trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-12-10:
Det er hyggelig at kulturministeren er tilbake i salen nå som jeg vil hilse fra alle oss som kommer fra en liten eller mellomstor kommune, og som snart vil kunne miste frivilligsentralen vår. Fra 2021 vil midler til frivillighet gjennom landets mange frivilligsentraler gå fra å bli fordelt per frivilligsentral til en sum per innbygger som en del av innbyggertilskuddet til kommunene. Dette blir en sentralisering av midlene til frivilligheten som vil ramme mindre lokalsamfunn hardt. Dette vet regjeringen. Den totale summen fra staten som vil bli fordelt, er omtrent den samme, men ny fordeling får svært alvorlige konsekvenser for flertallet av kommunene i hele landet. For frivilligsentralene vil det virke mot sin hensikt å fjerne øremerkede midler som har fungert i 30 år. Tilskuddet går fra flere hundre tusen kroner til skarve titusener i mange kommuner. Frivilligsentralene gir folk møteplasser og binder det frivillige og det offentlige sammen. Frivilligsentralene gjør at vi får til mer sammen og gir innbyggerne mye for pengene. Senterpartiet har full tillit til lokalpolitikere, og vi får derfor også tydelige tilbakemeldinger når tilskuddet til frivilligsentralene blir lagt om og endret fra fordeling per kommune til fordeling per innbygger. Det gjør at steder med færre innbyggere får langt trangere kår enn de har hatt. De frykter for framtiden sin. For statsbudsjettet i 2019 ble det foreslått en tilsvarende endring for veterinærtilskudd. Dette ble svart på med ramaskrik og protester. Hvorfor skal folkerike strøk ha bedre økonomi for veterinærtilbudet enn strøk der det bor færre mennesker? Regjeringen innså heldigvis også at det var en dårlig idé, og det ble stoppet. I år får vi nøyaktig samme problemstilling for frivilligsentralene. Jeg må spørre: Hvorfor skal folkerike strøk ha bedre økonomi for frivilligsentralene enn strøk der det bor færre mennesker? Vi er forkjempere for lokalt selvstyre, men det må være økonomiske forutsetninger på plass. Derfor er det vanskelig å skjønne hvorfor regjeringspartiene ønsker å sette tillit og frivilligsentraler opp mot hverandre, på bekostning av frivilligheten i distriktene. Folkevalgte i kommunene skal få endene til å møtes, men kjærkomne midler til frivilligsentraler må de nå lete fram mellom andre prioriteringer, som skole og eldreomsorg. Senterpartiet plusser på 140 mill. kr til frivilligsentralene sammenlignet med regjeringens forslag og er blant opposisjonspartiene også desidert mest glad i frivilligsentralene. Det håper vi statsråden tar med seg, og at kampen for frivilligsentralene ikke er over.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-10:
Barn i barnevernet har same rett til nødvendig helsehjelp som andre barn. Det er godt dokumentert at ein stor del av barna med tiltak i barnevernet også har ein høg førekomst av psykiske lidingar og eit samansett behov for tenester. Forsking viser at tre av fire barn og unge i barnevernsinstitusjonar og halvparten av barna i fosterheim har psykiske lidingar. Det er klare indikasjonar på at helsetilbodet til denne gruppa er utilstrekkeleg. Det har skjedd ein del positive ting. Det skal vera barnevernsansvarlege i psykisk helsevern for barn og unge, alle barnevernsinstitusjonar skal ha sin ein eigen helseansvarleg, ambulante team skal ha vorte styrkte, og det er oppretta eigne omsorgs- og behandlingsinstitusjonar for barn. Men dette er ikkje tilstrekkeleg. I NOU-en til forslag til ny barnevernslov står det at barnevernstilsette manglar kompetanse i å vurdera medisinske behov hos barnet. Det kan bidra til at barn ikkje vert viste vidare når dei skal. Behandlingsopplegg vert avbrotne på grunn av mange flyttingar, og det er manglande døgnplassar i BUP. Dette vert det altså skrive om i NOU-en. Manglande døgnplassar i barne- og ungdomspsykiatrien er til skade for barn i barnevernet. Det har vore ein markert nedgang i døgnplassar i BUP sidan 2013. Mari Trommald, som er direktør i Bufdir, sa til VG i haust at ei årsak til auken i einetiltaka er at det er manglande døgnbehandling i BUP. Alvorleg psykisk sjuke barn får altså einetiltak i barnevernet – sjuke barn risikerer å hamna i barnevernet fordi helsetenestene sviktar. Senterpartiet har levert inn forslag om at alle barn skal ha ei helseundersøking ved omsorgsovertaking. I vårt budsjett legg vi inn 20 mill. kr for at BUPs tilbod til barn i barnevernet skal styrkjast. Ein ting som har vorte gjort i debatten i haust, er å visa til den nye barnevernsreforma som eit svar på utfordringa i dagens barnevern. Denne reforma stemte Senterpartiet imot i Stortinget. Reforma legg til rette for auka kommersialisering av barnevernet og for at kommunane skal få auka betalingsansvar for fosterheimar og høgare eigendel ved bruk av institusjonsplass. Dei kallar det full prisdifferensiering, og økonomiske insentiv i barnevernet skal da vera løysinga. VGs kartlegging av samhandlingsreforma har vist at dette ikkje fungerer. Helseminister Høie går inn for å avvikla økonomiske insentiv i helsetenesta. Dette vil aldri vera løysinga eller redninga for norsk barnevern. Eg er sterkt skeptisk til det som ligg i den nye barnevernsreforma på dette området.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-12-10:
Til representanten Wold: Senterpartiet er opptatt av dei private i barnevernet, men vi er opptatt av dei private ideelle i barnevernet, som har gjort ein stor innsats historisk, og som gjer ein stor innsats no, men som ikkje toler den konkurranse- og anbodspolitikken som er under denne regjeringa. Så til representanten Hjemdal, som er prisverdig opptatt av barn i barnevernet og deira behov og krav til helsehjelp. Eg forstår at ein som medlem av eit regjeringsparti må få fram det som faktisk er gjort, og eg sa òg i mitt innlegg at noko er gjort. Mitt poeng er at eg ser ikkje at Stortinget eller regjeringa tar innover seg alvoret i situasjonen som er der ute, med eit utruleg stort behov for å få eit system som gir alle barn i barnevernet den same retten til helse som andre barn. Det vart vist til Lunde behandlingssenter. Det er det andre sentret som har både barnevern og helse under same tak. På Lunde er det seks behandlingsplassar. I Bodø er det fem. Vi snakkar altså om elleve plassar nasjonalt. Det er klart at dette er eit tiltak for dei med aller størst behov. Det kan vere bra tiltak, men det er nærmast ein drope i havet ut frå det som er behovet til alle dei barna i barnevernet som vi veit har psykiske lidingar. Det er fremja ein opptrappingsplan for psykisk helse blant barn og unge – den ligg i helsekomiteen no. Den opptrappingsplanen omhandlar ikkje særskilt helsehjelp til barn i barnevernet. Han omhandlar heller ikkje psykisk helsevern. Planen fekk full slakt i høyringa vi hadde. Barneombodet bad komiteen vurdera å senda heile planen tilbake, som Senterpartiet, Arbeidarpartiet og SV kjem til å gjera. Legeforeininga meinte at planen ikkje kunne kallast ein opptrappingsplan – utan midlar, utan mål og ei fin beskriving. Det er trist at det er slik, for dette er eit område som treng å styrkjast generelt, men særleg for barn i barnevernet. Det vert hevda at talet på døgnplassar har vorte auka i barne- og ungdomspsykiatrien. Det stemmer ikkje i det heile. I 2013 var talet på døgnplassar i BUP i heile Noreg 305. I 2015 hadde det falle til 247 – ein reduksjon på 19 pst. Det gjekk litt opp i 2018, men likevel er det ein markant nedgang. Dette er alvorleg, for det er ein av grunnane til auka bruk av einetiltak. Barn i barnevernet som treng det, skal ha behandling. Det får dei ikkje i tilstrekkeleg grad i dag.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
For SV er det viktig at vi ser alle barn og tar ansvar for dem. Vi har nå fått en barneminister som sier at han skal slåss med nebb og klør mot noe som ikke finnes, mens det har f.eks. vært veldig stille om de norske barna som sitter i Al-Hol-leiren, som ikke kan noe for at de sitter der, og som regjeringen samlet gjør alt de kan – ser det ut til – for at de ikke skal få hjelp. Det er mange enslige mindreårige som kommer til Norge, og som blir forskjellsbehandlet. Norges nasjonale institusjon for menneskerettigheter og FN sier at vi bryter våre forpliktelser ved at disse barna og ungdommene ikke får omsorg under barnevernet, slik som norske barn uten foreldre og foresatte gjør. Jeg ser ikke at verken regjeringen eller barneministeren bryr seg særlig mye om at vi her bryter våre forpliktelser. Jeg ser en regjering som systematisk går etter de mest vanskeligstilte familiene, med usosiale kutt som sparker beina unna de foreldrene som prøver så godt de kan å få endene til å møtes. Noen av dem er enslige forsørgere, eller enestående, som jeg synes vi egentlig burde bruke som betegnelse på dem, for jeg er så imponert over hva mange av dem får til. Men regjeringen gjør det systematisk vanskeligere for dem hele tida ved å stramme inn på nødvendige ordninger som gjør at de kan klare seg bedre, og at ungene deres kan klare seg bedre. Tvert imot har vi en regjering som fremmer konkurranse på alle områder. Vi hadde en skoledebatt her forleden, og det høres ut som man tror at bare man konkurrerer mer og mer, skal de ungene som er født med stein i skoa, kunne løpe fortere enn de andre. Det er ikke slik. Barnetrygden er kjempeviktig. Jeg var glad da Kristelig Folkeparti greide å løfte barnetrygden litt, men det er dyrt å ha større unger også. Og det forferdelige systemet vi har i dag, med at kommunene kan avkorte sosialhjelpen for barnetrygden, står ved lag. Det hjelper ingenting at regjeringen har hevet de veiledende satsene, for dem trenger ikke kommunen å ta hensyn til. SV kommer til å fremme forslag om at loven må endres slik at økninger i barnetrygden kommer også de fattigste barnefamiliene til gode. Derfor har vi lagt inn penger til dette i vårt kommunebudsjett. Til slutt: Noen av barna er funksjonshemmet. Regjeringen la nå fram en handlingsplan for universell utforming og likestilling – uten tidsfrister, ikke engang for at skolene skal være universelt utformet, og for at alle barn skal ha samme rett til å gå på nærskolen sin. Ja, jeg er skuffet over denne barneministeren.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Først til likestillingsdebatten: Den største minoriteten i Norge satt og ventet på en handlingsplan fra regjeringen, og da den kom, var skuffelsen enorm. For folk med funksjonsnedsettelse har man satt alt på vent. Man har bare ramset opp hva man han gjort før, og ikke satt én tidsfrist for at de skal få være innbyggere i dette samfunnet på like fot med oss andre. Det synes jeg regjeringen bør ta innover seg. Det trengs tidsfrister, og man må legge penger på bordet for at det skal bli en realitet. Når det gjelder profitt i velferden, tror jeg forskjellen går på at vi ser at omsorg og barnevern ikke er det samme som en pølsebu eller et bilverksted. Det gjelder omsorg. Vi driver ikke med barnevern for at noen skal tjene penger på det. Vi driver med barnevern fordi det er noen barn og familier som trenger det, og da skal pengene vi bevilger til dette, gå til formålet – gjerne ideelle, non-profit, men de skal gå til formålet. Situasjonen nå er at det er ikke små ideelle leverandører igjen i barnevernet. Det er store, internasjonale konsern som tar ut milliarder og bygger opp disse institusjonene med offentlige penger. Det er ikke sparepenger de investerer i dette. Dette bygger de opp med våre skattepenger, og de sitter igjen med en enorm fortjeneste som barna under barnevernet skulle hatt og heltene som jobber i barnevernet, som fortjener god lønn og god pensjon. Så til et område som virkelig slår for mange av de fattigste barnefamiliene – at det er blitt forferdelig dyrt å bo. Jeg lurer på om denne komiteen vet hvor lite man må tjene i husholdningen, i gjennomsnittsinntekt, for å få bostøtte – 130 000 kr for husholdningen! I snitt har disse familiene nå 93 000 kr i boutgifter. Det er altså tusenvis av familier som har falt ut av bostøtteordningen. Det er riktig at regjeringen har bedret det litt for noen barnefamilier, men når vi ser på tallene, får de likevel ikke tettet gapet mellom det inntektstapet de har hatt, og de økte boutgiftene. Hvis de får, får de mindre nå til å trygge det som er kanskje aller viktigst for barna, nemlig det å ha et trygt hjem. Jeg skjønner at barneministeren ser