trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-28:
Jeg noterte meg at representanten Annelise Høegh beskrev en ny virkelighet som vil komme inn over oss, der man vil få et forbruksmønster i befolkningen som blir totalt endret fordi de da er klar over hvilken lege de har å kontakte. Det synes jeg for så vidt er en oppsiktsvekkende betraktning, for det skulle bety at manglende uklarhet omkring organiseringen til nå har gjort at mange ikke har kontaktet lege. I så fall må det være en ønsket effekt. Men fastlegeordningen eksisterer jo, den har f.eks. eksistert i Danmark i en årrekke, og man har også kjørt en forsøksordning i en rekke norske kommuner: Tromsø, Trondheim og Lillehammer, for å nevne noen. Erfaringen fra Tromsø har vært at man har fått en mye mer stabil legedekning blant allmennpraktikere, og at ventelistene til lege er forsvunnet. Det må jo være de erfaringene man har, både fra andre land og fra Norge, som må danne grunnlag for hva man kan tro når det gjelder fremtiden. Jeg vil spørre Annelise Høegh: Når hun da gir en beskrivelse av en mulig fremtid som totalt avviker fra dette, hva slags grunnlag er det representanten har for å komme med den typen fremtidsutsikter? Er det eventuelt erfaringer fra andre land eller fra noen av de kommunene som har inngått i forsøksordningen, som gjør at man kan komme med den typen beskrivelser?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2000-03-28:
Det har vært viktig for SV at flertallet er størst mulig og mest mulig samlet. Det vil bli en fortløpende evaluering i departementet av hva slags utslag denne ordningen vil gi, og når SV ser at det er ivaretatt, har ikke vi sett det som formålstjenlig å lage noen særmerknad på det punktet som Alvheim her spør om.
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-03-28:
Som Annelise Høegh refererte, er Høyre imot adgang til konsesjonstak i sentrale strøk – § 2-2, og for salg av reseptfrie legemidler utenom apotek. Salg av reseptfrie legemidler utenom apotek har etter mitt syn to sider, en faglig og en økonomisk. Når det gjelder det faglige, refererer Annelise Høegh til alminnelige hodepinetabletter, som hun gjerne vil ha i dagligvarehandelen. Når man har tatt imot en pasient som har fått sitt andre blødende magesår på grunn av sin andre vanlige hodepinetablett, får man jo tydelig for seg at dette ikke er sukkertøy, og likeledes når man får inn på sykehus personer som er alvorlig forgiftet av tabletter i pakningsstørrelser som selges uten resept. Er det ikke da et større problem å kontrollere dette i forhold til fem tusen dagligvareforretninger eksempelvis, enn for tusen medisinutsalg? Det andre er det økonomiske. Salg av reseptfrie medikamenter er en vesentlig del av inntektsgrunnlaget for mange apotek, vel de fleste, og å utvide utsalgsstedene til også å gjelde dagligvarehandelen vil etter mitt skjønnkunne føre til at ja, vi får flere utsalgssteder for reseptfrie medikamenter, men vi kan få færre apotek. Er det en gunstig utvikling som Høyre vil støtte?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2000-03-28:
Jeg har tvilt meg frem til en positiv holdning til fastlegeordningen, og da har det hatt betydning for meg at den fastlegeordningen som foreslås i dag, har bred tilslutning også fra legene. Det er klart at denne loven i seg selv ikke øker tilbudet av leger til allmennpraksis, men jeg vil tro at når det kommer en lov på plass som regulerer dette, så vil tryggheten i dette virke mer rekrutterende enn den utrygghet vi har hatt inntil nå. Og så har vi også et nasjonalt råd som har tatt tak i dette og begrenset stillingsopprettingen på sykehusene til fordel for allmennlegestillinger. Det var interessante refleksjoner om bruk og ikke bruk av legetjenester i replikkvekslingen mellom Annelise Høegh og Olav Gunnar Ballo. Jeg skal ikke ta tak i spørsmålet om Annelise Høegh, og for den saks skyld undertegnede, som ikke har fastlege, vil bli bruker eller misbruker av legetjenester i fremtiden. Men Fremskrittspartiet har jo et forslag om rett til å velge ny fastlege når det er ønskelig og nødvendig, som det sies. Og representanten Alvheim gav uttrykk for at det ikke er nok å kunne skifte fastlege to ganger pr. år. Høyre er ikke med på dette forslaget fra Fremskrittspartiet, men har i en merknad uttrykt bekymring for at denne loven betegner en utvikling bort fra det frie legevalg. Så da spør jeg representanten Høegh om Høyre har noen mening om hvor ofte man bør kunne skifte lege pr. år – to ganger pr. år, tre ganger pr. år eller oftere?
