trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Stefan Heggelund (Høyre), 2018-04-05:
Dette er en viktig sak. Jeg har lyst til å takke komiteen for godt samarbeid. Miljøgifter er en av de store miljøutfordringene verden står overfor. Det er avgjørende at vi løser den. Miljøgifter er en trussel for natur, dyreliv og for mennesker. De kan føre til uopprettelig skade på miljøet og på menneskers og dyrs helse. Bevisstheten om dette øker. Vi ser flere og flere innslag, også i mediene, om hvordan miljøgifter påvirker vår hverdag. Derfor er det viktig at vi kjemper sammen om denne problematikken. Det er bra at vi har en bred konsensus på dette området. Vi har en felles målsetting om at utslipp og bruk av miljøgifter kontinuerlig skal reduseres i den hensikt å stanse utslippene innen 2020. Da kan vi jobbe på to fronter. Den ene, og kanskje den viktigste når det gjelder størst global effekt, er det internasjonale samarbeidet. Derfor er det viktig at Norge deltar aktivt i samarbeid med andre land i EU for å få på plass regulering av miljøgifter gjennom EU- og EØS-regelverket REACH. Det gjør Norge. Vi er aktive pådrivere, og det skal vi fortsette å være. Det betyr ikke at vi ikke har noe ansvar på egen hånd. Det er grunnen til at denne regjeringen har en rekke planer, som innebærer et arbeid for å redusere miljøgifter i Norge. Det skal bl.a. utarbeides en handlingsplan for giftfri hverdag, og nye mål for å fase ut prioriterte miljøgifter skal settes. Det skal jobbes for en styrking av de internasjonale miljømerkeordningene, og gamle miljøutslipp skal kartlegges og ryddes opp i. Det sier noe om den grundige innfallsvinkelen regjeringen har og det grundige arbeidet regjeringen er forberedt på å gjøre på dette området. Det er altså slik vi best løser utfordringene med miljøgifter. Vi må også innse at noen ganger kan det nasjonale handlingsrommet være lite, og det kan også ha mindre effekt enn å være sterk pådriver internasjonalt, som Norge er. Jeg mener at regjeringen har en god og helhetlig politikk på dette området og er glad for at flertallet har en konsensus om de viktigste virkemidlene for å løse problemet.
Stefan Heggelund (Høyre), 2018-04-05:
For oss som har hatt gleden av å bruke Oslofjorden som rekreasjonsområde hele livet, er dette en god dag. Dette var jo i utgangspunktet et godt forslag fra tidligere stortingsrepresentant, nå statsråd, Ola Elvestuen, og jeg er glad for den brede enigheten som er om forslaget i dag. Oslofjorden er et friluftslivsområde, det er et matfat, det er en trafikkåre, og det er kulturminner. Det er rett og slett et av landets viktigste rekreasjonsområder, og det er et område som har behov for en helhetlig plan. Derfor er vi enig i det vi skal vedta i dag. Vi er glade for det flertallet vi har for både å restaurere viktige steder i Oslofjorden, ta vare på det biologiske mangfoldet i Oslofjorden og ikke minst sikre at det kan brukes som et rekreasjons- og friluftslivsområde også i framtiden. Det er jo også slik at komiteen har et forslag som vi står bak felles i dag, som vi selvfølgelig også kommer til å stemme for.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Jeg vil takke saksordføreren for en god redegjørelse. I dag behandler vi en sak om nærnaturlov. Nærnatur høres forlokkende fint ut, for vi er alle glad i nærnatur, gode naturopplevelser, det å kunne møte naturen ikke langt fra oss selv. Derfor støtter Fremskrittspartiet viktigheten av å ha god natur, friluftsliv og rekreasjonsmuligheter der folk bor. Det finnes i dag et stort handlingsrom for offentlige myndigheter til å beskytte natur både nær og fjernt fra der folk bor. Av mange blir det skapt et inntrykk av at det er griske kapitalister som ivrer etter å ødelegge naturen vår med bulldosere, om ikke dette forslaget blir vedtatt i dag. Heldigvis er ikke det tilfellet. De fleste av oss som har vært lokalpolitikere, vet at det er lange og drøye prosesser i kommunenes arealforvaltning. La oss si at en utbygger vil bygge ut. Han går først til et arkitektbyrå eller et konsulentfirma som lager planer. De luker ut ting som ikke er i henhold til overordnet plan osv. Husk at disse kommuneplanene rulleres ikke ofte, de rulleres kanskje hvert tiende år, kanskje enda sjeldnere. Da jeg var lokalpolitiker i Vest-Agder, hadde vi planer fra 1990-tallet. Så dette er planer som rulleres senere enn Nasjonal transportplan. Så sender han søknad til kommunen. Der ser kommunens administrasjon på den, endrer i de fleste tilfeller ting, og så sender de den til kommunens politikere – som igjen er valgt av befolkningen til å gjøre denne jobben, som noen i Stortinget nå har lyst til å gjøre for dem – kanskje går de på befaring, nedskalerer prosjektet, finner bedre løsninger. Så kommer det kanskje en innsigelse fra fylkeskommunen eller Fylkesmannen, nettopp for å ivareta interessene til barn, unge, friluftsliv osv. Hvis det ikke blir vedtatt, blir det mekling, og hvis de ikke blir enige, havner saken til behandling i departementet. For meg høres ikke dette ut som en lett måte for griske kapitalister å bygge ned nærnaturen på. For Fremskrittspartiet er den lokale selvråderetten viktig, og jeg tror at gode beslutninger om lokale forhold tas best lokalt, uten innblanding fra Stortinget i saker. Jeg mener vi ikke skal ha mistillit til alle de lokalpolitikerne som i dag gjør en jobb for sine lokalsamfunn, som prøver å finne gode rekreasjonsmuligheter, og som ivaretar denne oppgaven på en god måte. Så angrer jeg – helt til slutt – lite grann på at jeg ikke kom på dette før, at forslaget med fordel kanskje kunne ha vært innom utredningsseksjonen. For det paradoksale utfallet av dette forslaget kan være at områder som er egnet for utbygging, blir vernet, som igjen fører til et enda hetere boligmarked, som igjen fører til at det er flere som bosetter seg på bygda og kjører dieselbil til byen. Ironisk nok er det Miljøpartiet De Grønne og ikke Senterpartiet som fremmer dette forslaget. Til slutt: La oss være enige om at friluftsliv, rekreasjon og folkehelse er viktig. Men vi trenger ikke en nærnaturlov for å ivareta det.
