trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Det som kommer til å være et tema framover, er noe av det som OECD viser når de analyserer resultatene for alle land, nemlig at land som har en betydelig ulikhet som del av sine skolesystemer, lykkes dårligere enn dem som baserer seg på likhet. I den forbindelse er det veldig interessant å se forskjellen mellom Sveriges utvikling og Norges utvikling. For vi har faktisk klart å snu den trenden som var nedadgående i 2006, fra 2006 til 2009, mens Sverige fortsetter videre nedover, og en meget viktig del av forklaringen i PISA-rapporten på det er den økende ulikheten mellom skoler i Sverige. Jeg synes det er veldig interessant, og det kommer til å prege debatten videre framover. Etter hvert som også høyresiden begynner å sette seg inn i denne rapporten, forventer jeg en betydelig endring blant høyrepartiene når det gjelder privatskoler. Det var jo ikke akkurat med faner og flagg man kjørte friskoleloven i trontaledebatten. Så noen korte merknader. Kristin Vinje var i sitt innlegg inne på det jeg først og fremst opplevde var et litt sårt oppslag fra Kristin Clemet i Dagsavisen i dag, og som jeg ikke hadde tenkt å gi noen merknader om her. Det er jo sånn at en fiasko har ingen fedre, men en suksess har mange foreldre. Det er selvsagt sånn at noen av de grepene Kristin Clemet tok da hun var statsråd, var viktige, men det er ikke sånn at Kunnskapsløftet var noe som bare høyresiden sto for. Det var bred politisk enighet i Stortinget om det. Det var noen uenigheter, bl.a. mente SV og Senterpartiet at vi ikke skulle ha et obligatorisk andre fremmedspråk. Det ble ikke gjennomført. Nå vet vi at vi må gjøre noen forandringer i ungdomsskolen som reverserer deler av måten vi tenkte på rundt Kunnskapsløftet, for det blir for akademisk og for lite praktisk. Det dreier seg også om f.eks. matematikk i videregående skole. Når det gjelder nasjonale prøver, mener jeg at rangering av skoleresultater fra nasjonale prøver gir ingen interessant informasjon. Nasjonale prøver gir kommunene og skolene mulighet til å sammenligne seg med et landsgjennomsnitt, men det er det de gir. Oslo har oppnådd en del utover effekten av sosial bakgrunn hos elevene blant majoritetselevene. Når det gjelder minoritetselevene, gjør norskfødte minoritetselever det omtrent som landsgjennomsnittet. Når det gjelder dem som selv har innvandret, gjør de det under landsgjennomsnittet, og det kan være gode grunner til det. Men likevel, hvis vi ser bort fra det, så har Oslo en ekstraeffekt. Jeg tror ikke det først og fremst skyldes rangering og ytterligere testing, jeg tror det skyldes en mulighet for kompetanseoppbygging som Oslo har, og som de skal ha all ære for.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Jeg har bare en kort merknad på tampen av debatten. Jeg forventer ikke at Høyre og Fremskrittspartiet har satt seg inn i hele den svenske PISA-rapporten nå. Men det er et faktum at da det var stortingsvalg i 2005, lå det søknader om privatskoler som omfattet 22 000 elever i Norge. Det hadde ført til en betydelig privatisering, og vi vet noe om privatisering, nemlig at det tiltrekker seg noen elever og ikke alle elever. Ergo ville det ført til sentralisering. Mange fylker ville hatt store problemer med å opprettholde sine offentlige videregående skoler, og det ville ført til større forskjeller mellom skoler. Det er en del av forklaringen på Sveriges utvikling, i motsetning til Norges utvikling. Det var også noe av det som var mest omstridt, ikke Kunnskapsløftet og Kunnskapsløftets innhold. Blant de store, kontroversielle sakene på skoleområdet var privatiseringsdebatten og rangeringsdebatten rundt nasjonale prøver. Vi tok en pause i gjennomføringen av de nasjonale prøvene. Vi gikk i dialog med Skole-Norge, fant tidspunkter og måter å offentliggjøre dette på som har gjort at nasjonale prøver nå brukes som et godt virkemiddel veldig mange steder. Mange lærere sier at det er god kvalitet over dem. Men å sammenligne om en skole går opp eller ned en tiendedel, gir ikke noe kunnskap om kvaliteten ved disse skolene, og det tror jeg man etter hvert begynner å få med seg. Og så var det andre konflikter, selvfølgelig, som dreide seg om å flytte forhandlingsansvaret for lærerne – det var en meget stor konflikt. Klassedelingstallet som SV støttet å oppheve, var også en betydelig konflikt. Jeg tror ikke man klarer å få til et skikkelig løft uten samarbeid mellom politiske myndigheter og skolen. For den jobben som gjør at våre læringsresultater nå peker oppover og går framover og ikke videre nedover, sånn som i Sverige, gjøres jo i skolen hver eneste dag av kompetente lærere, av elevene og av foreldre som også må bidra. Derfor mener jeg at vi nå har fått – hva skal man si – en bred enighet om det viktigste. Men det kan altså torpederes i stor grad hvis ikke Høyre og Fremskrittspartiet nå setter seg nøye inn i det som er resultatene fra OECD – altså OECD, det er ikke SVs partiprogram, dette, det er OECD – og PISA-forskerne, for det er meget interessant kunnskap for den videre skoledebatten å finne der.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Bare et par kommentarer. Hovedpoenget med hensyn til land som har gode resultater når det gjelder skole, og land som har dårligere resultater når det gjelder skole, er ikke om de er kommersielle eller ikke, det er om det er betydelige ulikheter mellom skolene. Jeg har en kopi av rapporten fra Sverige, og det som er et veldig viktig funn der, er at ulikhetene har økt betydelig mellom skoler i Sverige. Det er en kombinasjon av fritt skolevalg – som jeg tror at sosialdemokratene egentlig innførte – og privatisering. Men de har i hvert fall hatt en kraftig økning i privatskoler som har ført til større ulikheter, og det er en viktig del av forklaringen. Det er det ene. Det er altså ikke en debatt om kommersialisering eller ikke, men om ulikheter mellom skoler. Så bare to ord om Oslo-skolen: Oslo-skolen får til mye bra. Det er hevet over tvil når man ser på resultatene i Oslo-skolen, at Oslo-skolen får en effekt ut av den jobben de gjør som går utover de forskjellene som kan forklares med sosial bakgrunn – det er jo en veldig viktig forklaringsbakgrunn for resultatene i skolen – og den får de først og fremst blant majoritetselevene. Minoritetselevene er altså omtrent på landssnitt, og innflyttede minoritetselever er litt under. Det kan jo tenkes at det siste henger sammen med at flere flyktninger kommer til Oslo. Så her må vi ha en nyansert debatt. At det at man offentliggjør og rangerer resultatet av nasjonale prøver mellom skoler, skulle være en viktig drivkraft i den sammenheng, har jeg veldig liten tro på. Hvis du bor i indre by og sjekker resultatene fra Sagene, Grünerløkka og Bjølsen, og det varierer med en tiendedel her og der, gir det veldig lite informasjon. At det jobbes systematisk med lærernes kompetanse, med å fordele ressurser ut fra hva man har av utfordringer, tror jeg er en veldig viktig forklaring.