Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-11-02:
Den største næringspolitiske utfordring landet konfronteres med, er forvitringen av det bestående industrielle miljø uten at det skapes ny industri som på noen måte erstatter det vi mister i verdiskaping og arbeidsplasser for Norge. Industriclustere og bedrifter dels flytter, dels fusjonerer og dels legger ned sin virksomhet her hjemme. Internasjonaliseringen og kapitalens vandring uten respekt for landegrenser har skapt en nasjonenes konkurranse om hvem som kan tilby best rammebetingelser og dermed tiltrekke bedrifter, kapital, kompetanse og arbeidsplasser. Gamle, lukkede markeder og nasjoner er blitt åpnet. Og resultatene, ja, de ser vi. Strukturendringer hos våre handelspartnere og konkurranse fra land med lavere arbeidslønninger som har en annen økonomisk forståelse og en annen bedriftskultur, kan medføre at virksomheter nedlegges og produksjon, hovedkontor og kompetansemiljøer flyttes ut av landet. Dette vil være negativt, særlig når forskningsavdelingene til de store selskaper følger med, for da forsvinner mye av kunnskapen og de innoverende kreftene. Det kan selvfølgelig være fornuftige grunner til at bedrifter velger å etablere seg i andre land. Noen vil bli større på sine kjerneområder og vil gjøre produksjonen mer effektiv. Men når vi får synlige bevis for at det er rammebetingelsene som tvinger bedrifter ut av landet, må forholdene legges til rette på en annen måte fra myndighetenes side. For at Norge ikke skal komme i bakleksa konkurransemessig, må vi også melde oss på i kampen om fremtidige arbeidsplasser og verdiskaping – og det er på tide! I NHOs debatthefte «Lokalisering Norge – norsk verdiskaping i grenseløs konkurranse» er søkelyset satt på hvordan vårt land oppfattes internasjonalt. Det at Norge ligger i verdens ytterkant for internasjonalt næringsliv, og det at vi har et lite hjemmemarked med bare 4,5 mill. innbyggere, reduserer attraktiviteten. Det er det selvfølgelig lite vi kan gjøre noe med. Men skal Norge greie å tiltrekke seg utenlandske og norske industrialister og investorer, er det andre rammebetingelser som må være i verdensklasse. En av de faktorer som har slått negativt ut, og der vi virkelig har mulighet til å gjøre noe, er skatte- og avgiftssystemet og nivået på det. Stortinget har dette året behandlet både en næringsmelding og en eierskapsmelding, uten at dette er fulgt opp med nødvendige forslag for å beholde attraktivt næringsliv innenfor landets grenser, skal vi tro aktører innenfor næringslivet. Den næringspolitikk som føres i dag, er veldig mye innrettet på å ivareta det bestående næringsliv, uten å lykkes. Mye av det vi har tilbake, risikerer å bli kjøpt opp på billigsalg og filialisert. Til nå har ikke Regjeringen funnet virkemidler som demmer opp for dette. Den mangler en strategi som kan sette Fastlands-Norge i sentrum som investeringsland. Innen noen sektorer kan Norge lykkes, hvis bare forholdene blir lagt til rette for det. Norge kan lykkes i å bygge opp næringsclustere som blir så attraktive at de trekker til seg bedrifter fra andre land. Det gjelder innenfor olje og gass, fiske, havbruk og maritim sektor. Vi har også muligheter innenfor IT- og telesektoren. Det nasjonale miljøet av IT- og telebedrifter er isolert sett for lite, men det inngår i et sterkt nordisk næringscluster som vi nå ser konturene av. Et av motstykkene til denne filialisering vi opplever, og som sannsynligvis bare vil fortsette, kan være å få utenlandske bedrifter til å skape virksomhet innenfor disse nye forretningsområdene, hvor det finnes interessante muligheter. Et av Norges store komparative fortrinn er at den norske befolkning er avanserte brukere. Norge er blant verdens fremste brukere av mobiltelefoni og internett og kan bli det for nettbaserte løsninger. Amerikanske IT-selskaper hevder at Norden ligger to år foran resten av verden som bruker av Internett og mobiltelefon. Dette gir oss muligheter innenfor denne sektoren, og for at internasjonale selskaper vil satse i Norden. Dette kan legge grunnlaget for ny næringsutvikling i Norge og tiltrekke forsknings- og utviklingsfunksjoner fra andre land. Jeg vil komme inn på noen avisuttalelser fra de siste dagene. Lotus og Nokia har inngått en samarbeidsavtale for utvikling av WAP-teknologi for mobiltelefoner. Lotus vil legge selskapets nye senter for denne satsingen til Norden.Hewlett-Packard har etablert et bredt partnerskap med Nokia. Selskapet har