trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Det er et reelt og alvorlig problem forslagsstillerne tar opp. Undersøkelsen fra Oslo som ble lagt fram i forrige uke, og som flere allerede har vist til, er alarmerende i seg selv. Den er en alvorlig vekker for foreldre, lærere, rektorer, lokale og sentrale skolemyndigheter, men også for oss her på Stortinget. For meg er det aller mest alarmerende at én av tre jødiske ungdomsskoleelever flere ganger i måneden opplever negative hendelser. I tillegg er det veldig urovekkende at hele 51,5 pst. av elevene svarer at ordet «jøde» brukes til å beskrive noe negativt. Undersøkelsen viser tydelig at det er sammenheng mellom holdninger og handlinger. Skjellsord er ikke tilfeldig valgte ord. Alle skal ha krav på vern mot hets og diskriminering. Samtidig må vi være tydelige på at den jødiske befolkningen i Norge står i en særstilling. Det bør være tilstrekkelig å minne om at halvparten av de jødene som bodde i Norge før annen verdenskrig, ble sendt til konsentrasjonsleirer og drept. I Danmark var tallet under 1 pst. Hvorfor var det så forferdelig mye verre her? Elie Wiesel har sagt at det motsatte av kjærlighet ikke er hat, men likegyldighet. Tallene fra Oslo gir ikke rom for likegyldighet. Vi må og skal ta jødehat på alvor. For den enkelte er det like alvorlig om man hetses, trakasseres eller drepes fordi man er svart, muslim, kvinne, funksjonshemmet eller tilhører en annen gruppe. Per-Willy Amundsen holdt et lidenskapelig innlegg mot jødehat. Er han like bekymret for trakassering på grunn av hudfarge og kulturbakgrunn? Det er verdt å minne om drapet på Benjamin Hermansen som skjedde i 2001, og skuddene mot Hvalstad asylmottak i 2008. Kristelig Folkeparti innleder sitt forslag med formuleringen «Kristelig Folkeparti har menneskeverdet i sentrum, og kjemper mot enhver form for diskriminering.» Jeg skulle ønske det kom like klart og utvetydig til uttrykk også overfor en annen minoritet som er blitt forfulgt gjennom historien: homofile. Vernet mot hets- og hatkriminalitet må favne alle, ikke ende opp i en konkurranse om hvem som har det verst, eller fortjener vår oppmerksomhet mest. Selvsagt må det handling til. Representanten Bekkevold etterlyser at flertallet handler, men med all respekt, det er forskjell mellom ikke å gjøre noe og ikke å gjøre det som Kristelig Folkeparti vil. Kunnskap er avgjørende i kampen mot ekstremisme og hatkriminalitet. Jeg vil benytte anledningen til å rose Oslo kommune for å ha gjennomført den omtalte holdningsundersøkelsen, og det må ikke stoppe der. Initiativene som statsråden redegjør for i sitt svarbrev til komiteen, er viktige alle sammen, og det skal ikke herske noen tvil om Arbeiderpartiets holdninger og tydelighet. Ekstremisme, rasisme og jødehat skal bekjempes, og vi både vil og skal bidra til at det utvikles de verktøy som er nødvendige, og at de også tas i bruk.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-16:
Representanten Helleland skaper et inntrykk av at økonomiutviklingen har vært dårligere under denne regjeringen enn den var fram til 2005. En som kom inn i lokalpolitikken i 2005, og som kjempet den første saken, som gjaldt nedsettelse av en øksekomité for kraftige nedskjæringer i alle tjenesteområder i kommunen på grunn av dårlig kommuneøkonomi, kjenner seg ikke helt igjen. Det er fortsatt store utfordringer med å være lokalpolitiker, men nå går diskusjonen mer på hvor vi skal øke tjenestetilbudet, og hva slags nye stillinger vi skal utlyse, istedenfor hvor vi kan vi skjære ned, og hvem vi må si opp. 10 000 nye stillinger i 2010 tyder jo på at det går rette veien i Kommune-Norge. ROBEK-tallene fra 2005 viser at det var knapt 120 kommuner på ROBEK-lista i 2005. I 2009(presidenten klubber) var det 42 kommuner. Tyder ikke det på at(presidenten klubber igjen) vi har fått en bedre kommuneøkonomiutvikling(presidenten klubber igjen) i dag? (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen) (presidenten klubber igjen)
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-16:
Nå kjenner ikke jeg situasjonen i Gloppen kommune spesielt, så den kan jeg ikke kommentere. Når det gjelder skolestrukturen rundt omkring i Norge, er nedleggelsene der ofte et resultat av lave elevtall, at de vil ha større pedagogiske miljø, men også et resultat av økonomiske utfordringer. Rammene gir kommunene muligheten til selv å velge hva de vil prioritere. Kommuneøkonomien i Norge har generelt blitt mye bedre den siste perioden. Vi ser at antall stillinger i Kommune-Norge har økt med 10 000 bare det siste året. Hva Gloppen kommune har prioritert, har jeg ikke kjennskap til. Men det kan jo være andre tjenester, f.eks. økning til eldreomsorg, som har blitt prioritert på en annen måte i den kommunen.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-16:
Hvis du kaller stigningen fra 2007 til 2010 fra 42 til 50, var det vel du sa, for en voldsom stigning, kan du heller spekulere i hvordan vi klarte å få ned antall ROBEK-kommuner fra bortimot 120 i 2005, da den rød-grønne regjeringen overtok, til 42. Det tyder vel på at det har vært en ganske dramatisk nedgang i den perioden. Jeg tror at det vil være variasjoner i Kommune-Norge når det gjelder økonomien, i den størrelsesordenen, 42 til 50 – det vil gå opp og ned uansett kommuneøkonomi. Vi ser at det er mange kommuner som nå tør å investere, og som klarer å betjene de investeringene de gjør. Det bygges barnehager, det bygges heldøgns omsorgsplasser, og det tyder vel på at det ser atskillig lysere ut i Kommune-Norge nå enn det gjorde for seks år siden.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-16:
Jeg registrerer at representanten Tetzschner fortsatt beskriver dette som en dramatisk økning på 20 pst., mens en nedgang på to tredjedeler ikke er en dramatisk nedgang. Det klarer jeg ikke helt å forstå. Jeg tror dette er en ganske naturlig variasjon som er et tegn på at Kommune-Norge nå har investert ganske kraftig, bl.a. i barnehageutbygging. Jeg føler at hele Kommune-Norge nå har fått en styrket økonomi og det er mer optimisme, låneopptaket tyder også på det. Det har vært problematisert av opposisjonen at kommunene har fått for stort låneopptak. Jeg vil heller si at det tyder på at det er investeringsvilje og investeringsevne i Kommune-Norge.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-16:
Jeg vil gjerne kommentere et par av de påstandene som har kommet fram i debatten her i dag. Flere har vært inne på at den rød-grønne regjeringen skal være mer opptatt av å øke byråkratiet enn av å øke antallet stillinger blant dem som faktisk utfører tjenestene i kommunene. Det har blitt skapt et bilde i media av at det har vært en voldsom økning i oppbyggingen av byråkrati, og at administrasjonsandelen i kommunene har økt. Det er fullstendig feil. Tvert imot har antall administrativt ansatte prosentvis gått ned fra 14,5 pst. i 2005 til 13,6 pst. i dag. Hver dag i denne perioden har vi økt antall ansatte i Kommune-Norge med 26 – 25 som driver tjenesteyting enten i hjemmesykepleie eller i sykehjem, som er lærere, som er ansatt i barnehage, osv., og én administrativt ansatt per 25 ute i tjenesten. Antallet administrasjonsansatte har økt med 2,2 pst. i denne perioden, mens vi har fått en 14 pst. økning når det gjelder dem som faktisk er ute i tjenesteyting. Det synes jeg er en veldig god andel. Representanten Tetzschner var veldig skeptisk til at Samhandlingsreformen skulle innføres i full skala fra 2012. Ja, hvis det hadde vært tilfellet, hadde jeg også vært veldig bekymret. Det er altså ikke tilfellet. 2012 er starten på en gradvis innføring av Samhandlingsreformen. Kommunene får ansvaret for utskrivingsklare pasienter. Kommunene får bruke tid på å bygge opp andre tilbud, f.eks. oppfølging av kronikere, respiratorbehandling i sykehjem osv., og fristen for å skaffe døgnkontinuerlig øyeblikkelig hjelp er satt til 2016. Det vil si at kommunene har fire år på seg til å bygge opp et døgnkontinuerlig øyeblikkelig hjelp-tilbud, enten på egen hånd eller gjennom interkommunalt samarbeid. Det er altså ikke noe som skal skje over natten, de får bruke tid på å bygge opp dette tilbudet, og jeg tror Kommune-Norge er i stand til å få dette på plass lenge før 2016.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-16:
Forslagsstillerne tar til orde for at mer makt skal desentraliseres, og at oppgavene skal løses så nær innbyggerne som mulig, og ønsker derfor å avvikle fylkeskommunen som et selvstendig folkevalgt forvaltningsnivå. Første del er Senterpartiet helt enig i. Oppgaveløsning så nærme brukeren som mulig er en av våre hjertesaker. Samhandlingsreformen er nettopp en slik politikk i praksis. At avvikling av fylkeskommunen vil bidra til å desentralisere makt, er jeg imidlertid helt uenig i. Det vil selvsagt virke tvert imot. Forslagsstillerne legger til grunn en storstilt kommunesammenslåing, slik at de nye storkommunene kan overta oppgavene som i dag ligger til fylkeskommunen. Det blir poengtert at kommunesammenslåinger skal være frivillig, samtidig som overføringene til kommunene skal vris i en retning som straffer kommuner som ikke ønsker å bli en del av en slik storkommune. Dette er det jeg vil kalle for frivillig tvang. Så lenge økonomiske incitamenter vil gjøre det umulig for mindre kommuner å bestå som selvstendige kommuner, kan vi ikke snakke om frivillighet. Jeg har ikke noe imot kommunesammenslåing, men det må komme som et lokalt initiativ og som resultat av reell frivillighet. Erfaringer fra Danmark viser at det langt fra er sikkert at man sparer penger på å konstruere større kommuner, heller tvert imot. Jeg tror vi ville gjort oss de samme erfaringene her. Staten dekker i dag alle engangskostnader ved kommunesammenslåing. Kommuneproposisjonen som vi nettopp har behandlet, foreslår å utvide perioden for inndelingstilskudd fra 15 til 20 år. Det er derfor ingen økonomiske hindringer for at kommuner i dag kan velge å slå seg sammen hvis de ønsker det. Senterpartiet mener det er behov for et sterkt folkevalgt regionalt nivå, i tillegg til kommune og stat. Flere store velferdsoppgaver løses best på regionalt nivå, f.eks. tannhelsetjenesten og videregående opplæring. Store deler av riksveinettet har nå blitt overført til fylkeskommunene, og vi i Senterpartiet håper at vi også i framtiden kan overføre flere oppgaver til fylkeskommunen. Vi har et tilretteleggingsansvar for verdiskaping også i distriktene, og det krever en politikk med ulike løsninger for ulike næringer og ulike løsninger for ulike regioner. Bærekraftig utvikling, god næringsutvikling, demokrati, god planlegging og klok arealbruk løses best med en god lokalkunnskap og regional samhandling og styring. Da er et sterkt regionalt nivå, en sterk fylkeskommune, en forutsetning.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-16:
Senterpartiet vil berømme Kristelig Folkeparti for at de med dette forslaget setter søkelys på et samfunnsonde vi bestandig må ha et våkent øye med: jødehat. Dette er ikke akseptabelt i vårt land, og det må bekjempes. Europeiske land, Norge inkludert, har et særlig ansvar for å ta godt vare på og beskytte den jødiske minoriteten, fordi holocaust skjedde nettopp her i Europa. Jeg deler bekymringen som ligger til grunn for forslagsstillernes framlegg om en bred handlingsplan mot jødehat i Norge. Vi vet at utviklingen har skremmende trekk, bl.a. knyttet til at innvandrergrupper fra Midtøsten har med seg både en svært sterk Israel-kritikk og i mange tilfeller antisemittiske holdninger. Undersøkelsen om rasisme og antisemittisme i ungdomsskolen i Oslo har dessverre nylig gjort problemet enda mer aktuelt. Utdanningsetaten i kommunen la fram en større rapport 7. juni, og den viste klart at rasisme er et stort problem for den lille jødiske minoriteten. En av tre jødiske ungdomsskoleelever oppgir at de ofte opplever antisemittisme. Den jødiske skoleeleven Hedda Savosnick sa til Dagsrevyen 7. juni at 99,9 pst. av hennes jødiske venner hadde opplevd antisemittisme. Ordet «jøde» blir brukt som skjellsord i osloskolen. Hedda sa på nyhetssendingen: «At folk skal bruke min religion som et skjellsord er grusomt å høre. Man blir veldig redd.» Vi trenger mer kunnskap om den faktiske situasjonen vedrørende antisemittisme. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet har derfor i samarbeid med Justisdepartementet og Utenriksdepartementet igangsatt en undersøkelse om den norske befolkningens holdninger til jøder og jødedom, som Senter for studier av holocaust og livssynsminoriteter skal gjennomføre. Studien ferdigstilles våren 2012. Tilsvarende undersøkelser i andre land viser at utbredelsen av negative holdninger til jøder er økende. Om en slik trend er situasjonen i Norge, bør det utvikles målrettede tiltak. Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring gjennomfører også en kunnskapsstatus. Denne studien er snart ferdigstilt. Videre har Det Mosaiske Trossamfund fått midler for å øke kunnskapen om situasjonen for jødene i Norge. I tillegg er det gitt midler til å videreføre et undervisningsprosjekt ved Jødisk museum. Kunnskapsdepartementet framla rapporten «Det kan skje igjen», laget av en arbeidsgruppe ledet av Inge Eidsvåg, i januar 2011. Rapporten inneholder flere forslag til hvordan skolen kan jobbe mot antisemittisme og rasisme. Senest i dag lovte kunnskapsminister Kristin Halvorsen 6 mill. kr til kursing av lærere for å bekjempe antisemittisme og rasisme i skolen. Avslutningsvis vil jeg vise til at nåværende handlingsplan for å fremme likestilling og hindre etnisk diskriminering utløper i 2012. Da vil vi ha solide erfaringer fra igangsatte og gjennomførte tiltak, samt mye mer kunnskap om antisemittismes art og omfang i Norge. Jeg mener, på lik linje med regjeringen, at dette bør være rett tidspunkt for å vurdere mulig oppfølging av ytterligere målrettede tiltak mot antisemittisme.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-16:
Når vår rett til privatliv utfordres, er hvert enkelt inngrep og tiltak ofte begrunnet i ønsket om noe godt, enten det er å bekjempe og oppklare kriminalitet, gi oss større trygghet i hverdagen eller å sørge for at vi får de rettighetene vi har krav på. Men i sum vil disse inngrepene kunne true vår frihet. Denne debatten har i likhet med det som Fremskrittspartiet, SV, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti har sagt i sin felles merknad, et preg av avlatspolitikk. Senterpartiet sa da vi behandlet datalagringsdirektivet, at det var norgeshistoriens største overvåkingsinngrep. Vi holder fast på det. Det er viktig å presisere at en egen melding om personvernet ikke er noe Høyre har oppnådd gjennom forhandlingene med Arbeiderpartiet om datalagringssaken, men det er en melding som regjeringen ville lagt fram uavhengig av den debatten, fordi det er behov for en samlet gjennomgang av personvernet. Senterpartiet ser fram til å få stortingsmeldingen om personvern til Stortinget, og mener det er viktig at man har Benjamin Franklins ord i tankene når man utarbeider meldingen: «Den som er villig til å ofre sin frihet for en stund i trygghet, fortjener verken frihet eller trygghet.» Frihet og retten til privatliv blir litt for ofte glemt når man ser muligheter til å skape ordnede og trygge samfunn ved hjelp av teknologi. Teknologien må brukes på en måte som løfter fram friheten – ikke på en måte som begrenser den.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Representanten Greni skryter òg av at det er ført over mykje pengar til kommunane. Eg vil då vise til senterpartiordføraren i den senterpartistyrte kommunen Gloppen, som har lagt ned grendeskulen og klagar over dårleg økonomi. Er det slik at senterpartiordføraren i Gloppen kommune har sløst bort pengane, eller kan det vere at økonomien til kommunane ikkje er så bra som ein høyrer snakk om, når det vert vist til at ein har overført masse pengar? Kan det vere at ein rundt omkring i Kommune-Noreg opplever at pengane, dei frie midlane, vert oppetne av vesentleg auka kostnad?
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
No har vi i denne sal og frå media sett og høyrt skrytelista frå dei raud-grøne politikarane. Dette står i sterk kontrast til signala som vi høyrer ute i Kommune-Noreg. I kommunane generelt og i distriktskommunane spesielt sit rådmenn, kommunesjefar og lokalpolitikarar frå alle politiske kulørar og riv seg i det håret dei måtte ha, fordi dei ikkje er i stand til å yte dei gode tenestene til innbyggjarane sine som dei svært gjerne ville. Regjeringspartia generelt og Arbeidarpartiet spesielt verkar meir opptekne av å framskaffe byråkratar enn personar som kan utføre dei tenestefunksjonane som det er bruk for ute i kommunane, som t.d. omsorgspersonar, lærarar og andre som skal utføre lovpålagde oppgåver. Sjølv om vi i Framstegspartiet ikkje er samde i den måten lovpålagde oppgåver vert finansierte på, ser vi behovet for å styrkje kommunal sektor ut over det som noverande regime legg opp til. Framstegspartiet har derfor auka løyvingane til offentleg sektor med 5 mrd. kr. For å sikre at midlane vert brukte på ein slik måte at sjuke og gamle, elevar på skulane, kommunalt barnevern, personar med rusproblem og dei med psykiske vanskar får den hjelp og støtte dei har krav på, foreslår Framstegspartiet å øyremerkje desse midlane. Dette gjer vi ikkje fordi vi har mistillit til våre lokalpolitikarar, men vi ser at dei raud-grøne lokalpolitikarane rundt om i landet ikkje nyttar midlane til berre lovpålagde oppgåver, men strør rundt seg med løyvingar til kulturprosjekt og sentrumsfornying. Eg har lyst å trekkje fram eit eksempel i Sogn og Fjordane, der ein av våre gruppeleiarar i ein kommune var kritisk til eit stort og dyrt kulturprosjekt. Då gjekk Arbeidarpartiet sin gruppeleiar på talarstolen og sa at ein behøvde ikkje å bekymre seg for økonomien, for no har vi fått ei regjering som leverer. Grunnen til at eg trekkjer fram dette eksempelet, er at raud-grøne politikarar ute i distrikta trur på skrytelista til sine sentrale