trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-12-05:
Vi er på veg inn i stortingsperiodens siste budsjettår, og i den forbindelse kan det kanskje være greit med noen generelle refleksjoner og visse små tilbakeblikk. For kommunalkomiteens ansvarsområde, som ellers, er det meste lagt fast i forliket mellom Arbeiderpartiet og sentrum. Likevel er det slik at de to siste regjeringskonstellasjonene uttrykker seg verbalt ulikt. Jeg tenker her på perfeksjonering av inntektssystemet og de andre rammebetingelsene for kommunenes og Distrikts-Norges økonomi. Det er unektelig et framskritt når Arbeiderpartiet som regjeringsparti skriver om et likeverdig tjenestetilbud i dette landet, i motsetning til sentrum, som stadig vekk hevdet at vi hadde bruk for et kvalitativt bedre tjenestetilbud i enkelte deler av landet for politisk å styre folks bopel. Møysommelig har vi også faset inn tapskompensasjon gjennom fem år, som var den ikke utreda delen av det inntektssystemet som Rattsø la den første handa på. Vi har nå sjansen til å fase ut tapskompensasjonen, riktignok under delvis betingelse av kompensasjon for tapt kompensasjon. I objektivitetens navn skal også Regjeringa utrede kriterier for rus og sosiale forhold i inntektssystemet. Dette mener vi er viktig. Vi minner også om at flertallet tidligere har bedt om en gjennomgang av regionaltilskudd, hovedstadstilskudd og Nord-Norge-tilskudd i kommuneøkonomiproposisjonen for 2002. Terskelvirkningene av regionaltilskuddet har vært et gjennomgangstema i denne type debatter i flere år. Men distriktspolitikk er likevel mye mer enn offentlig sektor. Rammebetingelsene for privat næringsliv er absolutt avgjørende for et levedyktig Distrikts-Norge. Høyre har i en årrekke satset på framkommelighet gjennom forslag til økte veginvesteringer – likeens ressurser til forskning og utdanning og bedre rammevilkår for de små og mellomstore bedriftene. Et lønnsomt næringsliv er fundamentet for all annen samfunnsutvikling, og dette gjelder ikke minst i Distrikts-Norge. Hovedinntrykket av forliket er derimot struping av næringslivets rammebetingelser gjennom konjunkturavgift og avskrivningsregler bl.a., og slik en styring av arbeidskraften bort fra konkurranseutsatt næringsliv og til fordel for et anslått behov i offentlig sektor. Helt til slutt en kommentar til en helt spesiell del av kontaktflata mellom offentlig og privat sektor, nemlig Aetats utvikling av betalingstjeneste i arbeidsmarkedet. Sett frå vår side burde Aetat overlate denne aktiviteten til private. Men i innstillinga ser vi dragkampen om organisasjonsformen til denne virksomheten som Aetat er i ferd med å bygge opp. Dersom denne aktiviteten ikke blir skilt ut fra Aetat, vil det hefte konkurransemessige og habilitetsmessige forhold til aktiviteten, og flertallet peker på at kryssubsidiering er et nærliggende problem. Et flertall mener derfor at det er naturlig å komme tilbake til endelig organisering i en egen sak i 2001 eller i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2001.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-12-05:
Til et litt annet tema: Vi ser i Dagbladet for en uke siden at statsråden har besøkt LO Stats kartellkonferanse på Gol, og det kom fram i avisen at det skulle være 80 000 for mange som jobber i kommunene, og at Kommune-Norge skal endevendes. Hvis statsråden er rett sitert, sa han: «Hvis folk ikke er fornøyd med offentlige tjenester, vil folk velge private løsninger. 50 prosent har råd. De andre 50 prosentene vil tape.» Kan statsråden gi en tilleggskommentar på dette med private løsninger? Er det her i tilfelle snakk om tilrettelagte private løsninger bestilt gjennom det offentlige gjennom konkurranseutsetting, eller er det helt andre private, frie initiativ det her måtte være snakk om i denne sammenhengen? Og kanskje det går an å bringe inn et tilleggstema på tampen: Vi vet at kommunalkomiteen og Stortinget for øvrig har lagt inn effektiviseringspotensial gjennom et strukturønske i Kommune-Norge, der man ikke bare gjennom ti års lovnader om basistilskudd, men også gjennom regionaltilskudd skal kunne katalysere en sammenslutningsprosess. Ser denne statsråden, eventuelt i samråd med andre statsråder, behov for ytterligere virkemiddel for å få til en effektivisering i Kommune-Norge på et strukturspørsmål?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Jeg foretrekker å ta replikk på Høyre. Jeg kunne faktisk også gjort det på Kristelig Folkeparti, for det gjelder en fellesmerknad. Aetat har vært bærebjelken i en meget vellykket kamp mot arbeidsløsheten i Norge. Selv om vi mangler folk i mange bransjer, har vi nå opp mot 70 000 arbeidsløse. Det kan bare løses gjennom gode arbeidsmarkedstilbud, og som bare en sterk Aetat kan gjennomføre. Aetat ble gitt adgang til å drive vikarbyrå fra 1. juli i år for at brukerne av AMO-tilbud skal få en mulighet til å få arbeid gjennom et vikarbyrå drevet av Aetat. Dette tilbudet vil ikke private vikarbyråer kunne ta seg av. Jeg er derfor overrasket over flertallets merknad om betalingstjenester som står i innstillingen. Dette er en av hovedsakene for Høyre. De tjenester som Aetat yter mot betaling fra arbeidsgiveren, skal være et supplement til etatens løpende tjenestetilbud og bidra til å fremme de mål som er satt for Aetats virksomhet. Aetats kjernetjenester skal fortsatt ytes vederlagsfritt til arbeidssøkere og arbeidsgivere, herunder private vikarbyråer og private arbeidsformidlere. Tyngdepunktet i etatens innsats skal fortsatt være rettet mot å betjene ordinære yrkeshemmede arbeidssøkere, og salg av bedriftstjenester skal ikke påvirke ressursinnsatsen til vederlagsfrie tjenester negativt. Det skal ikke tas betalt av arbeidssøkere, og salg av bedriftstjenester kan tilbys over hele landet. Mitt spørsmål til Høyre blir: Har vi glemt de arbeidsløse i kampen mot at private vikarbyråer skal gå inn og yte tjenester som de ikke kommer til å makte?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Det jeg har lyst til å spørre representanten Kongshaug om, gjelder det han sa om lokal skatt. Jeg vil gjerne høre hvordan Venstre har tenkt seg den gjennomført, og hvordan vi da skal få til de fellesgodene som samfunnet krever i dag. Jeg vil gjerne vite hvor mye skatt man etter Venstres modell skal betale i små kommuner borte på Vestlandet. Så vil jeg gjerne også høre hvorfor ikke Venstre greide å gjøre noe med disse 6 000 lovene og forskriftene da de satt i regjering og hadde en statsråd som var formann i Venstre. Når vi nå forsøker å få til en modernisering av offentlig sektor og legger stor vekt på det lokale selvstyret, sier Venstre at det gjør vi ikke. Men det er akkurat det vi gjør. Jeg vil gjerne høre om hvordan skatten blir borte i Bergen med den modellen som man trekker opp.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-05:
