Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-05-07:
Det er et viktig spørsmål i sin alminnelighet som representanten tar opp, for det er hevet over tvil at god ernæring er viktig både for personlig helsemessig utvikling og for velvære. Derfor har norske helsemyndigheter i flere år arbeidet med å redusere forekomsten av helseplager som skyldes dårlig kosthold i befolkningen. Et fornuftig og godt kosthold bidrar også til å spare helseutgifter over statsbudsjettet. I den siste rapporten fra Helsedirektoratet slås det fast at kostholdet har utviklet seg i positiv retning over lang tid. Forbruket av grønnsaker og frukt har økt betydelig. Forbruket av sukker har minket de siste ti årene, men det er fortsatt betydelig høyere enn det som er anbefalt. Brus og godterier er de viktigste sukkerkildene. Fettinnholdet ble også redusert fra midten av 1970-årene til begynnelsen av 1990-tallet, men i de senere årene har nedgangen i innhold av mettet fett stoppet opp og økt på nytt. På tross av flere positive utviklingstrekk de siste årene peker helsemyndighetene på at kostholdet til store deler av befolkningen fortsatt har klare ernæringsmessige svakheter. Det bidrar, som representanten sa, til å utvikle ulike former for sykdom, f.eks. hjerte- og karsykdommer, kreft, overvekt og type 2-diabetes. Ifølge helsemyndighetene er én av hovedutfordringene vi står overfor i tiden framover, å øke forbruket av frukt, grønt, grove kornprodukter og fisk. Samtidig bør befolkningens inntak av mettet fett, salt og tilsatt sukker reduseres. Så er spørsmålet: På hvilken måte kan man oppnå det? Det er alminnelig godtatt at pris påvirker folks adferd. Typiske eksempler er særavgifter på alkohol og tobakk. Alt ellers likt så betyr det til at disse avgiftene bidrar til å øke prisen og redusere forbruket av slike varer. Det er grunn til å tro at avgifter på usunne matvarer kunne ha tilsvarende virkning. Men det som er en utfordring, er at det er noe mer komplisert å finne fram til gode avgiftsmessige virkemidler på usunn mat i forhold til det å ha mer treffsikre avgifter på alkohol og tobakk. Det er flere forhold som må vurderes hvis en skal bruke avgift som virkemiddel. I en offentlig utredning som vi behandlet i 2007, det såkalte Særavgiftsutvalget, sa man at helsebegrunnede avgifter bør settes slik at de på margin dekker kostnader for omgivelsene og/eller fellesskapet. Det kan f.eks. være utgifter forbundet med behandling av sykdommer som følge av usunn livsstil, det kan være forhold som gjør at forbrukeren kan undervurdere spesielle matvarer eller spesielle midlers virkning over tid på egen helse. Og det siste er at forbrukerne ikke i tilstrekkelig grad tar hensyn til de langsiktige virkninger av sitt forbruk, eller simpelthen velger å se bort fra at det har uheldige virkninger. En annen viktig premiss er at en eventuell avgift bør bidra til å påvirke eller å redusere forbruket. I forlengelsen av dette må en også ha i mente at avgift på en type varer kan vri forbruket over på andre varer som ikke nødvendigvis er tilsvarende mer sunne enn den varen du avgiftsbelegger. Det er med andre ord betydelige utfordringer knyttet opp mot det å avgiftsbelegge bredt når det gjelder kosthold. En annen virkning som vi ofte diskuterer i stortingssalen, er såkalte utilsiktede virkninger – jeg ser på representanten Gundersen som bor i en grensekommune til Sverige – altså økt grensehandel. Det er klart det er slike ting man også må ha med inn i dette bildet. Så er det en del juridiske og praktiske forhold som må ivaretas. Det må være overkommelig administrativt, en bør heller ikke ha for kompliserte regler, og en må kunne etterprøve at dette fungerer noenlunde riktig og fornuftig. Et ytterligere forhold som jeg også vil nevne, er det som dreier seg om internasjonale forhold, f.eks. spesielle forhold knyttet opp mot toll og avgifter, som diskriminerer handel mellom ulike land. Så det er mange argumenter som kan framføres mot å bruke særavgifter, men jeg kommer tilbake til en mulighet mot slutten av innlegget. I dag har vi tre forskjellige særavgifter på sukkerholdige produkter – hvis en da retter søkelyset mot det. Det er avgift på alkoholfrie drikkevarer, avgift på sjokolade og sukkervarer og avgift på reint sukker. Særavgiftsutvalget anbefalte at disse tre avgiftene ble erstattet av en generell avgift på sukker i mat og drikkevarer. I samråd med Helsedepartementet har vi vurdert om det er mulig å innføre en slik generell sukkeravgift. Noe av det vi har møtt på som et hinder i den sammenhengen for å prøve å få til en treffsikker avgift, er at det ikke er noen felleseuropeiske regler for hvordan næringsinnholdet i matvarer skal merkes – fordi en del av dette er også import. Men høsten 2011 vedtok EU en ny forordning om matvareinformasjon, og i den forordningen blir det stilt krav til merkingen av en samlet mengde sukker i varen. Men det er ikke noe krav om å merke varens innhold av tilsatt sukker. Det er i første rekke næringsmidler med tilsatt sukker som helsemyndighetene ønsker å redusere forbruket av. I tillegg krever heller ikke forordningen næringsdeklarasjon for produkter i små innpakninger. Forordningen er derfor lite egnet som et grunnlag for å avgiftslegge tilsatt sukker i matvarer. I samråd med Helsedepartementet vil Finansdepartementet vurdere andre endringer av dagens avgifter på sjokolade og sukkervarer. Blant annet er det aktuelt å vurdere om avgiften kan utvides til å omfatte flere energitette og næringsfattige produkter enn i dag. Det er for tidlig å si hva som vil komme ut av dette arbeidet, men vi tar sikte på å komme tilbake til dette spørsmålet og til en vurdering av disse tingene i forbindelse med statsbudsjettet for 2013.