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Jeg takker representanten Nesvik for hans overbærenhet med at jeg ikke kan gå i detaljer når det gjelder alle sider ved det fremlagte forslag. Men i dette tilfellet kan jeg bekrefte at vi vil gjennomgå begge de sakene som representanten her tok opp, og at arbeidet med evalueringen av referanseprissystemet allerede er i gang.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Jeg hadde ikke i tankene vurdering av strengere faglige krav enn det det er hjemmel for i loven, slik den nå er fremmet. Det jeg sa, var at de om nødvendig vil bli skjerpet i forhold til hvordan de faktisk er i dag, men det er det etter min vurdering hjemmel for i lovforslaget. Når det gjelder spørsmålet om ikrafttreden, kan jeg i grunnen ikke si annet om det nå enn at jeg selvfølgelig for det første vil se på hvilke muligheter vi har for en rask ikrafttreden av loven. Om det er muligheter for at enkelte deler av loven kan gis ikrafttreden tidligere enn andre, skal også bli vurdert.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Jeg må medgi at min evne til å svare konkret og direkte på de spørsmål representanten Alvheim stiller, er noe begrenset. For det første vil jeg si at mye skal avklares gjennom de forhandlinger som nå forutsettes å finne sted umiddelbart etter at loven er vedtatt. Når det gjelder det siste spørsmålet som Alvheim tok opp, er det lagt opp til at det skal kunne være et samarbeid over kommunegrensene i de tilfeller dette viser seg å være et stort problem.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-03-28:
Med «vi» mente jeg nok hele samfunnet, og selvfølgelig først og fremst de som bruker legetjenester. Jeg tror oppriktig at det nå er viktigst for disse gruppene at denne reformen settes ut i livet så raskt som mulig. Vi har et trangt tidsløp fremover for å få dette til, og vi skal arbeide meget hardt for å oppnå det, men vi har fortsatt håp om at det skal la seg gjøre innenfor den forutsatte tidsfrist. Jeg tror at en ny utsettelse nå bare vil skape en usikkerhet som vil være til skade for alle, og først og fremst for pasientene selvfølgelig. I det arbeid som nå settes i gang, først gjennom forhandlinger og ved øvrig oppfølging av kommunene, har vi adgang til å vurdere mange sider ved selve gjennomføringen, men jeg vil ikke gå nærmere inn på de konkrete spørsmålene som tas opp her.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2000-03-28:
Når det gjelder den komitemerknaden som representanten Ballo sikter til, gjelder det når en har fulltids praksis. Da mener en at en bør ha tilgjengelighet tre ganger i uken, og en ønsker også at det skal være mulighet for at det holdes åpent én kveld i uken, slik at folk som er i arbeid, kan få legebehandling om kvelden. Det er i proposisjonen også åpnet for at leger kan ha gruppepraksis, men da må legene først inngå individuelle fastlegeavtaler. Det åpnes også for at en kan ha felleslister, og for å dekke inn en del leger som ellers ikke kunne ha vært med i en fastlegeavtale, f.eks. militærleger, forskere, de som underviser, slik at en også har mulighet til å bruke de ressursene som de representerer. På den måten vil det blir mer tilgang på leger.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Under behandlingen av den forrige innstillingen, Innst. S. nr. 215 for 1996-97, uttalte representanten Asmund Kristoffersen følgende: «Jeg har merket meg at de sterkeste kritikerne utenom Stortinget er de leger som har privat virksomhet uten avtale, men som helt uregulert kan bruke offentlige penger gjennom trygderefusjoner til sin private virksomhet. Jeg må si at det er ikke urimelig at det offentlige skaffer seg innflytelse over egne penger for på den måten å bidra til at slike midler og dermed legearbeidskraft blir noenlunde rettferdig fordelt geografisk. Dette er også en effekt av fastlegeordningen.» Det samme gjentok representanten Asmund Kristoffersen i sitt innlegg nå, men det blir ikke riktigere om han gjentar det flere ganger. Jeg har følgende tre spørsmål til representanten Asmund Kristoffersen i forhold til denne uttalelse: 1. Hva er den faglige forskjellen på å konsultere en avtaleløs lege eller en lege med driftsavtale? 2. Hva menes med at det offentlige skal skaffe seg «innflytelse over egne penger»? – er det ikke slik at det er pasientene som har rett til refusjon for legekonsultasjonen og ikke legen? 3. Tror virkelig representanten Asmund Kristoffersen at fastlegeordningen vil bidra til en mer såkalt rettferdig geografisk fordeling av allmennlegene, som i dag er i manko? Og hvordan kan representanten belegge en slik påstand?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Det vesentligste av det regelverk som skal regulere denne fastlegeordningen, er ennå ikke vedtatt og godtatt av avtalepartene, slik at ingen av oss som er i salen i dag, vet hvordan dette i praksis vil fungere når ordningen en gang skal settes i verk. Jeg kjenner til at det helt opp til dags dato er store problemer mellom de ulike forhandlingsparter når det gjelder hvorvidt man kan få til dette eller ikke. Da kan man ikke si at forskriftene ligger ved proposisjonen og innstillingen. De kan bli vesentlig endret når sluttresultatet fra forhandlingene foreligger; det gjelder antall pasienter på lister, det gjelder suspendering av kommuner, og det gjelder ikke minst hvordan man skal legge opp og i praksis gjennomføre en ny legevaktordning i forbindelse med reformen.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Jeg står fortsatt ved det jeg uttalte om det cubanske helsevesenet. Når jeg var imponert over det, var det både faglig sett og ikke minst over hvordan dette fattige landet hadde greid å prioritere sitt helsevesen i forhold til Norge som et rikt land som ikke har greid det på en like god måte. Nå er det jo slik at man kan ikke overføre helsesystemet på Cuba til Norge, heller ikke kan man sette likhetstegn mellom familielegeordningen og fastlegereformen som her foreligger. For ut fra systemet på Cuba hadde man ikke noe valg, man skulle være hos sin familielege. Det er enkeltmenneskets frie valg som også kommer inn her, og i denne sammenheng enkeltmenneskets rett – frie rett – til å velge den lege man selv måtte ønske. Det er hovedanklagen fra Fremskrittspartiets side mot fastlegeordningen. Og det er ikke bare Fremskrittspartiet som er motstander av denne ordningen; det finner vi langt inn i fagmiljøene. Og hvis det er tillatt, skal jeg få lov å sitere hva kommuneoverlegen i Sola, en av representanten Olav Gunnar Ballos kolleger, uttalte i går i Stavanger Aftenblad. Han uttalte følgende: «Fastlege-ordningen er politisk vrøvl.» Jeg vil ikke bruke den typen ord, og så ille er det ikke, men det er vesentlige momenter i fastlegeordningen som fratar meg som pasient min rett når jeg skal velge lege, og når jeg eventuelt vil bytte lege, og hvis jeg ikke følger ordningen, vil jeg bli straffet på pengepungen. Det kan da verken være solidarisk eller rettferdig!