ned i pulten, for det har han grunn til. Dette er ikke bra, og det er helt unødvendig at vi skal være så forferdelig gjerrige med de aller fattigste familiene. De trenger mer i bostøtte, de trenger å få mer i barnetrygd, og vi trenger å verne barnetrygden deres mot avkorting i sosialhjelpen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Kommuneøkonomien blir nevnt. Jeg leder kommunalkomiteen, og jeg har nå spurt kommunestyrerepresentantene land og strand rundt hvordan det står til. Jeg har fått en lang liste med kutt. Først kommer påstanden om at man har vært veldig god på kommuneøkonomi. Ja, man har gitt i snitt en årlig vekst på 1,2 pst., mens da de rød-grønne satt, var den årlige veksten på 1,8 pst. Per år er det 2,4 mrd. kr i forskjell, og det blir litt når man akkumulerer det over flere år. Det merkes. Det er riktig at noen kommuner – og jeg sier noen – har hatt økte inntekter, for det stemmer. Men for noen av kommunene som har fått det, gjelder det at det er midlertidige inntekter. De er borte nå, og nå har regjeringen forsøkt å vingeklippe kommunenes muligheter til å ta inn egne inntekter gjennom eiendomsskatten. Nå melder kommunene at de har dårlig råd: Hustadvika 42 mill. kr ned, Vestre Toten 40 mill. kr ned, Bodø 300 mill. kr ned, Vågan 26 mill. kr ned, Salangen 19 mill. kr ned, Ørland 40 mill. kr ned, Jevnaker 11 mill. kr ned, Stjørdal 15 mill. kr ned, Stange 20 mill. kr ned, Senja 41 mill. kr ned – og jeg kunne fortsette. Nå har jeg deltatt i ganske mange debatter her, og i hver debatt når vi snakker om eldreomsorg, er det sånn at da skal kommunene bruke pengene til det. Så snakket vi om skole, og da var det penger til lærere. Nå er det penger både til barnevern og til frivilligsentraler. Men det er ikke det. Kommunene må sitte og velge mellom disse tingene, for nå er ikke inntektene der, og kommuneøkonomien blir mye dårligere til neste år. Da synes jeg man skulle høre både på frivilligsentralene og på KS når de sier at det er nødvendig å øremerke dette. Forutsetningene for å få dette til er ikke like. Da mister man den gode muligheten til å utløse alt det frivillige arbeidet. Representanten Ørmen Johnsen var oppe og snakket om utgifter til særlig ressurskrevende tjenester. Der har regjeringen økt den kommunale egenandelen siden de tiltrådte, med over 1 mrd. kr. Det er penger som kommunene ikke kan la være å bruke, for det er svært syke mennesker – man må nesten rigge opp en liten sykehusavdeling, også fordi staten har en veldig skarp utskrivingspolitikk. Det er i dette landskapet kulturen skal klare å slåss om kronene. Det er i dette landskapet frivilligheten skal klare å slåss om kronene. Det kommer ikke til å gå. Det blir fattigslig, og det er dumt. SV vil priorite gode fellesskap som har såpass å rå seg med at de også kan ha frivilligsentraler og kultur. Det er best for folk.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Denne saken kommer som et resultat av et ganske ulykkelig tvangsekteskap, og dette er et av momentene som gjør det særlig vanskelig. Finnmarkseiendommen og forholdene rundt den har jo vært til behandling her i Stortinget før, etter lange prosesser, og nå er man nødt til å gjøre endringer knyttet til det. Endringene kommer veldig seint – ikke engang fem på tolv, det er kanskje to på tolv – og det er liksom ikke mulig egentlig å gjøre noe annet enn det regjeringen nå foreslår. Men SV slutter seg til de innleggene som har vært fra både Arbeiderpartiet og Senterpartiet, om at vi ser på dette som en midlertidig ordning, og innenfor de rammer er det en ordning vi må akseptere, men at vi også er kritiske til at man ikke har klart å utrede og samarbeide bedre med Finnmark fylkeskommune og med Sametinget om de løsningene som nå ligger på bordet. Med alle de betenkningene har vi ikke sett noen annen mulighet enn å stemme for dette lovforslaget, men vi ser også på det som en midlertidig løsning.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Folkerettslig har Norge en plikt til å ha et rimelighetsvilkår, og høringsuttalelsen fra UNE til Prop. 90 L for 2015–2016 er klar: «Den statspraksis vi har redegjort for her, taler for at Norge er folkerettslig forpliktet til å ha et rimelighetsvilkår ved internflukt i de tilfeller hvor en person omfattes av utlendingslovens § 28 første ledd bokstav a. I så fall vil søkeren ha rett til flyktningstatus hvis internflukt er urimelig. Det betyr igjen at det ikke vil være tilstrekkelig å gi søkeren en tillatelse etter utlendingsloven § 38.» Jeg hører statsråden sier at det er noen som har mistillit til UNEs beslutninger, men det er jo statsråden og flertallet som har mistillit til UNEs folkerettslige ekspertise. Kan statsråden forklare hvorfor UNE tar feil i denne saken?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Dette handler ikke om meninger, det handler om folkerettslige forpliktelser etter asylretten. Der sier altså UNE – som jeg regner med også statsråden forutsetter har folkerettslig ekspertise, i og med at de skal forvalte dette lovverket og disse forpliktelsene – at vi har denne forpliktelsen, og at en vurdering etter § 38, den humanitære bestemmelsen, ikke holder mål med hensyn til våre forpliktelser. Det er altså ikke Fremskrittspartiets eller SVs mening, men Norges forpliktelser. Hvorfor anerkjenner ikke statsråden UNEs ekspertise på flyktningretten?