trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2010-03-11:
Først vil eg få lov til å takke interpellanten for ein viktig interpellasjon. For me har vore vitne til mange grufulle bilete frå pelsdyrnæringa. Både Mattilsynet og næringa sjølv har teke grep, og me håpar at dei lykkast. Kristeleg Folkeparti vil arbeide for at dei forbetringstiltaka som pelsdyrnæringa har gjennomført, blir vidareført, slik at dyrevelferda i næringa blir betre. Me vil også stille krav til dokumentasjon av dette. I dag er det om lag 350 pelsdyrfarmar over store delar av landet. Det gjer næringa til ei viktig distriktsnæring. Alt dyrehald skal baserast på god dyrevelferd, og avlivinga skal skje raskt og utan unødig liding. Ein må ikkje tillate avl eller bioteknologisk utvikling som framskaffar individ utan dyras naturlege instinkt og eigenart. Som pelsdyrnæringa sjølv seier det: «Mye har skjedd det siste året.» Til hausten er det klart for sertifisering av dei første norske pelsdyrgardane. Ein sertifisert pelsdyrgard skal vere ein veldriven pelsdyrgard der forskrifter og bransjekrav blir etterlevde, og der dyrevelferdstanken går igjen i daglege rutinar og gjeremål. For å bli sertifisert etter næringas kravstandard blir det kravd at ein ekstern, uavhengig revisor skal gjennomgå pelsdyrgarden for å kontrollere at krava blir etterlevde. Det er bra, og det er heilt nødvendig. Pelsdyrnæringa er først og fremst ei distriktsnæring som blir driven i tilknyting til annan husdyrproduksjon og gardsdrift i Utkant-Noreg. 80 pst. av produksjonen føregår i næringssvake kommunar, der pelsdyrproduksjon styrkjer næringsgrunnlaget på garden, slik at busetjinga kan tryggjast. Me har naturlege føresetnader for pelsdyroppdrett i Noreg. Me klarer å konkurrere internasjonalt, fordi me har ei stor fiskeforedling som gir biprodukt. Me har klimatiske forhold som er ideelle for pelsdyrhald, og med sit med kompetanse som gjer oss i stand til å drive med pelsdyroppdrett på ein god og dyrevelferdsmessig forsvarleg måte. Miljøperspektivet i næringa må ein ikkje undervurdere: Om lag 80 pst. av pelsdyrfôret er avfall frå fiske- og slakteindustrien. Men uavhengig av lønsemd og distriktsperspektiv er det avgjerande at dyrehelsa er i førarsetet. Det reknar me med at næringa vil samarbeide med myndigheitene om å sikre. I den samanheng vil eg også trekkje fram behovet for kompetanse i næringa. Kompetanse og etisk bevisstheit må liggje til grunn dersom me skal unngå liknande tilstandar som det me fekk dokumentert i fjor. Her har næringa ein stor jobb å gjere. Nye forskrifter for pelsdyrhald er ute på høyring. Forskriftsutkastet byggjer på St.meld. nr. 12 for 2002–2003 om dyrehald og dyrevelferd i tillegg til forskingsresultat som Vitskapskomiteen for mattryggleik har lagt fram. Mattilsynet meiner dei føreslåtte reglane vil gi ei betring av dyrevelferda. Eg håpar dei har rett, men me avventar dokumentasjon og grundig ettersyn for å sikre at me unngår slike tilstandar som blei dokumenterte i fjor.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Jeg takker for honnøren der vi har støtte, og der vi er enige. Og på dette feltet er vi jo enige om veldig mye av de endringene som faktisk er gjort. Men det er et par dilemmaer i dette som vi som forslagsstillere til nye lover og de som foreslår budsjetter, og Stortinget som lovgiver skal være med og bidra til, som jeg har lyst til å løfte fram. Hvis vi begir oss inn på en linje hvor alle endringer som gir mer rettigheter, mer velferd og flere økonomiske goder, automatisk skal ha full tilbakevirkende kraft, er jeg redd for at det vil være veldig vanskelig å få til de endringene, uansett hvem som måtte sitte i regjering. Realitetene melder seg fort da. For det første er det et svært økonomisk spørsmål. Men jeg er ikke helt overbevist om det vil være gunstig at svært gamle, avgjorte og avklarte saker, enten det gjelder vold eller andre ting, skal åpnes hver gang man foretar en endring. Så jeg ber om forståelse for at når man ønsker å være offensiv på dette feltet, må man noen ganger også akseptere at det må settes en grense for når endringen gjelder fra. Når det gjelder spørsmålet om flere som er utsatt for vold, men blir behandlet som en gruppe, som interpellanten hevder, er nettopp et av de viktigste motivene for at vi har valgt å ta så store sprang i maksimalrammen for voldsoffererstatning, å imøtekomme den problemstillingen. Det at man nettopp åpner opp for, som jeg også sa i innlegget mitt, at man da får dobbelt så mye å rå over, bidrar til at flere og flere får fullt ut det man har krav på ut fra vanlige erstatningsrettslige betraktninger, ikke bare når det gjelder det økonomiske tapet, men også når det gjelder oppreisning. Så vil jeg også understreke, og det tror jeg kanskje særlig Fremskrittspartiet er enig i, at det også er viktig å påpeke den ansvarliges ansvar, slik at der hvor det er betalingsevne, bør man i veldig stor grad sikre at det er den som har begått udåden, som også må rette opp igjen skaden bl.a. ved å betale erstatning. Så vil jeg også peke på at ved siden av voldsoffererstatningsordningen må vi heller ikke glemme at de ordinære tiltakene bl.a. i helse- og sosialsektoren fortsatt gjelder, uten foreldelse og avgrensning, slik at folk skal kunne få hjelp. Vi kan ikke la hele livet og framtiden hvile på at voldsoffererstatningen skal reparere alt. Samfunnet må være der med andre virkemidler også.