trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2007-02-22:
Det er tydelig at regjeringsrepresentanten her har et stort behov for å forsøke å dra debatten bort fra det dette egentlig dreier seg om. Jeg vil starte med statsrådens forrige innlegg, hvor hun sier at Fremskrittspartiet i Oslo støtter opp om bompengeinnkreving. Det er feil. Oslo Fremskrittsparti stemte i bystyret mot å innføre den ordningen, men man styrer altså sammen med et flertall. Man må forholde seg til flertallet i bystyret og følge opp det i et mindretallsbyråd. Jeg hørte representanten Bjørnflaten og representanten Rudihagen si i dag – og jeg har også lest pressemeldingen fra samferdselsministeren når det gjelder dette med finansiering – at man tar ansvar for veiene i dette landet. Jeg synes det er rimelig spesielt at man sier at denne regjeringen tar ansvar, når bilistene skal betale 100 pst., f.eks. som for E18 Larvik–Sandefjord i Vestfold. De sier at vi rydder opp, vi gjør noe, og vi gjennomfører, men det er jo bilistene som gjennomfører. Det er bilistene som betaler hele regningen, ikke denne regjeringen. Denne regjeringen påstår at den tar historiske løft, men disse historiske løftene er at den krever inn mer bompenger enn det den bruker av statlige midler til riksveginvesteringer. Jeg synes derfor at man i denne debatten her bør si at bilistene er de som sørger for at man kan ta en del av disse grepene. Slik er det jo også med Tromsøpakke 2. Det er bilistene som skal betale hele moroa. Denne regjeringen prøver å framstille det som om det er Regjeringen som tar grep, men det er bilistene som gjør det. Det er bilistene som tar hele regningen.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2007-02-22:
Jeg synes det er viktige ting som har kommet fram, både fra representanten Borghild Tenden og ikke minst fra statsråden. Jeg er helt enig i veldig mye av det begge har sagt, og jeg ser fram til debatten når vi kommer til St.meld. nr. 17, hvor dette med personvernet er et viktig tema. Men jeg har lyst til å trekke fram et lite eksempel i forhold til noe av det representanten Borghild Tenden var inne på. Det går på noen av de utfordringene vi vil stå overfor i tiden framover spesielt når det gjelder bompenger eller såkalte antennepunkter. Man skal altså begynne å sette opp antennepunkter langs veien, og for hver gang man kjører forbi et antennepunkt, blir dette registrert, og man får en regning i posten etterpå. Utfordringen med det er jo, hvis man strekker det veldig langt, at det neste kan være at politiet til slutt får oversendt disse registreringene fra bomselskapene, og på den måten kan de bare sende ut gebyrer i posten til bilistene fordi man har brukt for kort tid på å kjøre fra det ene antennepunktet til det andre. Det er klart at det er et ekstremtilfelle. Men de mulighetene som åpner seg her nå, er faktisk noe vi i framtiden vil være veldig bekymret over. Derfor tror jeg den debatten som kommer, er veldig viktig. Det er en debatt jeg regner med at det blir mye diskusjon om når vi kommer til St.meld. nr. 17.
Ole-Anton Teigen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-22:
Torsdag 22. februar er en gledens dag både for dem i Tromsø-området og for alle som vil prioritere satsing på miljøvennlig vegutbygging med sterkt fokus på gang- og sykkelveger, trafikksikkerhet, kollektivtrafikk og andre miljøtiltak. Rammene for samferdselssatsingen er nå mer enn doblet, fra 150 mill. kr til 366 mill. kr. Nesten all økning går til gang- og sykkelveger, miljø, kollektivtransport og trafikksikkerhet. Det skal brukes en kvart milliard kroner på dette. Vegprosjektet Langnestunnelen, som snart vil bli ferdigstilt, vil øke framkommeligheten i trafikken og dessuten ha viktige miljøeffekter. I sum er dette et godt prosjekt. I tillegg vil jeg bare slutte meg til det representanten Langeland sa i sitt innlegg. Dersom jeg får lov til å være litt personlig: Jeg har fra 23. mai i fjor vært fungerende vararepresentant, men skal i de første dagene av mars dra hjem og fortsette som småbruker og kommunal- og fylkespolitiker. Det er derfor mitt siste innlegg jeg nå holder fra denne talerstolen. Jeg må bare si at det har vært en fantastisk lærerik og spennende tid. Jeg har opplevd mer på ni måneder enn jeg har opplevd på mange år. Man sier at godt voksne menn ikke kan lære noe nytt. Det har disse månedene i hvert fall motbevist på det sterkeste. For øvrig håper jeg at så mange som mulig av oss kan reise til Tromsø og se hva vi har fått gjennom Tromsøpakke 1 og Tromsøpakke 2 med hensyn til et godt miljøprosjekt. Jeg håper også at så mange som mulig av oss kan møtes i Tromsø om 11 år for å oppleve landsdelen og noen fantastiske vinterdager sammen med verdens idrettsungdom. Noen av oss vil ha andre roller de dagene enn det vi har i dag. Vi vil ha blitt 11 år eldre, men vi skal tilrettelegge for alle, også for dem som dessverre må bruke rullator for å komme seg mellom idrettsarenaene og på kulturarrangementene i Tromsø. Takk.
