trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olemic Thommessen (Høyre), 2011-02-01:
Høyre mener ikke – og heller ikke Kristelig Folkeparti eller Venstre – at dette er en ordning som skal gå på bekostning av de tilskuddene som gis til museene. Det fremgår tydelig av sakens merknader. Hvis man tenker litt på hvilke ordninger som foreslås, vil man ganske fort skjønne at det ikke vil bli sånne beløp. Hvis man formulerer en løsning som dette, snakker vi om relativt små beløp. Det er ikke noe som tilnærmelsesvis ville dreie seg om de tilskuddene som gis til museene i dag. Det vil være en utvidet form for gavetilskudd som vi allerede har i visse ordninger innenfor frivilligheten. Så vil man kunne legge inn terskler for dette som ville gjøre en slik ordning håndterlig. Så jeg synes det manes frem spøkelser som det ikke er grunnlag for. Et perspektiv som man forbigår i stillhet, er rett og slett at de offentlige tilskuddene som vi med rimelighet kan forvente kommer, også innenfor Kulturløftets ramme, ikke vil være tilstrekkelig for å løse mange oppgaver innenfor museumsfeltet. Det betyr at det vil være naturlig å se seg om etter en del andre måter. Da synes jeg dette er et godt forslag. Vi utfordres på om vi vil opprettholde Kulturløftet. Jeg vil minne om at Kulturløftet er bygd på Valgerd Svarstad Hauglands kulturmelding. Så har det utformet seg videre derfra. Men selv om vi hadde et litt forskjellig utgangspunkt på det tidspunktet, var det en bred enighet i Stortinget om at det skulle gjøres et løft på kultur. Mens dagens regjeringspartier den gang sa vel 1 mrd. kr, tror jeg at daværende regjeringspartier sa ca. 800 mill. kr. Vi ville ikke sette den ene prosenten, men ellers var vi også for betydelige løft. I de årene som har gått siden, har de daværende regjeringspartiene, sammen med Høyre, faktisk oppfylt de løftene som vi ga i forbindelse med behandlingen av kulturmeldingen. Vi har støttet hver eneste krone som regjeringen har foreslått. Vi har sågar hatt mer penger til enkelte av disse områdene. Ved enkeltbudsjetter i de årene som har gått, har Høyre f.eks. hatt mer penger til museene enn det regjeringspartiene har hatt. Så det å begynne å dra opp her at man liksom skal kutte ut tilskuddene til museene, synes jeg er å konstruere en problemstilling som ligger i grenselandet for hva som er hederlig. Det er synd at regjeringen ikke er villig til å være noe kreativ når det gjelder hvordan man skal bøte på problemene i museumsbransjen. Her hadde man hatt en god mulighet.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-01:
Takk for en viktig debatt. Den er viktig for hele Norge. Den er særlig viktig for oss i Oppland, tror jeg – det er ikke tilfeldig at det er tre opplendinger på talerlista her i dag. For det første har vi viktige tilbydere her, og så tror jeg Oppland nettopp er et godt eksempel på et fylkessamfunn som virkelig trenger den type kompetanse. Det er en sak som viser på en veldig god måte at det som kjennetegner et kompetansesamfunn, ikke bare er at vi har et samfunn som trenger kompetanse, men at det også er samfunnet som selv må bidra til å gi den kompetansen, altså få opp etterspørselen, og ikke minst få opp tilbudet på en slik måte at det fungerer. Det er ikke skolen alene som kan gjøre dette, men da er det et helt samfunn som må ta ansvar. Det er kommet godt fram i flere av innleggene her. I det arbeidet som nå skal gjøres, er det viktig, som min fylkeskollega, om ikke partikollega, Olemic Thommessen trakk fram, at vi får en grenseoppgang mellom hva det offentlige skal ta på seg og gi som tilbud framover, og hva vi skal overlate til private å ta på seg. For ett av de problemene som vi merker, særlig vi opplandspolitikere, er nettopp at de offentlige og de private tilbyderne står og venter på hverandre og skylder litt på hverandre, og så får vi ikke noen endelig avklaring av framdrift og hvordan dette skal tas tak i videre framover. Det er viktig at vi får en god utredning som viser behovet her, som viser måten vi skal både gi slike tilbud og få opp etterspørselen, og få dette samspillet til å fungere, og at vi i tillegg får en grenseoppgang mellom hva det offentlige skolesystemet skal ta et ansvar for framover, og hva en skal overlate til private å ta et ansvar for.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-01:
Jeg merker meg at regjeringa syns det er morsommere å ha rikinger med i næringspanelene til næringsministeren enn å ha dem med som bidragsytere i kulturen. Det er i og for seg greit. Det jeg nå lurer veldig på, ut fra den harde ideologiske linjen og den klare prinsipielle holdningen som kulturministeren gir uttrykk for, er om hun i regjeringa vil ta initiativ til å få fjernet de andre gaveforsterkningene, som f.eks. gaveforsterkning innen forskning. Hvis det er veldig farlig at private påvirker prioriteringer innenfor kulturen, antar jeg at påvirkning på forskningsområdet helse og andre viktige forskningsområder vil bli enda farligere. Mitt spørsmål er: Vil kulturministeren ta et sånt initiativ i regjeringa?
Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-01:
Vi har en ordning i dag som kan gi støtte til kulturen, og det er gjennom private midler. Noen mener det vil bli mer til flere og at museene også vil dra nytte av dette. Gaveforsterkningsordningen er en tilleggsordning som jeg synes er meget, meget bra, og jeg synes det er synd at man ikke ønsker å vurdere eller se på ordningen, som gjør at man kan få mer ut av hver krone. Operaen er et eksempel på en institusjon som mottar privat støtte. De mottar veldig mye penger, og klart: Det går på bekostning av andre. Det er klart at de tar fra andre når de tar så mye sponsormidler som de gjør. Men dette er en ordning som statsråden synes er helt ok, og nærmest oppfordrer til. Men jeg vil si én gang til: Den tar fra andre. Noe mer penger til museene på nye ordninger er statsråden altså ikke villig til, har jeg forstått, men på hvilke andre områder ser statsråden at hun kan samarbeide med private når det gjelder museumssektoren?