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Det siste skal jeg la ligge, kvelden vil bli for lang for å si det slik. Skryt er til å bære, det skal jeg klare resten av kvelden og kanskje over et lengre tidsperspektiv. Det som er viktig i dette, er at interpellanten og alle vi andre klarer å fortelle det politiske Norge og befolkningen hvor viktig det er at vi nå klarer å få fokus på andre områder hvor vi kan møte mennesker som er utsatt for kriminalitet, enn bare i politiet og fengsler. Det er helt nødvendig, for en av årsakene til at voldsofre har blitt stemoderlig behandlet har vært at vi har trodd at løsningen har kommet når dommen for straff har blitt rettskraftig, og når soningen er over. Men det vi opplever, er at – jeg holdt på å si – det er da problemene faktisk begynner, særlig for de mindreårige. Så jeg må si at hvis vi virkelig ønsker å ta et tak for dem som utsettes for kriminalitet, er det denne type debatt som trengs, og det er derfor jeg er lydhør. Det er også derfor jeg mener at det interpellanten tar opp – og jeg mener at det er en god sondring han gjør i sitt avslutningsinnlegg – at de avgjorte sakene må vi la ligge, men vi må ha en diskusjon om dem som er til behandling, er et godt poeng. Det er et godt innspill som jeg skal ta med meg, og også de øvrige punkter som han tar opp. Det er viktig. Samtidig vil jeg påpeke at det som representanten Oktay Dahl peker på, om krisesentrenes videre skjebne, fortjener oppmerksomhet fra flere statsråder enn den som er konstitusjonelt ansvarlig. Det er ikke for ingenting at Justisdepartementet har vært svært opptatt av at vi skal få lovfestet krisesentertilbudet, og at vi skal få den finansieringsordningen som nå ligger der, og som er mye bedre enn det vi har hatt før. Men det er ikke bare fordi vi ser at vi oppdager mer av kriminaliteten ved at krisesentrene kommer tidlig på banen – det er jo viktige steder hvor bevis faktisk samles – men selvfølgelig for at vi skal få et sivilt spor, hvor folk skal få hjelp, uansett hvordan det går med straffedommen, uansett hvor lang straffen blir. Derfor er dette en usedvanlig viktig debatt. Også debatten rundt barnehusenes fungering er viktig. Vi må ikke slå oss til ro med at vi etablerer barnehus, og så er det gjort. Det er egentlig svært spennende eksperimenter vi gjør for å få mer sivilt spor inn i strafferettspleien, så det skal følges nøye. Jeg takker derfor for debatten. Jeg mener at vi trenger denne debatten, og jeg mener også det ut fra denne debatten er absolutt grunnlag for å se på mulige forbedringer i ordningene. Det vil vi gjøre. Jeg mener også at debatten har bidratt til at vi har stiftet bekjentskap med både dilemmaer og begrensninger i den ordningen vi har. Men det som må være konklusjonen, er at her er det utålmodighet hos oss alle.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Jeg prøvde i mitt svarinnlegg nettopp å påpeke den satsingen som Regjeringa har foretatt når det gjelder kriminalomsorgen. Det har vært litt underlig noen ganger å oppleve, særlig da vi sto overfor en ganske anstrengt situasjon i politiet, å bli beskyldt for bare å favorisere kriminalomsorgen. Da var det gjennomgangstonen. Jeg var kriminalomsorgsminister. Det tok jeg som en hederstittel. I den grad organisasjoner eller andre påstår at man har valgt å redusere tilskuddene til kriminalomsorgen, tar de feil. De er økt betydelig. I den grad organisasjoner eller personer påstår at man har redusert antall ansatte i kriminalomsorgen, både de fagutdannede og de ufaglærte, tar man feil. I den grad ansatte eller organisasjoner påstår at man ikke satser på å utdanne flere innenfor kriminalomsorgen, tar man feil. Tallenes tale er veldig tydelig. I den grad man – og som jeg også fikk referert – påstår at man nå ikke satser på vedlikehold, tar man feil. Vi kan bare reise rundt til fengslene og se hva som faktisk skjer. Da KY og NFF og andre var veldig opptatt av at man f.eks. skulle fjerne firemannsrommene i Åna fengsel, var det mange av oss som sa at det bør vi gjøre. Det vil koste penger. Det er en etablering og en rehabilitering som nå er veldig godt i gang. Da de samme organisasjonene sa at du må gjøre noe med Rødgata på Åna for å bygge flere åpne plasser, valgte vi å gjøre det. Flere fengsler nyter nå heldigvis godt av mer penger til vedlikehold. Det er betydelige penger som Stortinget har valgt å bevilge til dette. Det har vi alle i denne salen vært enige om. Så da finner jeg det litt underlig at man bare skal svelge at det ikke satses på vedlikehold. Det samme kan man si om aktivitetstilbud. Aktivitetshuset i Oslo, som man valgte å legge inn i fjorårets budsjettbehandling, er en betydelig satsing. Selve Halden-komplekset er en betydelig satsing. Så i den grad noen også påstår at man foretar profesjonsdrap, er jeg også uenig i det. Da tar man feil. Hvis vi hadde ønsket å kvele en profesjon, ville vi ikke ha valgt å øke utdanningstakten til den samme institusjonen så mye som vi har gjort ved Kriminalomsorgens utdanningssenter. Så skal jeg være den første til å medgi at vi må alle være åpne for at man kan være uenig i volum og si at vi vil ha mer av det samme. Det er en del av politikken. Men det fins grenser for språkbruk. Jeg tror ikke det bidrar til å gjøre politikken på dette området bedre ved å føre den slags argumenter i marken.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Det er en fordel ved denne debatten, og det er jo at den bidrar til at vi kan forsøke å få fram faktum. Jeg skal prøve å gi et ytterligere bidrag. For det første mener ikke jeg at organisasjonene på dette feltet tar feil i alt det de hevder, men det var noen ganske spesielle påstander som kom innledningsvis i debatten, som jeg følte behov for å tilbakevise. Men mange av de innspillene vi får fra både yrkesforbundet og NFF er særdeles viktige for oss å ha med. Det er derfor jeg er glad for at vi har god kontakt med disse organisasjonene, særlig opp mot den bemanningsanalyse som nå skal foretas. Det er ikke riktig det representanten Ørsal Johansen påstår i sitt innlegg, at det nærmest er en skapt «illusjon» at vi satser på politiet, men at det ikke gir noen resultater. Der er jeg faktisk helt enig med interpellanten og Høyre i at vi nå må erkjenne at politiets innsats bidrar til såpass mye resultater. Det som er foranledningen for bekymring både hos Høyre, regjeringspartiene og