Anne Enger (Senterpartiet), 2001-05-14:
Som jeg flere ganger tidligere har understreket, har jeg store forventninger til statsråd Kosmo når det gjelder fornyelse av offentlig sektor. Jeg synes at den redegjørelsen som ble gitt, var interessant og løfterik, og jeg er selvfølgelig enig når han sier – og det høres jo ut som en fanfare: «– fleksibilitet – fordi det er det brukerne forventer effektivitet – fordi befolkningen har krav på det handlingsrom – fordi vi tror på frihet og ansvar, og ikke på paragrafrytteri og detaljstyring» Det er jeg helt enig i. Men hva betyr dette i praksis? Byråkrati er vi selvfølgelig alle imot – unødvendig byråkrati. Regelsanering er utmerket, og Kosmo brukte mye tid på det. Sunt vett er det for lite av. Det bør stimuleres. Jeg forstår at det er en grunnholdning som statsråden vil skal gjennomsyre den norske offentlige sektoren. De «lokale demokratiske institusjonene» skal styrkes, sa også Kosmo. Det er jeg også enig i. For jeg er av dem som mener at samfunnet faktisk bygges nedenfra, og at hvert enkelt menneske må settes i sentrum. Men så vil jeg si: I møte med mennesker der de bor, med den økonomien de har, syns jeg at effekten av Arbeiderpartiets politikk skaper større uro enn tillit til at man her ønsker å styrke offentlig sektor. «Omstillingen» blir ofte oppfattet som – og på en måte er det et faktum – nedbygging eller nedlegging. «Modernisering» kan innebære privatisering og dermed større usikkerhet. Og «fleksibilitet» – det innebærer svært ofte større forskjeller. Jeg har lyst til å nevne noen saker som nå står på dagsordenen, som jeg mener betyr det motsatte av desentralisering og trygghet der folk bor: sykehusreformen, den store strukturendringen i politi- og lensmannsetaten, de store strukturendringer i Forsvaret, endringer når det gjelder servicekontorer, tinglysning, ligningskontorer osv. Nå vet jeg – og det er utmerket – at det etter Kosmos opplegg skal komme servicekontorer i alle kommuner. Allikevel, det reelle som folk møter ute, er at servicen forsvinner. Og så er det summen av alt dette som folk opplever som en undergraving av det trygge og gode velferdssamfunnet vi kjenner. Vi har nettopp sett distriktsopprøret i Finnmark. Det er livsgrunnlaget som forsvinner for folk der de bor – huset de hadde bygd, boligen de hadde, mister verdi fordi det er vanskelig å selge. Bedriften som de har investert i, kan heller ikke greie seg, fordi markedet forsvinner – folk flytter rett og slett. Vi er inne i en kraftfull sentraliseringsbølge. Jeg mener at mye av Arbeiderpartiets politikk faktisk er med på å forsterke denne i betydelig grad, fordi markedet, markedsliberalismen og konkurransetenkningen i for stor grad dominerer også det som burde være motstykket til nettopp sentraliseringen, nemlig offentlig sektor, som nettopp skulle ha som hensikt å møte folk der de er og sikre et likeverdig tilbud, uavhengig av privat økonomi og uavhengig av hvor man bor i landet. Jeg har ikke gitt opp Arbeiderpartiet på dette området, for, som jeg sier, jeg mener at vi må greie å fornye offentlig sektor. Ellers får vi en høyrebølge som mange her ønsker, men i hvert fall ikke jeg! Så vi er nødt til å fornye og prøve å sørge for større grad av fleksibilitet, at folk i større grad møter et offentlig system som er åpent, og som ønsker å hjelpe dem til å skape sin egen hverdag og skape trygghet for seg og sine. Men vi kan ikke tro at det lykkes og nytter uten at vi tar tak i det som er det store dramaet i dagens samfunn i dag, nemlig den enormt sterke sentraliseringen som vi ser.