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Forståelsen av våre forpliktelser etter flyktningkonvensjonen er UNHCR klare på. De mener vi har denne forpliktelsen. Det mener også UNE, som er og må være eksperter på dette lovverket fordi de skal forvalte det. Det statsråden og flertallet her gjør, er ren synsing om våre forpliktelser fordi man er politisk opptatt av å stramme inn. Det bryter altså Norges forpliktelser, og det kler Norge dårlig. I tillegg er det ikke slik som statsråden påstår, at det er det samme enten man får asyl etter § 28 eller § 38, og det gjelder heller ikke barn. Sårbarhetskriterier kan kun gi opphold på humanitært grunnlag, og det gir færre rettigheter enn flyktningstatus. Derfor er det viktig at rimelighetsvilkåret i internfluktvurderingen må gjeninnføres i utlendingsloven § 28. Ser ikke statsråden denne viktige forskjellen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Det er lenge siden Norge har hatt en raus flyktningpolitikk, men det skjedde noe da flyktningkrisen kom, da regjeringen lot det oppstå et kaos. NOU 2019:13, Når krisen inntreffer, altså avgitt i år, viser at det ikke var noe grunnlag for å endre lovverket i Norge under den krisen, men det var stort grunnlag for å kritisere regjeringen for håndteringen. Regjeringen satt stille, lot kaoset oppstå og høstet en slik politisk gevinst som jeg tror nesten ingen regjering har høstet av å gjøre en så dårlig jobb, nemlig at de klarte å skremme opp hele det politiske flertallet, med unntak av Miljøpartiet De Grønne og SV, til de innstrammingene som vi diskuterer i dag, og som er brudd på våre folkerettslige forpliktelser. Det som også er spesielt med disse sakene, er at de er veldig politisert. De er kjempepolitisert, tvers igjennom. Det andre er at i disse sakene kan det stå om livet. I de fleste andre sakene kan vi gjøre et vedtak, vi kan krangle om løsningen, og vi kan gjøre det om igjen. Men hvis man gjør feil i disse sakene, kan det altså stå om livet. Eller hva om noen av disse småjentene vi sender tilbake igjen til Afghanistan, blir tvangsgiftet og systematisk voldtatt resten av livet, noe vi snakker veldig høyt om at vi er imot ellers? Derfor er det så viktig at vi må være på riktig side av den sikkerhetsmarginen som må være i disse sakene, og det er vi ikke nå. Vi er det ikke fordi vi har endret § 32, vi er det ikke fordi vi har fjernet rimelighetsvilkåret, og vi er det heller ikke fordi uansett hva det står i disse Landinfo-rapportene om hvor farlig det har blitt, er det ikke farlig likevel. Sjøl om det er mye farligere nå enn det var før, så var det farlig før, men ikke nå. Det har jo ingenting med virkeligheten å gjøre, det har med politikk å gjøre. SV vil stå på at vi skal følge våre internasjonale forpliktelser, og det trengs jammen at et land gjør det når også europeiske ledere løper og snubler over hverandre for å radbrekke våre humanitære og folkerettslige forpliktelser. En annen ting er at det er riktig, og verden trenger en stemme som sier noe annet enn det Norge sier i dag, nemlig at vi skal være så strenge som mulig og ikke ivareta våre forpliktelser, for det er ikke så farlig, for vi mener noe annet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-12-10:
Det er usant når representanten fra Fremskrittspartiet mener at det er noen som mener at alle som kommer til Norge, skal få asyl. Det denne saken handler om, er at vi skal oppfylle vår internasjonale forpliktelser. Det gjør vi ikke i dag. Vi er så strenge at flere som har behov for beskyttelse, ikke får det i Norge. Det er overhodet ikke riktig at noen i denne salen tror at asylinstituttet i seg sjøl skal løse all verdens flyktningproblemer. Men dette er et skjørt nettverk av sivilisasjon som verden har forsøkt å bli enige om, og Norge er i ferd med å klippe det i stykker. Saken handler også om at når vi må håndtere disse vanskelig sakene, der folk er livredde for å bli sendt tilbake, uavhengig av hva Norge mener, skal det skje på en humanitær måte. Det er ingen som har sett på denne saken, med retur av Abbasi-familien, som deler regjeringens synspunkt om at dette er gjort på en god måte, eller at det var en super jobb. Tvert imot, dette er noe av det verste vi har sett.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
De røde partiene er desperat opptatt av at det er feil at noen tjener penger på barnevern. Dette er en tendensiøs uttalelse. Den gir på ingen måte et riktig inntrykk av hvordan barnevernet fungerer dag for dag. La meg starte med følgende: Er det slik at det er umoralsk å tjene penger på å investere i barnevern, men ikke umoralsk å tjene penger på å jobbe i barnevernet? Betyr det at de som bruker av sine oppsparte midler, kanskje et pensjonsfond, på å oppføre bygg, kjøpe utstyr, senger, mat og annet, er umoralske og ikke skal få lov til å få avkastning på sine midler? Hva med håndverkerne, som bygger lokaler og fasiliteter? Er de velferdsprofitører? Og hvorfor skal det være feil å tjene penger på barnevern eller andre velferdstjenester når det ikke er feil å tjene penger på å investere i andre virksomheter? Skal det være slik at alle oppsparte midler i samfunnet skal ekskluderes fra å kunne investeres i velferdstjenester til beste for folk flest? Jeg forstår at kommunistene i Rødt mener det, men jeg sliter med å forstå at andre rød-grønne partier gjør det samme. Til og med Senterpartiet, som hardnakket påstår at de er et sentrumsparti, er med på å stemple dem som investerer i hardt tiltrengte barnevernstjenester, som umoralske. Jeg mener at både offentlige, ideelle og private som ønsker å hjelpe barn og familier i livskrise, skal få lov til å tilby tjenestene sine på like vilkår. For noen ganger er det faktisk en fordel med forskjellig utgangspunkt. Vi vet bl.a. at fosterhjem i sin natur er private. Ingen her vil vel at fosterhjem skal bestå utelukkende av offentlig ansatte. Det må bli slutt på at ideologiske skylapper skal forhindre en fornuftig bruk av alle gode tilbud i barnevernet. For vi har alle et ansvar for å skape et bedre barnevern her til lands. Det må være et mål at det ikke skal bli nærmest en hverdagslig hendelse at Norge må svare for seg i barnevernssaker i Den europeiske menneskerettsdomstol i Strasbourg. Og da trenger vi sannelig alle gode krefter i den tjenesten.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Gaveforsterkningsordningen virker som et insentiv for kunst- og kulturinstitusjoner til selv å skaffe seg privat finansiering. Den bidrar til at kulturlivet blir belønnet med statlige midler når de jobber offensivt og lander avtaler i det private markedet. Siden 2014 og til i dag er det utbetalt 357,5 mill. kr i gaveforsterkning som friske midler til Norges kulturliv og helt uten bindinger, noe som har gitt mye ekstra til kultur. Det gir faktisk mer kultur til folk flest. Derfor lurer jeg på om representanten kan gi Arbeiderpartiets og venstresidens syn på hvorfor det synes som om de får både utslett og pustebesvær når de får høre alle de positive sidene ved denne ordningen?