organisasjonene, er jo at varetektsantallet øker så betydelig. Det må tas på alvor. Representanten Werp stiller egentlig tre konstruktive spørsmål. Det første var: Har man tenkt å redusere ambisjonsnivået? Svaret er nei. Vi har ikke tenkt å redusere ambisjonsnivået. Vi ønsker fortsatt å ha fullt trykk på kriminalomsorgen. Det andre spørsmålet var: Tenker man å øke ressursinnsatsen? Ja, i år skal vi øke ressursinnsatsen. Det at man åpner et helt nytt fengsel, er å øke ressursinnsatsen betydelig. Hva som kommer i de framtidige budsjetter, vil jo helgens opplevelser på Thorbjørnrud – i hvert fall for min del – kanskje bidra til, men vi har ikke lagt bort ambisjonene for kriminalomsorgen. Det er viktig nå, fordi vi opplever press. Og det tredje spørsmålet: Har man bare tenkt å fortsette som før? Nei, det har vi ikke tenkt. Vi har ikke tenkt å gjøre som man gjorde i forrige stortingsperiode – ikke bygge utdanningstilbud i fengslene, la soningskøen bevege seg opp mot 3 000, ikke trekke Nav inn i fengslene, ikke få progresjon i soning, ikke få hjemmesoning. Dette har vi ikke tenkt å gjøre. Vi har fortsatt tenkt å satse på kriminalomsorgen, for det er så viktig når politiet får tatt personer, at man da faktisk også får snudd personene, slik at de ikke begår straffbare handlinger. Det er grunn til å peke på at det er en betydelig utfordring vi har i kriminalomsorgen, særlig nå når vi ser at så mange er blitt pågrepet. Så må jeg bare til slutt si at det er fascinerende å høre på representanten Aspaker, som ber om flere lukkede plasser. Vi refererte jo til Høyres alternative statsbudsjett. Det finnes ikke én lukket plass i det alternative statsbudsjett – ikke engang til Lødingen – så et visst ansvar må en jo ta for egen politikk. Så jeg er innstilt på å fortsette arbeidet med å bygge flere plasser. Jeg må erkjenne at det måtte en rød-grønn regjering til for å få 651 nye plasser.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
La meg aller først si at de fire punktene som representanten nå trekker fram, er viktige punkter, men jeg skal se hva jeg rekker. Når det gjelder samarbeid på tvers, mener jeg at det er en av de store utfordringene vi står overfor. Jeg har jo sagt lenge, og mener det fortsatt, at hovedutfordringene i kriminalitetsbekjempelsen nå ikke nødvendigvis handler bare om flere kroner og flere stillinger, selv om vi øker på med både stillinger og utdanningskapasitet på Politihøgskolen, men om at vi er helt avhengige av å få dratt lasset sammen, både mellom politidistriktene og med andre etater. Det er derfor vi har etablert politirådene, men det er også derfor vi har tatt det initiativet vi nå har gjort knyttet til det vi har kalt innsatsstyrken, og hvor man har disse regionale prosjektene. Jeg er ganske overbevist om at man har fått frigjort veldig mye kapasitet ved å samarbeide på den måten. Det er jo derfor det er veldig viktig at vi også får en informasjonsflyt politiet imellom, som gjør det lettere å drive den typen samarbeid. Jeg hørte representanten Ørsal Johansen si i sitt innlegg i forrige debatt at det å satse på IKT ville redusere driftsmulighetene. Men det er jo faktisk motsatt. Satsingen på IKT vil bidra til at man bl.a. får bedre informasjonsflyt, får på plass ny straffelov, får muligheten til å drive DNA-arbeid bl.a. overfor andre europeiske land. Det er helt avgjørende. Så til utenlandske kriminelle som soner i norske fengsler: Ja, vi har tatt en rekke initiativ for å få til soningsoverføringsavtaler utover Europarådets konvensjon og tilleggsprotokoll, bl.a. overfor Romania, det har jeg sagt i Stortinget før, men også overfor Serbia, og vi kommer til å gjøre det nå under det baltiske justisministermøtet som skal holdes om litt. Men «it takes two to tango» – en må være to for å danse tango – vi kan ikke diktere rumenske myndigheter, men vi håper å få gjennomslag for å få lettere soningsoverføring. Når det gjelder det å kjøpe soningsplasser ute, er jeg fascinert av tanken, men jeg har spurt mange, og det er veldig lite til salgs, for å si det pent. Det er fulle fengsler. Men det betyr ikke at vi ikke kan få til bedre soningsoverføring, og at vi faktisk får gratis soningsplasser ute. Det er jo det soningsoverføringen vil bidra til. Så til å bruke EØS-midler: Ja, det er en stor fordel hvis vi klarer det. Det er derfor vi har vridd en del av EØS-midlene til bl.a. kriminalomsorg i en del land hvor vi har interesse av også å få til soningsoverføring. Så er jeg åpen for at man i debatten framover, ikke bare når det gjelder det dagsaktuelle, men også når det gjelder hva som skal være framtidas strategi inn mot gjenger, organisert kriminalitet og mobile vinningskriminelle, lytter til de innspill som kommer. Så svaret er ja på om vi vil være med og diskutere det. Det er jo det vi egentlig gjør her, så vi har en god start og har muligheter for å fortsette det.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-03-11:
Det begynner å bli seint, vi får avslutte i fred. Det vi etter denne debatten sitter igjen med inntrykk av – og det er bra – er at det er en felles vilje til å satse spesielt mot denne type kriminalitet som det her er pekt på. Det er derfor jeg har sagt at dette er så viktig for oss at vi kommer til å legge fram en stortingsmelding om det. Vi kommer ikke til å legge fram en stortingsmelding om alt det vi syns er viktig, men akkurat dette er viktigere enn mye annet. Man bruker, særlig fra representanten Werps side, det som et argument for at man ikke i dag har noen samlet strategi. Det vil jeg ta sterkt avstand fra. Det at man nå skal bruke tid på å komme til Stortinget med et dokument, betyr ikke at vi ikke har en strategi. Jeg holdt på å si: snarere tvert imot. Det er ikke sånn at vi har begynt å jobbe med dette når vi varsler Stortinget om at vi ønsker å komme med en stortingsmelding. En av grunnene til at vi har etablert innsatsstyrken og disse prosjektene