trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2013-10-22:
Det er flott at opposisjonen er så utålmodig etter å få konkrete resultater, som de selv ikke har levert. Et av områdene er helse. Helse angår oss alle, enten det gjelder vår egen sykdom når vi får den, eller når noen av våre nærmeste blir syke. Da er vi avhengig av et velfungerende helsevesen. Jeg er derfor svært glad for at statsministeren understreket i tiltredelseserklæringen at et av de viktige satsingsområdene for regjeringen er å gjennomføre et velferdsløft for eldre og syke. Mange venter i dag unødvendig lenge på utredning og behandling eller får et for dårlig omsorgstilbud i sin kommune. Venter man lenge på behandling, kan sykdom forverre seg og i verste fall ende med død i en sykehuskø. Mange lengeventende blir også sykmeldte og faller ut av arbeidslivet. Dette skaper utrygghet og fører til unødvendig lidelse for den enkelte og også familien. Det er viktig at vi har tillit til det offentlige helsevesenet. Regjeringen vil derfor at staten skal ta et større ansvar for en raskere utbygging av kapasiteten i eldreomsorgen. Omsorgen for eldre og pleietrengende må bygges videre ut, og styrkingen av kvalitet i tilbudet er et viktig mål. De siste årene av livet må ha et meningsfylt innhold også for eldre som rammes av demens eller andre lidelser. I regjeringsplattformen er det nedfelt at en vil fremme en nasjonal helse- og sykehusplan. En slik plan vil skape åpenhet og ikke minst forutsigbarhet i helsesektoren. Den skal inneholde definisjoner på ulike typer sykehus og struktur i spesialisthelsetjenesten og inneholde behovskartlegging av investeringsplaner og utstyrsbehov. Inntil planen er behandlet, har regjeringen bestemt at det ikke skal legges ned akutt- og fødetilbud som ikke er begrunnet med pasientsikkerhet og kvalitet. Det er gledelig at regjeringen har som mål å redusere køene i helsevesenet og å gi pasientene mer valgfrihet. Regjeringen vil innføre fritt behandlingsvalg i helsevesenet. Ordningen skal først utprøves innen psykisk helsevern og rusfeltet. Videre vil regjeringen øke kjøpet av private helsetjenester. Målet er nettopp å redusere behandlingskøer, ventetid og å styrke pasientens valgfrihet. Regjeringen vil altså sette pasienten i sentrum og ikke systemet. Mye er bra i det norske velferdssamfunnet. De fleste av oss får den hjelpen vi trenger. Likevel er det grupper som ikke fanges godt nok opp av vårt sosiale sikkerhetsnett. Pasienter med rusavhengighet eller psykiske helseutfordringer har i for mange år sittet nederst ved bordet. De må få et bedre tilbud. Det er derfor gledelig at pasienten nå settes i sentrum, og ved endring og utvikling av helsetjenestene må pårørende møte et hjelpeapparat som jobber sammen med dem om pasienten.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Sammen med utdanning, helse og arbeidsliv er bolig en av de fire pilarene i velferdspolitikken. De utgjør grunnlaget for at alle mennesker skal kunne ha frihet og mulighet til å skape seg et godt liv. Derfor er det en viktig politisk oppgave for Arbeiderpartiet å legge til rette for at det bygges flere og gode boliger. De siste årene har den rød-grønne regjeringen økt bostøtten, gitt startlån til flere ungdommer og andre som sliter på boligmarkedet, lånerammene til Husbanken er økt gjentatte ganger, og det bygges flere kommunale boliger. Men vi har fremdeles utfordringer knyttet til høye boligpriser og mangel på boliger. For Arbeiderpartiet er det utfordringer som ikke kan løses av markedet alene – vi trenger en aktiv politikk. Så til regjeringserklæringen. La meg først si at det er positivt at den nye regjeringen ønsker å videreføre de rød-grønnes initiativ og arbeid med å forenkle byggesaksbehandlingen. Det er bra, og jeg ser fram til samarbeid på et viktig felt. Så registrerer jeg at de blå-blå har vannet ut ambisjonene på boligområdet siden valgkampen. En uke før valget stilte alle de borgerlige partiene seg opp utenfor Stortinget med et samlet krav om å redusere bankenes egenkapitalkrav. Det var et av de mest konkrete løftene til ungdom fra de borgerlige partiene. Så kom valget, og løftet forsvant i det blå. Statsråd Sanner slo etter valget fast med stor selvfølgelighet at regjeringen ikke vil overprøve Finanstilsynet. Men hvis dette er så åpenbart, hvorfor i all verden lovet man velgerne noe helt annet i valgkampen? Jeg konstaterer at byggenæringen i sin pressemelding etter valget hadde rett da de skrev at dette er et «løftebrudd før tiltredelse». Men la oss håpe det er litt mer gjennomføringskraft når det gjelder studentboliger. Jeg er stolt over at den rød-grønne regjeringen rettet opp i høyresidens studentboligkutt og satte i gang en massiv satsing på studentboliger da vi tok over i 2005. Neste år foreslår vi 1 400 nye studentboliger. For Arbeiderpartiet er ambisjonen at vi skal opp i 3 000 i året. Det er viktig for landets studenter, men det er også et viktig bidrag for å lette trykket på boligmarkedet. Jeg registrerer at høyresidens løfte om 2 000 nye studentboliger i året er redusert til et løfte om flere studentboliger i erklæringen. Jeg er litt usikker på hva det er flere enn, men vi ser fram til konkretiseringen. Så velger jeg å være optimist. Jeg ser med stor forventning fram til den nye regjeringens budsjettforslag. Arbeiderpartiet skal være utålmodig på vegne av landets studenter – det fortjener de.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-10-22:
Som det er blitt sagt av fleire under debatten her i dag, er resultatet etter valet eit historisk stort borgarleg fleirtal eit historisk val som også har ført Framstegspartiet inn i regjeringskontora, og trass i ein liten mediestorm rundt nokre av statsrådane på bakgrunn av tidlegare utsegner i opposisjon, vil nok framtida vise at nettopp desse statsrådane vil vise seg å vere både handlingskraftige og framtidsretta. Dette står i motsetning til den raud-grøne regjeringa, som sat med hendene i fanget i mange saker, også når det gjeld avklaring av traséval for ferjefritt E39 i Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal, som fjordkryssingar i Nordfjord, over Sulafjorden, Romsdalsfjorden og Halsafjorden – trass i brei politisk einigheit om følgjande trasear: Indre trasé under Utvikfjellet via Stryn og vidare inn på Kvivsvegen mot Volda, konsept K10, Hafast, Hareid fastlandssamband frå Hareid mot Ålesund, konsept K3, Møreaksen, undersjøisk tunnel under Romsdalsfjorden via Tautra mot Molde, konsept K3, Halsafjorden, flytebru, alternativt K2, som er undersjøisk tunnel. Det er meir enn eitt år sidan vi blei lova ei avklaring frå departementet, og handlingslamminga har ført avgjerda over til ei ny regjering. Eg føler meg trygg på at det blir betre handtert no, når det handlar om å bruke tida til vidare planlegging, ikkje venting på ei avgjerd som aldri kjem. Så nokre ord om fornybarsatsing. Som dei fleste er kjente med, er det etablert ein felles sertifikatmarknad mellom Noreg og Sverige for å få på plass meir fornybar, rein straumproduksjon. Denne økonomiske stimulansen til nye, gode energiprosjekt har verkeleg skote fart i utbygginga i vårt naboland. Heile sju terrawatt er det gitt tilsegn om der, mens vi her til lands har makta å få på plass om lag ein tiandedel. Dette er verkeleg alvorleg, og vi risikerer at norske straumforbrukarar betaler svenskanes kraftutbygging, mens våre utbyggjarar finn sine søknader igjen i ein endelaus byråkratkø. Dette er ikkje godt nok og må rettast opp så godt som mogleg, slik at også vi får vår fornybardel, om vi skal liggje på verdstoppen i lag med Island. Så heilt til slutt: Når eg høyrer SVs Snorre Serigstad Valens innlegg, med harselas over valvinnarane sine løysingar, gir han eit ansikt til ytringa: Folk flest veit ikkje sitt eige beste, gi meg eit nytt folk – sikkert i håp om ei betre oppslutning.