Gisle Meininger Saudland (Fremskrittspartiet), 2018-04-05:
Takk til saksordføreren for et godt saksframlegg. I 1879 uttalte Bjørnstjerne Bjørnson i stykket Leonarda: «De store følelsers tid er vendt tilbake!» Hadde Bjørnson levd i dag, hadde det kanskje ikke kommet i et stykke med temaet feminisme, men i et tema som omhandler rovdyr og ulv. For det er få ting i den offentlige debatten som vekker mer følelser enn nettopp forvaltning av rovdyr. Det har jeg forståelse for. Det handler om enkeltmenneskers trygghet, det handler om næringsinteresser, det handler om naturverninteresser. Med andre ord: Det er mange hensyn som skal balanseres. Det er også derfor et enstemmig storting gikk inn for rovviltforliket, og det er det som danner grunnlaget for dagens rovdyrpolitikk. Det betyr at vi skal føre en politikk innenfor rammene av Bernkonvensjonen, naturmangfoldloven og den todelte målsettingen om at vi skal ha levedyktige bestander av de store rovdyrene og en levedyktig beitenæring i Norge. Samtidig må vi sikre en forvaltning med aksept på både miljøvernsiden og rovdyrmotstandssiden. For Fremskrittspartiet er regional forvaltning, respekt for eiendomsretten og enkeltmennesket og lokalsamfunnets livskvalitet viktige verdier i saker som omhandler rovviltforvaltning. Derfor har vi også alltid jobbet for å få på plass at størst mulig grad av forvaltning skal utøves av de regionale rovviltnemndene innenfor de nasjonale rammene. Det må sikres lavest mulig konfliktnivå mellom de ulike interessene. Jeg tror ikke det er mange i dette landet som har lyst til å utrydde rovdyr i seg selv, men folk ønsker å ha en følelse av trygghet. Det er noe som Stortinget må veie opp mot andre hensyn, og det er viktig å ha med de lokale forholdene. Selv om dette ikke er et forslag som utelukkende omhandler forvaltning av ulv, er det ikke mulig å komme utenom ulven. Jeg har ikke planer om å starte en ny, stor ulvedebatt i Stortinget i dag, men det er noen prinsipielle betraktninger jeg gjerne har lyst til å dele. Dagens debattklima rundt ulven minner lite grann om en bitter skilsmisse, hvor begge sider tolker ting til sin fordel og går rettens vei for å få viljen sin når man er uenig med Stortinget. Jeg synes også det er betenkelig når politikken flyttes over i en rettssal. Der hører den nemlig ikke hjemme. Forvaltning av uttak av rovdyr er en politisk beslutning hvor det forventes at regjeringen handler i tråd med Stortingets vilje, og følger opp de vedtak som blir fattet i denne sal. I den anledning vil jeg vise til Stortingets forlik i forbindelse med Meld. St. 21 for 2015–2016 og understreke at dette forliket ligger fast for Fremskrittspartiet.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-04-05:
Gode naturopplevelser er viktig for oss alle. En bedre folkehelse er en viktig del av løsningen på galopperende helseutgifter som følge av livsstilssykdommer, stadig lengre levealder og flere gamle. Derom hersker det ingen tvil, og det er ingen grunn til å gjøre det til en konflikt i denne saken. Senterpartiets utgangspunkt er at all natur er nær for dem som bor der de bor, uavhengig av om det er i byen, eller om det er på bygda. Senterpartiet har tro på at de som har skoen på, også best vet hvor den trykker, og utgangspunktet er da å hegne om det lokale selvstyret og folkestyret. For vi opplever ofte at kommunene er flinke til å finne gode løsninger, som balanserer behovet for å forvalte og ta vare på naturen og friluftsinteressene opp mot behovet for avvirkning, areal og utvikling på stedet. Vi opplever nok at presset på matjorda er hardere enn på det å beholde absolutte grenser for bynære naturområder. I en sånn setting vil det å sette absolutte grenser for bynære naturområder fort kunne komme i konflikt med jordvernet etter hvert som byene har behov for mer areal. Fredrikstadmarka er trukket fram som et eksempel her. Fredrikstad er en av jordvernverstingene i landet. Behovet for grønne lunger og naturområder der folk bor, står ikke i motsetning til ønsket om og behovet for lokalt selvstyre, der innbyggerne selv, gjennom folkevalgte organ, kan være med og påvirke arealpolitikken og utnyttelsen av naturressursene i de områdene. Tvert om er det en god kombinasjon, der ulike behov veies opp mot hverandre, og hvor vi tar det for gitt at de vurderingene gjøres godt også i lokale folkevalgte organ. Gjennom god kommunal og regional planlegging er det gode muligheter til å beskytte og ivareta hensynet til gode naturopplevelser, enten det er i bymarkene, i den bynære skjærgården eller i andre områder for rekreasjon som vi som innbyggere nyter godt av. Senterpartiet er derfor en del av komiteens flertall, som avviser dette forslaget, og, som representanten Heggelund sa, en del av posisjonen i denne saken.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-04-05:
Oslofjorden er et fantastisk kulturlandskap med store naturinteresser – i fjorden, på fjorden og rundt fjorden. Det er et fantastisk kulturlandskap som ferdselsåre, som rekreasjonsområde og som boområde for rundt to millioner mennesker. Og som representanten Lundteigen snakket om i en foregående sak, har den blitt som den har blitt, gjennom århundrer av bruk, aktivitet og utvikling. Slik bør det fortsatt være. Det bør være en fjord der menneskene som lever tett på den og er avhengige av den, kan bruke den, men det må være en bruk som er bærekraftig, og som sikrer det biologiske mangfoldet. Senterpartiet stiller seg derfor bak forslaget om en helhetlig forvaltningsplan for Oslofjorden, for å oppnå nettopp det – en bedre miljøtilstand enn det vi i dag ser, en miljøtilstand som sørger for at torsken kommer tilbake, som sørger for at naturverdiene og de biologiske verdiene bevares, noe som er viktig for helheten i og rundt fjorden – til glede for oss som bor og lever her i dag, men også for dem som skal bo og leve her etter oss. Vi er opptatt av bruk i Senterpartiet, og vi ser ikke på en helhetlig forvaltningsplan som en motsetning til det. Vi ser på det som en bærekraftig måte å bruke fjorden på fortsatt, både som spiskammer, transportåre, boområde og rekreasjonsområde, i sambruk og samforståelse med de verdiene som er der.