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Det som er et viktig poeng i forhold til OECDs vurdering av lands skolesystemer, er at stor ulikhet mellom skoler og differensiering og segregering går motsatt vei av et godt skolesystem og gode resultater. Hvordan man rekrutterer til skoler, er det avgjørende her, fordi foreldrenes sosiale bakgrunn har så stor betydning for hva slags resultater man oppnår. Så får vi ta debatten derfra. Jeg aksepterer, og respekterer, selvfølgelig at man har behov for å gå inn i den diskusjonen, men jeg oppfatter at dette er en veldig vesentlig og viktig kunnskap av det som vi må ta med oss når det gjelder hvordan skolen skal utvikles videre framover. For dem som gjør jobben hver eneste dag i Skole-Norge, tror jeg det har en stor verdi at det er bred politisk enighet om de viktigste grepene i skolen. Det kommer selvfølgelig alltid til å være en forskjell mellom hvordan høyresiden og venstresiden tilnærmer seg dette, men det er ingen ulempe at denne debatten viser at på vesentlige og viktige områder som når det gjelder frafall, når det gjelder mobbing, når det gjelder utvikling av ungdomsskolen, når det gjelder kjernen i Kunnskapsløftet, satsing på lærernes kompetanse osv., er det stor grad av enighet. Sosial bakgrunn har stor betydning, overraskende stor betydning – tror jeg – for mange når det gjelder elevenes resultater i skolen. Sånn er det også i Oslo. Oslo klarer heller ikke å oppheve den sosiale bakgrunnen. Men det er interessant hva man kan klare å få til på en del østkantskoler. At man tenker systematisk på hvordan man f.eks. kan koble forskningsmiljøer, spesiell lærerkompetanse og næringsliv til skoler i områder som har spesielle, sosiale utfordringer, uansett, tror jeg er veldig viktig, for det kan bidra til å dra opp interessen, søkningen og variasjonen blant elevmassen når det gjelder skoler. Men at det som liksom skulle være ekstremt avgjørende, er hvordan den ene skolen gjør det i forhold til andre – jeg treffer veldig sjelden lærere som har det som hoveddrivkraft. De er ekstremt opptatt av å nå de beste resultater for sine elever. Jeg tror at den viktigste kvaliteten lærere kan ha, er ambisjoner for elevene sine. Det er kanskje det siste poenget. Det er faktisk ganske mange elever som møtes av for lave ambisjoner på deres vegne, hjemme og på skolen, og alle trenger noe å strekke seg etter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Jeg klarer ikke å dy meg, for jeg vet at representanten Per-Kristian Foss ikke har noe taletid igjen. Men her kan jeg stå i 3 minutter. Nei, jeg skal bare ha en veldig kort merknad. Diskusjonen om privatisering/kommersialisering er ikke over. Det er jo helt riktig at det ikke er noen partier på Stortinget som så langt har sagt at de ønsker kommersielle skoler. Men det er altså sånn at det er en betydelig utfordring å følge med på hvor pengene går, og at det har vært en problemstilling rundt f.eks. John Bauer-skolene, er jo en kjent sak. Så til nasjonale prøver og rangering. Husk på hva slags klima det var rundt de nasjonale prøvene. På mange skoler var det 20 pst. av elevene som gjennomførte dem, det var svære boikottaksjoner, og det var et enormt spetakkel, for man aksepterte ikke at man hadde så ensidig fokus på at en tiendedel opp eller ned på en nasjonal prøve skulle si noe om kvaliteten på deres skole. Så tok vi en pause. Vi lagde nye prøver, vi gjennomførte dem på ett tidspunkt, og vi rangerte dem ikke ved offentliggjøringen av dem. Det er riktig at skoler og kommuner har rett til å få vite hva som er resultatene. Det er jo dette som har gjort at nasjonale prøver nå ses på som nyttig av de fleste skoler og av de fleste kommuner. Man kan ikke se bort fra at nettopp det å bruke den slags type testing med vett og forstand, er veldig, veldig avgjørende. Hvis ikke, kommer man veldig fort inn i et system hvor man blir så innrettet på tester – at testene styrer innholdet – at man ikke lenger måler den jobben som ellers gjøres.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Først til teknologi og å møte eldrebølgen. Der mener jeg vi gjør en meget god og viktig innsats ved nettopp den satsingen med hensyn til studieplasser som jeg har referert til. Det skal vi følge opp i årene som kommer. Når det gjelder framtida og fondsdiskusjonen i forhold til forskning, deler jeg representantens bekymring når det gjelder å se dette opp mot renteutviklingen. Det er det som er den store utfordringen for oss også. Men representanten kan være trygg på at vi tar fatt i dette. Vi har jo faktisk i denne perioden økt Forskningsfondet fra 36 til 80 mrd. kr, så det er en betydelig økning. Det er en betydelig størrelse på fondet i dag, men utviklingen framover og de milepæler som fondet møter, viser at vi har en jobb å gjøre når det gjelder å være sikker på at vi får penger, f.eks. til utstyr og til framtidig forskning. Det representanten må være helt sikker på, er at uansett mekanismer vil vi arbeide for å få økte forskningsbevilgninger.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Vi hadde en debatt for ikke så lenge siden i Stortinget om akademisk frihet, og det er jo nedfelt som et viktig prinsipp i universitets- og høyskoleloven. Så har det vært en spennende debatt nettopp om akademisk frihet og forskningsfrihet, som både representanten og statsråden har vært med på i diverse medier. Jeg vil fastholde mitt utgangspunkt som er at den akademiske friheten er helt sentral for forskning. Det vi jobber med nå, er hvordan vi skal synliggjøre og tydeliggjøre våre standardkontrakter for dem som ikke er omfattet av lovbestemmelsene i universitets- og høyskoleloven. Hvis jeg kan gjøre det overfor denne representanten, vil jeg her og nå oppfordre de som står bak Venstres forslag, om å omgjøre det til et oversendelsesforslag, fordi jeg gjerne vil ha det med i vurderingen. Men jeg har litt problemer med å se hvordan vi på en god måte kan lovfeste akademisk frihet utenom universitetene og høyskolene. Men jeg er veldig åpen og positiv til å vurdere dette som en del av det arbeidet vi nå gjør framover.