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-01:
Dersom Fremskrittspartiet hadde fått gjennomslag for sin politikk, ville jo Operaen – som representantens parti i sin tid stemte imot – få, som representanten var inne på, mye sponsormidler. Med Fremskrittspartiets politikk ville de fått enda mer offentlig støtte. Det er helt klart at dette i større grad ville gått på bekostning av mindre kulturinstitusjoner. Med den politikken som Fremskrittspartiet her argumenterer for, vil man altså ikke nå de ønskede målsettingene når det gjelder å spre kulturmidler. Da vil de institusjonene som har mye sponsormidler fra før, få ytterligere midler. Det er helt åpenbart at vi ønsker mer sponsormidler, men at det i tillegg skal styre de offentlige budsjettene, mener jeg vil være galt. Vi har de siste årene lagt vekt på å spre bl.a. opera rundt omkring i hele Norge. Det hadde vi ikke fått til uten en offentlig kulturpolitikk, der vi har lagt vekt på et kulturløft og at det skal være styrende for hvordan midlene fordeles.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-01:
En slik godkjenningsordning som representanten Skei Grande er inne på, ville føre til ytterligere byråkrati, slik at det ikke ville føre til noen forenkling. Jeg er for samarbeid med private. Jeg er bare motstander av at når private gir penger, skal det også styre de offentlige kulturbudsjettene, for de må være styrt på faglig grunnlag, ut fra hvor behovene er størst. Det er mange museer som har mange små bygninger. Ryfylke Museum er et sånt eksempel. Der er det dyrt å drive museum. Det er få mennesker med stor økonomisk kapital, og da må vi være sikre på at pengene går dit behovene er størst. Så legger vi nå til grunn en plan hvor vi i sterkere grad bidrar til samarbeid mellom de ulike museene. Konsolideringen har også gjort at man kan ansette fagpersoner som kan jobbe med flere museer innenfor ett og samme område. Det bidrar til bedre faglig utnyttelse av ressursene.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-01:
Private gaver til museum er et gode, men det bør ikke styre de offentlige kulturbudsjettene. Det bør være basert på faglig grunnlag og folkevalgte prioriteringer.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2011-02-01:
Svaret er nei.
Terje Halleland (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentanten Christian Tybring-Gjedde og meg selv framsette et forslag om frihet til å bestemme skattemessig bopel ut fra faktiske forhold.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
Jeg vil på vegne av Bent Høie, Laila Dåvøy, Trine Skei Grande og meg selv få fremme forslag om tiltak for å sikre kvalitet og pasientsikkerhet under omstillingsprosessen ved Oslo universitetssykehus.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
Jeg vil på vegne av Ib Thomsen, Øyvind Korsberg, Karin S. Woldseth og meg selv fremme et forslag om oppfølging av Stortingets intensjon vedrørende barnebidrag.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
På vegne av representantene Per Roar Bredvold, Torgeir Trældal, Arne Sortevik, Ketil Solvik-Olsen, Oskar J. Grimstad og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om utsettelse av forskrift om særskilte krav til akvakulturrelatert virksomhet i Hardangerfjorden.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-11:
Jeg kunne nå ha hatt et ideologisk innlegg for betydningen av fellesskolen i et stadig mer flerkulturelt samfunn eller et ideologisk innlegg mot kapitaltilskudd. Men valgets kval som jeg hadde fra plassen min, var enten å trykke på knappen «Avstå fra taletid» eller takke for debatten. Jeg valgte det siste: takke for debatten. Jeg likte veldig godt Høyres forslag da det i sin tid kom, for det var et forslag som sa: La oss se nøyere på det regelverket og de modeller som er i bruk. Da er jo avstanden veldig liten fra det spørsmålet til den holdningen som bl.a. statsråden signaliserer her i dag, at sjølsagt er det viktig kontinuerlig å prøve å få dette til å fungere best mulig og mest mulig forståelig, og sjølsagt for at en på den måten skal bygge opp under intensjonen med 85 pst. Jeg synes debatten her viser veldig klart at dette ikke er en ideologisk debatt for og imot privatskoler – privatskoler i et visst omfang har kommet for å bli, og det er med på å gjøre Skole-Norge mer fargerikt. Det er først og fremst en beregningsteknisk utfordring, og så har vi litt ulike holdninger til hvordan vi skal møte den utfordringen. Det er veldig viktig at vi ikke om igjen og om igjen, to–tre ganger i året, møter debatter av typen: Her er det et knippe skoler som ikke skjønner helt hva slags beregningsmodeller som er i bruk, skjønner ikke helt praksisen som blir lagt til grunn i direktorat og departement. Jeg er overbevist om at direktorat og departement synes det er like frustrerende at privatskolene ikke helt skjønner hva slags tankegang og hva slags praksis som ligger til grunn fra deres side. For det er riktig, som statsråden sier, at det er ikke en diskusjon her om vi skal inkludere husleie eller ta hensyn til vedlikeholdsutgifter. Vi har en modell der det er forutsatt at det skal bli tatt hensyn til, men så kan vi diskutere hvordan dette fungerer i praksis. Jeg synes de som nå går inn for kapitaltilskudd, kanskje bør skjele litt til den debatten vi nå har omkring barnehager, for der ser det ut som om alle er enige om at det er viktig å få på plass et lovverk som sikrer en mot at det kan bli en uheldig kapitalopphoping eller en uheldig utbyttepolitikk. Da er det greit nok at vi i utgangspunktet her har kanskje 100 pst. ideelle aktører, men når vi tenker lovverk og prinsipielt, må vi også ha et lovverk som sikrer oss mot eventuelle mer tradisjonelle, kommersielle aktører på dette feltet, som f.eks. på barnehagefeltet.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