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Senterpartiet har også i denne saken, som det gjorde i tvangslovssaken overfor psykisk utviklingshemmede, snudd helt om fra opposisjon til posisjon, som Senterpartiet var i helt til nylig. Senterpartiet avviste fastlegeordningen i Innst. S. nr. 215 for 1996-1997, og representanten Inga Kvalbukt uttalte i debatten følgende: «Vi må ha respekt for at både pasienter og leger er ulike, og at det for å få til et godt legetilbud må herske tillitsforhold mellom lege og pasient.» Fastleger legger ikke opp til fritt legevalg fullt ut, og mange pasienter får tildelt en lege de i utgangspunktet ikke ønsket. Vil ikke da problemet med tillitsforholdet mellom lege og pasient være det samme i dag som det var da fastlegeordningen ble vedtatt i 1997, eller mener representanten Lahnstein at tillitsforholdet mellom lege og pasient ikke lenger er så viktig?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Under stortingsbehandlingen av Innst. S. nr. 215 for 1996-97 i juni 1997 uttalte daværende representant Magnar Sortåsløkken fra SV følgende: «Det har skjedd en del forbedringer av ordningen gjennom behandlingen i komiteen, men på ett punkt skiller SV lag med Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti. Regjeringa har foreslått en finansieringsordning med 50/50-fordeling mellom basistilskudd og refusjon/egenandel, såkalt stykkpris. Arbeiderpartiet og Kristelig Folkeparti har gått inn for en modell med 30/70-fordeling, altså 70 pst. stykkpris, for øvrig en modell som langt på vei vil være den samme som Høyre og Fremskrittspartiet går inn for.» Jeg har under komitebehandlingen ikke merket at representanten Olav Gunnar Ballo fra SV har tatt opp forslag om å endre brøkfordelingen når det gjelder fastlegens inntekter. Betyr det nå at Sosialistisk Venstreparti aksepterer den fordelingen som ligger i proposisjonen, og er dette fordi det nå er en allmennlege som representerer Sosialistisk Venstreparti i komiteen?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-28:
Selv om vår nye helseminister ikke har stått fadder til den lovproposisjonen vi i dag behandler, har jeg lyst til å utdype et par problemstillinger. Det foreløpige listetak i henhold til innstillingen settes til 1 500 pasienter pr. fastlege. Nå er det slik at svært mange allmennleger i dag har et antall pasienter som er bortimot en dobling av dette. Det er altså allmennleger som har opptil mellom 2 500 og 3 000 pasienter i sin portefølje. Mitt første spørsmål til helseministeren blir da: Hvordan skal man foreta kuttene til de listeleger som i begynnelsen av ordningen har overtallige pasienter? I hvor stor grad vil pasientene selv bli tatt med på råd i den sammenheng? Det legges i innstillingen opp til at fastlegen skal ha ansvar for pasientene 52 uker i året, inklusiv ferie, sykefravær osv. Mitt andre spørsmål til helseministeren blir da som følger: Hvordan har man tenkt seg at denne ordningen skal fungere i mindre kommuner hvor man bare har en eller to leger? Og hvordan kan man virkelig tro på at den nye fastlegeordningen skal kunne rekruttere allmennleger til kommunene med dette ansvaret og denne arbeidsbyrden?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
Jeg får begynne med å beklage at jeg ikke tok med SV i det jeg sa om forslaget til museumslov. Det er sånt som kan overses i farten. SV fikk i hvert fall anledning til selv å si noe om dette, og jeg regner også med at de kommer tilbake til det. Jeg er ikke – og det tror jeg heller ikke Kristelig Folkeparti er – prinsipielt imot en museumslov. Det er vel tvert imot mye som taler for at vi kanskje burde hatt en museumslov på linje med de lovene vi har på de andre områdene, på både arkivområdet og bibliotekområdet. Når det nå ikke synes å være noen påtrengende oppgave å sette i gang et slikt arbeid, henger det vel sammen med at vi ikke har den store tro på at en slik lov vil utvirke noe særlig. Det er som representanten Valle sier, nokså uoversiktlig dette museumslandskapet. Mye er blitt til på slump, som det står i meldingen, og det er tilfeldig kanskje hvor mye hvert enkelt museum får i støtte osv. Jeg tror at det kan rettes opp på annen måte gjennom den prosessen som vi nå setter i gang i og med denne meldingen. Det ligger så sterke føringer og forslag til tiltak i meldingen, som komiteen støtter opp under, at jeg har stor optimisme nettopp når det gjelder å rydde opp i dette landskapet. Jeg har kikket på den danske museumsloven, og jeg synes den ser veldig interessant ut. Det kunne sikkert vært greit å ha hatt en slik i Norge. Men jeg ser at stortingsmeldingen peker på et argument, som jeg for så vidt også vil understreke, og det er at vi har hatt en lov på bibliotekområdet uten at vi kan se at det har ført til at biblioteksektoren er blitt tilført større ressursmengde av den grunn. Og jeg tror det samme vil kunne sies om museumsområdet, at det ikke er gitt at det vil skje. Når det gjelder fengselsbibliotekene, skal nok Kristelig Folkeparti også bidra til å følge opp disse, men vi får komme tilbake til det senere.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
Det overrasker meg til en viss grad at Arbeiderpartiet lager et så stort nummer av dette med gratisprinsippet, ikke bare fordi de har stilt seg bak meldingen, som jo foretar en ørliten åpning i forhold til det å ta betaling for noen tjenester, men også fordi dette kan komme til også å begrense bibliotektilbudet for noen, kanskje ikke minst i Distrikts-Norge. Jeg vil understreke, og det har hele komiteen gjort, at vi står fast på gratisprinsippet. Det gjør meldingen og det gjør komiteen, og det skal vi kjempe for. Men, det er et lite men, det kan tenkes noen spesielle tjenester som enkeltpersoner eller enkeltforetak kunne tenke seg å ville ønske å bestille fra et bibliotek, og hvis disse tjenestene – det er særlig på det digitale området at det kan være aktuelt å hente inn informasjon fra ulike områder – er omfattende og tar mye tid hos det lille folkebiblioteket det er snakk om, ute på landet kanskje, så må det være en frihet for den kommunen til å si at slike helt spesielle tjenester skal man kunne ta betaling for. Det gjør man i andre land, og jeg tror at det vil være riktig også å gi denne unntaksmuligheten i Norge. Det er det det er snakk om. Det er jo slik at vi åpner for betaling på alle andre områder av kulturlivet. Det er snart ikke noe annet sted man kan gå og få ting gratis. På bibliotekområdet vil det fortsatt være det, helt ut når det gjelder bøker, og i stor grad også når det gjelder elektroniske tjenester og andre tjenester, men unntatt akkurat disse tingene som er beskrevet nærmere i innstillingen. Jeg tror det vil være en fordel også for bibliotekene om de kunne få utføre og kunne si ja til slike tjenester. Det ville til og med øke kompetansen hos de ansatte å få lov til å være med på det. Men det må finansieres, og kommunene har ikke evne til å gjøre det.