Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-06-14:
Forslaget til ny kommunal helse- og omsorgstjenestelov tydeliggjør kommunenes overordnede ansvar for å sørge for helse- og omsorgstjenester til befolkningen. Kommunenes plikt videreføres, men foreslås utformet mer overordnet og profesjonsnøytralt. Regjeringen ønsker ikke å binde opp kommunene med særskilte organisatoriske eller personellmessige løsninger. Det er derfor heller ikke lagt føringer for hva som kreves av kompetanse for å utføre de ulike tjenestene, eller hvem som skal vurdere hvilken kompetanse som kreves. Regjeringen mener flere yrkesgrupper kan utføre mange av de samme tjenestene. For Høyre er det avgjørende at tjenestene som tilbys, er av høy kvalitet, og at de gis etter behov og til rett tid. Vi er imidlertid i likhet med Statens helsetilsyn, Norsk Sykepleierforbund, Den norske jordmorforening, Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon og mange andre høringsinstanser sterkt bekymret for at profesjonsnøytralitet kan skape usikkerhet om hva som er tilstrekkelig kompetanse når det gjelder utførelsen av enkelte tjenester. Kommunene har allerede i dag krevende faglige oppgaver, kommunene er svært ulike, og Samhandlingsreformen vil øke oppgavene både i omfang og kompleksitet. Derfor er det helt avgjørende at kvaliteten på helse- og omsorgstjenestene sikres. Høyre mener at hensynet til rettssikkerhet og likeverd tilsier en viss statlig styring, og at forsvarlighetskravet alene ikke vil være tilstrekkelig til å holde kvaliteten på kommunenes tilbud på et forsvarlig og ønskelig nivå. Lovforslaget med sin profesjonsnøytrale form kan føre til at kommuner ansetter personell uten nødvendig fagkompetanse i helse- og omsorgstjenestene. Dette er en utvikling Høyre ikke kan akseptere. Det er visse yrkesgrupper den kommunale helse- og omsorgstjenesten er avhengig av for å kunne gi et faglig forsvarlig tilbud. Høyre foreslår, sammen med Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet, å ta inn flere yrkesgrupper, og at lovteksten § 3-2 første ledd nr. 4 skal lyde: «Utredning, diagnostisering og behandling, herunder fastlegeordning, psykologtjenesten, sykepleietjeneste, fysioterapitjeneste og jordmortjeneste.» At disse gruppene er nevnt, innebærer selvsagt ikke noen begrensning for kommunene til å benytte andre yrkesgrupper for å løse oppgavene innen helse- og omsorgssektoren. Kommunene har ikke lovfestet plikt i dag til å sørge for psykologtjeneste, men vi mener det er en nødvendig presisering både som en konsekvens av opptrappingsplanen for psykisk helse og av hensyn til de oppgavene kommunene nå vil få ansvar for når det gjelder gjennomføringen av Samhandlingsreformen. Vi mener det må utarbeides en plan for å sikre psykologkompetanse i kommunene. Kommunene trenger nødvendig fagkompetanse både til tjenestene som skal ytes, og til å vurdere hva som mangler av kompetanse for å løse helse- og omsorgsoppgavene. Regjeringen og regjeringspartiene mener profesjonsnøytralitet er gunstig for å fremme sammensetningen av fagkompetanse på tvers av profesjoner og deltjenester, og at profesjonsnøytralitet vil motvirke at noen fremstår som viktigere enn andre. Hvis ideologien er at det ikke er viktig hvem som skal gjøre det, bare jobben blir gjort, mener Høyre det er en farlig vei å gå. Det kan bety en nedtoning av behovet for høy kompetanse innen sykepleie og andre helsefag og dårligere kvalitet på helse- og omsorgstjenestene til innbyggerne. Allerede i dag vet vi at over 30 pst. av dem som jobber i omsorgssektoren i kommunene, er ufaglærte. Noen faggrupper er viktigere enn andre i en konkret situasjon, avhengig av kompetanse, rolle, funksjon og ikke minst pasientenes behov. Høyre mener bestemt at god samhandling krever at den enkelte kjenner sitt eget fag, er tydelig på sin egen faglige styrke og har oppmerksomhet på fagets begrensninger. Nøkkelen til faglig og tverrfaglig profesjonelt arbeid er kunnskap, respekt og fleksibilitet i samhandlingen. Høyre er imot profesjonsnøytralitet, fordi vi mener at profesjonsnøytralitet er umulig. Fagfolks handlinger er alltid basert på et verdigrunnlag, selv om verdiene varierer fra person til person. La meg bruke sykepleien som et eksempel. Alle mennesker utøver ulike former for omsorg, men sykepleierne har ansvar for faglig profesjonell utøvelse av helsefremmende og rehabiliterende pleie- og omsorgsfunksjoner. Vi vet jo også at mangelfull sykepleiefaglig kompetanse er en utfordring nå i de kommunale helsetjenestene. Vi mener at profesjonsnøytralitet vil utvanne en helt nødvendig samhandling i helse- og omsorgstjenestene i kommunene. Hvis alt skal være nøytralt, blir det ingen spesifikk kunnskap å tilføre og ingen å samhandle med. Når profesjonsnøytralitet vektlegges, vil strukturene få styre enda sterkere. Det er kanskje det regjeringen ønsker. Det