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2013-10-22:
Dette er historiske dager for oss som er representanter for Fremskrittspartiet. For første gang skal vi diskutere en regjeringserklæring fra en regjering med Fremskrittspartiet som ett av de styrende partiene. Jeg ser at det allerede stilles høye forventninger til den nye regjeringen på mange områder – også i denne salen. Det er jeg glad for – ikke minst har vi selv høye krav og store forventninger til denne regjeringen. Noe av det som gleder meg aller mest med erklæringen, er regjeringens store satsing på kunnskap. En bedre skole med bedre lærere er avgjørende for at vi skal få de klokeste hodene og for å gi alle elever en mulighet til å bli så gode som de overhodet kan bli. Læreren er den enkeltfaktoren som betyr mest for elevenes læring. Vi vet også at det som har aller mest og best effekt for å få gode lærere, er etter- og videreutdanning. En opptrapping av dette tiltaket – og særlig for matematikklærere – er veldig positivt og gledelig. Mye har blitt bedre i norsk skole, men veldig mye kan bli mye bedre. En gruppe elever som ofte blir glemt i samfunnsdebatten – eller som det i alle fall snakkes lite om – er yrkesfagelevene og fag- og yrkesopplæringen. Både bedrifter og offentlig sektor vil i framtiden ha et stort behov for dyktige medarbeidere med fag- og yrkesutdanning. Statusen til disse må heves. Vi vet også at det blant disse elevene er nærmere 50 pst. «drop-out». To av de aller viktigste tiltakene mot dette, som også regjeringen har sagt at de skal jobbe med, er å yrkesrette fellesfagene enda mer samt å styrke mulighetene for at yrkesfagelevene kan veksle mellom opplæring på skole og opplæring i bedrift. Det er slik at det går en lang rød tråd gjennom Norges historie når det gjelder hva vi har livnært oss på, og hvordan vi har kunnet nyttiggjøre oss nettopp dette – fra vikingskipene som lot oss dra ut og oppleve og oppdage verden, til de klassiske fiskeriene, til mineralutvinning og gruvedrift og nå til olje- og gassvirksomhet og oppdrett av fisk. Fellesnevneren for disse er selvsagt naturressurser, men enda viktigere er kunnskap – kunnskap til å utnytte de fortrinnene vi har. Mange i samfunnsdebatten synser og mener mye om hva vi skal leve av etter oljealderen. Etter mitt syn skal vi som nasjon leve av det samme som vi har gjort de forrige hundreårene: kunnskapen. Konkurransen har imidlertid blitt større. Den globaliserte verden setter enda større krav og standarder til varene og tjenestene vi produserer – ikke minst gjør pris- og kostnadsnivået det avgjørende å være best mulig rustet for framtiden. Det blir vi med denne regjeringen. Kunnskapssamfunnet skal realiseres.
Sylvi Graham (Høyre), 2013-10-22:
Denne representanten har nå gått fra arbeids- og sosialkomiteen til utenriks- og forsvarskomiteen. Da får man fort bekreftet at det er svært mange utfordringer i verden og i Europa som ikke kjenner riksgrenser. Klima er én slik utfordring, ungdom som faller utenfor, er en annen, fattigdomsbekjempelse er en tredje. Det singler i glasshus i Stortinget i dag når Arbeiderpartiet kritiserer regjeringsplattformen for ikke å ha klima som ett av sine åtte særlige satsingsområder. For den nye regjeringen er klimautfordringene så viktig at dette området ligger som en del av verdigrunnlaget for regjeringen. I 2005 deltok jeg, som statssekretær i Bondevik II-regjeringen, i Buenos Aires på en klima- og miljøkonferanse. Det gjorde et ganske stort inntrykk på meg den gangen å høre en representant fra stillehavsøya Kiribati appellere til verdenssamfunnet om hjelp til å stoppe den utviklingen som ville føre disse mest lavtliggende øyer i forhold til havets overflate til å havne under havets overflate. I Dagsavisen mandag den 21. oktober forteller man om mannen fra Kiribati som søker om flyktningstatus på grunn av klimaendringer. Havnivået ødelegger drikkevannet hans. Representanter fra regjeringen Stoltenberg har sikkert også møtt disse øyboerne fra de små stillehavsøyene i løpet av de åtte årene de har styrt norsk klimapolitikk. Allikevel måtte de fire borgerlige partiene som danner grunnlaget for Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen, forsterke klimameldingen som kom til det norske storting i siste stortingsperiode, et klimaforlik som den nye regjeringen nå ytterligere vil forsterke. Dette får meg til å tenke på det retoriske spørsmålet som representanten Hansson fra Miljøpartiet De Grønne satte fram tidligere i dagens debatt: «Hvis ikke vi gjør det, hvem i all verden skal da gjøre det?» Derfor må jeg få gjøre meg en annen refleksjon etter noenlunde samme mal, når jeg nå trekker fram de andre grenseoverskridende utfordringene som jeg nevnte innledningsvis, nemlig ungdom som faller utenfor. Hvorfor, spør jeg, stilte ikke den rød-grønne regjeringen seg selv dette spørsmålet i løpet av disse åtte årene som har gått: Hvis ikke vi gjør det, hvem skulle da gjøre det? I Hellas er det om lag 60 pst. av ungdommene som er uten arbeid nå. I Norge er dette tallet heldigvis lavere, men ifølge SSB per januar 2013 er 38 000 unge mennesker i Norge uten arbeid, noe som var en økning på 8 000 unge personer fra januar 2012. Utviklingen gikk med andre ord i feil retning under den rød-grønne regjeringen. I feil retning gikk også tallene for antallet funksjonshemmede i arbeidslivet. Om lag 80 000 mennesker med nedsatt funksjonsevne, men med arbeidslyst, står utenfor arbeidslivet. Også det tallet har vokst under den avgåtte regjeringen. Stilte de seg noen gang spørsmålet, tro? For den rød-grønne regjeringen gjorde det jo ikke; den avskaffet ikke barnefattigdommen med et pennestrøk, og den sørget ikke for at flere med nedsatt funksjonsevne fikk jobb. Det norsket folket ved valg var ikke enige om at pilene pekte i riktig retning under regjeringen Stoltenberg.
Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2013-10-22:
Årets stortingsvalg ga et historisk sterkt flertall for Kristelig Folkeparti, Venstre, Fremskrittspartiet og Høyre. Velgerne ga et klart signal om at de ønsket nye løsninger på de utfordringene vi står overfor. Den grunnleggende utfordringen er å løfte kunnskapen i skolen. Den kreative forskeren starter sin karriere på barneskolen ved å møte utfordringer i sin skolehverdag. Det er derfor det er så viktig å ha lærere med høy kompetanse. Elever og lærere skal få utvikle sin skaperkraft i skolehverdagen. Regjeringen ønsker å satse på etter- og videreutdanning av lærere fordi gode lærere er garantisten for gode læringsarenaer, noe som også vil komme Østfold-skolene til gode. Det er viktig å bygge bro mellom høyere utdanning og grunnskole. Forskningsdagene ved Høgskolen i Østfold er en viktig møteplass for å øke interessen for realfag og helse- og sosialfag. Det er nødvendig å forankre forskningen i enkeltmenneskets hverdag. Det skal være kunnskap, evner og innsats som skal avgjøre, ikke hvem foreldrene dine er, eller hvor du kommer fra. Og vi skal anstrenge oss i fellesskap for at hvert enkelt menneske skal lykkes. Noen barn har større utfordringer enn andre. Noen er under barnevernets omsorg. Barn har klare rettigheter nedfelt i Barnekonvensjonen. Alle har behov for en familietilhørighet eller å få være del av et fellesskap. Som samfunn er det vår oppgave å gi alle barn best mulige oppvekstvilkår. Derfor er det viktig for regjeringen å styrke barnevernets kompetanse og organisering. Men vi har også en internasjonal forpliktelse – for de barna som ikke vokser opp i Norge, og som utsettes for grove krenkelser. Derfor bør det i sterkere grad stilles krav om at bistandsmidler skal fremme menneskerettigheter i mottakerlandene. Spesielt bør jenters tilgang til utdanning fremmes.
Helge Thorheim (Fremskrittspartiet), 2013-10-22:
Trafikken på våre veier har hatt en vesentlig økning over de senere årene. Dette gjelder både vanlig biltrafikk og nyttetrafikken. En stor del av økningen i nyttetrafikken er store vogntog med stor tonnasje, og her er det mye last som gradvis er overført fra bane til vei, og som dermed belaster veinettet istedenfor fortsatt å gå med bane. Den vesentlige delen av veinettet i Norge er ikke bygd for den trafikktetthet vi har, og heller ikke for den tonnasjen som dagens vogntog frakter. Dette medfører i sin tur sterk slitasje på veinettet, det utgjør en negativ miljøpåvirkning og har et sikkerhetsaspekt ved seg som er negativt. Dessverre har ikke oppgradering og utbygging av veinettet blitt utført i takt med endringer i trafikkbehovene, og det er derfor et stort etterslep både i vedlikehold og standard på det norske veinettet. En mye større del av nyttelasten i Norge bør nå flyttes fra veinettet over til sjøverts transport, slik at sjøen på nytt tar en større del av nyttetransporten. Regjeringen varsler som viktig satsingsområde en mer moderne infrastruktur, herunder vei, bane og kollektivtransport. Videre vil regjeringen stimulere til mer godstrafikk i nærskipsfarten. Dette hilses velkommen. For å nå målsettingen om overføring av gods fra land til sjø vil det være behov for noen sentrale tiltak, deriblant en opprustning av våre havner til å betjene en vesentlig større mengde skipsanløp til kai enn i dag. Dette vil gjelde bakarealer, kaifronter og håndteringsinnretninger for last, videre utdypning av farlige punkter i farledene og i havnene og bygging og opprustning av tilførselsveier til havnene for å få en best mulig logistikk for trafikken til og fra havn lokalt. Andre tiltak er å bidra til å legge rammer for at rederinæringen er konkurransedyktig, som incentiv til å satse på anskaffelse av riktig type og moderne skip, og å se samferdsel i sammenheng i større grad enn tidligere. Regjeringen har allerede gjort gode grep, bl.a. ved å flytte Kystverkets virksomhet fra tidligere Fiskeridepartementet til Samferdselsdepartementet. Dette bidrar til å se utbygging og oppgradering av vei, bane og sjø i større sammenheng enn tidligere, og en kan på en bedre måte planlegge den samlede infrastrukturen slik at de midler som anvendes på disse sektorene, kan få en optimal anvendelse med hensyn til effektiv og miljømessig god infrastruktur. Med tiltredelseserklæringen fra regjeringen Solberg er det god grunn til å anta at den norske infrastrukturen får det løft vårt land så sårt trenger for å være en konkurransedyktig nasjon i framtiden.
