trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-12-14:
Jeg vil gjerne si noen få ord om likestilling. Dessverre går likestillingsarbeidet for trått, og jeg mener Regjeringen må arbeide enda mer aktivt for at vi skal komme videre. Arbeiderpartiet vil understreke viktigheten av at det oppnås reell likestilling mellom kvinner og menn. Det er viktig at det arbeides videre for en rettferdig fordeling av muligheter og forpliktelser mellom kjønnene, og at likestillingsperspektivet skal integreres i all offentlig virksomhet. Jeg vil understreke at Norge har langt igjen på likestillingsfeltet. Vi ser forskjellsbehandling av kvinner og menn, ikke minst når det gjelder lik lønn for likt arbeid. Kvinner er ikke representert i ledende stillinger på samme måte som menn. Det offentlige må bidra til at det føres et aktivt likestillingsarbeid i samfunnet. Samtidig skal lovreguleringer hindre forskjellsbehandling og diskriminering. Et godt eksempel er regler om kjønnsrepresentasjon i styrer i allmennaksjeselskap. Regjeringen har forsinket innføringen av slike regler ved å vente og se om bedriftene selv oppfyller målet når det gjelder kjønnsrepresentasjon i styrene, 40 pst. kvinner og 60 pst. menn. Dette gir ikke framdrift i arbeidet. Arbeiderpartiet går imot å slå sammen Likestillingssenteret, Likestillingsombudet og Senter mot etnisk diskriminering. Det er viktig at likestillingsarbeidet ikke kommer i skyggen. Dessverre har vi et parti som ikke vil ta likestillingsproblematikken på alvor. Det er selvfølgelig Fremskrittspartiet, som tradisjonen tro går inn for kraftige reduksjoner til likestillingsarbeidet. Det er meget optimistisk å tro at noe vil ordne seg av seg selv – hvis det egentlig var målet. Til slutt må jeg få understreke at det også er viktig å bekjempe fordommer og diskriminering basert på legning og seksuell identitet. Det er derfor viktig at det offentlige bidrar aktivt med økonomisk støtte til prosjekter og organisasjoner som har dette som mål. En slik organisasjon er Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring, som bl.a. driver et antidiskrimineringsprosjekt som bør få fortsette. Det er opplysning og atter opplysning som skal til for at samfunnet skal se på homofile og lesbiske som på alle andre. Her mener jeg at Kristelig Folkeparti har noe å lære, og skal man tro dagens VG, kan det kanskje også gjelde Fremskrittspartiet.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-12-14:
Det var mange spørsmål, flere enn 1 minutt tillater, men jeg vil bruke tid på det aller viktigste – behovet for å gjøre endringer som skaper større fleksibilitet og større mobilitet. Både i privat og i offentlig sektor står vi overfor en utfordring som er knyttet til mangelen på de kloke hodene, de flinke hendene og de varme hjertene. Vi står faktisk overfor en situasjon hvor det er viktig å gjøre endringer i forhold som låser folk ufrivillig inne i én enkelt sektor. Skal vi ta vare på velferd og videreutvikle de trygge, gode fellesskapsløsningene, står vi overfor en virkelighet hvor vi må sørge for at den kompetente arbeidskraften flyter best mulig og kommer dit vi har størst behov for den. Derfor er det viktig å bygge ned barrierer mellom privat og offentlig sektor.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-12-14:
Svaret til representanten May Hansen er ja. Jeg er svært tilfreds med at fylkesmennene har fått øremerkede ressurser til å bistå kommuner med et helt nødvendig omstillingsarbeid. Det er fornuftig bruk av penger å ikke bygge opp en parallell kompetanse i alle deler av offentlig sektor, men faktisk gjøre det mulig for kommuner, ikke minst de aller minste, å søke gode råd og ha god rådgivning i fylkesmannsembetene. Det er ikke slik at omstillingsmedarbeiderne hos fylkesmennene pådytter kommunene Regjeringens politikk. Men virkeligheten er at for mange kommuner er fylkesmannsembetene et av de viktigste miljøene som kan gi gode råd, som kan være rettledere, og som faktisk kan bidra til beslutninger som innebærer at borgerne får bedre tjenester innenfor de samme økonomiske rammene. Det er det verdt å bruke penger på også i framtiden.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-12-14:
Denne regjeringen har ikke privatisering som strategi i moderniseringsarbeidet. Jeg må minne representanten Torny Pedersen om at privatiseringen nådde sitt høydepunkt under regjeringen Stoltenberg i månedene før Samarbeidsregjeringen tiltrådte. Jeg tror neppe at salget av SND Invest, som denne regjeringen står bak, kan sies å være noen trussel mot velferd og fellesskapsløsninger. Derimot fortsetter vi å tro at omstilling er nødvendig også på områder der Arbeiderpartiet nå har valgt å bakke ut og vende tilbake til fortidens og gårsdagens løsninger. Ett eksempel: Omstillingen av Vegvesenets produksjonsvirksomhet vil faktisk gi gevinster for borgerne og for næringslivet; det innebærer omtrent 600 mill. kr mer til vei og veivedlikehold enn før omstilling. Slike endringer er det verdt å fortsette med.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-12-14:
Til tross for at dette er en budsjettdebatt, svarer jeg gjerne på spørsmål om hvordan bokkjøperne kan få et bedre tilbud i bokhandlene – og i bokbransjen – slik at vi får et bedre kulturtilbud totalt sett og lavere priser på bøker. Regjeringen har satt ned noen viktige stolper – stolper som er helt nødvendige for å få bokbransjen tilbake til forhandlingsbordet. Det er prinsippet om at alle salgskanaler skal likebehandles og ingen skal få en eksklusiv rett til å gi rabatt på den fastsatte prisen fra forlagene på en bok ut til sluttbruker. Dessuten har vi satt ned stolper i forhold til avvikling av skolebokmonopolet, og vi har nå den nye bokavtalen til håndtering, som skal ut på høring de tre neste månedene.
Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-12-14:
Dette området er et godt eksempel på hvordan konkurransepolitikk og kulturpolitikk kan gå hånd i hånd, og hvordan viktige mål på begge områder kan oppnås gjennom mot til å gjøre endringer. Jeg er opptatt av at flere skal bli glad i bøker, at flere skal bli glad i å lese, og at det både skal skrives mer og leses mer i Norge. Trond Giske henviser til en meget vellykket politikk. Den politikken innebærer også at bøker er blitt 50 pst. dyrere enn andre varer gjennom de siste årene. Det er neppe det som stimulerer flere til å kjøpe god norsk litteratur. Regjeringen har altså satt ned noen viktige stolper. Det er likebehandling av alle salgskanaler. Privilegiene til én salgskanal om å gi rabatt til sine kunder i en periode vil Regjeringen avvikle. Vi har også sørget for at skoleelever og kommuner over tid vil få billigere bøker gjennom at skolebokmonopolet faller, og at fastprissystemet innenfor skolebokområdet faller.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Denne regjeringen ønsker ikke det venstrepartiene ønsker, nemlig at alle skal inn i en A4-løsning som Arbeiderpartiet og SV skal bestemme. Vi er opptatt av valgfriheten, og når det gjelder spørsmålet om innvandrere, skal valgfriheten være like stor enten man er etnisk norsk, eller man er kommet til dette landet på annen måte. Jeg har lyst til å lese bare noen få ord som en ung kvinne skriver i Stavanger Aftenblad lørdag 11. desember: «Hva er så galt med at kvinner velger å ta seg av barna sine et år eller to? Ja, for det er valg det er snakk om, ikke tvang. De må ikke. Mener Giske&Co at kvinner selv ikke er i stand til å velge? Er vi så dumme og undertrykte at vi blir presset til å være hjemme? Av hvem da, i så fall?» Og videre: «Hva er de redde for? Jo, at noen kvinner skal velge annerledes enn de selv gjør/har gjort. Kvinnebevegelsen og venstre-sida i politikken har alltid påstått at det beste for kvinnene er å komme seg fortest mulig ut i arbeid og bli der. Av hensyn til likestillingen. For å få det til å høres fint ut, har de også sagt at det er av hensyn til barna.» Det er godt sagt!
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Når det gjelder det første utsagnet, var det et sitat fra et tidligere innlegg fra meg her i denne sal, og det var i relasjon til en rapport som Redd Barna har utarbeidet på oppdrag fra Kommunal- og regionaldepartementet. Det er helt riktig at det i denne rapporten stod at det var en rekke alarmerende tilstander og bekymringer ved en del asylmottak der Redd Barna hadde vært inne og undersøkt saken, og jeg var svært opptatt av å få vite hvor disse barna er, om det var riktig. Vi har faktisk ikke fått dette dokumentert. Når det er sagt: Alle bekymringsmeldinger som kommer til barnevernet, skal følges opp, og hvis representanten May Hansen har noen eksempler fra en avis eller hvor det nå måtte være, på at barnevernet ikke har fulgt opp, vil jeg svært gjerne få vite det, så skal vi sørge for at vi også gjennom det statlige barnevernet eller fylkesmannen tar affære i forhold til dette. Ellers må jeg bare få oppklare en åpenbar misforståelse i representanten May Hansens første innlegg: Barnevernloven gjelder for alle – uansett – i dette landet, om de er i asylmottak eller andre steder.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Det har ikke tidligere vært bygd så mange barnehager på så kort tid som de siste tre årene. Kapasitetsøkningen i barnehagesektoren, bare for å ta fjoråret, tilsvarte faktisk 12 000 nye plasser. 7 400 nye barn kom i barnehage. I tillegg utgjorde kapasitetsøkningen ved at man gikk fra deltid til heltid, 5 000 nye plasser, slik at vi nådde fram når det gjaldt kapasitetsøkning i fjor. Målene står fast i barnehagesektoren. Og jeg har lyst til å vise til at vi har ikke mindre enn mellom 20 og 30 ulike informasjonstiltak. Jeg kan ikke gå igjennom alle. Da måtte jeg kanskje hatt et par minutter til, og det får jeg nok ikke. Men vi har gjort ufattelig mye for å få bygget barnehager. Det kanskje viktigste incitamentet vi har, er at staten fullfinansierer alle nye barnehageplasser. Men det er altså ikke denne statsråden som bygger ut barnehageplassene, det gjør kommunene og private.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Vi vil jo alle utvide fødselspermisjonsordningen, men hvorfor i all verden skal man redusere kontantstøtten eller ta den bort av den grunn? Man får jo bare enda større valgmulighet hvis man også beholder den. Når det gjelder den siste undersøkelsen, som det nylig er skrevet om i avisene, gjelder dette altså langtidsvirkningene når det gjelder tid med barna, og det gjelder kun kvinner. Det er kun kvinner som er med i undersøkelsen i denne sammenhengen. Det er Barne- og familiedepartementet som har bestilt og betalt rapporten, og den neste fasen vil være å undersøke hvilken tidsbruk fedre nå har når det gjelder langtidsvirkning av bruk av kontantstøtte. Og det blir jo spennende, for vi vet at det er flere og flere fedre – inkludert Giske – som også bruker kontantstøtten.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Jeg får si det enkelt, da: Vi ønsker ikke å avvikle kontantstøtten. Vi ønsker å beholde kontantstøtten. Vi ønsker denne valgmuligheten. Ordningen er innført for at foreldre skulle få mer tid sammen med barna, for at det skulle være mer rettferdighet i overføringsordningene til barnefamiliene, og for at man altså skulle ha valgfrihet. Og det står jeg for. Vi kommer ikke noen gang til å foreslå å avvikle dette. Fødselspermisjonsordningen skal også utvides. Jeg er stolt av å være statsråd i Bondevik II-regjeringen, som har laget den første familiemeldingen noen gang, og som i denne meldingen foreslo grep i forhold til pappakvoten. Vi gjør en endring i 2005, som komiteen kjenner godt til. Så skal vi også utvide slik at alle fedre kommer innunder ordningen. Det er 11 000 fedre som ennå ikke kommer innunder ordningen. Og så skal vi utvide pappapermisjonen. Men vi følger også det som står i Sem-erklæringen om rekkefølgen.