Kjell Magne Bondevik (Kristelig Folkeparti), 2002-10-10:
For ett år siden kom det nyvalgte Stortinget sammen i en situasjon preget av forskrekkelse og sorg over terrorhandlingene den 11. september. I høst – ett år senere – kan vi konstatere at terroristenes treningsleirer i Afghanistan langt på vei er ødelagt. Det undertrykkende Taliban-regimet er kastet. Nå er en stabil sikkerhetssituasjon avgjørende for at det nye sivile styret skal kunne befeste sin stilling. Derfor bidrar Norge til ISAF-styrkene for øke sikkerheten i Kabul. Derfor deltar vi i operasjonen «Varig frihet», både for å bekjempe terrorismen internasjonalt og for å styrke den nasjonale sikkerheten i Afghanistan. I det lange løp må arbeidet mot terrorisme og regionale konflikter likevel først og fremst føres med andre virkemidler enn militære: Når ekstremister spiller på mistillit og frustrasjon, på frykt for andre kulturer, på etniske og religiøse motsetninger, så må vårt svar være vilje til dialog og satsing på økt gjensidig forståelse gjennom kontakt og samarbeid.Når velbeslåtte fanatikere spiller på de fattiges fortvilelse, må vi svare med vilje til økonomisk samarbeid, handel og bistand, som gir håp om en bedre framtid. Norges frontrolle i internasjonal bistand er et uttrykk for dette.Når fortidens overgrep eller bestående urett gir fornyet næring til krigsbålet, må vi være med og slokke det med iherdig innsats for menneskerettigheter, demokrati, fred og forsoning. Norges fredsinnsats i f.eks. Midtøsten, i Guatemala, i Afrika – og i disse dager på Sri Lanka – er eksempler på dette. Vår tids største utfordring er den bunnløse fattigdom som store deler av verdens befolkning lever i. Derfor har Samarbeidsregjeringen innenfor trange budsjettrammer foreslått en kraftig økning av bistanden med nesten 900 mill. kr til nå 14,4 milliarder kr. Jeg er stolt av å lede en regjering som kjemper for dem som lider mest, for de fattige og for de forfulgte. Toppmøtet for bærekraftig utvikling i Johannesburg handlet om temaer som er avgjørende for hele klodens framtid. Det er jo slik at hvis miljøet ødelegges og fattigdommen brer seg, har vi ingen framtid. Resultatet av møtet skulle gjerne vært bedre, men jeg er fornøyd med at vi oppnådde forbedringer. Jeg vil framheve målsettingen om at fattiges krav på rent vann og bedre sanitære forhold er styrket, reduksjon av helsefarlige kjemikalier og ivaretakelse av naturens biologiske mangfold. Et gjennomgangstema for toppmøtet var «Make a difference». Lille Norge klarte på viktige områder å endre utfallet i positiv retning, vi utgjorde faktisk en forskjell. Regjeringen står for en offensiv miljøpolitikk. Derfor har vi f.eks. foreslått og, mot Arbeiderpartiets og Fremskrittspartiets stemmer, fått gjennomslag for et nasjonalt klimakvotesystem. Vi har lagt fram en egen havmiljømelding og forsterket arbeidet mot utslippene fra Sellafield. Debatten viser at vi står overfor en krevende høstsesjon både økonomisk og politisk. I fjor høst satte velgerne sammen et storting vi aldri har sett maken til. Ingen partier fikk mer enn 25 pst. av stemmene. Ikke noe topartisamarbeid danner flertall. Det kreves samarbeid mellom tre eller flere partier for å skape flertall. Jeg er glad for å lede en regjering som tar ansvar i en krevende parlamentarisk situasjon. Samarbeidsregjeringen har utviklet et godt internt samarbeid. Vi har fått gjennomslag for de fleste av våre forslag i Stortinget. Vi har en styringsdyktig regjering med stort gjennomslag. Debatten om flertallsregjeringer vender stadig tilbake. Fra tid til annen kan det virke forlokkende, men ikke for enhver pris. Det gir lett store avstander og motsetninger internt i regjeringen. Det kan skape handlingslammelse. Flertallsregjeringer kan framstå som mer attraktivt enn det egentlig er. Arbeiderpartiets parlamentariske leder vil åpenbart ha et regjeringssamarbeid med SV for å få større forutsigbarhet, som det heter. La oss se på det. Vel én uke etter at investeringsavgiften nå er fjernet, annonserte SVs leder at hun vil ha den tilbake for å finansiere sine økte utgiftsforslag. Det kan vel ikke akkurat