ute, som fungerer veldig bra, en av grunnene til at vi har gjengprosjekter i Oslo som har vært oppe og gått i flere år, er jo at vi har sett denne utfordringen og tatt tak i den. Jeg mener det er viktig å kunne få en alminnelig debatt om de tiltakene i Stortinget for å få inn nye forslag, men også få økt politisk press mot det, helt åpenbart. Det er viktig. Så får jeg et inntrykk av når jeg hører på interpellanten Oktay Dahl, at kanskje det brede forliket er viktigere enn tiltakene. Jeg mener jo at Regjeringa i stor grad får stå på egne bein og ha ansvar for den politikken vi fører. Jeg har sagt at jeg ønsker en dialog og en debatt rundt dette og hilser alle innspill hjertelig velkommen. Men kriminalpolitikken utformes ikke i utgangspunktet gjennom bredere forlik enn det vi sjøl danner i regjeringspartiene. Så jeg håper ikke det nødvendigvis kommer til å prege den framtidige debatten om arbeidet her. Jeg har sagt og står ved at vi er lydhøre overfor forslag. Vi vil benytte enhver anledning og kanskje også anstrenge oss sjøl til å bli mer konkret i forhold til hva slags forslag det er Høyre ønsker skal gjennomføres for å bekjempe denne typen organisert kriminalitet. Det er vi mottakelige for. Jeg vil gjerne også diskutere det i andre fora enn her, men så langt må jeg si at de innspill som er kommet, har gått mer i prosessuell retning. Men vi er åpne og ser fram til fortsatt kamp mot denne typen organisert kriminalitet.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-03-11:
Stortinget forholder seg til hva statsråden og Regjeringen informerer og orienterer Stortinget om. De informasjonene vi har fått de siste fire årene, er et ganske godt stykke unna det som organisasjonene og de ansatte og innsatte i norske fengsler gir til oss. Kriminalomsorgens Yrkesforbund sier at denne «statsråden er skyldig i århundrets profesjonsdrap». Det er heftig kost. Høyre sluker ikke alt hva en organisasjon sier, men jeg har lyst til å være veldig kort og konkretisere det jeg lurer på. Det er: Tar, ifølge statsråden, de ansatte og deres organisasjoner feil, og i tilfelle hva helt konkret er feil i deres beskrivelse? De sier at døren er lukket, og «denne gangen må statsråden stå alene». Dette er deres holdning til den sittende regjering. Da er det slik at Stortinget og statsråden sammen må finne en løsning på noe som tydeligvis er en ganske betent konflikt – som ikke er propaganda fra Høyres side, men et forsøk på å få statsråden til å informere Stortinget noe mer i nærheten av det som er virkeligheten der ute, som de ansattes organisasjoner opplever. Så kan det være at de smører på litt, men dette er så pass klare og krasse ord at spørsmålet er rett og slett: Hva er det de ansatte og deres organisasjoner KY og LO-forbundet NFF tar feil i? Og konkretiser hvor de tar feil.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-03-11:
Alt er ikke svart-hvitt. Statsråden og Regjeringen har gjort mye bra, og de har bevilget mer penger. Det er ingen her i denne salen som er blinde. Men det jeg må konkludere med hvis det ikke kommer noe nytt, er jo at statsråden mener at de ansatte i kriminalomsorgen tar feil. Det er altså ikke for mange ufaglærte i kriminalomsorgen, det er altså ikke «mismatch» mellom åpne og lukkede plasser. De tar feil når de hevder at samfunnets behov for trygghet har blitt skadelidende. De tar feil når de påpeker at det er et stort behov for og manko på varetektsplasser. De tar feil når de sier at det er store problemer med rusmisbruk i norske fengsler. De tar feil når de hevder at fengselsplassene ikke er tilpasset nye og tyngre utenlandske kriminelle. De tar feil når de hevder at soningskøene kommer til å øke ganske raskt. De tar feil i at det vil bli mindre fokus på innholdet i soningen, slik som NFF varsler. De tar også feil når de påpeker at ufaglærte tar på seg oppgaver de ikke bør ha. De tar feil i at det er et rettssikkerhetsproblem at ufaglærte får anvende maktmidler de ikke egentlig etter loven har adgang til. Og de tar feil når de sier at det er et problem at det forskes for lite, eller at det ikke kontrolleres nok det som skjer i norske fengsler. Jeg kunne ha fortsatt slik. Mitt og Høyres poeng er, som representanten Werp sa, at det er ikke nødvendigvis for å nagle statsråden for ikke gjør noe som helst. Det er et behov for at Stortinget og alle dets partier og organer har et virkelighetsbilde som er i nærheten av noe som er sant, fordi det er noen som har feil, og noen som har rett. Når statsråden har den holdningen at organisasjonene tar fullstendig feil, og de har den holdningen at statsråden tar fullstendig feil, er det altså noen som må ha bitte lite grann feil – og det kunne det ha vært veldig greit om Stortinget kunne ha fått et nærmere innblikk i. Så spørsmålet mitt til statsråden er kort og godt: Er statsråden bekymret for den utviklingen man ser nå fremover i kriminalomsorgen, eller har man tenkt å fortsette å lese opp alle kronene og ørene og tiltakene man er fornøyd med å ha gjennomført de siste fem årene, mens man ikke er opptatt av å ta ansvaret for den tilspissede holdningen og konflikten mellom hans egen regjering og de ansatte og organisasjonene? Til slutt til Representanten Chaudhry: Det var «kreativ bokføring» denne gang. Jeg må si at nok en gang viser representanten Chaudhry – som er medlem av Presidentskapet – et stort repertoar når det gjelder å insinuere at andre representanter begår kriminelle handlinger. Jeg må si at jeg lurer litt på hvor han henter all den inspirasjonen fra. Jeg håper kanskje at Presidentskapet begynner å diskutere hvor langt det er anledning til å gå, når man altså tidligere – riktignok i VG, etter at VG ringte – har måttet beklage at man har påstått at folk er kjøpt og betalt. «Kreativ bokføring» er for så vidt litt mildere, men det er grunn til å stille spørsmål om hvor han henter inspirasjon fra til alle disse innleggene.