Anne Marit Bjørnflaten (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Dette er en merkedag for Tromsø kommune. Etter mange års kamp viderefører vi endelig Tromsøpakke 2, noe som betyr at unger i barnehager, skolebarn, syklister og de mange som beveger seg til fots i Tromsø, nå vil få et mye bedre og sikrere trafikktilbud. Nok en gang viser den rød-grønne regjeringen at vi holder hva vi lover. Vi satser på miljø, vi satser på trafikksikkerhet. Jeg var medlem i Tromsø kommunestyre da det høsten 2003 slo ned som en bombe på rådhuset at daværende regjering, ved samferdselsminister Skogsholm fra Venstre, med et pennestrøk avviklet ordningen med Tromsøpakke 2 helt. Landets mest effektive innkrevingsordning, med administrasjonskostnader på under 1 pst, ble dermed gitt på båten. Senere fikk vi aller nådigst lov til å holde på i fire år, men med påholden penn – Langnestunnelen skulle tas først. Tromsøpakke 2, som denne gangen skulle fokusere på de myke trafikkantene, ble dermed snudd til en hardtrafikkpakke av dimensjoner. Denne stansen må først og fremst miljøpartiet Venstre ta hovedansvaret for, men det var en samlet regjering, inkludert Høyre og Kristelig Folkeparti, som stod bak. Det har vært et helt unødvendig slit å få pakken tilbake. Jeg må si at det er litt merkelig å høre på representanter fra Venstre og Kristelig Folkeparti som i debatten i dag fokuserer på den lokale oppslutningen og lokaldemokratiet i Tromsø. Hvorfor betydde ikke dette noe? Hvorfor betydde ikke Venstres og Kristelig Folkepartis lokale partifellers syn noe da de kuttet ordningen med fire år? Nå er Tromsøpakke 2 utvidet med de nødvendige fire år, og dermed sikrer vi at viktige trafikksikkerhetstiltak vil bli satt i verk. De farligste strekningene rundt barneskolene er nå i ferd med å bli utbedret, og en større utbygging av fortau, gang- og sykkelstier er i ferd med å komme i gang. Nå leverer Regjeringen. For alle oss som bor i Tromsø, som har unger der, som er glad i byen, er dette en god dag. Dessuten legger vi med dette også et enda bedre grunnlag for Tromsø-OL i 2018, hvor nettopp miljø skal stå i høysetet.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-02-22:
Når man lytter til debatten, også til det siste innlegget, fra representanten Bjørnflaten, skulle man tro at det var et være eller ikke være: Hvis man ikke vedtar å videreføre denne avgiften i Tromsø, blir det ingen infrastruktur. For meg er det direkte utpressing overfor de lokale og regionale politikerne. Alle i denne sal er tilhengere av disse tiltakene som ligger i Tromsøpakke 2. Det som er forskjellen, er at noen partier ønsker å finansiere dem gjennom den som har ansvar for å finansiere dem, nemlig staten. Det dreier seg om statlige veier. Da er det litt merkelig å høre på de representantene som kommer fra den rød-grønne regjeringen, som sier at her leverer Regjeringen. Regjeringen leverer ingenting. Det er en avgift. Det er bilistene, innbyggerne i Tromsø, som må betale. Regjeringen leverer jo ingenting. Det er veldig enkelt å si at man leverer når man tyner bilistene for enda mer penger, og så bygger. Så synes jeg det er litt merkelig når statsråden nærmest sier at hun ikke bryr seg, for dette er et lokalt initiativ. Prinsippet om bompenger blir vridd opp ned på her. Til vanlig har de som er bompengetilhengere, iallfall et prinsipp om at man skal ha etterskuddsbetaling. Her går man over til forskuddsbetaling. Det andre som vedrører staten vesentlig, er prioriteringene i Nasjonal transportplan, som også blir vridd opp ned på. Det burde Regjeringen være opptatt av, ikke minst statsråden. Det tredje er at dette er statlige veier. Det er staten, regjering og storting, som har ansvaret for dem. Når det er sagt, er det altså slik at jeg finner veldig mye positivt med prinsippet i Tromsøpakke 2. Hvis vi kunne stått her i dag og diskutert dette prinsippet for hele landet, nemlig at forurenser skal betale, at vi hadde lagt alle avgifter eventuelt på drivstoffet til alle som kjører biler i Norge, og øremerket disse avgiftene til å bygge infrastruktur, da hadde det blitt en helt annen sak. Det tror jeg hadde vært en interessant diskusjon, for da hadde det blitt riktig som representanten Langeland sa: Da hadde det blitt forurenser som betaler, ut fra hvor mye man belaster veinettet, og hvor mye man forurenser og slipper ut, men det er jo ikke det vi diskuterer her. Vi diskuterer om en del av Norges befolkning skal pålegges en ekstra avgift. Det hadde vært interessant å diskutere innføring av det prinsippet for hele landet. Da kunne vi ha kommet fram til noe. Så er det slik at gode løsninger for miljøet er knyttet til diskusjonen om å fornye bilparken vår og å få gode veier. Vi har verdens mest miljøfiendtlige veier, og vi har verdens mest miljøfiendtlige biler. Jeg ønsker mer fokusering på det også, noe som er totalt fraværende i denne debatten.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-02-22:
Årsaken til at jeg måtte be om ordet, var faktisk statsrådens frekkhet. Når regjeringsmedlemmer fra Stortingets talerstol direkte beskylder opposisjonen for å være dum, da reagerer jeg. Vi kan gjerne ta en diskusjon om historien, men Senterpartiet har gjennom flere år vekselvis sittet i regjering. Fortsatt er situasjonen slik at bare 5 pst. av stamveiene våre har akseptabel standard. Senterpartiet har en vesentlig del av ansvaret her. Fortsatt omkommer årlig mellom 200 og 300 mennesker i trafikken på norske veier fordi veistandarden er av en så dårlig karakter. Senterpartiet, som vekselvis har sittet i regjering – og har hatt samferdselsstatsråden – har en vesentlig del av dette ansvaret. Og så tillater statsråden fra Senterpartiet seg å stille på talerstolen i Stortinget i dag og kalle opposisjonen dum! Vi tar det ansvaret som er nedfelt i norsk lov, nemlig at staten skal finansiere infrastrukturen i dette landet, mens Senterpartiet flyr raskere og raskere bort fra dette ansvaret – og fra det det i sine programerklæringer har lovt velgerne. Dette synes jeg statsråden skal holde seg for god til. Hun bør nærmest beklage disse beskyldningene overfor opposisjonen. Man kan ikke gå til angrep på Stortingets største opposisjonsparti og betrakte det som mindre begavet fordi det forholder seg til norsk lov og til de lovnadene som det gav velgerne da det var valgkamp. Heldigvis er det slik – og det stoler jeg fullt og helt på – at det er velgerne ved valg, både i 2007 og i 2009, som skal avgjøre hvem som har den beste forstanden. Jeg er helt sikker på – selv om både statsråden og de andre representantene for Regjeringen gang på gang påpeker, og har som eneste argument, at dette er et lokalt initiativ – at det vil vise seg i 2007 og i 2009.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2007-02-22:
Jeg skal være kort, det gjelder dette med ansvar. Når jeg påpeker hvem som har det største ansvaret, i særdeleshet Senterpartiet, er det fordi de har sittet i posisjon i forskjellige regjeringskonstellasjoner. Resultatet er at bare 5 pst. av stamveiene våre har en akseptabel standard. Vi har et etterslep når det gjelder vedlikehold på veiene våre, på 40–50 milliarder kr. Vi har et etterslep når det gjelder investering på stamveiene våre, på 230 milliarder kr. Der ligger ansvaret. Så kan man si at med de tre forlikene vi hadde med Bondevik II, ligger noe av ansvaret på oss. Ja, vi erkjenner det. Vi var ikke noe fornøyde med Bondevik II i det hele tatt når det gjelder de forhandlingene vi hadde for å få på plass midler til samferdsel. Vi erkjenner det og har ikke noen problemer med det. Så vil jeg gjerne få lov til å peke på dette med rushtid, for Stockholm dras jo fram. Her var det massiv tilslutning fra folk flest i Sverige – 51 pst. av folk i Stockholm sentrum stemte ja, men samtlige kommuner rundt omkring stemte nei. Nå opplever vi også i London massedemonstrasjoner i gatene fra folk flest som går imot rushtidsavgift. Hvorfor? Jo, fordi den sosialt blir skjev. Det rammer dem med lavere og midlere inntekter, mens de med fete lommebøker får veien alene.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Som statsråden sa, var dette eit lokalt initiativ frå Tromsø kommune og Troms fylkeskommune. Eg synest faktisk at det er eit veldig fornuftig initiativ. Det må vere fornuftige folk der oppe. Kven som er best til å arrangere OL, som Langeland var innom, skal ikkje eg uttale meg om. Det er mange andre gode søkjarar, og det er ikkje sikkert at det er alt som den raud-grøne alliansen er like einig om. Eg synest at vi skal late det vere opp til Norges Idrettsforbund å sjå på kven som er best kvalifisert i så måte. Eg sa det var eit fornuftig initiativ. Folk der oppe er truleg pragmatiske, og dei skal vere glade for at det òg er eit fleirtal på Stortinget som ønskjer å få gjort noko, som ønskjer å få til løysingar. Det er her eg merkar eit klart skilje mellom Framstegspartiet og dei andre partia. Ja, det er riktig som Halleraker sjølv sa, at han hadde eit veldig negativt innlegg, men han er i alle fall så pragmatisk at han vil prøve å få til noko for innbyggjarane i Tromsø, og seier at dette er ei løysing som gir opning for det. Det er klart at om ein spør folk om dei vil betale skatt, eller om dei vil betale bompengar, så er svaret nærliggjande nei, omtrent som dei svara i Tønsberg, der dei har ein Framstegsparti-ordførar. Det dei meinte, var nettopp det som Per Sandberg var innom, at dei skulle få veg gjennom Tønsberg likevel. Resultatet er jo at dei sit der og ikkje har noka løysing på det. Det er jo det som hadde blitt problemet dersom Framstegspartiet hadde hatt eit fleirtal her, at da hadde ein sete utan løysing. Det viser seg likevel at Framstegspartiet òg blir tvinga til å vere med på å finne løysingar. I Oslo t.d. opnar Framstegspartiet for å vere med på ei bompengefinansiering, ei brukarfinansiering, nettopp for at alternativet er å ikkje få det til. Berre det at vi skal gjennomføre det som ligg i handlingsplanen i Norsk transportplan, ville ha kosta staten 21 milliardar kr ekstra dersom vi ikkje skulle ha hatt bompengefinansieringa. Eg seier rett ut at da hadde vi aldri greidd å kome i mål att og fått gjennomført dei prosjekta som ligg der. Eg trur at befolkninga i Troms skal vere glad for at det er eit stortingsfleirtal som prøver å finne løysingar. Så blir det hevda – og det var ei fornærming – at vi har vore litt harde med Framstegspartiets merknad, men når Framstegspartiet kjem med klare påstandar om at det er brot på profilen i veglova, og at det nærast er ei bompengeinnkrevjing utan styring, så er det klart at vi må svare på det litt i same tonen. Her er vi på trygg grunn når det gjeld tolkinga av veglova. Eg er heilt sikker på at departementet har minst like stor evne til å tolke kva moglegheiter som ligg i veglova, som det Framstegspartiet har.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Denne saka starta med at vi skulle prøve å finne ei fornuftig løysing, som eg sa i eit tidlegare innlegg, for befolkninga i Troms – for å løyse dei trafikale utfordringane og transportutfordringane dei har i det området. Det har heldigvis eit fleirtal på Stortinget slutta seg til. Framstegspartiet har nytta denne anledninga til å gjere dette til ein meir generell bompengedebatt – det er greitt nok, det – og det blir òg ein debatt om vegsatsing. Sidan Per Sandberg endå ein gong tek opp talet på drepne i vegtrafikken, og nærmast viser til at fleirtalet her har ansvaret for det som har skjedd, må eg prøve å nyansere dette litt. For talet på drepne i vegtrafikken no er halvparten av talet på drepne i 1970, trass i at vegtrafikken er tre-fire gonger større. Det viser at dei mange tiltaka gjennom både Statens vegvesen, politiet, Trygg Trafikk, opplæringsorganisasjonar og andre har gitt resultat. Samtidig er eg einig i at betre vegar vil føre til større sikkerheit. Det som er litt underleg, er at Framstegspartiet, då dei hadde sjansen, moglegheita, ikkje gjorde noko meir på dette området. Ser ein på dei tre siste budsjettforlika som Framstegspartiet hadde med Bondevik-regjeringa, greidde ein totalt berre å auke med mellom 300 og 400 mill. kr til samferdselsformål. Det siste budsjettet som dei vedtok i hop med Bondevik-regjeringa i 2005, var på ca. 5,5 mill. kr til veginvesteringar. Går ein attende til 1991, leverte Kjell Opseth eit samferdselsbudsjett på mellom 7 og 8 milliardar kr til veginvesteringar – berre for å samanlikne med kva Framstegspartiet har greidd å få til. Når det gjeld trafikksikkerheit, bør altså ikkje Framstegspartiet vere for kjepphøge. Dei bør vere litt meir audmjuke. Dei har når alt kjem til alt, mange gonger tatt til orde for høgare fartsgrenser, dei er imot prikkbelastning, og dei har ein liberal ruspolitikk, som kanskje i neste omgang òg kan føre til fleire trafikkulykker. No sist sa dei klart frå at dei var imot gjennomsnittsmåling av fart. Dette er iallfall ikkje med på å auke trafikksikkerheita.