Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2015-05-26:
Representanten Knag Fylkesnes berører et viktig område i sin interpellasjon. Fremskrittspartiet mener ikke at det finnes noen enkel løsning på disse utfordringene. Det er ikke et ubetinget ja eller et ubetinget nei til at det er lekser som fører til den store forskjellen om hvorvidt vi klarer å løfte norsk skole og norsk utdanning, eller ikke. Så enkelt er det dessverre ikke. Sosiale forskjeller eksisterer og vil alltid eksistere. Foreldre er ulike og barn er ulike. Det egalitære Norge med gratis enhetsskole reproduserer dessverre sosiale forskjeller like effektivt som mer utpregede klassesamfunn som USA og England. Forsker Marte Rønning, som også interpellanten var inne på, har de siste årene gjort flere undersøkelser om effekten av lekser Norge og i Europa. Hennes konklusjon er at lekser har en liten, men positiv effekt på skoleresultatene. Men effekten er negativ for elever fra ressurssvake hjem. Forklaringen kan være at lekser noen ganger blir gitt som substitutt for noe man egentlig skulle ha lært i klasserommet. Da er ikke lekser mye verdt for mange elever. Skoleflinke elever evner å konsentrere seg og ta ansvar for leksene sine selv. De har lært å styre litt av sin egen tid, og det er positivt. Selv norske barn må kunne lære seg å arbeide selvstendig, og at ikke alt skal være lek og moro hele tiden. Dessuten er øving sunt og gir mestringsfølelse, som mange barn setter pris på. Så er det et faktum at en viss andel barn ikke er like skoleflinke og har foreldre som overhodet ikke makter, evner eller er motivert til å følge opp elevene på samme måte som andre. Men å avvikle leksene utelukkende av hensyn til denne gruppen, er å skjære veldig mange elever over én kam. Lekser bør beholdes av hensyn til det store flertallet som har nytte av nettopp lekser. Vi kommer ikke unna det faktum at norske elever fremdeles er middelmådige i avgjørende fag som matematikk, lesing og naturfag. For et land som mer og mer må livnære seg på kunnskap, er ikke dette til å leve med. Norske elever må bli bedre – og det blir de – bl.a. gjennom selvstendige øvinger og repetisjoner, nemlig lekser. En annen viktig fordel med lekser, som også representanten Asheim var inne på, er at det er et godt verktøy for kontakt hjem–skole. Foreldrene kommer i direkte kontakt med barnas skolearbeid og får bedre grunnlag og mulighet til dialog med både barn og lærer. Mens en vanlig arbeidsuke på barneskolen i 1987 var på 15,8 timer, skal dagens barn sitte bak pulten i 19,7 timer, hver eneste uke. I samme periode er også barnas ferie kuttet med en uke. I tillegg begynner de, som kjent, ett år tidligere på skolen enn hva man gjorde i 1987. Med dette i mente mener vi at utvidete skoledager og tvungen leksehjelp utover vanlig skoletid ikke er veien å gå for skoletrøtte elever. Isteden må den tiden elevene er på skolen, utnyttes bedre, og ressursene må utnyttes sånn at elevene får tilpasset undervisning, som de har krav på etter opplæringsloven. Kvalitet er viktigere enn kvantitet. Her må innsatsen for dem som sliter mest, settes inn. Med kvalitetstid i skolen vil også de elevene som sliter med skolearbeidet, få bedret sin læresituasjon, og de vil kunne ha nytte av repetisjon i form av lekser, gitt at disse blir gitt i form av repetisjon og ikke som nytt stoff.