Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2016-05-23:
La meg begynne med å takke representanten Wickholm for at han nok en gang retter søkelyset mot et så viktig tema som åpenhetskrav knyttet til kapitalstrømmer over landegrensene. La meg også legge til at jeg gjerne samarbeider med Stortinget om spørsmål knyttet til dette, men selvsagt også til andre saker hvor vi har gjensidig interesse av løpende å forbedre regelverket. Offentlig tilgjengelig informasjon om betalingsstrømmer over landegrenser er viktig bl.a. for å opprettholde velfungerende kapitalmarkeder og effektive skattesystemer. Åpenhet og informasjonsutveksling kan også synliggjøre uønsket skattetilpasning samt ulovlige skatteunndragelser og kapitalflukt. Skadevirkningene av uønskede skattetilpasninger og ulovlige skatteunndragelser er vanskelig å tallfeste, men er i alle tilfeller alvorlige og utgjør en trussel for inntektsgrunnlaget i mange land. Dette er med all tydelighet også belyst i forbindelse med den såkalte Panama Papers-lekkasjen. Representanten Wickholm viser i interpellasjonen til gjeldende land-for-land-rapportering som «et viktig verktøy for sivilsamfunn, presse og utviklingsland, mens regelverket OECD anbefaler, er innsnevret til å være et internt verktøy for nasjonale skattemyndigheter». Det kan videre synes som om representanten Wickholm tar til orde for at land-for-land-rapportering til skattemyndighetene vil være overflødig hvis det innføres en åpen land-for-land-rapportering for alle selskaper. Jeg er enig med representanten i at det er viktig med en offentlig land-for-land-rapportering. Derfor var vi tidlig ute i Norge med å innføre slike krav. Samtidig mener jeg det er viktig med en egen land-for-land-rapportering til skattemyndighetene som følger opp OECDs forslag, og som skal ivareta skattemyndighetenes informasjonsbehov for å kunne fastsette korrekt skattegrunnlag. Som representanten vil være kjent med – og det er han jo – la jeg 11. mai frem et forslag for Stortinget om land-for-land-rapportering til skattemyndighetene som er foreslått å gjelde for alle flernasjonale konsern over en gitt terskelverdi. Forslaget har gode grunner for seg. Det er en oppfølging av OECD og G20-landenes såkalte BEPS-prosjekt og favner bredt. Hovedregelen i dette forslaget er at utenlandske foretak skal levere rapport der morselskapet er hjemmehørende. Rapporten blir deretter automatisk utvekslet mellom deltakerlandenes skattemyndigheter. Det er oppnådd bred enighet om BEPS-prosjektet, herunder om gjennomføring av en modellovgivning i deltakerlandene. Det er svært viktig at deltakerlandene gjennomfører land-for-land-rapporteringskravene i tråd med modellovgivningen, ettersom dette vil gi en likeartet rapportering i alle land, noe som både vil styrke troverdigheten i opplysningene i rapporten, lette foretakenes rapporteringsbyrder og forenkle skattemyndighetenes anvendelse av opplysningene. En grunnleggende forutsetning for enigheten i prosjektet er at land-for-land-rapportene skal være taushetsbelagte hos skattemyndighetene. Manglende oppfølging av dette punktet vil kunne medføre at utenlandske skattemyndigheter avstår fra å oversende sine mottatte rapporter til Norge, noe som vil svekke skattemyndighetenes kontrollgrunnlag og dermed undergrave formålet med prosjektet. Det vil jo selvsagt være svært uheldig, da det vil kunne svekke skattemyndighetenes mulighet til å beskytte det norske skattegrunnlaget. Panama Papers-lekkasjen viser hvor viktig det er at skattemyndighetene, som er riktig myndighet til å fastsette korrekt skattegrunnlag, har gode verktøy for hånden i sitt kontrollarbeid. Vi får et nytt og viktig verktøy ved innføringen av land-for-land-rapportering til skattemyndighetene, i tråd med modellovgivningen i BEPS-forslaget, og jeg mener en tydelig, lojal og harmonisert gjennomføring av modellovgivningen i flest mulig land vil være helt avgjørende for at tiltakene får den ønskede effekten. Dersom enkeltland velger å avvike fra gjennomføringen av tiltakene slik de er utformet i