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Jeg synes det er bra at lærestedene selv erkjenner at det er deres ansvar hvor mange studenter de har tatt opp. Det vi nå gjør, er å gi dem muligheten til å være med på det store spleiselaget som handler om å utdanne flere. Men vi ser at det er litt ulike tilbakemeldinger. Det er først og fremst de to største universitetene våre som har problemer. Så å si alle de andre er meget takknemlige for nye studieplasser, tar imot med glede og vil gjerne ha flere. Men de to store universitetene har en utfordring, og det handler sikkert både om ting som er gjort historisk, og om at de er opptatt – selvfølgelig – av kvaliteten. Jeg kommer til å følge dette nøye. Vi har heller ikke tildelt de to store universitetene som mangler studieplasser, i denne omgangen. Men jeg kommer til å følge nøye den ulikheten som er mellom de ulike studiestedene. Det er selvfølgelig mitt ansvar at vi har en fullfinansiering – det har vi, den kommer i to porsjoner – studieplassene er fullfinansiert. Og så må vi i felleskap sørge for at kvaliteten uansett holdes i framtiden.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Vi får glede oss med unge foreldre og at det kommer barn til verden, enten de kommer til termin eller ikke. Og så er det jo slik med Lånekassens støtteordninger at de er ganske rause, men de kan ikke være utsatt for så mye skjønn. Det er rett og slett ikke bygget inn i systemet. Men jeg siterer gjerne Soria Moria II. Vi har altså i det budsjettet som kommer nå, som vi diskuterer nå, oppfylt den første delen av det som går på studenter og studiestøtte, nemlig å gi bedre studiestøtte til funksjonshemmede studenter. Det er jeg veldig stolt av at vi har fått til. Og så er det også en formulering om å gi bedre støtte til studenter med barn. Vi er ikke ferdige med Soria Moria-perioden ennå. Jeg kan love representanten at dette er noe jeg kommer til å jobbe veldig hardt for, at vi også klarer å oppfylle det løftet fra Soria Moria II som handler om å gi bedre ordninger for studenter med barn.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Jeg er veldig glad for det komiteen har gjort for disse instituttene, som har vært gjennom en godkjenningsordning i Forskningsrådet og egentlig burde hatt en basisbevilgning. Det er ikke snakk om annenrangs institusjoner, det er snakk om fullstendig gode, oppegående institusjoner. At komiteen da har funnet det mulig å legge inn noe for å avhjelpe behovet for basisbevilgning, som kanskje Finansdepartementet har et litt annet regnestykke på, er jeg veldig takknemlig for at komiteen har klart. Så får det bli opp til institusjonene selv om de er glad for dette eller ikke, men vi ønsker med dette signalet også å være tydelig på at vi ikke vil ha en ordning hvor man får en kvalitetssikring, som i dette tilfellet fra Forskningsrådet, uten at vi har en finansiering samtidig. I framtiden kommer det til å bli samstemmighet mellom det som er penger til basisfinansiering, og eventuelle godkjenninger av forskningsinstitutter.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Vi har økt forskningsbudsjettet i kroner og øre med en halv milliard kroner. Så har da pris- og renteutviklingen ført til at det ble 0,13 pst. mindre enn året før. Men jeg mener vi har et så pass høyt nivå på forskningsbudsjettet at for dette ene året som kommer, vil vi tåle dette. Jeg kommer til å jobbe for, selvfølgelig, å øke forskningsbudsjettene i årene framover. Det vi har klart å gjøre i dette neste års budsjett, er å holde på en høy vekst – en vekst som faktisk av forskningsanalytikerne selv er blitt betegnet som en formidabel økning av veksten de siste årene. Vi holder oss på det høye nivået, og ved å omprioritere innenfor forskningsbudsjettet får vi til en styrking av det som er den Fri prosjektstøtte innenfor Forskningsrådet. Det opplever jeg er blitt oppfattet som et meget godt signal i forskningsmiljøene selv fordi man har savnet en styrking av nettopp denne forskningen. I tillegg har vi styrket polarforskning og andre områder.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
Det blir feil å si som Kristelig Folkeparti sier, at det har vært en systematisk nedprioritering av budsjettet for forskning og høyere utdanning under denne regjeringen, når det faktisk har vært en økning med 6,8 mrd. kr i denne perioden på nettopp utdanningssiden. På forskningssiden har man økt fra utgangspunktet på 15,5 mrd. kr til nå et forskningsbudsjett på 24,3 mrd. kr. Vi holder altså budsjettet på et høyt nivå og har en nominell økning på en halv milliard. Men reelt blir det en liten nedgang. Men vi er på et høyt nivå, og vi satser selvfølgelig på at den forskningen skal komme samfunnet til nytte. At det er mye bra som skjer, tror jeg både Høyre, Kristelig Folkeparti og de andre opposisjonspartiene og regjeringen kan være enige om. Så det blir feil å si det, og det blir feil å si at det er det svakeste forskningsbudsjettet på ti år. Jeg er enig i at veksten kan være noe svak fra dette året til det neste, men det er ikke det svakeste forskningsbudsjettet. Det er altså tidenes høyeste forskningsbudsjett, som vi har hatt de siste to årene. Jeg tok ordet – og håpet at Venstres representant var til stede – fordi jeg veldig sterkt vil anmode Venstre om å omgjøre forslaget sitt til et oversendelsesforslag. Vi har jobbet i departementet, enten Warloe har lagt merke til det eller ikke, fra vi hadde debatten i februar, og jobber enda mer intenst nå med arbeid med standardkontrakter, med tydeliggjøring av de vilkår som settes når det gjelder å hegne om den akademiske frihet, med forbedringer av kontrakten og med å gjøre alle til gode bestillere, enten det er departement eller andre oppdragsgivere. Da debatten var oppe sist i Stortinget, i februar, var alle partier, også opposisjonspartiene, enige om at lovfesting utover det som er knyttet til universitets- og høgskoleloven, er en vanskelig sak. Det er ikke enkelt. Vi har ingen egen lov for dette, og det er en vanskelig sak. Men jeg sier meg villig til å vurdere dette som en del av de tiltakene vi nå setter inn for å sikre den akademiske friheten. Derfor håpet jeg at vi kunne få dette forslaget som et oversendelsesforslag, slik at Stortinget – så lite som vi vet om mulighetene for dette nå – slapp å ta stilling til det akkurat nå. Jeg kan imidlertid forsikre både forslagsstilleren og dem som slutter seg til dette forslaget, at vi vil ta med oss grundige vurderinger av mulig lovfesting, men det er som sagt en ganske krevende og utfordrende oppgave, som departementet må vurdere særdeles nøye.
Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-12-09:
På tampen av debatten har jeg fått en utfordring fra Høyre ved Harberg spesielt, hvor han gir et inntrykk av at det verken er mål eller mening med regjeringens politikk for høyere utdanning og forskning. Da har jeg bare lyst til å si at selvfølgelig er det mål og mening med den, vi har satset mye penger, det er jo også dette budsjettet en del av. Men det vi har som plan, er å styrke kvaliteten, ved å motivere og oppfordre til samarbeid, til arbeidsdeling og til faglig konsentrasjon, det er å utvikle robuste fagmiljøer, det er å forsøke å redusere midlertidighet, og få gode vilkår, både for ansatte og ikke minst for studenter. Når det gjelder retningen, er det klart at vi må utdanne, forske og drive en kunnskapsutvikling i samsvar med de behovene som samfunnet har, de behovene næringslivet har, og de behovene samfunnslivet har. Men vi må også gi rom til den frie forskningen, både i den egentlige betydningen at forskningen skal være fri og for at man også kan ha nysgjerrighetsdrevet forskning – forskning som ikke er bestemt av programmer og bestillinger. Det er retningen. Retningen er at vi trenger kunnskapen, vi trenger kunnskapen til å utvikle samfunnet videre. Som jeg begynte mitt hovedinnlegg med i dag: Vi skal drive fram kunnskapsutviklingen for å løse de globale problemene, for å videreutvikle samfunnet vårt og velferdsstaten vår og for å skape grunnlag for næringsutvikling over hele landet. Da trenger vi utdanning og forskning over hele landet, og da trenger vi at det satses på det. Jeg har lyst til å takke for debatten. Jeg synes det har vært en inspirerende debatt i forhold til dette budsjettet. Jeg tror vi alle sammen kan prise oss lykkelige for at vi bor i et land hvor vi ikke diskuterer budsjetter som er preget av økonomisk krise, men at vi bor i et land hvor vi har gode institusjoner og et godt skolesystem, og at vi ser at vi er på vei i en riktig utvikling når vi skal utvikle kunnskapen for framtiden.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg er glad for at representanten Thorsen er opptatt av Soria Moria-erklæringen, men som representanten helt sikkert vet, er Soria Moria-erklæringen et regjeringsprogram for en fireårsperiode. Jeg er glad for at vi nå – for første gang på lenge – har klart å styrke prestetjenesten. Jeg håper man ser at det er et signal om at regjeringen ønsker å satse på bedre prestetjeneste i de deler av landet som har stor befolkningsvekst, og der det er behov for å avlaste prestene ved ikke å ha så mange personer i menighetene per prest.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg har registrert at Fremskrittspartiet i sitt budsjettforslag ønsker å styrke prestetjenesten betydelig. Det er helt sikkert mulig å bruke disse pengene til Kirken på en særdeles fornuftig måte. Men det jeg ikke er enig med Fremskrittspartiet i, er at man finansierer denne økningen ved å kutte ut læremidler til samiske unger, halvere tilskuddene til kulturskoler og kutte ut viktige bidrag til voksenopplæring. Jeg mener at man må se behovet for prestetjenester også i den store sammenheng. Vi er hele tiden nødt til å gjøre avveininger. Det har vi gjort i dette budsjettet, vi har økt bevilgningen til prestetjenester. Det er jeg glad for. Vi kommer til å jobbe og se på de behovene som er, og så avstemme det med totaliteten i våre budsjetter – også i tiden framover.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Som representanten Harberg har registrert, har vi foreslått en bevilgning på 320 mill. kr for å kompensere de tap som er påført OVF i 2009 og 2010. Så jobber vi med oppreguleringsspørsmålene som gjelder de avtalene og de tapene som OVF måtte ha etter 2011. Det vil vi komme tilbake til når vi har fått de nødvendige avklaringer av de juridiske forholdene. I tillegg vil vi selvsagt komme med en endring i lovverket knyttet til Opplysningsvesenets fond. Jeg planlegger å legge dette fram i forbindelse med at vi legger fram en ny gravferdslov. Den vil komme til Stortinget etter jul.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Vi har gått mange runder med Opplysningsvesenets fond, bl.a. om antall festetomter som har vært avviklet i den perioden. Vi har nå et antall på om lag 1 150 festetomter. Vi er fortsatt i dialog for å finne fram til tidspunktet for når overføringer har skjedd, når tap har oppstått. Dette har vært en komplisert sak; vi har brukt mye tid for å få et riktig grunnlag før vi går til Stortinget og ber om en bevilgning. Jeg mener det i denne saken må være riktig, når vi skal legge fram en såpass stor bevilgning for Stortinget, at vi forsikrer oss om at vi har det nødvendige bakgrunnsmateriale, slik at vi ikke går til Stortinget med gale opplysninger.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg er opptatt av god brannsikkerhet for og godt vedlikehold av kirkebyggene våre. Jeg er enig med representanten Dagrun Eriksen i at det er en utfordring. Så er jeg glad for at en forbedret kommuneøkonomi har gjort at mange kommuner har klart å gjøre noen store løft når det gjelder vedlikeholdet sitt. I 2005 brukte kommunene 200 mill. kr på vedlikehold av sine kirkebygg. Nå er beløpet ca. 650 mill. kr. Det har altså vært en kraftig økning. Det vises også ved at det i 2005 var 33 av landets fellesråd som hadde byggeprosjekter og vedlikeholdsprosjekter på mer enn 1 mill. kr. I 2009 var det 90. Jeg tror vi er nødt til å bruke den kunnskapen vi nå har, at vi lar fellesrådene og kommunene i fellesskap jobbe med å legge planer basert på den rapporten som vi har fått utarbeidet. Det er et godt grunnlag for kommunene for å utarbeide gode planer sammen med fellesrådene om den vedlikeholdssituasjonen som er. Så gjør vi en betydelig innsats ved å tilføre midler gjennom rentekompensasjonsordningen. Det er vårt svar til kommunene på denne situasjonen.