Jeg har et spørsmål til statsråden i forbindelse med at offentlige skoler kan dispensere fra krav av byggeteknisk art. Når de dispenserer, medfører det at friskolene får redusert sitt tilskudd fordi det blir skjøvet på. Det er en del av beregningsgrunnlaget. Synes statsråden at dette er rimelig? Eller er det noe som statsråden vil gjøre noe med, slik at det blir lagt inn i beregningsgrunnlaget det som kommunene selv dispenserer for?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
Jeg synes det rett nok er kommet så masse positiv omtale i denne saken at jeg tror det virkelig vil varme både de få gjenlevende krigsseilerne vi har, og eventuelt etterkommerne. Jeg er nesten fristet til å stille statsråden spørsmål om man kan tolke det dit hen at de snur og går for mindretallsforslaget i saken. Men det skal jeg ikke gjøre. Det er viktig å holde fast i prinsipper, men av og til vil det være enda viktigere å bruke sunn fornuft. I denne saken er jeg overbevist om at prinsipprytteri tjener ingen, og aller minst våre ungdommer. Som det nå kommer fram her, lærer de ikke så mye om krigen som vi kanskje trodde. Vi tok dette som en selvfølgelighet. Denne saken dreier seg om å tilgjengeliggjøre undervisningsmateriell som lærerne på frivillig basis kan bruke. Vil kunnskapsministeren sørge for at det blir gjort?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
Jeg føler virkelig et behov for å rette opp en åpenbar misforståelse. Jeg tror enkelte har veldig tungt for å ta ting, at det er litt vanskelig. Til oppklaring kan jeg opplyse – for tredje, fjerde gang i denne debatten – at det ikke er Fremskrittspartiets intensjon å styre lærerne på noen som helst måte. Intensjonen er å få tilrettelagt undervisningsmateriell også om krigsseilerne, som lærerne på frivillig grunnlag kan ta i bruk i skolen. Når det gjelder alle de andre temaene som Wickholm var inne på her, tror jeg også det ble litt omfattende. Jeg må ærlig innrømme at jeg ikke har kunnskap om hvor mye som står i elevenes historiebøker om alt som har skjedd i Norge. Men kanskje Truls Wickholm vil være så grei og lage et Dokument 8-forslag eller komme med en redegjørelse om alle temaene han var inne på, slik at vi kan få en god informasjon om dette. Intensjonen er i hvert fall ikke at vi ønsker å pålegge eller tvinge lærerne til noe som helst. Så får jeg håpe at vi har fått med oss hva saken går ut på.
Svein Harberg (Høyre), 2011-11-11:
Statsråden slår fast at det er stor enighet om at vi må finne et likest mulig grunnlag for å beregne 85-prosenten. Noe av det som åpenbart ikke er likt, er behandlingen av 20-dagersregelen. Altså: Det at elever som ofte krever mye ressurser fra skolen, i det øyeblikk de har vært borte fra skolen i mer enn 20 dager, men fortsatt går på skolen, ikke utløser tilskudd. Synes statsråden dette er en rettferdig måte å behandle skoleslagene på?
Svein Harberg (Høyre), 2011-11-11:
Jeg er glad for den presiseringen og det valget som Aksel Hagen gjorde, at dette ikke er en ideologisk debatt, for det er definitivt ikke det det er. Dette er en debatt om finansieringen av noen eksisterende skoler, som er en del av den norske skolen. Det er der vi har valgt å holde fokus. Det vises til også i innstillingen fra flertallet at det har vært masse dialog mellom departement og skoleslaget, og at en håper at utfordringen kan løses i framtidig dialog. Utfordringen er at parten i saken, altså skoleslaget, gang på gang har tatt opp de samme tingene, men ikke fått gjennomslag for det. Når de ikke når fram og det fortsatt synes å være en utfordring, er det helt naturlig for oss å ta det opp til politisk behandling. Det er jo nettopp mangelen på resultat i forhold til den lange dialogen som gjør at vi nå løfter det til politisk behandling. Vi hadde håpet at alle var med på at dette skal vi gå grundig igjennom, men det blir altså ikke tilfellet. Jeg må si jeg ble litt forundret over at statsråden totalt unngikk å svare på mitt spørsmål om 20-dagersregelen. Det var ikke ett ord i statsrådens svar om det som jeg spurte om, og jeg lurer på hva det er tegn på. Er det rett og slett sånn at dette ikke er langt framme i pannen eller det ikke er nok kunnskap om det? Eller er det ikke forståelse for at dette er en urettferdig sak? Eller er det så åpenbart urettferdig at en ikke ønsker å svare på det? Jeg ble ganske provosert av at statsråden helt unngikk å svare på det spørsmålet, som altså dette skoleslaget tar opp gang på gang på gang, og som er åpenbart urettferdig. Til sist til dette med tilskudd og kapitaloppbygging: Vi i Høyre synes også at det måtte være spennende å se på en modell tilsvarende den som nå er lansert for barnehagene, og de private barnehagene. Vi regner selvfølgelig med at samme fokus på hva pengene blir brukt til, og at det er til barn og unges beste, også gjelder for den offentlige skolen og de offentlige barnehagene. Men den type oppmerksomhet omkring hvordan tilskuddene blir brukt, er veldig bra, og det kan vi absolutt anbefale i denne sammenheng også.