André Oktay Dahl (Høyre), 2010-03-11:
Vi kan kanskje greie å inngå forlik om en samhandlingsreform. Det har vært mer enn en diskusjon i salen her. Jeg håper at vi etter hvert kan forhandle utenfor denne salen og komme til en god enighet mellom opposisjon og posisjon når det gjelder samhandling for å bekjempe organisert kriminalitet og MC-miljøene, som er negative. Representanten Chaudhry nevnte en del eksempler på hva som er bra. Mye av det er bra, men jeg kunne tatt en ny runde på DNA-reformen. Vi kommer inn i Prüm, men vi leverer ikke bra nok på hjemmebane. Der har vi fortsatt noe å gjøre Vi ser av den diskusjonen vi hadde i sted om faglighet i kriminalomsorgen, at en viktig bit at den fagligheten består i at vi må ha færre ufaglærte, rett og slett fordi en del av de utenlandske kriminelle setter de ansatte i kriminalomsorgen på så stor prøve, ikke bare når det gjelder å håndheve tryggheten, men også å holde oversikten over hvordan de kommuniserer med omverdenen og faktisk driver kriminalitet bak murene og samarbeider med dem på utsiden. Vi ser nå at utenlandske prostituerte utsettes for grove overgrep. Politiet antar at det har en nær sammenheng med kamp om markeder, at man slåss om markedsandelene. Det er en utvikling som er skremmende, og som vi må ta inn over oss. Vi ser at det er mer våpen i omløp. Stadig yngre får befatning med våpen i denne byen. Det er mer enn nok av faresignaler som en slik forhandling med opposisjonen kan ta utgangspunkt i. Når det gjelder Politihøgskolen, er det bra. Men det er grunn til å se på kvaliteten på dem vi tar inn i politiet fremover. Antallet øker, ja. Spørsmålet er: Får vi inn mennesker i politiet nå som er like skikket som de vi har i dag til å håndtere et mer komplekst kriminalitetsbilde? Polititallet kan vi ta en debatt om senere. Det ser vel ikke akkurat ut til at vi får 1 100 nye årsverk som lovt i 2009 og 2010. Det er et minimumstall hvis vi skal ha en illusjon om å nå de felles målene våre om politidekning. Jeg synes, avslutningsvis, at det har vært en grei start på en debatt. Jeg håper som sagt at vi ikke bare debatterer dette i stortingssalen, men at vi etter mønster av hva man har gjort for å få et bredt forlik, kanskje, om Samhandlingsreformen – jeg håper at den kommer på plass – får mye god Høyre-politikk, mye god arbeiderpartipolitikk, SV-politikk, fremskrittspartipolitikk også, alt i en god forening, for å sørge for at vi har mest mulig enighet om et samfunnsproblem som vi må bekjempe. Jeg oppfatter statsråden dit hen at han vil ta initiativ til en sånn dialog, men håper mer enn bare en dialog over talerstolen her i Stortinget. Man kan faktisk også formelt invitere opposisjonslederne til å inngå et forlik og finne forpliktende avtaler om hvordan vi skal bekjempe et samfunnsproblem.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-03-11:
Jeg vil, som flere av de foregående talerne, også ta spesielt tak i det tillegget som kom i voldsoffererstatningsloven § 1 i 2007, som ivaretar barns situasjon og rettigheter ved opplevd vold mot en nærstående person. Som flere har vært innom, kan det ikke understrekes sterkt nok hvor dype sår det setter og hvilke smertefulle minner det skaper hos barn. Altfor mange vil ha med seg dette som en tung byrde gjennom resten av livet, og ikke minst skaper det utrygghet i et barns liv at nærstående på denne måten blir utsatt for vold og overgrep. Voldsoffererstatningen løser i disse tilfellene i seg selv ikke den vanskelige situasjonen for de berørte barna, og den fjerner heller ikke den vonde opplevelsen som de har hatt. Men denne delen av voldsoffererstatningsloven er likevel viktig, fordi det etter Høyres mening er viktig at barna blir sett og hørt, og at vi fra samfunnets side tar dem på alvor. Videre er det også viktig, sett fra vårt synspunkt, at samfunnet med denne tilføyelsen i loven er pålagt å gi disse utsatte barna en oppfølging, og det stiller krav til hjelpeapparatet. Jeg vil også understreke at det er viktig, som en del av oppfølgingen av et barn som har opplevd vold mot nærstående, at man lærer at vold i seg selv ikke løser noen problemer, men at vold bare skaper nye problemer. Selv om erstatningen i seg selv ikke avhjelper barnas vanskelige opplevelser eller de dype og såre minnene de har skapt, er det etter vår mening likevel en plattform som er viktig for barn å ha for å bearbeide situasjonen og ikke minst for å komme videre i livet på en best mulig måte. I likhet med flere vil jeg takke interpellanten for å ha reist temaet til debatt, og jeg vil også takke statsråden for den jobben han og hans departement har gjort for å sette dette viktige temaet inn i et system på en god måte.
Anders B. Werp (Høyre), 2010-03-11:
Interpellanten reiser en viktig diskusjon, fordi vi her debatterer situasjonsbeskrivelser i kriminalomsorgen, som spriker. Som både interpellanten og statsråden var inne på, er det en bred enighet i Stortinget knyttet til at alle ønsker å avvikle soningskøene, fordi det er viktig for hele kriminalitetsbekjempelsen. Vi opplever altså en diskusjon knyttet til kriminalomsorgen, som interpellanten påpeker det er viktig for oss som beslutningsorgan å få mer innsyn i. Vi opplever en diskusjon f.eks. knyttet til bruken av ufaglærte i fengslene og ved soningsstedene. Vi opplever en situasjon hvor varetektsplassene er under et meget sterkt press – for å si det mildt – med de konsekvenser det får for de øvrige soningsplassene. Vi opplever også fra tid til annen en diskusjon om fangesammensetningen, de ulike kategoriene fanger, og at det også kan være med på å øke presset på bemanning og sikkerhet. I det siste har vi også sett situasjoner knyttet til vakthold og sikring av spesielt ett fengsel, noe det også er viktig for Stortinget å gå nærmere inn på. Sett fra Høyres side reiser dette tre grunnleggende spørsmål med hensyn til hva som er korrekt situasjonsbeskrivelse. Vi har hørt statsråden, vi har hørt organisasjonene. Spørsmål 1: Trenger vi å redusere ambisjonsnivået for å løse dette? Spørsmål 2: Er det behov for å øke ressursinnsatsen – er det det eneste svaret? Spørsmål 3: Eller er situasjonen den at vi har et nullalternativ, at alt er såre vel, og at vi ikke trenger å gjøre noen ting, men fortsette som før? Dette synes jeg er viktige spørsmål å få avklart for oss som storting.
