Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2007-03-21:
Jeg vil takke for spørsmålet fra representanten Syversen. Jeg er enig med ham i at situasjonen i Zimbabwe synes «å gå fra vondt til verre». Den siste tids begivenheter i landet er urovekkende og opprørende. La dette være klart: Vold og overgrep mot sivile og politiske opposisjonsledere er helt uakseptabelt. Det er ingen tvil om myndighetenes særskilte ansvar for denne situasjonen og i denne saken. Jeg har nettopp hatt muligheten til å drøfte ulike sider ved situasjonen i Zimbabwe med mine nordiske kolleger og flere afrikanske kolleger på det nordisk-afrikanske utenriksministermøtet her i Oslo mandag og tirsdag. Det er full enighet om alvoret i situasjonen og om at noe må gjøres for å stoppe den negative utviklingen. Og viktigere: Vi er alle enige om at en løsning må drives fram, må ledes, av Afrika og de afrikanske landene selv. Jeg har fått klare signaler om at de afrikanske land vil styrke sine anstrengelser for å få til en endring. Vi fra norsk side har gitt uttrykk for at vi er rede til å bistå alle forsøk på å finne en løsning på krisen i landet. Tidligere har jeg påpekt at en løsning på krisen i Zimbabwe må være tuftet på en nasjonal enighet om veien framover, altså på prosesser internt i Zimbabwe. Det påhviler myndighetene et spesielt ansvar for å få dette til. Spørsmålet om utvidede sanksjoner mot Zimbabwe – utover de målrettede straffetiltakene mot lederne i regimet – har vært vurdert. Dette er prinsipielt sett et meget komplisert spørsmål, hvor det ikke er gitt på forhånd at man oppnår de ønskede virkninger. Skepsisen blant afrikanske land mot dette virkemiddelet er betydelig. Det er gjerne vanskelig å unngå at slike virkemidler rammer den fattige befolkningen hardest, og de vil kunne virke mot sin hensikt ved bl.a. å styrke president Mugabes påstand om at landet står overfor «en sammensvergelse fra Vesten». Videre pekte Zimbabwes naboland på at også de blir skadelidende ved slike sanksjoner. Jeg er mer opptatt av å se etter muligheter for å skape rammer og bidra til politisk dialog mellom de politiske partene i Zimbabwe. En løsning på krisen kan bare finnes internt i dette landet. Lite tyder på at en løsning nær sagt kan «påtvinges» utenfra. I lengre tid har Norge støttet krefter som arbeider for en slik nasjonal dialog. Spesielt kan jeg nevne det brede kirkeinitiativet som kalles «The Zimbabwe we want» – som representanten sikkert kjenner til – som har brakt de ulike partene sammen i en slags dialog. Vi vil fortsette med å støtte slike krefter, vel vitende om at deres oppgave er svært krevende. Utover dette er det også viktig hva som kan skje innenfor ZANU-PF, partiet til president Mugabe, i tiden framover. Etter mitt syn viser den siste tidens hendelser at regimet er svekket, og at regimet er blitt ytterligere svekket som følge av overgrepene mot opposisjonen. Uttalelsene fra formannskapet i Den afrikanske union, fra Ghanas president John Kufour, fra AU-kommisjonens formann, Alpha Oumar Konaré, og fra Sør-Afrika bidrar uten tvil til å svekke regimets legitimitet. Det er viktig at Tanzanias president Kikwete, som leder organisasjonen SADECs organ for politikk, forsvar og sikkerhet, engasjerer seg for å finne en løsning. Den politiske krisen i landet – la meg avslutte med den – er naturlig nok også en sosial og økonomisk krise som har ført store deler av befolkningen inn i fattigdom og stor nød. Arbeidsløsheten er på 80 pst., et nesten ufattelig tall. Inflasjonen overstiger 1 600 pst., enda mer ufattelig, og fortsetter å akselerere. Hiv/aids-situasjonen er blant de alvorligste i hele Afrika – og dermed i hele verden – og siden frigjøringen i 1980 har forventet levealder sunket fra 60 år til om lag 35 år i dag. Befolkningen i Zimbabwe vil ha behov for omfattende internasjonal bistand dersom landet skal kunne arbeide seg ut av krisen. Dette er et område der det internasjonale samfunn kan bidra, ved at vi viser hvilke muligheter som åpner seg for å få landet på fote dersom det gjennomføres politiske reformer. I dette arbeidet blant givere og blant det internasjonale samfunn vil også Norge engasjere seg aktivt.