Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2011-04-12:
Gjennom generasjoner har det blitt godtatt at kvinner er billigere arbeidskraft enn menn, enten de har jobbet i industrien, jobbet som tjenestefolk, som moderne funksjonærer eller i dag som sykepleiere. Tidligere ble dette forsvart ved at kvinner ble jo forsørget. Deres inntekt kom i tillegg til ektefellens. Ja, helt fram til 1970-tallet opplevde vi at ved høy arbeidsledighet ble det forsvart at kvinner ble oppsagt først, for de ble jo forsørget. Sånne holdninger aksepteres ikke i et moderne likestilt samfunn anno 2011, men like fullt eksisterer problemet fortsatt, riktignok i en annen forkledning og med en annen begrunnelse enn tidligere. I 1947 var lønnsforskjellen mellom kvinner og menn som hadde samme jobb, på mellom 20 til 40 pst. Begrunnelsen var familieforhold og forsørgelsesbyrde. Den type likelønnsdiskriminering eksisterer heldigvis i svært liten grad i dag og er i tillegg forbudt gjennom likestillingsloven. Men vi har ikke likelønn i Norge. Vi har tilnærmet lik lønn for likt arbeid, men det fjerner ikke det faktum at kvinner tjener om lag 85 pst. av det som er menns timelønn. Ser man på den totale inntekten, er den avstanden enda større. Kvinnelige lærere og mannlige lærere tjener tilnærmet likt. Det samme gjør mannlige og kvinnelige fysioterapeuter. Men i kvinnedominerte yrker tjener man mindre enn i mannsdominerte yrker med like lang utdanning. Dette forsvares med at kvinner velger lavlønnsyrker som sykepleiere og førskolelærere, mens menn jo velger maskuline yrker som ingeniører og økonomer. Selvfølgelig skal en ingeniør med tre års høyskoleutdannelse ha godt betalt, han jobber jo med viktige ting som å konstruere veier og beregne hvor mye armeringsjern som trengs på det nye helsehuset. Vi ønsker selvsagt at markedsmekanismen skal sørge for at vi får de beste ingeniørene, men hva med førskolelærerne og sykepleierne? De har jo også tre års høyskoleutdanning. De jobber med så viktige ting som å ta vare på våre eldre og utdanne våre unger. Også her må vi jo ha de beste. Hva er det som gjør at vi fremdeles verdsetter menn og deres yrker høyere enn kvinners? Jeg er glad for at vi har en regjering som nå vil gjøre noe med mangelen på likelønn. Men det løses ikke gjennom at markedskreftene får styre. Derfor blir det altså bomskudd når høyrepartiene innbiller seg at privatisering og konkurranseutsetting av omsorg bidrar til likelønn, slik som de analyserer situasjonen i innstillingen i dag. Har de ikke fått med seg Adecco-saken? Tallenes tale er veldig klar: På det konkurranseutsatte Oppsalhjemmet er det sånn at de ansatte kvinnene har dårligere pensjon, det er færre ansatte og dårligere arbeidsvilkår. På Boganes sykehjem i Stavanger, som har vært drevet av Norlandia siden 2002, er det like mange klager som det er på resten av de 16 sykehjemmene i Stavanger. På Ammerudlunden, som var drevet av Adecco Helse, får de ikke overtidsbetalt. Tar man en gjennomgang av de private omsorgsinstitusjonene kontra de offentlige, ser vi at det gjennomsnittlig er lavere lønn, dårligere pensjon, dårligere overtidsbetalt og dårligere sykelønnsavtaler. Ergo bidrar ikke en konkurranseutsetting for kvinner i omsorgsyrkene til likelønn, det bidrar til at kvinner får dårligere lønn. I tillegg tar Høyre til orde for mer fleksibilitet – les: svekking av arbeidsmiljøloven. Mange kvinner blir allerede i dag behandlet som annenrangs arbeidstakere i det norske arbeidsmarkedet. I helse- og omsorgssektoren kombineres deltid med ekstravakter. Hotell- og restaurantnæringen har 0-stillinger og ringevakter. Arbeidsforholdene anses å være avsluttet når arbeidet på de avtalte vaktene er utført. I praksis betyr det null oppsigelsestid. Når høyresiden nå i tillegg vil svekke oppsigelsesvernet og konkurranseutsette omsorgssektoren, bidrar dette ikke til mer likelønn, men til et mer likestillingsfiendtlig tiltak med mindre likelønn. Når høyresiden i tillegg ønsker å svekke fedres rolle og svekke pappakvoten, bidrar heller ikke det til at vi kommer noe nærmere likelønn. Det bidrar heller til det motsatte, for vi ser at når kvinner får barn, svekkes de i forhold til sine lønnsbetingelser. Menn som får barn, styrkes i forhold til sine lønnsbetingelser. Det vi ser gjennom denne innstillingen, er at alle manglene i tiltak som høyresiden foreslår, bidrar til at vi beveger oss vekk fra likelønn, i motsetning til regjeringen, som har foreslått mange gode tiltak.