trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Denne regjeringa har gjort et betydelig arbeid for å understøtte innføring og bruk av IKT i helse- og omsorgstjenestene. Det er bra, for aktørene i helsevesenet har så langt ikke snakket godt nok sammen gjennom de IKT-systemene man har til rådighet. Delvis skyldes dette at lovverket ikke er godt nok for slik kommunikasjon, delvis at systemene ikke er samsnakkende. Regjeringas IKT-strategi skal understøtte bedre samordning og samhandling gjennom bruk av IKT i helsesektoren. Norsk Helsenett skal gi aktørene i sektoren et redskap for trygg, felles kommunikasjon, og Nasjonal Helseportal skal ha oppstart i sommer. Andre viktige IKT-satsinger er også underveis, som e-resepter, nasjonal kjernejournal, flere databaserte helseregistre og større bruk av elektronisk meldingsutveksling. Kommunikasjons- og velferdsteknologi er utrolig viktig for at hverdagen skal bli bedre for pasienter og brukere. Derfor er det bra at det regjeringsoppnevnte Hagen-utvalget har som mandat å se på nettopp dette, og at regjeringa også kommer med en stortingsmelding om e-helseteknologi og IKT i 2012. Så vil jeg komme inn på svaret som representanten Bent Høie ga meg i replikkordskiftet. Jeg synes representanten Høie gjør det veldig lett for seg sjøl. Mantraet om at pengene skal følge pasienten, kan fort bli det motsatte, nemlig at pasienten må følge etter pengene, dvs. der de kommersielle aktørene finner det lønnsomt å etablere seg. Det er som kjent verken på Fosenhalvøya eller i Finnmark, men i befolkningstette strøk og innenfor medisinske områder som gir god avkastning på hver investerte krone. Denne typen etablering av klynger – eller skal vi si overetablering, som det lett kan bli – har det ved seg at de skaper stor etterspørsel, særlig i de befolkningsnære områdene. Disse miljøene har også det ved seg at de suger ressurser, både økonomiske og personellmessige. Jeg har lett med lys og lykte i Høyres strategi for å se om det finnes formuleringer om hva slags redskaper partiet mener man skal ha for nasjonal styring av helsevesenet under et slikt regime som Høyre foreskriver, f.eks. når det gjelder fordeling av ressurser geografisk, mellom ulike pasientgrupper, eller når det gjelder ivaretakelse av de pasientene som i utgangspunktet ikke er så bedriftsøkonomisk interessante for kommersielle aktører. Men jeg finner ingenting. Jeg tolker det dit hen at Høyre med sin nye helsestrategi faktisk gir opp å ha nasjonal styring, til fordel for private løsninger. Det er dårlig nytt for mange av oss rundt om i landet. Jeg vil nesten si det sånn at i et sånt lys blir til og med ansiktslause byråkrater det inkarnerte bildet på den pure, reine godhet og rettferdighet, intet mindre.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-06-14:
Høyre har hevdet at dagens kommunestruktur er et hinder for gjennomføringen av Samhandlingsreformen, og at de små kommunene ikke vil være i stand til å ta på seg nye og større oppgaver. Min bekymring går i motsatt retning. I dag er det de største kommunene som er dårligst på å ta imot utskrivningsklare pasienter. Det er de største kommunene som har høyest innleggingsprosent, dvs. at fastlegene i små distriktskommuner tar et større ansvar for sine pasienter, og unngår i større grad unødige innleggelser. Brukertilfredsheten – også når det gjelder helsetjenester – er størst i de små kommunene. Gjennomføringen av Nav-reformen skapte størst problemer i Oslo og Bergen, ikke i de små distriktskommunene. Skyldes dette bare dårlig politisk styring i de store kommunene Oslo og Bergen, eller er det slik at viljen til å ta ansvar og evnen til å lykkes faktisk er størst i de mindre og mer oversiktlige kommunene?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Det har vorte min lodd her i livet å påpeike Senterpartiets dobbeltkommunikasjon, og det ser dessverre ikkje ut til at eg vert arbeidsledig med det første. Det er jo ein gong slik at helseministeren har stått på denne talarstolen i Stortinget mange gonger og sagt at lokalsjukehusa slit med å rekruttere tilstrekkeleg kompetanse, og derfor må ein samle kompetansen. No skal altså Senterpartiet og regjeringa i denne saka flytte kompetansen ut frå sjukehusa, som altså har titusenvis av pasientar, ut til kommunar med 300 000 og 1 500 innbyggjarar. Og samtidig hevdar ein at helsetenesta vil verte betre. Ein kan jo berre undre seg over kor dei faglege vurderingane vert av. Men spørsmålet til representanten Toppe er enkelt: Når desse kommunane får ansvaret for komplisert spesialisthelseteneste, ser ein ikkje då at pasientane nødvendigvis må få eit dårlegare tilbod enn dei har i dag?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Den noverande sosialtenestelova vert i dag skifta ut. Eg har derfor lyst til å vise litt til alle dei lovbrota overfor folk med utviklingshemming som er avdekte – 34 av 35 tilsyn viser lovbrot. Norsk Forbund for Utviklingshemmede skriv følgjande på sine nettsider: «I dag vedtar Stortinget en ny helse- og omsorgslov. NFU har argumentert for å styrke den statlige styringen på feltet. Vi har fått god respons både fra Sv og Ap. Når loven representerer en svekkelse av rettsikkerheten for mennesker med utviklingshemning, kan dette vanskelig forstås som annet enn at Senterpartiet med Liv Signe Navarsete, er proppen i systemet. Kommunalminister Liv Signe Navarsete ofrer rettsikkerheten til mennesker med utviklingshemning av frykt for å pålegge kommunene flere plikter. En bør absolutt stille spørsmålet med det etiske grunnlaget i det å prioritere distriktspolitikk på bekostning av menneskerettigheter.» Korleis føler statsråden det er å måtte bere børa – at vi skal fortsetje med lovbrot overfor utviklingshemma?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
I sitt førre svar på min replikk seier statsråden at det viktigaste er å setje kommunane i stand til å betale for det tilbodet ein skal ha. Så er paradokset at òg denne reforma er underfinansiert. Når det gjeld utskrivingsklare pasientar, er det estimert at t.d. Oslo skal få dekt 15 000 liggedøgn, mens dei i realiteten har 32 000 liggedøgn. Det betyr at etterslepet på det aleine utgjer mellom 60 og 120 mill. kr. Likevel er ei av dei andre hovudutfordringane at kommunane ikkje har hatt økonomisk moglegheit til å byggje opp kompetansen, som no når dei skal overta tilbodet frå spesialisthelsetenesta. Spørsmålet er derfor: Er statsråden komfortabel med dei økonomiske verkemidla som ligg i denne reforma, og dei som kommunane allereie har motteke, og er det tilstrekkeleg for å sikre kompetanseutvikling i kommunane?