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-11:
Jeg forstår at det er et ideologisk prinsipp fra regjeringens side. Da vi hadde rene kommersielle aktører, forstår jeg skepsisen til å støtte private bygg, for det var folk med finansiell kraft, med kapital og bakgrunn, og som kunne stille med bygninger. Situasjonen i dag er at de som står bak disse skolene, ikke er finansielle kraftaktører. Det er folk som har samlet inn penger, de har lotterier, de har dugnader, og de gjør alt for å få disse byggene til å bli hensiktsmessige for elevene. Nå begynner veldig mange av disse byggene virkelig å ha behov for investeringer, behov for fornyelse og behov for å komme etter med hensyn til arbeidsmiljøloven, som vi har vedtatt for elevene. Min utfordring til statsråden er: Hvordan skal de klare det når de ikke kommer innunder den rentefrie låneordningen, for den er brukt opp av kommunene selv? Finnes det noen løsning, slik at vi kan hjelpe også disse elevene til å få gode bygg?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-11:
Jeg synes debatten om krigsseilerne hadde fortjent et mer verdig nivå enn det vi har sett på slutten av denne debatten. Det er en innsats med en trist, stolt og skammelig historie, som ikke fortjener å bli en kasteball mellom partipolitiske markeringer. Jeg vil bare igjen minne om at 22. november kommer Kongen ned for å døpe «D/S Hestmanden». Det vil bli en verdig og flott seremoni som sier noe om den innsatsen som krigsseilerne gjorde. Vi har nå et felles og stort ansvar i denne salen for alle de krigsseilerne som fortsatt lever og som kan være med og fortelle sin historie. Da slipper vi kanskje å høre det gjennom Wickholm og Lien sine tolkninger, men fra dem som selv har opplevd dette. Da trenger vi å skynde oss fort. De er over 90 år gamle. Flere og flere forsvinner, og de som har prøvd å sette i gang prosjekter på dette, mangler bevilgninger til å få gjort det. Det materialet vi har, er fortsatt bevart, men ikke tilgjengelig. Jeg skulle ønske at dette engasjementet som vi så i denne salen i dag, hadde ført til at Stortinget nå hadde tatt initiativ til at vi fikk en mye hurtigere innsamling av historiene til dem som faktisk opplevde det som skjedde under krigen, og ikke minst det som skjedde etterpå – med manglende oppfølging, manglende behandling og manglende respektfull behandling av disse som opplevde dette under krigen. Jeg håper at vi kan føre denne debatten på et nivå som er denne debatten og saken verdig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-11:
Når det gjelder tilskuddene til drift av de private skolene, tar man jo utgangspunkt i hvor mange elever som går der. Jeg synes at den måten vi har kommet fram til å løse det på til nå, er tilfredsstillende. Men jeg ser noen problemstillinger i synspunktene som de private skolene tar opp med oss om dette, ikke minst i lys av den frafallsdebatten vi har i forbindelse med gjennomføring av videregående opplæring. Men så langt mener jeg at vi har kommet fram til en rimelig balansert løsning på det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-11:
Jeg er kjent med at mange som driver privatskoler, legger ned betydelig arbeid i vedlikehold og gjennom dugnader – stiller opp for nettopp å sikre seg at lokalene er i god stand. Det kan også være sånn at vi nå står ved et tidsskille, ved at en del av dem som startet privatskoler, gjorde det med en del kapital i ryggen, f.eks. innsamling av frivillige organisasjoner eller religiøse organisasjoner, og at deres storhetstid er litt bak dem. Likevel er det jo sånn at dette er private eiere som sitter på en betydelig, verdifull bygningsmasse, og det er ikke rimelig at staten gjennom tilskudd bygger opp til at den boligmassen øker i verdi. Derfor har ikke jeg noe forslag til endring når det gjelder hvordan man ser på kapitaltilskudd på dette. Jeg mener også at i utgangspunktet er det de private skolenes ansvar å sørge for at deres bygninger er i god stand.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-11:
Jeg tror mitt viktigste svar på dette er at kommunenes dispensasjoner på dette området bør trappes betydelig ned, fordi vi har krav om hva som skal være kvaliteten på bygningsmasse også når det gjelder kommunalt eide skoler eller fylkeskommunalt eide skoler. Selv om vi ser gledelige framskritt på veldig mange kommunale skolebygg og fylkeskommunale skolebygg, ønsker vi å holde presset oppe for at man skal fortsette rehabilitering og vedlikehold og utbedring av disse. Så mitt svar på dette vil være at vi vil øke trykket for at skolene skal la være å få dispensasjoner også når de er kommunale.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-11:
Jeg gikk jo gjennom hvordan vi jobber med læreplaner og kompetansemål, og hvordan de er på et overordnet nivå. Det gjelder for krigsseilerhistorien som for veldig mange andre viktige deler av vår egen historie, og veldig mye annet av det som er en rimelig del av innholdet i opplæringen. Det tror jeg er et fornuftig system. Det som komitéflertallet støtter 100 pst. opp om, er den måten vi må tilnærme oss dette på framover. Ellers vil det være sånn at Stortinget har lange debatter om alle mulige forhold som skal inn i de ulike læreplanene. Men jeg synes at Fremskrittspartiet skal innkassere den honnøren som jeg mente å gi, og som jeg opplever at resten av talerne har gitt til Fremskrittspartiet i forhold til å heise fram denne delen av historien, der Fremskrittspartiet har helt rett: Det er ikke noen gloriøs del av norsk historie hvordan vi behandlet krigsseilerne etter krigen, og våre ungdommer fortjener å vite om denne delen av historien om annen verdenskrig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-11:
Det er jo en utenkelig tanke at elever skal gå gjennom tiårig grunnskole uten å høre om 2. verdenskrig. Den er en så viktig del av vår nære historie, den er en avgjørende viktig del av historieundervisningen, og den er en avgjørende viktig del av det barn og unge får med seg i mange andre sammenhenger, som f.eks. 17. mai-feiringen. Men det kan jo tenkes at vi har sett på det som så selvfølgelig at det ikke nødvendigvis går fram av læreplaner og kompetansemål på en betryggende måte, som representanten Warloe her påpeker. Så jeg skal gå gjennom det og se om det er tilstrekkelig ut fra denne omtalen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-11-11:
Det jeg vil gjøre i første omgang, er å anbefale lærere å bruke det materiellet som er tilgjengelig, og særlig være oppmerksom på det materiellet som Stiftelsen Arkivet har om krigsseilernes historie. Når det gjelder debatten, mener jeg også at både lærebokforfattere og deres omtale av krigsseilerne – selv om vi ikke redigerer lærebøker – bidrar til økt oppmerksomhet rundt dette. Jeg synes at representanten Thorsen skal være godt fornøyd og ta til seg at gjennom dette Dokument nr. 8-forslaget har man bidratt til å sette søkelys på dette i alle partiene på Stortinget. Det er veldig stor enighet om at krigsseilernes historie fortjener en større plass, selv om den enigheten ikke går så langt som at en er interessert i å endre systemet for hvordan vi jobber med læreplaner og kompetansemål.