Rigmor Aasrud (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg har ikke tenkt å bruke mye tid på å kommentere sakens forhistorie. Det er flere i denne salen som kjenner den bedre enn meg, men regjeringen hadde helt klart et annet utgangspunkt enn det flertallet i Høyesterett kom fram til da saken ble behandlet der. Det har jeg tatt til etterretning, og jeg er glad for at det er oppslutning om at vi gjennomfører bevilgningen på 320 mill. kr til Opplysningsvesenets fond nå. Jeg har behov for noen få kommentarer i forhold til tempoet. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg tidligere i dag, er dette en ganske komplisert sak å gå igjennom. Det er 1 150 tomtefester som er avviklet i denne perioden. Vi har gått grundig igjennom hver enkelt sak, funnet datoer for når innbetalinger er gjort for å kunne gjøre riktige renteberegninger, og vi har selvsagt også måttet sjekke nøye at vi ikke har fått med flere tomter flere ganger. Nå er det flere tusen festeavgifter som må gås igjennom på samme måte, så det har vært et omfattende arbeid. Men jeg kan forsikre om at vi har hatt et godt samarbeid med Opplysningsvesenets fond. Vi har hatt mye arbeid med dette, og vi skal som sagt legge fram en sak for Stortinget i forbindelse med at vi legger fram en ny gravferdslov. Der opphever vi tomtefesteinstruksens regler som gjelder Opplysningsvesenets fond, men i det praktiske liv har det ingen betydning. Høyesteretts dom gjelder, og det har ingen betydning for om paragrafen er der, men vi kommer med en sak til Stortinget etter jul.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Først vil jeg takke for honnøren. Jeg synes det er givende å være i Stortinget, uansett. Jeg legger ikke skjul på at jeg skulle ønske at flere var litt opptatt av det forskningsfeltet som jeg bestyrer, men jeg er i alle fall glad for at vi i dag får et lite avbrekk fra ellers viktige debatter. Når det gjelder drift av forskningsfartøyer, er jeg glad for at komiteen har merket seg den viktige rollen som Havforskningsinstituttet etter hvert har fått i forhold til koordinering av de største statlige forskningsfartøyene. Dette er et samarbeid med flere institutter, som går tilbake til tidlig på 1990-tallet, da Universitetet i Tromsø og Havforskningsinstituttet startet et samarbeid, da med bruk av forskningsfartøyet «Jan Mayen». Det har videre utviklet seg veldig godt. Det er jeg veldig glad for, for det er slik representanten Lien sier, at det å ha forskningsfartøy i sving koster mye penger. Toktkomiteen er en viktig instans for å videreutvikle det samarbeidet, og jeg håper også vi skal lykkes godt med det i framtiden.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Når det gjelder forskningsfartøy, er jeg helt enig i at det er antall seilingsdøgn som er viktig. Så det å ha en samordning – og en enda bedre samordning – av alle statlige forskningsfartøy er viktig. Der har også den nasjonale toktkomiteen en viktig rolle for å se ting i sammenheng. Når det gjelder finansiering og instituttene, kan jeg ikke se at det er en smule misforhold, eller en liten grad av urettferdighet, knyttet til de forvaltningsrettede i forhold til de næringsrettede instituttene. Mesteparten av pengene over Fiskeri- og kystdepartementets budsjett går jo til de forvaltningsrettede – altså til Havforskningsinstituttet – som absolutt er det største. Når det gjelder de næringsrettede, går det i hvert fall ikke an å sammenligne dem med hverandre. Det er helt opplagt at de forvaltningsrettede forskningsinstituttene ikke skal konkurrere der de næringsrettede er. I den listen som jeg har fått, hvor de næringsrettede instituttene er sammenlignet, ser det ut som om de blir behandlet relativt likt. Jeg kunne ha lagt fram den tabellen, men det kan vi ta etterpå.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Representanten Warloe har helt rett i at det er viktig at vi også får næringslivet enda mer på banen innenfor forskningsfinansiering i marin sektor. Situasjonen i marin sektor er jo preget av veldig mange små – til dels bitte små – og mellomstore bedrifter. Hver for seg har de selvsagt ikke de samme finansielle muskler til å finansiere forskning. Det jeg nå ser med stor glede, er at i hvert fall de større bedriftene bidrar sterkt. Men for å ta ned utfordringene knyttet til disse små bedriftene har vi jo etablert Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond, som nå også drar stor nytte av at prisene, ikke minst innenfor laksesektoren, har gått opp, slik at de får mer midler til neste år. For øvrig merker jeg meg at SkatteFUNN er et godt redskap som også marin sektor benytter seg av.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Det som representanten Bakke-Jensen tar opp, er jo en særdeles interessant debatt, ikke bare knyttet til enkeltaktører, men til at vi har noen institutter som må forvalte instituttets mening. Så er det selvsagt slik at aktive og engasjerte forskere også deltar i den offentlige debatten, og det setter jeg stor pris på. De er i dette tilfellet med i et vitenskapelig råd. Men det jeg må forholde meg til i hverdagen, er jo instituttets råd overfor departementet i forvaltningsspørsmål. Det har jeg absolutt ingen problemer eller utfordringer med. Så får vi være glad for aktive og engasjerte forskere, som jeg da legger til grunn uttaler seg basert på kunnskap og forskningsresultater.