Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-06-05:
Ser vi bort fra Regjeringens innføring av NOx-avgift, er denne stortingsmeldingen den største og viktigste fiskeripolitiske saken vi har til behandling i denne perioden. Dette er en sak som vil ha konsekvenser for næringen i flere år framover, iallfall fram til 2009. Det er snart to år siden Regjeringen kunngjorde full stopp i strukturering av fiskeflåten og at den ville sette ned et såkalt hurtigarbeidende utvalg, Strukturutvalget. Utvalget har jobbet i nesten et helt år. I tillegg har Regjeringen brukt nesten enda et år på å få saken gjennom i Stortinget. Det betyr at halve stortingsperioden har gått med til å avgjøre denne saken. I denne perioden har fiskerinæringens rammevilkår vært uavklarte og preget av uforutsigbarhet. Fiskerinæringen trenger framfor alt forutsigbarhet. Da er det uheldig at regjeringspartiene i dag presser saken gjennom i Stortinget uten å løfte en finger for å oppnå et forlik som kunne stått fast utover denne stortingsperioden. Høyre har lyttet til næringens behov for stabile rammevilkår. Vi har ved flere anledninger sagt oss villige til å inngå et bredt forlik. Vi har skrevet brev til Regjeringen og tilbudt justering av sentrale prinsipper i vår egen politikk for å gi fiskerinæringen et bredt forlik. Men konflikt internt i Regjeringen – også i denne saken – gjorde at det aldri ble en reell prosess mellom regjeringspartiene og opposisjonen i Stortinget. Opposisjonen ble i realiteten kun invitert til å stemme for Regjeringens forslag. Regjeringen har dermed brukt halve stortingsperioden på å finne fram til egen politikk, og feilet i forhold til å sikre en lengre forutsigbarhet med dagens vedtak enn fram til 2009. Jeg er derfor helt enig med Reidar Nilsen i Fiskarlaget som i Fiskeribladet den 2. juni spør om hensikten bak hele denne prosessen. Lønnsomheten i norsk fiskerinæring er generelt god, selv om den varierer fra fiskeri til fiskeri og mellom industri og flåte. Lønnsomheten har styrket seg de siste årene. Sjømatnæringen hadde i 2006 et rekordår, med 35,6 milliarder kr i eksport. Fiskeriene utgjør om lag halvparten av dette. Det er innsatsen fra mange små og mellomstore bedrifter langs hele kysten som skaper disse inntektene. I mange kystsamfunn er disse bedriftene sentrale for sysselsetting og bosetting. Stabile, politiske rammevilkår er avgjørende for næringsutøvere som skal foreta investeringer i fartøy og økt kvotegrunnlag i millionklassen. Store investeringer som over tid skal finansieres og forsvares økonomisk, må ha lengre tidshorisont enn en stortingsperiode. Tidligere var det en mulighet for strukturering i flere flåtegrupper for å sikre lønnsomhet. En moderne flåte gir rekruttering og en mer robust bosetting langs kysten. Høyre er kritisk til at Regjeringen stanset bruken av strukturkvoteordningen fra 20. oktober 2005. Ordningen ble stoppet i nærmere to år, med en oppsiktsvekkende og delvis feilaktig begrunnelse i mangel på legitimitet i fiskerinæringen. Tiden etter strukturfrysen har vist – bl.a. gjennom utspill i sterke ordelag fra næringen, gjennom debatt i media og i Strukturutvalgets arbeid – at en så å si samlet næring har støttet opp om den fiskeripolitikken som den forrige regjeringen stod for, og som skiftende regjeringer før det har stått for. En hel næring har altså blitt nødt til å vente med nødvendige investeringer og strategiske avgjørelser på grunn av en sak som har vært uavklart internt i den rød-grønne regjeringen i nesten to år. Da er det med stor undring vi konstaterer at det etter nesten to år med tenkepause og debatt mellom regjeringspartiene blir konkludert med at om lag de samme strukturordningene som ble stoppet i 2005, nå skal starte opp igjen. De skal til og med utvides! For de som husker valgkampen i 2005, de voldsomme angrepene på struktureringen fra deler av dagens regjeringsparti, blir dette en veldig underlig snuoperasjon. I denne innstillingen er det faktisk slik at alle partiene på Stortinget, inkludert Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, slår fast at prinsippet om kjøp og salg av kvoter gjennom såkalt strukturering er et egnet virkemiddel for å øke lønnsomheten i flåten. Dette er en veldig viktig erkjennelse som Høyre støtter fullt ut. Selv om Høyre ønsker å gå lenger, er det bra at man omsider oppnår enighet rundt hovedretningen og erkjenner behovet for strukturering i fiskerinæringen. Høyre er også tilfreds med at Regjeringen foreslår at en skal kunne strukturere fartøy helt ned til 11 meter, og Høyre vil støtte dette forslaget. Det er viktig at også denne gruppen får de samme mulighetene som de større gruppene har hatt til å øke sin lønnsomhet. I lys av at Senterpartiet, SV og deler av Arbeiderpartiet har hatt en knallhard motstand mot strukturering som virkemiddel fram til valget i 