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Det skal bli spennande å sjå om Framstegspartiet kjem i ein fleirtalskonstellasjon med Høgre i neste periode. Da trur eg at dei må vere like pragmatiske som Framstegspartiet er i Byrådet i Oslo, dersom ein skal få til løysinger for dette landet. Dersom det er tida for å rydde opp og vere etterretteleg, er jo det faktiske forholdet at Framstegspartiet stod bak tre av dei fire budsjetta som var i perioden – rett nok var det, som Siv Jensen sa, i ein pressa situasjon for å redde regjeringa. Det er eg einig i. Arbeidarpartiet inngjekk eitt forlik. Det står vi ved, men samtidig sa jo Framstegspartiet da perioden starta, at dei var ein del av det parlamentariske grunnlaget. Hagen tvinga faktisk fram eit vedtak her i salen om at Framstegspartiet skulle vere ein del av det parlamentariske grunnlaget. Det kan dei ikkje rømme unna. Så til Arne Sortevik, for han òg var litt uetterretteleg og påstod at eg hadde prata om prosjektfinansiering før valet og i valkampen. Det er heller ikkje riktig. Når det gjeld prosjektfinansieringa, møtte ein fyrst på det i Soria Moria, og så har eg jobba det eg har kunna for å få rasjonell framdrift på prosjekt, og det står vi på enno.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Eg er veldig glad for at spørsmålet om personvern blir teke opp. Det er viktig å rette fokus mot det. Eg er heilt einig med saksordføraren i at personvern er eit viktig spørsmål. Derfor er det nødvendig at vi stadig diskuterer og veg opp mot kvarandre dei ulike omsyna som ein må ta her – t.d. den enkelte sin rett til å handle og bevege seg fritt, som ein sjølv vil, mot samfunnet sitt behov for å føre ein viss kontroll og straffeforfølgje enkelte personar. Skal samfunnet ta det for gitt at enkeltindividet følgjer lova berre fordi det er ei lov, eller skal ein føre kontroll med at det skjer? Alle som har prøvd å følgje fartsgrensa konsekvent på norske vegar, har opplevd å bli forbikøyrd og blinka på. Kontroll er dessverre nødvendig. Skal vi kontrollere, må vi også tolerere at nokre lovlydige borgarar blir kontrollerte. Det er viktig at vi har tillit til den enkelte. Men held vi transport på veg opp mot eksempelvis fly, har vi ein enorm fridom på vegen. Ein kan setje seg i bil utan å melde frå eller registrere namnet, slik ein i praksis må gjere på fly. Som sagt er dette viktige debattar, men eg spør meg om dette kanskje ville høve betre som ein interpellasjon enn som eit Dokument nr. 8-forslag. Som saksordføraren òg var innom, står komiteen overfor fleire saker i nær framtid, der vi skal diskutere personvern – m.a. i samband med St.meld. nr. 17, Eit informasjonssamfunn for alle, og samtykke om EU-direktivet om eletronikk – E F Collection, EFC. St.meld. nr. 17 varslar òg at ein vil setje ned ein personvernkommisjon. Det er gledeleg at dette er noko Regjeringa no tek på alvor. Vi er òg nøgde med at statsråden i sitt brev til komiteen varslar at ho vil sjå nærare på problema med elektroniske brikker som ikkje gir anonymitet, og problema med ATK som tek bilde av uskyldige ved såkalla gjennomsnittsmåling. Der meiner vi at vi har funne ei god løysing i og med at desse bileta berre skal lagrast i få sekund, men det er greitt at vi får ein gjennomgang òg av det. Det er mange personvernutfordringar i samferdselssektoren, men desse er ikkje heilt unike, så vi støttar opp om forslaget i St.meld. nr. 17 om ein kommisjon som ser alle sektorar i samfunnet i samanheng.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-02-22:
Jeg har sittet og fulgt denne debatten. Jeg fikk behov for å delta rett og slett fordi jeg synes at stortingsrepresentanter og statsråder bør være etterrettelige når de deltar i en politisk debatt. Og så mye uetterrettelig som er sagt fra denne talerstolen i denne debatten, har jeg sjelden hørt. For det første var ikke Fremskrittspartiet noe støtteparti for Bondevik II-regjeringen. Bondevik II-regjeringen gjorde det krystallklart at den var en uavhengig regjering som ville samarbeide med alle de daværende opposisjonspartier i Stortinget – og det vekslet mellom Arbeiderpartiet, SV og Fremskrittspartiet, alt ettersom sakene som ble behandlet. Det var sågar slik at Arbeiderpartiet inngikk budsjettforlik med den daværende Bondevik-regjeringen, i tillegg til at Fremskrittspartiet gjorde det. Så snakker man om disse fantastiske lokale løsningene og de lokale initiativene som kommer i samferdselsspørsmål. Jeg synes at de rød-grønne, som går i spissen for denne type brukerfinansierte veiprosjekter, nå bør erkjenne hva det er som egentlig er tilfellet. Det som er tilfellet, er at de aller fleste kommunestyrer og fylkesting rundt omkring i dette landet er kommet i en helt ufrivillig tvangssituasjon, fordi staten ikke tar sitt ansvar, fordi staten ikke bevilger tilstrekkelig med penger. Og fordi man har et ansvar for å sørge for at veistandarden i kommunene holder en noenlunde akseptabel standard, er det altså ingen grense for hva slags lokal kreativitet som kommer. Nå hørte jeg på innlegget til Torstein Rudihagen. Alle de tiltakene som Rudihagen ramset opp, er jo en direkte konsekvens av en svært elendig veistandard i Norge. Det er nettopp fordi vi har dårlig veistandard at man har kommet med massevis av virkemidler og tiltak for å sikre trafikantene bedre – tiltak som ville vært helt unødvendige hvis veistandarden var bedre, og hvis staten gjennom de siste 20, 30, 40, 50 årene hadde tatt sitt ansvar som veibygger istedenfor å løfte dette ansvaret over på bilistene og brukerne. Ønsker man et brukerfinansiert trafikksystem, får man rendyrke det. Man kan ikke kreve inn avgifter i bøtter og spann fra brukerne for deretter å øke brukerfinansieringen gjennom både bompengefinansiering og nå – gjennom statsrådens nye initiativ overfor mange av de store byene – rushtidsavgift. Jeg synes statsråden skal redegjøre for hvorfor hun nå går ut og nærmest gir uttrykk for at det er dårlig gjort av mange av de store byene hvis de ikke innfører en rushtidsavgift – på toppen av allerede massevis av brukerfinansierte avgifter og ordninger som ingen brukere av veiene har bedt om å få. Jeg tror folk flest i rimelig grad vil være med på å finansiere, men alt må skje innenfor rimelighetens grenser. Her i landet betaler vi mye mer enn vi er i nærheten av å få tilbake. Og det er der denne debatten bør være. Da synes jeg også de rød-grønne partiene skal være ærlige nok til å si at de ikke vil bruke statlige penger på det; brukerne får betale.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2007-02-22:
Statsråden må gjerne forsøke å bortforklare effekten av veiprising eller rushtidsavgift. Faktum er at noen vil bli rammet av det, og det er de som ikke har noen alternativer til fleksibilitet, som ikke kan reise senere eller tidligere på jobben, og som er helt avhengige av å møte på jobb på et visst klokkeslett, gjerne når det er rushtid. Det er et stort flertall, og det er alltid dem som ender opp med å bli melkekyr, også i skattesystemet. Det er det store, brede flertallet som alltid blir melkekyr, fordi de ikke har noe alternativ. Det er et faktum. Så til budsjett. Fremskrittspartiet vedstår seg alle de saker hvor vi stemte for forslag, enten direkte fremlagt av den daværende Bondevik-regjeringen, eller reforhandlet med Fremskrittspartiet. Vi vedstår oss alt det vi gjorde, men bare noen faktaopplysninger først: Det var ikke tre budsjettforlik, det var to. Skal man gjengi historien, får man gjøre det korrekt. Det var to budsjettforlik, fordi det kom en situasjon som overhodet ikke hadde noe med budsjettet å gjøre – og det bør representantene huske. Gjennom de budsjettforlikene Fremskrittspartiet inngikk, ble det plusset betydelig på både på samferdsel, kommuneøkonomi og en del andre områder selv om det de facto har blitt sagt det motsatte av representanter under denne debatten. Det var grunnleggende forutsetninger fra Fremskrittspartiets side for å kunne støtte disse budsjettene subsidiært, som vi også gjorde. Så til samferdselsprosjekter. Fremskrittspartiet er prinsipielle motstandere av bompengefinansiering av veier, fordi vi mener det er et statlig ansvar. Men så er det også slik at man lokalt, som lokalpolitiker for Fremskrittspartiet – enten det er i Oslo eller andre steder – av og til ikke har noe valg fordi staten ikke sender de pengene, som staten har ansvar for å gjøre. I Oslo, f.eks., hvor Fremskrittspartiet og Høyre sitter i et mindretallsbyråd, påla et flertall i bystyret, som Fremskrittspartiet ikke var en del av, det sittende byråd en struktur de selv var mot. Det er et faktum. Da må man gjøre det beste ut av situasjonen, når man ikke opplever vilje fra denne sal til å ta sitt ansvar for å bedre veiene. Og så til spørsmålet om antall drepte i trafikken: Det som er et faktum, er at antall dødsulykker – uhell og hendelser i trafikken, som stadig er økende – oppstår som en direkte konsekvens av en dårlig veistandard. Det er ikke fordi Hallgeir H. Langeland personlig ønsker å ta livet av folk, men fordi vi har en dårlig veistandard, som vi er nødt til å utbedre. Alternativet til å utbedre den er alle de klattetiltakene som man er i gang med, men som aldri kommer til å rette opp det som er hovedproblemet, nemlig dårlige veier og for smale veier. Det er der stortingsflertallet burde ta sitt ansvar.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Innledningsvis vil jeg takke interpellanten for å ta opp et viktig tema, nemlig behovet for en reell samordning av transportplanleggingen og behovet for å se de ulike transportformene i sammenheng, ikke minst sett i et utslipps- og miljøperspektiv. Vi har de siste årene samlet transportplanleggingen i én plan, Nasjonal transportplan. Nasjonal transportplan er ett dokument, men med sektorvise planer for de fire transportformene, jernbane, vei, fly og båt. Planen har hittil inneholdt lite eller ingen samordnet transportplanlegging på tvers av sektorene. Behovet for en samlet og overgripende transportplanlegging er viktig av flere grunner. En tverrpolitisk målsetting har lenge vært å få mer godstransport på båt og jernbane for å sikre gode transportvilkår for næringslivet og for å bedre framkommeligheten på veiene. Vegdirektøren kalte dette et munnhell ved en anledning, fordi det lenge har vært en politisk målsetting, men vi har ikke fått det til. Jeg tror ikke det bare står på politisk vilje, men også på et godt plangrunnlag som viser hvordan vi kan få det til. Behovet for en samordnet transportplanlegging er også viktig når det nå skal utarbeides sektorvise klimaplaner, som skal peke på utfordringene innenfor hver sektor og tiltak for å få ned klimagassutslippene. I dette arbeidet bør vi se transportsektoren under ett og se på hvilke tiltak vi kan sette i verk for å få ned klimagassutslippene samlet sett for transportsektoren. Nå er arbeidet med rullering av Nasjonal transportplan kommet langt allerede, og den utarbeides, som vi har fått høre, stort sett etter samme lest som før, og med Vegdirektoratet som den samordnende instans. Det bør etter min mening bli den siste nasjonale transportplan som utarbeides sektorvis. Fram mot at den neste planen skal utarbeides, bør det vurderes en annen organisering av dette arbeidet. Her på Stortinget har vi én transportkomite med ansvar for hele transportsektoren. Det bør etter min mening vurderes om kanskje denne organiseringen også bør gjenspeiles i forhold til direktorat- og departementsstrukturen. Jeg støtter interpellantens påpekning av behovet for et tydelig miljø- og samordningsperspektiv i Nasjonal transportplan, og mener en samordnet transportsektor vil gi en mer helhetlig transportplanlegging som ser transportformene i sammenheng, og som kan sikre bedre framkommelighet for folk flest, en god logistikk for godstransport og en god trafikkavvikling samlet sett for landet og til og fra utlandet. I tillegg vil en helhetlig tilnærming til klimautfordringene for transportsektoren gjøre at vi samlet sett kan få ned klimagassutslippene for denne sektoren.