Høgre var med i det tverrpolitiske forliket der ein våren 1997 vedtok ein handlingsplan for ei betre eldreomsorg. Status etter to år viser at kostnadene vart høgare enn rekna med. Tilskota er likevel så store at svært få kommunar, om nokon i det heile, torde la vera å styrkja eldreomsorga i denne perioden. Høgare eigendel enn rekna med inneber anten større låneopptak eller kutt på andre område. Når Senterpartiet har tatt til orde for ei delvis gjeldssanering for kommunane, er det nettopp fordi vi ser at både eldrereforma og grunnskulereforma er underfinansierte. Vi kan no konstatera at òg Høgre er uroa over situasjonen i kommunane. Vi ser fram til at òg Høgre engasjerer seg i oppfølginga av den gjennomgangen og drøftinga av gjeldssituasjonen i kommunane som Regjeringa no skal føreta. Ein veit frå før at Høgre ikkje er den som står mest på barrikadane for auka rammer til kommunesektoren. Vi føreset difor at når dei er uroa over gjeldssituasjonen, så kjem dei til å følgja opp på annan måte. Eg skal ikkje be Erna Solberg forskottera på kva måte ho vil følgja opp, berre uttrykkja glede over at Høgre no deler uroa vår på dette området.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-05:
Senterpartiet meiner at det trengst eit krafttak for å sikra fleire bustadlause moglegheit til tak over hovudet på meir permanent basis enn i dag. Som sosialminister hadde eg kontakt med fleire organisasjonar, bl.a. Frelsesarmeen, som i lag med f.eks. Oslo kommune tok eit tak når det vart vinter, for å sikra mellombelse bustader. Det vart også gjort nokre andre framstøytar overfor kommunane, og det viktigaste var det samarbeidet som no er etablert, som følgje av utjamningsmeldinga, mellom Regjeringa og dei fire-fem største kommunane – det følgjer Sylvia Brustad no opp. Vi er framleis urolege fordi kommunane ikkje tar sin del av ansvaret her. Vi trur det kan ha bl.a. med den kommunale eigendelen å gjera. Det var eit faktum då vi no skulla sjekka ved årets slutt, at det var midlar igjen. Det var også eit faktum at det var planar og tiltak nok, ikkje minst i lag med dei frivillige organisasjonane, som – dersom Arbeidarpartiet ville ha vore med – kunne ha sikra fleire permanent bustad allereie på nokre korte veker no. Når det gjeld kommunesektoren, forstår eg at det er sårt for Arbeidarpartiet at Senterpartiet fokuserer på det no. Vi tek medansvar for fortida. Det går tydeleg fram av dokumenta at gjeldssituasjonen er meir alvorleg enn det Enoksen framstilte det som. No er vi opptatt av framtida, og vi håper vi får Arbeidarpartiet med på å betra den finansielle situasjonen for kommunane.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-05:
Lat meg fyrst roa Framstegspartiet med omsyn til Senterpartiet sitt syn på forenkling og omstilling. Vi var med i den regjeringa som sette i gang prosjektet «Et enklere Norge», som bestod av over hundre delprosjekt. Eg konstaterer med glede at mange av dei blir følgde opp, og at den noverande regjeringa følgjer dei opp. Så var det ein person i senatet i Roma som heitte Cato d.e. Han avslutta alle sine innlegg med: «For øvrig er det min mening at Kartago bør ødelegges». På dette tidspunktet opplever eg faktisk merknaden om plan- og bygningsloven omtrent på same måten. Vi tar det som ein sjølvsagd ting at man i samband med det arbeidet som er sett i gang, vil koma med forslag til forenkling. Men vi har ikkje noko behov for å seia i forkant noko vi meiner er heilt sjølvsagt.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-05:
Her var det to spørsmål. Lat meg fyrst kvittera ut det som gjeld underfinansieringa av grunnskulereforma. Årsaka til at Senterpartiet ikkje er med på den merknaden, er at vi har fått opplyst at reforma no skal vera finansiert så langt som det lar seg gjera ut frå vanlege verkemiddel. Det som no står igjen, er enkeltkommunar og faktisk ei avklaring i rettssamanheng. Så fekk eg eit spørsmål som gjeld dei meir lange linjene. Eg må jo rosa Karin Andersen som på dette tidspunkt er komen lenger enn meg: ho har allereie lese Senterpartiet sitt utkast til nytt stortingsvalprogram. Så langt er eg ikkje komen. Eg forstår at eg må gjera det rimeleg fort, og det vil eg jo få betre tid til no når budsjettprosessen er over. Eg ser ikkje dei store farane som Karin Andersen her målar på veggen i forhold til det framleis å halda fast ved sentrum. Ut frå dei erfaringane som Senterpartiet har gjort så langt med dette alternativet, fått oppretta ei regjering, styrt i to år og fem månader og medverka til at mange ynskjer denne regjeringa igjen, ynskjer eg at Senterpartiet, både av omsyn til politikken og av omsyn til landet, held fast ved sentrumsalternativet.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-05:
Fyrst ei oppklaring: Eg kan ikkje ha det ståande uimotsagt når Karin Andersen framstiller det som om Kristeleg Folkeparti og Venstre hindra Senterpartiet i å løyva kommunane midlar. Det går f.eks. fram av budsjettproposisjonen for år 2000 at ein då rekna med ei gjeld på 3,4 milliardar kr, som så i etterkant, som følgje av både konsultasjonsordninga og andre forhold, faktisk blir på 10 milliardar kr. Så til Karin Andersen og SV sin situasjon. Kristin Halvorsen hadde nyleg ei utblåsing i Aftenposten under overskrifta «Slitsomt i SV». Eg synest at innlegget til Karin Andersen og replikkrundane hennar her i dag kanskje er med på å understreka noko av det same slitet. Eg er faktisk overraska over at ho her framstiller sentrumsregjeringa som ei regjering som ikkje tok initiativ i miljøpolitikken. Det var jo sentrumsregjeringa som stod fast i forhold til eit stortingsfleirtal på ein svært så avgjerande prøve. Det var sentrumsregjeringa som la fram utjamningsmeldinga, eit veldig viktig initiativ i fordelingssamanheng, og sentrumsregjeringa styrkte òg vår internasjonale solidaritet. Eg hadde faktisk venta at Karin Andersen òg var fornøgd med at sentrum i denne budsjettavtalen har trekt Arbeidarpartiet ytterlegare i retning av saker som òg SV er opptatt av når det gjeld både fordeling og miljø.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-05:
Senterpartiet er fornøgd med at Regjeringa, på same måten som førre regjering, styrkte budsjettet med auka rammer til Husbanken. Vi er også nøgde med auka butilskot. Vi ynskjer at bustader for bustadlause skal lyftast meir fram. Vi har forventningar til det samarbeidet som er etablert mellom departementet og dei fem største byane, men vi er urolege for at det framleis vil ta tid før det blir bustader av det. La meg ta eit eksempel. I Stavanger Aftenblad den 7. november står å lesa at planar Stavanger kommune hadde for 2001 om bustader til 57 sterkt rusbelasta kvinner, no er lagde på is. Dette er kvinner utan fast bustad, med hospits og andre midlertidige løysingar som alternativ. Stavanger kommune gjer i desse dagar vanskelege avvegingar for mange av sine svakaste og mest utsette grupper. Eg kjenner ikkje godt nok bakgrunnen for nedprioriteringa av dette konkrete tiltaket. Det ligg nær å tru at det m.a. kan ha med den kommunale eigendelen å gjera. Det er ein tankekross at det er 13 ubrukte millionar igjen i år, samtidig som det er trengande som ikkje har utsikt til ein permanent stad å bu. Eg ventar ikkje at statsråden kan kommentera dette spesielle eksemplet, men eg vil be henne undersøkja det noko nærare. Eg vil òg be henne sjå på korleis ho endå betre kan informera om kva midlar som er disponible, og eg ynskjer òg at ho vurderer kva eigendel ho kan bidra med innafor dei midlane vi har til disposisjon, slik at midlane verkeleg blir brukte i 2001.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-05:
Statsråd Kosmo har tatt på seg eit spennande og krevjande arbeid, der eitt av elementa er ein gjennomgang av Aetat med sikte på å gjera den til ein endå meir tenleg reiskap for sysselsetjing av fleire. For meg har opphaldet i kommunalkomiteen desse siste månadene gitt meg moglegheit til å lytta til erfaringane frå ulike bedrifter for yrkeshemma. Eg er imponert over den innsatsen som der vert ytt over lang tid, og òg over dei supplementa som ulike jobbskapingsprosjekt utgjer. Ei mjukare arbeidsline var ein av strategiane i utjamningsmeldinga, dvs. moglegheit for fleire til å kombinera arbeid og trygd og slik ha ei tilknyting til arbeidslivet. Eg registrerer at statsråden ynskjer større variasjon i bruken av dei midlane han har til disposisjon. Det trur eg er rett. Samtidig ynskjer vi i Senterpartiet å understreka at vi trur det er naudsynt å gi fleire personar moglegheiter, både gjennom ASVO-bedrifter, gjennom arbeid med bistand og gjennom lønssubsidiar. Vi forventar at han følgjer opp det som eit fleirtal i komiteen ynskjer å vareta når det gjeld både jobbskapingssenteret og Revita. Eg vil gi han moglegheit til å seia om han også vil vurdera å utvida moglegheita til å kjøpa arbeidsplassar til yrkeshemma i meir ordinære bedrifter.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-12-05:
Venstre har tatt eit prisverdig initiativ. Dei har drive nærstudiar ute i felten i hovudstaden og ber om at Husbanken får ei eiga avdeling der. Dei meiner at det trengst ein plan over ti år for bygging av billige bustader. Senterpartiet vil be om at Husbanken si organisering overfor Oslo blir lagt spesiell vekt på i Bustadutvalet, eit utval som skal sluttføra sitt arbeid i løpet av 2001. Vi har òg sans for ein plan over ti år, men vi meiner det er mest føremålstenleg at òg det blir vurdert i Bustadutvalet sitt arbeid. Lat meg likevel understreka at Senterpartiet er utolsam i forhold til å skaffa fleire bustader. Vi har sjølve i fleire år vore med i regjering og auka Husbanken sine rammer. Vi meiner at Husbanken spelar ei svært viktig rolle når det gjeld å medverka til bustader av nøktern standard i bustadmarknaden. Vi skal få koma tilbake til ei nærmare drøfting av det når vi behandlar Høgre sitt Dokument nr. 8-forslag. Så vil eg understreka at det er behov for å informera endå meir om bustadtilskotsordninga. Vi har tru på større bruk av tilskotet i forhold til klausulerte bustader, altså bustader der tilskotet blir ståande ved eit eigarskifte. Vi har tru på auka innsats når det gjeld utleigebustader, og vi har ei spesiell interesse når det gjeld å be om at dei ordningane som er, blir lyfta enda meir fram i forhold til bustader for bustadlause. Venstre understrekar spesielt kommunane si rolle som ein meir aktiv tilretteleggjar. Tidlegare i dag har moglegheita for å disponera både offentlege areal og offentlege bygningar vore understreka. Eg har til slutt berre lyst til å seia at det her ligg initiativ frå sentrumsregjeringa frå før. Det er teke nye initiativ frå kommunal- og regionalministeren. Eg ser av komiteen si historie at fleire av desse tema har vore diskuterte i mange år, kanskje utan at resultatet står i forhold til alle dei orda som er brukte. Lat oss no håpa at vi med det som ligg i budsjettet for 2001, kan summera opp at innsatsen har vore forsterka i 2001, og så får vi i fellesskap hiva oss over det som Bustadutvalet måtte koma med. Det som er viktig når forslaget frå Venstre blir lagt ved protokollen, er at det ikkje blir avvist. Vi må i fellesskap halda fram med ein tverrpolitisk dugnad for å sikra fleire i dette landet ein bustad av nøktern standard.