prosjektet, kan det skape nye muligheter for overskuddsflytting og uthuling av skattegrunnlaget. Når det er sagt, er det ikke slik at det norske land-for-land-regelverket, verken etter regnskapsloven og verdipapirhandelloven eller forslaget til nytt regelverk for skatteformål, er komplett eller ferdigutviklet. Når det gjelder regelverket til skattemyndighetene, skal dette etter planen evalueres i 2020. Da kan norske myndigheter fremme forslag til endringer i modellovgivningen hvis erfaringene vi nå får med de nye rapporteringskravene fra og med ligningsåret 2016, tilsier dette. Land-for-land-rapporteringen til skattemyndighetene skal etter forslaget gjelde for flernasjonale konsern uavhengig av bransje. Den offentlige land-for-land-rapporteringen etter regnskapsloven og verdipapirhandelloven gjelder for selskap og konsern innen utvinningsindustrien og skogdrift innen ikke-beplantet skog. Stortinget har riktignok bedt regjeringen om bl.a. å sikre at relevante opplysninger knyttet til rapporteringen fra datterselskap og støttefunksjoner i tredjeland skal fremkomme i regnskapet, men dette endrer ikke utgangspunktet om at disse rapporteringskravene kun gjelder virksomhet innen de nevnte bransjer. Regelverket skal imidlertid evalueres, og det er mulig at evalueringen vil vise at det offentlige rapporteringsregelverket etter regnskapsloven og verdipapirhandelloven vil kunne være nyttig også innenfor andre bransjer. Det gjeldende regelverket har som formål å bidra til å belyse foretakenes virksomhet i de land der utvinningsindustrien eller skogdriften finner sted. Rapporteringsreglene skal bidra til større åpenhet rundt utvinningsindustriens virksomhet i det enkelte land og dermed bidra til demokratisk kontroll med forvaltningen av inntektene fra landenes naturressurser. Som representanten Wickholm vil være kjent med, ønsket Stortinget ved vedtakelsen av de nye rapporteringskravene at regelverket også skulle ha som formål å bidra til synliggjøring av uønsket skattetilpasning. Dette ble fulgt opp av Finansdepartementet ved å ta inn utvidede rapporteringskrav i forskriften. Det norske offentlige land-for-land-regelverket bygger på EUs regelverk etter regnskapsdirektivet og rapporteringsdirektivet. Med ikrafttredelse av det norske regelverket allerede i januar 2014 var Norge meget tidlig ute med gjennomføringen av EU-regelverket. I tillegg er det norske regelverket langt mer ambisiøst med utvidede rapporteringskrav for bl.a. at rapportene skal kunne bidra til å synliggjøre uønsket skattetilpasning. Norske myndigheter har med dette hatt ambisjoner om å ligge i forkant av utviklingen internasjonalt. Det er positivt, men det kan også by på enkelte utfordringer. EU-kommisjonen la nemlig i april i år frem forslag om offentlig land-for-land-rapportering for skatteformål. Dette forslaget kommer i tillegg til kommisjonens forslag tidligere i vinter om land-for-land-rapportering til skattemyndighetene for å sørge for en harmonisert gjennomføring av BEPS-prosjektet i EU-landene. Etter det jeg har registrert, bygger kommisjonens siste forslag også på BEPS-anbefalingene, men ikke slik at regelsettene er sammenfallende. Kommisjonen ser derfor ikke nå for seg full harmonisering av offentlig rapportering og skatterapportering. Det er naturligvis for tidlig å si noe nærmere om hvordan mulige nye EØS-relevante regler om offentlig land-for-land-rapportering for skatteformål skal gjennomføres i norsk rett, herunder om og eventuelt i hvilken grad det skal harmoniseres med de gjeldende kravene i Norge. Først vil endelige EU-regler måtte forhandles i Europaparlamentet og i Europarådet, hvor det allerede nå kan synes å være ulike synspunkter på kommisjonens forslag. Jeg vil fortsette å følge utviklingen knyttet til EU-kommisjonens forslag om offentlig land-for-land-rapportering og også vurdere hvordan et mulig nytt EU-regelverk best kan gjennomføres i norsk rett, herunder mulighetene for å harmonisere dette mulige nye regelverket med gjeldende norske offentlige land-for-land-rapporteringskrav.