Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-07:
La meg først gi honnør til representanten Dørum for den måten han nå repliserte på, for i det ligger jo en betydelig erkjennelse av at den gamle loven ikke var en lov som tjente norsk skole. Man trodde ikke at man skulle få en oversvømmelse av skoler i norske kommuner, og derfor var det nødvendig, som representanten Dørum presiserer, med en tydeliggjøring i dagens innstilling. Det er jo denne tydeliggjøringen som vi burde hatt i 2003-loven, for vi ble oversvømt av skoler, noe som gjorde det nødvendig med den innstrammingen som her foreligger. Da vi overtok regjeringsmakten, hadde vi en situasjon der det var vedtatt opprettet 22 500 skoleplasser. Mer enn 5 000 skoleplasser ble godkjent av daværende statsråd Clemet, mot direktoratets ønske, mens vi forhandlet fram en ny regjeringsplattform på Soria Moria. Dette gjorde man av rent ideologiske grunner, og mot faglige råd fra Utdanningsdirektoratet, som er faginstansen for departementet. Vi stod overfor en situasjon med helt ukontrollert vekst som vi måtte finne en løsning på, simpelthen for å ivareta skolestrukturen i Norge. Det resulterte i at vi la fram en fryslov – en fryslov som det var vår hensikt skulle ha kortest mulig virketid, og derfor er jeg meget tilfreds med at vi i dag får vedtatt en ny helhetlig og permanent lov til erstatning for frysloven som gir en god og trygg og permanent ramme rundt privatskolene i Norge. Jeg er meget tilfreds med at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti har oppnådd enighet i dette viktige spørsmålet. La meg gi honnør til regjeringspartienes representanter i komiteen, og også til saksordføreren, Kristelig Folkepartis Dagrun Eriksen, for skikkelige, reale, harde, men også tillitsfulle forhandlinger, som gjør at vi nå får en lov som er bestandig, en lov som gjør at privatskolene ikke trenger å være usikre på framtiden, og en lov som vil tjene det samfunnet privatskolene er en del av. Utdanning stod sentralt i valgkampen i 2005, og ingen enkeltsak viste klarere politiske skillelinjer mellom de ulike partiene. Hvis man ser på de lange linjene i norsk politikk, som man noen ganger skal gjøre, vil man se at fellesskolen har bred tilslutningen fra de fleste partiene, og det la våre partier som senere dannet regjeringsmakt, vekt på. Også andre partier la vekt på fellesskolen i valgkampen, og det ble på mange måter et ideologisk spørsmål som da også våre partier fikk tilslutning til. Det betyr at da vi gjorde endringer i privatskoleloven, var det med velgernes votum i ryggen; velgerne hadde veldig klart sagt fra at de ønsket den gamle loven endret, og det er det vår regjering har gjort. Jeg er glad for at dette sannsynligvis også har vært medvirkende til at Kristelig Folkeparti gikk inn i så konstruktive samtaler og senere forhandlinger. De så at utviklingen etter loven til Clemet hadde vært uheldig, men ikke minst at også velgerne i valg hadde gitt uttrykk for at man ønsket en endring. Høringen i forbindelse med forslag til endringer i friskoleloven viste også bred støtte for regjeringspartienes syn. Spesielt er jeg glad for at flertallet av fylkeskommunene og ikke minst lærernes organisasjoner, elevene og andre viktige aktører i skolen gav støtte til Regjeringens syn. Siktemålet med lovforslaget er å stoppe veksten og komme med en permanent lov, som i dag debatteres her i Odelstinget. Regjeringens forslag til endringer i privatskoleloven er helhetlige og balanserte, og bygger på hovedprinsippene i den gamle privatskoleloven som gjaldt fram til 1. oktober 2003. I tillegg til at lovforslaget innfrir løftene i vår regjeringserklæring og det vi sa til velgerne, har Regjeringen foretatt en gjennomgang av loven. Det foreslås derfor også lovendringer som vil bidra til effektivisering av tilsynet og ikke minst økning av brukervennligheten. Forslaget til ny privatskolelov innebærer en innstramming i utbredelsen av nye privatskoler med rett til statstilskudd som ikke driver på religiøst grunnlag eller etter en anerkjent pedagogisk retning. Samtidig har vi også tatt hensyn til de eksisterende skolene og elevene i disse skolene. La meg nevne noen av hovedtrekkene i lovforslaget som også er understreket av flere tidligere talere. Det innføres igjen krav til hvilket grunnlag en skole skal opprettes på: religiøst, anerkjent pedagogisk retning, internasjonalt, toppidrettsgymnas, norsk grunnopplæring i utlandet eller særskilte skoler for funksjonshemmede. Det skal ikke lenger være en rett til godkjenning etter loven, men skoler kan godkjennes etter en samlet vurdering. I vurderingen skal det bl.a. være relevant å legge vekt på hensynet til den offentlige skolestrukturen, og som i dag skal det innhentes uttalelse fra vertskommune og vertsfylke. Kommune og fylkeskommune har dog ikke vetorett. Jeg vil i denne sammenheng også vise til at formålet med loven er å medvirke til