Siri A. Meling (Høyre), 2013-10-22:
Da den rød-grønne regjeringen overtok makten i 2005, kom den til duk og dekket bord, pilene pekte oppover, og grunnlaget var lagt for en solid vekst. Når vi nå opplever et nytt regjeringsskifte, har jeg for så vidt stor forståelse for at partiene bak den avgåtte regjeringen ønsker å fremstille situasjonen i norsk økonomi og norsk arbeidsliv på en best mulig måte. Dessverre er situasjonen at vi registrerer en økende arbeidsledighet og lave investeringer i fastlandsindustrien. Ifølge NHO-sjef Kristin Skogen Lunds uttalelser til Nationen 22. august i år må vi helt tilbake til 1970 for å finne et så lavt nivå på investeringer i Fastlands-Norge som det nivået vi har i dag. Dette er en alvorlig situasjon. Investeringene sier noe om fremtidstro, vekstmuligheter og optimisme. Fravær av investeringer i fastlandsindustrien gir da uttrykk for det motsatte, og dette må endres for å trygge arbeidsplasser og sikre velferden i Norge. Arbeidsledigheten stiger bratt. Den siste arbeidskraftundersøkelsen fra juli i år viser at arbeidsledigheten steg fra 3,3 pst. av arbeidsstyrken til 3,6 pst., og dette er langt mer enn det som var forventet i forkant. Norge har dessverre redusert sin konkurransekraft gjennom denne åtteårsperioden og har hatt sviktende produktivitetsvekst. Skal vi tro sjeføkonom Steinar Juel i Nordea, har Norge aldri tidligere hatt en så sterk forverring av konkurranseevnen som i årene etter 2005. Jeg er derfor glad for at den nye regjeringen så tydelig fastslår at et av de åtte tverrpolitiske satsingsområdene er å styrke konkurransekraften for norske arbeidsplasser. Dette er ingen liten oppgave. Blant annet er timelønnskostnadene i industrien høye og har økt fra vel 20 pst. over snittet for våre handelspartnere i EU til nær 70 pst. over. I forhold til nivået i Sverige og Danmark er norske timelønnskostnader 30–40 pst. høyere, mens det er 50–70 pst. høyere enn i Frankrike og Tyskland og to og en halv gang over nivået i Storbritannia. Vi har et høyt lønnsnivå, og skal vi være konkurransedyktige i en globalisert verden, må vi være mer produktive, mer innovative og mer kreative enn våre konkurrenter. Den nye regjeringen vil løfte konkurransekraften for næringslivet i Fastlands-Norge. Vi ønsker at det skal skapes flere trygge arbeidsplasser over hele landet. Arbeid er grunnlag for velferd både for oss som enkeltindivider og for velferdssamfunnet vårt. Jeg er glad for at regjeringen vil satse mer på forskning og etablere flere verdensledende universitetsmiljøer og ha som målsetting at Norge skal være blant de mest innovative landene i Europa.
Peter Frølich (Høyre), 2013-10-22:
Det vi har hørt i åtte år nå, er en regjering som har lovet penger, en regjering som deretter har skrytt av hvor mye penger som er brukt, en regjering som har hatt pengebruk i seg selv som et mål mer enn et middel. Som politikere har vi nok alle vært i den situasjonen at vi har klamret oss til det som jeg anser som det kanskje billigste argumentet i retorikkboken, nemlig argumentet om at vi aldri i historien har brukt mer midler på det eller det. Det er et svakt argument, for det sier ingenting om resultatene. Det er et svakt argument, fordi det villeder velgerne til å tro at ting dermed blir bedre når man bruker mer penger. Men ikke minst er det et dårlig argument fordi det er en enkel måte for politikere å løpe fra ansvaret sitt på. Et felt som kanskje mer enn noe annet illustrerer dette poenget, er justisfeltet, nærmere bestemt politiet. Til tross for grunnleggende systemsvikt i år etter år har altså medisinen vært mer penger, mer penger, mer penger. Antall bevilgede midler til politiet har økt markant, mens etterforsknings- og oppklaringsgraden har stått på stedet hvil. Direktorat/saksbehandlingsmengde har økt, men tilliten til politiet har sunket. La en ting være klart: Politiet trenger ikke bare penger, de trenger bedre ledelse. Heldigvis har Norge nå fått en regjering som ikke kan og ikke vil gjemme seg bak en foss av økte offentlige utgifter. Det kan de ikke, for på sikt vil viljen til å beskatte folk aldri kunne overgå opposisjonen på venstresiden i denne salen. Ikke vil de gjøre det heller, for denne regjeringen snakker først og fremst om resultater, ikke penger. Resultater er hva de lover, resultater er hva de vil dømmes på.
Ove Trellevik (Høyre), 2013-10-22:
Flere har i dag kommentert regjeringsplattformen – og behovet og målet for en kommunereform som regjeringspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet, men også Kristelig Folkeparti og Venstre er enige om. Som tidligere ordfører i Sund kommune i Hordaland har jeg arbeidet for et samfunn med livskraft for å knytte innbyggerne tettere sammen. Familie, skole, idrettslag, arbeidsplass og andre fellesskap er viktige arenaer for å skape denne livskraften. Engasjementet var stort både hos meg og hos andre lokalpolitikere da vi startet arbeidet med ny kommuneplan nettopp for å skape denne livskraften. Målet var at kommunen vår skulle tilby gode offentlige tjenester, og regionen skulle framstå som den mest attraktive regionen til å levere gode tjenester og å bo i og ikke minst etablere næring i. Utfordringene med Fylkesmannens skjønn lot ikke vente lenge på seg. Med svært mange innsigelser ble dette veldig, veldig krevende. Det ble en følelse av avmakt hos meg som ordfører, men også blant kommunestyrerepresentantene. Som ordfører opplevde jeg en uheldig praktisering av klageordningen, tilsynsordningen og – som nevnt nå – innsigelsesmulighetene, ivrig brukt av fylkesmannsembetet og fylkeskommunen. Erfaringen min som ordfører generelt og i denne kommuneplanprosessen gjør meg helt overbevist om at vi trenger en kommunereform. Innbyggerne i vårt flotte land fortjener et aktivt lokaldemokrati, et kompetent fagmiljø med interessante oppgaver og ansvarsområder. Dette gir robuste og bærekraftige kommuner, med god faglig kompetanse innen alle fagområder. Rekrutteringen av erfarne saksbehandlere var krevende innen mange fagfelt. Spesielt innen barnevernet, men også innen andre fagområder opplevde jeg dette. Fagmiljøene ble for små for svært mange søkere, og således ble ikke tjenestene i min kommune på et slikt nivå som både staten og innbyggerne forventer i dagens samfunn. Kommune-Norge ledes av et folkevalgt nivå og kan styre og fatte lovlige vedtak, men vi ser i dag en praksis der staten og fylkeskommunen utøver skjønn og overprøver kommunale vedtak. Det reelle selvstyret må styrkes, og i denne sammenheng er det naturlig å tenke at kommunen får et større ansvar, og at staten får et mindre ansvar. Den statlige overstyringen av kommunene må etter mitt syn reduseres til et minimum. For å få dette til må vi ha tilstrekkelig med fagkompetanse og større kommuner. Det var veldig kjekt i dag å høre kommunalminister Jan Tore Sanner og Helge André Njåstad. Jeg er helt trygg på at denne prosessen kommer til å bli styrt på en god måte.