kalles forutsigbarhet. Det vil være en økt byrde for næringslivet på 6 milliarder kr i året i en tid hvor bedriftene så absolutt bør investere for å skaffe arbeidsplasser. Det kunne jo være av interesse å få vite om Arbeiderpartiet er for en slik uforutsigbar politikk som ledd i et nytt alternativ. Og videre om et slikt alternativ igjen vil bety angrep på kontantstøtten og dermed valgfriheten for småbarnsforeldre. For ikke å snakke om vår sikkerhetspolitikk – for SV er vel fortsatt mot NATO? Dette er viktige saker som altså Stoltenbergs alternativ skaper usikkerhet om. Arbeiderpartiet har for sin del gitt uttrykk for at partiet ikke er interessert i å overta regjeringsansvaret nå. Da regner jeg også med at partiet tar konsekvensen av det. Vi vil prøve en budsjettløsning med Fremskrittspartiet. Hvis det ikke skulle lykkes, regner jeg med at Arbeiderpartiet vil være konstruktive og ikke gå i den grøften partiet gjorde da det selvvalgt satte seg på sidelinjen i første halvdel av forrige stortingsperiode. Med dagens sammensetning av Stortinget har Samarbeidsregjeringen det beste utgangspunktet for å styre. Trontalen gir en klar retning som følges opp av tydelige prioriteringer innenfor stramme rammer i forslaget til statsbudsjett. Stoltenberg gav i går en odiøs framstilling av den nye kurs Samarbeidsregjeringen står for. Men vår nye kurs er: større valgfrihet for småbarnsfamiliene gjennom kombinasjon av flere og billigere barnehageplasser og kontantstøttebedre mulighet til å greie seg på egen inntekt og bedre arbeidsvilkår for næringslivet gjennom reduksjon i skatte- og avgiftsnivåeten mer offensiv miljøpolitikk, bl.a. i klimaspørsmålstørre innsats i kampen mot fattigdom her hjemme og uteøkt kvalitet i de grunnleggende velferdstjenester som skole, helse og eldreomsorget enklere Norge gjennom reduksjon og forenkling av regelverk overfor enkeltmennesker, kommuner og bedrifteren klarere forankring i verdier og i behovet for personlig ansvar Norsk økonomi er solid. Men det er også faresignal. På grunn av høy rente og sterk kronekurs er arbeidsplasser i den konkurranseutsatte industrien i fare. Den høye renten medfører også tunge belastninger for kommuneøkonomien og for unge i etableringsfasen. En renteøkning på 1 pst. vil f.eks. gi kommunene en ekstra belastning på ca. 800 mill. kr. En familie i etableringsfasen med lån på 1,5 mill. kr, som er nokså vanlig, vil få en økt årlig utgift på 15 000 kr, fratrukket skattefordelen blir den på ca. 11 000 kr, altså nesten 1 000 kr måneden. Dette vil vi motvirke, og det er en hovedoppgave. Vårt beste bidrag til å trygge arbeidsplasser er å dempe presset på rente og kronekurs. Regjeringen legger derfor også stor vekt på å få i stand et inntektspolitisk samarbeid med de samme siktemål. Svært mange, både på arbeidstaker- og arbeidsgiversiden og i det økonomiske og politiske miljø, bad om et stramt budsjett. Det har Regjeringen levert. Vi kjenner på ansvaret for arbeidsplassene og for folks økonomi. Derfor vil vi ikke forhandle bort ansvarligheten. Flere av innstrammingsforslagene er vanskelige, men vi må stramme inn for å holde orden på økonomien. Vi må bevare de større perspektivene. Vårt land er ikke på vei inn i armod og nød, slik det til tider kan høres ut som. Statsbudsjettet er på 565 milliarder kr, det største noensinne. Sett i forhold til alle land i verden har vi en særegen god situasjon. Den skal vi ta vare på. La meg også nevne at vårt land på 12 år har tredoblet utgiftene til medisiner over statsbudsjettet, målt i løpende kroner. Vi har i samme periode tredoblet utgiftene til attføring. Vi har fordoblet utgiftene til sykehus – og vel så det – og også utgiftene til sykepenger er godt over doblet siden 1990. Så litt om bruken av oljepenger. Det kan av og til høres ut som om vi ikke bruker penger fra oljeinntektene. Det er jo feil. Uten oljeinntektene ville statsbudsjettet gått med 30 milliarder kr i underskudd, som vi nå tilfører budsjettet. Så til debatten om hvor mye vi skal ta ut, hvor vi holder på prinsippet om å ta ut realavkastningen. La oss bruke et bilde: Det er forskjell på