Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2009-11-26:
Regjeringen har lagt fram et godt budsjett for 2010. Det er tilpasset den økonomiske situasjonen. Det er et budsjett for å holde folk i arbeid og for å sikre gode velferdstjenester. Likevel har det de siste ukene vært høylytte diskusjoner rundt budsjettforslaget, særlig knyttet til det som handler om biodiesel. Mange har gitt uttrykk for sterke meninger, og Arbeiderpartiet har ved flere anledninger blitt beskyldt for maktarroganse. Det har også blitt gjentatt fra opposisjonspartiene her i dag. Vi skal selvfølgelig vokte oss for å være arrogante, og vi må tåle at Arbeiderpartiet som et stort parti får dette søkelyset på seg. Samtidig kunne man si mye om arroganseanklagene som kommer mot et parti som ved hvert stortingsvalg siden krigen har vært det største, men som har gått inn i et forpliktende regjeringssamarbeid sammen med to andre partier og i tillegg har inngått forlik med opposisjonen på flere områder i forrige stortingsperiode. Det er heller ikke slik at arroganse må forveksles med evne til styring, vilje til å ta ansvar og den ryggraden som trengs for å stå i en storm – og det å ha en bevissthet om at de beslutningene vi tar nå, har betydning for hvordan samfunnet ser ut om noen år. Dette gir ikke alltid kortsiktig gevinst på meningsmålingene, men å styre landet handler om å tenke langsiktig, og å stå opp for tiltak som ikke får stående applaus her og nå. Vi vet fra tidligere tider at vi har tapt oppslutning på å stå for upopulære, men nødvendige reformer. For eksempel ble våre endringer i momssystemet i 2001 i all hovedsak opprettholdt av den påfølgende borgelige regjeringen, sannsynligvis i dyp takknemlighet for at Arbeiderpartiet tok støyten. Det forventer jeg ikke at de sier høyt her i dag heller. Budsjettet vi skal vedta i dag, inneholder også upopulære forslag, og i særdeleshet innføring av normal autodieselavgift på biodiesel. Det er flere som har tatt avstand fra forslaget med bakgrunn i at motivasjonen «bare» er å skaffe inntekter til staten. Når ble det et mindreverdig og nærmest tvilsomt motiv å sikre framtidige inntekter for fellesskapet? For Arbeiderpartiet går dette rett inn i kjernen av vårt store prosjekt, nemlig en videreutvikling av velferdsstaten og et samfunn som inkluderer alle. Inntekter til fellesskapet er en forutsetning for en fellesskole som er gratis og av høy kvalitet. Inntekter til fellesskapet er en forutsetning for et helsevesen som ikke spør, som i USA, hva du har betalt inn i privat forsikringspremie før du kan få behandling. Inntekter til fellesskapet er en forutsetning for å ruste opp veier, jernbane og havner, og inntekter til fellesskapet er en forutsetning for at det økende antallet eldre pleietrengende skal få et verdig og godt tilbud tilpasset ønsker og behov. Når biodieselsaken har tatt så stor plass i media og hos opposisjonen som den har, handler det nok også om at statsbudsjettet for øvrig har blitt sjeldent godt mottatt. Budsjettet inneholder kraftige satsinger på tiltak for å få folk i arbeid, på kommunene, på samferdsel, på sykehus, på forskning, på kultur og en rekke andre områder. Dette er helt nødvendig i de tidene vi er inne i. Finanskrisen er fortsatt ikke over. Det ble senest bekreftet mandag denne uken, da NHO la fram sin siste kvartalsrapport. En undersøkelse der viser at av 2241 norske bedrifter som er intervjuet, planlegger én av fire bedrifter å si opp ansatte i løpet av de neste tre månedene. Arbeid til alle er og blir en hjertesak for Arbeiderpartiet og vår regjering, og vi følger læreboka for hvordan dette skal sikres. I de tre første årene i forrige periode, da veksten var historisk sterk og bedriftene slet med å skaffe arbeidskraft, ble pengebruken holdt igjen. Regjeringspartiene måtte tåle mye kritikk for dette, ikke minst pisket opp av Fremskrittspartiets retorikk og overbud. Men det var avgjørende for de konkurranseutsatte næringene at presset i økonomien, renter og kronekurs ble holdt i sjakk. Uten denne disiplinen i den økonomiske politikken hadde industrien stått dårligere rustet til å møte de tøffe tidene som kom i ettertid. Da finanskrisen så satte inn, økte Regjeringen oljepengebruken for å motvirke en raskt økende ledighet. Dette kalles motkonjunkturpolitikk. Den er effektiv, og den er logisk. Det kan man dessverre ikke si om Fremskrittspartiets linje, slik den er kommet til uttrykk i salen her i dag. I årene med utbredt mangel på arbeidskraft og sterkt press i økonomien foreslo Fremskrittspartiet konsekvent å legge flere titalls milliarder oppå Regjeringens budsjettforslag. Nå, når det fortsatt er fare for høy ledighet, er budskapet at det bør brukes mindre penger enn det Regjeringen legger opp til. Forstå det den som kan. Likevel tror jeg det er viktig å skille mellom det som Fremskrittspartiet sier, og det de faktisk gjør i sitt alternative budsjett. Det kan synes som om Fremskrittspartiet satser på «wow»-effekten når de legger seg under Regjeringens oljepengebruk, samtidig som de sier at de vil begrave handlingsregelen. Fremskrittspartiet har åpenbart hatt et ønske om å lystre Høyre når det gjelder oljepengebruk, men når man går inndekningsforslagene nærmere etter i sømmene, er neppe Høyre-folkene helt fornøyd ennå. I realiteten mangler det mange milliarder i inndekning for de utgiftsøkningene Fremskrittspartiet har i sitt alternative budsjett. Fremskrittspartiet har så langt i debatten brukt mye tid på å snakke om forutsigbarhet, men det er verken forutsigbarhet eller tydelighet som preger Fremskrittspartiets alternative budsjett. Som finansministeren var inne på i sitt innlegg, må vi forberede oss på at det nå kommer år med strammere rammer. Handlingsregelen lever i beste velgående, og vi skal tilbake til 4 pst.-banen i handlingsregelen etter at vi har vært igjennom en helt ekstraordinær situasjon, nemlig det største tilbakeslaget i verdensøkonomien siden 1930-tallet. Handlingsregelen handler om å ta vare på arbeidsplasser i Norge, og den handler om solidaritet mellom generasjonene. Vi ønsker at oljeformuen, også når den er gjort om til en finansformue, ikke skal brukes opp, men kaste av seg til glede for stadig nye generasjoner. Norge er internasjonalt anerkjent for den måten vi har håndtert oljeformuen og oljeøkonomien på. Det er knapt noe land som har maktet å kombinere olje- og gassinntekter med en videreutvikling av fastlandsøkonomien, slik som Norge har klart. Bevisbyrden ligger derfor på dem som vil endre dette fundamentet og denne politikken, ikke på oss som forsvarer det. Norge skal fortsatt være verdens beste land å bo i, og utfordringene med strammere budsjetter er små sammenlignet med problemene de fleste andre land har å stri med. Det er likevel all grunn til å forberede seg på kritikk og harde tak når prioriteringene etter hvert vil bli tøffere enn før. Vi skal ikke se bort fra at den politiske turbulensen som har vært i forkant av denne debatten, vil fortone seg som beskjeden sammenlignet med det vi har i vente. Men det handler om å gjøre det som trengs for å holde arbeidsledigheten nede og videreutvikle den norske velferdsstaten. Arbeiderpartiet er beredt til å ta ansvar og stå i de stormene som måtte komme.