Henning Warloe (Høyre), 2011-11-11:
Høyre er naturligvis helt enig med statsråden i det prinsipielle når det gjelder tilnærmingen til og ansvarsdelingen av læreplaner og kompetansemål og organisering av undervisning, som statsråden var inne på. Men jeg må nok si at jeg ble litt forbauset da jeg jobbet med denne saken og ble klar over at i kompetansemålene i historiefaget i grunnskolen er altså ikke en så stor og viktig og sentral konflikt som annen verdenskrig spesifikt nevnt. Det betyr altså – i alle fall prinsipielt – at elever kan gå ut av ti års grunnskole uten å ha kunnskap om annen verdenskrig spesifikt. Jeg må nok innrømme at det forbauset meg litt, og jeg lurer på om statsråden har en tanke omkring dette, om man kanskje burde vurdere å løfte annen verdenskrig frem mer spesifikt også i grunnskolens kompetansemål.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-11-11:
Tord Lien har en vane: Han forveksler Arbeiderpartiet med staten. Det kan det jo være lett å gjøre, men det skaper i hvert fall feil forståelse av historien. Denne debatten handler ikke om hvem som har gjort hva. Den handler om hva Stortinget skal bestemme, og hvor detaljert vi skal være. Målet med denne debatten er ikke at Lien og jeg skal plassere skyld hos verken Arbeiderpartiet eller Rederiforbundet. Fremskrittspartiet skal ha honnør for å reise dette, men vi kan ikke styre skolen på denne måten. Lien sier at historieskrivingen har vært politisert. Kanskje skal vi da slutte med det. Kanskje skaper det mer feil enn glede. La historieforståelsen skapes av historikerne. Hva med samene, Kautokeino-opprøret? Det var grusomme hendelser. De sto opp mot undertrykking fra øvrigheten, de ble frarøvet land og religion. Mikkel Gaup har laget en fantastisk sterk film om det som skjedde. Den gjorde inntrykk på meg. Den beskriver en vanvittig urettferdighet, en maktesløshet. Men skal jeg bestemme at alle i norsk skole skal se den filmen? Jeg tror ikke det. Fremskrittspartiet har også tidligere vist at de vil detaljstyre. For ikke lenge siden ville de bestemme innholdet i barne-tv på NRK. Jeg tror ikke det er veien å gå. Når vi ser tilbake i historien, er det dessverre mye vi har framstilt dårlig, eller ikke framstilt. Lien var inne på partisanene, nordmenn som kjempet med Sovjet mot tyskerne. De ble mistenkeliggjort, overvåket. Kongen har anerkjent dem. Kong Olav la ned krans på minnesmerket, og kong Harald ga i 1992 en unnskyldning på vegne av hele nasjonen for måten de var blitt behandlet på. Den samlede motstanden under krigen er det som er viktig å lære om. Osvald-gruppen med tilknytning til Moskva ble ledet av Asbjørn Sunde. Han var en aktiv motstandsmann og hadde et nært samarbeid med Hjemmefronten, og han fikk videreformidlet oppdrag fra London. Etter krigen skrev han boken «Menn i mørket» om sine opplevelser. Men da han søkte om krigspensjon, fikk han det ikke fordi han var dømt for spionasje – dette til tross for at menn som Gunnar Sønsteby talte hans sak. Han var kanskje en av de største sabotørene under krigen, men døde uten anerkjennelse. Vi hadde væpnede kvinnegrupper i Finnmark. Kvinners innsats under krigen er stort sett glemt. På Sørmarka står det en statue til minne om kvinners innsats i samfunnet. På den står det «sjelden nevnt, ofte glemt». Tikken Manus visste jeg først om da jeg så filmen om Max Manus. Jeg lærte aldri om henne på skolen. Min anerkjennelse handler om helheten. La oss ikke bryte stykker av historien ut fra stoltheten. Ikke gjør det til en konkurranse om hvem som skulle hatt heder og ære, som de så åpenbart fortjente. Vi må være stolte av den felles innsatsen til alle som ga landet friheten. Rett under oss har vi et minnesmerke som vi alle viser våre gjester med stolthet. Stortinget minner våre falne i krigen med ordene «ingen nevnt, ingen glemt».(Presidenten klubber.) La oss hedre innsatsen under krigen med den viktigste fortellingen, nemlig at nazismen tapte og …(presidenten klubber igjen) (Presidenten klubber.) (presidenten klubber igjen)
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-11-11:
Først vil jeg bare spørre om det ikke lenger er mulighet til å tegne seg ved å rekke opp hånda i salen, om det er en ny praksis fra presidentskapet.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-11-11:
Men det er fortsatt mulig å tegne seg ved å rekke opp hånda?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-11-11:
Med all respekt, jeg synes det blir uverdig når dette skal bli en diskusjon om hvem som har skylda, om Arbeiderpartiet har skylda eller ikke. Det er klart at Arbeiderpartiet styrte i mange av disse årene. Krigsseilerne har fått sin oppreisning, som Henning Warloe var inne på, i 1972, riktignok altfor seint. Mange har fått sin oppreisning for seint. Poenget til Thorsen er at jeg mener at vi ikke er den mest kompetente grupperingen til å vurdere hvem som …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
Jeg er glad for statsrådens noe konstruktive inngang, men så er spørsmålet: Hvem har ansvaret? Statsråd Grete Faremo sier 8. mai 2011: «Den behandlingen våre krigsseilere fikk da de omsider kom hjem vil alltid stå som en skamplett på nasjonens ære.» Jeg forstår det slik at statsråden er enig i det. Så er jo spørsmålet da: Hvem har det ansvaret? Er det skoleeierne? Det er det jo ikke; det ansvaret ligger ingen andre steder enn i denne sal. Og statsråd Faremo sier videre: «Jeg er glad for at jeg som forsvarsminister i dag kan si at vi har lært av fortidens feil og hvordan de kan rettes opp.» Da er jo på en måte også spørsmålet: Hvem har ansvaret for at man retter opp den feilen som er begått, og sørger for at det ikke skjer igjen, gjennom å spre god krigsminneerindring også til framtidige generasjoner? Er det kommunene, eller er det staten og denne sal, Stortinget som institusjon, som har ansvaret for å rette opp den urett som er begått mot en så stor gruppe?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
