Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2009-12-09:
Jeg må jo si at jeg klør i fingrene etter å kaste meg inn i debatten om forskning og høyere utdanning, men da bruker jeg 5 minutter på noe som er Tora Aaslands ansvarsområde, så hun kommer kraftfullt tilbake på det. Det er jo noe som er utrolig herlig med å være i opposisjon, det skal jeg jo si. Jeg har vært i Stortinget i opposisjon i 16 år, og kunsten med å legge på en million eller to ekstra på omtrent alle områder, slik at du til enhver tid kan vinne det racet, er jo herlig. Problemet er jo at det ikke blir vedtatt. Så grunnlaget i det budsjettet som nå legges fram for Stortinget, er en politisk profil som vi står fullt og helt inne for. Jeg må si at jeg stusser over desibelnivået til Høyre, og over noe som jeg oppfatter som en debatt som har gått ganske ut på dato. Hvis vi skulle oppsummere hva som har skjedd når det gjelder kunnskapsdebatten i løpet av de siste årene, er det at Høyre har satt sine egne kjepphester på båten, og at det er en rød-grønn SV-ledet profil på det som det nå er veldig bred enighet om på kunnskapsfeltet. Det er veldig sjelden at Høyre utfordrer oss på mer kommersialisering og privatisering av norsk skole. Vi stoppet det; det er ikke noe rop ute verken fra elever, lærere eller foreldre om mer kommersialisering av norsk skole. Det har Høyre skjønt, så derfor snakker de ikke om det. Det er heller ikke noe rop om mer rangering i norsk skole. Høyre har mange av sine primærstandpunkter på dette området, men det er veldig sjelden vi hører om det nå. Tvert imot er det jo slik at Høyres forslag til nasjonale prøver var dårlige faglig og forsøkt gjennomført over hodet på lærere, elever og foreldre i norsk skole, med rangering som mål. Det førte til et vilt opprør, ikke legitimitet. Derfor tok SV en pause i dette, sammen med den rød-grønne regjeringen, fant en form på det, og har nå gjennomført et prøveopplegg som på en helt annen måte gir mål og mening i norsk skole. Det er meget bra. Men det er jo ikke høyrepolitikk – det er jo SV-politikk å ha fått til dette. Det var helt nødvendig å ha en kritisk innfallsvinkel til hvordan nasjonale prøver skulle gjennomføres. Så vil jeg si at da er det kanskje en uenighet igjen med Høyre på dette området, og det er at de ønsker at vi skal offentliggjøre resultatene for nasjonale prøver på en slik måte at de inviterer til rangering. Det mener vi er å forenkle hva man kan oppnå gjennom nasjonale prøver, for det er mye mer begrenset enn det som ofte tas fram i debatten. Jeg skal gjerne komme tilbake til det, men resten av innlegget mitt har jeg tenkt å bruke på frafall. Den debatten som representanten Aspaker prøvde å dra opp, nemlig at det er en motsetning mellom læringsmiljøet og faglige resultater i skolen, gikk vel over i kambrosilur. Vi er jo nå alle klar over på alle arbeidsplasser at trivsel og gode samarbeidsforhold, klare ledere, som lærerne skal være i hvert enkelt klasserom, gir et godt grunnlag for læring. Disse tingene spiller jo sammen. Det er ikke slik at det er motsetninger. Så er det mye som er bekymringsfullt, og fraværet er det mest bekymringsfulle. Det har vært stabilt høyt i 15 år – 30 pst. av elevene i videregående skole fullfører ikke. Vi vet at de som ikke fullfører videregående skole og bare har grunnskole, er mer utsatt i forhold til arbeidsløshet, er oftere sykmeldt, blir oftere uføretrygdet osv. Her snakker vi om noe som vi ikke får til, men som hvis vi hadde fått det til, hadde hatt stor betydning for den enkelte, for samfunnet, for økonomien og for alt i mange, mange år framover. Full barnehagedekning er et meget godt utgangspunkt, for tidlig innsats handler også om å forebygge fravær. La meg si en ting til om barnehager: Jeg mener ikke at barnehager skal bli skoler. Jeg mener nettopp at verdien i førskolepedagogikken skal gjennomsyre barnehagene, men at det gis veldig mange muligheter der til å støtte opp om barns utvikling. Tidlig innsats i skolen fra 1.–4. klasse handler om tidlig å fange opp dem som sliter med å knekke lesekoder og tallkoder, og å sette inn innsatsen raskt. Det virker. Å fokusere på ungdomsskolen er jeg veldig enig i. Jeg var senest i går ute og snakket med elever som har vært med på forsøk når det gjelder arbeidslivsfaget. Det må vi utvikle videre, og vi må bruke det på en slik måte at man også skrur de andre fagene inn mot mer praktisk tilnærming. Vi har nå fått resultater fra de prøveprosjektene som har vært i forbindelse med praksisbrev. Vi vet at frafallet blant de elevene har gått drastisk ned. To tredjedeler av dem ønsker å ta fagbrev på vanlig vis. Så til læreren: Læreren er avgjørende. Heldigvis er det bred enighet nå om å styrke lærerutdanningen – etter- og videreutdanning. Men de som tror at det bare er å pøse på med mer til etter- og videreutdanning, har ikke fått med seg at noe av begrensningen i forhold til å bruke tilbudet om etter- og videreutdanning, er mangel på lærere og mangel på vikarer. Så det er ikke trolig at man får brukt disse etter- og videreutdanningsmidlene hvis man ikke har mulighet til å få flere lærere. Dette henger derfor sammen.