Petter Løvik (Høyre), 2007-02-22:
Det er ein svært viktig debatt som representanten Halleraker legg opp til her. Eg vil spesielt kommentere nokre sider ved samordningsdelen i det som interpellanten er inne på. Vi er komne eit stykke. Vi hadde tidlegare fire forskjellige sektorplanar som Stortinget behandla kvar for seg. No har vi i to omgangar prøvt å behandle Nasjonal transportplan samla. Første gongen var det lite samordning, andre gongen var det ein god del betre, og håpet er at vi no framover skal få til ei endå betre samordning, og, som representanten Sandberg var inne på, at vi klarer å finne eit avgjerdsgrunnlag som vi er rimeleg einige om. Det som eg trur er viktig å få fram, er desse meir overordna, samordnande linjene. Kva er det som reelt sett kan gjerast? Kva er verknadene? Kva er prisen i form av ressursar og andre sider ved dette? For å ta eit eksempel: Vi veit at flytrafikken aukar veldig sterkt. Som interpellanten var inne på: Kan vi f.eks. unngå eller få utsett den ubehagelege avgjerda om ei eventuell tredje rullebane på Gardermoen ved å satse på hastigheitstog? Eit anna spørsmål er: Kva er reelt når det gjeld å få godstransport over frå land til sjø? Det er svært mange som snakkar om dette, men kva er reelt? Og ikkje minst: Kva tiltak er det som må til for at ein skal få til denne overgangen? Eit anna problem som samferdselspolitikarar og andre ofte råkar borti, er spørsmålet: Korleis kan vi mest mogleg spare menneskeliv og liding på sikkerheitssektoren? Kvar får vi mest igjen for kvar million vi set inn i sikkerheitstiltak på tvers av sektorgrensene – om det er veg, om det er bane, om det er luft eller om det er sjø? Desse tinga er svært viktige, men vi som har vore med på fleire av desse debattane, veit at det er slik som statsråden sjølv sa: Det druknar ofte i dei konkrete løyvingane, dei konkrete prioriteringane, for det er trass i alt det som viser igjen ute i det enkelte fylket og ute på den enkelte vegstrekninga, jernbanestrekninga eller flyplassen. Eg trur at vi er nøydde til – ikkje denne gongen kanskje, men i framtida – å få ein todelt prosess i Nasjonal transportplan. Eg trur at skal vi få drøfta desse viktige prinsipielle tinga utan å hengje oss opp i konkrete stadnamn og kronebeløp, så er vi nøydde til å få ein nasjonal transportplan i to omgangar: ein omgang der vi får diskutert desse sidene – dei som eg nemnde, dei som statsråden og interpellanten og fleire har nemnt – litt prinsipielt, utan at vi tek stilling til dei konkrete løyvingane og dei konkrete strekningane, og ein omgang der vi på bakgrunn av dette får diskutert ein handlingsplan. Både interpellanten og statsråden har vore inne på dette, og om vi ikkje klarer det i denne omgangen, trur eg det må vere ei målsetjing at vi kjem inn på dette. Viss ikkje blir vi, slik vi alltid ser, mest interesserte i det nære – den enkelte løyvinga og den enkelte vegen. Så dette er ei lita oppfordring til arbeidet vidare i ein veldig viktig debatt.
Saera Khan (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Tusen takk for et veldig opplysende og informativt svar. Jeg har jo registrert at statsråden er veldig opptatt av at den norske skolen er altfor feminin. Det går altså an å gjøre den mer fargerik – bare så det er sagt. Jeg er veldig fornøyd med det statsråden kom med. Jeg synes det er kjempelovende at man jobber med stipendordninger, og at man har strategiplaner for å motivere flere med minoritetsbakgrunn til å velge alternative studieretninger enn det de tradisjonelt sett velger i dag. Så har jeg lyst til å utfordre statsråden på en tanke og spørre om statsråden har gjort seg noen refleksjoner rundt én ting. En ting er jo at vi burde få flere med minoritetsbakgrunn til å gjøre andre ting enn bare å kjøre buss, trikk og taxi og å være leger eller medisinstudenter. Et av målene med denne interpellasjonen er å markere at det er viktig at vi har folk med minoritetsbakgrunn jevnt over i alle samfunnslag i Norge. Det er en prinsippsak, en viktig sak i seg selv. Men så har jeg et spørsmål, og det er: Tror statsråden at f.eks. en tamilsk-norsk lærer vil gi en god signaleffekt til tante Gunda fra Frogner, som trenger å vite at hennes nevø, som nesten aldri har vært borti noen minoriteter, blir godt ivaretatt av en dyktig voksen, uavhengig av hvor denne voksenpersonen kommer fra? Det er vel kanskje ikke så dumt at storbyene i Norge får politimenn og -kvinner i alle farger, som sørger for sivil trygghet, når nesten det eneste vi hører om minoritetsungdommer i avisene, er at de er gjengkriminelle og barneranere. Jeg drømmer jo om at vi i Oslo får gater som i London, hvor vi har muslimske kvinner som bærer hijab, som er politikvinner, for det er en realitet i London i dag. Vi vet at veldig mange eldre etnisk norske kvinner blir redde og tar et ekstra tak rundt vesken sin når de ser unge gutter med minoritetsbakgrunn. Det å ha slike tiltak vil bety mye mer enn alle de antirasistiske kampanjene og demonstrasjonene som holdes årlig, og de informasjonskampanjene som vi politikere vedtar her på Stortinget. Så vil jeg nevne Gran skole og Bjølsen skole som to gode eksempler, som har tospråklige lærere, som har ført til at flere jenter deltar på svømmeundervisning, flere innvandrerbarn kommer seg på leirskole, og hvor man driver oppsøkende virksomhet i hjemmene for at foreldre skal delta på foreldremøter. Det er to skoler som andre skoler i Norge burde lære mer av.