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
Det overrasker meg i grunnen ikke at representanten Bredvold og Fremskrittspartiet vil ta opp dette med ressurstilgangen til kulturvernområdet, for det er jo nettopp de som holder igjen, og som ikke vil være med på en satsing. De ser ikke nødvendigheten av å foreta en stor opprustning av dette feltet og hvilke utfordringer de 5 000 verneverdige bygninger som står og råtner nær sagt på rot ute i museene, representerer, de ser ikke på alle de gjenstandene som er oppbevart under dårlige oppbevaringsforhold i magasiner som ikke holder mål, og alle utfordringene en står overfor på de andre områdene, og vil derfor ikke være med og ta dette løftet. Jeg må si at jeg mistenker Fremskrittspartiet for å ha hatt bind for øynene da de arbeidet med denne meldingen, for de kan ikke ha sett alle utfordringene som ligger her, på hvilken briljant måte de er beskrevet og hvordan det trengs en større innsats. De andre partiene har sett dette – Fremskrittspartiet vil ikke være med på det. De skriver noen små merknader om at de tror på effektivisering som en mulighet for å spare ressurser. Jeg tror ikke på det, jeg tror ikke at økonomisk innsats er det eneste – representanten Bredvold spurte om det. Det er klart at her er det pekt på en rekke andre virkemidler også, som samordning i nettverk, bedre tilgang på teknologi, osv. Så her er det ikke snakk om økonomi, men det er spørsmål om vilje til å ta et løft for å redde kulturarven fra forfall og for at denne kan formidles videre både i vår samtid og til nye generasjoner. Det er ikke mindre enn det det står om. Og jeg tror at hver generasjon er nødt til å ta denne utfordringen opp på nytt, og vi tar den nå.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
Det er vel så mye den replikken representanten Bredvold hadde til undertegnede, som foranlediger at jeg tar ordet nå, som hans innlegg. For jeg fikk ikke fulgt helt opp. Han stilte spørsmål til meg om det ikke vil belaste kommunene, som jo har trang økonomi, når vi ønsker å bruke så mye penger på disse museene, som – antar jeg at han mente – også vil kreve egenandeler fra kommunene. Det forbauser meg litt at han stilte dette spørsmålet, all den stund Fremskrittspartiet og representanten Bredvold ikke ønsker å bruke penger på andre museer enn de «som har en nasjonal betydning», sier de i en merknad – for så vidt en grei grenseoppgang, det. Men når de videre sier at de mener de andre museene må henvende seg bl.a. til kommunene for å få støtte, skjønner ikke jeg at dette henger helt på greip. Hvis kommunene har trang økonomi, må jo det gjøre vondt verre. Det andre som jeg har lyst til bare kanskje å pirke borti, er en merknad i innstillingen, hvor Fremskrittspartiets to representanter i komiteen deler seg i synet på å støtte dokumentasjon og videreformidling av den skogfinske kulturarven i Grue. Det er for så vidt litt interessant at representanten Sandberg ikke støtter dette, mens representanten Bredvold går med resten av komiteen. Er det slik å forstå at Fremskrittspartiet støtter nasjonale minoriteter og bevaring av deres kultur bare i den grad disse finnes i representantenes nærområde? Jeg ser at man ikke vil støtte bevaring og formidling av andre nasjonale minoriteters kultur, så som tiltak for samer, kvener og tatere. Hva er grunnen til at man bare ønsker å støtte opp om skogfinner? Representanten Bredvold har gjort dem til sin hjertesak i denne sammenheng, synes det som. Hva er grunnen til det?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
Arbeiderpartiet har brukt mye energi i dag på gratisprinsippet. Representanten Valle har brukt energi på å argumentere for en museumslov. Mitt spørsmål går litt på dette med bruken av ressurser, bruken av energi i det hele tatt, f.eks. i museumssektoren, som det her er snakk om. Synes representanten Valle det er riktig å bruke så store ressurser som det kreves å skulle forberede et nytt lovarbeid på dette store området, å sette en dyktig avdeling i departementet i sving med å utrede en lov, bruke Norsk museumsutvikling til å finne ut hvordan man skal legge opp en slik lov nå som man står foran så mye opprydningsarbeid i museumssektoren, i forhold til andre etatmuseer osv.? Og i forhold til opprustningen, revitaliseringen, av Museums-Norge, er det en riktig bruk av ressursene? SV har jo alltid forslag om bruk av mye ressurser, og i kulturbudsjettene ligger de som regel langt over andre. Jeg skjønner også at de her ikke har det vi på godt norsk kaller magemål. Er det Ole Brumm som er ute og går igjen?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
