Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-02-20:
La meg bare starte med å si at vi går imot innstillingens forslag til vedtak I og er for at forslaget vedlegges protokollen, rett og slett fordi vi ikke skjønner hensikten med hele dette forslaget. Det bidrar til å skape stor tvil blant aktørene i oppdrettsnæringen, særlig blant de gründerne som driver med nyskapingsarbeid rundt torskeoppdrett. Blant dem som driver innenfor forskning og utvikling, og også blant investorer, skaper dette forslaget betydelig usikkerhet med hensyn til hvor denne saken kan lande. Dette forslaget er etter min oppfatning også et lite etterspurt forslag. Jeg ser ikke bort fra at Norges Råfisklag synes det er et glimrende forslag, men når det gjelder oppdrettsfisk, har råfiskloven inntil 1991omfattet oppdrettsfisk – når vi snakker om oppdrett av laks og ørret. Men som kjent gav Fiskeoppdretternes Salgslag inntil FOS-konkursen i 1991 en ensidig rett til å fastsette minstepris på første hånd. Det var mange forklaringer på hvorfor det gikk galt da, bl.a. med henvisning til begrepet «overproduksjon». Norsk laksenæring, som er blitt best i verden, og som sannsynligvis har den beste markedskunnskap – sammenlignet med all annen norsk eksport er det få som kan stille i samme konkurranse som norsk oppdrettsnæring når det gjelder markedskunnskap og markedskontakt – produserer i dag fem ganger mer enn man gjorde ved konkursen i 1991. Jeg tror ikke noen med hånden på hjertet kan si at dagens førstehåndsomsetning av villfanget fisk fungerer optimalt, om det skulle være eksemplet til etterfølgelse. I dag er det et sterkt behov for å få norsk torskeoppdrettsnæring til å lykkes. Lavere kvoter på villfanget torsk og en stor etterspørsel i markedet tilsier at vi må la denne næringen få lov til å utvikle seg på en naturlig måte. Denne næringen kan bli et godt supplement til villfanget torsk. Den er i stand til å skape nye markeder, som derigjennom også kan bli et godt økonomisk supplement til villfanget torsk. Skal aktørene som driver innenfor denne næringen, lykkes, må man ikke hindre dem ved å innføre unødvendige lover og reguleringer. Vi vet at når det gjelder denne næringen, på lik linje med laksenæringen, vil konkurrenter i utlandet dukke opp. Oppdrettsloven ivaretar i dag de krav til kontroll og rapportering som man etterspør i forslaget. Fiskeridirektoratet vil til enhver tid ha oversikt over antall yngel som er satt i sjøen, stående biomasse, slaktet kvantum osv. Men det betyr ikke at vi, noe som selvfølgelig ligger i intensjonene i forslaget, ikke skal jobbe for å forbedre alt som handler om kontroll og har med kontroll av oppdrett av torsk å gjøre. Her gjør departementet en grundig jobb. Jeg tror også at det som går på forutsigbarhet når det gjelder leveranser i et internasjonalt marked, må man ta på største alvor. Dette har norsk oppdrettsnæring forstått. Det at man ikke har de samme mulighetene når det gjelder villfanget fisk, har antakelig noe å gjøre med problemene innenfor fiskeindustrien som sådan. Dagens salgsorganisering med hensyn til villfangede fisk er svært lite tilpasset dagens krav og behov for markeds- og salgsorganisering. Derfor er det viktig at vi i disse vitale spørsmål ikke skaper usikkerhet i forhold til en næring som virkelig kan bli et nytt økonomisk lokomotiv langs kysten. Til slutt vil jeg si med bakgrunn i de siste års omfattende klager på juks og omgåelse av kvoter og reguleringsbestemmelser: I den delen av næringen som fortsatt er underlagt råfiskloven og salgsmonopolene, kan man stille spørsmål om systemets fortreffelighet når det gjelder kontroll. Sannsynligvis har problemene aldri vært større på dette området enn de har vært de siste årene.