Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2016-10-04:
Jeg er en rik dame – ikke så mye på penger, men jeg har en velstandsmage fordi jeg har fått fire flotte unger som er voksne i dag. Norge blir år etter år kåret til et av de beste landene å føde unger i, samtidig som vi ser at fødselsraten synker hvert eneste år. Det er bekymringsfullt, og det er mange grunner til det, og noen grunner er enklere å gjøre noe med enn andre. Det er en dyp urettferdighet i det norske systemet med at det er økonomisk ugunstig å få barn tidlig i livet. I dag er det sånn at vi som samfunn legger opp til at barnefødslene bør skje i 30–40-årsalderen i stedet for i 20-årsalderen. Det har også fertilitetsklinikkforsker Anne Eskild sagt. Det er «på kollisjonskurs med biologien», sier hun. Hun påpeker at foreldrepengeordningen er i utakt med kvinners fruktbarhet, ved at en først må opptjene full pott, som godt voksne kvinner må gjøre i arbeidslivet. Vi må legge det bak oss før vi kan få penger. Vanskeligere er det for unge kvinner og studenter. Selv om disse kvinnene samlet sett vil bidra like mye i samfunnet og delta like mye i arbeidslivet i framtiden, vil en kvinne som ikke har tilknytning til arbeidslivet før hun føder, ikke få noe i tilskudd annet enn engangsstønaden. Det er urettferdig i et livsløpsperspektiv at en kvinne som føder på ett punkt i livet, mottar så mye mindre i støtte enn en som føder på et annet tidspunkt i livsløpet. En kvinne kan ikke måtte vente med å få barn fordi studiene ikke er ferdigstilt, eller fordi jobben ikke gir plass for dette. Det er ikke samfunnet som skal fortelle en kvinne at det er feil tidspunkt. Vi vet også at gravide som kun får tilbud om en beskjeden engangsstønad, i langt større grad velger å avbryte svangerskapet. En studie viser at halvparten av dem som tok abort, ikke hadde lønnsarbeid og dermed ikke rett til fødselspenger. Dette gjelder kun 10 pst. av kvinner som føder barn. Dette er en tydelig indikasjon på at økonomisk trygghet spiller sterkt inn i valget vi tar med å få barn. Engangsstønaden som utbetales til gravide som står mellom jobb og studier, må økes betraktelig. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti har fått gjennomslag for å øke engangsstønaden noe gjennom de siste årenes statsbudsjett, men vi er langt fra i mål, da ordningen har støvet ned i årevis. Engangsstøtten – den groveste urettferdigheten i familiepolitikken vår – må det rettes opp i. Denne perioden har Kristelig Folkeparti klart å øke dette beløpet fra 35 263 kr i 2013 til 46 000 kr i 2016. Men Kristelig Folkeparti mener, alvorlig talt, at engangsstøtten må økes til et minimum av foreldrepenger – til alle – på 2 G. I tillegg til en offensiv økning må den tilknyttes G-ordningen, nettopp sånn at en kan justere i tråd med lønns- og prisvekst. Kristelig Folkeparti er overrasket over at det er manglende initiativ og vilje fra andre partier til å få på plass tilstrekkelig støtte til unge gravide. Det er et politisk ansvar å rette opp i de tydelige skjevhetene som finnes mellom støtteordningene i dag. Det må legges til rette for at kvinner kan få de ungene de ønsker seg, tidligere enn i dag. Da er det økonomisk trygghet som er viktig. Unge kvinner må få en bedre start på mammatilværelsen enn det de har i dag. En offensiv økning av engangsstønaden vil være helt nødvendig.