La meg begynne med å gi honnør til statsråden og representanten Eriksen, for jeg opplever dem som meget imøtekommende når det gjelder det forslaget vi har fremmet i dag. Når det er sagt: Norsk krigsminneerindring har vært politisert og mer eller mindre styrt fra denne salen fra dag én. Uansett om det har rammet general Fleischer og trøndere og nordlendinger som sloss mot tyskerne i Narvik i 6. divisjon, om det har gjeldt kommunistisk partisaner i Finnmark, den kommunistiske Osvald-gjengen i Oslo eller krigsseilerne, har norsk krigsminneerindring vært politisert fra dag én. Det var mest opportunt for Arbeiderpartiet og en arbeiderpartistyrt stat i Norge i perioden etter 1945 å framheve sosialdemokratiske Milorg som den mest sentrale delen av norsk krigsinnsats under 2. verdenskrig – et faktum som vi i dag vet er fullstendig feil. Statsråd Faremo sier dette om den skampletten: «Den behandlingen våre krigsseilere fikk da de omsider kom hjem vil alltid stå som en skamplett på nasjonens ære.» Den er ikke skapt i kommunene eller i fylkeskommunene. Den er skapt i denne sal. Det er denne sal og Stortinget som institusjon som har ansvaret for den skampletten og for å rydde opp i den uretten som er begått mot en stor gruppe mennesker. Normalt bruker jeg å tenke når jeg taper en sak i salen: Ja vel, det kommer en ny stortingsperiode, det kommer nye tider. Men for denne gruppen er det for sent når Fremskrittspartiet kommer i regjering i 2013. Da har nok også de siste krigsseilerne gått bort, og vi kan ikke fjerne den skampletten og gjenopprette æren til denne gruppen lenger. Forsvarsministeren sier også noe annet klokt: Vi «har lært av fortidens feil og hvordan de kan rettes opp.» Da er det vår oppgave å sørge for at også framtidige generasjoner får ta del i denne lærdommen. Det vi ber om, er jo ikke å pålegge alle norske lærere å undervise om krigsseilerne på den måten vi mener er rett, men å legge til rette for at undervisningsmateriell kan skaffes til veie. Jeg tror representanten Dagrun Eriksen hadde et godt innspill. Jeg tror at vi skal ta opp dette når vi diskuterer budsjettet, for det er småpenger vi snakker om for å rette opp i denne skampletten på nasjonens ære. Så en visitt til Truls Wickholm. Det er ingen tvil om at Rederiforbundet i perioden etter 1945 besto av griske redere – men de hadde altså god hjelp av en grisk arbeiderpartikontrollert stat og et stortingsflertall som bidro til den uretten som ble begått. Når man så i dag viser til flere museer, har jo Rederiforbundet innsett den uretten de var med på å begå, og finansiert mye av det arbeidet som gjøres i dag. Det håper jeg at også Arbeiderpartiet kan bidra til i framtiden.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2011-11-11:
Jeg skjønner det veldig godt når representanten Wickholm ikke synes det er viktig å fordele skyld, om hvorfor det er blitt som det er blitt, for det er rimelig åpenbart hvorfor det er blitt som det er blitt. Når det gjelder undertrykkelsen av samene, bortskrivningen av kommunistenes innsats under annen verdenskrig, bortskrivningen av 6. divisjons innsats under annen verdenskrig og den dårlige behandlingen av krigsseilerne, så ligger ansvaret i partiet til Truls Wickholm. Det kan vi ikke komme bort fra. Da har vi to måter å gjøre det på: Man kan satse på at dette løses av Arbeiderpartiet ute i kommunene, eller vi kan ta det ansvaret som ligger i denne salen, hvor denne uretten er begått, og rydde opp i det. Jeg er for så vidt enig i at det kunne ha vært andre måter å debattere dette på, f.eks. i forbindelse med budsjettet, slik Dagrun Eriksen løftet fram, men jeg tror ikke debatten da ville blitt like omfattende. Jeg er veldig glad for at vi har fremmet dette forslaget, og jeg er glad for at så mange – bl.a. statsråden og mange av de andre partiene, særlig Kristelig Folkeparti – har vært tydelige på at dette er viktig. Det hender at Wickholm også sier noe fornuftig. I sitt innlegg siterte han – tror jeg – fra en sang, at «de visste hva de gikk til». Ja, de aller fleste krigsseilerne visste hva de gikk til. De meldte seg frivillig til tjeneste, de ble inkorporert i det statlig styrte Nortraship, og de valgte å sette livet på spill for å forsyne Storbritannia med bensin til flyene under slaget om Storbritannia, på et tidspunkt da slaget om Atlanterhavet på langt nær var vunnet. Man behøver ikke være krigshistoriker, som jeg er, for å forstå at å vinne slaget om Storbritannia med Spitfire- og Hurricane-fly stående på bakken, hadde blitt noe tungvint. De visste hva de gikk til, men de visste på ingen måte hva de kom hjem til. Derfor er det viktig at vi fjerner denne skampletten, og det ansvaret ligger i denne salen, ingen andre steder.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2011-11-11:
Jeg viser til gårsdagens redegjørelse fra statsrådene Storberget og Faremo og at vi i den forbindelse vedtok i Stortinget at den saken skal oversendes til en komité for videre behandling. Jeg er glad for å kunne informere om at det er oppnådd enighet mellom samtlige politiske partier i dag om måten å behandle den saken videre på. Vi foreslår at vi oppretter en særskilt komité i tråd med forretningsordenen § 14, at den komiteen skal bestå av 17 medlemmer, og i den forbindelse at valgkomiteen får i oppdrag å velge medlemmene av komiteen. I den sammenheng anbefaler jeg at vi når det gjelder referat, i tillegg oversender redegjørelsen til den komiteen for videre behandling. Siden referatet ikke er omdelt i salen, skal presidenten lese forslag til referat:(50) Redegjørelse fra justisministeren og forsvarsministeren om angrepene 22. juli i Stortingets møte 10. november 2011 foreslås sendt særskilt komité som nedsettes i henhold til § 14 første ledd i Stortingets forretningsorden. (50) – Det anses vedtatt. Presidenten antar videre at Stortinget slutter seg til at Stortingets valgkomité gis i oppdrag å nedsette en særskilt komité i henhold til § 14 første ledd i Stortingets forretningsorden. – Det anses vedtatt. Dermed er dagens kart ferdigbehandlet. Forlanger noen ordet før møtet heves? – Møtet er hevet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-04-26:
På vegne av representanten Borghild Tenden og meg sjøl vil jeg framsette et forslag om endring av regelverket for yrkesskadeforsikring.