Ole André Myhrvold (Senterpartiet), 2018-04-05:
Senterpartiet er langt på vei enig med representanten Moxnes i denne saken. Vi vil understreke når vi i dag skal behandle endringer i energiloven og naturgassloven, at vår motstand mot de endringene fortsatt står fast, og vi mener at den debatten som har fulgt i kjølvannet av 22. mars-vedtaket i Stortinget, underbygger at Stortinget burde tatt seg bedre tid under behandlingen av saken. Den burde vært behandlet etter Grunnloven § 115, med tre fjerdedels flertall ved suverenitetsavståelse, og man burde avventet og sett hvilken vei Island går. Det vi nå risikerer, er at denne saken kommer opp igjen i Stortinget, og jeg vet ikke hvor heldig det egentlig er. Senterpartiet vil understreke at vår motstand mot endringene i disse to lovforslagene står fast. Vi vil gi et samtykke her i dag, men argumentasjonen og motstanden står fast – som den gjorde den 22. mars.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-04-05:
Jeg vil også rette en takk til saksordføreren, Lars Haltbrekken fra SV, som gir en god beskrivelse av hvor viktig natur og nærhet til natur er for naturopplevelser, friluftsliv og rekreasjon. Det er et stort gode for innbyggerne. Vi har hatt mange saker opp gjennom de siste ti årene som tar opp dette viktige temaet. Naturmangfoldloven er ett eksempel på en veldig viktig og ny lovgivning som nettopp gir oss mange av de mulighetene som en eventuell nærnaturlov ville gitt. Naturen er utsatt for press, enten det er rundt små og store norske byer, eller det er i en større global sammenheng. Det er viktig at vi tar alle utfordringene på alvor. Derfor er også det lokaldemokratiske og det lokale engasjementet særlig viktig å ta vare på. For Venstre er lokaldemokratiet også en viktig verdi, og vi kan ikke frata lokaldemokratiet muligheter og evnen til å forvalte lokalt. Derfor er vi ikke så bekymret for at vi ikke har nok lover til å forvalte og å gjøre gode lokale vedtak, men vi trenger flere virkemidler for å gjøre den jobben. Naturmangfoldloven har jeg pekt på som en nyere lovgivning, og som var en viktig seier for Venstre og for andre, men vi har også plan- og bygningslov, vi har kulturminnelov, vi har jordvernlov, som andre har pekt på her, og vi har også lov om motorferdsel i utmark. Det er nok muligheter i lovverket til å regulere. For tida pågår det en stor kartlegging av friluftsområder i norske kommuner. Antakelig må den ordningen utvides litt for at en skal komme i mål. Det vil være et nytt verktøy for lokalpolitikere for å prioritere og ivareta lokale områder som er av særlig viktig betydning. Men det finnes også en statlig ordning knyttet til sikring av friluftsområder. Den ble pekt på i friluftsmeldingen som et viktig virkemiddel for å sikre lokale områder, og hvor altså staten gir et bidrag. For Venstre er virkemidlene og verktøyene for lokaldemokratiet, for de lokale politikerne og for de lokale folkevalgte – og også andre interessegrupper lokalt – viktig å peke på her for å få til nettopp god forvaltning. Vi ser i saker om jordvern at det er sterke interesser, men hvor loven ikke nødvendigvis gir det utfallet lokalt. Derfor er virkemidlene for å skape incentiver og bruk særlig viktige å peke på framover.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-04-05:
Til MDG: Det er sånn at når vi går inn i kommunal sektor i dag, reguleres den av et sted mellom 5 000 og 7 000 lover, forskrifter og reguleringer. Det mangler ikke på lovgivning og muligheter innenfor det handlingsrommet som finnes i dag, og det er de vi må stimulere til at brukes. Fra min egen tid i kommunestyret og planutvalget, teknisk hovedutvalg, på Gjøvik var ett av grepene at ja, vi ser utfordringene, og da må vi også bygge tettere, og vi må bygge høyere i byen. Det er også med på å bevisstgjøre og ta i bruk de grønne lungene vi har. Nå er det sånn på Gjøvik at dem har vi ganske mange av. Hovdetoppen på Gjøvik, som noen sikkert fikk med seg i vinter da det var storstilt barneskirenn direktesendt på NRK, har mest av alt vært kjent de siste 50 årene for at det brant en kafé på toppen, og etter det har det ikke skjedd noe der. Vi er ikke plaget med at det bygges ned for mye. Vi har store områder. Men det er også en langsiktig forvaltning som bevisste lokalpolitikere har lagt til rette for. Det handler også om ikke å bygge ned for mye jord over tid. Det er stort utbyggingspress – det er stort behov for boliger i byen. Men det er klart at Akslafjellet og Baneheia har andre utfordringer igjen. Så er det også sånn at veldig mange kommuner rundt om i Norge faktisk er de største skogeierne i sin egen kommune, innenfor kommunens utstrekning. Mange kommuner er ikke så veldig bevisst det eierskapet. Også her ligger det store muligheter til å bruke sin egen grunn til å legge til rette for nærnatur og økt bruk – mer folkehelse, det vil vi alle, flere opplevelser og det å la barnehager og skoler ta i bruk de mulighetene som finnes. Igjen til Gjøvik: Stolpejakten som en har opprettet der, har skapt stor entusiasme og stor deltakelse. Barnetråkk o.l., som har tatt nye digitale muligheter i bruk, får flere ut på tur. Det gjør også at en får mer bevissthet og mer kunnskap i den kommunale administrasjonen om hvilke områder som er populære, og hvor det oppstår utfordringer. Så det er mer virkemiddelapparatet og det å ta mulighetene og kompetansen i bruk som vi må stimulere kommunene til i dag, i stedet for å gi dem enda en ny lov som ikke nødvendigvis er mulig å håndheve.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-04-05:
Jeg vil bruke anledningen til å takke mine partikolleger Grimstad, Elvestuen og Raja for å ha fremmet det forslaget, og jeg setter veldig stor pris på at det er et samlet storting som i dag støtter store deler av forslaget. Oslofjorden er, som sagt her tidligere, en viktig frilufts- og rekreasjonskilde. Men som representanten Nævra i innlegget før meg var inne på, har den også store utfordringer som vi trenger å rydde opp i – gamle miljøsynder, men også nye utfordringer, som vi har diskutert tidligere i dag, knyttet til miljøgifter, næringssalter, som vi må ta på alvor, og selvfølgelig befolkningsvekst. Med det kommer vi inn på fiskeforvaltningen. Jeg vil rette oppmerksomheten litt sørover, til Øresund, som har de samme utfordringene knyttet til befolkningsvekst og fortetting. Der har de et trålfritt Øresund, og sportsfisket der vokser og vokser. Det har også en stor økonomisk verdi – det er ikke slik at det må være en motsetning mellom økonomisk utvikling og biologisk mangfold. Det er ikke sikkert at vi skal gå til en trålfri Oslofjord, men overfiske i fjorden er i hvert fall noe vi må se på – hvilke virkemidler – og at vi skal sette inn tiltak for å få tilbake bl.a. kysttorskbestanden. Så det er mange oppgaver som ligger foran oss. Det er også gledelig å se på hver side av fjorden, på Ytre Hvaler nasjonalpark og Færder nasjonalpark. Det viser at vi er i ferd med å ta kystlandskap, fjorder og vann mer på alvor. Det trenger vi mer av, og derfor har vi også en stor jobb foran oss når det gjelder å utvikle kunnskap og kompetanse i videre forvaltning og se dette som en helhet. Det er mange aktører som skal være med på det løpet vi nå setter i gang. Som representanten Nævra var inne på, ser vi kanskje ikke resultatene i morgen, men mange tiltak kan vi se resultatene av ganske raskt, og det er viktig at vi kommer i gang kjapt for å redde bl.a. noe av fiskebestanden.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-04-05:
I Venstres program står det bl.a. at vi ønsker å øke bestandsmålene for de fem store rovdyrene. Vi har gått inn i et regjeringssamarbeid, og i Jeløya-erklæringen står det ikke omtalt at det er et eksplisitt mål å øke bestanden. Men forvaltning er en viktig del av erklæringen, og derfor er vi glad for at det er bred støtte i Stortinget for den nasjonale rovviltpolitikken, for den todelte målsettingen og om at vi skal hegne om soneforvaltningen. Når Senterpartiet sier at man ønsker mer makt til rovviltnemndene, er det forståelig. Det er et svært politisert organ hvor Senterpartiet har de fleste lederne, og de har et betydelig medlemsantall i de fleste rovviltnemndene. Det at det blir så politiske organer, er ikke nødvendigvis det beste grunnlaget for å skape tillit og mer kompetanse i forvaltningen. Derfor er det viktig å fortsette den kompetanseoppbyggingen som nå skjer innenfor rovviltforvaltningen. Det ser jeg tydelige eksempler på i mitt hjemfylke Oppland. Vi hadde ulv som kom ut av sonen og inn i Skåbu i 2013, og vi sto litt handlingslammede og så på. Vi hadde ikke så mye kunnskap om å jakte ulv i Norge da, men i dag har vi bygd opp en kompetanse på å ta ut ulv når det er nødvendig – som et eksempel. Representanten Arne Nævra var inne på at vi fortsatt har jaktmetoder som vi ikke skal være stolte av, og det er mulig å endre uttaket av jerv, der vi kan komme bort fra det selvfølgelig veldig effektive hiuttaket, som ikke er særlig human jakt. Det er absolutt muligheter for å styrke kompetansen innenfor også andre områder enn ulv. I takt med at en bygger opp kompetansen og forvaltningsorganene, er det selvfølgelig mulig å øke bestandsmålene. Det som er viktig, er at dette går i takt, og derfor er Venstre komfortable med den posisjonen vi er i nå. Det er nødvendig å gjøre begge deler, men ikke nødvendigvis samtidig.
Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-04-05:
Det er behov for å nyansere litt den debatten som Senterpartiet drar opp. Jeg skjønner behovet for å bruke anledningen. Når en har alle mot seg, har en jo alle tiders mulighet. I 2016 var det et lite antall sau som ble skadet av ulv i ulvesonen. Det er nok et eksempel på at forvaltningen og forlikene virker. Hvis en ser på erstatningstallene for de siste ti årene, viser de en stor nedgang. Så det er ingen tvil om at en aktiv rovviltforvaltning og soner virker. Den store utfordringen når det gjelder antallet tap, er i mine områder, hvor vi ikke har noen ulvesone, men hvor en kan si at det er ulv på avveier. Det skjedde i fjor igjen, på Totenåsen og i Hurdal, det har skjedd i Skåbu og i Ringebu. Det er en utfordring vi må leve med, det er den uforutsigbarheten vi har. Derfor er det viktig at vi også har gode jaktlag og metoder for å ta ut rovdyr der det ikke er soner, f.eks. for ulv. I Oppland er jerven den store utfordringen. Det er også den som tar flest sau totalt sett. Jerv og gaupe står for over halvparten av rovdyrtapene. En annen side av denne debatten er jo at det ikke er bare rovdyr som tar. De største tapene er det andre som står for. Når det gjelder jerv, har tidligere nedsanking av sau i jervområdene vært veldig vellykket. Det er den typen tiltak vi er nødt til å fortsette å utvikle. Representanten Sandra Borch sa at antallet gårdsbruk i drift i Oppland går ned. Ja – nå har riktignok nedgangen stoppet betydelig opp, fordi økonomien i landbruket tydeligvis har blitt noe bedre. Det er litt større optimisme, det er flere unge som vil ta over. Det er definitivt ikke på grunn av rovdyr at brukene blir stående tomme. Det er generasjonsutfordringer, det er odelsberettigede som ikke vil ta over. Det er i veldig liten grad på grunn av rovdyr. Det er helt andre utfordringer en står overfor i landbruket enn akkurat dette.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-04-05:
Eg får berre stille meg i rekkja av dei som takkar saksordføraren for ei god innleiing. Det er mange intensjonar i dette forslaget som er gode, og som handlar om å ta vare på og verne ein del av nærnaturen. Men det er òg nokre intensjonar som vi må vege opp mot intensjonen om å verne nærnatur. Det handlar om at det går nokre gjerdestolpar for kva avgjerder det er som høyrer lokaldemokratiet til, og kva det er som er best teke i Stortinget. Etter Kristeleg Folkepartis syn er det heilt klart vurderingar her som det skal vere opp til kommunane å gjere. Det handlar òg om at ein er nøydd til å ansvarleggjere, og at ein er nøydd til å ha eit eigarskap til det vernet og til denne naturen, som vi alle saman er opptekne av å ta vare på på ein god måte. Difor er eg glad for at stortingsfleirtalet set det kommunale sjølvstyret høgt. Kommunane har ansvar for å forvalte nærnaturområda sine heilskapleg og å leggje vekt på nærnaturen og dei kvalitetane som ligg i den. I Kristeleg Folkeparti har vi ein tradisjon for å støtte opp under markalova i Oslo-området, men vi meiner det ville vere uheldig om ein skal ha ei meir generell tilnærming, der det kommunale sjølvstyret eigentleg då i realiteten blir innskrenka. Lokale folkevalde har gode verkemiddel, og dei stolar eg òg på at dei nyttar.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-04-05:
La meg begynne med å takke saksordføraren for arbeidet. Dette er ei sak det er brei einigheit om i denne salen. Vi skal ha ein målretta og intensiv kamp mot miljøgifter. Det handlar om at dette er eit av dei mest alvorlege trugsmåla vi står overfor, i lag med klimaendringane og tap av biologisk mangfald. I Noreg, under skiftande regjeringar, har vi heldigvis vore pådrivarar for internasjonale forbod mot miljøgifter. Dette er ein kamp der Noreg skal ha ei leiarrolle overfor dei landa vi samarbeider med om å lage krav å stille til marknadsaktørane. Det er bra at det blir fokusert på dette òg i den heimlege debatten, men det er ikkje ein grunn til å gå inn på dei forslaga som blir fremja her, rett og slett fordi vi allereie er godt i gang med å samarbeide med nabolanda våre om dette, anten det handlar om REACH eller om den nasjonale handlingsplanen, som òg blir løfta. Det er ikkje nødvendigvis slik at ein kan få på plass nasjonale forbod med ein gong. Det krev omfattande dokumentasjon og omfattande konsekvensutgreiingar. Difor meiner eg det er betre å samordne innsatsen mot dei tinga vi allereie er godt i gang med. Å fase ut miljøgifter skal vere ei høgt prioritert oppgåve, og eg lit på at regjeringa kjem med gode forslag der Noreg kan fortsetje å ta den viktige rolla vi har internasjonalt, slik at vi klarer å få bukt med dette problemet i større grad enn det vi gjer i dag.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-04-05:
Av og til verkar det som om små ord kan få stor betydning for korleis vi som kollegaer behandlar ein del saker. Eg vil kanskje ikkje påstå at ord er magiske, men det skjedde i alle fall ei forvandling då ein gjekk frå å snakke om ein forvaltningsplan til å begynne å snakke om ein heilskapleg plan for Oslofjordområdet. Det løyste mykje, og no er det ein samla komité som står bak eit framlegg – og eit laust forslag, som òg tek inn nokre viktige verdiar om eit aktivt friluftsliv. Det er veldig bra. Eg treng ikkje å bruke mange ord her. Oslofjorden er viktig, både for skipstrafikken, som friluftsområde og med tanke på det naturmangfaldet som er i fjorden, både til næring og til privat bruk. Mykje rett og positivt har skjedd dei siste åra, men det er behov for eit samordna krafttak. Derfor støttar Kristeleg Folkeparti heilhjarta opp om dette og kjem til å stemme for det lause forslaget som heile komiteen har stilt seg bak.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2018-04-05:
Norsk rovdyrpolitikk byggjer på fleire gode og balanserte forlik i Stortinget. Eg er glad for at stortingsfleirtalet no står støtt på dei forlika. Kristeleg Folkeparti har heile tida sagt at Noreg skal vere med og ta vår del av ansvaret for dei rovdyrbestandane som høyrer naturleg heime her. Det har vi stått for. Vi står òg for ein naturleg politikk der ein òg vektlegg dei interessene som er på den andre sida av konflikten. Vi står heilt og fullt bak ulveforliket og dei tidlegare rovdyrforlika – ikkje berre fordi dei er kompromiss, men fordi vi meiner det er riktig med ein balansert politikk. Som det blir sagt i forliket, skal bestandsregulering setjast i verk når bestandsmålet er nådd, og då primært gjennom lisensjakt. Lisensjakt gjev lokalsamfunn, rettshavarar og jegerar moglegheit til å ha både eit ansvar og ei rolle i reguleringa av bestandane, og det er positivt. Denne vinteren har det skjedd, og det vil måtte skje seinare vintrar òg. Med eit slikt balansert standpunkt vil ein nok òg i framtida kunne få kritikk frå to sider. Den krysselden er eg glad for at stortingsfleirtalet no er villig til å stå i. For i den balanserte politikken der ein vektar dei to omsyna opp mot kvarandre, tek ein ansvar for dei forpliktingane ein har for ikkje å utradere artar som er ein del av vår fauna. Kristeleg Folkeparti var det einaste sentrumspartiet som valde å vere ein del av dette forliket. Senterpartiet har valt ein annan veg, og Venstre har vel sidan sist rovdyrdebatt blitt eit regjeringsparti med ansvarleg statsråd på feltet. Vi er trygge på at han kjem til å følgje opp dei breie forlika i Stortinget om dette. Vi står fast på ikkje å tukle med forlika, for vi kjenner oss trygge på at forvaltaransvaret omfattar heile faunaen vår og artsmangfaldet. Samtidig skal ein vege det opp mot dei andre interessene og folk som lever livet sitt og driv næringsverksemd i heile landet vårt.