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Jeg ønsker å gi noen kommentarer til representanten May Hansen og si litt om likestilling, hvis tiden strekker til. Nå er kanskje ikke avisene i og for seg gode nok sannhetsvitner i alle saker, men realiteten er slik at vi har klare retningslinjer i barnevernet i dag. Barn skal behandles likt. Jeg regner med at jeg får den dokumentasjonen som representanten har, slik at det er mulig å undersøke og sette inn tiltak. Det er leit at man som stortingsrepresentant ikke vet hva som gjelder i barnevernet. Det er faktisk slik at for de barna som blir alene, det gjelder asylbarn og andre, oppnevnes det verge. Det gjøres for asylbarna, og det gjøres også for norske barn når de blir foreldreløse. Barnevernet tar ikke automatisk over omsorgen for noen barn, det blir vurdert i hvert enkelt tilfelle. Også her har vi likestilling når det gjelder asylbarna og norske barn. Så litt om likestilling. Det å beskylde Regjeringen for å ha forsinket f.eks. innføringen av 40 pst. kvinner i styrerommene, er helt ufattelig. Det er jo denne regjeringen som har lagt fram forslag om det. Det er ingen annen regjering som noen gang har våget å legge fram et så progressivt forslag, og så snakker man om at denne regjeringen forsinker en sak som vi har lagt fram og fått Stortingets tilslutning til. Det er helt utrolig. Så vil jeg bare vise til – dette er bare tatt fra hodet i full fart – en del likestillingstiltak som vi jobber med: Forenkling i fødselspengeordningen. Det vil også være viktig for likestillingen. Selvstendig næringsdrivende fikk svangerskapspenger i fjor. Vi jobber med et høringsnotat som kommer om kort tid. Vi har et vedlegg til statsbudsjettet om å integrere likestilling i alle deler av offentlig sektor. Vi har et likelønnsprosjekt som avsluttes neste år – meget vellykket. Vi har en ny handlingsplan for å få flere menn i barnehager. Vi har gitt pappapermisjon på selvstendig opptjeningsgrunnlag, noe Stortinget har sluttet seg til for 2005. Vi har endringer i likestillingsloven på trappene – viktige endringer som kommer. Og det siste: Den nye pensjonsmeldingen som kom forrige fredag, bedrer kvinners stilling i forhold til forslaget fra kommisjonen. Dette er bare noe av det vi kommer med innenfor likestilling. Det er ikke uttømmende – slett ikke.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Det var faktisk Bondevik I-regjeringen som foreslo og fikk gjennomført forbedringer i pappapermisjonen i 2000. Og er det ikke Bondevik II-regjeringen som i dag får flertall i Stortinget for å gi fedre fødselspenger på selvstendig opptjening innenfor pappakvoten? Svaret er «jo» – på begge to. Så har jeg lyst til å minne om at ifølge en nylig foretatt undersøkelse om hva foreldre mener om kontantstøtten, vil 70 pst. av foreldre – skal vi si i fertil alder – ha kontantstøtten som et valg. De vil velge selv. Så tillater jeg meg å lese – jeg fikk ikke lest hele innlegget fra denne fantastiske moren som skrev i Stavanger Aftenblad på lørdag. Så resten av innlegget er følgende – for dem som er bekymret for karrieren: «Karrieren min er ikke blitt ødelagt av at jeg brukte tid sammen med barna da de var små. Det har heller ikke ødelagt barna mine. De snakket i hele setninger da de var 16 måneder gamle og leste da de var fire. Harmoniske, trygge og sosiale ble de også.» Til slutt sier hun følgende: «Vi trenger ingen mulla Giske til å velge for oss hva som er best for oss selv og våre barn. Det er vi selv i stand til.» Jeg synes det sier mye. Og jeg slutter meg til at man kan velge selv.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-12-14:
Mitt poeng er: Det er ikke kontantstøtten i seg selv som ødelegger for likestillingen i dette landet. Kontantstøtten varer maksimalt i to år, de fleste av oss jobber altså i 40 år i arbeidslivet.
Petter Løvik (Høyre), 2004-05-25:
Eg viser til den gode og grundige behandlinga av denne saka i Odelstinget og vil på vegner av Høgre og Kristeleg Folkeparti fremje følgjande forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:Det henstilles til Odelstinget å henlegge forslaget.»
Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2004-03-25:
Jeg foreslår Sigvald Oppebøen Hansen.
André Kvakkestad (Fremskrittspartiet), 2004-03-25:
Jeg merker meg at Kristelig Folkeparti er av den oppfatning at dagens praksis fra Regjeringen om bare å bevilge inntil 50 000 kr er å avdekke minst mulig økonomisk kriminalitet. Jeg går ut fra at man er klar over at selv med en begrensning i legalpantet på 100 ganger rettsgebyret, tilsvarende ca. 75 000 kr, har man en sterk økning. Og er det mer enn ett panteobjekt, ja, så har man en dramatisk økning. Det er vel i og for seg slik at ved kreditorsvik eller ved konkurser som sådanne vil det være de uprioriterte fordringshaverne som taper. Bobehandlinger hvor man kan tilbakeføre midler, vil være en fordel for disse med uprioriterte krav – ikke for panthaverne. Da er det litt underlig om en mener at det kun er panthavere som skal dekke samtlige kostnader til bobehandling. Det legalpantet er ment å skulle gjøre, er å kunne danne seg et bilde av om det er en grunn til å fortsette bobehandlingen, enten på grunn av noe kriminelt eller på grunn av kreditorsvik eller muligheter til å få mer midler til boet. I en videre bobehandling er det et poeng at de som får den totale gevinst, altså de uten prioritet, også bidrar økonomisk til å få avdekket det som gir dem gevinst. Det vil være spesielt at man sier at man håper at panthavere betaler mest mulig, slik at de som får gevinsten ved tilbakeføring av midler til boet, slipper å betale noe som helst. Så merker jeg meg at statsråden er fornøyd med at det å være konkursrekvirent i utgangspunktet er et offentlig ansvar, fordi i 95 pst. av konkursboene, som statsråden påpekte, dekker det offentlige rekvirentansvaret. Og det ser ikke ut til at statsråden ønsker å ha noen endring på den prosentandelen.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 2004-03-25:
De endringer og tekniske justeringer i sivilforsvarsloven som en samlet forsvarskomite her tilrår, er en oppfølging av Innst. S. nr. 9 for 2002-2003, jf. St.meld. nr. 17 for 2001-2002, Samfunnssikkerhet – Veien til et mindre sårbart samfunn. Den viktigste endringen er at Sivilforsvaret nå blir organisert som en egen etat med direkte styringslinje fra Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap. Sivilforsvaret ble fra januar i år inndelt i 20 distrikter, fylkesvis, med unntak av Finnmark, som deles i to distrikter, og Midtre Hålogaland politidistrikt, som har blitt et eget distrikt. Hvert distrikt skal ledes av en distriktssjef. Dagens ordning med at politimestrene er kretssjefer, opphører. Og Fylkesmannen blir fritatt for sitt administrative ansvar for Sivilforsvaret. Sivilforsvaret er en nasjonal forsterkningsressurs ved større ulykker og katastrofer, f.eks. ved bekjemping av branner, flom, ras og oljeutslipp etter skipsforlis samt ulykker med radioaktivt nedfall og ved større kjemikalieuhell. Sivilforsvaret har også etablert internasjonale støttegrupper for humanitær bistand i utlandet. Sivilforsvarets oppgaver i krig er av forebyggende og skadebøtende karakter, bl.a. i form av tilfluktsrom, varsling, krigsutflytting, evakuering, informasjon og innsatsstyrker. Komiteen er enig i at Sivilforsvaret skal videreføres og videreutvikles med utgangspunkt i dagens oppgaveportefølje. Komiteen er i gang med behandlingen av Forsvarets langtidsproposisjon og er også kjent med at Justisdepartementet nå skriver på en ny stortingsmelding om samfunnssikkerhet og sivilmilitært samarbeid, som skal legges fram for Stortinget i løpet av våren. Med dagens trusselbilde er det viktig å se den totale samfunnssikkerhet, både sivilt og militært, i sammenheng og behandle langtidsplanene samtidig. I denne omgang har komiteen dermed nøyd seg med en merknad for å presisere behovet for et nært samarbeid og samspill med frivillige organisasjoner, Heimevernet og andre deler av Forsvaret.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2004-03-25:
Bare en veldig kort merknad til det siste som statsråden sa. Da Stortinget behandlet St.meld. nr. 17 om samfunnssikkerhet og Innst. S. nr. 9, bad komiteen om å få en parallell rullering av langtidsplanene for Forsvaret og for sivilt beredskap. Jeg er derfor glad for at statsråden nå fra talerstolen, også i forhold til det som saksordføreren sa, understreket at han vil komme til Stortinget i løpet av våren med en oppfølging av St.meld. nr. 17 og en ny rullering for sivilt beredskap. Jeg vil i den forbindelse også understreke noe av det som saksordføreren sa, at samspillet mellom sivilt og militært beredskap blir stadig viktigere i en antiterrorberedskap. Det var heller ikke tilfeldig at vi da vi behandlet St.meld. nr. 17 om sårbarhet og samfunnssikkerhet, la veldig stor vekt på bl.a. samarbeidet mellom Heimevernet og Sivilforsvaret.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-03-25:
Departementet og proposisjonen legger i forslaget sitt til rette for enkelte tilføyelser i plan- og bygningslovens planbestemmelser som er knyttet opp til mulighetene for å begrense innsigelser i plansaker som allerede har vært avgjort gjennom innsigelse, eller er fastlagt i plan som det kunne vært reist innsigelse mot. Videre foreslås det å begrense muligheten for gjentatte forvaltningsklager, slik at det ikke kan klages på forhold i en plansak som er avgjort tidligere gjennom innsigelse eller klage på reguleringsplan eller bebyggelsesplan. Som det framgår av innstillingen, har komiteen ingen avvikende forslag. Det er heller ingen uenighet av noen betydning, med unntak av små språklige formuleringer. Komiteen er derfor omforent om at vi ikke ser behovet for noen omfattende debatt om dette, og at innlegget til saksordføreren, som jeg representerer, blir eneste innlegg i denne saken.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Jeg skal ikke starte noen debatt. Men ved en inkurie står SV inne på komiteens merknad, første del, og skal ut av den. Vi kommer til å stemme mot forslaget.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2004-06-09:
Det gjeld det same for Senterpartiet som føregåande talar tok opp. Ved ein inkurie har Senterpartiet komme med i komiteens merknader på side 1, andre spalte. Der skal vi ikkje stå. På side 2, første spalte, som startar med "Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Sosialistisk Venstreparti", skal også Senterpartiet vere inkludert. Elles stemmer også vi imot.
Bjarne Håkon Hanssen (Arbeiderpartiet), 2004-06-09:
Mangelen på organer til transplantasjon er et problem. Mange mennesker står på lange ventelister for å få livreddende organer. Dette problemet er bakgrunnen for debatten vi har i dag. I framtiden kan det åpne seg nye medisinske muligheter ved overføring av levende biologisk materiale fra dyr til mennesker, altså det vi kaller xenotransplantasjon. Utviklingen på området går fort. Det er derfor viktig å legge til rette for at vi også her i Norge kan ta del i en eventuell utvikling. I Norge har vi et midlertidig forbud mot xenotransplantasjon, som først skulle gjelde fram til 2003, og som senere ble forlenget fram til 1. januar 2005. Nå foreslår Regjeringen å forlenge forbudet ytterligere, helt fram til 1. januar 2008. Arbeiderpartiet mener det er for lenge, og foreslår sammen med flertallet en forlengelse fram til 1. januar 2007. Vi mener det må utarbeides en permanent lovregulering som åpner for xenotransplantasjon på nærmere bestemte vilkår, slik det nasjonale interimsorganet for xenotransplantasjon anbefaler. Europarådet har allerede utarbeidet retningslinjer på området som åpner for prøving med xenotransplantasjon. Europarådet tilråder at indikasjonene for bruk av xenotransplantasjon må være strenge, og de enkelte institusjonene som skal utføre transplantasjon, må være nasjonale og være godkjent for denne bruk. Også WHO anbefaler nasjonal regulering av xenotransplantasjonsområdet. Med bakgrunn i Europarådets arbeid og de erfaringer og den kunnskap som er høstet på området, mener Arbeiderpartiet og flertallet i komiteen at det innen en tidsramme på to og et halvt år bør være mulig å utarbeide en egen norsk lovgivning på området, og at dagens lovforbud mot xenotransplantasjon ikke bør forlenges lenger enn til 1. januar 2007. Det er viktig å understreke at et framtidig lovverk må være basert på føre var-prinsippet. Bruk av biologisk materiale fra dyr kan medføre smitterisiko for mennesker ved en donasjon. Det kan sette mottakers liv i fare, men det kan også innebære fare for smittespredning til andre. Derfor