Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-01-22:
Jeg vil gi noen korte merknader i en debatt som både er en generell alkoholpolitisk debatt og en debatt om hvordan man sikrer lov og orden i hele landet, også i storbyene. Når det gjelder den generelle alkoholpolitiske debatten, skal jeg ikke komme med noe mer oppsiktsvekkende enn å si at jeg tror vi alle nå, uansett ståsted, er interessert i å ta den – f.eks. det innspillet som er kommet fra deler av avholdsbevegelsen, om punktvis avhold, hvor vi vil skape soner og områder, skape andre roller enn det et stort alkoholpress representerer. Når det gjelder den helt konkrete situasjonen i Oslo, har byrådet – siden det nesten ble tilløp til en kommunestyredebatt her – fått en sak det er pliktig å følge opp etter vedtak i bystyret. Jeg for min del vil, som vararepresentant til det bystyret, avvente den saken. Jeg vil gjerne knytte noen kommentarer til politiets arbeid. Jeg har vært med Oslo-politiet på jobb siden 1993 – i 15 år. Jeg må si at jeg for ikke så lang tid tilbake lærte f.eks. om den meget solide kontrollen og kontakten de har med utesteder, med dørvakter og med seriøse næringsdrivende. Dette skaper kontroll. Dette har på veldig mange måter fjernet mye av den volden og det bråket vi hadde for noen år tilbake knyttet til utestedene og områdene rett utenfor dem. Det som er et faktum, er at vi har bråk bortenfor utestedene, i gatene og andre steder. Det er et faktum, men det er viktig å peke på at det faktisk er gjennomført et utmerket politiarbeid. Det politiarbeidet er ikke gjennomført ved at man har mange folk, men det er gjennomført ved det som man på politispråket vil kalle for problemorientert tilnærming. Man vet hvor problemene er. Da vil noen få politifolk som har kunnskapen, mobilisere de gode krefter for å sette grensene. De grensene settes sammen med dørvakter som rekrutteres og skoleres, og med eiere som skoleres. Denne historien må fortelles, fordi den er en del av et forbilledlig arbeid, som ikke krever kjempemessig innsats, men som er en målrettet og målbevisst innsats. Når det så gjelder debatten om politiet generelt – bakgrunnen for det som er dagens tema er ikke politimangelen i hovedstaden – er det rett og slett slik at det er for få folk. Det fører vi debatter om i denne salen i mange sammenhenger. Noe av det mest konstruktive som er kommet fram i disse debattene, er alles engasjement, senest statsrådens engasjement for å sette inn folk i sivile stillinger, slik at man unngår den typen meningsløsheter, som jeg tror representanten Nistad var innom, hvor det sitter massevis av folk i en rettssal, som i grunnen ikke trenger å sitte der i det hele tatt. Man kan gjøre det på en annen måte. At disse meningsløshetene gjennomgås, er svært viktig. Når jeg trekker inn politiet, er det ut fra min erfaring nettopp med politiets forebyggende arbeid – det er all mulig grunn til å lytte til politiet her – som også har et godt fotfeste i denne storbyen, og som er blitt eksemplifisert i debatten. Politiet har veldig bred kontakt med veldig mange ungdomsmiljøer. De er rollebilder, og de setter grenser. Man bør hegne om dette arbeidet – nok en gang en vennlig hilsen til statsråden, fordi jeg i mange sammenhenger har snakket om å gi livets fotsoldater, altså dem i politiet som jobber på gaten, karriereveier og anerkjennelse. Jeg vet nå gjennom statsrådens ulike uttalelser og senest i et svar i spørretimen her til meg, at dette er noe han brenner for og vil engasjere seg i. Disse dyktige folkene, som ikke skal være der i stedet for alt mulig annet, men som vi skal ha der på en skikkelig måte, blir det nå tatt veldig gode grep for å skolere. Jeg føler at av og til blir det kommunestyredebatt om Oslo i stortingssalen. Da får et varamedlem til bystyret i Oslo stille her både som stortingsrepresentant og som varamedlem og bidra med fakta i sakens anledning. Så kan vi ta de riktige stridighetene der de skal tas, i de ulike fora når de kommer – og de vil jo komme.