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Skogene, fjellene, heiene, fjordene og skjærgårdene rundt norske byer, bygder og tettsteder er en kilde til glede for hundretusener av oss hver eneste dag. Den nære naturtilgangen er en unik kvalitet for nesten alle som lever i Norge. Oslo-folk har hatt markaloven i mange år. Hvorfor skal ikke andre tettsteder og byer i landet få den samme rettigheten? Enkel tilgang til fri natur gir god helse, mer livskvalitet, store naturopplevelser og økt kunnskap om naturen. Den aller viktigste arenaen for friluftsliv er de områdene som kan nås fra hjemmet, fra barnehagen eller fra skolen, til fots eller på sykkel – eller er en kort reise fra folks hjem. Befolkningsøkningen i byer og byregioner fører i dag til et stort press på denne nærnaturen. Derfor er det nødvendig å styrke vernet av de viktigste frilufts- og naturområdene, både i stor skala, som bymarker og byfjell, og i liten skala – boområder og umiddelbar nærhet til skoler og barnehager. Så hører vi at noen partier opplever ethvert nytt verneforslag som et utslag av overdreven reguleringsiver og mistillit til lokaldemokratiet. Dette er en kritikk som har vært rettet mot nesten alle naturverninitiativer som Stortinget har tatt de siste hundre årene. Hadde vi lyttet til en slik massiv kritikk, hadde norsk natur vært langt fattigere enn den er i dag. Det finnes heldigvis en god del kommuner som gjør en fantastisk jobb med å beskytte nærnaturen sin, men det finnes fakta som viser at dagens reguleringer ikke holder mål. Hele 86 pst. av søknadene om å bygge ut områder med byggeforbud ble innvilget i norske kommuner i 2014, ifølge tall fra Naturvernforbundet året etter. Da må vi ta grep. Miljøpartiet De Grønne har ikke detaljerte svar på nøyaktig hvordan en slik lov bør utformes og avgrenses. Derfor mener vi at regjeringen bør gjennomføre en utredning av hvordan en nasjonal nærnaturlov bør utformes. Og etableringen av nye, lovfestede bymarkgrenser og nærnaturområder handler ikke om å tre nye reguleringer ovenfra og ned over hodet på kommunepolitikere. Nei, det må skje i tett samarbeid med lokale myndigheter, næringsaktører og sivilsamfunn. Initiativ til å få etablert bymarker og nærnaturområder kan f.eks. tas av fylkeskommuner og kommuner, av fylkesmenn eller av Klima- og miljødepartementet. Sammen med SV fremmer vi i Miljøpartiet De Grønne et forslag om at en rekke konkrete områder bør gis nasjonalt vern etter modell av Oslos markalov. Det er Nesoddmarka, Kristiansand-marka, Mossemarka, Bodømarka, Finnemarka og mange andre markaområder som fortjener sterkere vern. Jeg tror ikke Stortinget mener at Oslo-folks friluftsområder er viktigere enn andres friluftsområder, og derfor bør Stortinget i dag støtte forslaget om en nærnaturlov.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Markaloven skapte debatt og motstand helt til det aller siste i 2009. Kristelig Folkeparti ville ha oppmykninger, Høyre ville sende saken tilbake til Miljøverndepartementet, men i Stortinget stemte til slutt alle partiene – inklusive Venstre, men unntatt Fremskrittspartiet – for loven. Nærnaturvern er aldri enkelt, verken nasjonalt eller lokalt. Lokaldemokratiet fungerer godt nok, sier statsråden i sitt innlegg, men 86 pst. av søknadene om å bygge ut i områder med byggeforbud ble innvilget i norske kommuner i 2014. Mener da statsråden at lokalpolitikerne ut fra dagens verktøy i tilstrekkelig grad tenker at vernet er sterkt nok til å vare i fem eller ti generasjoner?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
La meg først gi honnør til SV for godt saksordførerarbeid og helhjertet støtte. Vi er også svært glad for at Arbeiderpartiet tar et tydelig standpunkt og sier ja til en nærnaturlov og dermed ja til bedre friluftsliv, folkehelse, natur og generasjonssolidaritet. Det er ikke vanskelig å forutsi at forslaget om å etablere en nærnaturlov også blir møtt med kritikk om at lokaldemokratiet overstyres. Ja, vi har statlige planretningslinjer allerede, vi har kommunale arealplaner, vi har naturmangfoldloven, og det er mange hensyn som tas. Men spørsmålet vi må stille oss, er: Har vi et sterkt nok vern av norsk natur og viktige friluftsområder som folk flest bruker? Er det sterkt nok til å beskytte viktige friluftsområder, ikke bare gjennom neste kommunestyreperiode, men også når det oppstår en sterk interessekonflikt om et aktuelt område om ti år? Og er vernet i dag sterkt nok til å vare i mange generasjoner? Virkeligheten er at disse viktige nærnaturområdene bygges ned i høyt tempo rundt omkring i landet. Noe av kritikken mot vårt forslag om en nærnaturlov vitner om at en del politikere ville hatt godt av å løfte nesen opp fra Stortingets sakspapirer og besøke områder som Arendalsmarka, Kristiansand-marka, områder utenfor Ålesund eller det viktigste friluftsområdet til Florø, for alle disse er nå truet av utbygging. Vedtaket som foreslås her i dag, gir regjeringen et stort rom til å sette seg ned og vurdere ulike typer innretninger på en lov i lys av disse langsiktige, generasjonslange utfordringene vi har. Da synes vi det er ekstra skuffende at flertallet ser ut til å gå imot forslaget.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
På ett minutt får man ikke gjort grundig rede for hvordan Høyre er glad i å bruke statistikk, men jeg legger merke til at representanten Heggelund er ekspert på en typisk Høyre-egenskap, som går på å plukke ut noen få og gode eksempler og så hausse dem opp som å gjelde en majoritet. Nå kan representanten Heggelund følge med på litt enkel statistikk: 14 pst. er riktig, og da kan man snakke om 14 pst., men det er 86 pst. igjen som er helt feil, hvor det gis dispensasjon, hvor det bygges i forbudssonen. Så hvis han bare vil snakke om de 14 pst., så vel bekomme, men særlig statistisk riktig blir det ikke av den grunn. Så Oslo: Jeg forstår at Høyre synes det er vondt ikke å være i byråd i Oslo, for akkurat nå har Oslo blitt rent nok og grønt nok til å bli europeisk miljøhovedstad. Oslo har aldri hatt flere grønne tiltak og aldri gjort mer for å sikre enklere og bedre tilgang til grøntområder, både i og i nærheten av byområdene. Men selvfølgelig – representanten Stefan Heggelund vil helst ikke snakke så mye om det.