Erik Skutle (Høyre), 2013-10-22:
Mange representanter fra forskjellige partier har fra denne talerstol i dag sitert Johan Sverdrup og konstatert at all makt nå er samlet i denne sal. Min reaksjon er at det er på høy tid. I åtte år har man sett at stadig flere beslutninger tas i lukkede rom uten at allmennheten har hatt mulighet til å følge debattene, diskusjonene og argumentene. Mye tyder på at vi nå får et langt mer vitalt storting, der beslutningsprosessene i langt større grad er åpne, og media, lokalpolitikere og velgere får synliggjort hvem som har hvilke standpunkt i saker som kommer til behandling, og får servert argumentene for hvorfor partiene mener det de mener. I tillegg får også de folkevalgte representantene i denne sal mulighet til å påvirke politikken i langt større grad enn før. Det er bra. Sånn skal et parlament fungere. Det er selvfølgelig flere årsaker til denne endringen, for det første den parlamentariske situasjonen med en mindretallsregjering, som må søke flertall i Stortinget med ett eller flere partier. Samtidig har også regjeringen gjort det klart at Stortinget uavhengig av dette vil bli møtt med langt større respekt, og at komiteenes diskusjoner og høringer i mange saker vil føre til reelle endringer i den politikken som føres. Dette er slått fast både i regjeringserklæringen, i samarbeidsavtalen med Kristelig Folkeparti og Venstre og av statsministeren fra denne talerstolen. Dette står i sterk kontrast til tidligere. Til tider har det framstått som om den avgåtte rød-grønne regjeringen har vært mest opptatt av å forsvare hvert punktum og hvert komma for enhver pris for å bevise sin egen fortreffelighet. Norge er på svært mange måter et åpent land. For eksempel kan nesten hvem som helst følge debattene i Stortinget fra galleriet. Samtidig blir denne åpenheten ganske meningsløs hvis debattene i Stortinget kun blir skinndebatter. Jeg er glad for at dette nå endrer seg, og at vi nå ser et revitalisert storting som virker for de gode løsningene uavhengig av hvilken partinål forslagsstillerne har på jakkeslaget.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2013-10-22:
Statsminister Solberg er ambisiøs på Norges vegne. Det skal en statsminister være. Ambisjoner krever gjennomføringskraft. Vi vet at dersom vi skal sikre Norges konkurransekraft i framtida, må vi føre en politikk som er langsiktig og har et generasjonsperspektiv. Det gjelder ikke minst når vi skal realisere Kunnskaps-Norge. Vi har grunn til å være takknemlig for den velstand oljesektoren har brakt oss. Samtidig er det et stort tankekors at vår økonomi er mer oljeavhengig enn noen gang etter åtte års rød-grønt styre. Vi trenger et taktskifte når det gjelder investeringer i annen industri og næringsliv. Skal vi lykkes i morgendagens samfunn, trenger vi en betydelig sterkere satsing på kompetanse og kunnskapsutvikling både i grunnskole, i videregående skole og ikke minst i høyere utdanning. I dagens utgave av regionavisen Fædrelandsvennen opplyser Helge Ødegård Hovland, som er elev- og lærlingombud i Vest-Agder fylkeskommune, at det koster samfunnet bortimot 12 mill. kr kroner når en person dropper ut av skolen og må gå på trygdeordninger gjennom en hel yrkeskarriere. Det er dyrt når vi vet at frafallet er nærmere 30 pst. – for ikke å snakke om hva det gjør med selvfølelsen til de unge som faller ut av skole og arbeidsliv. Her har vi et stort ansvar for å sørge for at flere gjennomfører. Det gir identitet, mestringsopplevelse og mulighet til å ta ansvar for eget liv. Skal vi lykkes med dette, krever det fleksibilitet i opplæringsløpet og mer fokus på individ enn på system. Skal vi sikre norsk konkurransekraft i framtida, trenger vi også en kunnskaps- og kompetansepolitikk for framtida. Vår vilje til investering i høyere utdanning og forskningssektoren er avgjørende. Der vi ikke kan konkurrere på pris på arbeidskraft, må vi konkurrere på kompetanse og teknologi. Derfor tror vi i regjeringspartiene at universitets- og høyskolesektoren vil spille en stadig viktigere rolle i å utdanne studenter med høy kompetanse til både offentlig og privat sektor. Derfor vil finansiering, struktur og kvalitet i høyere utdanning være svært viktige satsingsområder i kommende stortingsperiode. Sammen med en forsterket innsats i forskningssektoren vil det være avgjørende for å sikre verdiskapningen vår i framtida.