mener flertallet at det gjennom kliniske forsøk må være sikret at en slik smitterisiko er kartlagt, før forbudet mot xenotransplantasjon oppheves eller dispensasjon gis. Det er også helt nødvendig å utforme et lovverk som ivaretar dyrehelsen, og som ikke utsetter forsøksdyr for unødige lidelser. De siste årene har vi på grunn av økt bevisstgjøring rundt behovet for organdonasjoner, både i befolkningen som helhet og på sykehusene, fått noe bedre tilgang til organdonorer. Likevel er antallet mennesker som venter på å få livreddende organer, fremdeles altfor høyt. Arbeiderpartiet mener at det kan være fornuftig å opprette et eget donorregister, der de som ønsker å gi bort sine organer for transplantasjon etter sin bortgang, kan registrere seg. Jeg er glad for at det nå er enighet om å be Regjeringen vurdere opprettelse av et organdonorregister eller andre tiltak som ledd i å oppnå økt organdonasjon, og å legge fram saken for Stortinget i løpet av våren 2005. Det vil kunne være et viktig bidrag for å sikre enda flere organer for transplantasjon i Norge. Det kan redde liv.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2004-06-09:
Dagens teknologi og muligheten til å redde stadig flere liv bidrar til at donorventelistene blir lengre i Norge og i verden for øvrig. I forhold til folketallet har Norge i flere år i gjennomsnitt blitt liggende midt på treet i Europa når det gjelder antall donasjoner. I 2001 og 2002 opplevde vi en bekymringsfull nedgang før trenden heldigvis snudde igjen i 2003. Statistikken viser at Norge i 2003 var på en god femteplass i Europa, sett i forhold til antall innbyggere. Dette er en positiv trend, som heldigvis fortsetter inn i 2004, og som vi må bidra til blir videreført. Målet må være at vi i framtiden skal kunne tilby den enkelte pasient den tryggeste og beste form for transplantasjon den dagen behovet melder seg. For å oppnå det må tilgangen på donorer fortsette å øke. Ser vi til Spania, som for ti år siden var dårligst i Europa, ser vi at det nytter å jobbe for å rekruttere flere donorer. I dag er Spania best i Europa hva gjelder tilgang på donororganer. Norge må ha som mål å bli minst like god som Spania. For å bli best må det arbeides målbevisst med å styrke tiltak knyttet til den interne organiseringen i sykehu-sene. Kunnskapen om donasjon må oppgraderes gjennom motivering og opplæring av helsepersonell og donoransvarlige leger ved de enkelte sykehus. Målrettede opplysningskampanjer i forhold til ordningen med bruk av donorkort må styrkes, slik at flere tar positivt standpunkt til donasjon. For at alt skal være prøvd, støtter Høyre og Regjeringen forslaget om å vurdere opprettelse av et donorregister og/eller andre tiltak som ledd i det å oppnå økt organdonasjon. Vi vil imidlertid peke på at Stiftelsen organdonasjon viser til dårlige, byråkratiske og kostbare erfaringer fra andre land når det gjelder den typen register. Det er likevel viktig å få dette vurdert, slik at ingenting er uprøvd i kampen for økt tilgang på donorer i framtiden. Høyre og Regjeringen ønsker ikke hastverk i denne saken. Vi ønsker tvert imot å ile langsomt. Det må legges til rette for en bred samfunnsdebatt om ulike etiske problemstillinger knyttet til det å overføre levende biologisk materiale fra dyr til mennesker. Ved xenotransplantasjon overføres f.eks. hele organ, kroppsvæske, vev eller celler fra dyr til mennesker. Vi vet i dag at slik transplantasjon er risikofylt og kan sette mottakers liv i fare. Slik donasjon kan også innebære fare for smittespredning til den øvrige del av befolkningen. For å sikre seg mot risikoen for eventuell spredning av fremmed smittestoff fra dyr til menneske, mener Høyre det er viktig å få på plass mer eksakt kunnskap om faren for smitteoverføring. Av den grunn mener vi at det er behov for mer tid til å få på plass de nødvendige reguleringsmekanismene og en bred offentlig debatt om xenotransplantasjon. Fraksjonen fra Høyre og Kristelig Folkeparti støtter derfor Regjeringen i at det midlertidige forbudet mot xenotransplantasjon må forlenges med tre år fram til 1. januar 2008. Forslaget fra mindretallet er tatt opp av representanten Woie Duesund.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-06-09:
En samlet komite er enig med Regjeringen i at det bør utarbeides en permanent lovregulering av xenotransplantasjon i Norge, men Regjeringen tar i proposisjonen ikke standpunkt til når denne lovreguleringen eventuelt skal fremmes og gjennomføres. Komiteens flertall, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, fremmer imidlertid i innstillingen forslag om at slik lovregulering skal utarbeides og være klar til bruk fra 1. januar 2007, og at det fra samme tidspunkt åpnes for xenotransplantasjon i Norge. Det har over svært lang tid vært forsket på muligheten for transplantasjon av vev og organer fra dyr til mennesker. De største problemene i forskningsperioden har vært å kunne gi en garanti mot at ulike smittestoffer kan overføres fra dyr til mennesker ved slik transplantasjon. Dette problemet synes nå, i henhold til faglitteratur, å være mer eller mindre eliminert. Man har imidlertid i Norge, som i andre land, over flere år brukt hjerteklaffer fra kalv ved kirurgisk behandling av hjerteklaffeil hos mennesker. Sist en lignende sak var oppe til behandling i Odelstinget, ble det vist til at Europarådet på det tidspunkt ikke hadde gjort noe endelig vedtak i forbindelse med xenotransplantasjon. Europarådet gjorde imidlertid 19. juni 2003 et vedtak som åpner for slik transplantasjon, basert på nasjonal lovgivning og reguleringer. Dette med kontroll- og overvåkningstiltak er et viktig og avgjørende element for å forebygge og eventuelt bekjempe smitteoverføring. Jeg viser også til at Verdens Helseorganisasjon anbefaler nasjonal regulering av xenotransplantasjon, og at det foregår i et tett samarbeid internasjonalt. Beklageligvis synes ikke Regjeringen å legge særlig vekt på verken Europarådets vedtak eller anbefalingen fra WHO, men foreslår å opprettholde forbudet mot xenotransplantasjon frem til 2008. Komiteens flertall, Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Sosialistisk Venstreparti, fremmer i innstillingen også forslag om å tillate slik transplantasjon fra 2007. Videre fremmer flertallet et forslag om at Regjeringen utarbeider ny lov om xenotransplantasjon, basert på Europarådets retningslinjer av 19. juni 2003. Fremskrittspartiet er kjent med at de land som tidligere har innført donorregister, har vekslende og til dels særs dårlige erfaringer med dette registeret. Fremskrittspartiet mener likevel at donorregister ikke bør være uprøvd i Norge, og ser frem til den utredningen som hele komiteen nå ber om at Regjeringen utfører. Det er positivt. Jeg synes det er positivt at det i denne innstillingen endelig har lyktes å splitte regjeringspartiene og Sosialistisk Venstreparti i denne typen politiske saker. Det kan love godt for fremtiden, slik at vi i større grad enn hittil kan nyttiggjøre oss denne teknologien også i fremtiden, etter hvert som utviklingen går fremover i Europa og i Vesten for øvrig.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-06-09:
Representanten Elisabeth Røbekk Nørve sa at Regjeringen vil "ile langsomt" i denne saken, og det gir proposisjonen også inntrykk av. Men jeg er ikke så sikker på om det er av samme interesse hos de pasientene som er i en situasjon hvor organ ikke kan skaffes til veie, og hvor resultatet blir deretter. Mitt spørsmål til helseministeren er konkret: Er det Regjeringens ideologiske utgangspunkt som gjør at man er ekstra føre var også i denne type saker, eller er forbudet frem til 2008 lagt ned på faglige kriterier, sett fra Regjeringens ståsted?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2004-06-09:
Jeg tror jeg kan glede statsråden med at det ikke bare er flertallet av flertallet, men hele flertallet som går inn for at man skal legge føre var-prinsippet til grunn. Jeg har oppfattet at intensjonen i Europarådets tilråding er at lovverket nettopp kan regulere utfordringer vi står overfor. Det er ikke slik at man i dag taper noen rettigheter som pasient ved at dette lovverket ikke er på plass, for det eksisterer ikke noe behandlingstilbud knyttet til hele organer. Men dersom det senere skulle dukke opp den typen transplantasjoner, uavhengig av hva man måtte mene om det, må man også i Norge ha en type lovverk for å forholde seg til den situasjonen. Man kan i teorien tenke seg at norske statsborgere godtar et tilbud i utlandet, og så skal man følges opp i Norge. Da mangler vi et lovverk som tar høyde for den situasjonen, og så vet man rett og slett ikke hvordan man skal forholde seg. Mitt spørsmål til statsråden er: Er det ikke nettopp hensiktsmessig - uavhengig av standpunktet til xenotransplantasjon - å ha et lovverk som regulerer denne virksomheten og klargjør hvordan slike pasienter skal kunne møtes med tilbud og med behandling?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Det er ingen tvil om at den internasjonale prosessen, bl.a. i Europarådet, tok lengre tid enn det vi forutså da den forrige proposisjonen ble behandlet i Stortinget. Det er en vesentlig årsak til at en i dag ikke er klar med et forslag til ny lovgivning. Det er også slik at det ikke er en fagstatus som tilsier at en nå kan implementere xenotransplantasjoner som et behandlingstilbud i Norge. Dermed er det mulig, også av hensyn til fagstatus på området, å anlegge den føre var-holdning som jeg oppfatter at også flertallet, i hvert fall flertallet av flertallet, står bak i denne saken. Fra Regjeringens side har vi pekt på den usikkerhet som er, og de etiske og juridiske avklaringer som må skje, og vi mener at det er nødvendig med den tiden vi har anbefalt for å legge dette fram for Stortinget, men vi forholder oss til det Stortinget vedtar.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-06-09:
Jo, jeg vil svare bekreftende på det spørsmålet representanten Ballo stiller. Det er hensiktsmessig å ha et regelverk for å møte en situasjon, enten det gjelder utviklingen av et behandlingstilbud nasjonalt eller en utvikling i andre land som norske pasienter kan dra nytte av. Det er bakgrunnen for at Regjeringen nettopp har foreslått at vi skal ha et slikt regelverk. Det er ikke riktig, som representanten Alvheim gav uttrykk for, at Regjeringen skaper usikkerhet om hvorvidt vi skal ha et slikt regelverk. Det har vi sagt klart fra om i proposisjonen. Det er min klare oppfatning at man gjennom en slik regulering skal kunne håndtere den type situasjoner som representanten Ballo peker på, fram til en permanent lovgivning ligger på plass, eventuelt gjennom unntaksordninger.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2004-03-05:
Jeg foreslår Anne Berit Andersen.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Som jeg sa i mitt innlegg, er bistand fortsatt veldig viktig, bl.a. fordi de landene som vi ønsker å få med i verdenshandelen, ikke kan klare det bare ved at det blir mer rettferdige regler, bl.a. når det gjelder å få eksportert sine landbruksprodukter, men de trenger infrastruktur, utdanning og helsetilbud, og det er det bistanden rettes inn mot. Det må være en kombinasjon av bistand og mer rettferdige strukturer i verdenssamfunnet. Men vi har kommet til det punkt der vi er nødt til å legge mer vekt på å skape større rettferdighet, mer rettferdige regler og mer rettferdige strukturer i verdensøkonomien. Det er ikke nok med bistand. Det er klart at det nok står i motsetning til det som har vært trenden gjennom de to siste tiårene, nemlig denne nyliberalismen – bare markedet fungerer, så vil de fattige landene heise seg selv opp. Det har ikke skjedd. Derfor må vi ta et dobbelt grep.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Jeg vil ikke si at det som flertallet i komiteen, alle unntatt Senterpartiet, har sagt når det gjelder dette spørsmålet, er et linjeskifte, men det er en konsekvens av det som har skjedd innenfor WTO, særlig på det siste møtet i Cancún, som jo faktisk brøt sammen, der utviklingslandene sa: Vi vil ikke lenger finne oss i at de rike landene vil liberalisere alt som er til fordel for dem, mens man skal fortsette å beskytte det som er viktig for oss, nemlig landbrukspolitikken. Det er helt åpenbart at skal vi få WTO-forhandlingene på skinnene igjen, må den rike delen av verden komme med nye initiativ. Det ser vi at EU og USA allerede har snakket om, og vi har i innstillingen lagt et grunnlag for at den norske regjering kan følge opp det. Det er ikke snakk om å legge om norsk landbrukspolitikk ensidig, trappe ned landbrukssubsidier ensidig, men det er snakk om å gjøre dette innenfor WTO og i sammenheng med det de andre landene gjør.