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Jeg skal ikke begynne å ramse opp hvilke byråkrater vi vil til livs, for jeg kjenner dem ikke. De gjemmer seg ofte bak en form for grå skjerm, og de er litt vanskelige å få øye på. De gjør helt sikkert jobben sin, men de opptrer kanskje ikke på den måten vi ønsker. Elitekultur – man kan si det er vanskelig å definere akkurat hva det er, men det er jo et begrep for den smale, litt spesielle kulturen som kanskje ikke når fram til det brede lag av folket. De som kanskje ønsker å hegne om den, er folk som mener at de har større greie på det enn andre, f.eks. meg selv, og de forsøker på en måte å plassere oss i en bås og si at de har større kunnskap om området enn vi har. Samtidig er kultur fritt, åpent og for alle. Derfor har ingen rett til å definere hva som er god kultur for andre enn for seg selv.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Kultur tvinges jo ikke på folk, kultur er noe folk selv velger å ta innover seg, hvis de ønsker. Men det finnes smale kulturtilbud som får solide bidrag via statskassen, og som kanskje bare når ut til et helt marginalt publikum. Vi har hatt diskusjoner rundt det tidligere, men det er ikke riktig av meg å peke på enkeltstående kulturarenaer nå, synes jeg, siden vi nå diskuterer hele budsjettet under ett.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
For å ta det siste først: Alle skjønner hvilket teaterstykke representanten sikter til. La meg bare understreke at jeg var den aller første fra Fremskrittspartiet som var umiddelbart ute og sa at det var helt uaktuelt for oss å frata dem noen som helst støtte på bakgrunn av den forestillingen som var, nettopp fordi jeg mener at vi ikke skal styre kunstuttrykket, heller ikke for det aktuelle teateret. Så det var ikke en aktuell problemstilling, selv om den ble reist av noen. Som jeg har sagt, velger vi selv hvilket kulturuttrykk vi ønsker å slippe innover oss, og det som for noen er elitekultur, er det for andre ikke. Det som for noen er et smalt kulturuttrykk, er det for andre ikke, og sånn sett har kulturfeltet et ansvar for å tilby kultur som folk ønsker og vil ha, også smale tilbud som kanskje bare noen få vil ha.
Morten Wold (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
I sitt alternative statsbudsjett for neste år foreslår SV en netto økt skattebyrde på 22,8 mrd. kr. SV sier at mye av dette er såkalte grønne skatter, men det er også store deler av det som vil ramme norsk næringsliv. Norske virksomheter som skal stå for verdiskapingen i samfunnet, får da stadig flere byrder lagt på sine skuldre. SV synes å være blinde for at verdier må skapes før de kan brukes og fordeles. Denne næringsfiendtligheten gjør seg også gjeldende i kulturbudsjettet. SV synes å like alt som heter kultur, inntil det heter kulturnæring. Hvordan vil representanten fra SV forklare at kultur er helt ålreit så lenge ingen private tjener penger på den?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-12-10:
Arkivverket er ikke kommentert i innstillinga av andre enn Senterpartiet. Statsarkivenes framtid er nå sentral. Fagfolk har lenge vært bekymret for framtida ved omorganiseringen av Arkivverket, og Senterpartiet har fremmet tre Dokument 8-forslag om saken – både i 2016, i 2017 og i 2018. Vi har gått for at en skal ha åtte regionale statsarkiv som egne institusjoner med statsarkivarer som har en stedlig ledelse. Fagfolkene har imidlertid hele tida opplevd at det har skjedd en forvitring av statsarkivene, og vi er nå kommet i den situasjonen at de ulike statsarkivene ikke har direkte e-post eller telefon til seg, og de har heller ikke lenger Facebook-sider, slik at det er vanskelig for brukerne å nå dem. Det siste nå er at Menon Economics på oppdrag fra Arkivverket i oktober i år la fram rapporten «Arkivverkets geografiske oppgaveløsing og tilstedeværelse». Det har vært opprettet en styringsgruppe for oppdraget, og i rapporten heter det: «Arkivverket har behov for økt handlingsrom og styringsfleksibilitet i sin oppgaveløsing for å prioritere digitaliseringsarbeidet, samtidig som det fysiske arkivmaterialet forvaltes på en tilfredsstillende måte. Digitaliseringssatsingen holdes tilbake av at Arkivverket har en geografisk tilstedeværelse og oppgaveløsing tilpasset forvaltning av fysisk arkivmateriale.» Videre heter det: «Økt digitalisering innebærer at Arkivverket har behov for økt økonomisk handlingsrom og styringsfleksibilitet i sin oppgaveløsing.» Vi har fått et nytt uttrykk: «økt økonomisk handlingsrom» – det heter på godt norsk «spare penger». Det har kommet til en situasjon der en foreslår å redusere antall arbeidssteder fra åtte til to, eller at andre overtar ansvaret – og det er fylkeskommunen eller kommunene – eller at de stedbundne oppgavene løses ved å sette ut oppgavene, altså at private skal gjøre dem. Regjeringas arbeid med omorganisering av Arkivverket er nå kommet så langt at de som har vært frustrert over dette lenge, erfarer at man nå er kommet til statsarkivenes framtid. Det er brukt store offentlige ressurser på å bygge opp statsarkivene som regionale kulturinstitusjoner. Det er meget viktig. Digitalisering er meget viktig, men virkeligheten i dag er at det er 270 km – hyllemeter – fysisk arkiv som skal digitaliseres, og det tar lang tid. Det er et kulturpolitisk feilgrep å gå inn på dette forslaget, og statsråden må derfor sikre statsarkivene. Det sentrale spørsmålet blir: Hva vil statsråden gjøre for å stoppe Riksarkivaren fra å gjennomføre dette?