at det kan opprettes og drives private skoler i Norge, slik at foreldre og elever kan velge andre skoler enn de offentlige. La meg også understreke det som representanten Dagrun Eriksen sa i sitt innlegg, nemlig at vi i den lovtolkingen vi har, vil legge til grunn det forliket vi har inngått med Kristelig Folkeparti. Enkelte replikanter har vel antydet overfor Kristelig Folkeparti at dette er helt opp til statsrådens tilfeldige skjønn. Sånn er loven ikke å forstå. Loven er veldig tydelig, og premissene i merknadene fra flertallspartiene er tydelige, og det vil statsråden selvfølgelig lojalt følge opp. De skolene som er i drift etter dagens friskolelov, får fortsette selv om de ikke oppfyller kravene til grunnlag i den nye loven. Regjeringspartiene har vært tydelig på at det ville være urimelig overfor elevene ved de etablerte skolene, dersom skolene måtte legges ned, og derfor har vi ikke gjort endringer på dette. Finansieringssystemet er også videreført, med den trygghet det betyr for privatskolene, og jeg registrerer at det også uttrykkes tilfredshet fra privatskolene med dette. Lovens navn går tilbake til det opprinnelige navnet denne loven har hatt i alle år, inntil den forrige loven, nemlig lov om privatskoler med rett til statsstøtte. I lovforslaget ligger det også en opprydding av de ulike skoleslag som vi har et lovverk for. Jeg registrerer at mange i debatten har tatt fram 6A-skolene, som om regjeringspartiene har vært imot 6A-skolene. Men det har vært uttrykt et veldig klart ønske fra Stortinget ved ulike anledninger at vi skulle ha en opprydding i lovverket – at privatskolene fikk en separat lov, at fagskolene fikk en separat lov, og man skal nå prøve å tilpasse disse til lovverket. I den grad man ikke klarer det – og det finnes mange skoler som i dag har støtte, som ikke vil klare det – har vi sagt at vi i løpet av denne stortingsperioden vil komme tilbake med en lovforankring av de skolene, og at de ikke i noen grad trenger å føle utrygghet. En opprydding i lovverket er en styrke for et lovverk, og det er også en styrke for de skolene som kommer inn under et slikt separat lovverk. Derfor er – og det tror jeg også 6A-skolene skjønner – en rydding i lovverket en styrke for privatskoler og andre skoler, og det er det vår regjering har tatt til orde for, men med bakgrunn i ønsker fra Stortinget. Da den daværende friskoleloven ble vedtatt i 2003, var det et uttalt mål å øke mangfoldet av offentlige og frittstående skoler. Dette skulle angivelig medvirke til å heve kvaliteten både i frittstående og offentlige skoler. I motsetning til den forrige regjering – og det er også uttalt fra enkelte her – finnes det ikke faglig belegg for å si at flere privatskoler bidrar til å heve kvaliteten i den offentlige skolen. Heller ikke finnes det forskning som underbygger den type påstander. Derimot finnes det mye forskning som viser det motsatte, også fra norske forhold. Jeg registrerer som en viss kuriositet at det vises til NIFU STEP-rapporten om frittstående skoler, som det heter, og at den brukes som belegg for at vår regjering ikke bryr seg om de resultatene som foreligger. Denne rapporten viser – om den viser noe i det hele tatt – at det vår regjering gjør, er riktig. Den bygger på et elevgrunnlag tatt før Kristin Clemets lov fikk virkning. Derimot sier rapporten noe om at en lov som begrenser privatskolene til religiøse pedagogiske alternativ, sannsynligvis ikke vil føre til en sterk sosial segregering. Det betyr at dersom man skal bruke denne rapporten til noe, er det et argument for den loven Regjeringen legger fram, og ikke det motsatte. Det er også interessant å se at så sent som på mandag i Trondheim ble det lansert en OECD-rapport der man har hatt ti land som sammenlignende grunnlag for å se på hvordan innføring av fritt skolevalg, og dermed privatskoler, har innvirkning på skolesystemet. Konklusjonen er ganske entydig, nemlig at et segregert skolesystem, som vi får med privatskoler og dermed en friere grad av skolevalg, bidrar til svakere faglig resultat, samtidig som det bidrar til segregering av skolesystemet. Det er interessant å se at man bl.a. skriver – jeg leser det i norsk oversettelse at land med fritt skolevalg og mange private skoler har «lavere gjennomsnittlig lese- og matematikkferdigheter» enn de som ikke har det. OECD er vel en organisasjon som vanligvis har en annen politisk retning enn vår regjering, i den grad dette er politiske anbefalinger, men det er interessant å se at også OECD ser faren ved segregerte skolesystem, og dermed også advarer mot en slik utvikling. La meg avslutningsvis si at jeg håper at denne loven vil tjene skoleslagene og det norske samfunnet godt. Av hensyn til både det norske samfunnet, skoleslagene og ikke minst de norske elevene, håper jeg at denne loven vil stå over valg og som sådan være en trygg grunnplanke for privatskolene i Norge i mange år framover.