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2011-06-14:
Til liks med representanten Geir-Ketil Hansen skal eg også snakke om Framstegspartiet sin utmerkte helsepolitikk. Det er jo litt spesielt å høyre representanten Hansen etterlyse budsjettmidlar til helseføretaka gjennom statsbudsjettbehandlinga når ein samstundes veit at Geir-Ketil Hansen og alle hans partikollegaer i SV – og elles i regjeringa – stemmer imot kvar gong vi kjem med nye forslag. Geir-Ketil Hansen skal få rikeleg anledning allereie førstkommande fredag til å stemme for auka løyvingar til helseføretaka. Eg tippar at vi ikkje ser den same høge sigarføringa frå SV då. Det er jo slik at Framstegspartiet brukar pengar på skattelette, det er vi veldig stolte av. Men samtidig har vi løyvd fleire milliardar kroner meir til helseføretaka i det opphavlege statsbudsjettet for 2011. Men det er ikkje nok, for helseføretaka har også store organisatoriske utfordringar, som vi har vore inne på tidlegare. Det vert stadig fleire byråkratar – 17 000 byråkratar i helseføretaka, 14 000 pasientsenger og 8 500 legar. I helseføretaka er det dobbelt så høg byråkratfaktor som legefaktor. Då kan gjerne Geir-Ketil Hansen vere svært fornøgd med helsetenestene, men eit eller anna er på ville vegar. Når ein då veit at også fleire av desse byråkratane – fleire enn 10 000 – jobbar med heilt andre ting enn pasientbehandling, berre understrekar det poenget. Her er det enorme organisatoriske utfordringar, som SV og regjeringspartia glatt hoppar bukk over, og ein fortset med å marme på det same dei har gjort heile tida, nemleg at det er kontroll på helsetenestene. Men kvifor ser vi då unntakstilstanden ved OUS? Kvifor ser vi at legar på anestesien i Bergen åtvarar? Kvifor ser vi kampen om lokalsjukehusa? Kvifor ser vi oppslag etter oppslag om feilbehandling av pasientar, om det faktisk var kontroll der ute? Ja, Geir-Ketil Hansen veit betre enn det han gir uttrykk for på talarstolen her om tilstanden i norsk helsevesen. Det er ingen grunn til å rosemåle meir enn det regjeringspartia allereie har gjort. Så er det fornøyeleg å høyre Per Olaf Lundteigen snakke om definisjonen av lokalsjukehus. Han legg seg jo på ein heilt annan definisjon enn det Senterpartiet kjem til å stemme for i dag, for han legg seg på Framstegspartiet og Legeforeningen sin definisjon av innhaldet i lokalsjukehusa. Per Olaf Lundteigen var ikkje i salen då vi foreslo å stoppe omstillingsprosessane, trass i at han var etterlyst frå talarstolen. Då stod slaget – det står igjen i dag, om definisjonen av minstekrav til eit lokalsjukehus. Då kan gjerne Per Olaf Lundteigen og Senterpartiet late som dei er einige med Framstegspartiet og Legeforeningen i definisjonen, men når ein kjem til votering seinare i dag, viser dei den haldninga dei eigentleg står for.
Wenche Olsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Kristelig Folkeparti har jo tidligere vært tydelig på å skille mellom ideelle aktører og private kommersielle aktører innenfor helsesektoren. Kristelig Folkeparti har til og med frontet at det skal være egne ordninger for ideelle aktører som leverer tjenester til det offentlige. I det lovverket som vi behandler her i dag, og i planen som er lagt fram, er Kristelig Folkeparti med på flere merknader hvor man likestiller ideelle og kommersielle aktører. Da vil jeg gjerne spørre representanten Dåvøy om det er en ny politikk fra Kristelig Folkeparti, og om man nå helt likestiller ideelle og kommersielle aktører.
Wenche Olsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Saken vi behandler i dag, gjelder et forslag fra Fremskrittspartiet om å opprette en hjertebro til Danmark for ablasjonspasienter, og at arbeidet med å bygge opp kapasiteten ved Feiringklinikken intensiveres. Forslagsstillerne begrunner sine forslag med lange ventetider på behandling av pasienter med hjerteflimmer. Forslagsstillerne hevder at det vil ta lang tid å bygge opp tilbudet i Norge, og at man på bakgrunn av det må opprette en hjertebro til Danmark. Hjerteflimmer gir redusert livskvalitet for dem som er plaget med det, og kan medføre hjerneslag. Derfor er det viktig at vi har gode tiltak til denne økende pasientgruppen. Helsedirektoratet anslår at 4 pst. av dem som har hjerteflimmer, bør ha ablasjonsbehandling som hovedtiltak. Helseministeren har i lengre tid hatt fokus på denne saken, og har i brev til de regionale helseforetakene i juni 2010 pålagt dem å utvide tilbudet til denne pasientgruppen. Helsedirektoratet har anbefalt en frist på seks måneder for de pasienter som er vurdert til å ha behov for behandling. Det er en anbefaling, og det skal selvsagt gjøres en individuell vurdering som kan medføre at pasienten ut fra forsvarlighetshensyn skal behandles raskere. Departementet har vurdert at selv om de regionale helseforetakene har utarbeidet planer for å øke kapasiteten, vil det i en mellomperiode være for dårlig kapasitet i det offentlige helsevesenet. Helseministeren har derfor i brev til de regionale helseforetakene, høsten 2010, vært tydelig på at om helseforetakene ikke har kapasitet til å tilby behandling i eget helseforetak, skal de sørge for at pasienten gjennom avtaler med andre tjenesteleverandører får tilbud om behandling, slik at forsvarlighetskravet ivaretas. Helseministeren har også vært tydelig på at alle pasienter med behov for ablasjon skal vurderes i forhold til prioriteringsforskriften og forsvarligshetskravet. Helseforetakene har i oppdragsdokumentet blitt pålagt å rapportere på dette arbeidet, og rapportene vil bli gjennomgått og fulgt opp i rapporteringsmøtene med de regionale helseforetakene nå i juni. Vi vet at flere av helseforetakene har økt sin kapasitet på ablasjonsbehandling. Helse Sør-Øst har inngått en avtale med Feiringklinikken, og vi vet at andre helseregioner vurderer å gjøre det samme. Det er alvorlig når pasienter med store plager og risiko må vente utover anbefalt frist. Derfor er jeg fornøyd med at helseministeren i sitt brev til komiteen understreker at om helseforetakene ikke sørger for et tilfredsstillende tilbud til de pasienter som trenger ablasjonsbehandling, vil ministeren følge det opp særskilt overfor det enkelte foretak.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-06-14:
Jeg tar opp de forslagene Venstre har fremmet.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-06-14:
Som jeg sa i mitt innlegg, mener vi i Venstre at det er svært viktig med en kommunesammenslåing. Vi vil ikke tvangssammenslå kommunene, men vi mener at vi før eller senere må sette et tak på hvor mange kommuner vi vil ha i dette landet, og så må man legge inn incitamenter for at kommunene slår seg sammen frivillig. Det har vært Venstres holdning lenge, og vi er faktisk veldig skuffet over at det ikke blir tatt på alvor i denne innstillingen, for vi er helt sikre på at større og sterkere kommuner er viktig for å få gjennomført nettopp denne reformen. Vi må ha stor kompetanse ute i Kommune-Norge. Det har vi ikke per i dag. Det vet vi at vi ikke har, og derfor er det viktig at vi får attraktive fagmiljøer i større kommuner.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-06-14:
Jeg brukte en del av mitt innlegg til å snakke om kommunesammenslåing. Undersøkelser viser at det er mange der ute som mener at det er viktig, eller kanskje avgjørende, for at dette skal lykkes. Mener statsråden at det er like enkelt for en liten kommune å overta ansvaret som følger av den nye helse- og omsorgsloven, eller er statsråden enig med Venstre i at det kan bli en utfordring for de minste kommunene?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-06-14:
Jeg vil først takke Fremskrittspartiet for dette representantforslaget. Trafikksikkerhet er, slik Venstre ser det, det viktigste samferdselspolitikere kan drive med. Veisalting, som er tema her i dag, kan være et godt tiltak for å trygge trafikksikkerheten på enkelte veistrekninger, spesielt på hovedveier med stor trafikkbelastning, når det brukes under riktige vinterforhold. Samtidig har det kommet ny forskning, som flere har vært inne på, som også viser at veisalting kan medføre ulykker, bl.a. fordi veisaltet brukes feil, korroderer bremser, forringer siktforholdene og medfører at bilister kjører fortere enn forholdene tilsier. I debatten om veistandarden i de ulike fylkene i Stortinget 3. mai i år spurte jeg samferdselsminister Magnhild Meltveit Kleppa om hun trodde at overdreven veisalting kan være en av årsakene til den dårlige veistandarden, slik enkelte forskere antyder. På dette svarte Meltveit Kleppa: «Eg er einig med Borghild Tenden i at overdriven salting kan ha medført ulukker.» I tillegg til dette kommer det fram, som også flere har sagt, flere og flere forskningsrapporter som antyder en sammenheng mellom veisalting og uheldige konsekvenser for vegetasjonen og vassdrag. I Akershus har vi et eksempel på dette – nærmere bestemt i Follo. I 2007 sa daværende samferdselsminister Liv Signe Navarsete til Stortinget at vannforvaltningsplanene trolig ville få direkte konsekvenser for bruk av kjemikalier på norske veier. Likevel har veisaltbruken mer en doblet seg siden den gang. Når nå ny forskning, bl.a. fra Sverige, antyder at trafikksikkerheten ikke nødvendigvis øker, men også kan reduseres ved feil og unødvendig bruk av veisalting, mener jeg det er viktig at regjeringen setter i gang tiltak for å redusere saltbruken. Det burde ikke være vanskelig, for det finnes mange andre gode alternativer for mindre veier, som f.eks. mekanisk brøyting og strøing av oppvarmet sand. Jeg har også spurt samferdselsministeren om hun kan garantere at økonomiske hensyn ikke settes over miljøhensyn i veisaltbruken. Det kan virke som om det kan være økonomiske hensyn som er grunnen til veisaltbruken, og ikke nødvendigvis trafikksikkerheten, i noen tilfeller. Jeg har mottatt signaler om at enkelte private aktører har avtaler som belønner økt saltbruk fremfor andre alternativer. Bruk av salt er et billigere alternativ isolert sett, men iberegnet totalutgiftene til miljø-, bil- og betongskader tror jeg regnestykket vil fortone seg annerledes. For oss i Venstre er det et viktig prinsipp at forurenser skal betale kostnadene ved forurensning. Jeg tror at saltbruken hadde blitt kraftig redusert om miljøforringelsene skulle betales av forurenserne. Med dette varsler jeg at Venstre støtter Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Borghild Tenden (Venstre), 2011-06-14:
Først takk til Kristelig Folkeparti for å ha tatt et riktig og viktig initiativ for syklistene. En liten tur over Skagerrak til vår nabo i sør, Danmark, forteller meg at disse forslagene hadde hatt godt av å bli vedtatt her i dag. Jeg skal være kort, men vil varsle at Venstre vil støtte mindretallsforslagene, noe som neppe vil overraske noen. Venstre har allerede i sitt alternative statsbudsjett foreslått en belønningsordning for syklister, etter modell fra den belønningsordningen Venstres samferdselsminister Torild Skogsholm opprettet for storbyene. Vi har også foreslått en belønningsordning for syklister i vårt reviderte budsjett, som kommer opp på fredag. Det er lokalvalg til høsten, og noe av den viktigste sykkelsatsingen foregår i kommunene. Et etterlengtet sykkelløft er et løft både for klima, byluft og helsebudsjett. Det henger også sammen med kommunenes ansvar når det gjelder forebyggende helsearbeid, som mange også fra regjeringspartiene snakket varmt om i første debatt her i dag, nemlig om Samhandlingsreformen. Det er derfor litt underlig at de samme partiene stemmer ned dette forslaget her i kveld. Så gjentar representanten Gorm Kjernli usannheter om at Akershus fylkesting setter penger på bok istedenfor å satse på sykkel. Jeg har god dialog med flertallet i Akershus. De driver ansvarlig økonomisk politikk. De bruker pengene én gang, mens opposisjonen i Akershus bruker dem flere ganger og til forskjellige formål. Flertallet i fylkestinget la inn noen midler til buffer i budsjettet, men det var frie midler som følge av forvaltningsreformen. I forrige debatt ville representanten Kjernli bruke disse pengene på vei, nå vil ha bruke dem på sykkel. Representanten Kjernli må snart bestemme seg.