Steinar Ness (Senterpartiet), 2019-12-10:
Eg vil ta utgangspunkt i Kulturutgreiinga 2014, som vart leia av tidlegare kulturminister Anne Enger. Som eit overordna mål for den nasjonale kulturpolitikken tok utvalet fram tre faneord: demokrati, rettferd og mangfald – ikkje noko mindre. Utvalet var oppteke av at den kulturelle grunnmuren måtte styrkjast. Konkret vart det teke til orde for midlar til folkebibliotek, kulturskular, kor, korps og øvingslokale m.m. Eg er hjartans samd med alle som her frå talarstolen har lagt vekt på kor viktig deltakinga til dei unge er i kulturtiltak, både for å oppleve glede over eiga meistring, for å få gode opplevingar, for å delta i fellesskap og for den saks skuld for å få leselyst. Det er ein viktig del av den danninga som skal gjere ein til gagns menneske i heim, skule og samfunn, som det heitte i grunnskulelova tidlegare. Eit punkt i Kulturutgreiinga 2014 som har fått mindre merksemd og mindre oppfølging, er to andre viktige omgrep som vart trekte fram, nemleg ytringskultur og ueinigheitsfellesskap. Eg skal tillate meg å sitere litt frå utgreiinga: «Beskrivelsen av ytringskultur viser hen til det som i andre sammenhenger kalles det offentlige rom eller offentligheten. I konstateringen av at kulturvirksomheter er en viktig del av det offentlige rommet, ligger det også at de er en viktig del av demokratiets infrastruktur. Kulturvirksomheter fremmer demokratiet ved å gi arenaer eller møteplasser for offentlig samtale, ved å bidra til oppfyllelse av ytrings- og informasjonsfriheten i samfunnet, ved å bidra til dannelsesprosesser, ved å være katalysatorer for meningsdannelsesprosesser, ved at de har en siviliserende virkning og ved å bidra til «uenighetsfellesskapet».» Ueinigheitsfellesskap – ein skal bidra til ein siviliserande verknad og bidra til eit ueinigheitsfellesskap. Dette trur eg vi er for lite opptekne av å diskutere, det gjeld både rolla til partia og rolla til kulturlivet. Vi har ulike meiningar og ulike standpunkt i samfunnet vårt, men å kunne leve i fredeleg sameksistens med ulike synspunkt og late meiningar brytast i den offentlege samtalen er ei svært sentral utfordring i demokratiet vårt. Det finst ikkje ei enkelt løyving over Kulturdepartementets budsjett for dette, men vi kan alle bidra.
Olemic Thommessen (Høyre), 2019-12-10:
Denne saken dreier seg om nødvendige tilpasninger av Finnmarksloven etter sammenslåingen av Troms og Finnmark til ett fylke. Tilpasningene er foreslått slik at de opprinnelige intensjonene i Finnmarksloven blir tilfredsstillende ivaretatt også etter sammenslåingen. Lovens geografiske virkeområde skal fortsatt være Finnmark, og loven er ment å tilgodese innbyggerne der. Det sies eksplisitt at eventuell bruk av overskudd av Finnmarkseiendommens egen virksomhet kun skal kunne tilgodeses Finnmarks innbyggere. Regjeringen foreslår at Finnmarkseiendommens organer velges av det fremtidige fylkestinget i Troms og Finnmark fylkeskommune, og at de medlemmene som skal velges, skal være bosatt i Finnmark. Styringen av Finnmarkseiendommen skal således være forankret der. Finnmark fylkeskommune har fremholdt at de ikke mener at den foreslåtte ordningen for valg av Finnmarkseiendommen er tilfredsstillende, og komiteens medlemmer fra opposisjonen har i merknadene påpekt dette. Regjeringspartiene mener på sin side at de foreslåtte løsningene er praktiske og kostnadseffektive. Utover dette er det en enstemmig komité som står bak innstillingen.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2019-12-10:
Det er nødvendig å knytte et par kommentarer til denne saken, som jo egentlig er en ren følgefeil av at regjeringspartiene i juni 2017 bedrev en ren overkjøring av folkeviljen der ute og tvangssammenslo fylkene. Arbeiderpartiet har jo konsekvent stemt imot tvangssammenslåing av fylker, men vi må bare innse at flertallet brukte makta si, selv om det var aldri så dårlig begrunnet. Derfor har vi nå Finnmarksloven oppe til behandling. I våre merknader omtaler vi at Finnmark fylkeskommune uttaler og mener at saken ikke er tilstrekkelig utredet, og at regjeringen ikke har vurdert godt nok de forslagene som Finnmark fylkeskommune har anført og framført, og vi støtter Finnmark fylke i den kritikken. I en slik sak, som jo egentlig er en betent sak som følge av denne tvangsbruken, er det uheldig at man ikke klarte eller kunne komme til en større enighet i de konsultasjonene som er ført mellom Sametinget, Finnmark fylkeskommune og regjeringen. Med det sagt er det heller ikke helt umulig at vi får denne saken tilbake til Stortinget om et par år, men da med et helt annet utgangspunkt.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2019-12-10:
Ja da, vi støtter forslaget, men det er under tvang. Jeg hørte statsråden si at hun ønsket å opprettholde ordningene for Finnmarks innbyggere, og at det var veldig viktig. Det kunne man ha klart å gjøre ved å la være å tvangssammenslå Troms og Finnmark. Så hadde man sluppet å bekymre seg for den siden av saken. Det har fremkommet noe kritikk, bl.a. at det ikke har blitt enighet i konsultasjonsrundene mellom departementet til statsråden, Sametinget og Finnmark fylkeskommune, så jeg har lyst til å spørre statsråden: Hva var det som etter statsrådens oppfatning gjorde at man ikke kunne finne en enighet i konsultasjonene dere hadde med Finnmark fylke og med Sametinget?