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg er også helt enig i at det å ha en diskusjon basert på forskning og kompetanse er viktig. En total enighet ville vært en katastrofe, i den forstand at da ville en ikke bringe forskningen og kunnskapsutviklingen videre. Det at vi også da har engasjerte forskere som deltar i debatten med bakgrunn i den kunnskapen de besitter, synes jeg er veldig bra. Men i akkurat det eksemplet som jeg tror at representanten tenker på her, er det slik at det er en enkeltforsker ansatt ved Havforskningsinstituttet som sitter i et vitenskapelig utvalg, ikke som Havforskningsinstituttets ansatt, men med den kompetansen han personlig besitter. Når vedkommende uttalte seg og deltok i den offentlige debatten, var det ikke som HI-forsker, men som medlem av det utvalget. Jeg har stor forståelse for at det kan virke forvirrende. Det har vært forvirrende for meg i andre sammenhenger, der jeg ser at offentlige debattanter titulerer seg med professor her og der og selvsagt får en helt annen tyngde på innleggene sine.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
La meg først få uttrykke stor glede over en komité som er så enig, selv om de nyansene som ble trukket fram, allikevel finnes. Det er et viktig signal ut til våre egne fiskere. Jeg tenker da på enigheten om utfordringene både med ulovlig fiske og med utkast. Og det er ikke minst et viktig signal nå i disse forhandlingsdager, når vi nå sitter og forhandler om både bilaterale avtaler og makrellavtalen. Så det er jeg veldig glad for. Så vil jeg også understreke at bærekraftig forvaltning av ressursene er det sentrale målet for regjeringen i de fiskeriforhandlingene vi hvert år fører med andre land. Som representanten Nesvik pekte på: Kampen mot ulovlig fiske har også tidligere vært sentral i forhandlingene med Russland, og vi har også arbeidet med denne saken på andre fronter. Derfor er jeg glad for at 2009 var det året da det ikke ble registrert ulovlig fiske i Barentshavet. Vi vil likevel fortsatt prioritere dette arbeidet, både i eget område og i samarbeid med andre land. Særlig i vår felles forvaltning med EU har spørsmålet om utkast vært sentralt de to siste årene, og det er innført en rekke tiltak for å redusere utkastet. En evaluering av systemet for stenging og åpning av fiskefelt i Nordsjøen viste at systemet bør forbedres. Vi ble dessverre ikke enig med EU i de siste forhandlingene om et felles system, og konsekvensene av dette er at vi går videre på egen hånd. Vi vil uansett sørge for at fiskeriene blir bærekraftig forvaltet i norske farvann. La meg helt til slutt si noen ord om utkast i norsk sone og av norske fartøy. Det har vi også hatt litt debatt om i Stortinget i forbindelse med spørretimen. Med bakgrunn i de oppslagene som har vært i mediene, inviterte jeg både Kystvakten, Fiskeridirektoratet, Havforskningsinstituttet og Norges Fiskarlag til et møte, der vi ble enige om fortsatt å fokusere mye på denne utfordringen også i Norge. Det er slik at ethvert avdekket brudd på regelverket for utkast er ett for mye. Derfor har vi lagt en plan for høy fokusering videre. Det handler om holdningsskapende arbeid blant utøverne. Det handler ikke minst om skolering i regelverk og regelverksforståelse, som vi vil ta inn som en del av det som fiskerne allikevel vil måtte skoleres i, bl.a. sikkerhetsopplæringen. Det kan godt hende vi legger det til som en del der. Videre handler det også om å unngå å få fisk om bord som man helst ikke vil ha, enten det er småfisk eller om det er fisk av en art man ikke har kvote på, dvs. tekniske reguleringer og teknisk regelverk. Sist, men ikke minst, handler det om å ha et avskrekkende regelverk for håndtering av – vi kan kalle det – brudd på reglene. Derfor har jeg gitt instruks til Fiskeridirektoratet om at når de har sikker dokumentasjon og sikre bevis på at her har det foregått lovbrudd, må de vurdere inndragning enten for en kortere eller lengre periode eller på permanent basis. Det er fortsatt stort fokus på et veldig viktig område.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jeg snakker veldig ofte og veldig mye med aktørene på kysten, både fiskerne og landsiden. Begge er viktige aktører for at vi skal lykkes med å få til god regulering av fiskeriene, men ikke minst for å høyne verdien av norsk sjømat. Jeg snakket faktisk med Norges Fiskarlag senest i dag, vi diskuterer bl.a. bifangstordningen for at den skal kunne treffe godt, og vi diskuterer overreguleringer, som en viktig parameter for å unngå et kappfiske. Det er mange elementer som er viktige i denne debatten. Jeg sitter nå midt oppe i det, knyttet til neste års reguleringer. Jeg vil selvsagt også diskutere kvoteåret med partene, og jeg er kjent med den debatten som har gått i næringen. Men jeg tror nok det svaret representanten Eide har fått, er litt symptomatisk for en del – at det i hvert fall ikke er dette som er fremst i pannebrasken hos fiskerne akkurat for tiden.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
