Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2012-02-14:
Jeg vil først takke interpellanten for en sak som har store konsekvenser i store deler av landet, mens den i andre deler har mindre interesse, selvfølgelig avhengig av om en har rovdyr eller ikke. For oss som lever med rovdyrene, fikk rovdyrforliket en blandet mottakelse. Personlig var jeg noe skeptisk til det, mens andre mente at det i hvert fall var et skritt i riktig retning, hvor en både tok hensyn til det å opprettholde en rovdyrstamme og samtidig tok hensyn til dem som har bufe som næring – alt dette en god måte å håndtere og løse en vanskelig sak på, men teori og praksis er ikke alltid så enkelt. I mitt hjemfylke, Hedmark, har vi hatt store rovdyrskader gjennom alle år. Som et grensefylke til Sverige har vi i tillegg ikke bare vært avhengig av de norske avgjørelsene, men også hva Sverige ønsker å gjøre. Det som nå uroer mange, er svenskenes planer om å sette ut ulv fra dyreparker, eventuelt importere ulv fra andre steder i verden. Dette for å få nye gener og nytt blod i den svenske ulvestammen, da den plages med innavl. Denne utplasseringen er noe mange av oss ikke ønsker, da vi tror at ulveproblemene vil øke betraktelig etter dette. Dermed vil vi få en enda vanskeligere hverdag for våre bufeholdere, inklusiv dem som driver med reindrift. Bare i Glåmdalsregionen har saueholdet blitt halvert siden 1999. Min påstand er at dette stort sett skyldes vår rovdyrpolitikk. Det blir stadig færre som har bufe som enten hel- eller deltidsjobb, og som dermed danner grunnlag for en inntekt. Dermed forsvinner arbeidsplassene og distriktene avfolkes, for det å finne nye arbeidsplasser er ofte svært vanskelig. Det er også vanskelig å få omstillingsmidler for å satse på alternativ drift. Dette er også svært dyrt. Ofte gir disse omstillingsmidlene kun midler til noen få søkere, da potten er for liten til at alle relevante søkere kan få. En annen ting som er urovekkende med en stor rovdyrstamme, er menneskenes reduksjon av livskvalitet. Livskvalitet er så mangt, men det kan være fritt å bevege seg ute i naturen og høste av naturens goder uten å føle frykt eller redsel. Det å kunne jakte i henhold til gjeldende bestemmelser og lover er en annen del av livskvaliteten til folk flest. Deler av Hedmark vurderer nå å redusere f.eks. elgjakten, da rovdyrene tar så stor del av elgbestanden at elgjakt vil kunne redusere elgstammen til et minimum og under det som er tilrådelig. Jakt og naturopplevelser er for mange grunnen til at de lever og bor ute i distriktene. I tillegg er dette blitt en mulighet til nye arbeidsplasser og hertil positive ringvirkninger. Forsvinner også dette, blir det enda mindre igjen å leve av og for. Jeg tror at vi må ta sterkere grep i rovdyrforliket. Det vi har bestemt, må evalueres ved behov, og det må eventuelt tas nye avgjørelser. De forskjellige sonene må respekteres, og når ting ikke fungerer, må man ta grep. Det å true med beitenekt var vel kanskje ikke det lureste overfor dem som opplever store tap av dyr. Jeg mener at skal vi ha levende distrikter med livskvalitet og et variert næringsliv, må vi ha en rovdyrpolitikk som styres av dette, ikke av det å ha en stor, bærekraftig rovdyrstamme.