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Representanten Per Arne Olsen var innom mange tema som det kunne være interessant å ta fatt i, bl.a. dette med å advare mot å gå for fort frem. Kanskje jeg skal begynne med det, for det vil jeg faktisk avvise. Vi har jobbet med Samhandlingsreformen i flere år. Stortinget har hatt St.meld. nr. 47 for 2008–2009 til behandling, og den lå i Stortinget lenge. Det var forarbeidet, som konkret kom i Stortinget. Så har flere andre utvalg før det jobbet med forarbeidene til Samhandlingsreformen, og det har vært høringsutkast ute. Det var ikke veldig spennende i april hva vi kom med, bortsett fra at vi selvfølgelig også har lyttet til høringsinnspillene, folkemøtene vi har hatt, den dialogen som har vært, og alle de innspillene som vi har fått på nettet gjennom den netthøringen vi har hatt. Så vi har hatt en lang og bred prosess. Når det gjelder eldreomsorg, følger vi jevnt og trutt Omsorgsplan 2015 og bygger opp i henhold til det både på kapasitet og på kompetanse.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Jeg vil minne om at i løpet av disse årene hvor denne regjeringen har sittet, har langt flere fått ta del i brukerstyrt personlig assistanse, som er en særdeles god ordning for veldig mange funksjonshemmede som trenger den ekstrahjelpen i hverdagen. Så er det et anmodningsvedtak, som regjeringen selvfølgelig vil følge opp. Det innebærer også at det må gjøres en del videre beregninger. Det skal vi gjøre. Vi har gjort noe arbeid allerede – det er kjent – men vi skal også jobbe videre for å få dette på plass.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Det har i debatten vært mye snakk om dette med forskrifter, og at man reagerer på bruken av forskrift. Jeg vil minne om at det allerede eksisterer mange forskrifter som gjelder. Og mange av de nye forskriftene er til avløsning for gamle forskrifter. Så er det én som går på nettopp dette med oppgavedelingen mellom spesialisthelsetjenesten og kommunene, som vi vil jobbe med nå. Det er også en ganske sterk revidering av fastlegeforskriften. Det er en rekke forskrifter det skal jobbes med, og det vil vi gjøre nå – det arbeidet er allerede i gang. Når det gjelder oppgavefordelingen mellom de ulike nivåene, er det en ny forskrift som selvfølgelig er viktig i arbeidet fremover. Men dette er også noe som vil ivaretas gjennom avtalene som vil være inngått mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten, og som vil være veldig viktig for hva som konkret utføres på det enkelte nivå.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Kommunene i Norge er veldig ulike, og det er ikke slik at de aller minste kommunene nødvendigvis kan klare å gjøre det som de største kommunene gjør. Det dreier seg også om å ha tilstrekkelig kompetanse. Derfor er vi veldig tydelige på at kommunene bør samarbeide. Og vi har gode eksempler, for vi har tross alt hatt mange års erfaring med samhandling i Norge. Vi kan gå til Hallingdal Sjukestugu på Ål, eller Alta eller andre steder i landet. De er også gode der hvor kommunene inngår samarbeid. Men hvis vi skal vente på at kommunene selv ønsker å slå seg sammen, tror jeg vi må vente lenge. Derfor er det viktig at kommunene samarbeider, og at de får til gode ordninger. Og jeg har vært så pass mye rundt og sett på omsorgstjenestene f.eks. i kommunene at jeg kan si at det er slett ikke alltid at de store har det beste tilbudet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Siste delen av spørsmålet var noe uklart for meg. Men det er vel vanskelig å be representanten Per Arne Olsen om å gjenta det – det dreide seg om vertskommuner for døve og døvblinde?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Akkurat det spørsmålet vil jeg gjerne få komme tilbake til. Representanten skal gjerne få et skriftlig svar på endringen og hvordan det nå er tenkt finansiert. Når det gjelder spørsmålet om brukerstyrt personlig assistent, er det – som jeg har sagt – et veldig klart anmodningsvedtak som ligger her i forbindelse med arbeidet i Stortinget. Det skal selvfølgelig regjeringen komme tilbake til Stortinget med på egnet måte så snart som mulig. Men det er også slik at noen utredninger må gjøres, for det er noen forutsetninger i det vedtaket. Vi har gjort utredninger allerede, men det må gjøres noe mer. Så skal vi komme tilbake så fort som mulig.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Det er en interessant debatt å lytte til. Jeg må si innledningsvis at det er litt rart at ikke begeistringen er større og de konkrete alternativene sterkere, for alle har uttrykt at de er enige om veivalget. Men det må være doseringen på kurvene som er noe ulik. Det er vel egentlig sånn det er. Jeg skal bare kommentere noen av påstandene som har kommet. Den første er at denne reformen vil øke terskelen for sykehusinnleggelse. Man kan like gjerne se det på motsatt måte – at den ikke vil gjøre det nettopp fordi det at vi bygger opp tilbudet i kommunene, vil også føre til økt kompetanse i kommunene. Representanten Bent Høie vet veldig godt at vi tok to alternative forslag ut på høring når det gjaldt hvilke diagnosegrupper dette skulle gjelde – det var personer over 80 år eller medisinske diagnoser. Vi valgte medisinske diagnoser på bakgrunn av høringene. Det har ingenting å gjøre med at vi skal diskriminere eldre. Det er en veldig alvorlig påstand, og det ønsker vi absolutt ikke. Vi ønsker med Samhandlingsreformen å gi et langt bedre tilbud til eldre. Litt i forlengelsen av dette med å utsette sykehusinnleggelser på grunn av økonomi: Det er helt uhørt om en lege skulle spørre en økonomisjef om de hadde penger til å legge folk inn på sykehus. Det er ikke det det dreier seg om. Denne dreiningen av penger – at kommunene skal være med og medfinansiere 20 pst. av innleggelsene – kommer til å gå over tid. Det er ikke sånn at alle kommuner står klare med et øyeblikkelig-hjelp-tilbud 1. januar. Da har