Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2008-02-12:
Dette Dokument nr. 8-forslaget fra representantene Skei Grande, Kvassheim og Ludvigsen tar for seg retningslinjene for adopsjon og praktiseringen av disse. Forslagsstillerne tar opp flere sider ved adopsjonsregelverket, bl.a. om det stilles for strenge krav til adopsjonssøkere ved at det f.eks. legges vekt på søkernes helsetilstand. Det er viktig å understreke at når retningslinjene for godkjenning av adoptivforeldre legger vekt på god fysisk og psykisk helse, er dette av hensyn til barnets beste. Dette vil spesielt være viktig med tanke på at foreldrene skal kunne gi god omsorg til et adoptert barn som eventuelt har spesielle behov, og som dermed vil kreve ekstra oppfølging i årene framover. Det er imidlertid slik at retningslinjene for adopsjon understreker at foreldre skal utgjøre en omsorgsenhet, og at man i vurderingen av søkernes egnethet som adoptivforeldre skal ta hensyn til dette. Det er bra at regelverket for godkjenning av adoptivforeldre åpner for stor grad av skjønn og individuell vurdering av de aktuelle søkerne, med bakgrunn i det som skal danne grunnlag for vurderingen, som helse, alder, inntekt osv. Det er i den forbindelse viktig å peke på at en relativt stor del av adopsjonssøknadene blir innvilget. I 2006 ble i alt 1071 saker behandlet i regionene, med en avslagsprosent som er ganske lav. Den var på ca. 9 pst. Det er for øvrig et tankekors at mens dette Dokument nr. 8-forslaget tar til orde for at det må bli enklere å adoptere, og at flere må få mulighet til å hjelpe barn som trenger det, går Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti mot at homofile og lesbiske som lever i parforhold, skal få mulighet til å bli vurdert som adoptivforeldre. Det må gå an å mene at dette er synspunkter som skriker en smule. Forslagsstillerne hevder at det i kommunene finnes altfor dårlig kompetanse for å gjøre gode vurderinger i adopsjonssaker, og at det derfor går for lang tid før adopsjonssøkere får den nødvendige avklaring. Det kan nok være tilfellet for en del kommuner, men jeg tror det er for drøyt å påstå at dette er situasjonen reint generelt. I behandlingen av den enkelte adopsjonssøknad må de aktuelle faginstanser, med barnets beste for øye, ta mange ulike avveininger gjennom en grundig gjennomgang og individuell vurdering av adopsjonssøkere. En slik saksbehandling er viktig for at det enkelte adoptivbarn kan gis de beste muligheter i sin nye familie. Det er imidlertid viktig å understreke at man i saksbehandlingen både i barnevernsarbeid generelt og i adopsjonssaker kan oppnå gode synergier gjennom bedre samhandling og koordinering. Det kan her vises til at f.eks. interkommunalt samarbeid innen barnevernet har vist seg å forbedre saksbehandlingen både kvalitativt og i forhold til tidsbruk. Det er derfor bra at Regjeringen i den varslede gjennomgang vil se på mulige tiltak for å korte ned saksbehandlingstiden for adopsjonssøkere, og at man viser til at kommunene også i disse sakene må følge alminnelige regler for saksbehandling i forvaltningsloven. Forslagsstillerne ber om at Regjeringen ser på muligheten for at det åpnes for adopsjon i nye land. Jeg vil understreke at det er de godkjente organisasjonene for adopsjonsformidling som på bakgrunn av sin kunnskap om feltet har rett til å inngå samarbeid om adopsjon med ulike land. Deretter er det myndighetene som skal gi en eventuell formidlingstillatelse til det aktuelle landet. De avslag på søknad om slik tillatelse som har kommet, har vært begrunnet med usikkerhet knyttet til ivaretakelse av barnets interesser og rettssikkerhet i det aktuelle land, og også i noen tilfeller tvil om adopsjonssøkernes sikkerhet. Det bør føres en forsvarlig praksis med hensyn til familiegodkjenning i forhold til land der rettssikkerheten ikke er tilstrekkelig dokumentert. Utenlandsadopsjon er regulert gjennom Haag-konvensjonen, og Regjeringen tar løpende opp ulike temaer knyttet til barns rettigheter og vern av barn i internasjonale drøftinger. Det er grunn til å være tilfreds med at Regjeringen har bebudet en generell og helhetlig gjennomgang av adopsjonsfeltet, med tanke på å forbedre adopsjonsprosessene og sikre både adopsjonssøkeres og adoptivbarns rettigheter. Norges ratifikasjon av Haag-konvensjonen om vern av barn og samarbeid ved internasjonale adopsjoner, er ett av mange viktige tiltak som allerede er iverksatt. Tilbud om adopsjonsforberedende kurs for førstegangssøkere og nye regler for stebarnsadopsjon i registrert partnerskap er gode tiltak som er satt inn for å styrke adoptivfamiliene.