kameratar. Resultatet er at midlane som regjeringa skryter av at dei har løyvt til helse og omsorg, til skular og vegar, vert brukte til heilt andre oppgåver. Når så den økonomiske krisa går opp for raud-grøne lokalpolitikarar, er dei raske til å foreslå innføring av eigedomsskatt for å redde situasjonen. Endeleg har dei raud-grøne politikarane oppfatta at det står dårleg til med barnevernet rundt omkring i kommunane. Når dei så har kome med den innrømminga, noko vi i Framstegspartiet er glad for, meiner vi at dei bør støtte vårt forslag om å auke regjeringa sitt forslag med ytterlegare 200 mill. kr., slik som vi har gjort i vårt forslag. Vi vil vise til at barneombodet har avdekt grove manglar innan den kommunale barnevernstenesta. Det er avslørt tilfelle der kommunar i periodar har vore fullstendig utan barnevernsdekning. Framstegspartiet meiner at dette ikkje kan lastast små kommunar med ein allereie pressa økonomi, men vi vil like fullt få fram at slike brot er heilt uhaldbare, og at dette er noko verken vi eller kommunane kan leve med lenger.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
I brevet frå statsråden står det m.a.: «Eit levande og desentraliserte demokrati med brei deltaking er grunnleggjande for å møte samfunnsutfordringane på ein god måte.» Mi erfaring ute blant folk flest er at det er få som er opptekne av fylkeskommunen. Når eg spør folk om dei kan hugse når dei sist var i kontakt med fylkeskommunale organ, er det veldig få som i det heile har vore i kontakt med fylkeskommunale organ. Vi registrerer også at oppslutninga om fylkestingsvalet ikkje har vore særleg bra. Eg har då vanskeleg for å tru at dette vil betre seg i framtida, og meiner at vi kan klare oss utan dette nivået. Er statsråden ueinig i det?
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Eg viser til at komiteen har merka seg statsråden si vurdering, og ein samla komité er glad for at det vil kome ei melding til Stortinget om personvern. Ein samla komité ber statsråden om å sjå på dei tiltaka som er lagde fram i dette forslaget, som innspel på område som ein ønskjer belyst i meldinga. Eg vil avvente debatten til vi får meldinga, og ser ingen grunn til å seie så veldig mykje meir no, anna enn at eg tek opp forslaga som Framstegspartiet har saman med Høgre.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-16:
Det var representanten Grenis rosemaling av kommunesektoren som fikk meg til å gripe ordet. Vi har nemlig noe som heter Register om betinget godkjenning og kontroll – blant de innvidde: ROBEK-listen. Hvis det er slik at alt er i orden og det gode beveger seg fra å være godt til å bli stadig bedre, hvordan kan det ha seg at antallet ROBEK-kommuner er jevnt stigende siden 2007? De har altså steget fra 42 til 44, så til 48 og 49, og nå har de passert 50 i 2011. Det er en jevn og sikker stigning, og en utvikling i gal retning, etter mitt skjønn. Hvordan harmonerer det med representantens rosende ord om utviklingen i kommunesektoren?
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-16:
Nå er det riktig at det var en formidabel nedgang de siste årene av Bondevik II-regjeringen, bl.a. fordi man hadde en vellykket økonomisk politikk som gjorde at kommunene i større grad fikk naturlige skatteinntekter, som satte dem i bedre stand. Men de årene jeg refererte til, er fem år under rød-grønt styre hvor utviklingen går i gal retning, enda man skryter av at man har bevilget mer over budsjettene enn noen gang før. Så spørsmålet gjenstår: Er man fornøyd med utviklingen når det tross alt ikke er en helt ubeskjeden stigning på 20 pst. fra basisåret 2007?
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-16:
Jeg hørte til min glede at statsråden refererte til de som rapporterer om kommuneøkonomien til departementet, nemlig Det tekniske beregningsutvalg. Det må jo bety at statsråden legger vekt på det som kommer derfra. Da har jeg gleden av å sitere følgende fra det samme utvalget: «Gjeldsnivået i kommunesektoren har økt kraftig de senere årene, fra vel 20 pst. av inntektene ved utgangen av 2007 til over 40 pst. ved utgangen av 2010.(…) Gjeldsoppbyggingen bidrar til at kommunesektorens økonomi blir mer sårbar for framtidige renteøkninger.» (…) En lignende utvikling de fire neste årene ville altså gjøre at norsk kommunesektor, hvis den var et land, kom på linje et eller annet sted mellom Hellas og Portugal. Mitt spørsmål til statsråden er: Mener hun at man nå har funnet den riktige, forsvarlige gjeldsgraden, eller er den for høy?
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-16:
Det var til statsråd Navarsetes formaning om at vi ikke måtte svartmale. Det er i og for seg en god huskeregel, det, og mye er veldig bra i Norge. Annerledes kan det vel ikke være når 15 pst. av statens inntekter kommer fra en ikke-fornybar ressurs – så en skulle nesten aktivt måtte gå inn for å sette økonomien over styr. Men de folkevalgte har jo også en plikt til å se om det kan være andre faremomenter, selv om vi er ubekymret i dag. Da er jeg litt bekymret over at statsråden er så ubekymret at hun viker unna f.eks. et spørsmål om oppbygging av gjeldsgraden. Vi har altså hatt kommunalt selvstyre siden 1837. I løpet av de fire siste årene har gjeldsgraden i kommunene, målt som gjeld i forhold til inntekter, blitt fordoblet – i løpet av de fire siste årene. Så er spørsmålet: Er dette en uinteressant observasjon, eller er det bare «sortseere» som oppholder seg ved slike bekymrede tanker? Og så er neste spørsmål: Er det uinteressant om denne utviklingen fortsetter? Hva kan vi vente oss de fire neste årene – en ny fordobling? Når vi stiller disse spørsmålene i all vennskapelighet til statsråden, blir det ikke svart. Da gir det meg anledning til én gang til å stille et spørsmål, som jeg ikke fikk svar på. Jeg skal prøve å stille det så greit som jeg stilte det i sted, da det ikke ble besvart, og håper på bedre lykke nå – og det var følgende: Er statsråden fornøyd med gjeldsgraden i kommunene, eller er den for høy?