man inngått avtaler med sykehusene, og så vil de tjenestene som ikke kan utføres i kommunene, utføres i sykehusene. Men kommunene har et veldig klart ansvar, både for å inngå disse avtalene og for pasientene. Når jeg sier at vi skal følge nøye, er det selvfølgelig mange som kommenterer det. Men akkurat i denne saken er det viktig med en følgeevaluering både når det gjelder hvilken innvirkning dette har på kommunenes økonomi, og hvilken innvirkning det har på sykehusenes økonomi. Så må jeg bare si at når det gjelder ventetider, har jeg vært enig i at mange ganger opplever vi at ventetiden har vært for lang. Men ikke glem at 70 pst. av alle innleggelser er øyeblikkelig hjelp. Det må altså ikke skapes et inntrykk av at man ikke kommer seg på sykehus i dette landet, for det gjør man faktisk. Men ventetidene går nå ned. Det er bra, og vi arbeider aktivt for at de skal fortsette å gå ned. Nå fikk jeg ikke svart Høybråten. Det får jeg ta etterpå.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Jeg skal svare representanten Høybråten på spørsmålet om verdighetsgarantien. Som veldig godt kjent er også retten til et verdig tjenestetilbud tatt inn i pasientrettighetsloven. Plikten for kommunene til å tilby dette er tatt inn i den nye kommunale helse- og omsorgsloven. Forskriften er meget detaljert, noe som er vel kjent – også for Høybråten – og presiserer rettighetene som eldre har. Det gir også en prioritering av innsatsen i forhold til eldre. Jeg går ikke igjennom alle detaljene som ligger i forskriften, for det er vel kjent. Men det gir en enklere klagebehandling for eldre hvis de ikke får det tilbudet de skal ha, og det skal ikke være noen tvil om at regjeringen jobber hardt for å skape et bedre tjenestetilbud til eldre. Så til den store bekymringen for landets kommuner: Da må jeg bare si at i april hadde Kommunal Rapport en undersøkelse i norske kommuner. Det viste seg der at åtte av ti ordførere var for reformen, og et flertall støttet også at kommunene skulle ha et større ansvar for innbyggernes helse. Jeg må si at når jeg hører på Fremskrittspartiet, er jeg glad for at Fremskrittspartiet ikke har ansvar for helsepolitikken i Norge, for da hadde vi ikke hatt evne til forandring og fornying av helsetilbudet, enten det gjelder sykehusene og deres oppgaver – hva de kan gjøre – eller andre ting. Norge er et av de landene som bruker mest penger på helse. Vi har flest leger per innbygger. Hadde f.eks. representanten Eriksson hørt etter, så hadde han fått med seg mange ting som han stusset på i innlegget sitt. Folk står kortere tid i kø nå. Jeg er enig i at mange står i kø, men spørsmålet er jo ikke hvor mange som står i kø. Det er hvor lenge de står i kø, som er det alvorlige. Hvis folk venter for lenge, er det helt klart at det går ut over livskvalitet. Det kan gå ut over helse, og det kan gå ut over evnen til å arbeide. Derfor er det viktig å få ventetiden ned. Så er det jeg sier, ikke en unnskyldning for de tilfellene av feilbehandling som vi har sett i det siste. De er tvert imot en påminning om hvor viktig det har vært – som jeg har vært veldig opptatt av – å ta et krafttak for pasientsikkerhet og kvalitet i helsetjenesten. Så har jeg bare lyst til å si til Sonja Sjøli at jeg er veldig opptatt av at vi skal ha en trygg og forsvarlig jordmortjeneste. Særlig er kortere liggetid på sykehusene viktig i denne forbindelse. Det følger vi opp, både med retningslinjer og annet.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Jeg er litt overrasket over at ikke representanten Olsen var fornøyd med slutten av mitt innlegg, for det var jo tvert imot veldig oppløftende. I dag går vi sammen med de regionale helseforetakene gjennom rapporten på hvor mange de kan behandle, hvor mange de har behandlet, og hvor mange de har i kø. Det skal være helt klart at jeg mener alvor med å få gjennomført den ventetidsgarantien som Helsedirektoratet har anbefalt, ikke lenger enn seks måneder, og kortere dersom det er gitt en individuell vurdering av at det skal være slik. Så er det mulig at man skal utvide kapasiteten, f.eks. ved Feiringklinikken, hvis det er mulig. Men jeg oppfatter at Feiringklinikken blir brukt i større grad enn det tilbudet i Danmark blir brukt. Det er ikke noe mål i seg selv å opprette en hjertebro til Danmark, men det er et mål i seg selv at alle som kan ha nytte av ablasjonsbehandling, skal få det innenfor den fristen som de har krav på. Så vil jeg bare svare på en annen ting(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Jeg har ikke sagt at det nødvendigvis er tilstrekkelig, det som er. Det vet jeg ikke før jeg kommer tilbake til kontoret i dag og får høre hvordan rapportene fra de ulike helseforetakene er, og hvordan de er i mål med sin behandling. For meg er det viktig at de pasientene som har behov for ablasjonsbehandling, får det innenfor den fristen som er satt for dem. Så mener jeg faktisk at det er ganske vesentlig at de regionale helseforetakene bygger opp denne kapasiteten. Vi trenger 1 400 behandlinger per i dag per år. Mange kan komme til å måtte ta disse behandlingene og gjenta dem, så det kommer til å være et stort behov. Jeg mener at når det gjelder Feiringklinikken og den avtalen som Helse Sør-Øst har vurdert at de har behov for å inngå med Feiringklinikken, må det også være opp til dem å vurdere om den avtalen skal utvides. Det skal understrekes at Feiringklinikken har gjort en kjempejobb når det gjelder hjertebehandling, i mange, mange år. De gjør det fremdeles, og de kommer til å gjøre det fortsatt.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
I brev av 27. oktober i fjor presiserte vi at alle helseforetakene måtte gå igjennom sine ventelister, gjøre nye vurderinger på pasientene og gi en behandlingsgaranti. Når datoen utløper, er fristen ute. Jeg har også vært veldig opptatt av at sykehusene må være flinke til å varsle pasientene hvis de ikke klarer det innen fristen for behandling, og gi veiledning om et alternativt tilbud. Da kan det gjerne være Feiring eller Varde i Danmark, bare de får behandling innen den fristen som er satt. Jeg opplever nå at Fremskrittspartiet vil sende noen til Danmark. Høyre vil bruke Feiring. For meg er det aller viktigste at pasientene får den behandlingen de skal ha, og at vi har tilstrekkelig kapasitet rundt om i landet innen den fristen pasientene skal ha den.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-14:
Som kommunalminister, og som partileiar, kan eg sjølvsagt ikkje akseptere lovbrot overfor verken psykisk utviklingshemma eller andre grupper i samfunnet vårt. Fleire grupper i samfunnet har fått rettsleg vern, og det er eit press frå endå fleire grupper om å få det. Det som er viktig, er at me set kommunane i stand til å yte dei tenestene dei skal ha, til alle, uavhengig av kva gruppe ein måtte dele innbyggjarane inn i. Alle innbyggjarane skal ha rett til å få dei tenestene dei har krav på. Dersom mange nok får rettar, vil rettane til slutt ikkje bety noko for dei som har dei, då har etter kvart alle dei same rettane – den såkalla tribuneeffekten. Det som denne regjeringa har gjort, er å styrkje kommuneøkonomien, styrkje kommunane – 48 000 fleire tilsette gjer dagleg ein kjempeinnsats for at alle skal få betre tenester i dette landet, ikkje minst dei som treng det mest.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-14:
Reforma som i dag vert innført via vedtak her i Stortinget, vil gi fleire menneske betre tenester nærare seg. Eg har i mitt liv sett på nært hald kva det betyr at avstanden ikkje er for lang til sjukehuset når ein har eldre menneske med samansette lidingar, for det vert mange innleggingar. Nykelordet her er at ein skal få desentralisert kompetanse. Dei som treng sjukehusinnlegging, skal få sjukehusinnlegging òg i framtida. Det er ikkje slik at ein skal sile blant eldre menneske og seie at når ein er over 80 år, skal ein ikkje få sjukehusplass. Dei som treng det, skal få det, men ein skal få endå betre kompetanse nærare, og ein skal kunne behandle fleire, både yngre og eldre, nærare der dei bur. Det gir betre livskvalitet. Men stikkordet er kompetanse. Det vert eit viktig arbeid i tida framover å sikre kommunar og helseføretak den nødvendige kompetansen som dei treng for å vareta det på ein god måte.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-14:
No står det òg i kommuneproposisjonen at Helse- og omsorgsdepartementet jobbar vidare, og at me òg kjem tilbake i budsjettet med konkretisering på nokre punkt som kan oppfattast som ikkje heilt avklarte i proposisjonen. Det er sagt veldig tydeleg, for arbeidet går føre seg framleis. Når det gjeld samhandlingsmidlar og dei prosjekta som er sette i gang, skal dei sjølvsagt finansierast vidare. Det er jo naturleg når det har vore forsøkt over år å få dette innført som ei varig ordning. Det skal skrivast avtale med helseføretaka om at dei prosjekta som skal opp, har si forankring i ein avtale med helseføretaket. Eg tenkjer at det er naturleg. Så vert det viktig for oss og for meg som kommunalminister og for helse- og omsorgsministeren, å sikre at kriteria frå dei avtalane er så gode at ein får både likeverdige partar i avtalen og ein avtale som tek høgd for dei prosjekta som skal opp å stå inn i framtida.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-14:
Reforma som skal innførast no, er kostnadsrekna på same vis som me kostnadsreknar andre reformer, nemleg ved at me òg dreg inn KS og partane som er med, saman med departementa, og reknar. Eg har tillit til dei reknestykka som er lagde fram, sjølvsagt har eg det, for dei er stipulerte ut frå dagens situasjon. Når det gjeld utskrivingsklare pasientar, har me sagt at det er nokre kommunar, deriblant Oslo, som ikkje får dette fullt ut dekt opp i dag, for me har veldig mange pasientar liggjande som kommunen eigentleg skulle ha teke imot. Allereie i 2003 innførte høgreregjeringa eit system der kommunane skulle overta desse pasientane utan fem øre i kompensasjon. No får ein midlar til å gjere det – inkludert Oslo, som då ikkje får dekt dette heilt opp no, dei har me sagt skal få ein kompensasjon i ein overgangsfase – så dei kan byggje opp dei tenestene lokalt. Det er eit viktig poeng, som òg er teke med i kommuneproposisjonen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-06-14:
Det er viktig, når då helse- og omsorgsministeren sit her, at ho svarar på dei helsefaglege spørsmåla. For meg som kommunalminister tenkjer eg om kompetanse følgjande: Den desentraliseringa av kompetanse som ligg i reforma, handlar om å byggje opp lokalmedisinske senter, både i byar og i distrikt. Det har ein alt gjort mange plassar. Det er faktisk modellen, delvis, for reforma. Det kjem spesialistar ut – til Valdres, til Hallingdal, til Jæren, til Ørlandet – og er der nokre dagar i veka og utfører veldig mange oppgåver. Dialyse kan ein ta lokalt i staden for å reise lange avstandar med dei kostnadene det har for den enkelte si helse. Det er ikkje slik at alle pasientar må reise lange vegar inn, det går i staden spesialistar ut frå sjukehusa til dei lokalmedisinske sentra. Det er noko av clouet her. Då får ein kompetanse ut, og dei spesialistane kan òg vere med og byggje kompetanse for dei som jobbar der fast. Så her er mange columbi egg, og det er mykje bra i denne reforma som vil kome folk i dette landet til gode.