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2019-12-10:
I forbindelse med regionreformen og sammenslåingen av Troms og Finnmark er det fremmet forslag om endringer i Finnmarksloven, som komitélederen presenterte, og det er, som komitélederen sa, en enstemmig komité som står bak innstillingen. Likevel ønsker også Senterpartiet å knytte noen kommentarer til våre merknader og til det som gjør at vi stiller oss bak innstillingen. Jeg mener det i utgangspunktet er uheldig at det ikke ble oppnådd enighet i konsultasjonene mellom Sametinget, fylkeskommunen og departementet. Etter en helhetlig vurdering mener vi likevel at forslaget som nå legges fram, med de presiseringene som departementet har gjort på bakgrunn av høringsinnspill, ivaretar intensjonen om at Finnmarksloven skal komme Finnmarks innbyggere og geografiske område til gode. Senterpartiet vil poengtere at dagens lovendring ses på som en midlertidig løsning fram mot en oppløsning av de tvangssammenslåtte fylkene. Finnmark fylkeskommune og Sametinget mener at departementet ikke har utredet konsekvenser og aktuelle alternativ på en god nok måte. Fylkeskommunen har foreslått opprettelse av et eget valgorgan eller representantskap valgt av kommunene i Finnmark som et alternativ til at fylkestingsrepresentantene i den nye regionen skal velge styremedlemmer og kontrollkomité til Finnmarkseiendommen. Alternativt skal finnmarksbenken i det nye fylket kunne stå for disse valgene. Det er et alternativ som støttes av Sametinget. I dag velges tre medlemmer med vara til styret i Finnmarkseiendommen av Sametinget i plenum, og tre medlemmer med vara velges av fylkestinget. Departementet konkluderer med at det mest hensiktsmessige er å ikke opprette et nytt organ som kun har som oppgave å være nettopp valgorgan. Det vil bety mer administrasjon og byråkrati, og det vil bli en dyrere løsning. Når den nye regionen nå blir én valgkrets, kan det også være utfordringer knyttet til at en representant i Finnmark kan ha vara i Troms, slik at sammensetningen av finnmarksbenken kan variere mellom tingsamlingene. Senterpartiet mener Finnmarks interesser er ivaretatt gjennom følgende: I lovens bestemmelser skal det stå at det er det geografiske området Finnmark som er virkeområdet. Det spesifiseres i loven at den er ment å tilgodese innbyggere i Finnmark. Selv om det er representanter i det nye fylkestinget som skal velge styremedlemmer til Finnmarkseiendommen, heter det at de som velges, skal være bosatt i Finnmark. I ny ordning vil det for fylkeskommunen bli slik det er for Sametinget i dag: Valget skjer i plenum blant representanter fra et større område, men de som velges, skal altså bo i Finnmark. Når det gjelder utdeling av et eventuelt overskudd fra Finnmarkseiendommen, presiseres det også at tildeling til fylkeskommunen skal komme innbyggerne i det geografisk avgrensede området Finnmark til gode. På bakgrunn av dette, og med tanke på at det er å anse som en midlertidig løsning, ønsker Senterpartiet å støtte opp om lovforslaget.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-10:
Som følge av Stortingets vedtak av 8. juni 2017 om regionreformen skal Troms og Finnmark altså slås sammen fra 1. januar 2020. Sammenslåingen gjør det nødvendig å foreta endringer i Finnmarksloven for å tilpasse loven til nye fylkesinndelinger. Kort fortalt innebærer regjeringens forslag at virkeområdet for loven blir det samme etter sammenslåingen. Det vil si at loven vil gjelde for det geografiske området som utgjør Finnmark fylke i dag. Finnmarksloven gjelder forvaltning av grunn og naturressurser i Finnmark fylke. Loven ble vedtatt i 2005 av et bredt og tverrpolitisk flertall i Stortinget. Med Finnmarksloven ble grunnen i Finnmark fylke overført fra statlig til lokalt eierskap gjennom Finnmarkseiendommen. Grunnen ble felleseie for alle innbyggere i fylket, uansett etnisk tilhørighet. Noen av reglene i Finnmarksloven er som nevnt knyttet til Finnmark fylke og dets politiske institusjoner. Regjeringen søker gjennom dette forslaget å opprettholde dagens ordning for Finnmark, så langt det går innenfor den nye fylkesorganiseringen. Dette gjør vi ved å foreslå lovendringer som sikrer at loven fortsatt gjelder for det samme geografiske området som i dag er Finnmark fylke. Regjeringen har gjennom denne prosessen vært opptatt av at Finnmarks innbyggere ikke skal komme dårligere ut etter at lovendringen har trådt i kraft. Det hensynet ivaretar regjeringen ved å foreslå at det fortsatt er personer bosatt i Finnmark som skal styre Finnmarkseiendommen. Oppgaver som i dagens lov er lagt til Finnmark fylkesting, foreslås lagt til fylkestinget i den nye Troms og Finnmark fylkeskommune. Dette gjelder bl.a. valg av styremedlemmer til Finnmarkseiendommen, valg til kontrollkomiteen og godkjenning av Finnmarkseiendommens avhending av eiendom. Det vil imidlertid fortsatt bare være personer bosatt i området som i dag utgjør Finnmark fylke, som kan oppnevnes til styret. Jeg mener at det nye fylkestinget i Troms og Finnmark vil ha et godt grunnlag for å oppnevne styremedlemmer på en god måte. Det er en praktisk løsning og tilsvarer den som gjelder for Sametinget, der plenum utnevner styremedlemmer. Regjeringen har videre foreslått endringer i reglene for utdeling av overskudd. Dersom styret beslutter å dele ut overskudd til den nye fylkeskommunen, Sametinget eller allmennyttige formål, skal midlene komme innbyggere i området som i dag utgjør Finnmark, til gode. Utdeling av overskudd skal ikke anvendes til formål som er innrettet mot innbyggere i hele det nye fylket. Jeg er glad for at komiteen støtter regjeringens forslag om endringer i Finnmarksloven.
Monica Mæland (Høyre), 2019-12-10:
Det har vært gjennomført konsultasjoner, og formålet med sånne konsultasjoner er selvfølgelig at man skal forsøke å komme til enighet. Det var også vårt utgangspunkt. Vi ble ikke enige, rett og slett fordi Sametinget ønsket å diskutere forhold som lå utenfor det som var nødvendig konsekvens av Stortingets vedtak om å slå sammen Troms og Finnmark. De ønsket å diskutere valgordningen til styret. Det ble vi ikke enige om. Vårt utgangspunkt var å gjøre kun de endringer som var nødvendige for å gjøre en praktisk endring som følge av sammenslåingen, ikke ytterligere endringer. Finnmarksloven er en lov som ble vedtatt etter mange og lange debatter. Det er et tverrpolitisk kompromiss, og vi ønsket i minst mulig grad å røre ved det. Når det gjelder Fylkestinget i Finnmark, hadde de et forslag om at finnmarksbenken i det nye fylket kunne velge. Vi mener at det er en dårligere ordning enn den vi har foreslått.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2019-12-10:
Jeg kjenner at jeg dirrer litt. For litt over ett år siden sto jeg her på denne talerstolen og snakket om akkurat denne saken. Jeg henvendte meg da spesielt til Kristelig Folkeparti. Jeg prøvde å utfordre dem til å ta en annen stilling enn de gjorde. Det lyktes jeg ikke med. Jeg hadde da en liten plasterlapp fordi det hadde skjedd et eller annet, og jeg prøvde å trekke en del sammenligninger med det som er innenfor kristendom, og litt av hvert. Det som nå skjer, er ikke så veldig rart. Det må vel kanskje skje, det som skjer nå. Men jeg føler allikevel at det er en urett mot folk i Finnmark og mot de rettighetene som både den samiske og den norske befolkningen i Finnmark har. Folk i Finnmark har ikke tenkt å gi seg i denne saken. Jeg var på et lite møte i går kveld hvor man mobiliserte det som går an å mobilisere for å få til en ny regjering i 2021, hvor vi tar sikte på å få en ny regjering med en statsminister som bryr seg om folk uansett hvor de bor, og som bryr seg om at lov og rett skal gjelde – en statsminister og en regjering som respekterer folk på en god måte. Så siste ord er ikke sagt i denne saken.