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-16:
Jeg la merke til at statsråd Navarsete tillot seg litt ironi på slutten. Hun hadde ikke registrert noe rop etter Erna Solberg som gikk ut på at hun skulle vende tilbake til Kommunaldepartementet. Det er jeg i grunnen enig i. Men det må jo være fordi de ropene i så fall overskygges av dem som vil ha henne inn i statsministerens kontor – hvis man skal legge folkemeningen til grunn. Men kanskje det viktigste i denne saken er å registrere bekymringsdybden – om den finnes – hos statsråden for en utvikling som hennes eget tekniske beregningsutvalg sier er bekymringsfull. Da er det ikke et spørsmål om hvorvidt kommunene akkurat i dag klarer å betjene renter og avdrag, men de er sårbare for en renteoppgang. Da må det jo være betimelig å spørre om man ikke er bekymret for fremtiden, for hvis man er ubekymret, er man selvfølgelig heller ikke i stand til å formulere en politikk som løser problemet når det oppstår.
Michael Tetzschner (Høyre), 2011-06-16:
President, jeg har tegnet meg i egenskap av saksordfører. Jeg vil bare knytte et par kommentarer til saken. For det første er det en glede å være Justisdepartementet behjelpelig med at Hans Tranekjer Andresen kan bli ansatt som embetsmann i Justisdepartementet. Det er sikkert en klok utnevnelse. Bare et par ord til alminnelig opplysning om hvorfor saken er her i dag: Det er nemlig slik at Grunnloven § 92 opererer med visse nærhetskrav til borgere som i tillegg til å være innvånere også skal være embetsmenn. Det er da ikke tilstrekkelig at man er statsborger, man må også ha innfødsrett. Og det får man enten ved at man er født her og oppvokst her, eller at man, for å tilfredsstille kravene til å bli ansatt som embetsmann, har bodd i riket i minst ti år. Det har Tranekjer Andresen ikke gjort. Det er den mangel – hvis man kan kalle det det – som Stortinget da råder bot på, ved at man går til det som kalles naturalisasjon, og det er nettopp det at man kan avvike fra innfødsrett som et tilleggskrav utover statsborgerskap. Jeg kan for øvrig også minne om at dette er en bestemmelse som har sine røtter i lovgivningen før Grunnloven fra 1814. Den ble tatt inn som forordning i 1776, 15. januar, hvor det også var nærhetskrav utover statsborgerskap for å bekle embeter. Så er det slik at vi med dette meddeler innfødsrett, og dermed har vi løst Justisdepartementets problem. Så får kanskje de av denne forsamlingens grunnlovinteresserte reflektere videre over hvorvidt dette er en type bestemmelser som har overlevd seg selv.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Kristelig Folkeparti skriver i sine merknader i innstillingen sammen med Fremskrittspartiet og Høyre bl.a.: «Gjennom media og i den politiske debatten skapes det et inntrykk av at Kommune-Norge har fått økte midler til å forbedre tjenestetilbudet. Det er etter disse medlemmers oppfatning feil.» I går fikk vi tallene fra Statistisk sentralbyrå som viser at det er blitt nesten 10 000 flere sysselsatte i kommunesektoren i løpet av 2010. Da er det formålstjenlig å minne representanten om hva han sa i forbindelse med behandlingen av budsjettet for 2010: «Kommuneopplegget er i år ikke bedre enn det må være. Det er et stramt budsjett som ikke øker handlingsrommet for kommunene.» Det må være frustrerende for kommunepolitikere rundt om i landet vårt som må ta støyten for den politikken som regjeringen fører. Med fasiten i hånden – ser representanten Bekkevold at hans karakteristikk av 2010-budsjettet kanskje var noe pessimistisk? Og kan det ikke også være sånn at representanten tar feil i sine spådommer om budsjettet for 2012?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Jeg skal si takk til saksordføreren av to grunner. Den ene er at det var en grundig og særs opplysende gjennomgang av saken. Det andre gjelder invitasjonen til å reflektere litt over bestemmelsen i lys av saken. I likhet med saksordføreren er jeg glad for at det for den angjeldende personen er foreslått naturalisering, slik det tilligger Stortinget å gjøre. Men når en slik sak – som ikke ofte dukker opp i Stortinget – er her, synes jeg det er grunn til å markere at det kan være grunnlag for å vurdere om bestemmelsen, som saksordføreren var inne på, har overlevd seg selv. Vi har på en måte en diskusjon om grader av det å være nordmann – i hvilken grad er en nordmann? Det går på en måte på en skala, fra at du har oppholdstillatelse her i landet, via det at du blir innvilget statsborgerskap, som vi diskuterer i noen sammenhenger, og til nå også å være et spørsmål om du har innfødsrett eller er naturalisert nordmann. Jeg registrerte også da jeg forsøkte å forske litt på dette via oppslag på nettet, at det går en diskusjon om det er like bra å være naturalisert som det faktisk er å være født her. Bestemmelsen som det ble redegjort for, har sin begrunnelse i en ganske gammel bestemmelse. Man hadde sikkert sine grunner da den ble innført. Spørsmålet blir om vi ikke burde ta opp til diskusjon om disse grunnene fortsatt er til stede, eller om bestemmelsen har overlevd seg selv og blitt en anakronisme, som burde vært avskaffet i en moderne grunnlov.