For å ta begrepet nullsumspill, ligger det jo i det at det verken vil bli mer fisk eller mer kvote ved å starte kvoteåret på et annet tidspunkt enn ved årsskiftet. Det blir heller ikke flere dager i et år, så fiskerne vil ikke få flere dager å fiske på. Så til muligheter for å planlegge året sitt selv. Det er noe jeg har stor sans for, og vi diskuterer virkelig inngående nå i forbindelse med neste års reguleringer hvordan en skal gi fiskerne større mulighet til å planlegge året sitt selv. Det viser f.eks. at overreguleringer betyr mye, for det er klart at dess høyere overreguleringer en legger inn, dess større er risikoen for kappfiske. Det handler om at dess større andel faste kvoter, dess enklere er det å planlegge. Så starten og slutten på et kvoteår tror jeg ikke vil være det som forbedrer noe. Forbedringen vil jo være at man får et godt fiske om høsten, noe som også en god bifangstordning vil gi.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Jo, jeg ser absolutt verdien knyttet til at lønnsomheten vil gå opp, og at planleggingshorisonten kan bli noe annerledes. Mitt poeng er at en god bifangstordning som treffer, vil ivareta det samme. Da vil det for fiskerne, hvis det er satt av en kvote av torsk til høstfisket med bifangst, bli en tilleggseffekt ved at de får opp hyse og sei, som for en altfor stor del blir stående igjen i havet ufisket. Det synes jeg ikke sjømatnasjonen Norge bør være bekjent av. Vi bør ta opp de ressursene som vi faktisk har gode og store kvoter på, for å gi industrien et råstoff. Og det godt betalende ferskmarkedet som det blir snakket om her, er også ofte om høsten. Det er grunnen til at jeg også har sagt at den som får delta i bifangsten, er den som leverer fersk fisk nettopp for å møte det behovet.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Å gå inn i diskusjon om hvordan den enkelte fordeler sin arv, synes jeg vel er å gå litt langt, men jeg ser problemstillingen. Jeg er selv andre generasjon – ikke til en fiskeflåte, så vi har ikke sånne regler. For meg og for regjeringen er det viktig å ha en fiskereid flåte. Hvis vi uthuler det regelverket gjennom å tillate at en ikke har det, ser jeg for meg at vi om noen tiår har en flåte som er eid av – ja, jeg skal kanskje ikke nevne yrkesgrupper her, for det kan oppfattes som noe negativt, men som er eid av en som i hvert fall ikke er aktiv i driften, verken av rederiet eller av båten. Det vil jeg synes er uheldig. Jeg tror på en fiskereid og aktiv fiskeflåte.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Nå skal jeg prøve å tenke, selv om det begynner å bli langt på dag. Så vidt jeg vet – jeg må ta et lite forbehold – er det ikke bostedsplikt knyttet til aktivitetskravet. Så hvor aktiviteten utøves, så fremt noen er aktiv – det er aktiviteten som bestemmer, ikke hvor i landet man bor, tror jeg. Jeg må ta et lite forbehold. Jeg har ekspertene sittende bak her, så vi skal i hvert fall få avklart spørsmålet før kvelden er omme. Men jeg vil tro at det er aktiviteten som avgjør.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-09:
Svaret er: Ja, Stortinget skal få svar på de spørsmål Stortinget ber om.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-09:
I den siste tiden har det vært en del diskusjoner rundt det med oppdrett og tildelte konsesjoner, anker og diverse. Enden på en del av prosessen var jo at man tildelte fire ekstra konsesjoner, noe som faktisk førte til at jeg nå kan gå til denne debatten og ta en replikk til ministeren. Gebyrene for disse konsesjonene er nå tildelt forskningen. Det kan jo kanskje trenges hvis man ser den debatten som har vært innenfor havbruk og lakselus og sånt i det siste. For ikke veldig lenge siden var det et oppklaringsmøte mellom Fiskeri- og kystdepartementet og Miljøverndepartementet der man skulle prøve å samle seg, slik at man kunne være litt mer faktaorientert i denne debatten – tror jeg målet var. I ettertid virker det vel kanskje ikke som man lyktes helt med det, i og med at forskere fra Havforskningsinstituttet har stått fram med en mening når de er på statslønn, og så en annen mening akkurat samme dag, på ettermiddagen, fordi de har verv i diverse råd. Er statsråden komfortabel med dette?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-09:
Det får ikke bli oppfattet som noe forsøk på å styre forskning, men det er jo slik at det er forskjellige meninger ved forskjellige institutter. Det bør jo være sunt og et tegn på at vi har sunne, gode forskermiljøer i Norge. Men akkurat disse tilfellene er litt spesielle, for her er det forskere som fronter en mening på vegne av sitt institutt, og så tillater man seg å være sivilt engasjert i diverse forskningsråd. Da kan man altså på ettermiddagen, eller i helgen, tillate seg å være kritisk både til de forskningsmetodene som instituttene våre bruker, og til de resultatene som instituttene våre hevder er riktige. Det er jo dette – hvis man da følger statsråden, hvilket jeg vil gjøre, at man skal forholde seg til de fakta vi får fra instituttene våre – som gjør det litt vanskelig for politikerne å navigere, synes jeg. Det er det jeg lurer på om statsråden kanskje kunne utdype litt mer.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-09:
Nå gikk ikke jeg på skolen i mellomkrigstiden, så de Ruiter må ha meg unnskyldt for at jeg ikke kommenterer den første delen av innlegget hans. Men når det gjelder Reform 94, kjenner jeg lite grann til den. Man kan i tillegg til å sjekke voteringsresultatene fra denne sal kanskje lete opp en del av de evalueringsprogrammene som har vært etter Reform 94. Det kan være mye god kunnskap å finne der også, hvis man er interessert i skolepolitikk. Det er nå en gang sånn at skolepolitikk engasjerer, for den gjelder ungene våre, det viktigste vi har. Det jeg veldig ofte savner fra regjeringspartiene i debattene, er en definert foreldrerolle. Jeg er helt enig med Kristelig Folkeparti i at det er noe som vi forsømmer i debatten, og det har å gjøre med noe av aller viktigste vi gjør. Når regjeringspartiene er oppe og prater skolepolitikk, kan man av og til få inntrykk av at de har funnet opp ungene. Men det er nå sånn at disse ungene er fostret opp i et hjem, og skolen skal gi dem skolegang. Det klarer man altså ikke helt alene. Til det at man roper og skriker om den forferdelige privatiseringspolitikken