen mellom alkohol og vald. Eg er samd i at vi her treng ein solidaritetsdebatt, ein debatt som m.a. koplar konsekvensane av auka tilgang på rusmiddel med vårt menneskesyn og vårt solidaritetsansvar.