Lillian Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-04-26:
Etter å ha hørt opposisjonen fikk jeg litt lyst til å presisere: Norge og andre stater har under disse forhandlingene arbeidet for at avtalen skulle gå enda lenger enn den gjør. Det fremgår imidlertid klart av avtalen at den gir minimumsstandarder for hvilke tiltak havnestatene skal treffe. En rekke stater, også Norge, kan og vil gå lenger enn det avtalen legger opp til. Av den grunn fremmet regjeringen allerede i 2006 forslag til nye lovbestemmelser for å nekte havneadgang til eiere som driver ulovlig med den ene hånden og lovlig med den andre. Så har jeg lyst til å minne om i forhold til bekymringene rundt spesielt dette med evaluering: Hvis man går inn og leser artiklene, så står det i artikkel 33, som omhandler endringer, klart og tydelig hva som ligger i begrepet «endringer». Går man til artikkel 35, som omhandler oppsigelse, så gir det også store muligheter underveis. Hvis man i tillegg går til del 9, som omhandler tilsyn, gjennomgang og evaluering, så står det i punkt 2 at fire år etter at denne avtalen er trådt i kraft, skal FAO kalle partene inn til møte for å gå gjennom og evaluere hvor effektiv denne avtalen er med hensyn til å nå de målsettingene man har satt. Partene kan i tillegg bestemme ytterligere slike møter etter behov, og det vil jeg tro også innbefatter dette med informasjon.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Jeg vil gjerne stille noen spørsmål til statsråden. Spørsmålene mine til statsråden er følgende: Når man skal utveksle informasjon, altså ha informasjonsutveksling – som det ligger an til ut fra en av artiklene i avtalen – hvilken type informasjon er det som skal utveksles, og hvordan skal man forholde seg til dette i de havnene der fartøy ankommer, overfor fartøy som kommer fra et land, altså en flaggstat, som ikke har ratifisert avtalen? Hvordan skal man da agere overfor et fartøy hvis man ikke får den gjeldende informasjon? Skal man automatisk avvise fartøyet, eller skal man la det fartøyet anløpe havn i sitt land? Hvordan har man tenkt å agere i den sammenheng?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Da skal statsråden få anledning til å komme tilbake til det. Når det gjelder gjennomføringen av selve inspeksjonen, så fremgår det av artikkel 13, altså det som går på hvor på fartøyet man skal gjennomføre den, på hvilke deler og hvilken informasjonsinnhenting som skal gjøres knyttet til inspeksjonen. Mens i artikkel 16, om elektronisk informasjonsutveksling, bruker man veldig ofte uttrykket «hvis mulig» for å få disse tingene på plass. Og det er i den forbindelse jeg stiller det store spørsmålet: Hva skal utveksles av informasjon, på hvilken måte skal man gjøre det, hvordan skal man forholde seg til flaggstaten der fartøyet er registrert, og som ikke har ratifisert avtalen? Hvis vi tar vårt eget land: Black List i Norge fører kun fartøyets navn og historikk – i den grad man har klart å spore det. Man fører ikke eierskap knyttet til fartøyet, for det sier man er for vanskelig. Da er jo spørsmålet: Hvordan skal man da klare å oppfylle nettopp disse tingene for å få tatt bakmennene?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Bare for en liten oppklaring: Artikkel 33, som representanten Lillian Hansen var inne på, henviser til hvordan endringer skal finne sted, antall dager, når man kan gjøre det, og eventuelt hvordan det i ettertid må ratifiseres, 90 dager etter disse endringene, i det enkelte land. Det aller meste er vi enige om. Vi er enige om selve teksten, og vi er enige om at det er riktig vei å gå. Spørsmålet som bl.a. Høyre og Fremskrittspartiet har henvist til i sine merknader, går på om vi ikke burde gått lenger for å få fatt i ikke bare fartøyets historikk, som vi selv bygger vår lovgivning på, men også se på hvem som eier fartøyet. Det er ikke så lenge siden undertegnede var her i spørretimen og spurte om den såkalte Black List som vi opererer med i Norge i dag. Der står fartøyets historikk, fartøyets navn og flaggstat. Det står veldig lite om hvem som står bak fartøyet. Det som er veldig viktig, er at en slik avtale aldri blir bedre enn det svakeste ledd. Det er klart at det er selve avtalen som må ratifiseres, og da er det grunnteksten gjennom de 37 artiklene som foreligger, som ratifiseres. Det er veldig bra at Norge har en streng lovgivning, og vi kan godt ha enda strengere lovgivning i Norge. Jeg håper at mange andre land også får mye strengere lovgivning. Men saken er at slik avtalen er, er det viktig at vi jobber aktivt i prosessen med å få flere land til å spore og gjøre jobben opp mot disse fartøyene for å få stanset dem. Da er nettopp det essensielle ikke nødvendigvis bare antallet land, antallet land er bare for at avtalen skal tre i kraft, med 25 land. Det som er interessant, er hvilke land som ratifiserer. EU er med på avtaleteksten, de har ikke ratifisert. Spørsmålet er selvfølgelig: Når ratifiserer EU, når ratifiserer Russland, når ratifiserer Island, når ratifiserer en del av de andre store fiskerinasjonene, Chile, Peru etc.? Dette er svært viktig, slik at det er de store tunge kyststatene som er med. Så en liten sak om artikkel 6, der står det i punkt 2: «Hver part skal i størst mulig utstrekning treffe tiltak til støtte for bevarings- og forvaltningstiltak vedtatt av andre stater og andre relevante internasjonale organisasjoner.» Da har jeg et spørsmål som det kunne vært interessant å få fiskeri- og kystministeren til å svare på: Kan vi risikere at norsk selfangst kan bli rammet av dette?