Ingebjørg Amanda Godskesen (Fremskrittspartiet), 2013-10-22:
Det er med ydmykhet og glede jeg står på talerstolen i dag, for første gang i posisjon, ja, for første gang i regjering. Det føles faktisk ganske annerledes når jeg vet at det er Høyre og Fremskrittspartiet som har hånden på rattet, med støtte fra Kristelig Folkeparti og Venstre – ja, ikke bare annerledes, det føles tryggere. Det siste vi gjorde i transportkomiteen i forrige periode, var å vedta den kommende NTP som skal gjelde fra 2014. Da skrøt de rød-grønne av at de hadde overoppfylt den forrige NTP-en. Ja, de var veldig oppglødd over det fordi de vel på en eller annen måte trodde på det de sa. Men de skjønte ikke at de tok feil. I kroner og øre oppfylte nok den rød-grønne regjeringen den gamle planen, men ikke i prosjekter. Mange av de prosjektene som var nedtegnet i den gamle NTP-en, ble ikke engang startet opp fordi det ikke var tatt nok hensyn til kostnadsøkninger eller prisøkninger da planene ble lagt. Dersom jeg blir lovet en bil og jeg skal få den om tre år, men bare får de pengene som bilen kostet den dagen løftene kom, får jeg ingen bil. Det kaller jeg et løftebrudd. Ikke nok penger, ingen bil. Ikke nok penger, ingen oppfylt NTP – derfor ble ikke den gamle NTP-en overoppfylt, den ble ikke engang oppfylt. Man skulle tro at den gamle regjeringen hadde tatt høyde for dette da de kom med den nye planen, men den gang ei. Ikke engang i de første årene av sin NTP og i sitt eget statsbudsjett klarte de å følge opp den NTP-en de selv har vært med på å vedta, med nok penger. På flere områder er det mangler. På vei mangler det nesten 4 pst. for å kunne oppfylle planen. For 2014 oppfylles bare 21,1 pst. av totalen for de fire neste årene, og det er ikke mye å være stolt av. Et av favorittuttrykkene til den tidligere rød-grønne regjeringen var at alt skulle «fases inn», men da visste vi at det ikke ville komme nok penger til de lovede prosjektene. Jeg er, som tidligere sagt, veldig glad for at vi har en ny regjering – en regjering som har lovet å satse på samferdsel, og som vil gjøre noe med det. Vi vil jobbe annerledes, smartere og få mer ut av hver krone, slik at det blir mer vei og mer bane. Trygge, gode veier og gode kollektivløsninger til beste for folk flest er ting vi jobber med, streber mot og som vi vil lykkes med. Hvorfor det? Jo, fordi den norske befolkningen fortjener det.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2013-10-22:
Vi er til tider vitne til en ganske så merkelig debatt her i huset. Det virker litt som om opposisjonen ikke helt har funnet sin rolle, og som om det tidvis er vanskelig å tolerere valgresultatet, som var ganske enkelt: Velgerne ga de borgerlige et historisk høyt flertall, og dermed plasserte de de rød-grønne i opposisjon. Opposisjonen bruker debatten vekselsvis til å rope ut om utallige løftebrudd som har vært begått av regjeringen i løpet av de siste fem–seks dagene, for så i neste øyeblikk å påpeke at de selv i posisjon, rett før valget, faktisk vurderte å starte arbeidet med mye av det de borgerlige mente var nødvendig. Når representanten Tove Karoline Knutsen varsler at de rød-grønne har startet arbeidet med å få ned helsekøen, står det i kontrast til hennes senere uttalelse om at det ikke finnes ledig kapasitet i helsesektoren. Det er ingen der som går rundt og sparker småstein, hevder representanten. Nei, det siste har hun sikkert rett i, uten at det har noen betydning for denne saken. De sparker ikke småstein, de er aktive i en offentlig tjenestesektor. De får bare ikke fram det aller beste i seg. Derfor er det viktig for regjeringen at vi bruker mangfold som et verktøy for å synliggjøre kvaliteten i tjenesteleveransene. Derfor er privat sektor viktig. Man kan av og til få inntrykk av at det å stå i helsekø er en sosialdemokratisk dugnad, at det er sånn at man «tar en» for nasjonen hvis man står i helsekø. Det er helt feil. Det er viktig å få ned helsekøene, og ved å få personer gjennom behandling, ved å få personer gjennom rehabilitering og ut i jobb, får man mulighet til å yte for fellesskapet. «Fellesskapet» er også et begrep som bør behandles i denne debatten. Når Snorre Valen angriper kontantstøtten og privatskolene som en fare for fellesskapstanken, har han for så vidt rett i det, men det er fordi han har en veldig smal definisjon av hva som er fellesskapet. Og den definisjonen traff faktisk ikke velgerne ved siste valg. Når en familie skal ha rett til å velge oppvekstform for sine barn, er det også fordi vi på borgerlig side ser på familien som et fellesskap. Når vi mener at det kan være positivt at en familie kan velge alternativ utdannelse for sine barn, er det i forvissning om at foreldrene kanskje vet best, og at man i det fellesskapet kan ta sånne avgjørelser til beste for sine barn og for det store fellesskapet. Like muligheter for alle forutsetter at vi erkjenner at vi alle er forskjellige, og at vi alle har forskjellig utgangspunkt. Den erkjennelsen har vært fraværende i det åtteårige rød-grønne prosjektet. Det var det velgerne ga beskjed om ved siste valg.
Sigurd Hille (Høyre), 2013-10-22:
Næringslivet i Hordaland var godt fornøyd med resultatet av stortingsvalget. Riktignok har både offentlig og privat sektor erfaringsmessig forholdt seg lojal og fornuftig til den til enhver tid sittende regjering. Foran høstens stortingsvalg var imidlertid forventningene til et politisk skifte særlig store hos store deler av privat sektor. Hvor vi enn kom i valgkampen, til små og mellomstore privateide bedrifter, var budskapet det samme: Nå må det gjøres noe med formuesskatten og arveavgiften. Utallige var eksemplene fra bedriftseierne på hvorledes formuesskatten tappet bedriftenes egenkapital når utbyttet måtte tas ut, beskattes og så erlegges som formuesskatt. Eksemplene på urettferdige og uheldige konkurranseforhold var det også mange av. Hotelleieren til ett av Hordalands fremragende familiehoteller kunne opplyse om slike konsekvenser. Formuesskatten måtte betales, mens konkurrenten, hvor hotellet var eiet av en utenlandsk hotellkjede, ikke hadde belastningen som formuesskatten medførte. Hva er så løsningen her? Man kunne selge hotellet som hadde vært i familien i generasjoner, og slippe unna problemet. Er det god moral? Å overføre eierskapet til neste generasjon er heller ikke enkelt. Arvemottaker har gjerne ikke anledning til å motta en slik gave på grunn av arveavgiften. Er det slik vi vil ha det? Da Høyre tok opp problemene med formuesskatt og arveavgift, ble dette møtt med en massiv motstand og en slags harselas fra de rød-grønne. Heldigvis avtok denne kritikken etter hvert. Ved framleggelsen av statsbudsjettet pekte den avgående regjeringen på at bunnfradraget både når det gjelder formuesskatt og arveavgift, er økt. Dette er bra, for det viser at Høyres påpekninger her har møtt forståelse etter hvert. Imidlertid er forslaget som ligger i det framlagte budsjettet, for puslete. Plattformen til den nye regjeringen fastslår at formuesskatten skal ytterligere ned, og at satsen på den gjenværende del skal senkes. Dertil kommer at arveavgiften skal fjernes helt. Næringslivet i Norge kan se fram til dette.