besluttet å etablere et forskningssenter i det som blir den viktigste byen for neste generasjons Internett: Helsinki.Compaq ønsker å få til et stort utviklingsmiljø innen telekommunikasjon i Norge gjennom et «Center of Excellence». Dette mener Compaq vil bli mindre interessant hvis Telenors mobilvirksomhet flyttes til Sverige.Oracle ser på Norden som ett telemarked etter sammenslåingen av Telia og Telenor. Hittil har Oracle prioritert Sverige og Finland. Nå vil Norge også få større oppmerksomhet. Disse utspillene viser at også Norge har en mulighet for å tiltrekke seg nødvendig teknologi og kompetanse fra andre land som har grunnlag for å bygge opp ny industri i Norge. Men da må norske myndigheter kjenne sin besøkelsestid og utnytte denne muligheten. Jeg vil nevne tre elementer som kan være viktige i den sammenheng: Det må legges til rette for at Telenor-Telias satsing på WAP-teknologien – det kanskje viktigste og raskest voksende teleteknologiområdet i verden – også kan finne sted i Norge. I likhet med representanten Rudihagen vil jeg si: For Telenor på Fornebu vil det være av avgjørende betydning at det skapes et attraktivt kunnskapsmiljø i nærheten av hovedkontoret. Jo sterkere miljø, desto større er sjansene for at det nye felles konsern velger å satse nettopp på Fornebu og Norge.Utenlandske selskaper som Compaq, Cisco Systems, Oracle og andre har gjort det klart at deres satsing i Norge vil henge nøye sammen med at det blir skapt sterke utviklingsmiljøer i tilknytning til Telenor på Fornebu. De flytter dit de finner de mest attraktive miljøene.Alle selskapene har også gjort det klart at de næringspolitiske rammevilkårene må være internasjonalt konkurransedyktige. Hvordan følger så myndighetene opp dette? Fremskrittspartiet opplever det som trenering og omkamper fra Regjeringens side i forhold til å få utviklet et IT- og kunnskapssenter på Fornebu. I den situasjon norsk næringsliv befinner seg, og hvor flere næringsclustere forvitrer, er det nesten ufattelig at Regjeringens oppmerksomhet veldig mye er rettet mot Fornebu som et eiendomsprosjekt hvor man forsøker å skape minst mulig aktivitet. Regjeringen undergraver dermed det som må være en sentral næringspolitisk oppgave for landet: å skape et sterkest mulig fagmiljø som kan legge grunnlaget for å tiltrekke den teknologi og kompetanse som er nødvendig for å skape ny næringsutvikling og kompensere for nedgangen i den etablerte industri. Derfor er dagen i dag – 2. november – en viktig dato, fordi det nå er Stortingets føringer om Fornebu som er viktige for Norge. Det dreier seg nemlig om vår fremtidige industri- og næringspolitikk. Flertallet, bestående av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, har lenge sagt nøyaktig det samme. Et vellykket kunnskapssenter krever at området er stort nok til å omfatte alle aktører som skal bidra til kunnskapssenteret. Senteret må oppnå kritisk masse hva gjelder antall og variasjoner av bedrifter og utdannings- og forskningsinstitusjoner, samtidig som det må legges til rette for et bredt spekter av tjenestetilbud. Det betyr at for å kunne skape et innovativt internasjonalt attraktivt miljø må det legges til rette for en omfattende virksomhet, og da må det være et tilstrekkelig areal tilgjengelig. Dette gjelder uavhengig av hvem som eier Fornebu-området – det vil jeg understreke. Videre har flertallet i Innst. S. nr. 99 for 1998-99 pekt på at Stortinget bad Regjeringen komme tilbake med en innstilling om hvilken interessent som hadde utviklet den beste planen. Den gruppen som legger frem den beste planen, må også ha med tiltak for samarbeid med regionene, som kan gi muligheter også andre steder i landet vårt. Stortingets flertall har ved en rekke anledninger påpekt at det haster å komme i gang for å være med i nasjonenes konkurranse om kunnskapskapitalen. Det kan være på sin plass å minne om at Fornebu-saken har vært drøftet i Stortinget i desember 1997, mai 1998, juni 1998, november 1998, februar 1999, mai 1999, juni 1999 og nå i november 1999. Dette skyldes bl.a. trenering og liten vilje til å følge opp flertallets forutsetninger fra Regjeringens side, slik vi i Fremskrittspartiet ser det. Flertallet, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, forutsetter at Regjeringen legger frem resultatet av sluttforhandlingene i en proposisjon for Stortinget senest den 17. desember. Da håper jeg at vi på Fornebu skal kunne bidra til å få utviklet kunnskapssamfunnet også i Norge.