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Først må jeg si at jeg ikke tviler på verken regjeringens eller landbruks- og matministerens gode visjoner for og tanker om hva man ønsker å oppnå og hva som ligger til grunn for prisfastsettelsen. Men av og til er det slik at vi bør stoppe opp og se på om det regelverket som foreligger, virker etter intensjonen. Når det gjelder denne saken tror jeg at man bør stoppe opp og gjøre opp litt regnskap, begynne å se på tanken bak dette, og virkningen av det, og se hva som skjer der ute i Distrikts-Norge. Er det slik at dette holder prisen nede, og at aktiviteten går opp? Eller er det slik at dette lovverket faktisk virker mot sin hensikt, og at man på mange måter er med på å avfolke og hindre omsetning og drift i landbruket? Er det det som skjer? Når man ser på tallene, antall gårdsbruk som tas ut av drift, viser det med all tydelighet at denne regelen ikke virker etter hensikten. Da hadde jeg forventet at statsråden iallfall sa noe om hvilke grep statsråden vil ta for å motvirke denne trenden vi ser. Det er stadig flere mørklagte gårdsbruk. Vi klarer riktignok å produsere like mye mat i dette landet, men man forhindrer faktisk å overlevere eiendom fra én part til en annen, som følge av at det er staten som går inn og forteller hva en eiendom skal koste. Staten sier ikke at det koster for lite, men staten er uenig med kjøper og selger når de er villige til å inngå en handel seg imellom. Staten eller det offentlige sier: Nei, dette er for dyrt – dette kan dere ikke få lov til å inngå handel om. Dette er utdatert. Før eller siden må det også gå opp for regjeringen.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2011-04-26:
Det er godt å se at det er litt fyr i debatten i salen en gang i blant – kanskje litt vel mye i enkelte sammenhenger – men vi får prøve å dra debatten litt ned igjen. Jeg vil bare kommentere et par ting, i første rekke til statsråden. For statsråden henviser til noe helt annet, nemlig overføringene til landbruket. Det har jo ingenting med prisfastsettelse av landbrukseiendommer, som vi her snakker om, å gjøre. Men statsråden glemmer én ting i sin iver etter å fortelle hvor mye Fremskrittspartiet vil redusere overføringene med, nemlig at man samtidig gjør en del grep knyttet til dereguleringer, til hva man kan produsere, til omsettingskvoter etc. Det er altså en viss sammenheng mellom det man gjør på den ene siden, og det man gjør på den andre siden. Representanten Terje Aasland, komiteens leder, var inne på hvor viktig det er å holde prisen nede, og at man ikke får økt lønnsomhet ved at prisen settes opp. Nei, men ett av problemene til norsk landbruk i dag, er manglende investeringsvilje. Den investeringsmangelen som vi i dag ser i norsk landbruk, er ett av de største problemene vi har. Og det er faktisk en viss sammenheng: Hvis man f.eks. skal kunne låne og drive med investering i gårdsbruket sitt for å kunne gjøre det mer lønnsomt, mer attraktivt og enklere å jobbe der, så er det faktisk en sammenheng mellom hva man i framtiden kan omsette dette for, og viljen til å påta seg de betydelige investeringene. Og da er dette en av de tingene som faktisk kan være med på å holde en nede. I dag tror jeg ingen i denne sal, kanskje bortsett fra SV, kunne tenke seg en situasjon der vi satte oss ned og sa at nå må vi begynne å prisregulere leilighetene i Oslo sentrum igjen, fordi det er helt urimelig og utenkelig at folk som skal bosette seg i Oslo – for vi ønsker jo ungdom bosatt her – skal måtte betale så dyrt for leilighetene sine. Det er mange innganger man kan komme med. Men det som er hele hensikten her, og som egentlig forskjellene dreier seg om, er: Skal to parter, altså en kjøper og en selger, fritt kunne få lov til å avtale en pris for en landbrukseiendom, eller skal de ikke? Skal det være slik at staten skal kunne gå inn og bestemme prisen, eller bør dette være overlatt til de to partene, altså eieren av eiendommen, og den som ønsker å bli eier av eiendommen? Fremskrittspartiet mener at det bør kunne avgjøres av disse to partene, verre er det faktisk ikke, og at staten ikke trenger å blande seg inn og fortelle at dette blir for dyrt, dette får dere ikke lov til å bli enige om, det skal være 500 000 kr lavere. Det er egentlig det saken dreier seg om.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2011-04-26:
Det er riktig som det sies fra denne talerstolen: Dette er en viktig avtale. Det er en viktig avtale fordi den er et langt skritt framover når det gjelder internasjonal kontroll med marine ressurser. Den er viktig for Norge. Dette er et ledd i et langsiktig arbeid for å sikre fangst- og handelskontroll med fiskeriene våre. I en globalisert økonomi er denne typen avtaler helt essensielle for å opprettholde økologisk bærekraft. Det har for Norge vært et uttalt mål med fiskeripolitikken gjennom flere regjeringer. Avtalen bygger på kjent internasjonalt lovverk og avtalerammeverk. Vi i Høyre mener det er viktig og riktig for å skape størst mulig legitimitet ute i verden. Derfor blir det også viktig at vi i Norge eksemplifiserer ressurskontroll på en best mulig måte. Avtalen kombinerer viktige kontroll- og sanksjonverktøy, som stenging av havner, svartelisting av fartøy og ansvarliggjøring av flaggstater. I et slikt bilde blir det viktig hvordan Norge og norsk kontroll framstår, sett fra andre land og andre nasjoner. Noen av de eksemplene vi har sett i norsk presse de siste månedene, der det kan være problematisk å se at kontroll- og sanksjonsregimet oppfyller kravet til rimelighet og vanlig rettsoppfatning, kan gjøre mer skade enn nytte i så måte. Fra Høyres side stusser vi også på hvorfor man ikke kan være så proaktiv at man fra flertallet går inn for en evaluering av avtalen – det at man fra norsk side kan vise at dette er en viktig avtale, man går grundig gjennom den, og man stiller samlet og godt forberedt når man skal ut og evaluere den internasjonalt. Det er et litt merkelig punkt. Jeg åpnet med å nevne avtalens viktighet i et globalt perspektiv. Det er fra Høyres side viktig å påpeke at i et globalt perspektiv blir også Norge synlig i vår rolle som ledende innenfor fangst- og ressurskontroll, og da bør vi tenke litt på hvordan vi framstår overfor de andre nasjonene.