Torbjørn Hansen (Høyre), 2009-06-18:
Jordbruket er en viktig næring både for det norske folk og Stortinget. Høyre står bak sentrale målsettinger for jordbrukspolitikken. Vi ønsker et aktivt jordbruk over hele landet. Vi ønsker å opprettholde norsk matvareproduksjon, og vi vil ta vare på kulturlandskapet. Men det er også viktig for Høyre at vi fører en god næringspolitikk for bøndene – en jordbrukspolitikk som sikrer at folk som satser på denne næringen, får muligheten til å utvikle seg på samme måte som andre næringsdrivende i Norge. Høyre har i denne stortingsperioden lagt særlig vekt på moderniseringstiltak som gjør næringen bedre rustet til å møte en framtid med større konkurranse, en framtid med en WTO-avtale, en politikk som er mer framtidsrettet for jordbruket. Men før jeg kommer inn på Høyres mange endringsforslag, vil jeg få si meg litt fornøyd med at et flertall, bestående av samtlige partier bortsett fra Fremskrittspartiet, mener at «landbrukspolitikken må moderniseres gradvis med utgangspunkt i dagens opplegg med blant annet markedsordninger, geografisk differensiering i kvote- og tilskuddsordninger og bruk av handlingsrommet for tollvernet slik at det blir mulig for bøndene og næringsmiddelindustrien å tilpasse seg utviklingen». Det at også regjeringspartiene er med på en merknad om modernisering, viser at de av oss som ønsker en utvikling gjennom gradvise reformer, er i ferd med å få et mikroskopisk gjennomslag også hos de rød-grønne partiene. Så det får vi ta med oss som en liten etappeseier. Høyre har stor respekt for bonden, som for andre næringsdrivende. Det er tusenvis av bønder som står opp tidlig hver dag, som står på med hardt fysisk arbeid, og som bidrar til å nå de viktige mål som Stortinget har satt for jordbrukspolitikken. Det er viktig. Jeg mener at uansett hvilke reformer man ønsker å gjennomføre for jordbruket, må disse basere seg på en respekt for dem som driver i næringen, og som har investert mye tid og penger i gårdsbruk rundt omkring i landet. Derfor er det uaktuelt for Høyre å gjøre noe annet enn å medvirke til en gradvis modernisering av jordbruket. Næringsdrivende må ha forutsigbare rammebetingelser. Endringene må være håndterbare. Jeg synes at tiden er overmoden for å slå et slag for en litt glemt del av jordbruksnæringen, nemlig norske sauebønder. Høyre har i forkant av oppgjøret og i innstillingen forsøkt å få litt fokus på sauenæringen i Norge. Liv Finstad fra Rød Valgallianse i Oslo ble ganske historisk da hun i et TV-program kom med sin kommentar om at «sauer er ålreite dyr». Etter min mening var dette kanskje et av de bedre utspillene fra sosialistisk side i jordbrukspolitikken. Men i tillegg til å være «ålreite dyr» leverer altså sauen kjøtt av utsøkt kvalitet til norske forbrukere, og sauen har stor betydning for landskapspleie og bosetting. Nå er det dessverre slik at sauenæringen i Norge har vært politisk venstrehåndsarbeid i mange år. Regjeringen og organisasjonene i jordbruket har ikke hatt synlige ambisjoner om å utvikle denne delen av jordbruksnæringen. Produksjon av lammekjøtt er på vikende front, og næringen er ekstremt preget av småskala. Problemet er at sauenæringen har vært et slags alibi for det politiske målet om variert bruksstruktur. Tilskuddsopplegget er utgått på dato, og det er preget av en altfor sterk strukturprofil. Det betyr at tilskuddet per sau faller kraftig dess flere dyr man har, en innretning som hindrer utvikling i retning av større og mer moderne bruk. Så mens melkeprodusentene for lengst har organisert seg i større enheter og samdrifter, har det skjedd lite av dette i sauenæringen. Men det finnes enkelte svært interessante unntak. For eksempel slo Vegard Birkeland i Sauda seg sammen med tre andre sauebønder i Sauda og bygde i fjor et nytt, svært sauefjøs på 1 600 m2. Det er planen at dette fjøset skal ha mellom 500 og 600 vinterfôrede sau om gangen. Jeg synes landbruksministeren og landbruksdepartementet burde ta seg en studietur til Sauda og se nærmere på moderne sauefjøs. I Valle kommune i Setesdalen er antallet vinterfôrede sau halvert de siste ti årene. Effekten er gjengroing og redusert produksjon. Der ønsker en del sauebønder å slå seg sammen til et stort samdriftsfjøs, også omtalt som sauehotell. Problemet er at framsynte sauebønder både i Valle og Sauda blir motarbeidet av den rød-grønne regjeringen. Tilskuddsopplegget stopper kort og godt ved 300 dyr, og en av de mest tilskuddsintensive produksjoner står dermed uten tilskudd når man passerer en mellomstor driftsenhet. Høyre stilte derfor 20. mars i år spørsmål til landbruksministeren om det ikke var på tide å legge om opplegget og legge til rette for stordrift også på sau. Svaret var som vanlig at Regjeringen satset på overføring av mer subsidier, men det var ellers ingen tegn til nytenkning og modernisering. Også sauenæringen trenger fyrtårn som viser vei, og som viser at det går an å