2005, må det være flere i den leiren som virkelig har sett lyset i løpet av disse to årene med strukturfrys. Likevel er noen elementer svekket i forhold til den ordningen som ble stoppet i 2005. Konsekvensen av å tidfeste lengden på strukturkvotene til 20 år, som Regjeringen foreslår, er bl.a. at rederier med lavt kvotegrunnlag vil få store svingninger i kvotegrunnlaget når tidsperioden på strukturkvoten er over og kvoten skal refordeles i gruppen. På den annen side er Høyre positiv til at Regjeringen nå innfører skattelette til fiskebåtredere som gjennomfører strukturering, ved at man får skattefradrag etter hvert som fartøyskvotene blir avskrevet. Finansnæringens Hovedorganisasjon var tydelig på den usikkerheten det skaper å innføre tidsavgrensing på 20 år, da de var på høring i Stortinget. Tidsavgrensing på strukturkvoter, slik Regjeringen foreslår, med tilbakefall til gruppen vil ikke gi større demokratisk kontroll eller mindre privatisering av kvotene. Regjeringens opplegg handler bare om hvordan kvotene skal være fordelt innenfor en allerede lukket gruppe. Dette viser at regjeringspartiene i stor grad bedriver retorisk og ideologisk tåkelegging av egne og andres prinsipielle standpunkt i fiskeripolitikken. Det blir ikke én fisk mer til fellesskapet av at kvoter fra ett fartøy om 20 år skal refordeles på andre fartøy i samme gruppe. Høyre mener derfor at standpunktet fra Bondevik II-regjeringen om at strukturerte kvoter skal være tidsuavgrenset er et mer optimalt standpunkt og bør videreføres som norsk fiskeripolitikk. Videre foreslår Regjeringen å senke kvotetaket i kystflåten, mot store deler av næringens oppfatning. Lavere kvotetak vil svekke grunnlaget for lønnsomhet og kystflåtens evne til å fornye seg. Høyre mener det bør være et kvotetak, men støtter ikke at grensene senkes. Det kanskje mest alvorlige i denne saken er at Regjeringen foreslår at strukturkvoter som ble kjøpt med en forutsetning om tidsuavgrenset varighet, og strukturkvoter som har blitt tidsuavgrenset med avkorting opp mot 40 pst., nå med tilbakevirkende kraft blir gjort tidsavgrenset til 25 år. Regjeringen endrer dermed spillereglene underveis, og alle som har gjort store investeringer basert på tidligere vedtak, føler seg ført bak lyset. I Aftenposten den 4. juni kan vi lese at et titalls aktører varsler søksmål mot staten fordi de mener at forslaget er grunnlovsstridig. For Høyre handler ikke dette først og fremst om jus, men om at befolkningen skal kunne forvente at når Stortinget gjør et vedtak, skal det ikke gis tilbakevirkende kraft når det forandres. Hvordan skal bedrifter kunne gjøre store investeringer når de dagen etter kan oppleve at forutsetningene for hele investeringsgrunnlaget blir forandret? Regjeringen har ikke kommet med konkrete forslag om endringer i eller avvikling av distriktskvoteordningen. All erfaring tyder så langt på at ordningen har vært mislykket. Ordningen er upopulær i næringen og er med på å svekke lønnsomheten hos dem som må avgi kvoter under denne ordningen. En rask avvikling av distriktskvoteordningen er derfor etter Høyres mening et godt bidrag til å sikre lys i husene langs kysten. I meldingen skriver Regjeringen at en stabil fordeling mellom fartøygruppene er en grunnleggende forutsetning for at strukturtiltak skal ha den ønskede effekt. Dette prinsippet er Høyre helt enig i, og vi slutter oss til det i innstillingen. Derimot er Høyre kritisk til at Regjeringen mot dette prinsippet har delt ut nye kvoter i industritrålgruppen for å fjerne bomtrålkvoter. Hvis vi skal oppsummere fiskeripolitikken etter halvveis arbeid fra regjeringen Stoltenberg II, står vi tilbake med en bortkastet strukturfrys på nesten to år, med rammebetingelser som blir endret med tilbakevirkende kraft, med innføring av en unødvendig belastende NOx-avgift, med en distriktskvoteordning som ikke virker, med en debatt om rigide leveringsbetingelser og med en fiskerinæring som diskrimineres i enda større grad gjennom nettolønnsordning til en konkurrerende skipsfartsnæring. I revidert budsjett er Regjeringen i tillegg i ferd med å beslaglegge halvparten av næringens egen forskningsavgift etter påtrykk fra Bondelaget. Dette har etter min mening blitt en serie av små og store feilgrep, hvor stort sett samtlige kunne vært unngått dersom statsråden og regjeringspartiene hadde tatt seg tid til dialog og samarbeid med fiskerinæringen. Jeg synes fiskerinæringen fortjener en bedre behandling av Regjeringen, som påstår at de marine næringer er blant landets fem viktigste næringer i Norge. Det var bred støtte i fiskerinæringen for den fiskeripolitikken som ble ført av regjeringen Bondevik II. En god dialog med næringen er sentralt for å utforme en framtidsrettet og stabil fiskeripolitikk. Jeg vil avslutningsvis ta opp det forslaget fra Høyre som er referert i innstillingen.