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
I innstillinga er det en merknad fra Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti, der det vises til at disse partiene ønsker å tilleggsbevilge 55 mill. kr til boligtilskudd på inneværende års budsjett – til tross for at det stod igjen penger som var ubrukt på posten. På budsjettet for 2001 har Regjeringa økt boligtilskuddet med 152 mill. kr. Det er en økning på 30 pst. Det beløpet som nå gjenstår etter forliket med sentrum, er akkurat det samme beløpet. Da blir mitt spørsmål til representanten Magnhild Meltveit Kleppa: Kan jeg trekke den konklusjon at representanten er mer fornøyd med regjeringa Stoltenbergs budsjettopplegg for 2001 enn hun var med regjeringa Bondeviks forslag for inneværende års budsjett, for det var jo det inneværende års budsjett hun ville plusse på 55 mill. kr? Så til kommuneøkonomien: Representanten har i sitt innlegg lagt stor vekt på at kommunene har mye gjeld. Vi vet at en del av forliket går ut på at vi skal se på denne gjeldssituasjonen i forbindelse med kommuneøkonomiproposisjonen til våren. Men det er litt underlig at den bekymringen har blitt så stor nå etter at partiet forlot regjeringsbygget, for det er jo en kjensgjerning at gjelden også økte mens regjeringa Bondevik satt ved roret. I Nord-Trøndelag har vi sågar vært klar over dette så lenge at fylkesmannen har utarbeidet en egen rapport. Jeg spør: Var ikke kommunalministeren fra Senterpartiet klar over utviklinga? Og var det årsaken til at regjeringa Bondevik ikke foreslo tiltak? Eller var det slik at det var først da konsultasjonsordninga med KS ble iverksatt, at en ble klar over situasjonen?
Aud Gaundal (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
SVs Karin Andersen har vist stor utålmodighet i forhold til boligsatsing, etter min mening så stor utålmodighet at det nesten grenser til det urealistiske. Jeg kan da vise til forslaget om å bevilge 55 mill. kr mer på inneværende års budsjett. Sjøl om det står penger ubrukt, som representanten kritiserer, vil hun nå i tillegg bevilge 55 mill. kr mer, og da blir det noe av et spørsmål for meg hvordan i all verden representanten Karin Andersen har tenkt å bruke de pengene i løpet av en måned slik at det blir fornuftig bruk. Litt fleipet sagt, men noen ganger synes det for meg nesten som om det var selve pengene en skulle bygge med, og at det ikke kommer an på hvilke prosjekt som er klare for realisering, men mankerer finansiering. I en replikkrunde under finansdebatten kritiserte Kristin Halvorsen forliket mellom Arbeiderpartiet og sentrum fordi det ble 11 pst. aksjeutbytte og ikke 14 pst. Er representanten Karin Andersen enig i at 14 pst. er et godt grep, mens 11 pst. er et uvesentlig grep? I de generelle merknadene SV har i innstillingen, dreier det seg nesten bare om penger og ønske om mye mer penger. Mitt spørsmål blir: Ser ikke SV at det kan gjøres grep når det gjelder fornying i den kommunale sektor, som gjør at vi faktisk kan spare penger? Og da har jeg lyst til å vise til en god kommune, Eidskog i Hedmark, som etter min mening, og også noen andres mening, har gjort gode grep for å gjøre noe med dette. Så litt i forhold til små kommuner. SV er en sterk forsvarer av små kommuner. Men ser ikke SV også at noen kommuner faktisk holder på å bli så små at det ikke gis et godt nok tilbud til innbyggerne, bl.a. i forhold til den muligheten de har til å ansette kvalifiserte folk i sine stillinger?
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-12-05:
Det har vært ulike offentlige utgreiinger i forbindelse med dette spørsmålet. Jeg kan vise til en utgreiing av et tverrpolitisk sammensatt utvalg som skulle se på fylkeskommunens framtid, bl.a. i forhold til fylkesmannen og den regionale funksjonsfordelingen. Der var det et sentralt tema – og det var det tverrpolitisk enighet om – at innenfor visse grenser burde kommunene ha mulighet til å øke skattøren, og likeså burde fylkeskommunene ha det innenfor visse grenser. Hvis det var spesielle oppgaver i en kommune som innbyggerne gjerne ville ha utført, gikk det an å gå ut til velgerne og si at det er en oppgave som er så viktig for vår kommune at den må vi få gjort noe med. Dette kunne man da gå til valg på. Er man villig til å være med på å øke skattøren for å få gjennomført akkurat det? Det ville være et reelt folkevalgt selvstyre. Det er ikke slik det fungerer i dag. Dette dreier seg også om tillit til lokalpolitikerne. Jeg tror ikke det ville ha blitt slik at man i enkelte kommuner, som representanten antydet i sitt spørsmål, ville ha satt opp den kommunale skattøren så mye at dette gikk utover alle grenser. Med tillit til de lokale politikerne ville dette etter min mening kunne ha fungert på en utmerket måte innenfor visse grenser fastsatt av staten. Når det gjelder rapporteringssystemet og skjemaveldet, er det jo klart at det er det en målsetting for alle å få redusert. Men det er øremerkingen i den offentlige forvaltningen, den statlige øremerkingen, som fører til skjemaveldet. Og før vi får gjort noe med øremerkingen, får vi heller ikke begrenset skjemaveldet og rapporteringssystemet. Så her er det viktig å gripe fatt i rett ende fra begynnelsen av.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-12-05:
Forskjellen på Venstre og Høyre i denne perioden er at Venstre har sittet i posisjon og hatt mulighet til å fremme sine forslag der, og det har vi gjort også når det gjelder forenkling. Når det gjelder enkeltforslag som er fremmet i denne salen, om en stemmer for eller imot dem, er vel det kanskje av underordnet betydning når en sitter i regjering og har mulighet til å fremme det som en egentlig vil i den sammenhengen. Når det gjelder skattøren og størrelsen på den, snakket jeg ikke om en fri skattøre, men om en friere skattøre. Og i replikken og spørsmålet der kommer det tydelig til syne at vi her i denne salen tror at øremerking og styring herfra fører til likheter rundt om i Norges land. Men det er flere rapporter som tyder på at nettopp øremerkingen og detaljstyringen herfra fører til større ulikheter rundt om i kommunene. Det skyldes at kommunene i utgangspunktet har forskjellige forutsetninger når det gjelder å finansiere egenandeler. Det er de kommunene som har best økonomi, som lettest kan være med på de ulike ordningene og benytte seg best av de øremerkede ordningene som finnes. Dermed er det ikke slik som vi ofte tror, at øremerking herfra fører til større likheter. Faktisk fører det ofte til større ulikheter.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2000-12-05:
Jeg vil få påpeke at Venstre fortsatt er opptatt av de små bedrifter og nyskaping rundt om, det være seg både i Distrikts-Norge og andre plasser. Vi er også bevisst på at et godt fungerende næringsliv nettopp er grunnlaget for det velferdssamfunnet som vi har. Så over til transportkostnader. Jeg er enig med representanten Torbjørn Andersen i at transportkostnader er en konkurranseulempe jo lenger fra markedet man kommer, og distriktene ligger ofte i en viss avstand fra markedet – det ligger jo i ordets betydning. Når det gjelder helt konkret forliket i statsbudsjettet, var det etter et pådriv fra Venstre at vi fikk innført et beløp på 8 mill. kr, som bl.a. skulle gå til reduksjon av fergetakster. Hadde Venstre fått det som vi ville, ville det kunne ha ført til en betydelig reduksjon av transportkostnadene, som vi ønsket å prioritere. Det fikk vi ikke fullt gjennomslag for, men det ble gjennomslag for en reduksjon av takstene når det gjelder fergeutgifter. Så til spørsmålet om drivstoff og høye avgifter. Det er ikke tilfellet at Venstre vil ha høyest mulig avgifter, som det ble sagt. Men jeg syns at det fokuseres altfor mye på bensinprisen for tiden, også når man ser den i relasjon til de inntektene som hver enkelt av oss har, i forhold til mange andre uløste og mer verdimessig viktige oppgaver som vi burde sett på i samfunnet. Ellers gikk Fremskrittspartiet i en særmerknad den 17. desember 1998 imot å være med på fraktutjevningsordningen for bensin og sammenlignet en fraktutjevningsordning for bensin med det samme som å subsidiere «skotøy og slips» for dem som bor i sentrale strøk.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Nå trenger ikke representanten Solholm legge noe mer i det at jeg ikke nevnte oppgavefordelinga mellom de ulike forvaltningsnivåene i mitt innlegg, enn at det var begrenset med tid, og at det ikke hadde så veldig mye med dette budsjettet å gjøre. Det betyr ikke at jeg ikke er svært opptatt av den problemstillinga, og det er representanten godt kjent med. Vi får også rikelig anledning til å diskutere det når Regjeringa kommer med meldinga i mars-april neste år. Så vil jeg bare si at det ikke er noe grunnlag for å lage en konflikt mellom lederen av kommunalkomiteen og undertegnede i dette spørsmålet. Vi står selvfølgelig – som også lederen av kommunalkomiteen sa – bak det vedtaket som landsmøtet nå har gjort, nemlig at det skal være et regionalt folkevalgt nivå mellom kommunene og staten. Det står også klart at Regjeringa ønsker å desentralisere oppgaver til primærkommunene og til dette nye regionnivået. Hva det blir, og hvilke oppgaver det er snakk om, vil vi komme tilbake til i forbindelse med den meldinga jeg har snakket om. Når det så gjelder spørsmålet om de nye regionene skal være som de er i dag, er svaret på det nei. Det vil bli endringer i forhold til hvordan fylkeskommunene ser ut i dag. Hvilke endringer det blir, hvor omfattende, hvor store, antall osv., vil vi komme tilbake til i nær framtid, men det er selvfølgelig også et klart mål og et sjølstendig argument ved denne prosessen – i tillegg til å gi mer makt nærmere der folk bor – å få frigjort ressurser fra administrasjon til direkte tjenester, og at vi skal unngå det som er av dobbeltarbeid i forhold til det som er situasjonen på enkelte nivåer pr. i dag. Vi vil selvfølgelig også gå gjennom den rolle som staten har, for å se på om det er ting vi kan gjøre enklere og mindre styrende enn i dag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Jeg er – som flere har sagt her i dag – svært bekymret spesielt for situasjonen til enslige mindreårige, som også representanten Østberg var opptatt av. Der har Regjeringa gjort flere ting overfor kommunene. Vi har for det første hatt bosettingskonferanser rundt omkring i hele landet, hvor alle landets kommuner har vært representert. Og noe av det vi fokuserte mye på der, var nettopp at vi trengte å få bosatt de enslige mindreårige mye raskere. Vi har – også jeg personlig – hatt kontakt med Kommunenes Sentralforbund i flere omganger og prøvd å appellere og oppfordre kommunene til å gjøre sin jobb. Det svaret jeg da har fått, er at kommunene har for lite penger. Det har vi tatt på alvor gjennom integreringstilskuddet. Og på direkte spørsmål fra representanten Østberg om det er nok, kan jeg si at det er hva kommunene sjøl har bedt om, og da regner jeg med at det er nok, og da forventer jeg også at kommunene stiller opp. Det andre som kommunene har påpekt overfor meg, er at det har vært for lite penger til å bygge boliger for, også for denne gruppa. Det mener jeg at Regjeringa har tatt på alvor, og at Stortinget vil slutte seg til økt tilskudd i Husbanken. Jeg vil for øvrig også komme tilbake til enda flere tiltak i forbindelse med den meldinga som legges fram om veldig kort tid, for jeg mener det er helt uakseptabelt at vi lar unger bli sittende i mottak i måneder og år. Jeg er innstilt på å gjøre alt som står i min makt for å hindre at det skal fortsette slik, og det er det som er bakgrunnen for at vi foreslår en ny bosettingsmodell. All erfaring viser, og dette er ikke noe nytt fenomen nå, at hvis vi ikke gjør noe mer radikalt på dette området, vil disse ungene fortsatt sitte der i måneder og år. Det er jeg ikke villig til å akseptere, og det håper jeg et flertall her i huset kan bli enig med Regjeringa om når vi skal behandle det. Når det så gjelder saksbehandlingstida i UDI, er jeg i likhet med representanten Østberg svært bekymret for at det tar for lang tid i for mange saker. Det var bakgrunnen for at jeg bad om å få en rapport fra Utlendingsdirektoratet med forslag til hva man kunne gjøre for å redusere saksbehandlingstida. Den har jeg nå fått på bordet. Jeg skal love at jeg skal gå gjennom den meget raskt og komme tilbake med forslag til tiltak i meget nær framtid.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