Saera Khan (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Jeg er kjempeglad for at så mange har deltatt i denne debatten. Det gir grunn til optimisme. Jeg håper virkelig at man bruker rådgivningstjenesten og har kampanjer, strategiplaner og stipendordninger så man kan jobbe målrettet for å øke rekrutteringen av minoritetsungdom til sosialfaglige linjer, Politihøgskolen og lærerskolen spesielt. Jeg lurer på om statsråden kunne tenke seg å hente erfaringer fra utlandet på dette. Vi vet at mange andre europeiske land som har erfaring med inkludering og integrering gjennom flere generasjoner, har tatt tak i dette og gjort noe med det. Tyskland og England kan nevnes som gode eksempler på det. Og vil statsråden inkludere minoritetsorganisasjonene og minoritetsmiljøene for å få flere av deres ungdommer til å velge denne type yrker? I det hele tatt tror jeg denne debatten handler om én ting, og det er å gjenreise autoriteten til lærerne, gjenreise autoriteten til politimannen og gjenreise autoriteten til barnevernsarbeideren, rett og slett gi anerkjennelse og honnør til dem som gjør en utrolig viktig jobb med tanke på den oppdragende effekt de har på våre framtidige generasjoner i det flerkulturelle Norge. Takk til alle som har deltatt i debatten!
Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-22:
La meg også takke for en god debatt om et veldig viktig tema. Og la meg ta representanten Khan på ordet. Ja, jeg synes det var en veldig god idé. Jeg skal sørge for å invitere minoritetsspråklige organisasjoner til departementet, slik at vi kan gå gjennom hvordan vi sammen kan lage flere rollemodeller for disse viktige yrkene, som representanten har tatt opp. Den utfordringen tar jeg på strak arm. Det skal vi sørge for. Språk åpner dører i sin alminnelighet. Det å beherske språk, det å beherske norsk er selve nøkkelen også til dette. Det betyr at mange ting må gjøres når ungdommene kommer lenger ut i aldersløpet, selvfølgelig. Men blant dem som har vært her mer enn to generasjoner, velger nå flere med ikke-vestlig bakgrunn høyere utdanning enn det vanlige norske ungdommer gjør. Det viser jo at det er all mulig grunn til å være optimistisk for framtiden. Det er mange ting som vi har gjort, og som andre har gjort, som har gitt resultat, så vi må også se at det finnes positive trekk i dette. Den satsingen vi nå gjør gjennom stortingsmeldingen, ikke minst når det gjelder språk, er veldig avgjørende for at vi skal lykkes i framtiden. Det er klart at når flere ungdommer behersker norsk, vil det også være mange andre veier til utdanning som ligger åpne. Ikke minst vil jeg tro at læreryrket kan framstå som mer naturlig å velge for flere. I stortingsmeldingen, som har vært omtalt av mange, og i strategiplanen har vi mange ulike tiltak som egentlig dreier seg om akkurat dette: hvordan ungdommene skal beherske det norske samfunn gjennom språk for at de skal ha alle disse valgmulighetene som ligger åpne. Jeg tror at denne debatten i så måte har vært et godt bidrag. Mange ideer er luftet, mange tanker er luftet, der vi har en felles horisont for at flere barn skal mestre og lykkes både i skolen og i livet. Ikke minst må vi ha flere rollemodeller i de yrkene der vi i dag ikke har så mange med minoritetsspråklig bakgrunn som vi gjerne skulle ønske. Her er nevnt politi, førskolelærer og lærer, men det kan også være andre – ta et yrke som journalist, et yrke som nyhetsoppleser på tv, et yrke som skuespiller, et hvilket som helst yrke som kan være et ansikt mot ungdom, ikke bare et ansikt mot minoritetsspråklig ungdom, men et ansikt mot norsk ungdom. Veldig mye av dette dreier seg dypest sett om en avmystifisering av noe som ligger litt i oss. Det viser bare at alle ungdommer er vanlige ungdommer, som kan bli hva som helst hvis mulighetene legges til rette for det. Det blir en vekselvirkning mellom oss som myndighet og de mange der ute, som må være en viktig bit av dette. Derfor synes jeg at Saera Khans forslag om et møte med minoritetsspråklige organisasjoner for å gå gjennom dette og utdanning til yrker som lærer, førskolelærer, politi osv. kan være en vei å gå. Hvis vi fra departementet kan bidra til at flere ser de mulighetene som ligger i lærerutdanningen, er det et lite og godt bidrag i riktig retning.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
I Soria Moria-erklæringen er det fastslått at Forsvarets tilstedeværelse, suverenitetshevdelse og myndighetsutøvelse i nordområdene skal styrkes. Erklæringen inkluderer også Forsvarets bidrag til god beredskap mot miljøkriser, evne til overvåkning, ressurskontroll og beredskap. I saken om de nye og endrede investeringsprosjektene i Forsvaret inngår nye lokaler for redningshelikoptertjenesten ved Bodø hovedflystasjon og økning av kostnadsrammen for utskifting av vinger på P-3 Orion maritime overvåkingsfly. Begge er elementer i Regjeringens økte satsing i nordområdene. Viktig i denne sammenheng er for det første at redningshelikoptertjenesten ved Bodø hovedflystasjon får forsvarlige lokaler. På den måten er vi med på å sikre en best mulig redningshelikoptertjeneste også for de nordlige landsdeler for framtiden. For det andre ser vi viktigheten av å gjennomføre utskiftninger av vinger på Orion-flyene alene, til tross for økt kostnadsramme, på grunn av at et samarbeid med Canada om dette synes mer usikkert. Maritime overvåkingsfly er viktige i forhold til overvåking av nordområdene. Som vi ble gjort kjent med sist vi behandlet saken, ville Norge risikere å stå med en redusert flybåren maritim overvåkingskapasitet fra omkring 2008, og uten en slik kapasitet fra 2016 hvis vi ikke foretar et vingeskifte på flyene. Jeg er derfor glad for at en samlet komite er enig i og opptatt av at vår Orion-kapasitet skal være operativ og derfor støtter prosjektet og Regjeringens forslag om å øke kostnadsrammen for utskifting av vinger på Orion-flyene. Dette vil gi flyene en levetid fram mot omkring 2030. Regjeringens tiltredelseserklæring legger vekt på nordområdene som Norges viktigste strategiske satsingsområde i årene som kommer. For å ivareta Norges interesser og hevde vår suverenitet er effektiv overvåking av de aktuelle områdene nødvendig. Jeg er stolt av at vår regjering viser dette i praksis.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2007-02-22:
Forsvarets Orion-fly har vært omtalt gjennom flere år i forbindelse med nødvendig oppgradering. Det har også vært tilfellet for Forsvarets Hercules C-130. Når det gjelder begge disse flytypene, har Forsvaret via Forsvarsdepartementet kommet med forsikringer til Stortinget om at disse flyene har vært i en tilstand som ville garantere operasjonell kapasitet i en årrekke framover. Forslag fra Fremskrittspartiet om å iverksette en anskaffelsesprosess for nye transportfly og overvåkingsfly har blitt nedstemt og nærmest latterliggjort fra Forsvarets ledelses side med den begrunnelse at vi har tilstrekkelig kapasitet i den flyparken vi har i dag. Nå har derimot virkeligheten også innhentet Forsvarets ledelse og Forsvarsdepartementet, og vi ser nå resultatet: manglende kapasiteter og høye kostnader. Fremskrittspartiet håper nå at Regjeringen innser at dagens Orion-flåte er moden for en utskifting, og at Regjeringen så snart som mulig iverksetter en anskaffelsesprosess for tilsvarende kapasitet. Jeg kan også nevne våre kampfly, dvs. F-16, som også må og skal skiftes ut. Totalt sett er flyvåpenet i en situasjon hvor utstyret er gammelt – ja, svært gammelt – mens oppgavene står i kø. Her må noe gjøres, og da er det ikke nok bare å skifte vinger.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2007-02-22:
Jeg er veldig glad for at en samlet komite gir sin tilslutning til forslagene i proposisjonen, som dreier seg om å skape bedre forhold for redningshelikoptertjenesten i Bodø og å utvide kostnadsrammen for utskifting av vinger på P-3 Orion. Det er jo slik at P-3 Orion-flyene er en av de viktigste overvåkningskapasitetene vi har i nordområdene i dag, og også da i Forsvaret. Med sine operative kapasiteter og enorme rekkevidde vil det fortsatt gå mange år før disse flyene eventuelt kan erstattes med andre kapasiteter. Bakgrunnen for at Regjeringen har anbefalt å øke rammen er, som det også er blitt sagt, at andre nasjoner som hadde tenkt å være sammen med oss om dette arbeidet, nå har trukket seg. Den økte rammen som komiteen har sluttet seg til, vil gi flyene en strukturell levetid fram mot 2030. Når det gjelder Regjeringens satsing på nordområdene, er denne også konkretisert i budsjettet for 2007 gjennom en betydelig økt operativ virksomhet både innenfor sjø-, luft- og landstyrkene. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet i tillegg ønsker en plan for anskaffelse av nye maritime overvåkningsfly. I den anledning ønsker jeg å informere om at det pr. i dag ikke er nye plattformer på markedet som har den samlede kapasiteten som dagens maritime overvåkningsfly har. USA har riktignok startet et program for å utvikle en mer moderne kapasitet, men denne ser ut til å være operativ tidligst rundt 2020. Ellers ønsker jeg også å si til representanten Bredvold at jeg har forståelse for bekymring for flyene. Det er viktige kapasiteter. Når det gjelder transportflykapasiteten, har det jo vist seg at man burde ha startet en prosess tidligere. Men det tar vi nå konsekvensen av og vil komme tilbake til det når vi er kommet noe lenger.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-02-22:
Som det er blitt sagt her, er vi jo alle einige om dette. Men det kan verke som om Framstegspartiet ikkje er heilt klar over kva dei har vore med på. Det vi faktisk gjer i Stortinget i dag, er å få til ei god og varig løysing når det gjeld nordområda og overvakingsfly. Men så ser ein frå Framstegspartiet si side eit behov for å gå enda lenger – utover 2030. For all del skal eg innrømme at ein må planleggje for ei lang tid, men det vi veit i dag, er jo at allereie i 2030 kan ny teknologi ha teke over. Det er ikkje sikkert at vi eingong har behov for overvakingsfly frå 2030 og utover. Dette er ei varig løysing, og det er ei god løysing. Derfor blir den merknaden som kjem frå Framstegspartiet, litt underleg. Det vi elles bør ta inn over oss her i salen, er kvifor vi plutseleg får ei ekstrarekning på 179 mill. kr når det gjeld fly. Er vi flinke nok til å rekne, og er vi gode nok her i salen til å følgje opp dei investeringane som blir gjorde, slik at investeringane ikkje unødig går ut over den balansen vi vil ha i Forsvaret, og slik at ein også har pengar til drift? Der må vi berre bli enda flinkare og hushaldere med dei pengane som vi har å råde med. No vil vi jo få god hjelp av Forsvarsstudien 2007, FS07, og sjølvsagt også av det utvalet som jobbar med dette. Men vi her i salen har eit stort ansvar når det gjeld å sørgje for at vi klarer å hushaldere, at ein klarer den daglege drifta samtidig som ein har eit investeringsprogram som også står i forhold til det. Men det eine må ikkje gå ut over det andre. I dag får vi levetidsforlenging av Orion-flya. Det er eit veldig godt bidrag til den balansen som Forsvaret så sårt treng.
Per-Willy Amundsen (Fremskrittspartiet), 2007-03-27:
Først er det interessant å legge merke til at vi i hvert fall er enige om én ting, nemlig at ting må ses i sammenheng i forhold til utlendingsfeltet. Det er viktig. Jeg lyttet med stor interesse til statsråden og ordene han kom med. Jeg hørte litt tidligere på Rolf Reikvam og hans knallharde angrep – slik jeg oppfatter det – på Høyre, der han virkelig la bredsiden til og snakket om å være «uanstendig» og kom med beskrivelser som er ganske annerledes enn statsrådens. Det er litt vanskelig å skjønne at disse to partiene sitter i samme regjering, all den tid det er en vesentlig forskjell i beskrivelsen av dette forslaget. Statsråden viste jo til historie og fremtid som ankepunkt i forhold til forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet. Så spørsmålet er: Er det stor uenighet mellom SV og Arbeiderpartiet på dette punktet? I så fall: Hvordan vil det slå ut når loven kommer?