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Kravet om likeverdig lønn for kvinner og menn har lange tradisjoner. De første kravene om likelønn i industrien ble framsatt av kvinnelige arbeidere i 1880- og 1890-årene. Det skulle gå 80 år for LO og Norsk Arbeidsgiverforening inngikk rammeavtale om likelønn mellom kvinner og menn i 1961. I 1947 tok Sosialdepartementet initiativet til en kartlegging av kvinners og menns lønn, og den viste bl.a. at det var vanskelig å forsvare lønnsgapet på mellom 20 og 40 pst. ut fra familieforhold og forsørgelsesbyrde. I 1949 ble Likelønnskommisjonen nedsatt, med mandat til både å gi oversikt over kvinners lønnsforhold i arbeidslivet og drøfte hvordan ulikheter kunne rettes opp. I 1951 ble ILOs konvensjon om lik lønn for kvinnelige og mannlige arbeidere for arbeid av lik verdi vedtatt, og flertallet i komiteen gikk i sin innstilling fra 1958 inn for ratifisering. Og endelig: I EU ble prinsippet om likelønn tatt inn i Romatraktatens artikkel 119. Begrunnelsen var å hindre konkurransevridning. Med den lange historien, og tradisjonen det er å kjempe for likelønn, er jeg glad for at forslagsstillerne er opptatt av det som er en kampsak for arbeiderbevegelsen, men vi er uenig i den medisinen de foreskriver. Likestillingsloven har en bestemmelse i § 5 om at kvinner og menn i samme virksomhet skal ha lik lønn for likt arbeid, og arbeid av lik verdi. Lønnen skal fastsettes på samme måte for både kvinner og menn, og gjelder uavhengig av om arbeidet tilhører ulike fag eller om lønnen reguleres i ulike tariffavtaler. Arbeidets verdi skal avgjøres etter en helhetsvurdering der det legges vekt på den kompetansen som er nødvendig for å utføre arbeidet og andre relevante faktorer, som f.eks. anstrengelse, ansvar og arbeidsforhold. Lønn er altså ikke en relevant faktor. Når Fremskrittspartiet vil gripe politisk inn i lønnsfastsettelsen, er det angrep på et av fundamentene i den norske samfunnsmodellen. Et organisert arbeidsliv med stort innslag av sentrale forhandlinger er et av de aller viktigste bidragene til et lavt konfliktnivå, høy sysselsetting og relativt små inntektsforskjeller. Lønnsoppgjøret er, som det også innledningsvis framgår som bakgrunn for forslaget, partenes ansvar. I det statlige tariffområdet har kvinner i gjennomsnitt 94 pst. av menns regulativlønn. Korrigert for alder, utdanning, yrkeserfaring, ansiennitet og arbeidstid har kvinner 98–99 pst. av menns regulativlønn. Partene i det statlige tariffområdet har gode prosesser for å komme til enighet om tiltak som skal utjevne lønnsforskjellene mellom kvinner og menn, og vi legger til grunn at det samme skjer i de øvrige forhandlingsområdene i offentlig sektor. Vi forventer selvfølgelig også at privat sektor følger opp for sin del. Det er en samlet komité, med unntak av Fremskrittspartiet, som står bak innstillingen i denne saken.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-16:
Jeg tror først og fremst på himmelen, og er ikke så veldig opptatt av helvete, så jeg lar meg ikke trigge av det. Det representanten Holmås må skjønne, er at mye av det som heter fellesskap i Norge, er ikke blitt bygd på sosialisme. De store fellesskapsreformene bygd i dette landet, i denne salen, som sykelønnsordningen, 8-timersdagen – alle de viktige reformene – er bygd på sosialliberalismen, som har som utgangspunkt de frie borgerne. Jeg mener selvfølgelig, som Heikki Holmås, at du bygger fellesskap gjennom å ikke ha store forskjeller i et samfunn, men det betyr ikke at du ikke skal ha forskjeller. Det betyr ikke at folk ikke skal ha drivkraft til å ønske å være med på å påvirke framtida si, ønske og faktisk få lov til å bli rik i et samfunn, også. Det er også en drivkraft som frambringer noe positivt i et samfunn, og det er nok der forskjellen mellom sosialisten og liberaleren ligger. Jeg tror at det også bringer frihet, fellesskap og velferd når vi lar den drivkraften være hos folk.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-16:
Selvfølgelig er det det, og Venstre syns det er viktig. Det er derfor Venstre presser gjennom de budsjettforlikene vi faktisk presser igjennom med dagens byråd, slik at de må gjennomføre denne politikken, og slik at det faktisk ikke er noen sjanse for at et sosialistisk byråd kommer til makt i denne byen. For folk syns det er en positiv utvikling. Vi har fått til så mye positiv utvikling på så mange sektorer i denne byen, men det vi blir klamme av, er SV, som stadig vekk skal sentralstyre byen. La meg kort nevne et eksempel: Man har innført makspris på barnehager. Hva har det ført til i Oslo? Jo, det har ført til at alenemødre med 150 000 kr i inntekt får økt prisen med 100 kr i måneden, mens familier på vestkanten har fått 30 000 kr – 40 000 kr mer å rutte med i året fordi man har innført makspris. Det høres fint ut fra Stortingets talerstol, men i praktisk politikk har det presset Oslo til å gjøre forskjellene større.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-06-16:
En stortingsproposisjon høres litt staselig ut. Store avgjørelser har kommet i stortingsproposisjoner. Nå skal vi ha en stor avgjørelse som kanskje kan koste Norge 72 mrd. kr. Til det har vi fått en stortingsproposisjon på to A3-ark. Faktisk er det slik at saksordføreren synes at det er viktig å påpeke at det også er mye annet som er omtalt i innstillinga og ikke bare jagerflykjøp, og brukte tida på det i starten da han skulle presentere de to A3-arkene. Venstre har også lest høringa, og spørsmålene som komiteen har stilt. Jeg skjønner at de har måttet gjøre det. Venstre støtter at man skal kjøpe nye jagerfly. Vi har også støttet at man skulle gjøre det i kompaniskap med amerikanerne, men vi mener at før man fatter et endelig valg, må prislappen være klarere, og statsråden må kunne svare klarere. Vi støtter mange av de merknadene som står i innstillinga. Dette er kanskje den største investeringa vi i det hele tatt har gjort i Fastlands-Norges historie, og vi støtter de merknadene hvor det heter at den bakgrunnen vi har for å gjøre det, er «svært lite tilfredsstillende». Vi mener også at dette innkjøpet burde vært sett i en større sammenheng. Så store investeringer som det her er snakk om, kan