Først av alt har jeg lyst til å gi ros til statsråden fordi Regjeringen i så stor grad har stilt seg bak meldingen fra Bondevik-regjeringen. Vi deler i stor grad de synspunkter som kommer fram i meldingen. Når det er sagt, har jeg lyst til å ta fatt i to ting. Det ene er oppryddingsarbeidet som jeg tror vi alle er enige om er nødvendig i forhold til andre etater, ikke minst på bibliotek- og museumsområdet. Det gjelder forholdet til fag- og forskningssektoren for bibliotekenes del, og det gjelder ikke minst kulturminnevernet på museumsområdet. Mitt spørsmål til statsråden er: Hvilken tilnærming vil statsråden ha til de nødvendige grep som må tas over departementsnivå for å kunne få til bl.a. et sømløst bibliotek, og for å få til gode og ryddige ansvarsforhold når det gjelder kulturminnevernet? Jeg skjønner godt at det er et problem for et departement å skulle løse opp i forhold til andre departementer, som til og med er mye større og sterkere, men jeg har lyst til å utfordre statsråden på dette. Det andre punktet går på dette som medlemmene fra statsrådens eget parti har brukt nesten alle innleggene sine på i dag, nemlig gratisprinsippet. Vi må jo konstatere ut fra det som har skjedd i innstillingen, at det store flertall i komiteen og i denne sal ønsker en eller annen form for åpning i forhold til dette med å ta betaling for bibliotektjenester, slik at statsrådens eget parti er i mindretall når det gjelder å tviholde på prinsippet. Jeg vil da utfordre statsråden på nettopp dette: Hvordan vil statsråden forholde seg til det som er kommet frem i innstillingen, og i salen, i denne saken?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
Jeg konstaterer at det var en glipp av Arbeiderpartiet å ikke være med på merknaden om Oslo Middelalderby, og det er gledelig. Det betyr at de støtter det helhjertet. Jeg har også lyst til å snakke litt om institusjoner i hovedstaden. Nasjonalbiblioteket er et kapittel for seg. Her er vi glad for at Regjeringen nå legger opp til en realisering av et nytt magasinbygg ved Oslo-avdelingen og foreslår startbevilgning også over statsbudsjettet 2001. Alle som har avlagt et besøk ved Nasjonalbiblioteket i Oslo, vet at dette ikke kan bli mer enn første etappe. Den lokalitetsmessige situasjonen i institusjonen er ganske uholdbar. Utviklingen av Nasjonalbiblioteket må allerede nå settes inn i et lengre fremtidig perspektiv, der opprustningen av nåværende magasin og kontorlokaler heller ikke kan vente. Så får vi ta ett skritt av gangen. Og det er ikke alltid like lett å skape forståelse for nødvendigheten av nye kulturbygg i hovedstaden, men det er en nødvendig utfordring fordi Norge har så mye å ta igjen. Det er en enorm oppgave og et nasjonalt ansvar å sørge for at kulturarven ikke forkommer på grunn av elendige oppbevaringsforhold. Det er også et nasjonalt ansvar å sikre at den blir gjort tilgjengelig for flest mulig. En del av disse institusjonene må naturligvis også ligge i hovedstaden. Dette gjelder også planen om nytt kunstmuseum på Tullinløkka. Gjennomføringen av dette prosjektet vil naturligvis være langsiktig, men nybygg og bedre fasiliteter for Nasjonalbiblioteket må stå høyt på prioriteringslisten. Jeg viser til merknadene, hvor komiteen også sier noe om den enkelte institusjons særpreg, som også representanten Helleland nevnte, som ikke må viskes vekk. Jeg har – i likhet med Helleland – stor forståelse for at man f.eks. ved Henie-Onstad Kunstsenter kan være urolig for dette. Men det er viktig at de også blir med som en verdifull del av helheten. Dette må det tas hensyn til i det videre utredningsarbeid. Jeg er også kjent med at man ved Norsk Arkitekturmuseum synes det kan bli for lenge å vente på et nybygg på Tullinløkka, med bakgrunn i den kummerlige tilværelse dette museet frister. De har tidligere hatt sterke ønsker om å få ta i bruk andre lokaler i nærheten av der de er nå, og det bør være en utfordring å finne en løsning på dette problemet, i alle fall i en overgangstid. Til slutt: Jeg er svært glad for at det har lyktes å få til et flertall for å etablere et fredsprissenter i den gamle stasjonsbygningen på Vestbanen. Fredsprisen er et viktig internasjonalt instrument for å bygge ned konflikter. Den er også et viktig symbol. Norge er en særdeles privilegert nasjon i verden, vil jeg si, som er gitt å forvalte dette instrumentet. Det forplikter oss også til å synliggjøre betydningen av Fredsprisen og gjøre dens historie tilgjengelig. Dette ansvaret vil vi ta. Det er skuffende, synes jeg, at Høyre – av alle partier – ikke støtter en slik etablering. De hoppet jo av da vi skulle vedta å bygge ny opera i Bjørvika, og det gjør de også nå. Jeg håper ærlig talt at Høyre vil ombestemme seg før avstemningen i dag.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2000-12-01:
De to siste innleggene foranlediger at jeg må få et par bemerkninger. For det første til representanten Sandberg: Han syntes det var å gå for langt å bruke jeg-form i forbindelse med et fredsprissenter på Vestbanen. Jeg var vel ikke helt bevisst på at jeg gjorde det. Hvis jeg gjorde det, tror jeg det måtte være et utslag av kjærlighetens overdrivelse, men det håper jeg at jeg får tilgivelse for. Jeg merker meg i hvert fall at nå er Fremskrittspartiet ivrig med på å støtte opprettelsen av dette fredsprissenteret, selv om de ikke var det første gang vi tok det opp, i forbindelse med operasaken. Så til representanten Inger Stolt-Nielsen, som kom inn på flere ting, og jeg vet ikke om jeg kan komme inn på alle. Når det gjelder operadebatten, så tror jeg ikke vi skal fortsette den i dag. Den får vi la ligge. Men når det gjelder dette med å overkjøre planmyndighetene i Oslo, oppfatter jeg det ikke som at det er det vi gjør. Staten eier jo bygningen og tomten på Vestbanen, og det vi ber Regjeringen om å gjøre, er å etablere et fredsprissenter i en bygning som allerede står der. Hvis ikke staten har større herredømme over sin egen eiendom i Oslo enn det, så skjønner ikke jeg det! Så jeg forstår ikke helt Høyre. Når det gjelder dette med prioritering av kulturbygg, forundrer det meg storlig at akkurat Høyre tar opp det i dag. De har stått her og kritisert alle oss andre for nøkternhet når det gjelder utbyggingen av magasinbygget på Drammensveien. De vil ha et bygg på 9 000 m2, som vil koste langt mer, så her tror jeg man må feie for egen dør. Jeg er helt enig i at vi skal være forsiktige når det gjelder prioriteringer, for jeg tror jeg vet mer om det enn mange. Det er slik at vi må prioritere på dette området for å kunne få til det vi ønsker. Når det så gjelder kulturminneprosjektet på Avaldsnes, tror jeg heller ikke vi skal følge opp den debatten her i salen. Det har med helt andre vurderinger å gjøre, og jeg kan ikke se at de ligger innenfor meldingens område.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-01:
Først vil jeg gi saksordføreren ros for det arbeidet han har gjort. Det er ikke tvil om at den gode innstillingen vi har kommer fram til, skyldes det grundige arbeidet som han har lagt ned. Men så var Ola T. Lånke inne på dette med en museumslov, og avviste det nå. Når Regjeringen og Stortinget går inn for en opptrapping av museumssektoren, ligger det en erkjennelse i bunnen, nemlig at dette har vært et sårbart felt, et fragmentert felt og et forsømt felt. Det er et felt som trenger en statusheving, en sikring av museene som samfunnsinstitusjoner. Dette er for oss et argument for at museene skal få en egen lov på lik linje med arkivfeltet og bibliotekfeltet. Alle sammen er vi vel enige om at også disse områdene trenger å rustes opp, men med bibliotekloven er iallfall alle sikret et minimum av bibliotektjenester. Jeg vil korrigere saksordfører på beskrivelsen av museumsloven, fordi SV foreslår en egen museumslov, som man er kjent med, og på sikt kan vi se for oss at dette kan bli en del av en allmenn kulturlov. Arbeiderpartiet lukter på en museumslov, og jeg har registrert at flere i sentrum går inn for en kulturlov. Derfor vil jeg spørre Kristelig Folkeparti om hvorfor man ikke vil være med på sikre at dette iallfall kan utredes på nytt. Danmark har jo som kjent en museumslov som en har gode erfaringer med, og ved å gi en museumslov sier vi at Stortinget ser på dette feltet som så betydningsfullt at det trengs en ekstra beskyttelse. Så har komiteen sagt at vi må se til å sikre fengselsbibliotekene. Bare 44 pst. av soningsplassene har bibliotekplasser, til tross for at de innsatte i fengslene bruker biblioteket mye mer enn befolkningen ellers. Hvordan vil Kristelig Folkeparti følge opp den utmerkede merknaden de har sluttet seg til, i senere budsjettsammenhenger?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-01:
Jeg håper ikke det bare er for at jeg skal få replikker at jeg nå får det, men at jeg faktisk sier noe vettugt som utløser replikker. I innstillinga sier Arbeiderpartiet at den viktigste måten å bevare gratisprinsippet på, er å innføre en kompensasjonsordning for fjernlån. Ja, SV er enig i det. Og derfor foreslår vi at det skal innføres en kompensasjonsordning nå, og det kan faktisk Stortinget gjøre. Det vil også Arbeiderpartiets medlemmer få muligheten til å ta stilling til når Kulturdepartementets budsjett blir behandlet. En viktig del av gratisprinsippet er også å gjøre utlån tilgjengelig for dem som det i dag ikke er så tilgjengelig for. Og da nevner jeg bibliotek for innsatte i fengsler og flerspråklige bibliotek, der jeg håper at Arbeiderpartiet støtter oss når vi foreslår en styrking. Jeg understreker at når vi er med på flertallsmerknaden, så er det fordi bibliotekene skal kunne ta betalt for det de allerede gjør i dag. Jeg slutter meg til det representanten Anne Enger Lahnstein sa. Det er altså bare unntaksvis det skal kunne skje. Så deler jeg også representanten Starrfelts skepsis med hensyn til at dette kan føre til en utskliding. Hvis en mulighet for å ta betaling krever en lovendring, går jeg ut fra at Regjeringa kommer tilbake til det. Og da skal jeg love her og nå at vi ikke skal gi noen slags mulighet til å ta betaling fra vanlige folk, for folk skal kunne benytte seg av bibliotekene som et samlingssted, sitte og «chatte» foran PC-en, ta i bruk Internett osv.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-01:
Det er nok ikke Ole Brumm, det er nok heller Robin Hood som vil ta fra andre områder og sikre det sårbare feltet som kunst og kulturfeltet er. Derfor kommer vi til å være utrettelig i vårt arbeid både for å få til en allmenn kulturlov – og ber om Ola T. Lånkes støtte til det – og for å heve budsjettrammene, gi kunsten og kulturen mer enn bare knapper og glansbilder og få det opp på et skikkelig nivå. Men det krever da evnen til å omprioritere fra andre felt. Så var det dette med å bruke energien. Det kan godt være at man med de virkemidler som Regjeringen har foreslått, og som komiteen har stilt seg bak, vil komme langt på vei. Men representanten Lånke har jo også sett på den danske museumsloven, og sa i sitt innlegg at han syntes den var fornuftig, så en kan jo bare bruke erfaringene fra Danmark. Og jeg er redd for at et felt som skal samordnes med andre felt som er lovfestet, nemlig arkiv og bibliotek, vil lide under det. Derfor trenger vi også en museumslov, ikke minst for å understreke hvor viktige samfunnsinstitusjoner museene er. Hvis Stortinget mener at et såpass sårbart og fragmentert felt krever ekstra beskyttelse, blir vi nødt til å lovfeste det.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-01:
Jeg vil også benytte denne anledningen til å si at når vi står sammen om gratisprinsippet, så er det virkelig å stå sammen om gratisprinsippet. Jeg er enig i at dette på mange måter er en oppkonstruert debatt. Om det ikke er fornuftig å begynne et sted? Jo, selvsagt er det fornuftig å begynne et sted. Og jeg synes jo også at komiteen har lagt ganske sterke føringer på at man nå skal få et interdepartementalt arbeid. Men så er det også slik at det er aktørene sjøl som har gitt oss innspill om at de hadde ønsket seg en sterkere omtale av sammenhengen mellom de forskjellige museene som sorterer under forskjellige departementer. Og det gjelder ikke minst på biblioteksektoren. Kanskje det er på biblioteksektoren den største mangelen er; en tar ikke fatt i den samordningen som for lenge siden er vedtatt skal skje. Jeg går ut fra at representanten Lahnstein er enig i at her må det legges mye krefter for å få til et samordnet bibliotekvesen som betyr en styrking av samarbeidet både mellom skolebibliotekene og folkebibliotekene og mellom bibliotekene på universitetene og høyskolene og folkebibliotekene. For ellers får vi ikke til det «sømløse» tilbudet som jo er et mål for oss alle.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-01:
Det er å håpe at vi kan få til et klimaskifte når det gjelder å satse på kunst og kultur. Jeg håper også at det er mulig å få til et flertall for det også ved neste korsvei, ved neste stortingsvalg – at det virkelig kan bli et stortingsflertall som går inn for å øke bevilgningene til kunst og kultur. Det er stor enighet om denne meldinga. Jeg vil rette søkelyset mot et område hvor det er en mindretallsmerknad, nemlig biblioteksektoren. Som statsråden sikkert skjønner, er jeg spesielt opptatt av biblioteksektoren. Det er sånn at midlene til de mobile bibliotektjenestene ble lagt inn i de fylkeskommunale rammene, og de ble gitt uten at det var en kulturpolitisk begrunnelse for det, sånn jeg ser det. Mobil bibliotektjeneste i Norge har vært et viktig politisk virkemiddel for å sikre at alle innbyggerne i Norge skal få samme bibliotektilbud. Det har vært et supplement til det stasjonære bibliotektilbudet, og det har kommet særlig barn og eldre, som kanskje ikke er så mobile, til gode. Likevel er den mobile bibliotektjenesten lite utbygd i Norge. Hvis en sammenlikner med lille, flate Danmark, som har mange busser også i byene, kan en bli litt beskjemma, spesielt når en vet hvor viktig tilgjengelighet til bibliotek er i forhold til kompetansereformen. Derfor burde vi her i Norge bygd ut den mobile bibliotektjenesten. Nå ser vi resultatet av at midlene blir lagt inn i ramma til kommuner og fylkeskommuner som har dårlig økonomi. Bokbåten «Epos» f.eks., som jeg kjenner godt til, og som har betydd veldig mye for bygdene rundt omkring, står nå i fare. Hvilke grep vil statsråden ta for å sikre og utbygge den mobile bibliotektjenesten, som betyr økt tilgjengelighet?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Eg vil òg takka Ola T. Lånke for vel utført arbeid. Det har vore ein lang prosess. Nokre av oss har bare vore med på delar av han, mens representanten Lånke har vore med på alt. Som dei som har sett seg inn i saka, ser, er det brei semje om det aller meste. Det som undrar meg, er at ein velmeinande mann som Ola T. Lånke ikkje er med på å oppretthalda gratisprinsippet for bibliotektenester. Det heiter rett nok at det skal vera enkelte datatenester og informasjonsanalysar når biblioteket skreddersyr løysingar, men eksempel som er brukte overfor oss i debatten, tyder på at ein ikkje har heilt klart for seg når det skal betalast og kven som skal betala. Då vil eg spørja, for det er ganske viktig for dei som skal administrera dette etterpå, å vita kva det er fleirtalet her vil: Kva skal ein ta betaling for? Kva slags type tenester? Skal det vera spesielt i forhold til enkelte mottakargrupper? Eg kan leggja til i ein parantes der at i England vart me sterkt rådde frå å skilja på kven som tok imot tenesta. Kor mykje tenkjer ein seg i betaling pr. eining? Skal det vera full betaling for det arbeidet som vert utført? Kor stort potensial ser fleirtalet for seg at dette kan gje? Og korleis vil ein hindra at dette fører til stor ulikskap mellom kommunane? For etter biblioteklova er det slik at dette er det kommunane som skal bestemma. Vil då fleirtalet sitja og sjå på at det utviklar seg store forskjellar mellom kommunar, avhengig av kor opptekne kommunane er av at folk skal få gratis tilgang til bibliotektenestene?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Eg vil fyrst seia at i denne saka er det på mange område eit stort og breitt fleirtal inkludert Høgre, sentrum og Arbeidarpartiet. Her går hovudskilja i høve til Framstegspartiet, som tydelegvis trur at dette nærmast skal verta god butikk. Innleiingsvis kan eg seia at eg på eit tidspunkt var i tvil om dette med gratisprinsippet. Men eg må seia at eg er glad for at den tvilen er rydda unna før i dag, og dersom eg ikkje hadde fått rydda den unna før, hadde eg iallfall fått den rydda unna i dag. Så mykje forvirrande som det som er sagt om kva som skal betalast for, må ein leita ganske lenge etter. Eg har lyst til å utfordra Høgre til å koma med sitt bidrag i klargjeringa eller forvirringa på dette punktet. Kva er det ein skal betala for? Korleis skal ein skilja? For det har vorte mine hovudargument til slutt: at det vert heilt umogleg å skilja ut kva ein skal betala for, og heilt umogleg å skilja mellom mottakargruppene. I England sa dei også at det ville vera heilt umogleg. Det vil også føra til meir byråkrati og ta bibliotekarane vekk frå tenestene og tilbake til papira og rekningane. Slike system vil me i Arbeidarpartiet ikkje ha. Men eg vil som sagt gjerne ha Høgre sitt syn på kven som skal betala, kva dei skal betala for, og kor mykje dei skal betala. Og trur Høgre det er mogleg å gjera det og samtidig behalda ein nokolunde grad av likskap? Når Høgre er med på ein merknad som seier at særleg chatting, men også e-mail-bruk, skal vera gratis, medan tidkrevjande oppgåver for andre enn enkeltpersonar, f.eks. bedrifter, skal betalast for, men at dei ikkje er heilt sikre når det gjeld små og mellomstore bedrifter, må eg seia at eg er forvirra. Eg vonar representanten Stolt-Nielsen kan hjelpa til med å klara opp i dette.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
La meg fyrst få seia at eg har stor respekt for Anne Enger Lahnstein både som stortingsrepresentant og som tidlegare kulturpolitikar, men eg hadde jo òg håpa at Anne Enger Lahnstein hadde respekt for at Arbeidarpartiet faktisk meiner dette med gratisprinsippet. Det er ikkje nokon leik me driv med i denne salen, det er noko me meiner på vegner av dei hundretusenar, for ikkje å seia millionar, i dette landet som brukar biblioteka, som no skal få større uvisse om kva tilbod dei kan få gratis. Når det gjeld den politiske grunngjevinga for m.a. bibliotekteneste, viser eg til min partikollega Frank Willy Larsen sitt innlegg. Eg må spørja representanten Lahnstein: Ser ho ikkje at det er vanskeleg å definera grenser? Ser ikkje ho at dette kan bli ei sklie der ein tek meir og meir betalt for fleire og fleire tenester? Og ser ikkje representanten Lahnstein at det kan føra til byråkrati – altså den motsette vegen av den me vil gå? Fleirtalet går frå eit viktig prinsipp, Eg respekterer at ein meiner at ein skal kunna ta betaling, men eg har i dag ikkje vorte roa i forhold til om ein har oversikt over konsekvensane av det ein no opnar for. Veit ein heilt kva ein gjer, kven det rammar? Eg kunne mest tenkja meg å spørja representanten Lahnstein: Dersom ein konkurstrua mann med ei lita bedrift treng hjelp til å få henta ned noko lovverk frå Internett, skal han då betala eller ikkje betala for ei sånn teneste?