La meg først få si noen få ord til om UDI og saksbehandlingstida, i og med at representanten Solberg også var inne på det. Jeg tror vel kanskje at vi alle, uansett hvilke partier vi representerer, må gå litt i oss sjøl når vi pålegger UDI å prioritere alt på en gang, i hvert fall svært mye, enten det er kosovoalbanere, kriminelle eller det er enslige mindreårige. Det er mange ting vi har pålagt dem å prioritere, og da er det i hvert fall veldig viktig å erkjenne at det betyr at det er noen som må gjøre den jobben, og at det også koster noen penger. Men jeg mener vi må ha en meget åpen holdning og se på alle mulige tiltak for å få redusert saksbehandlingstida. Kanskje kan det også være slik at det kan være noe som kan løftes ut fra UDI, som andre kan ta seg av. Men det skal vi komme tilbake til i løpet av veldig kort tid. Når det så gjelder spørsmålet om Reform 97, har vi, som representanten Solberg sa, hatt en brevveksling om det. Der er det slik, som jeg også har orientert om i brevet, at investeringskompensasjon hele tida har vært basert på objektive data og beregningstekniske forutsetninger, og det har aldri vært lagt opp til at investeringskompensasjon skulle være en refusjonsordning. Stortinget har også ved behandlinga av St.prp. nr. 39 for 1995-96 og ved flere senere anledninger sluttet seg til denne måten å kompensere kommunene på. Kommunaldepartementet la i St.prp. nr. 60 for 1997-98, Om kommuneøkonomien 1999 m.v., fram sitt forslag til oppfølging av Kostnadsberegningsutvalgets innstilling, som Stortinget også sluttet seg til. Oppfølgingen førte direkte til Kostnadsberegningsutvalgets arbeid, og på bakgrunn av dette var investeringsramma som grunnlag for investeringskompensasjon i forbindelse med Reform 97 endelig fastsatt. Stortinget sluttet seg også ved denne anledning til prinsippet om å legge objektive data og beregningstekniske forutsetninger til grunn for investeringsramma. Det er på bakgrunn av det at Regjeringen ikke tar sikte på å presentere saka på nytt for Stortinget. Skulle det imidlertid mot formodning komme fram nye opplysninger, er det klart vi vil forholde oss til det, men så langt er det ikke noe som tyder på det.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Som jeg har sagt, deler jeg fullt og helt bekymringa over at det er for mange i Norge som ikke har tak over hodet, ikke har noe ordentlig sted å bo, og jeg kan forsikre at Regjeringa har stor oppmerksomhet omkring det, og at jeg også vil bidra til at vi fra vår side, sammen med Stortinget, skal gjøre det vi kan med denne situasjonen, noe som selvfølgelig er nødvendig. Det er en uakseptabel situasjon. Jeg skal sjekke opp den saken som representanten tok opp, og kan ikke si noe mer om det nå. Men generelt: Når det gjelder tilskudd til bostedsløse, så får de første prioritet innenfor de ordninger vi har pr. i dag. Det er penger nok. Det er også slik at hvis det er noen kommuner som ønsker å få penger i år, så vil de få tilsagn om det i år. Det som er problemet, er at det mange steder er mangel på ideer og konkrete forslag til hvordan dette skal løses. Og der har vi, som også representanten Kleppa viste til, en dialog med de største byene i dette landet, for det er selvfølgelig der problemet er størst. Jeg kan forsikre at jeg personlig også videre kommer til å følge med svært nøye for at vi sammen skal få til tiltak når det gjelder dette, for verken regjering eller storting kan bygge disse boligene. Det må kommunene, sammen med boligbyggelag, gjøre. Så må vi sørge for penger og at regelverket er slik det skal være. Og det skal jeg, sammen med Stortinget, sørge for at det er, og samtidig sørge for at dialogen og informasjonen er slik den bør være overfor de kommuner som har de største utfordringene på dette området. Jeg vil ellers bare opplyse om at jeg i juli sendte et brev til alle landets kommuner hvor jeg vedla dokumentet om en mer solidarisk boligpolitikk, hvor bostedsløse er et av punktene. Så alle kommunene i landet har blitt oppfordret, og det har vært spesielle møter med de fem store byene. Men dette er et arbeid som jeg selvfølgelig skal fortsette, for jeg deler bekymringa for denne gruppa og vil gjøre det som står i min makt for å bidra i den sammenheng.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Når det gjelder spørsmål omkring bostedsløse, viser jeg for så vidt til det svaret jeg gav til representanten Meltveit Kleppa. Jeg er ikke enig med representanten Karin Andersen i at Regjeringa har gjort lite. Det er selvfølgelig slik at alle kan vi vel sikkert gjøre mer, men på dette området føler jeg faktisk, og mener, veldig sterkt at Regjeringa har gjort veldig mye i løpet av kort tid. Vi har i løpet av få måneder lagt fram en egen handlingsplan for å gjøre noe med dette, særlig overfor denne gruppa. Vi har lagt penger på bordet, noe som et flertall i Stortinget slutter seg til – det er jeg veldig glad for. Vi har tatt initiativ til endringer også av lover og regelverk, og det har vært gjennomført møter med mange kommuner, spesielt de store bykommunene, som vi har et nært samarbeid med for å gjøre noe spesielt overfor denne gruppa. Så det vi trenger, er altså at flere kommuner kommer på banen med planer og ideer. Og penger er altså ikke noe problem i forhold til dette, det har vi nok av, men det er viktig at vi får fart på det andre, og det skal jeg fra Regjeringa si side love at vi kommer til å følge opp. Jeg tror ikke det er noen god løsning at Regjeringa går inn på eiersida i forhold til det å bygge eller eie boliger, heller ikke overfor denne gruppa. Jeg tror det er viktig at vi sørger for at pengene er der, at regelverket er i orden, og at vi gjør de andre tingene som vi skal gjøre, men at det er kommunene som i hovedsak har hovedansvaret for dette, forhåpentligvis i samspill med boligbyggelagene, som også på dette området kan spille en meget viktig rolle. Ellers er jo representanten Andersen veldig godt kjent med at Regjeringa er i gang med en gjennomgang av de eiendommer og boliger og tomter som staten eier – som statsråd Kosmo står i spissen for – for å se på om det er noen av dem som kan gjøres om spesielt i forhold til unge mennesker. Der har vi allerede kommet med noen konkrete forslag, og vi jobber videre med det. Når det gjelder det siste spørsmålet som representanten Andersen tok opp, i forhold til funksjonshemmede og skoleskyss og kvalitet, får jeg ta med meg de synspunktene videre, og så får vi komme nærmere tilbake til det ved en annen anledning, da tida mi nå er ute.