fort gå ut over andre deler av Forsvaret, og det burde vært sett i en helhet, før man fatter vedtakene. Som sagt, Venstre støtter flykjøp. Vi støtter også valg av leverandør, men vi er usikre på om det antallet vi har snakket om, er riktig. Og vi er veldig kritiske til prosessen. Slike investeringer må ses i helhet og i forkant, og vi må være sikrere når det gjelder pris. Jeg må innrømme at jeg tror ikke at vi hadde vært i stand til å fatte et slikt vedtak som vi fatter i dag, hvis det ikke hadde vært for at vi er et av verdens rikeste land. En hvilken som helst annen nasjon måtte ha vært mer forsiktig med pengene sine. Som vi ser f.eks. i de andre nabolandene, som har valgt samme leverandør, så har de valgt andre og mye breiere prosesser. I Danmark har man inngått et forsvarsforlik på 33 sider. De brukte mer enn to A3-ark for å bli enige om framtida for forsvaret sitt. Ettersom dagen i dag står litt i forlikenes tegn, må jeg si at jeg også hadde ønsket at et så bredt forlik og en så god behandling på forhånd kunne ha vært utgangspunktet. Så for å si det enkelt: Jeg er enig i alle de merknadene som representanten Solhjell refererte. Derfor fremmer vi det forslaget vi fremmer i dag, om å få en utsettelse, for å få en helhet i innkjøpet og for å se det i forhold til alle forsvarsinvesteringene. Ja, det er slik at statsråden har sagt at vi kan risikere at vi ikke klarer å opprettholde en tilfredsstillende beredskap, men fordi det er et «kan» her, og fordi mye av den andre informasjonen vi får, også er så uklar, er vi ved kjernen av problemet, nemlig at informasjonen ikke er god nok. Derfor velger vi heller ikke å ta ansvar for dette innkjøpet her i dag, og jeg fremmer med dette forslaget som er omdelt i salen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-16:
For det fyrste sa eg vel ikkje i innlegget mitt nokon plass at kommuneøkonomien var strålande. I mine innlegg i landsstyret i KS har eg kvart år i dei to åra eg har vore der, sagt at det er nøkterne budsjett, men dei legg til rette for å oppretthalde eit høgt aktivitetsnivå, eit aktivitetsnivå som denne regjeringa, og me, har bygt opp – ikkje minst i dei fyrste åra etter at me tok over, då me dei fire fyrste åra tilførte 13,2 mrd. kr i frie midlar til fri prioritering lokalt. I dei fire føregåande åra var det til samanlikning 5,3 mrd. kr. Når me ser på talet på årsverk, talet på menneske som skal løyse oppgåvene, seier det alt om aktiviteten. Det er forskjell på 8 000 og 72 000 tilsette.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-16:
I all vår kommunikasjon med kommunesektoren understrekar me kommunanes både plikt og rett til å prioritere sine eigne midlar, for det er minimalt med øyremerking. Det er òg kommunane sjølve som har ansvar for å ha ein økonomiplan i balanse. Det at me no berre har 50 kommunar i ROBEK-registeret, tyder på at ein har kontroll med kostnadene. Då renta gjekk ned, vart det sjølvsagt ikkje drege inn midlar frå kommunesektoren, dei fekk behalde dei. Men det har heile vegen vore klart – og klart kommunisert – at om renta går opp, skal kommunesektoren òg ta høgd for å evne å betene ho innanfor dei rammene dei har. Og da får ein i Kommune-Noreg vere glad for at ein har ei regjering som tek høgd for å dekkje både pris- og lønsvekst, demografi og pensjonskostnad, og som legg inn midlar til dei nye oppgåvene som me tildeler kommunane – utover det som skal dekkje demografi og pris- og lønsvekst.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-16:
Samkommunemodellen er eit tilbod til kommunar som ynskjer å samarbeide om velferdsoppgåver, i tillegg til vertskommunemodellen, som ein har i dag. Det er ikkje eit fjerde forvaltingsnivå, det er eit sidestilt samarbeidsorgan der folkevalde skal sitje og styre. Eg er òg veldig tydeleg på at eg ynskjer folkevalde nemnder dersom ein nyttar vertskommunemodellen. Det er viktig at det er kommunestyret som har direkte innverknad på korleis avgjerder vert tekne, til forskjell frå annan type interkommunalt samarbeid som handlar om drift. Så får no veljarane i den enkelte kommunen avgjere kven som skal sitje og styre. Som regel er det administrasjonen som gjer det, uavhengig av om det ligg til den enkelte kommunen eller til eit samarbeidsorgan. Somme har vore imot samkommunemodellen fordi ein trur han vil hindre kommunesamanslåing. Somme har vore imot fordi ein trur han vil bidrage til samanslåing. Eg trur ingen har rett. Eg trur det vil vere eit organ for samarbeid. Så får tida vise om ein lokalt vel frivillig å slå seg saman eller ikkje.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-16:
Det vert frå opposisjonens side teikna eit dystert bilete av situasjonen i Noreg, for når ein hevdar et det står ille til i kommunane, hevdar ein jo eigentleg at det står ille til i landet vårt. Det må eg få lov til å ta avstand frå. Me kan sjå at rundt oss, i nesten kvart einaste land har dei problem – eg vil nesten kalle det problem, ikkje berre utfordringar – som er heilt framande i denne sal. Ein kuttar i velferd, ein legg ned tenester, ein tek frå innbyggjarar rettar som ein har hatt, fordi ein har ein økonomisk situasjon som er heilt annleis enn i Noreg. Den beskrivinga som vert gitt av opposisjonen i dag, står i grell kontrast til dei undersøkingane som er gjorde av kor nøgde folk er med tenestene i kommunane. For då seier faktisk dei aller fleste at dei er veldig godt fornøgde. Kanskje vil ein då seie at dei har ikkje betre vett, men eg trur folk rundt omkring i landet har veldig godt vett. Det har ikkje minst si årsak i alle dei tusenvis av tilsette, i byråkrati, og ikkje minst i tenester direkte mot innbyggjarane som kvar einaste dag gjer ein fantastisk jobb. Eg ser det sjølv, heime hos oss. Eg ser heimesjukepleia, som besøkjer mi svigermor og gjer hennar dag god, eg ser det rundt meg i mitt nabolag, eg ser det i min kommune, eg ser det i nabokommunar, og eg høyrer og ser eksempel når eg er rundt i alle andre kommunar rundt om i landet. Lat det ikkje stå igjen etter denne debatten at det står så ille til i gamlelandet, for det gjer det ikkje. Det er mykje som òg kan verte betre. Derfor jobbar regjeringa kvar einaste dag med det, på ulike sektorar. Men