Mudassar Kapur (Høyre), 2013-10-22:
Jeg er glad for at Norge har fått en regjering som ser betydningen av en egen storbysatsing. Storbyene er Norge i miniatyr. I byområdene skapes det både tradisjonell næring og innovasjon innen nye næringer. Flere og flere velger å flytte til de store byene, både fra rundt i landet og rundt i verden. Også disse innbyggerne skal ønskes velkommen gjennom et godt fungerende arbeidsmarked, boligmarked, kollektivtilbud, skoler og velferdstjenester. Befolkningen i byområdene øker og forventes å øke i årene framover. Vi trenger å gjennomføre en kraftig satsing på infrastruktur i og rundt de største byene. Regjeringen vil sikre at dagens belønningsordning for kollektivtransport i de største byene baseres på objektive kriterier og dokumenterbare resultater. Det gleder meg. I 2030 vil min hjemby ha over 800 000 innbyggere. Vi vet at utdanning er en av de viktigste faktorene for både integrering og sosial mobilitet. Oslo og andre byers vekst i barne- og ungdomssegmentet medfører behov for betydelige investeringer i skolekapasitet i årene som kommer. De store byene har mye som skal til for å lykkes, men samtidig er det også i byene at vi finner de største utfordringene. Det vil alltid være noen i samfunnet som faller utenfor. Det offentlige kan ikke være alt for alle, men skal være der for dem som trenger det mest. Byene har større sosiale utfordringer, men de har også større evne til å møte utfordringene. Jeg ser derfor fram til at byene får bedre muligheter til selv å møte disse utfordringene i samarbeid med staten. I regjeringens plattform gis storbyene et vesentlig større handlingsrom gjennom økt frihet fra statlig detaljstyring. Men la oss nå ikke falle for fristelsen til å gjøre dette til en debatt om by mot land, for det er det ikke. Regjeringen er klar på sin satsing i distriktene, og Høyre kjenner distriktene godt. Over 50 pst. av landets befolkning bor i en høyrestyrt kommune. Landet bygges nedenfra. Våre lokalsamfunn er noe av det beste ved landet vårt, men byene er viktige for utviklingen av de ulike landsdelene. Flere arbeidsplasser og gode kollektivtilbud i en by skaper befolkningsvekst, skoler, boliger, arbeidsplasser og barnehager i nabodistriktene. I en storby skal det være plass til alle. Det skal være plass til den som søker jobb, og til den som vil skape sin egen. Det skal være plass til den som har flyttet til byen for å studere, men har hjertet i hjembygda, og det skal være plass til flyktningfamilien som etter hard jobbing flytter ut fra sin kommunale bolig på Sagene og realiserer boligdrømmen ved å kjøpe rekkehus i Groruddalen. I storbyen skal det være plass til alle. Det skal den nye regjeringen sørge for, og jeg ser fram til arbeidet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-02-06:
På vegne av representanten Borghild Tenden og meg sjøl har jeg den glede å fremme forslag om varig vern av havområdene utenfor Lofoten, Vesterålen og Senja.
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-02-06:
Det er vel ikke overraskende at jeg også spør om Lofoten, Vesterålen og Senja, et av de mest verdenskjente landskapene vi har når det gjelder naturressurser og levende historie. Havområdene utenfor har unike verdier, som kaldtvannskorallrev. Vi ser flokker av spekkhoggere og store sjøfuglkolonier, og verdens største gjenværende torskebestand gyter i dette området. Regjeringa har hatt såkalt kunnskapsinnhenting, og jeg mener den forsterker all den kunnskapen vi allerede hadde. Dersom ulykken skulle være ute her, ville katastrofen være total for naturen og alle de fornybare næringene i regionen. Dette kan bringe 400 arbeidsplasser til Troms og Nordland, men vi risikerer 6 000 arbeidsplasser innenfor fiskeri og reiseliv i det samme området. Jeg er enig med statsministeren på ett punkt, og det er at all kunnskap egentlig er på bordet. Vi har den kunnskapen vi trenger for å konkludere. Dette er et naturområde som er så sårbart og viktig for oss at vi burde hatt varig vern. I Venstre mener de som har vunnet kampen om førsteplassen i denne regionen, det samme. Om det er et område som i det hele tatt skal varig vernes, må det være dette området med de viktige naturressursene. Mitt spørsmål til statsministeren er: Ut fra den kunnskapen vi nå har på bordet, fins det ett område hvor statsministeren ikke kunne tenkt seg å ha oljeboring? Når vi ser at dette feltet, som er så viktig på så mange viktige naturområder og andre områder, også når det gjelder arbeidsplasser i denne regionen, ikke er viktig nok, hva er det egentlig som skal til for at det er viktig nok til å vernes da?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-02-06:
Jeg syns det er ryddig av statsministeren å presentere regjeringas politikk når han står i stortingssalen, sjøl om han står på Dagsrevyen og presenterer noe som tydeligvis ikke er regjeringas eller Arbeiderpartiets politikk, men meningene til et menig medlem på Arbeiderpartiets landsmøte – noe jeg syns er ganske underlig. Det statsministeren sier her, er at man ikke er prinsipielt mot å bore noe som helst sted. Man kunne ha gravd etter gull på Galdhøpiggen eller boret på Nordpolen – det er ingen prinsipper, bare det gjøres skrittvis og forsiktig og saksbehandles på riktig måte. Borten Moe sa at han gjerne kunne åpne Nordland VI, som Kristelig Folkeparti spurte om tidligere. SV har kalt det et standpunkt som er verre enn den konsekvensutredninga som statsministeren står for. Så spørsmålet mitt er: Mener statsministeren det er uproblematisk å bruke en konsekvensutredning som er 20 år, for å åpne et område som tidligere har vært stoppet?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-02-06:
Jeg har et spørsmål til olje- og energiministeren: «I et intervju med Avisenes Nyhetsbyrå 24. januar uttaler olje- og energiministeren: «Det er påfallende hvor mange det er som åpenbart aktivt ønsker å misforstå det jeg har sagt. Jeg blir tillagt andre meninger og intensjoner enn det jeg har». Bakgrunnen er Borten Moes uttalelser på Sandefjordseminaret: «La oss i første omgang få mer aktivitet i allerede åpnet areal i det nordøstlige Norskehavet, inklusive åpnet del av Nordland VI. Dette kan skje fra høsten av.» Hva er det statsråden føler seg misforstått på?»