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Jeg har merket meg den merknaden som komiteens flertall har. Den er verken noe bedre eller noe dårligere enn den merknaden som Arbeiderpartiets fraksjon har. De har samme intensjon, at vi skal sørge for at vi har en organisering av virksomheten som er slik at vi ikke har uheldig kryssubsidiering. Det skulle ikke være noe grunnlag for representanten Solholm for å spørre meg om det, for jeg har kommuni-sert til komiteen så mange ganger at det ikke skal forekomme uheldig kryssubsidiering. Jeg er selvsagt opptatt av å bruke Konkurransetilsynet som et viktig instrument til å påse at slikt ikke blir gjort. Samtidig har jeg altså synliggjort overfor komiteen også tidligere at kontrollrollen skal ryddes opp i. Det er ikke akseptabelt at den etat som driver virksomhet på det samme området som mange gjør i det private markedet, skal kontrollere de som er i det private markedet. Dette skal vi komme tilbake til, og jeg tar sikte på å ha brakt orden i de forholdene før 1. januar 2001.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Ambisjonen er jo selvsagt at vi ikke skal tilby tømreren ekstra voksenopplæringskurs i å fylle ut skjemaer, men at vi skal prøve å gjøre dette så enkelt at det skal være mulig for alle å kunne være ansvarlig, både i forhold til det produktet man skal levere, og den som skal motta produktet, og ansvarlig i forhold til de vanlige, generelle regler som man skal følge innenfor byggevirksomheten i Norge. Vi er i gang med det. Og det har jeg sagt et utall ganger – de deler av det prosjektet «Et enklere Norge» som den tidligere regjeringen satte i verk, som har fornuft i seg, skal vi selvsagt følge opp. Det betyr ikke at alt kommer til å bli fulgt opp, men store deler av det. Så må jeg si at jeg ville ha ventet med liberalisering av arbeidsmarkedet til årsskiftet 2000-2001, fordi jeg skulle ha alt dette på plass. Men det var stortingsflertallet som presset igjennom en løsning der man absolutt skulle ha dette gjennomført pr. 1. juli. Derfor har vi på enkelte områder hatt litt trøbbel med å få på plass den organisasjon som arbeidsmarkedsetaten skal ha for å kunne drive denne virksomheten innen de generelle arbeidsmarkedstiltakene, som også er så klart avdelt at det ikke blir noen beskyldninger eller mistanker om kryssubsidiering. Jeg mener faktisk at den modellen vi har valgt ved å skille dette ut i en Aetat Bedrift – som skal dele på husleien med resten av virksomheten, som skal føre et eget regnskap, der det helt klart og tydelig går fram hvilke ressurser man har brukt – har en slik innretning at det ikke er muligheter for uheldig kryssubsidiering. Dersom det likevel skulle oppstå mistanke om det, har vi Konkurransetilsynet, som kan gå inn og se på dette. Og jeg føler meg helt trygg på at dette skal vi ha mye bedre og greiere organisering på enn mange EU-land har på sine arbeidsmarkedsbedrifter. Så jeg føler meg altså helt trygg også i forhold til ESA. Det hadde kanskje vært en fordel å vente til årsskiftet – men vi er i gang.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Jeg synes det er flott at Stortinget er utålmodig i forhold til fornyelsesprosessen. For forutsetningen for å lykkes med fornyelsesprosessen er at storting, regjering, departement, direktorater er villige til å slutte å detaljstyre Kommune-Norge, ytre statlige etater – jeg hadde nær sagt også enkeltindivider i Norge. Og når Stortinget er utålmodig og ønsker å få slutt på denne detaljstyringen, føler jeg meg ganske trygg på at vi skal lykkes. Og da skal jeg gjenta det jeg sa på Gol. Det er altså 700 000 ansatte i stat og kommune. Flytter vi 5 pst. av de ressursene fra administrasjon og byråkrati til tjenesteproduksjon, så er det 35 000 mennesker, og det er et ganske skikkelig løft. Det klarer vi selvsagt ikke å gjøre i løpet av et par år, men det klarer vi å gjøre over tid, hvis vi foretar de rette grepene. Jeg mener at hvis vi i et land med 4,5 millioner mennesker ikke er i stand til innenfor helse, omsorg og skole å tilby gode fellesskapsløsninger, så vil vi ha tapt. For i det øyeblikket folk ikke er fornøyd med de fellesskapsløsningene som vi er så intenst avhengig av for å unngå skillet mellom pengebøkene til folk, så vil de som har mest, kjøpe seg tjenester enten her i landet eller i utlandet. Og da forbruker man ressurser som vi skulle ønsket å kunne fordele til dem som trenger det mest. Det er derfor vi i denne fornyelsesprosessen også er opptatt av å beholde de fellesskapsløsninger som vi skal ha for å fordele på en riktig og fornuftig måte. Derfor er ikke fornyelse snakk om konkurranseutsetting og privatisering. Fornyelse er snakk om å iverksette de virkemidlene som gjør at vi kan få større frihet, større fleksibilitet, til i de ytterste tjenesteproduserende leddene å treffe de viktige valgene.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Når 50 000 funksjonshemmede sier at det de ønsker seg mest, er å få lov til å komme i arbeid, må vi være opptatt av å prøve å få det til, på den ene siden fordi vi så intenst trenger deres arbeidskraft, både nå og i framtiden, og på den andre siden fordi vi da kan være med og gi dem som personer en bedre hverdag. Da er det en rekke ting vi må lykkes i å få til. Jeg ønsker å ha et tilbud som er så fleksibelt at det skal være mulig å gi det rette tilbudet til den enkelte, alt etter hva som er den enkeltes muligheter til å komme seg i arbeid igjen, og vi skal ikke være låst i et rigid regelverk som begrenser oss. Men jeg har fått en øvre ramme av Stortinget for hvor mye penger jeg har lov til å bruke på dette, samtidig som Stortinget har sagt at vi skal holde aktiviteten innenfor arbeidsmarkedsbedriftene i gang. Da er det liten mulighet til å sjonglere særlig mye, for jeg kan ikke gå utover rammen. Det er klart at arbeidsmarkedsbedriftene er viktige. Men for mange personer vil kanskje den rette veien tilbake til yrkeslivet være lønnstilskudd direkte knyttet til en enkelt bedrift, gjerne kombinert med kompetansehevende kurs, og kanskje også kurs som går på arbeidstrening i deler av den tiden som man er på arbeid, altså en kombinasjon av arbeid og oppfølging. Jeg skulle ønske at vi hadde mer ressurser, slik at vi kunne eksperimentere mer med ulike fleksible valg rettet spesielt mot den enkelte. Men det kommer, det er jeg overbevist om. Foreløpig må vi forholde oss til de regler og de ytre rammer som er lagt for denne type virksomhet. Men jeg må si: Vi må alle sammen bli bedre til å få til budsjett og tiltaksformer som er mer fleksibelt rettet inn mot den enkelte.