Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2014-04-24:
Først av alt vil jeg også takke interpellanten for en meget god interpellasjon, og jeg vil takke statsråden for svaret, for det viser at både interpellanten og statsråden på mange måter i hvert fall har den samme virkelighetsoppfatningen av hvilken situasjon vi står i, og ikke minst hva det er vi bør se på i framtiden. Det er helt åpenbart at vi har en del utfordringer. Jeg tror at en av de største utfordringene vi på mange måter har innenfor legemiddelmarkedet i vårt land, er en stadig minkende legemiddelindustri i Norge. Det gjør at vi mister verdifull kompetanse – jeg holdt på å si – hver eneste dag, hver eneste uke nettopp fordi man enten legger ned, blir kjøpt opp, flytter produksjonskapasitet til utlandet, etc., og det gjør at vi blir veldig sårbare. Da må vi ha på plass en strategi for hvordan vi kan få til å møte denne utfordringen i framtiden. Det er mange områder vi er nødt til å se på, fordi det er totaliteten i det tilbudet vi gir, som vil være utslagsgivende for hvor lukrativt eller interessant det er for disse store, internasjonale konsernene å prioritere Norge og det norske markedet. Innenfor det systemet er det selvfølgelig patenter knyttet til legemidler det er veldig viktig å fokusere på. Det går selvfølgelig på den prisfastsettingspolitikken vi til enhver tid fører, som er svært viktig for hvorvidt Norge er et interessant marked når det begynner å knipe. Det er jo ikke noe problem å framskaffe legemiddel til enhver tid så lenge man har god kapasitet i produksjonsleddet, men det er når det begynner å knipe på det feltet at vi virkelig ser hvilken posisjon det er vi står i. Hvis vi hele tiden driver en politikk som presser priser, hvis vi gjør oss vanskelige i markedet samtidig som vi er en veldig liten del av det internasjonale markedet, blir vi ikke så interessante når det blir mangel på enkelte sorter legemiddel. Jeg tror kanskje – litt som interpellanten var inne på – vi skal se litt bredere på beredskapspolitikken vår på legemiddelsiden, kanskje nettopp se på en skandinavisk modell. Man var for så vidt inne på det i forbindelse med den svineinfluensadiskusjonen som var. Da diskuterte vi mye også her i salen, nettopp basert på muligheten for et større skandinavisk samarbeid. Jeg tror også vi helt åpenbart er nødt til å ha en gjennomgang av de kontraktene vi har når det gjelder produksjon. Hvor i leddet står vi, hvor står vi i køen når det gjelder å få kjøpe vaksiner? Der inngås det internasjonale avtaler der også Norge har plass i køen, og jeg tror vi hele tiden må ha en gjennomgang av disse tingene for å sikre oss hvor vi står. Jeg tror nok også at når en del norske familier – jeg holdt på å si – ved neste epidemi eller pandemi begynner å se på datoen på pakningene sine, på når medisinen går ut, vil nok nesten enhver husstand i dette landet oppdage at det man hadde kjøpt inn ved den tamiflusituasjonen som vi hadde, være utgått på dato. Medisiner går ut på dato, så det er viktig at vi også har rede på god lagerstyring og god logistikk, nettopp slik at vi hele tiden har kontroll på situasjonen. Jeg tror også at legemiddelinnkjøpssamarbeidet som allerede er etablert, fungerer veldig godt. Vi må spille på den kompetansen som denne organisasjonen har. LIS gjør en fantastisk jobb. Det gjør også at vi har en god oversikt over både hva som er behovet, og hvor man får tak i det. Det er veldig viktig at vi opprettholder det, men jeg tror at vi helt åpenbart er nødt til også å se på nettopp rammeverket, regelverket, mulighetene for legemiddelindustrien og andre til å etablere seg i Norge, forske og utvikle. Vi har høy kompetanse i Norge, men vi må sørge for at vi bevarer den kompetansen. Interpellanten var inne på det historiske. For en del år tilbake kunne nær sagt hvert enkelt apotek produsere nesten hvilket som helst legemiddel, iallfall i den normale dagssituasjon. I dag er vi ikke der, i dag er vi i en helt annen situasjon. Det som også kommer til å skje i framtiden – iallfall sånn jeg ser det og tror – er at når vi da går fram med sånne «designer drugs» ut fra den enkelte persons sykdom, vil vi være enda mer sårbare. Vi vil få en enda større etterspørsel, og produksjonskapasiteten blir desto viktigere. Da er det viktig at vi har en strategi for det. Jeg gleder meg til å jobbe med den nye legemiddelmeldingen. Det er klart det er et tegn på at man kanskje har vært i denne salen vel lenge når det er den andre eller tredje legemiddelmeldingen man er med på å behandle. Men det er like interessant hver gang.