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Til forskjell fra foregående taler er jeg veldig glad for at regjeringen har svar og ikke bare spørsmål. Jeg blir litt filosofisk når jeg hører slike debatter. En kan stille seg spørsmålet: Hører sykdom med til det å leve? Og hvor skal det ende? Mange fra andre land ser på Norge som tilnærmet himmerike, det er en viktig påminning. Vi er i elitedivisjonen. Vi er på topp i verden. Regjeringen styrer med politisk kløkt og klokskap, og nå tas det et sjumilssteg for å forankre en samhandlingsideologi. Utjevning av sosiale forskjeller i helse er derfor en av de viktigste utfordringene vi har i gjennomføringen av de vedtak som fattes her i dag. Jeg vil si som representanten Sonja Mandt sa, at disse lovene og den planen som vedtas i dag, innebærer ikke bare praktiske ting, men det er faktisk en helt ny måte å tenke på. Da er det viktig å henlede oppmerksomheten på formålsparagrafene, for det er de som viser vei. Jeg vil signalisere noe som jeg mener bør komme inn i forskriftene som det skal jobbes videre med. Et av disse momentene er fokuseringen på barn og unge. Folkehelseloven har ikke eksplisitt pekt på barn og unge som et spesielt satsingsområde, men i de fleste andre lovverk i helse- og sosialsektoren er barn og unge inne som et eget område. Det er også på gang å få disse barn og unge inn i straffeloven og kriminalomsorgsloven. Men skal ulikheter i helse utjevnes, er vi helt avhengige av å starte med barn og unge. Brukerperspektivet skal styrkes, og det er veldig bra. En bør ha en tydelig fokusering på de barn som lider under foreldres eller omsorgspersoners manglende ansvar når det gjelder omsorgsevne, når brukermedvirkning skal diskuteres. Brukermedvirkning for barn og unge som lever under slike forhold, går gjennom foreldre som ikke makter den oppgaven. Når det gjelder teknologi, er det veldig bra at det blir pekt på sentrale områder for bruk av ny teknologi. Det er veldig bra at det tas helhetlig grep, slik at en får en enhetlig praksis ute i helseforetakene på dette. Teknologi vil være viktig for all samhandling og kommunikasjon, men også for kvalitet, for hverdager og livsvilkår for den enkelte. Teknologien skal ikke bare gi liv, men skal hjelpe folk til å leve, og den skal brukes aktivt for å utjevne ulikheter på helseområdet, slik at en må tenke på teknologi innenfor rusfeltet, psykisk helsevern og kroniske og sammensatte lidelser. Helt til slutt skal jeg bare kommentere litt av det som har kommet fram fra høyresiden om ovenfra-og-nedad-holdning. De vil få mer ovenfra-og-nedad-holdning med et eget direktorat.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-14:
Jeg har et spørsmål til helseministeren i forbindelse med denne saken, fordi behandlingen av den – både proposisjonen og regjeringspartienes opptreden i innstillingen – sår tvil om et veldig viktig forhold for Kristelig Folkeparti, nemlig: Er regjeringen til å stole på når man inngår avtaler? I forbindelse med verdighetsgarantien ble følgende formulering forhandlet mellom Venstre, Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene: «Med dette» – altså verdighetsgarantien – «vil eldres rettstilstand styrkes og dermed medføre et forsterket tjenestetilbud til denne brukergruppen. Dette fører til at kommunenes mulighet til å avslå tjenestetilbud med begrunnelse i ressurssituasjon og tilgang på personell innskrenkes.» Jeg ønsker å vite hvorfor denne framforhandlede formuleringen ikke er videreført inn i proposisjon og innstilling i det lovverket om verdighetsgarantien som Stortinget behandler i dag. Er det en glipp? Eller er det slik at regjeringen ikke lenger står fast ved disse formuleringene, som ble avtalt mellom daværende statsråd Bjarne Håkon Hanssen og ledelsen i Kristelig Folkeparti og Venstre på den tiden? Så vil jeg benytte resten av min taletid til å si at dette er en merkedag for den norske helsetjenesten. Det ble stilt en helt riktig diagnose av Wisløff-utvalget, som ble nedsatt av Bondevik II-regjeringen allerede i 2003, og som avga sin innstilling til daværende statsråd i 2005. Så har det gått seks år. Nå har vi endelig fått på bordet en skisse til en reform som nå skal gjennomføres. Det er en skisse, fordi det mangler vesentlige deler av den som skal komme i forskriftsverket, og det mangler en troverdig gjennomføringsplan. Jeg er av dem som tror at denne saken hadde vært tjent med å ha kommet fram til Stortinget tidligere, men den hadde vært tjent med at man hadde gått mer skrittvis fram, slik man gjorde med fastlegereformen, som er den mest vellykkede helsereformen de siste 15 år. Det kan jeg si fordi den hadde sin bakgrunn i flere regjeringer og skiftende flertall og ble gjennomført ut fra hensynet til at kommunene er forskjellige, ut fra hensynet til at mange parter må samarbeide om man skal få til et godt samspill i helsevesenet, og ut fra hensynet til at det er forskjell på små og store kommuner. Jeg vil våge den påstand at det er et dristig løp man legger ut på her, i lys av de erfaringer jeg har med både vellykkede og mindre vellykkede store sosiale reformer. Jeg tror at jeg også vil slå fast at det er en reform for de store kommunene. Det er ikke en reform for den kommunestrukturen Norge har, og som Stortingets flertall ikke er villig til å gjøre noe med.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-14:
Jeg takker for at statsråden kommenterte mitt spørsmål. Men det var det hun gjorde, hun svarte ikke på det. Mitt spørsmål var hvorfor regjeringen i proposisjonen og regjeringspartiene i innstillingen ikke kunne ta inn en formulering vi var enige om i forhandlingene om verdighetsgarantien, nemlig at eldres rettstilstand styrkes. Jeg er nødt til å gjøre noe uvanlig, og det er å avsløre hva som har foregått i forhandlingene. Denne saken ser jeg så alvorlig at jeg ønsker å gjøre det. Vi forhandlet om verdighetsgarantien, og regjeringen ønsket å føre inn i avtalen den formuleringen de har brukt i proposisjonen, nemlig at verdighetsgarantien kan allerede innfortolkes i gjeldende rett. Det ble avvist i forhandlingene. Likevel tar man det inn i høringsutkastet, og man tar det inn i lovproposisjonen – i stedet for den formuleringen man var enige om. Dette er jo ikke noe vi tar opp bare fordi vi vil krangle. Vi er opptatt av at verdighetsgarantien reelt sett skal være en brekkstang for å styrke eldres rettigheter i dette landet, slik Det norske Arbeiderparti lovet velgerne i 2009 med et skriftlig brev fra statsministeren til alle landets pensjonister. I stedet opplever vi at regjeringen går rundt og tilbake igjen til en formulering som var forkastet i forhandlingene. Jeg sier dette til skrekk og advarsel for alle som i framtiden vil forhandle med denne regjeringen. Slik er vi blitt behandlet!