lottomillionærer. Én bruker de 5 mill. kr han vant, med en gang, til ny bil, hytter, sydenturer, handleturer til Sverige – og pengene er mer eller mindre brukt opp. En annen setter de 5 mill. kr i banken og bruker rentene, ca. 400 000 kr i året, til å pusse opp huset, til å hjelpe barna med utdanning, osv. Det er det siste vi gjør. Vi bruker ikke opp oljepengene, men avkastningen av dem. Jeg synes også den siste lottomillionæren er den klart klokeste. Derfor kan ikke vi gi etter for kravet om å angripe selve Petroleumsfondet. Som trontalen varslet, har Samarbeidsregjeringen satt seg klare mål og prioriteringer. Regjeringen vil øke kvaliteten innen helsetjenesten. Vi styrker tilbudet til de grupper som har vært lavt prioritert over lang tid. Det gjelder særlig innenfor psykiatrien, kreftomsorgen og tilbudet til rusmisbrukere. Vi legger også stor vekt på å videreføre den høye aktiviteten i sykehusene. Det er gledelig at ventelistene blir stadig kortere. Ved utgangen av august i år var det 7 pst. færre pasienter på venteliste enn året før. Det viser at vi er på rett vei. Det er også behov for økt satsing overfor dem som har minst i samfunnet. Derfor har vi lagt fram en egen «Tiltaksplan mot fattigdom» i Norge. Jeg har stor tro på at denne planen kan danne grunnlaget for bred politisk enighet om hva vi må gjøre for å fjerne fattigdommen i landet vårt. Regjeringen har lagt fram en egen handlingsplan for å redusere rusproblemet. Vi satser på bedre forebyggende arbeid blant barn og unge og bedre behandlingstilbud for de tyngste rusmiddelbrukerne. De skal få et godt helsetilbud og bedre botilbud. Samarbeidsregjeringen legger stor vekt på valgfrihet. Vi ønsker å sikre valgfriheten i familiepolitikken gjennom den største satsing noensinne på barnehager og gjennom en videreføring av kontantstøtten. Vi vil også øke valgfriheten til folk flest gjennom reduserte skatter og avgifter. Vi vil sikre foreldreretten ved å legge til rette for at foreldrene selv kan velge hvilken skole deres barn skal gå på. Regjeringen er opptatt av å legge til rette for et mer demokratisk samfunn. Vi ønsker ikke et ekspertstyre i lukkede rom, men et åpent samfunn der folk får innsyn og innflytelse. Vi er i full gang med et omfattende forenklingsarbeid som skal komme den enkelte, kommunene, næringslivet og frivillig sektor til gode. På en rekke områder har arbeidet allerede gitt konkrete resultater. Arbeidet skyter nå ny fart. Dette er en samarbeidspolitikk som alle de tre regjeringspartiene setter sitt preg på. I disse dager kjenner vi på hvordan mye av det vi trodde tilhørte de faste grunnbetingelsene for verdier og samfunnsmoral, er i ferd med å endres. Til tider virker det slik at angsten for moralisme har blitt en angst for moral. Det er blitt for vanlig ikke å bry seg. Det er mange som mister fotfestet. Alt kan ikke styres gjennom bevilgninger, lover og regler. Det dreier seg også om holdninger og moral. Derfor er Regjeringen opptatt av å videreføre et aktivt verdiarbeid. Spesielt i skolen ønsker vi å styrke verdibevisstheten, øke respekten for andre mennesker, hindre mobbing og problematferd. Flere verdiprosjekter er i gang med dette som formål. Verdidebatten forsterkes også i en av våre største folkebevegelser, nemlig idrettsbevegelsen. Den har sitt eget verdiprosjekt, som bygger på fire grunnverdier: helse, glede, fellesskap og ærlighet. På denne basis tar man bl.a. opp kampen mot doping. Jeg ser dette som eksempler på løfterike tegn på at enkeltmennesker og organisasjoner tar ansvar og gjør sitt for at et godt samfunn skal bli bedre. Det er ikke alltid slik at stat, fylke eller kommune alene skal løse problemene. Velferdssamfunnet er mer enn velferdsstat. Samarbeidsregjeringen vil legge til rette for å ta personlig ansvar. Vi skal stille krav til omgivelsene og til det offentlige. En viktig del av Regjeringens program er å fornye og forbedre offentlig sektor. Men vi skal heller ikke glemme kravene til oss selv og vårt personlige ansvar. Og vi må ikke glemme at vi står i en internasjonal sammenheng, hvor det viktigste er kampen for de fattige og de forfulgte.