Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2021-03-22:
Etter å ha hørt representanten Navarsete nå sist, må jeg stille spørsmålet: Mener hun at det er EU eller landene som har ansvaret for å beskytte sine innbyggere? Jeg mener det er landene. EU-samarbeidet er noe som i tillegg skal hjelpe. Og når hun bruker uttrykk som at EU ikke kan styre sine egne medlemmer, må jeg si jeg blir mildest talt litt forvirret om hva man mener EU skal være og ikke være. Men interpellanten startet sitt innlegg med de kjente ordene fra Johan Sverdrup: All makt i denne sal. Det var et uttrykk i kampen mellom kongemakt og Stortinget. Siden 1872, da dette ble sagt, har vi gjort oss noen erfaringer i denne verden som burde tilsi at internasjonalt samarbeid bør være så forpliktende som mulig mellom stater hvis det skal fungere. Jeg har brukt det før, men da Norge fikk sin frihet fra Sverige i 1905, måtte vi undertegne en erklæring om at vi aldri skulle snu vannløpet i Trysilelva. De var redde for vannet i Klarälven. Det har innsnevret denne salens handlingsrom. Jeg håper Senterpartiet mener at det var et fornuftig offer. Når man kritiserer EU, som lager lover og regler i fellesskap – de fleste av dem er faktisk veldig gode – fordi vi skal bestemme selv, lurer jeg på om man har en sånn kinesisk holdning: ikke bland dere inn i våre indre anliggender. Vi hadde nettopp en sak her i salen der vi diskuterte lovverk rundt sanksjoner, og jeg oppfattet ikke at Senterpartiet var imot det. Det betyr altså at det er lett å sette opp en plakat med «All makt i denne sal», men en kommer ikke langt ut i virkeligheten før det blir en floskel. Det er selvsagt riktig at EØS-avtalen har et demokratisk underskudd, det er jo velkjent. Vi er ikke ved bordet når beslutninger tas. Det er svakheten i EØS-avtalen. Men vi er med, som utenriksministeren pekte på, i det forberedende arbeidet, og hvis vi skulle erstatte den med en handelsavtale, slik britene har gjort, får vi ikke den muligheten. Er vår innflytelse over regelverksutviklingen i EU da større eller mindre? Jeg vil si mindre. Én viktig forskjell på EØS-avtalen og en handelsavtale som burde bekymre interpellantens parti, er situasjonen for landbruket. Nå kan man jo studere den situasjonen vi ville være i hvis vi skulle si opp EØS-avtalen og forhandle en handelsavtale. Den kan vi studere i Storbritannia, for det er akkurat det de har gjort. Nå forhandler vi en handelsavtale med Storbritannia, og hva opplever vi da? Jo, vi opplever landbruksorganisasjoner som er på tuppa av frykt for at vi skal «ofre» landbruket mot fiskeriinteressene. Det er jo det som er forskjellen på EØS-avtalen og en handelsavtale: I EØS, når vi forhandler § 19 om litt mer ost og hortensia inn i kvotene til Norge, er landbruket tross alt beskyttet. De kan ikke spille landbruksinteressene, sine offensive interesser, opp mot våre offensive interesser, det være seg fisk eller varehandel. Det er det vi nå opplever i forhandlingene med britene, og det blir jo bare en slags tørrtrening hvis vi skulle gå i forhandlinger med EU om det samme. Da er alt på bordet, og vi må avveie interessene. Jeg ville vært veldig bekymret hvis jeg var landbruket. Det er jo derfor Bondelaget, i hvert fall de jeg snakker med der, ber oss om å beskytte EØS-avtalen mot å bli sagt opp. Det synes jeg er et perspektiv – når det gjelder de alternativene vi står overfor – som interpellantens parti virkelig burde ta inn over seg og tenke igjennom når de bruker alle mulige innfallsvinkler for å prøve å svekke troverdigheten rundt EØS-avtalen.