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-14:
Den måten som statsrådens departement omtaler forholdet til Stortinget på i brevet til Stortingets eget kontrollorgan, sivilombudsmannen, 11. mai i år, har fått sterke reaksjoner, og det er vel begrunnet. Derfor er det bra at statsråden nå sier at departementet tar selvkritikk både på form og innhold i det brevet. Det er han også nødt til å gjøre, fordi det foreligger et svar fra sivilombudsmannen som er gjengitt i innstillingen. Der sier sivilombudsmannen at etter ordlyden «gir bestemmelsen ikke adgang til å nekte innsyn på bakgrunn av slike hensyn» – altså slike hensyn som departementet har nevnt. «En praksis lik den departementet har lagt opp til, må i tillegg anses å være i strid med de grunnleggende hensynene bak innsynsretten.» Det betyr i rene ord at dette er et lovbrudd. På den bakgrunn vil jeg gjerne gi statsråden anledning til å beklage dette brevets form og innhold overfor Stortinget. Vil statsråden gjøre det?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-14:
Før jeg sier mer om prosessen, to ord om sakens innhold: Denne saken dreier seg om en regjering som uten videre kamp med Brussel gir fra seg et distriktspolitisk verktøy som vi har hatt i den distriktspolitiske verktøykassa i årevis – brukt eller ikke brukt, det har vært der. Etter dagen i dag er det der ikke lenger, og det uten at denne regjeringen som har gått til valg på en større åpenhet i europapolitikken, har praktisert den åpenheten i denne saken. Tvert imot har man forsøkt å legge lokk på saken og skjule den. Det er ikke bra. Statsråden sier at han tar selvkritikk på både form og innhold når det gjelder dette brevet. Jeg skjønner at det er så langt vi kommer i retning av en beklagelse her i salen, jeg skal ikke presse det lenger. Det betyr vel at brevet i etablert politisk ordbruk kan karakteriseres som en glipp. Det som jeg imidlertid er helt uenig med statsråden i, er at informasjonen overfor Stortinget har vært god nok. Proposisjonen var ikke bedre enn at komiteen ønsket å få en åpen høring om saken, for i tillegg å opplyse saken. Men ikke nok med det – i strid med vanlig praksis har verken statsråden eller utenriksministeren kommet til Stortingets organer eller til Europautvalget i Stortinget og informert om de forhandlingene som var i gang, og det åpningsbrevet som var kommet. Det skjer vanligvis i alle slike saker. Kan man ikke gjøre det i et åpent forum, så gjør man det i Stortingets organer. Det som er situasjonen her, er at statsråden bruker det faktum at man har kjempet i to år for status quo, for å beholde dagens lov, som en begrunnelse for at man ikke har kommet til Stortinget. Da må jeg som medlem av Europautvalget få lov til å opplyse at i de fleste saker som Europautvalget blir orientert om, fra fagstatsråder eller fra utenriksministeren, er det nettopp det som er tilfellet. Norge kjemper for å beholde sin lovgivning, sitt regelverk, sine spesielle ordninger. Ellers er det som regel ikke noen sak å få tilpasset norsk lovgivning til EU-regelverket. Derfor holder denne begrunnelsen overhodet ikke, verken saklig sett eller som noen begrunnelse for å ha holdt denne saken unna Stortingets organer. Jeg håper at statsråden har en bedre begrunnelse her i dag enn den han har gitt uttrykk for i brev til komiteen, for det er helt uholdbart og stikk i strid med det som er vanlig praksis i denne typen saker.
Gerd Janne Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-14:
Det er en stor dag i Stortinget i dag når rammeverket for Samhandlingsreformen kommer på plass. Jeg har stor tro på at den systematikken og kvaliteten som nå legges til grunn for utøvelsen av tjenester i hele helse- og omsorgssektoren, vil føre til et bedre og mer tilpasset opplegg for pasienter og brukere. Et område jeg er spesielt opptatt av i denne sammenhengen, er utvikling av utdanningene i sektoren, og hvordan vi kan sørge for økt forskning og utvikling innenfor omsorg. Regjeringen har varslet en melding til Stortinget om velferdsutdanningene, og det er bra. Dagens utdanninger er hver for seg gode utdanninger, men samhandlingsperspektivet i helse-, omsorgs- og velferdssektoren er altfor lite vektlagt. Til tider har det istedenfor samhandling vært uheldige kompetanse- og profesjonsstridigheter i sektoren. Det har vi mindre av i dag, men det er uten tvil helt nødvendig med sterkere vektlegging av samhandling og respekt for hverandres kompetanse – kompetanse som utfyller hverandre, og som gir et helhetlig tilbud for brukere og pasienter. Forskningen innenfor omsorgssektoren har kommet altfor kort i Norge. Jeg er derfor glad for at dette har stor oppmerksomhet nå. Det er et område som har hatt liten prioritet innenfor omsorgen selv og i universitets- og høyskolesektoren. I forrige stortingsperiode opplevde vi at sykepleierutdanningene ikke ble godkjent av NOKUT på grunn av manglende førstekompetanse i utdanningene. Nå fikk det sin løsning ganske raskt, men er et klart signal til oss i Stortinget om hvilken prioritet forskning innenfor omsorgssektoren har. Om vi skal kunne utvikle omsorgssektoren slik at kvaliteten i tjenesten blir slik vi ønsker, må vi legge enda bedre til rette for den type forskning. Altfor mye kunnskap innenfor omsorg er en taus kunnskap. Slik kan det ikke være. Vi har gjennomført store reformer tidligere, bl.a. innenfor psykisk helsevern, hvor jeg tror mange feil kunne ha vært unngått om praksisnær forskning og evaluering hadde vært en mer systematisk del av gjennomføringen av reformen, slik som det nå legges opp til i Samhandlingsreformen. Vi er i dag mye bedre rustet til å gjennomføre forskningsprosjekter innenfor omsorgssektoren enn tidligere. De treårige høyskoleutdanningene skal være forskningsbaserte, og vi har etablert mange utdanninger på mastergradsnivå. I tillegg har vi etablert nasjonale sentre for omsorgsforskning rundt om i landet. Disse sentrene har god forankring ved høyskolene og i kommunene gjennom deltakelse i ulike forskningsprosjekt. Men jeg mener at aktiviteten ved sentrene skulle ha vært større. Vi har behov for mye mer kunnskap enn det vi har i dag, for å møte de utfordringene vi står overfor i omsorgssektoren, og for å kunne motivere til å tenke helse i alt det vi gjør.