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Det er et viktig spørsmål. Bjørn Jacobsen nevnte USA, men faktisk er EU like ille på dette området. Hvis Bjørn Jacobsen vil være med meg og påvirke EU, ville det være det beste for de fattige landene. Denne eksportsubsidieringen som USA og EU foretar, fører helt riktig, som Bjørn Jacobsen sa, til at enkelte land faktisk ikke engang får solgt sine varer på hjemmemarkedet, fordi vi dumper prisene på våre produkter på deres markeder. Dette er fullstendig uakseptabelt. Det kanskje mest uakseptable i den vestlige verdens landbrukspolitikk er nemlig eksportsubsidiene. Dem bør vi bli kvitt helt, slik som det står i innstillingen, fra hele komiteen faktisk, på dette punktet.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
I en debatt her i salen da jeg var utenriksminister, sa daværende parlamentarisk leder i Høyre følgende: «Hva han» – utenriksministeren – «nærmere legger i dette med styring av markedskrefter, er jeg ikke sikker på. Sannsynligvis ramles det med mye tomme tønner». Karbonskatt er en korrigering av markedskreftene. Uten en slik skatt vil markedskreftene alene bestemme størrelsen på utslippene. Et stort flertall i utenrikskomiteen har gått inn for å utrede en slik skatt, altså korrigere markedskreftene. Mener utenriksministeren at vi da har tatt feil, at vi overhodet ikke skal ha noen form for korrigering eller styring av markedskreftene, eller synes han det er bra at det nå blir litt innhold i disse tomme tønnene som han snakket om?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-03-05:
Utenriksministeren sa at han ikke hadde oppdaget noen interesse for denne Tobin-skatten. 223 medlemmer av Europaparlamentet har stemt for den. Belgia skal stemme over dette forslaget i løpet av juni. 864 parlamentarikere over hele verden har signert et opprop for denne skatten. Representanten Sørfonn fra Kristelig Folkeparti her i salen har tatt til orde for den i dag. Dette er ikke anti marked, men det er et forsøk på å avskjære noe som det er blitt altfor mye av, og dermed korrigere markedskreftene, ikke avskaffe dem. For øvrig har jeg lyst til å si når det gjelder at vi ikke skal beskytte oss: At det ikke er metoden i globaliseringens tidsalder, det er jeg helt enig i. Men når vi får muligheten, gjør vi det ofte. For eksempel har Regjeringen gått i bresjen for å beskytte oss mot at folk fra vårt nære nabolag skal komme hit og få arbeid. En av grunnene til at jeg tror at USA kommer til å vinne i verdensøkonomien fortsatt, er at de har en åpenhet mot andre mennesker og dermed suger til seg innovative mennesker fra hele verden. I Amerika kan man bli amerikaner ganske fort. I Europa kan man ikke bli franskmann, nordmann, svenske eller hva som helst, det er noe man er, men man kan aldri bli det. Derfor stenger vi folk ute, og vi klarer ikke å vinne i konkurransen med utlandet.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-03-05:
Komiteens leder har den siste uken hatt det travelt gjennom media med å forklare de nye frontlinjene i utenrikspolitikken, der Arbeiderpartiet angivelig bygger enighet med SV mot regjeringspartiene. Vi ser med interesse frem til den videre byggingen, ikke minst når det gjelder andre temaer som NATO og EU. I dagens sammenheng skal et hovedmoment være Regjeringens tro på gavmild veldedighet som grunnlag for bistandspolitikken, mens Arbeiderpartiet og SV bygger på kamp for rettferdighet. I det løpende politiske arbeidet har imidlertid Arbeiderpartiet fulgt regjeringspartiene i oppbyggingen av en helhetlig utviklingspolitikk, der bistand koblet til revisjon og evaluering er én ting, mens handels- og markedsadgang, rettferdige internasjonale spilleregler, som krav til «good governance», er like viktige elementer. Spørsmålet er om Arbeiderpartiet har to varianter av sin utenrikspolitikk – en for saklig, langsiktig internarbeid og en for de store overskriftene i pressen. Hva er egentlig Arbeiderpartiets politikk? Hvilken versjon forventer Jagland at vi skal tro på?
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-03-05:
Grunnen til at vi går imot det sosiale sikkerhetsrådet, har jeg vel i og for seg forklart i mitt innlegg. Når det gjelder nye finansieringsordninger, har vi tro på at man skal forsøke å gjennomføre det opplegget som allerede er, med 0,7 pst. av BNI pålagt som en avgift på medlemmene i FN. Det er et mål som en bør kunne rekke, og det er realistisk. For øvrig har jeg merket meg at i den utredningen som kom 24. februar fra den gruppen nedsatt av ILO som skulle se på de sosiale konsekvensene av globaliseringen, med Finlands og Tanzanias presidenter som ledere, har man gått igjennom en rekke faktorer som gjør at utviklingslandene også kan oppnå den sosiale sikkerheten som er nødvendig, ved å ta aktiv del i globaliseringen. Men jeg legger interessant nok merke til at det ikke ett sted er nevnt fra denne ILO-gruppen at det er nødvendig å komme opp med nye finansieringsordninger, valutaavgifter, eller hva det måtte være, for å få dette til.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-03-05:
Jeg tror det er ganske bred enighet i komiteen blant de forskjellige partiene om å påpeke ting som burde vært bedre i FN-systemet. Det går også på sammensetning og funksjon av Sikkerhetsrådet. Nå er det altså nedsatt en reformgruppe i FN som skal se på slike endringer. Norge er heldigvis representert, ved tidligere statsminister Gro Harlem Brundtland, som jeg går ut fra har en bred tillit også på venstresiden i denne salen. Høyre har ikke tradisjon for å ta konklusjonene på forhånd. Vi vil gjerne se utredningen, analysen, og så skal vi se hva det er mulig å få til. Men de tingene som bør endres på, er ganske godt gjennomdiskutert, og dem er det sannsynligvis bred enighet om.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-03-05:
Jeg kjenner meg veldig lite igjen i representanten Hagas beskrivelse av de norske forhandlingsposisjonene slik som de har vært, og slik statsråden har redegjort for om hvordan en forholder seg videre. Vi er også kjent med at statsråden like til det siste har hatt ganske omfattende kontaktvirksomhet for å holde kontakt også med utviklingslandssiden. Så den beskrivelsen kjenner jeg meg veldig lite igjen i. Jeg er heller ikke enig i at det nødvendigvis er slik at utviklingslandene er dårlig tjent med liberaliseringen. Tvert imot tror jeg at liberaliseringen på mange måter drives fremover av nettopp fattige menneskers ønske om høyere levestandard og teknologisk utvikling. Mens det for 30–40 år siden var Marx som var ledestjernen hos unge progressive mennesker i utviklingslandene, ser vi i dag at det på mange måter er den globale liberaliseringen og markedet som er deres tro på en bedre fremtid.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
Jeg skal fortsette litt der Finn Martin Vallersnes slapp. Arbeiderpartiet går høyt på banen og gir mange gode signaler, spesielt knyttet til endringer i landbrukspolitikken. Tidligere har vi vel ikke i samme grad opplevd at de endringene har vært reelle i konkret politikk. Jeg tenker særlig på Norges posisjoner i WTO-sammenheng, hvor representanten Jagland nå trekker opp et kanskje markert linjeskifte. Når vil vi se konkrete endringer og resultater av det Jagland nå fremhever som Arbeiderpartiets nye politikk?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
Jeg vil ta avstand fra utsagnet «alles kamp mot alle». At alle jobber for å bedre sin egen situasjon uavhengig av hvor på kloden man er, og at arbeidsoppgaver fordeles dit det er mest praktisk, er fornuftig. Så mitt eksempel med indiske regnskapsførere er slik vi ser det, en vinn-vinn-situasjon, og gir vekst ikke bare for indere, men også i oppdragslandet USA. Slik er liberalismen heldigvis, og slik har den godt praktisert beviselig vist seg å gi en vinn-vinn-situasjon. Vi snakker selvfølgelig ikke om noe anarki og en verden uten en rettstenkning. Jeg tror at jeg poengterte tydelig i mitt innlegg at vi også trenger internasjonale kjøreregler. Men når det gjelder ønsket om mer og mer styring, tar vi avstand fra en slik tenkning.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
De som opp igjennom årene har fulgt utenriksdebattene her, håper jeg vil ha erkjent at vi har hatt en utenrikspolitikk. Men dette var en glimrende anledning til å få en helhetlig plattform, det erkjenner vi gjerne. Hva vil vi med disse bokstavkombinasjonene? Vi er redd man noen ganger fraskriver seg ansvar ved å si at dette ordner vi gjennom FN, dette ordner vi gjennom Verdensbanken, dette skal vi løse. Vi tror ikke alltid at løsningene ligger der. Noen ganger kan de ligge der, men vi har ikke en overdreven tiltro til hva internasjonale organisasjoner kan gjøre i forhold til å bringe folk ut av fattigdom. Vi tror ikke at FNs makt og myndighet er så stor at vi kan fraskrive oss ansvaret på andre områder. Vi tror at egen politikk i forhold til hvordan vi handler og agerer hver dag, er langt viktigere enn det som faktisk skjer i FN, og at FN i liten grad har bidratt til den positive utvikling vi nå ser.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
I motsetning til hva enkelte i denne sal tror, følger vi ikke Pentagon i ett og alt, heller ikke i denne sammenheng. Vi ser betydelige svakheter ved det som er grunnlaget for den rådende klimapolitikk. Vi erkjenner at mennesket har en påvirkning på klimaprosesser, selvfølgelig gjør vi det. Men fra det til å si at dette kan vi reversere, dette kan vi snu bare vi oppfører oss slik og slik, det tror vi ikke på. Vi tror det vil frata oss bl.a. mulighetene til å gi den fattige del av verden mulighet for vekst, hvis vi skulle innføre den type klimapolitikk som det partiet som Bjørklund representerer, står for. Man skal legge de forskningsmessige fakta til grunn, men ikke barbere av seg haka.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
I innstillingen er det nevnt og i sitt innlegg nevnte Bjørn Jacobsen begrepet «grenser for vekst». Dette er et begrep som oppstod for lenge siden. Allerede for 200 år siden snakket man om at det var grenser for vekst. Befolkningen på jorden var i ferd med å spise opp alle ressursene. På 1970-tallet ble dette gjentatt veldig sterkt. Likevel har den teknologiske utviklingen gått i en slik retning at vi har kunnet håndtere veksten; vi har blitt stadig mer rasjonelle. Og så kobler man dette til at vi må styre, vi må kontrollere. Det hadde vært interessant å høre Jacobsen si noe om i hvilken grad de land som styrer mest, og har styrt mest, har vært mest økologisk ansvarlige kontra de som har styrt minst og overlatt mye mer til markedet.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
Mange globaliseringskritikere har viktige poeng, som vi selvfølgelig skal ta på alvor, men man kan jo heller ikke underslå at mye av den kritikken som fremkommer, preges av proteksjonisme. Og det er en følelse jeg dessverre sitter igjen med etter å ha hørt representanten Åslaug Haga. For nok en gang å utfordre i forhold til landbrukssubsidier sier komiteens flertall, alle unntatt Senterpartiet, at rike land må «foreta reduksjoner i den handelsvridende, interne støtten». Vil ikke Åslaug Haga være enig med meg i at det er alle u-land enige om at Norge bør gjøre?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-03-05:
Det var sterke utslag mot Fremskrittspartiet og våre merknader. Det skal vi leve godt med. Vi ble anklaget for vårt syn på USA. Komiteen som sådan går inn for å bygge bånd mellom USA og Europa og USA og Norge og er således veldig konstruktiv. Det vi syntes var uheldig, var å foreta en ensidig kritikk av USA. USA kan kritiseres for mye – jeg mener at man tidligere i stor grad kunne kritisere USA for å være fraværende på den internasjonale arena. At de nå tar ansvar, som vi mener er positivt, skal vi ikke kritisere dem for. Skulle vi gå inn på en internasjonal kritikk av stater som forsømmer seg, er det andre land vi gjerne heller skulle kritisere. Jeg kan nevne to, Kina og Iran. Hvis vi skulle foreta en fordømmelse av internasjonale stater, står ikke USA øverst på vår rankingliste over land vi ønsker å fordømme eller hate, selv om det er lov å rette en pekefinger i ny og ne.