Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-06-15:
Den til dels hissige debatten om EOS-utvalgets årsmelding for 1998 har hovedsakelig vært en debatt om begrensningene i utvalgets innsynsrett, noe innstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen også tydelig bærer preg av. Innstillingen viser at komiteen har stått overfor vanskelige avveininger, hvor hensynet til EOS-utvalgets innsynsrett og flertallets ønske om en bred politisk oppslutning om hovedprinsippene har vært tillagt avgjørende vekt i komiteen. Senterpartiet, som ikke er representert i kontroll- og konstitusjonskomiteen, ser det som viktig og positivt at et bredt flertall i komiteen står bak prinsippet om at det ved tvist mellom EOS-utvalget og tjenesten er Stortinget som skal ha det avgjørende ord når det gjelder eventuell begrensning av denne innsynsretten. Det ville ha vært i strid med viktige konstitusjonelle prinsipper dersom kontrollfunksjonen skulle ha vært begrenset til den forvaltning som EOS-utvalget er satt til å kontrollere. EOS-utvalgets kontrollfunksjon er regulert i lov og instruks. Det er ingen tvil om at Stortinget har satt rammer for utvalgets arbeid. Instruksens § 5 har da også som overskrift «Begrensninger i innsyn». Av instruksens «begrensningsparagraf» går det fram, som sitert av mange i tidligere innlegg, at EOS-utvalget ikke skal søke «et mer omfattende innsyn i graderte opplysninger enn det som er nødvendig ut fra kontrollformålene», og at utvalget, så vidt mulig, skal «iaktta hensynet til kildevern og vern av opplysninger mottatt fra utlandet». Jeg har for øvrig merket meg at også Lund-kommisjonens leder, Ketil Lund, i et intervju i Aftenposten den 3. juni i år uttaler følgende: «Noen opplysninger kan selvfølgelig være av en slik karakter at kunnskapen om dem må begrenses til et absolutt minimum.» Årsmeldingen for 1998 har aktualisert spørsmålet om hvilken framgangsmåte en skal legge til grunn når det oppstår tvist om EOS-utvalgets innsynsrett. Det gjeldende regelverk gir nemlig ingen klar anvisning av hvilken prosedyre som skal følges når slik tvist oppstår. Den aktuelle saken viser at det er behov for klarere retningslinjer når det gjelder tvisteløsninger. En trenger med andre ord prosedyrer som trer i kraft når det blir reist tvil om hvorvidt EOS-utvalget opererer innenfor de begrensninger som er nedfelt i instruksens § 5. Et meget bredt flertall i komiteen – alle unntatt Fremskrittspartiet – har i innstillingen sagt hvilke retningslinjer som skal følges dersom det oppstår tvil eller uenighet mellom EOS-utvalget og tjenesten om utvalgets innsynsrett. Det var en slik avklaring forsvarsminister Løwer bad om i brev til Stortingets presidentskap den 21. april i år. Bakgrunnen var at det var reist tvil om EOS-utvalgets ønske om tilgang til alt utvekslet materiale med utenlandske tjenester i en bestemt periode, f.eks. to måneder, om hvorvidt dette ønsket var forenlig med den aktsomhet som er nedfelt i instruksens § 5. Den viktigste konklusjon i innstillingen fra komiteen er, som sagt, at en eventuell avgrensning av EOS-utvalgets innsynsrett selvsagt må tilligge Stortinget. I tillegg til å knesette dette konstitusjonelt sett viktige prinsipp trekker komiteens flertall opp følgende hovedretningslinjer for tvisteløsning: Når det oppstår tvil eller uenighet mellom utvalget og tjenesten om innsynsretten, må saken forelegges forsvarsministeren.Dersom det ikke oppnås enighet mellom utvalg og statsråd, skal EOS-utvalget ha rett til å bringe spørsmålet inn for Stortinget. I samsvar med etablerte prinsipper kan ikke dokumenter kreves utlevert i den tid som er nødvendig for å avklare en tvist om innsynsrett. En uavklart tvist har med andre ord oppsettende virkning inntil enighet er oppnådd eller Stortinget har avklart saken. Erfaringene så langt viser at det har vært nødvendig å få klarlagt hvilke prosedyrer som skal følges dersom det oppstår tvist med utgangspunkt i instruksens § 5. Senterpartiet deler komiteflertallets utsagn om at det kan være behov for å regelfeste de retningslinjer en har kommet fram til, og forutsetter at dette spørsmålet blir et viktig tema når kontrollordningen skal evalueres ved utgangen av inneværende stortingsperiode. Inntil så skjer, må det forutsettes at flertallets retningslinjer legges til grunn i det videre samarbeid mellom EOS-utvalget og tjenesten. Det bør presiseres at en slik henvisning til tvisteløsning i Stortinget stiller strenge krav til saksbehandling både konstitusjonelt og i forhold til tilliten til EOS-utvalgets arbeid med graderte opplysninger. En må kunne vise stor grad av tillit til et utvalg der utvalgets medlemmer skal være klarert for høyeste sikkerhetsgrad. Hvis det oppstår mange tvistesaker med tidkrevende avklaringsrunder, vil det over tid kunne undergrave EOS-utvalgets tillit på en måte som ikke tjener den kontrollfunksjonen utvalget er satt til å ivareta. I realiteten vil det være framtidig praksis og EOS-utvalgets sammensetning som vil avgjøre om den parlamentariske kontrollen med de hemmelige tjenestene vil virke tilfredsstillende og fortsatt har bred tillit.