til Høyre når det gjelder privatskoler: Veldig mange privatskoler kommer i gang på grunn av sunne initiativ fra foreldre som er engasjert i sine barns oppvekst, som er engasjert i at disse ungene skal gå på en god skole. Man må gjerne fra skolestatsrådens side koble bort dette som en viktig verdi og si at det ikke betyr noe, dette er kaldt, det er høyrepolitikk, det er privatisering, og det er kapital. Men det er ikke det som er virkeligheten for en del av de privatskolene vi ser. Det er faktisk en del engasjerte foreldre. Veldig mange av disse engasjerte foreldrene har oppdaget at de kan sende frukt og mat med ungene på skolen eller sørge for at ungene får i seg et måltid. Så beskrivelsen av at omtrent alle barne- og ungdomsskoleelevene i Norge holdt på å sulte i hjel helt til SV kom med fruktfatene sine, stemmer heller ikke. Det er i alle fall ikke min erfaring. Så til begrepet «13-årig skole». Jeg synes det også bør tas med i debatten, det at man er i stand til å se ungene fra de starter i første klasse, gjennom hele grunnskoleløpet og gjennom videregående skole i ett syn. Det tror jeg er veldig viktig. Grunnen til det er at overgangen mellom ungdomsskole og videregående skole er et veldig vanskelig felt, sier forskerne til oss. Derfor savner jeg at man ikke oftere tar 13-årig skoleløp med i debatten. Jeg tror det kan være veldig viktig å fokusere på det.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-09:
Mye av dette forslaget handler på et vis om å overlate til aktørene i næringen å kunne planlegge året sitt i større grad selv – dette fordi mange med meg har en idé om at man da skal kunne øke verdiskapingen ved denne produksjonen. Det hevdes jo fra industrien at det om høsten er et godt betalende ferskfiskmarked. Det er en del av bakgrunnen for ferskfiskstrategien til regjeringen. På et tidligere spørsmål fra meg om det med kvoteordninger sa ministeren at det jo allikevel bare vil være et nullsumspill. Kan statsråden kanskje utdype hvorfor man mener at det at aktørene får planlegge driftsåret sitt i større grad selv, bare vil være et nullsumspill?
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-09:
Jeg får si det sånn at hvis det er noen forslag igjen, så tar jeg dem opp med en gang.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2010-12-09:
Da vi startet å jobbe med denne saken, sendte vi en forespørsel til Stortingets utredningsseksjon, og vi fikk det svaret som statsråden har lest, at man ikke kunne gi det her. Spørsmålet mitt må nå egentlig bli av rent administrativ art: Synes statsråden at Stortinget skal få svar når man spør og det tilsynelatende foreligger gode svar?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2010-12-09:
Kunnskap gir vekstkraft. Vi må skape mer, hvis vi skal fordele mer, er Senterpartiets utgangspunkt. Vi må styrke forskning og utvikling slik at vi kan legge om fra fossil til fornybar energi, til energiøkonomisering, til et grønnere næringsliv og lengre verdikjeder. Kompetanse og forskning er avgjørende for at Norge skal hevde seg i den internasjonale konkurransen. Kampen om de gode hodene går ikke bare mellom regioner i Norge, men i stadig større grad med andre land. Kompetanse er et viktig innsatsområde for vår verdiskapings- og nyskapingsevne på sikt. Det er avgjørende at Norge er attraktivt som studie- og arbeidssted for de beste studentene og den internasjonale spisskompetansen. Det er også viktig at bedrifter oppmuntres på ulike måter til å videreutdanne arbeidsstyrken og utvikle kompetanse. I bunnen må det ligge et utdanningsløp fra grunnskole til universitet, som framhever betydningen av kunnskap, også den praktisk rettede kunnskapen og der det stilles tydelige krav og forventninger. Næringsrettet forskning og kommersialisering av forskningsresultater må gis prioritet. Vi må ha en sterk offentlig satsing på forskning, men samtidig dra med næringslivet i høyere grad, særlig de små og mellomstore bedriftene. Offentlig sektor kan utnyttes bedre til nyskaping. Offentlig sektor har stort potensial til å bidra til økt innovasjon gjennom sin virksomhet. Dette kan skje gjennom bevisst tenkning ved innkjøp og anskaffelser, økt konkurranse og anbud. De små og mellomstore bedriftene har ikke egne forskningsavdelinger, og den offentlige innsatsen mot næringslivet i forskningsøyemed må først og fremst rettes mot denne målgruppen. SkatteFUNN er et godt virkemiddel som må videreutvikles, slik at flere kan ta den i bruk – ikke minst slik at de minste bedriftene greier å nyttiggjøre seg forskningskompetanse for nyskaping og kompetanseutvikling i bedriften og lokalsamfunnet. Universiteter og høyskoler må i sterkere grad premieres for fruktbart samarbeid med næringslivet, og det må finnes gode og sterke forskningsmiljøer i alle landsdeler, hvor det stimuleres til samarbeid med bedriftene. I denne sammenheng er de regionale forskningsfondene meget viktige. Kunnskapsløft Nord er viktig som et ledd i nordområdesatsingen. Reiseliv og arktisk teknologi er plukket ut som fokusområder, der kompetansemiljø og nordnorsk næringsliv samarbeider på de nevnte tema. Dette er spennende tema, som kan gi Norge kraft på nye områder. Denne satsingen må vurderes utvidet også til nye områder sett i lys av verdiskapingspotensialet Nord-Norge har på en rekke områder. Kampen om arbeidskraften fortsetter. Framtidig verdiskaping vil i langt sterkere grad bli bygd på forskning og teknologi. Derfor er jeg helt enig med regjeringen i at vi skal bygge opp under forsknings- og utdanningsinstitusjoner i hele landet. Det er da vi bygger oss opp.