Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-06-18:
Først til representanten Rudihagens innlegg. Det han nå nevnte om hva som har stått i Adresseavisen, er oppsiktsvekkende. Det som jo bør være en statsråds og et departements oppgave, er å gjøre den jobben de er satt til ut fra hva Stortinget har sagt – ikke ekskludere en aktør på forhånd, slik som dette kan tyde på. Men jeg får komme tilbake til det i et treminuttersinnlegg, for dette kom veldig brått på meg. Ved behandlingen av Dokument nr. 8:58 nylig, om å legge opplegget for oppretting av et IT- og kunnskapssenter på Fornebu fram for Stortinget, var det et bredt flertall – alle partier i næringskomiteen, med unntak av Høyre – som ønsket at Regjeringen skulle legge fram en stortingsmelding i vårsesjonen med en oppdatering av saken og fremdriften i forhandlingene med de tre private interessenter. Etter å ha satt meg inn i meldingens innhold vil jeg understreke at alle tilbyderne må gis et opplegg slik at Stortinget på et selvstendig og tilnærmet likt grunnlag kan vurdere de tre tilbud. Dette er en nødvendighet fordi det er Stortinget som skal fatte det endelige vedtak om den videre fremdrift ved behandlingen. Det skal legges fram en proposisjon om saken senest 1. oktober, og Stortinget skal da ha en reell mulighet til å gå inn i saken og se hvem som er best egnet på bakgrunn av den informasjon Regjeringen har kommet med. I et brev av 15. juni sier departementet at forhandlingene vil bli konsentrert om det selskap departementet har valgt ut i siste fase, mens de andre selskapene stilles i bero. Videre går det fram at det vil være uvanlig og vesentlig kompliserende å sluttforhandle avtaler med alle de tre interessentene innen 1. oktober. La det være klinkende klart: Vi må ikke risikere å komme i en situasjon hvor det kåres en vinner på forhånd. Fremskrittspartiet mener det må forhandles med alle de tre aktørene så langt som mulig, slik at det kan foretas et reelt valg fra Stortingets side. Vi har selvfølgelig forståelse for at det kan være visse forhold som ikke kan offentliggjøres. Slik er det i næringslivet. Det må likevel være departementets ansvar å sette inn de nødvendige ressurser for at dette skal kunne realiseres, for at man skal få dette til. Merkostnadene er likevel minimale sett i forhold til de verdier som grunnet sendrektighet ikke blir forrentet på Fornebu. Hvis ikke alle tre får være med så langt som overhodet mulig i disse forhandlingene, risikerer vi nye forsinkelser. Går Stortinget inn for en annen aktør enn den som Regjeringen velger, kan det bety ytterligere forsinkelser hvis ikke alle blir fulgt helt fram. Stortingets flertall har ved en rekke anledninger påpekt at det haster med å komme i gang, bl.a. for ikke å komme i bakleksa konkurransemessig. Det kan være på sin plass å minne om at Fornebu-saken har vært drøftet i Stortinget i desember 1997, i mai 1998, i juni 1998, i november 1998, i februar 1999 og i mai 1999. Dette skyldes bl.a. trenering og liten vilje til å følge opp Stortingets og flertallets forutsetninger fra Regjeringens side, slik vi ser det. Fremskrittspartiet mener det ikke foreligger noe grunnlag for å hevde at det ikke er tid til å fremføre forhandlinger med de tre parter, slik at Stortinget får et sikkert grunnlag til å foreta en selvstendig vurdering og valg av det beste alternativet i tråd med de føringer Stortinget tidligere har lagt. Regjeringen har tre måneder på seg til å gjøre det arbeidet den burde ha gjort for lenge siden, og som vi mener er godt mulig med de ressurser sentralforvaltningen disponerer. Vi skal love å følge utviklingen også videre med argusøyne. Jeg har sagt det før, men gjentar det her: Ingen er tjent med at prosessen trekkes ut i tid. Ingen er tjent med at saken kan sammenlignes med en evigvarende amerikansk såpeopera som først tar slutt når den siste boblen brister, og den siste interessent kanskje har forlatt åstedet.