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Vi skal selvsagt arbeide intenst for at arbeidsledigheten skal gå ned – spesielt blant de langtidsledige og blant innvandrergrupper som i dag ikke kommer seg inn på arbeidsmarkedet – men vi ligger ganske lavt i europeisk sammenheng. Vi må være forberedt på at vi har store svingninger i industrisysselsettingen, så det er ikke bare viktig å få arbeidsledigheten ned, det er også viktig å få den ned på de områdene der vi har de største utfordringene. Så vil jeg si at jeg er enig med representanten Karin Andersen når hun peker på at med de tariffsystemer vi har i dag, må man bytte jobb for å ha karriereutvikling. Det er ikke særlig bra med tanke på å sørge for å bevare kompetansen og utvikle de enkelte yrkene. Det er helt åpenbart at i hele offentlig sektor, både kommune og stat, må vi jobbe med de tariffsystemer som gjør at vi innenfor enkelte arbeidsplasser på mange måter faktisk låser utviklingsmulighetene slik at vi tømmer arbeidsplassen for kompetanse. Der må vi bli bedre. Da tror jeg i og for seg vi ikke skal prøve å fremme så veldig mange meldinger for Stortinget, men som arbeidsgivere ta ansvaret vårt på alvor og gå inn i de ulike forhandlingene nettopp med den ambisjon i samarbeid med de ansattes organisasjoner å søke å få bygge om de tariffsystemene som vi har. Det er klart dette mer er et tariffspørsmål enn et spørsmål om å lage stortingsmelding om rekruttering. Så er jeg enig i at for noen vil det være galt å stille for sterke krav til oppmøte, mens for andre vil det være helt håpløst ikke å stille krav om oppmøte. Derfor sa jeg i innlegget mitt at selv om noen har behov for at vi er litt fleksible, behøver det ikke være sånn at vi ikke opprettholder kravene om strenghet for andre.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2000-12-05:
Regjeringen har sammen med fagbevegelsen kjempet for å få ned langtidsledigheten, bl.a. har langtidsledige vært spesielt prioritert når det gjelder arbeidsmarkedstiltak. Arbeidslivet er preget av store omstillinger og høyt tempo. Kravene til effektivitet og avkastning øker. Stadig flere blir sykmeldt og uføretrygdet, dessverre. Jeg er glad for at Regjeringen så klart har uttalt at sykelønnsordningen ikke skal svekkes. Arbeiderpartiet kan ikke være med på å svekke ordninger som skal hjelpe dem som blir syke. Folk bør merke seg at Fremskrittspartiets forslag til kutt i sykelønnsordningen vil bety en reduksjon på 60 000 kr pr. år for en som tjener 300 000 kr i året. I årene fremover vil det være behov for flere mennesker med kompetanse innen omsorg og helse. Ledige hender kan søke utdanning eller ta kurs av kortere varighet for å skolere seg for de ledige jobbene. Jeg har alltid vært opptatt av de som har gått lengst ledige, og som uforskyldt har mistet jobben sin. Jeg har tidligere tatt til orde for at folketrygdloven § 4-6 bør endres, slik at personer som gjennomgår utdanning eller opplæring, ikke skal miste dagpengene over en viss periode. Jeg er selvsagt klar over at dette må begrenses til den gruppen som trenger det mest, som har gått ledig over en lengre periode og som er i en spesiell aldersgruppe, men det er sløsing med menneskelige ressurser at disse menneskene ikke får anledning til å bruke sine evner. Det bør kunne finnes en løsning slik at voksne mennesker som uforskyldt har blitt arbeidsledige, får mulighet til å skolere seg for arbeidslivet uten å måtte gå på sosialkontoret. Dette gjelder først og fremst de som vi tidligere kalte § 20-elever, og som nå kalles praksiskandidater. Jeg håper arbeids- og administrasjonsministeren kan se på en slik ordning. I Hedmark fylke har vi prosjektet klart, men det forutsetter at det er lov til å tenke fleksibelt, kreativt og på tvers av etatsgrensene.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
På vegne av representantene John I. Alvheim, Marit Tingelstad, Odd Einar Dørum og meg selv vil jeg sette frem et forslag vedrørende ny forskrift til gjennomføring av lov om svangerskapsavbrudd.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til utviklingsministeren. Mens krigen i Etiopia og Eritrea raste som verst i april i år, gikk den etiopiske regjeringen ut med sterke appeller om hjelp til de tørkerammede. Dette stod å lese i Vårt Land på mandag. Ifølge den franske avisen Le Monde var deler av denne tørkekatastrofen kynisk regissert av etiopiske myndigheter, både for å tiltrekke seg oppmerksomhet og for å få nødhjelpspenger. I Vårt Land i går kunne en lese at Kirkens Nødhjelp hadde kontroll over situasjonen og mente å kunne feste lit til de opplysninger som de etiopiske myndighetene hadde gitt. Jeg vil gjerne spørre utviklingsministeren hvilke tiltak Utenriksdepartementet har gjort for å skaffe seg oversikt over situasjonen og det faktiske forholdet når det gjelder denne sultkatastrofen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2000-11-29:
Jeg takker for svaret. Slike oppslag som dette er selvfølgelig svært negative, både for de menneskene dette gjelder, for det landet som er involvert, og også for de hjelpeorganisasjonene som forsøker å gjøre en god jobb. Derfor er det viktig med rask opprydding i de faktiske forhold. Jeg har nok for min del savnet Utenriksdepartementets aktive informasjon med korrigerende opplysninger. Jeg vil gjerne spørre utviklingsministeren om hun er fornøyd med de informasjonskanaler som departementet disponerer over, og om hun også er fornøyd i forhold til det å kunne rydde opp og gi folk som er opptatt av disse spørsmålene, nødvendig og rask informasjon om de faktiske forholdene.