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Verken mennesker, dyr eller økosystemene er tilpasset en verden der skadelige stoffer sprer seg i stor skala til jord, vann og mat. For 60 år siden kunne det være seks–sju forskjellige skadelige miljøgifter i menneskekroppen, for dem som vokste opp. I dag finner vi i menneskekroppen mellom 200 og 400. Barn som vokser opp i dag, eksponeres for langt flere miljøgifter enn de som vokste opp for én eller to generasjoner siden. Menneskeheten har allerede lyktes i å redusere bruken og spredningen av en rekke miljøgifter gjennom både nasjonale og internasjonale tiltak. Men samtidig introduseres nye stoffer enda raskere. Man oppdager at flere stoffer enn man trodde, akkumuleres i næringskjedene. Denne utviklingen må møtes med tøffere virkemidler enn i dag. Dette haster. Derfor er det skuffende at stortingsflertallet er så nølende i miljøgiftpolitikken som vi har sett de siste årene, og som vi også så i behandlingen av avfallsmeldingen, der forslaget om innholdsdeklarasjon på varer som inneholder prioriterte miljøgifter, ble stemt ned. Det var riktignok positivt bra at et samlet storting i behandlingen av avfallsmeldingen ble enige om at Norge må jobbe for forbud mot miljøfarlige PFAS i tråd med EUs regelverk. Men det å få på plass et EU-forbud tar ofte mange år. Derfor burde vi få på plass nasjonale tiltak som forbud om eller avgift på miljøgiftholdige produkter i påvente av EU-reguleringene. Og mens vi venter på eventuelle forbud i EU-pakken, pakker vi inn barna våre i miljøgiftholdige produkter, vi smører miljøgift under skiene våre i påsken og i ansiktet vårt gjennom kosmetikk. Disse forslagene som ligger på bordet, kunne vi i dag vedtatt, en skikkelig tiltakspakke, på tross av regjeringens somling og tendens til å dytte EU foran seg. Vi kunne fått flotte framskritt på et viktig felt i norsk miljøpolitikk. Vi kunne gitt barn og voksne i Norge langt bedre beskyttelse mot miljøgifter. Det hadde vært fantastisk. Men dessverre velger alle partier unntatt SV å blokkere for følgende fornuftige vedtak: raskest mulig forby PFAS, vurdere andre nasjonale forbud i påvente av internasjonal regulering, mer kontroll av miljøgifter på importerte forbrukerprodukter, pålegge offentlige innkjøpere giftfrie innkjøp, osv. Vi, Miljøpartiet De Grønne, gikk til valg på å gjøre kampen mot spredning av miljøgifter til en sentral sak i denne stortingsperioden, mot regjeringens somling. Det kommer vi til å fortsette med, selv om vi ikke fikk gjennomslag for de fornuftige forslagene våre her i dag.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Jeg tar opp forslagene.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Jeg la merke til at statsråd Elvestuen i sitt innlegg igjen gjorde rede for strategien med å dytte EU foran seg. Her før påske sto Venstre og Miljøpartiet De Grønne skulder ved skulder i kampen for å være med i klima- og energipolitikken til EU, for der er EU en foregangsunion. Men når det gjelder miljøgifter, er de faktisk en sinke. Mens vi venter, har vi en lang rekke forslag til tiltak som vi kan sette i verk på nasjonalt nivå, uten å måtte vente på EU, f.eks. hyppigere kontroll av miljøgifter i importerte forbrukerprodukter, å utrede en særavgift for produkter som inneholder PFAS, å pålegge offentlige norske innkjøpere giftfrie innkjøp, å styrke forskningen på effekten av miljøgifter og å sikre at Folkehelseinstituttets arbeid med dette får mer ressurser. Hvilke av de nasjonale handlingsromsmulighetene vil statsråden gripe fatt i?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Dette er en god dag for Oslofjorden. Vi får et vedtak der Stortinget ber regjeringen legge fram helhetlig plan for Oslofjorden – med mål om at fjorden skal oppnå god miljøtilstand, restaurere viktige naturverdier og ivareta det biologiske mangfoldet i fjorden. Vi i Miljøpartiet De Grønne gleder oss. Dette er et framskritt, og jeg vil gi både forslagsstillerne, fra Venstre, og regjeringen masse skryt for at vi får dette vedtaket på plass. Samtidig er det en realitet at dette forslaget er for lite konkret. Det kan gi gode resultater – det kan like gjerne være at de faktiske endringene blir små. Derfor har Miljøpartiet De Grønne tatt initiativ til flere forslag her i dag som vi mener kunne gitt enda bedre beskyttelse av de unike verdiene i området. Vi mener for det første at strandsonen også må få en langt sterkere beskyttelse enn i dag. Vi mener for det andre at vi bør få utredet en oslofjordlov som gir fjorden beskyttelse, etter inspirasjon av markaloven. Virkeligheten er at tilgangen til strandsonen og Oslofjorden er blitt kraftig redusert i mange av kommunene rundt fjorden de siste 50 årene. Forbudet mot bygging i strandsonen har i liten grad blitt håndhevet riktig. Det generelle byggeforbudet i 100-metersbeltet langs sjøen ble første gang innført allerede i 1965. Loven gir imidlertid kommunene mulighet til å gi dispensasjon. Denne muligheten benyttes i stor utstrekning, noe som har ført til en storstilt privatisering og begrensning av adgangen til fjorden. I oslofjordfylket Akershus fikk 564 av 650 søkere dispensasjon til å bygge nytt i strandsonen, altså fikk over 86 pst. dispensasjon. Det var i årene 2005–2010. Tallene illustrerer svært tydelig at dagens lovverk ikke virker. Grunnen til at vi også trenger en oslofjordlov, er at Oslofjorden har en rekke likheter med Oslomarka når det gjelder betydningen av natur, friluftsliv og rekreasjon for en stor andel av Norges befolkning. Samtidig er presset enda større i dette området enn i andre regioner. I andre deler av landet har det også oppstått et økende antall arealkonflikter mellom oppdrettsnæring og fiskere om sjøarealet. En lov kan bidra til at vi kommer eventuelle nye typer arealkonflikter i forkjøpet, med en tydelig nasjonal regulering. En oslofjordlov bør da slå fast at fjorden i hovedsak skal være en fellesallmenning. Det er viktig for å ta vare på fjorden og på befolkningens mulighet til å drive med friluftsliv, idrett og rekreasjon. Samtidig bør den ta vare på det unike biologiske mangfoldet i fjorden. Derfor tar jeg opp Miljøpartiet De Grønnes forslag.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Miljøpartiet De Grønne fremmer i dag et forslag om en oslofjordlov. Noen mener at planarbeid er alt som trengs. Andre ganger trengs det også en lov for å sikre at planene følges opp, og at det blir et tilstrekkelig langsiktig perspektiv. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden, i tillegg til planarbeidet, også igangsette et arbeid med en oslofjordlov?
