Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-06-14:
Årets jordbruksoppgjør viser ingen reell kursendring for landbruket. Fortsatt forsøker man å fremforhandle en landsdekkende avtale og velger å gi inntrykk av at denne avtalen, som de foregående, skal føre til et stort inntektsløft for alle dem som velger landbruket som sin hovedinntektskilde. Historien viser oss at dette ikke er sant, for tallene viser oss at hvert år legges driften ned ved tusenvis av bruk. Det kan derfor være behov for for visse partier å prøve å skjule dette faktum bak fylte sjampanjeglass. Dessverre for bøndene forsvinner ikke realitetene selv om man velger å skåle i et utmerket landbruksprodukt. Samtidig er det skuffende nok en gang å observere at Regjeringen ikke velger å ta inn over seg at det foregår ting på den internasjonale arena. Ingenting i den avtalen vi behandler i dag, viser et offensivt grep for å møte de kommende utfordringer en ny WTO-avtale vil gi landbruket. Regjeringen velger å ignorere utfordringene, noe som dessverre vil føre til at man bare vil få en tøffere overgang når denne avtalen er på plass. Det er litt som å kjøre motorsykkel i 160 km/t, hive hjelmen, lukke øynene og satse på at det ikke kommer en sving. Det blir en farefull måte å ferdes på i trafikken. Det er skuffende at Regjeringen altså heller ikke denne gangen går inn for endringer i avtalen som vil hindre landbrukspolitikken i å kjøre i grøfta. Det er å håpe at man i fremtiden vil se på bonden slik Fremskrittspartiet gjør, nemlig som en selvstendig næringsdrivende. Det ville være positivt for norsk landbruk, fordi man da kan fokusere på hvilke hindringer som ligger i veien for at man skal kunne drive lønnsomt, og hvordan man gjennom dergulering av regelverk og reduksjon av offentlig byråkrati, skatter og avgifter kan gjøre næringen mer attraktiv og lønnsom. Regjeringen fortsetter i stedet å føre en politikk som har sørget for 20 000 færre bønder siden 2000. Å føre en politikk der man bestemmer pris, omfanget av produksjonen eller hva som kan produseres, vil til enhver tid begrense skapertrangen og nytenkningen. Regjeringen velger altså å fortsette en politikk som bygger på prinsippene om at matvareproduksjon kan styres av byråkrater og politikere, og at Regjeringen kan planlegge en inntekstøkning for en næring som har inntektene sine fra matvareproduksjonen. Det er sant at man kan få en økt inntekt gjennom denne avtalen, men man kan ikke fremstille det som at alle i landbrukssektoren vil få 17 000 kr i økt inntekt, noe som enkelte regjeringsrepresentanter gjør. Fremskrittspartiet ønsker et fritt landbruk som gir den enkelte produsent et reelt valg når det gjelder produksjonen, innenfor de rammer som markedet, egeninteresser og økonomi setter. Jeg har tillit til at skapertrangen og kreativiteten også er til stede innen landbrukssektoren, men vi mangler incentivene for å dyrke frem dette. Restriksjonene på driftsformer bør liberaliseres, slik at bøndene blir likestilt med det øvrige næringsliv. Støtteordninger og reguleringer må gradvis reduseres, eventuelt kombineres med kompensasjonsordninger som i en periode gir støtte til dem som på en negativ måte blir vesentlig berørt av endringer i landbrukspolitikken. Det samme bør gjelde for skatter og avgifter, slik at produsentene kan konkurrere på like vilkår uten annen innblanding fra det offentlige enn hva som måtte fremkomme av helse- og miljøkrav, samt krav til dyrevern. Det er kanskje på tide at også bonden får nyte godt av de fordeler som markedsøkonomien har gitt alle andre. Hvorfor bonden ikke kan levere produktet han selv har produsert, til den han ønsker, og til høyest mulig pris, vil for meg alltid fremstå som merkelig. I stedet velger regjeringspartiene å øse ut fellesskapets ressurser for å sementere en driftsstruktur som uansett regjering vil endres. Derfor er dette, slik jeg ser det, misbruk av milliarder av kroner hvert år i et forsøk på å stoppe en utvikling som uansett vil skje. På tross av disse milliardoverføringene blir det altså lagt ned fire til fem bruk hver dag. En slik milliardsatsing på alle andre områder innenfor næringspolitikken med et slikt resultat ville antakeligvis ha ført til at en statsråd måtte ha gått av. Det er dessverre et faktum at den gjennomregulerte politikken som har vært ført på dette området i alle år, og som ikke har stoppet nedgangen i antallet næringsdrivende innenfor landbruket, fortsatt er den prioriterte politikken fra denne regjeringen.