Nikolai Astrup (Høyre), 2013-03-22:
La meg først få lov til å takke representanten Skei Grande for å rette oppmerksomheten mot et viktig tema. Verden trenger mer energi, og vi trenger å bruke den energien vi har, på en mer effektiv måte. I 1950 var vi 2,5 milliarder mennesker på jorden, nå er vi 7 milliarder mennesker. Stadig flere mennesker skal dele på stadig knappere ressurser. Skal vi lykkes i både å bekjempe fattigdom og løse klimautfordringen, er vi nødt til å produsere renere energi til en rimeligere kostnad, med mindre miljøbelastning. I dag dekkes mye av energibehovet av kull, gass og olje. I snitt bygges det to nye kullkraftverk i India og Kina hver uke. 80 pst. av verdens utslipp av klimagasser kommer fra forbrenning av olje, gass og kull. Hvis vi skal løse denne utfordringen, er vi nødt til å adressere hovedproblemet, nemlig at det er for billig å forurense og for dyrt å være miljøvennlig. Subsidier til fossil energi forsterker denne markedssvikten dramatisk på global basis. Ideelt sett løser vi dette gjennom en internasjonal prismekanisme som en global avgift på klimagasser, eller et internasjonalt kvotesystem og en gradvis utfasing av fossile subsidier. De internasjonale klimaforhandlingene gir dessverre liten grunn til optimisme på kort sikt. Samtidig ser vi at flere stater nå følger i EUs fotspor og etablerer kvotemarkeder, som f.eks. California og Mexico. Kina skal etablere forsøk med kvotemarkeder i fem regioner, og har også vedtatt å innføre en ny CO2-avgift. Som interpellanten har vært inne på, mange land har sluttet seg til målet om å fase ut fossile subsidier. I Norge er halvparten av utslippene underlagt EUs kvotesystem. Rett nok tildeles mange kvoter vederlagsfritt, men Norge må ha samme vilkår som andre europeiske land. I tillegg har vi hatt CO2-avgift på norsk sokkel siden begynnelsen av 1990-tallet. Vi har også høy CO2-avgift på bensin, diesel og mineralolje og store avgiftsfordeler for miljøvennlige kjøretøy. Norge er dermed et av landene i verden som har kommet lengst i å rette opp markedssvikten gjennom å holde forurenser-betaler-prinsippet i hevd. Det er positivt, og avgiftsomleggingen i favør av miljøvennlige biler må fortsette. Offentlig sektor har også et særlig ansvar for å gå foran, sette miljøstandarder ved offentlige innkjøp og fase ut fossil energibruk til oppvarming og transport. Her ser vi at mange kommuner leder an, men staten gjør svært lite. Høyre savner også en støtteordning for utfasing av fyring med fossil olje, som Stortinget har vedtatt skal innføres fra 2013, men som regjeringen fremdeles ikke har innført. Trass i at Norge kan bli bedre, er vi kommet lenger enn de fleste i å sette en pris på utslipp. I mange utviklingsland er situasjonen en helt annen. Bensin, diesel, fyringsolje og gass er kraftig subsidiert direkte til forbruker. Samtidig er rene, fornybare energikilder svært dyre. Denne ubalansen gjør det krevende å endre energibalansen i miljøvennlig retning. Vi må anerkjenne hvorfor det er slik. Dyp fattigdom gjør det krevende å få til endringer uten at det rammer dem som står nederst på rangstigen. Selv om subsidiene i absolutte tall, som interpellanten var inne på, favoriserer de rikeste mest, betyr de mest, relativt sett, for de fattige. Norges engasjement for å bygge ut mer fornybar energi i utviklingsland, f.eks. gjennom SN Power, er svært viktig for å fremskaffe mer fornybar energi på kommersielle vilkår. Industrialiseringen av solcelleproduksjon de siste tre årene har gjort at solkraft nå er konkurransedyktig uten subsidier mange steder i verden, og når vi etter hvert lykkes med å utnytte effektiviteten i solcellene bedre enn dagens 17 pst., vil solkraftens konkurranseevne styrkes betydelig. Fremveksten av konkurransedyktige miljøvennlige energikilder vil gjøre det mulig gradvis å fase ut subsidier til fossile energikilder uten å ramme utviklingslandene urettmessig hardt. Som interpellanten er inne på, har også Norge et mål om å fase ut fossile subsidier. Jeg tror vi må erkjenne at det er lettere sagt enn gjort, ikke minst fordi det meste av det man kan kalle subsidier til fossil energi i Norge, er indirekte subsidier, og mange av dem finner sitt motstykke i en høy CO2-avgift eller kvoteplikt. Representanten Marthinsen lurte på hva de andre borgerlige partiene mente om petroleumsskattesystemet. Jeg tror vi kan si at det er bred enighet om det i denne sal. Men bevisbyrden ligger da heller ikke på opposisjonen, for det er statsministeren som har vært ute og sagt at Norge skal fase ut fossile subsidier. Finansministeren har i grunnen ikke svart på hva det egentlig betyr, og det kunne vært interessant om finansministeren kunne svare på hva man helt konkret har tenkt å gjøre for å fase ut det man anser å være reelt sett subsidier til fossil energi. Da tar jeg ikke med petroleumsskattesystemet i den kategorien. Det er ikke noen tvil om at Norge har et stort potensial for grønn skatteveksling, men den store utfordringen med fossil subsidiering er global først og fremst. Vi skal støtte opp om og bidra til at utviklingsland kan fase ut fossile subsidier bl.a. gjennom å fremskaffe mer fornybar energi.