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Fredsaktivist og filosof Mahatma Gandhi sa det slik: «En nasjons storhet og dens moralske framskritt kan måles etter hvordan den behandler sine dyr.» I Norge har vi den praksis at vi holder de fire store rovdyrene våre på randen av utryddelse. Ulv er regnet som sterkt kritisk truet i Norge, bjørn er regnet som sterkt truet, gaupe er regnet som sterkt truet, og jerv er regnet som sterkt truet – dette ifølge den oppdaterte rødlista fra 2015. I denne situasjonen velger altså Senterpartiet å fremme et forslag med ordlyden: «Stortinget ber regjeringen legge fram forslag om reduserte bestandsmål for de store rovviltartene.» Det er et dramatisk forslag og vitner om en skremmende holdning til egeninteresse og mangel på respekt for naturen og fredede arter. Dagens gode nyhet er at Senterpartiet blir stående alene om sine forslag om en ytterligere forverring av rovdyrpolitikken i Norge. Det vekker jo håp om at det i hvert fall eksisterer en klar intensjon i stortingsflertallet om at Norge skal ha en politikk som tar vare på alle arter som hører hjemme i norsk natur. Samtidig betyr dagens behandling at en ganske uholdbar situasjon for Norges rovdyr videreføres på ubestemt tid, ettersom De Grønne og SVs forslag om å øke bestandsmålene også stemmes ned. En ansvarlig rovdyrpolitikk må innebære at det finnes en plan for å løfte rovdyrene vekk fra en situasjon der de er konstant truet av utryddelse. Vi, De Grønne, anerkjenner at det finnes veldig krevende, motstridende interesser i rovdyrpolitikken. Vi har stor forståelse for at bønder som mister dyr til rovdyr, opplever dette som en kjempebelastning. Vi er enige om at storsamfunnet må ta sin del av denne byrden, og vi er også enige om at det er mye bedre å ta i bruk beiteressurser i skog og fjell enn å øke importen av f.eks. brasiliansk soya. Men for oss i De Grønne er det ikke aktuelt å gå på akkord med grunnleggende prinsipper for en ansvarlig miljøpolitikk, nemlig at vi mennesker ikke skal sette oss over naturen, men anerkjenne at også andre arter har rett til å leve i sine leveområder. Sammen med SV foreslår vi også å avvikle praksisen med hiuttak av jerv. Dette er en fullstendig uakseptabel jaktform som bryter med vanlige etiske prinsipper for jakt, og som opprører svært mange av dem som bryr seg om natur og naturliv.
Per Espen Stoknes (Miljøpartiet De Grønne), 2018-04-05:
Først jeg vil gi klima- og miljøministeren – for andre gang i dag – masse ros for at han i dag varsler at han sier nei til å utvide lisensfellingsperioden for ulv. Forslaget som er sendt ut på høring, ville utvidet ulvejakten inn i yngletiden. Så at regjeringen lytter til de mange skeptiske høringsinnspillene og sier nei til å utvide fellingstiden, er et lite lyspunkt for alle som er opptatt av å ta vare på norske rovdyr. Noen ord om jerveforslaget: Vi må klare å overholde normale, etiske jaktprinsipper også for de andre rovdyrartene. Respekten for ynglefredningstiden er viktig både for dyrene selv og for den allmenne aksepten blant folk for rovdyrforvaltningen og jakt i sin alminnelighet. Mange dyr tas ut på denne måten også i dag, og Miljøpartiet De Grønne forventer at regjeringen og norsk miljøforvaltning framover blir i stand til å forvalte norsk rovdyrpolitikk innenfor rammene av normale jaktprinsipper også for de andre rovdyrartene.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-05:
Som jeg sier: Marka-grensen var viktig fordi den satte en grense. Markaloven er unik fordi det er et område som omfatter 19 kommuner og fire fylker. Det gir et helt annet behov for samordning innenfor marka rundt Oslo enn det som er i de andre områdene som er nevnt i forslaget. Det har vært behov for å sette en grense. Men som jeg også pekte på, det har ikke alltid vært slik at det er markaloven som har sørget for at det ikke har skjedd utbygging. Det har altså skjedd at via markaloven har tidligere regjering – så vidt jeg vet var det SV som den gangen satt i miljøvernministerstolen, som hadde miljøvernministeren– gitt tillatelse til utbygging og helårsboliger på 92 eiendommer, noe som Oslo kommune hadde sagt nei til, og som aldri ville gått igjennom hvis man ikke hadde hatt markaloven. Dette er også et eksempel på at det er viktig – tror jeg – for å ivareta nærnaturen at man har et helhetlig ansvar også lokalt, og at dette oppleves som et helhetlig ansvar. Skal man ha ytterligere utvidelse, bør det være …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-05:
Det er statsministeren som har ansvaret for fordelingen mellom departementene. Det har jeg ikke tenkt å kommentere videre. Det er vel en kjensgjerning som også Stortinget bør ta en diskusjon om, for så vidt jeg vet, er arealplanleggingen nå flyttet ut av energi- og miljøkomiteen og over i en annen komité. Så det tror jeg er en diskusjon som også Stortinget bør være en del av.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-05:
Med fare for at jeg skal si noe feil, er det vel nå en forskriftsendring ute på høring om varsling når det gjelder skogbrukstiltak. Det ligger i Landbruks- og matdepartementet, så det skal ikke jeg kommentere videre. Men det er ikke noen pågående prosesser med å endre lovverket. Det som er en pågående prosess, og som jeg har ansvaret for, er det jeg har satt i gang for å bruke andre deler av lovverket for å styrke vernet. Det gjelder spesielt et arbeid jeg har satt i gang knyttet til Østmarka, for å sjekke verneverdiene i Østmarka og om det er grunnlag for en nasjonalpark der. Selv om en har markaloven, vil allikevel opprettelse av naturreservat og opprettelse av område for friluftsliv være diskusjonstemaer innenfor det området som markaloven omfatter, men uten at det innebærer endringer i selve markaloven.
Ola Elvestuen (Venstre), 2018-04-05:
Nei, de prosessene som pågår, er med de andre initiativene innenfor naturmangfoldloven for å se om det er grunnlag for en nasjonalpark. Det kan være andre områder hvor det er behov for å ha naturreservat. Vi har landskapsvernområder og ivaretakelsen av kvalitetene der som er viktig, men det er ingen andre endringer på gang utover det som da vil ligge innenfor skogloven, som ligger under Landbruks- og matdepartementets ramme. Jeg vil også mene hvis vi snakker om Marka, at skogbruket, og særlig i Nordmarka, er en viktig del av kulturlandskapet som er bygd opp over tid – den historiske bruken av Nordmarka gjennom mange hundre år.