Jon Engen-Helgheim (Fremskrittspartiet), 2019-12-10:
Det er noen i denne salen som prøver å framstille dem som er uenige, som at man ønsker å være ubarmhjertige. Sannheten er at det er et flertall i denne salen som ønsker å være realistiske, og som har sett at asylordningen ikke kan løse verdens fluktproblemer. Det ville vært helt ubegrenset med mennesker som ville fått det bedre i Norge, men asylordningen skal være forbeholdt dem som har et helt spesielt beskyttelsesbehov, hvor det ikke finnes noen andre løsninger. Hvis vi åpner opp, sånn som representantene fra SV stadig vil, og gir opphold til dem som i dag ikke har grunnlag for det, vil asylinstituttet bli undergravet, og det er ikke lenge før vi ikke er i stand til å hjelpe verken egne eller andres innbyggere. Det flertallet i denne salen ønsker, og det Fremskrittspartiet ønsker, er å være i stand til å hjelpe flere mennesker på en bedre måte. Når det gjelder Afghanistan, har norske myndigheter gjort en innsats langt utover det som egentlig kan forventes. Når Norge har deltatt med væpnede styrker i Afghanistan, er det for å hjelpe lokal- og sivilbefolkningen. Det er ikke et ønske om å være ubarmhjertig, men man ser at man kan ikke løse denne situasjonen med asylinstituttet. Da er det i hvert fall viktig at dersom man kan få beskyttelse i en trygg del av sitt eget land, må man ikke ta plassen fra noen som ikke kan få det. Det er kanskje lett å få det til å høres barmhjertig og fint ut, men det er ren populisme. Det er ikke en barmhjertig og solidarisk innfallsvinkel i det hele tatt. Det vil bare være med på å ødelegge et system som kan fungere for noen. Hvis vi skal begynne å diskutere enkeltsaker om retur i denne salen, blir det feil. Norske myndigheter viste at man er godt forberedt i saken om tvangsretur til Afghanistan. Norske myndigheter viste at man tok alle hensyn, og at man var forberedt på at personen kunne komme til å besvime, fordi det hadde skjedd før. Dermed hadde man også med helsepersonell. Man leide eget fly, og man gjorde alt man kunne for å få returnert på en mest mulig skånsom måte. Alternativet er å si at det å besvime på et fly, vil gi opphold i Norge. Det vil aldri komme til å bli aktuelt. Hvis man gir etter for den type ordninger, vil langt flere prøve å motsette seg en retur. Jeg har faktisk fortsatt tillit til at norske myndigheter gjør det de kan for å håndheve regelverket på en skånsom måte.
Masud Gharahkhani (Arbeiderpartiet), 2019-12-10:
Først vil jeg takke forslagsstillerne fordi dette gir oss muligheten til å diskutere prinsippene som har ligget til grunn for asyl- og flyktningpolitikken. Vi må ha en streng, rettferdig og human asylpolitikk, men la meg også legge til: Vi må ha en forutsigbar innvandringspolitikk. For Arbeiderpartiet er følgende lagt til grunn for vår politiske vurdering av dagens praksis i asylpolitikken: Det første er beskyttelse og rettssikkerhet, og det må være slik at det er de som har rett på beskyttelse, som faktisk får det. Derfor har vi § 28 i utlendingsloven. Vi har også § 38, humanitært opphold, i utlendingsloven, og egne vurderinger der barn er inne i bildet. I denne sal har vi i opposisjon fremmet forslag om å gjennomgå klageordningen med særlig tanke på kontradiksjon og muntlighet, og vi registrerer at regjeringen har varslet en gjennomgang. Den ser vi fram til. Vi har et absolutt vern mot utsendelse som sikrer at en utlending ikke kan sendes til forfølgelse eller et område der vedkommende ville stå i en reell fare for å bli utsatt for dødsstraff, tortur eller annen umenneskelig eller nedverdigende behandling eller straff – viktige prinsipper i asylpolitikken. I en verden med 26 millioner flyktninger og 70 millioner på flukt, der millioner lever under ekstremt dårlige forhold og generasjoner går tapt, er det ikke humanisme og solidaritet å uthule asylinstituttet. I den tiden vi lever i, må vi slå ring om det, og innsatsen må være for de reelle flyktningene. Vurderingen av sikkerhet og situasjonen i det enkelte land må foretas grundig av utlendingsmyndighetene og Landinfo. Det er en krevende vei å gå dersom vi som enkeltrepresentanter eller enkeltpartier skal vurdere nå-situasjonen med tanke på sikkerhetsvurderinger. Det er positivt at relevante aktører fra sivilsamfunnet har muligheten til å foreslå rådsmedlemmer, og på den bakgrunn støttes intensjonen i forslaget om oppnevningsprosess for Tilsynsrådet for Trandum. Jeg har møtt mange aktører fra sivilsamfunn som har mange innspill. Humanisme handler også om forholdene på Trandum, som jeg vet har dyktige ansatte som håndterer mennesker i en svært vanskelig situasjon. Frivilligheten vil og kan bidra, og vi bør på Stortinget legge til rette for det. Det vil bedre situasjonen for alle parter. I denne saken har også tvangsretur blitt belyst gjennom en enkeltsak, og uansett hva man vil mene om håndteringen av den enkeltsaken, som mange, inkludert undertegnede, har reagert på, vil jeg si til dem som kun fokuserer på prinsippet om å returnere eller ikke returnere som argument for at mennesker som kan returnere frivillig, men ikke med tvang, skal bli i landet: Disse historiene viser faktisk at tvangsretur ikke er en ønskelig situasjon. Det er en ekstremsituasjon, og når det er barn inne i bildet, er det svært tøft. Vi som storting må slå ring rundt asylinstituttet og sørge for at flest mulig returer foretas frivillig og med samarbeid. De aller fleste kan returnere frivillig, det vet vi. Det er best for alle parter.