Erna Solberg (Høyre), 2004-06-10:
Den odelstingsproposisjonen som behandles i dag, er i og for seg en kurant, liten sak, i den forstand at det er lovjuridisk å gjennomgå og fremme et forslag som Stortinget vedtok som et anmodningsvedtak til Regjeringen, men som vi som vurderer, mente måtte gjøres i form av en lovtekst, og som vi derfor måtte komme tilbake til Stortinget med. Jeg har lyst til å komme med noen kommentarer til noe av det som er sagt i debatten. For det første skal også jeg innrømme at akkurat spørsmålet om hvem som skulle være innenfor og utenfor kretsen, hvem som skulle få introduksjonsordingen, har vært en vanskelig avveining i departementet. Det er god grunn til å kunne diskutere det faktum at utgangspunktet bør være at kommunene har kontroll, men for vårt vedkommende var det viktigste at når vi innførte introduksjonsordningen, forsøkte vi å lage en ordning som skulle stanse klientifiseringen av dem som ble bosatt rundt omkring, eller som flyttet til Norge, fra å leve på sosialhjelp over til en annen integreringsordning, som var kvalifiserende, der man betalte skatt og det var ryddig. Det var formålet med alle de forsøkene vi satte i gang. Formålet var å ikke venne folk til sosialhjelp. Da syntes vi at det formålet som ligger til grunn for introduksjonsordningen, var viktigere enn kontrollen for den enkelte kommune, men vi gjorde vår avveining. Det gjorde vi fordi vi syntes at noe av det viktigste vi kan gjøre, er å oppfordre flere til å klare seg selv, bl.a. ved at flere av dem som måtte sitte lenge og vente på en bostedskommune, klarte å skaffe seg en bolig selv, delvis klarte å komme i arbeid, at de på en måte skulle motiveres til å gjøre det. Det er ikke fri bosetting. Det er ganske store barrierer mot det. Dette er ikke den svenske modellen for hvordan asylmottak organiseres. Det er ikke mulig å trekke paralleller til andre steder. Det er en liten gruppe, men det er noen som gjør dette hvert eneste år. Det vi har vært redd for, var at det som nå får flertall, hvis vi skulle gått inn på det opprinnelige, ville virke deaktiverende for de personene som egentlig kanskje er mest ressurssterke til å gjøre noe med sin egen skjebne når de venter så lenge på bosetting. Den kostnaden må vi ha med oss. Vi gjorde et valg, og stortingsflertallet har gjort et valg som er annerledes. Det har jeg full respekt for, men man innfører altså en form for stavnsbånd, noe som er litt forbausende fra noen partier. I forrige periode diskuterte vi et forslag fra Fremskrittspartiet hvor Fremskrittspartiet mente at man ikke skulle ha lov til å bytte kommune, i alle fall de første årene, når integreringstilskuddet var tildelt, og Fremskrittspartiet stod alene om det. Høyre stod i en mellomposisjon ved at vi måtte være litt tøffere på å sende dem tilbake igjen, og de øvrige kritiserte betydelig at man ikke skulle få den typen valgfrihet som individer. Så her skifter nok standpunktene og ideologien betydelig, kanskje litt i forhold til hvem som fremmer forslagene. Det tror jeg Fremskrittspartiet skal få lov å ha med seg, at det kanskje er slik at argumentasjonen blir litt annerledes da. La meg bare kommentere to ting som saksordføreren sa, som egentlig ikke dreier seg om selve innholdet i saken. Hun sa bl.a. at det i dag på radioen ble sagt at åtte av ti kommuner ikke klarte å betjene gjelden sin. Det har ikke vært sagt på radioen i dag, og det er heller ikke et faktum. Åtte av ti kommuner som står på Robek-listen, står der over flere år fordi de ikke klarer å gjøre noe med det. Men det er en ganske stor andel som går ut, og en ny andel som kommer inn. Vi har nok et kronisk problem ved at det er 60 kommuner i dette landet som over tid har en meget vanskelig økonomi. Det er 60 kommuner som faktisk fikk sine største økonomiske problemer på slutten av 1990-tallet, og hvor det er viktig å gå inn og se på hva som er substansen i de enkelte kommunene hvis de ikke klarer å komme seg ut av problemene. Men vi skal også være veldig glade for at det hvert eneste år de siste årene har gått mellom 10 og 17 kommuner ut av denne listen. Det er faktisk en bevegelse, og man klarer å håndtere kommunens økonomi når man først ser at det går dårligere. Det andre var den lille visitten som kom i en bisetning, nemlig det som har vært sagt om Regjeringens forslag til en ordning for å avhjelpe dem som har vært bosatt, og som har kort opptjeningstid, som nå er ute på høring. Jeg har lyst til å minne om at noen av de valgene som Regjeringen har gjort i forhold til det spørsmålet, dreier seg om ikke å bygge nye velferdsordninger, med åpnere grense i forhold til EØS, som virker attraktive, og som klart må avgrenses. Før vi gjør oss til dommere over de forslagene som er kommet, i forhold til hvordan kommunene måtte oppleve det, må vi også veie våre valg av slike ordninger i forhold til hvordan de fungerer med fri bevegelse over landegrensene. Vi har jo hatt andre diskusjoner knyttet til akkurat det forholdet. Det betyr etter hvert at vi er nødt til å se på hvordan vi utformer velferdsordningene. Det har vi gjort i den sammenhengen, og vi har laget en ordning som skal være robust, hvor man også skal få en friere bevegelse av arbeidskraft.