investere og satse på denne delen av jordbruket i litt større skala. Høyre fremmer derfor i innstillingen et forslag hvor vi ber Regjeringen legge til rette for samdrift og større bruk på sau. Dessverre er det bare Fremskrittspartiet som er med på dette forslaget. I Nationen i dag ser vi at representanten Ola Borten Moe er som senterpartifolk flest – ikke akkurat opptatt av utvikling i denne delen av jordbruket heller. Sauebonde Vegard Birkeland fra Sauda er derimot mer entusiastisk. Han sier: «Dette er søt musikk i mine ører». Norsk Sau og Geit bekrefter i samme oppslag at de har tatt opp temaet i jordbruksforhandlingene, men møtte døve ører hos departementet. Bøndene er også her mer framsynte enn Regjeringen i jordbrukspolitikken. Høyres forslag om moderne sauehold er ganske representativt for de forslag vi er med på i innstillingen knyttet til melkeproduksjon. Det er også helt i samsvar med tanken bak forslaget om en ny stortingsmelding om framtidsrettet jordbrukspolitikk, som vi har diskutert tidligere i denne sal, og som representanten fra Fremskrittspartiet også omtalte i sitt innlegg. Jeg har hørt mange i jordbruket uttale seg positivt til Høyres ønske om en full gjennomgang og debatt om jordbrukspolitikken med tanke på framtiden. Det har også vært tegn til tilslutning rundt denne ideen fra enkelte representanter fra de rød-grønne partiene, men det ser ut til at evnen til nytenkning blir relativt raskt slått av i møte med Bondelaget og departementet, for det er ingen som støtter dette forslaget fra flertallet i innstillingen. Jeg synes det er trist at norske bønder blir gjort til leilendinger av dagens eiendomsregulering. Det er et paradoks at eiere av jordbrukseiendom ikke skal ha eiendomsrett på linje med andre boligeiere og bedriftseiere i dette landet. Boplikt, delingsforbud og prisregulering er et gammelt sosialistisk system som hindrer utvikling av strukturen i jordbruket, og som svekker bondens verdier. Svekket eiendomsrett slår selvfølgelig ut i redusert investeringslyst og tilsvarende mindre utvikling. Effekten av eiendomsregelverket begynner å bli svært synlig i Norge. Det står 35 000 tomme gårdshus rundt omkring. Det er under 50 000 aktive bønder, selv om det er nesten 200 000 jordbrukseiendommer. Leiejordandelen har antagelig passert 40 pst., uten at dette heller utløser noen tegn til reformer hos de rød-grønne partiene. Selv ikke når forskning slår fast at boplikten er ubrukelig som distriktspolitisk virkemiddel også innenfor jordbrukseiendom, er det noen som reagerer. Man skulle nesten tro at regelverket var viktigere enn både bonden og jordbruket. Høyre vil ha en markant styrking av bondens eiendomsrett, og vi fremmer forslag om det i innstillingen. Når det gjelder jordbruksoppgjøret, gjør komiteens medlemmer fra Høyre en endring i forhold til tidligere oppgjør i denne perioden. Selv om vi ikke slutter oss til årets oppgjør, fremmer vi ikke forslag om å erstatte hele oppgjøret med en konsultasjonsordning. Likevel mener Høyre fortsatt at det er prinsipielt betenkelig at enkeltnæringer forhandler fram egne rammebetingelser direkte med staten og inngår avtaler med betydelige økonomiske konsekvenser utenfor budsjettbehandlingen. Det er også andre sider ved jordbruksoppgjøret og forhandlingsinstituttet som man bør se nærmere på. I første rekke må tilskudd bli mer målrettet og mindre byråkratisk enn i dag. Høyre mener derfor at man bør endre periodiseringen av jordbruksoppgjøret slik at dette følger budsjettåret. Dermed kan forhandlingene skje parallelt med budsjettprosessen og ses i sammenheng med andre prioriteringer i statsbudsjettet. Høyre fremmer derfor forslag om at jordbruksoppgjøret må forskyves og bli en del av budsjettbehandlingen for 2010. En samlet opposisjon fremmer i innstillingen mange forslag som viser alternative politiske grep i forhold til Regjeringens opplegg i jordbrukspolitikken. Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre står f.eks. bak forslag om utredning av skatte- og avgiftslettelser for bøndene, om oppmyking av regelverket for samdrifter og om å utvikle potensialet for nisje- og spesialprodukter. Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre står sammen om en rekke andre forslag som viser vei i jordbrukspolitikken. Nå er det fortsatt betydelige forskjeller dersom vi skal ta Fremskrittspartiets forslag også i budsjettene på alvor, men det er likevel mange gode innspill fra mindretallet og opposisjonen i innstillingen, som regjeringspartiene dessverre ikke er med på. Det er derfor all grunn til å slå fast at norske bønder vil få gode rammebetingelser og nye interessante utviklingsmuligheter som næringsdrivende dersom utviklingen blir slik som saksordføreren var inne på, at vi får et ikke-sosialistisk flertall på Stortinget til høsten. Jeg vil ta opp forslagene i denne innstillingen og i innstillingen til reindriftsavtalen, som Høyre har sammen med andre eller alene.