utgangspunktet vårt trur eg nesten parlamentarikarar i alle andre land vil misunne oss. Det må me ta med oss. Eg tykkjer Lise Christoffersen svara greitt på Per-Willy Amundsen si utfordring, men han utfordra òg statsråden på forholdet mellom demokrati og det å drive integrering og byggje asylmottak. Kommunane har, og skal ha, styring over denne aktiviteten, som dei skal ha det over andre aktivitetar. Så har det vore eit høyringsforslag ute, som Framstegspartiet har merknad til i innstillinga, og det har vore stort engasjement i høyringa når det gjeld det å gi fylkesmannen tilvisningsrett overfor kommunar. Det er klart at ein slik tilvisningsrett vil utfordre lokaldemokratiet. Det viser òg høyringsfråsegner. Eg skal ikkje kommentere det meir enn å seie at det er eit stort arbeid som no går føre seg i Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet i den saka. Så når det gjeld både asylmottak og busetjing, er sjølvsagt kommunane den viktigaste instansen for å lukkast.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-16:
Dette kan jo minne om tidlegare tider heime i fylkestinget i Sogn og Fjordane, der me hadde våre replikkrundar. Eg er nok ikkje einig med Starheim i dag – det har hendt at me har vore ueinige før òg. Det er jo ikkje fylkeskommunen si fyrste og største oppgåve å vere i kontakt med enkeltmenneske i alle delar av fylket, men å vere i kontakt med ordførarar, næringsliv, vidaregåande skular, høgskular, forskingsinstitusjonar, med å byggje innovative, gode miljø for å skape vekst og utvikling. Det er den viktige rolla. Den rolla har m.a. fylkesordførar Nils R. Sandal i vårt heimfylke teke. Det er viktig det ein har fått til i Florø knytt til oljebasen. Det er viktig det ein har fått til på vidaregåande skule. Me har bygt nye, framtidsretta skular. Mange foreldre og elevar er glade for at dei har regionale folkevalde som ser behovet i dei enkelte delar av fylket.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-16:
Statsråden er oppteken av valdeltaking, knytt til både fylkestingsval og kommuneval – og òg til stortingsval. Det å få folk opp av sofaen og ut og stemme er viktig. Og det er viktig at folk då ser kva viktig rolle f.eks. fylkeskommunen har nettopp til å vere døropnar og å vere på lag med kommunane når dei skal møte ulike delar av det statlege forvaltningsapparatet, for det er av og til krevjande for både større og mindre kommunar. Det er bra å ha ein fylkesordførar med seg når ein kjem i delegasjonar inn til storting og regjering. Så det er òg ein viktig bit av fylkeskommunens rolle, for det er ein viktig bit av utviklingsrolla å byggje sitt fylke og sin del av landet. Men valdeltakinga må fyrst og fremst stimulerast gjennom at me som rikspolitikarar er med og lyfter fram dei lokale og regionale politikarane i samband med val, og ikkje berre køyrer rikspolitikk og lagar motsetjingar som på ein måte ikkje eksisterer lokalt.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Jeg har bare et par kommentarer til innlegget fra representanten Per-Willy Amundsen. Han påsto at flertallet ikke klarer å se innvandring og integrering i sammenheng, og begrunnet det i rekordartet innvandring til Norge. Jeg regner med at den formuleringen er valgt med omhu, for å tegne et feil bilde. For Per-Willy Amundsen vet like godt som alle andre at den rekordartede innvandringen til Norge nå er arbeidsinnvandring, som næringslivet etterspør, mens antallet asylsøkere går ned. Jeg har også lyst til å kommentere den andre påstanden hans, om at plan- og bygningsloven gjelder for stabbur, men ikke for asylmottak. Det er også selvfølgelig helt feil. Plan- og bygningsloven gjelder for begge typer tiltak. Det var en referanse til det som har skjedd i Lier. Da kan jeg opplyse om at det nå pågår prosesser rundt et eventuelt fortsatt asylmottak i Lier som kjøres etter plan- og bygningsloven – bl.a. kravet om adkomstvei og en eventuell omlegging av den. Samtidig skal jeg være den første til å understreke at situasjonen rundt mottaket i Lier ikke er god. Det henger delvis sammen med en dårlig forhistorie. Vi har også tatt det opp med justisministeren, som sa seg enig. Informasjonen til kommune og befolkning har ikke vært god nok. Det har nå vært gjennomført et møte med kommunen, og en skal fortsette med å følge opp saken – også fra politisk ledelse i Justisdepartementet. Når det er sagt, har jeg også lyst til å tilføye at kommunen selv er pålagt, etter den nye plan- og bygningsloven, å sørge for informasjon til sine innbyggere. Det er altså ikke sånn som det har vært framstilt fra tid til annen i denne saken, at det overhodet ikke hadde vært kontakt med kommunen på forhånd. Det stemmer ikke. Foreløpig er det ikke tatt stilling til hva slags type drift det eventuelt skal være i Lier i framtiden. Det er også viktig informasjon, som det er viktig å få ut til dem som blir berørt. Vi skal på vår side, som representanter fra Buskerud, sørge for å holde godt tak i den saken, og sørge for å holde den på et godt spor. Når det gjelder forholdet mellom mottak og omgivelser, avhenger veldig mye av hvordan mottakene drives. Det vet jeg, for jeg har selv vært nærmeste nabo til et asylmottak over lengre tid. Der var det aldri noen som helst problemer.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Det ser ut som om det er min lodd her i dag å korrigere representanten Per-Willy Amundsen. Jeg er litt i tvil om representanten lar seg korrigere, men et siste forsøk: Når det gjelder forslaget som har vært på høring, om ny ordning for bosetting av flyktninger, bunner det i at vi i dag har en ordning som ikke fungerer godt nok. Folk blir sittende passive på mottak lenge etter at de har fått vedtak om at de får opphold i Norge. Det er dårlig integreringspolitikk. Det forslaget som har vært på høring, har som siktemål at kommunene skal få større innvirkning på bosetting enn det de har i dag, ved at i stedet for å forholde seg til IMDi en for en skal kommunene i en region kunne diskutere seg imellom og fordele oppgavene seg imellom, på en helt annen måte. Det vil styrke kommunenes forhandlingsposisjon overfor staten i forhold til det som er i dag. Så det vil representere en styrking og ikke en overstyring.