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-02-06:
Venstre har stilt spørsmål når det gjelder konsekvensutredningene på Nordland VI til statsråden tidligere, og da svarte han: «Jeg finner det ikke problematisk å forholde meg til de rammene for åpning av områder …». Tidligere i spørretimen i dag sa statsministeren at det var uklokt å bruke så gamle konsekvensutredninger, litt fordi at teknologi og annet hadde endret seg. Står statsråden fortsatt på sitt, at konsekvensutredninger fra 1994 fremdeles er gode nok, og at det bare er å begynne å bore til høsten i dette området utenfor Røst? Eller er han enig med statsministeren, som sier at det er uklokt å bruke så gamle konsekvensutredninger?
Trine Skei Grande (Venstre), 2013-02-06:
Statsministeren uttalte seg ikke om at det tok litt tid å kjøre ut utstyr – at dette tar litt tid. Han sa at det er uklokt å bruke gamle konsekvensutredninger, fordi bl.a. teknologien har forandret seg. Det var et av argumentene som ble brukt. Når vi snakker om åpning, snakker vi ikke akkurat om hvor lang tid det tar å kjøre ut utstyr; vi snakker faktisk om at man åpner til høsten. Det betyr at statsråden er uenig i det svaret som statsråden ga til Venstre skriftlig, at det ikke er problematisk å forholde seg til de rammene om åpning av områder som man fikk ved utredninga i 1994.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2013-02-06:
På vegner av stortingsrepresentantane Morten Ørsal Johansen, Åge Starheim og meg sjølv har eg gleda av å fremme eit representantforslag om å styrke norsk språk i offentleg tenesteutøving.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-02-06:
Nødnummeret 110 er et nummer som vi ringer når alvoret oppstår – akutt sykdom, ulykker – og det er en tjeneste som befolkningen er helt avhengig av at fungerer godt. Det er også en tjeneste som har høy tillit i befolkningen. Nå er situasjonen den at Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap har foreslått en helt ny struktur for 110-sentralene. Det forslaget kommer samtidig som det pågår et prøveprosjekt i Drammen om et felles nødnummer. Det er altså et prosjekt som ikke er avsluttet, som enda ikke er evaluert. Det er etter min oppfatning uheldig å starte den typen omorganiseringer før man har sett alle nødetatenes behov under ett. Regjeringen har bebudet en resultatreform for politiet som skal se på strukturelle grep der. Så har regjeringen varslet en beredskapsmelding, som er utsatt. Mitt spørsmål er: Er det ikke naturlig at man ser hele den samlede beredskapen under ett, og også tar med seg evalueringen og vurderingen av prøveprosjektet i Drammen før man eventuelt går til den konklusjon å iverksette en større omorganisering av 110-sentralen? Det er også et faktum at debatten rundt AMK-sentralene skaper mye diskusjon, ikke minst i helsefaglige miljøer som er opptatt av at denne tjenesten må innby til den samme tillit i fremtiden som den gjør i dag, og det er sterke faglige innvendinger fra flere hold i helsevesenet mot konsekvensene av en mulig sammenslåing. Jeg vil gjerne be statsministeren reflektere litt rundt hva det er regjeringen nå egentlig ser for seg knyttet til disse problemstillingene, all den tid det er varslet en rekke ulike saker og samtidig iverksatt en rekke prosjekter som ser ut til å ha motstridende interesser i seg.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2013-02-06:
Det siste er jeg helt enig med statsministeren i. Der hvor det er riktig, nødvendig og naturlig å gjøre endringer, skal de komme, og gjerne så fort som overhodet mulig. Men når det gjelder en mulig omlegging av 110-sentralene, handler ikke det for folk i hverdagen først og fremst om større terrorangrep. Det handler om hverdagen til folk. Det handler om tryggheten for at du ved en trafikkulykke eller en akutt sykdom får den raskeste og best mulige oppfølgingen som er tilgjengelig, med mulig premedisinsk behandlingsoppfølging, osv. Det som skaper usikkerhet, langt inn i de medisinskfaglige miljøene, er at Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap sender ut dette før man kjenner resultatene av det prøveprosjektet som nå er i gang i Drammen. Det prøveprosjektet alene skaper mye debatt, fordi mange er motstandere av sammenslåing av nødnumrene.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2013-02-06:
Først vil jeg gjerne takke for spørsmålet. Det er veldig viktig at vi har full oppmerksomhet om beredskap, og det er ikke slik at vi – selv om det nå begynner å bli en stund siden 22. juli 2011 – reduserer vår oppmerksomhet rundt beredskapen og hvordan vi kan styrke og bedre den. Da står vi overfor i hvert fall én utfordring og et dilemma, og det er at det er riktig at det er mange prosesser, evalueringer og stortingsmeldinger som gjennomføres, som er varslet og som kommer. Men samtidig er det viktig at vi ikke stanser alle tiltak i påvente av disse prosessene. Vi mener at det er viktig at vi handler på de områdene det er grunnlag for å handle på. Derfor er det, allerede før f.eks. 22. juli-kommisjonen kom med sin rapport, gjennomført betydelige tiltak. Det er gjennomført betydelige tiltak i budsjettet for i år på områder der vi er trygge på at det er riktig å gjennomføre styrkinger, uavhengig av evalueringene og de helhetlige prosessene. Så vi kan ikke vente med tiltak til alle evalueringer, stortingsmeldinger og prosesser er gjennomført. Nå er det slik at Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap har sendt ut et forslag på høring. Det har sin begrunnelse i at 22. juli viste oss at vi trenger mer robuste sentraler og en gjennomgang av hvordan de fungerer. Det er Justis- og beredskapsdepartementet som er ankeinstans, slik at hvis det er stor uenighet eller protester mot noen av de forslagene, vil vi kunne få dem til behandling. Men jeg mener at det er litt for tidlig å si at vi ikke skal gjøre noen endringer, selv om vi altså også har helhetlige prosesser og kommer med stortingsmeldinger.