Tor Sigbjørn Utsogn (Fremskrittspartiet), 2010-03-11:
Voldsoffererstatning er erstatning som ytes av staten til skadelidte etter straffbare handlinger som krenker livet, helsa eller friheten. Kjente eksempler på det er voldtekt og annen mishandling. Du kan få voldsoffererstatning selv om overgriper ikke straffes eller dømmes for voldtekten. Dette kan f.eks. være aktuelt der straffesaken henlegges fordi det ikke foreligger tilstrekkelig med bevis. Det stilles strengere krav til bevis i straffesak enn i erstatningssak. Det er grunnen til det. Man kan få erstatning selv om overgriper ikke er kjent. Det er her vi er inne på noe av sakens kjerne. For det er den som er utsatt for vold og har krav på voldsoffererstatning, som skal ha fokuset. Det er den personen som skal ha, i tilfellet med voldsoffererstatning, en økonomisk hjelp til å klare seg ut av den vanskelige situasjonen som da ofte oppstår. For at voldsoffererstatninga skal ha en optimal virkning, er det viktig at den er romslig og at den utbetales raskt. Det offentlige tar det ekstra ansvaret det er å sikre voldsofrene økonomisk sikkerhet for ekstra utlegg og kostnader, som for mange kan være umulig å klare uten en slik erstatning. Det er viktig at voldsoffererstatninga også jevner ut forskjellen mellom fattig og rik i slike situasjoner, og det må heller ikke bli sånn at det bare er de som har råd til spesielle og dyre forsikringer som klarer en sånn situasjon. Men raskere behandling, en bedre oppfølging og oppjustering av voldsoffererstatningas øvre grense for å kunne bruke dette i de aller mest kostnadskrevende tilfellene, tror jeg kan være nødvendig. En økning fra 20 til 40 ganger grunnbeløpet er bra, det skal Regjeringa ha skryt for. Men det finnes mange tilfeller der maksbeløpet likevel ikke dekker de livslange kostnadsøkninger som enkelte får. Dette, sammen med et enda sterkere fokus og en sterkere oppfølging av offeret, ikke bare av overgriper – selvfølgelig skal det også være noe fokus på overgriper for å unngå gjentakelse – er også lønnsomt for samfunnet, i tillegg til å være viktig for den voldsutsatte. Som det er blitt sagt her tidligere, er opplevelsen av å bli tatt vare på og det å oppleve å motta sine rettigheter viktig for resten av livet for den det gjelder, sammen med raske behandlinger. Selvfølgelig må politiet gjøre ferdig sitt arbeid først. En forhøyet erstatning for fremtidige tap, vil være et viktig verktøy for å bidra til færre nye mennesker på sosiale ytelser, trygd og annet. Så er det fokuset på barn. Mye er sagt her allerede. Barnehus er en utrolig viktig og riktig satsing. Der skal igjen sittende statsråd og regjering ha skryt, det er et veldig viktig område. De grep som er blitt gjort rundt voldsoffererstatning, tror jeg også det er enighet om i opposisjonen og regjering. Men jeg tror vi kan gjøre enda mer i retning av fokusering og på understøtting av voldsofre allerede i en veldig tidlig fase. Jeg tror det er bred enighet om at det både er mulig og nødvendig.
Jenny Klinge (Senterpartiet), 2010-03-11:
Kriminalomsorga er ein særs viktig etat. Dei som arbeider i denne etaten, tek imot menneske som har brote lova, og skal helst bidra til at dei ikkje kjem tilbake igjen, den dagen dei slepp ut. Og da er det opplagt at fengsla ikkje berre skal vere oppbevaringsanstaltar, men at soninga skal ha eit innhald som verkar rehabiliterande og førebyggjer seinare lovbrot. Justisministeren har gjort god greie for alle dei tiltaka som er gjennomførte for både å fjerne soningskøen og å betre innhaldet i soninga. Dei som arbeider i kriminalomsorga, har gjort, og gjer, ein fenomenal innsats med dette som målsetjing. Det er viktig å verdsetje den jobben dei gjer, og leggje til rette for vidare innsats. Derfor er slike debattar heilt klart viktig, men endå meir viktig er det likevel kva vi faktisk gjer. Det er som sagt mange tiltak ein kan vise til: styrking i form av betre undervisningstilbod, bibliotek i fengsla, hjelp til innsette med å skaffe seg bustad og arbeid til den dagen dei slepp ut, osv. Framover blir det vesentleg å redusere belegget i fengsla, slik at dei tilsette får frigjort meir tid til å arbeide målretta med dei som er innsette. Forsøksordninga med soning med elektronisk kontroll har gitt gode resultat, og vil vere eit viktig verkemiddel også framover. Friomsorgen fortener sin del av auken til etaten, fordi noko av nøkkelen ligger nettopp i overgangen mellom fengsel og det å vere ute igjen, og i alternative soningsformer. Når det gjeld varetektssituasjonen, er den nært knytt til at politiet har fått fleire ressursar og brukt desse godt, som m.a. å ta fleire utanlandske kriminelle. Også her viser statsråden handlekraft ved å sørgje for tiltak for å betre tilgangen på varetektsplassar no. Det er sagt at inga regjering er så god som ho sjølv seier at ho er, eller så dårleg som opposisjonen seier. Det er lett å bli freista til å skryte uhemma av seg sjølv – men alt er faktisk relativt. Resultata innafor kriminalomsorga har ikkje kome av seg sjølve. Resultata har si årsak i at den raud-grøne regjeringa har satsa relativt mykje meir enn den førre. Vi skal halde fram med å leggje til rette for at dei som sit i fengsel, eller som sonar på andre måtar, klarer seg den dagen dei er ferdige med soninga.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-03-11:
Dette er en viktig interpellasjon, og en velfungerende kriminalomsorg er en viktig brikke for å sikre god og effektiv kriminalitetsbekjempelse. Justisministeren har uten tvil investert mye prestisje i å fjerne soningskøen. Da må det kanskje kunne karakteriseres som maks uflaks at utenlandske kriminelle nå er i ferd med å overfylle norske fengsler, med det resultat at det nå er politiet som må stå i kø for å få varetektsplasser. I dag beklager direktøren i Region nord at kriminalomsorgen ikke er i stand til å stille opp når politiet har behov. Slik kan vi ikke ha det. Det er ingen løsning at innsatte skal slippes fri før tiden for å frigjøre plasser til varetekt. Terskelen for varetekt er allerede høy, og når politiet ikke kan varetektsfengsle på grunn av plassmangel, kompliseres etterforskningen, samtidig som samfunnet ikke får den nødvendige beskyttelse mot kriminalitet. Som medlem av justiskomiteen i forrige periode har jeg hørt justisministeren en rekke ganger forsikre Stortinget om at avtaler om soningsoverføring til hjemlandet skulle frigjøre kapasitet i norske fengsler. I dag kan vi kanskje undres over hva som har gått galt, og hvorfor dette arbeidet ikke gir synlige resultater. Mangel på varetektsplasser har vært et tilbakevendende problem, og statsråden viste selv i kveld til en radikal økning i antall varetektsinnsatte. Høyre har kritisert Regjeringen – jeg mener med rette – for en ubalansert satsing på åpne framfor lukkede fengsler. Konsekvensen ser vi nå ved at tilgangen på varetektsplasser er utilstrekkelig, og at kapasiteten stadig er sprengt. Høyre har pekt på det spesielle problemet i nord, der store politidistrikter faktisk står helt uten varetektsplasser. Midtre Hålogaland politidistrikt er i en slik situasjon. Politiet tvinges her til å bruke betydelige midler og knappe personellressurser som ledsagere til fengsler som kan ligge hele dagsreiser borte. Å unnlate å løse dette problemet er uklok politikk, fordi dette rammer politiets effektivitet og evne til å løse langt mer presserende politioppgaver. Høyre har siden 2005 ved flere anledninger foreslått å etablere nye varetektsplasser i Midtre Hålogaland politidistrikt. Som statsråden er vel kjent med, foreligger det konkrete forslag om lokalisering av varetektsplasser til nedlagte Nes Fort i Lødingen. Kommunen har en beliggenhet midt i politidistriktet og med flere domstoler i samme nedslagsfelt. Også disse har behov for tilgang på soningsplasser under avvikling av rettssaker. I lys av vedvarende kapasitetsproblemer når det gjelder varetektsplasser, kunne det være interessant å høre om justisministeren har endret oppfatning og nå vil bidra til at Midtre Hålogaland politidistrikt kan utstyres med egne varetektsplasser – og derigjennom bidra til å frigjøre lukkede fengselsplasser som politiet i dette distriktet i dag legger beslag på andre steder.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2018-01-30:
På vegne av representantene Trude Brosvik, Geir Jørgen Bekkevold, Torhild Bransdal og meg selv har jeg gleden av å fremme et representantforslag om statlig kompensasjon ved flom og naturskade.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2018-01-30:
På vegne av representantene Marit Knutsdatter Strand, Steinar Ness, Heidi Greni og meg sjøl vil jeg framsette et representantforslag om tiltak for å motvirke lærermangel.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
På vegne av representantene Ingvild Kjerkol, Tore Hagebakken, Tellef Inge Mørland, Siv Henriette Jacobsen og meg selv har jeg æren av å fremsette et representantforslag om å utarbeide en nasjonal strategi for god ernæring for eldre som mottar omsorgstjenester i sykehjem og hjemmetjenestene.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2018-01-30:
På vegne av representantene Sandra Borch, Marit Knutsdatter Strand, Siv Mossleth og meg selv har jeg gleden av å legge fram et representantforslag om utarbeiding og iverksetting av en handlingsplan mot rasisme og diskriminering.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2018-01-30:
På vegne av representantene Jonas Gahr Støre, Masud Gharahkhani, Lene Vågslid, Siri Gåsemyr Staalesen, Maria-Karine Aasen-Svensrud og meg selv vil jeg gjerne framsette et representantforslag om tiltak mot sosial kontroll og æresvold.
Ivar Odnes (Senterpartiet), 2018-01-30:
På vegner av representantane Heidi Greni, Siv Mossleth, Willfred Nordlund og meg sjølv vil eg få lov til å leggja fram eit representantforslag om eit statleg vedlikehaldsprogram for fylkesvegnettet.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2018-01-30:
På vegne av representantene Kari Elisabeth Kaski, Petter Eide og meg selv har jeg gleden av å sette fram et representantforslag om tiltak mot negativ sosial kontroll og æresrelatert vold.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-01-30:
På vegner av representantane Emilie Enger Mehl, Steinar Ness, Siv Mossleth og meg sjølv vil eg leggja fram eit representantforslag om ei demokrati- og leiingsreform i offentlege sjukehus med innføring av tillitsbasert, stadleg leiing.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-01-30:
Takk til statsråden for svaret. Det er viktig at ein frå helsemyndigheitenes side ser på den problemstillinga. Det har jo som kjent vore ein lang debatt, og eg har gjennom mine år på Stortinget opplevd at det har vore ei ganske tverrpolitisk einigheit om denne problematikken. Eg har – for å seia det litt forsiktig – opplevd at det har vore ein motstand i enkelte delar av fagmiljøet som kanskje har gjort at det har gått så mange år. Vi har opplevd politisk at det har vore ein avstand frå det fagmiljøet som jobbar med barna der ute, og fagmiljøet meir sentralt. Det har vore problematisk politisk for oss, vi har hatt mange liknande vedtak tidlegare som det vi har gjort nå, som heller ikkje har vorte følgde opp. Derfor er eg takknemleg for at det no synest som at våre vedtak, som òg då er i tråd med konsensuspanelet sin rapport, no kan føra til ei endring i rammene rundt LAR-behandling for gravide. Det er ei vanskeleg problemstilling, sjølvsagt, for det er omsynet til mor kontra omsynet til barn, men det er jo eit paradoks, som eg sa i mitt første innlegg, når det er slik at ein har betre vern ved innføring av andre legemiddel når det gjeld fosterskadar, enn når det gjeld LAR-medikament, og det tenkjer eg vi må ta med oss. Vi er opptatt av at det må føra til at færre barn vert fødde med abstinensar. Då er prevensjon eitt av tiltaka. Eg forstår av statsråden sitt svar at det skal vera i orden no, at ein både får det gratis og at det er meir system på det. Eg merkar meg at Helsedirektoratet seier at ein skal berre tilby og drøfta, men konsensuspanelet anbefalte at det skal vera ei sterk oppmoding, så da er eitt av spørsmåla: Er det ei nedtoning, dette med å tilby, at det ikkje er ei så sterk oppmoding? Det var eit spørsmål om det. Så til det andre, som ikkje eit samla storting var einige i, om det skulle vera eit absolutt vilkår. Det seier heller ikkje konsensuspanelet, men dei opnar opp for at det i enkelte tilfelle kan vera ein lovheimel for å setja det som vilkår i ein avgrensa periode. Er det noko som statsråden vil gå vidare med?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-01-30:
Tusen takk til alle som har deltatt i debatten. Til statsråden, som seier at dette er eit fagleg spørsmål: Det er jo det, så det er kanskje ikkje så rart at vi er engasjerte i kva slags typar medikament ein behandlar kvinner med i LAR. Men vi er òg engasjerte i barns rettar, og det er det som gjer at dette òg er eit viktig politisk spørsmål. Eg er usikker på kva tid desse nye retningslinjene vert implementerte. Er det i 2018? Eller er det i 2019? Det har vore sagt litt forskjellig, og eg har lese litt forskjellig. Og det handlar ikkje berre om retningslinjene, det handlar òg om praksis ute. Så eg vil gjerne utfordra statsråden på dei nye føringane som har kome no med føre-var osv. Det viktige er at ein får endra praksis der ute, og at dei som jobbar med gravide i LAR, får andre rutinar, får andre rammer og andre vurderingar som gjer at det alltid skal verta vurdert medikamentfri behandling først. Det skal vera ei vurdering av nedtrapping. Ein skal ha ei sterk oppmoding. Alt dette må gjerast. Så spørsmålet er: Kva skjer no? Helsedirektoratet har sendt ut brev, men vert det gjort noko meir for å sikra at praksisen faktisk vert endra, og at vi ikkje får ei evaluering om to år som viser at det eigentleg har fortsett slik som før? Utover det vil eg seia tusen takk for statsrådens svar og for debatten.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-01-30:
Takk for svaret. Eg er ikkje ueinig i noko av det som statsråden sa, så alle dei tiltaka som vert skisserte, vil heilt sikkert kunna vera med og betra situasjonen blant dei der ute som har ei psykisk liding eller ei rusliding. Spørsmålet er kor lang tid dette vil ta, og kor fort ein kan få til endringar, for eg meiner det eg seier, når eg seier at det er diskriminering av pasientar ut frå diagnose slik helsevesenet i dag behandlar desse pasientane. Det er heilt riktig at ein må ha tiltak både i kommunehelsetenesta og på sjukehus. Når det gjeld det som vart sagt om kommunehelsetenesta – det vert vist til rapporten frå Riksrevisjonen – om at ein må få til eit betre samarbeid osv., er eg heilt einig i det. Debatten om fastlegane som har vore no, er òg veldig interessant. Dette handlar òg om at ein må ha ei fastlegeteneste som fungerer, for det er jo trass alt der ein skal kunna verta oppdaga, og det er der ein skal kunna koma og få nødvendig oppfølging og behandling og eventuelt verta send vidare. Eg trur òg at ein kan gjera meir i kommunane. Det er ikkje nødvendigvis rett at så mange vert tilviste. Men uansett: Når ein pasient vert tilvist, er delen som vert avvist, ein av tre, noko som vi ikkje kan vera stolte av. Eg registrerer at den nye nasjonale helse- og sjukehusplanen skal omhandla psykisk helse. Det er eg veldig glad for. Eg har fremja eit representantforslag om ei stortingsmelding om psykisk helsevern og deler mange av dei tankane som statsråden har, om at det er nødvendig å sjå på heile det psykiske helsevernet. Det er for stor variasjon, bl.a. når det gjeld det vi har tatt opp i dag: avvising korleis døgnkapasiteten skal vera tryggleikspsykiatrien samspelet med kommunehelsetenesta Det som statsråden sa om ei nasjonal diagnosebasert pasientundersøking, er veldig interessant – at ein sjølv tar initiativ til å få kartlagd dette, når vi får så mange undersøkingar som peikar på at dette er eit problem. Det er bra viss ein kan få til det. Kan eg få ein kommentar til det som eg tok opp sist i mitt innlegg i stad, om at sjukdomar i Noreg har forskjellig status, og at det òg kan påverka helsetenesta?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2018-01-30:
Takk til dei som har hatt innlegg i denne debatten. Eg har nokre kommentarar. Eg har ikkje fokusert så mykje på økonomi i denne interpellasjonen, men eg er sjølvsagt einig med dei som har tatt opp at økonomi òg er viktig. Eg har òg kritisert den gylne regelen for ikkje å verka. Vi har òg hatt meir pengar til sjukehus i våre alternative budsjett, og vi har fremja eit forslag om ein opptrappingsplan for psykisk helse i kommunane, med øyremerkte midlar. Det som er poenget mitt med denne interpellasjonen, er at her er det meir enn økonomi som gjer at ting går gale. Dette handlar òg om ein praksis og ein kultur ute i tenestene som gjer at det er vorte slik at ein ikkje tar personar med psykiske problem eller med eit alkoholmisbruk på same alvor som om det kjem ein pasient som har knekt ein fot. Og det er jo det som er det vanskelege spørsmålet for ein statsråd og for helsemyndigheiter å svara på, men det er utruleg viktig at dette får merksemd. Eg meiner det er ei diskriminering av pasientar etter diagnose som vi ikkje kan vedkjenna oss, i det norske helsevesenet. Vi har jo eit mål om at vi skal ha eit helsevesen for alle, men det viser seg at det faktisk ikkje er sant. Vi må endra kulturen ute i tenestene. Når det er slik at ein kjem til fastlegen og ein ikkje klarer å avdekkja alkoholmisbruk, kan det sjølvsagt verta betre om ein får fleire fastlegar, men det er likevel slik at ein må gå inn og sjå på korleis ein arbeider, og kva slags arbeidsmåtar ein bruker, og eventuelt verta kvitt om det er tabulagde ting som det er vanskeleg å snakka om. Elles gjer vi ikkje pasienten rett. Når det er slik at ein av tre med ei psykisk liding som vert viste til sjukehus, vert avvist utan at ein vert greidd ut, finst det inga unnskyldning uansett kor dårlege budsjetta er, vil eg seia. Det finst inga unnskyldning, for ein gjer ikkje det same om pasienten har ein annan sjukdom. Difor kan vi ikkje tolerera det. Det at sjukdomar har forskjellig status og får kartlegging ut frå det, viser jo òg at det ligg noko bak her. Det er vanskeleg å vedta herifrå at det ikkje skal vera slik, men det er i alle fall ansvaret vårt å bidra til at vi får ei anna utvikling.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2018-01-30:
På vegne av representantene Geir Adelsten Iversen, Geir Pollestad, Trygve Slagsvold Vedum og meg selv vil jeg legge fram et representantforslag om en stortingsmelding om norsk næringsmiddelindustri.