er jo sammenhengen mellom profesjonskunnskap og forsvarlighet som er avgjørende for kvaliteten på de tjenestene som gis til brukerne. Profesjonsnøytralitet vil først og fremst kunne ramme de pasientgruppene som det er stort fokus på i Samhandlingsreformen, nemlig de som har sammensatte og komplekse hjelpebehov og stort behov for koordinerte tjenester, og i tillegg de som vil kunne profitere på økt forebygging og helsefremmende innsats. Gode individuelle helsetjenester, god samhandling mellom tjenestenivåene og rundt den enkelte pasient sikres ved faglig kompetanse innen profesjoner. Hensiktsmessig og økonomisk organisering må ikke gå på bekostning av forsvarlighet. En tydelig faglig identitet og integritet er en forutsetning for gode tjenester i kommunene. Summen av trygg profesjonsidentitet gir et tverrfaglig samarbeid til det beste for brukerne. Høyres Dokument 8-forslag om tiltak for å styrke kapasiteten og kvaliteten i den kommunale jordmortjenesten inngår som en del av denne debatten, selv om saksordføreren ikke prioriterte å nevne dette med ett ord – og det er jo også et signal. Bakgrunnen for at Høyre fremmet dette forslaget tidlig i vår, var at det i forbindelse med Stortingets behandling av St.meld. nr. 12 for 2008–2009 En gledelig begivenhet ble fattet et anmodningsvedtak om at regjeringen skulle fremme forslag om å styrke jordmortjenesten med hensyn til både kapasitet og kvalitet, og at dette skulle legges fram for Stortinget i egnet form. Helsedirektoratet fikk på oppdrag fra Helse- og omsorgsdepartementet i hasteoppdrag, ifølge Helsedirektoratet, å utrede forslag til tiltak for å styrke jordmortjenesten. Rapporten «Utviklingsstrategi for jordmortjenesten. Tjenestekvalitet og kapasitet» forelå i mai 2010. Vi hadde derfor forventet at regjeringen hadde lagt fram konkrete forslag i budsjettet for 2011. Det skjedde ikke, og det oppsto et vakuum i oppfølgingen av fødselsmeldingen i den kommunale jordmortjenesten. Følgetjenesten for fødende, som ble helseforetakenes ansvar fra 1. januar 2010, fungerer overhodet ikke etter intensjonen, og mange kommuner har mistet tjenesten, også ved beredskap. Tilbudet til gravide og fødende er rett og slett blitt dårligere. Høyre er tilfreds med at en samlet komité er enig med Høyre når det gjelder de utfordringer som er omtalt i vårt forslag og de løsninger som er foreslått, unntatt på et punkt som jeg vil komme tilbake til. Gravide følges opp i kommunehelsetjenesten. De føder i spesialisthelsetjenesten og har størsteparten av barseltiden i kommunehelsetjenesten – og den lokale jordmortjenesten skal derfor ha en sentral rolle i oppfølgingen også i barseltiden. Dette krever samhandling. Vi forventer nå at statsråden følger opp Stortingets vedtak både overfor helseforetakene og utdanningsinstitusjonene for å sikre en trygg og forsvarlig jordmortjeneste. Den norske jordmorforening mfl. har uttrykt sterk bekymring for forslaget om profesjonsnøytralitet, og det med rette. I stortingsmeldingen En gledelig begivenhet uttalte Nasjonalt råd for fødselsomsorg at følgetjenesten må ha kompetanse i grunnleggende fødselshjelp, komplikasjoner osv. samt kunne ta seg av nyfødte i tilfelle transportfødsel. Og departementet sier i samme melding at det i praksis vil være jordmor, men – merk dette, president – at også andre yrkesgrupper kan være aktuelle. Og jeg spør nå igjen statsråden hvilke andre yrkesgrupper hun mener har denne kompetansen for å ivareta dette ansvaret. Er det fastleger, ambulansepersonell, hjemmesykepleiere eller drosjesjåfører? Jeg stilte statsråden et spørsmål tidligere i vår om hvem som skulle avgjøre den faglige vurderingen, og da svarte hun at det må gjøres i hvert enkelt tilfelle. Det er ikke spesielt betryggende. Jeg snakker av erfaring som distriktsjordmor og jordmor ved fødeavdeling i 15 år med beredskap og følgetjeneste. Slik tjenesten fungerer i dag er det rett og slett ikke godt nok, og mange steder er det uforsvarlig. Det er bakgrunnen for at Høyre har fremmet forslag om å gi kvinnene rett til jordmortjeneste i kommunene. Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet støtter forslaget, men regjeringspartiene stemmer imot og begrunner det med viktigheten av profesjonsnøytralitet i kommunehelsetjenesten. Det er som sagt ikke betryggende. Med en større sentralisering av fødslene vil flere få lenger vei til fødeavdelingene, og det er større behov for en forsvarlig jordmorberedskap og følgetjeneste i distriktene. Det er nå to år siden Stortinget behandlet fødselsmeldingen. Når det gjelder jordmortjenesten i kommunene, blir det, som jeg sa, bare verre og verre. Høyre har som sagt fremmet dette forslaget, og det gjør vi for å sikre at kvinnene – de gravide, fødende og barselkvinnene – får en lovfestet rett til jordmortjenester, og at det ikke kan bortforklares med dårlige kommunale budsjetter.