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Eg har forstått at representanten Valle synest det er greitt å få nokre replikkar ho òg, så eg tenkte at sjølv om folk sikkert er lei av at eg snakkar om gratisprinsippet, så skulle eg spørja henne òg om det, for om det er noko eg undrar meg over, så er det at SV er med på å uthola gratisprinsippet. Eg skjønar jo på det Ågot Valle har sagt i prosessen, at det er unntaksvis, og det er i grunnen mest for å hindra at kapitalsterke folk skal få gratistenester som kostar mykje for biblioteka. Eg kunne tenkja meg å spørja om kor grensa eigentleg går, for prinsipielt er det eit viktig standpunkt om ein står på gratisprinsippet eller ikkje. Men sjølv om ein i prinsippet kunne tenkja seg å opna for det, så må det òg ha nokre praktiske konsekvensar. Eg er permittert helse- og sosialsjef. Då me innførte eigenbetaling på heimesjukepleien, fekk eg mine folk til å rekna ut kor mykje det ville gje av meirinntekt for kommunen, og kor mykje tid det ville ta for kommunens tilsette. Og inntekta var, som eg hugsar det, 120 000 kr, men det ville minst krevja to årsverk. Og eg er redd for at jo mindre betalinga vert, jo mindre vits blir det i det. For om ein ikkje får pengar for dette slik at ein kan tilsetja nye folk, så har ein berre oppnådd ein ting, og det er å ta tid frå brukarane av biblioteket for å skriva rekningar til dei som skal betala for tenestene sine. Har representanten Valle tenkt over at dette er ei byråkratisering av bibliotekvesenet som kostar mykje meir enn det smakar?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-12-01:
Eg skal ikkje snakka meir om gratisprinsippet, men me leikar altså ikkje med det – me meiner det på alvor. Eg vil seia at det i denne meldinga ligg veldig mykje positivt for heile landet, ikkje minst for hovudstaden vår, Oslo. Det er veldig mykje utvikling, utbygging, som står for tur. Det eine er, som det er nemnt tidlegare, ei samordning av kunst- og kunstindustrimusea, med ein hovudbase på Tullinløkka, som igjen heng i hop med at Historisk museum skal flytta til Sørenga, som ein del av Middelalderbyen. Det andre er Nasjonalbiblioteket, der magasindelen skal byggjast ut. Og det tredje er fredsprissenteret. Eg fekk vita om dette prosjektet for eit halvt års tid sidan, og eg må seia at det var eit av dei mest sjølvsagde prosjekta eg har vore borti. Det er slik at konklusjonen gav seg sjølv – sjølvsagt må Noreg utnytta den moglegheita som ligg i å byggja eit fredsprissenter og trekkja folk til dette landet på grunn av det. Eg er veldig glad for at me no har teke nokre steg vidare for å få det på plass, og eg vonar verkeleg at det er mange av oss som får vera med på opninga den 7. juni 2005. Så til Oslo middelaldermuseum. Me var til stades, men me følte at det vart veldig konkrete utkvitteringar med omsyn til kva som skulle skje når det gjaldt ei sak som me ikkje kjende så godt. Me òg har vore på besøk. Arbeidarpartiet ser på Oslo Middelalderby som eit veldig viktig og spennande prosjekt som me klart vil støtta vidare – det skal ikkje stå på oss – men me syntest at ei sak som ikkje stod omtalt i meldinga i det heile, på ein måte vart kvittert ut vel detaljert. Så dersom representanten Helleland eller andre skulle tru at det står på Arbeidarpartiet når det gjeld eit samarbeid om utbygging i Oslo aust, er det feil. Eg har sjølv jobba i den delen av byen –for 30 år sidan snart – og har sett kor dårleg stell det var då. Noko har no begynt å koma på plass – dei har verkeleg begynt å rusta opp. Det er veldig positivt, og eg er ikkje i tvil om at det, i hop med desse grepa me no tek på kultursektoren, vil gjera Oslo og Noreg til eit endå meir attraktivt land både å bu og leva i og å reisa til.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-12-01:
Fremskrittspartiet vil også takke og rose representanten Lånke for et veldig godt arbeid. Fremskrittspartiet ser, som de andre partier, viktigheten av å sikre norske tradisjoner og norsk kulturarv. Dette er vi enige om. Forskjellen mellom Fremskrittspartiet og de andre partiene er at Fremskrittspartiet ikke er villig til å love så mye penger som de andre, 414 mill. kr i økning fordelt på fem år, og så er det skissert en betydelig økning i de statlige investeringer på kulturområdet de kommende ti år, hele 3 800 mill. kr. Mener representanten Lånke at det er mer penger alene som er det som skal til for å ivareta dette feltet, eller kan det være andre ting som er like viktige, som bl.a. at bibliotekene får mer selvråderett over sitt hus og sin virksomhet. Har representanten Lånke dessuten vurdert hvor mye dette økonomiske kulturløftet vil binde opp den enkelte kommune og fylke, som allerede har svært bunnskrapte kasser, og at dette vil kunne gå ut over andre tjenester og tilbud?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-12-01:
Gratisprinsippet er kanskje det som skiller Fremskrittspartiet fra de andre partiene. Jeg ser ikke noe galt i at jeg som låntaker av en bok, videofilm eller noe annet på et bibliotek betaler noe for det. Hva denne summen skal være – om den skal være det eller det kronebeløpet – må det enkelte bibliotek avgjøre selv, for på den måten ser biblioteket om det er riktig pris de legger seg på, og kan justere den. Det viktigste er at folk har mulighet til å låne. Den muligheten får vi ved at folk betaler litt for det de bruker, og på den måten kan gi det enkelte bibliotek en bedre økonomi og et bedre tilbud. Så en symbolsk pris – hva den måtte være – får det enkelte bibliotek avgjøre selv, men jeg tror det er riktig.