Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-04:
Jeg viser til merknadene fra de rød-grønne i innstillinga, men jeg skal prøve å løfte blikket og supplere litt i forhold til det som står der. For det er riktig som det blir sagt fra flere her, at landbruket er en veldig regulert næring. Det skal den også være, det er faktisk rett at landbruket er en regulert næring. Det er fordi landbruket skal ivareta noen av de viktigste målene som Stortinget har satt for landet. Da må det være en regulert næring. Vi ser f.eks. gjennom finanskrisen hva som skjer med næringer som ikke er regulert. Vi kan ikke ta sjansen på at landbruket kan komme i en liknende situasjon når det ivaretar så viktige funksjoner for det norske folk. Og det aller viktigste er at landbruket skaffer oss mat. Vi må sørge for at vi tar vare på matjorda, at matjorda blir tatt vare på på en slik måte at den står seg over lang tid – i evig tid skal vi bruke denne matjorda – og slik at vi produserer mat overalt. Vi har for lite matjord i Norge. Folketallet øker jevnt og trutt, vi nærmer oss 5 millioner innbyggere, og med den utviklinga vi ser i forhold til det, vil det etter hvert bli mindre og mindre av den maten vi trenger, som vi produserer sjøl. Det gjør at vi må slå ring om matjorda, vi må sørge for at vi har gode lover, gode reguleringer som gjør at matjorda blir godt ivaretatt. Et annet viktig mål, som alle partier med unntak av Fremskrittspartiet har fastslått mange ganger på Stortinget, er at man ønsker å bevare dagens bosettingsmønster. Norge er et av de beste landene i verden når det gjelder å ha en aktiv distriktspolitikk. Statsminister Göran Persson sa da han var i Norge etter at han hadde gått av som statsminister i Sverige, at han var imponert over det Norge hadde fått til i forhold til å ta vare på spredt bosetting, i motsetning til den politikken som f.eks. Sverige hadde ført. Ja, det er viktig å ta vare på spredt bosetting, men da er vi også avhengige av å ha et landbruk i hele landet, en regulert næring som gjør at det bor folk over alt. Derfor er den innskjerpingen av boplikten som har kommet, etter mitt syn, og etter SVs syn, veldig, veldig rett. Boplikten var i ferd med å utvannes, og denne innstrammingen tror jeg vil gjøre at det blir slutt på at folk opplever at det ikke er lys i husene, at flotte eiendommer faktisk ikke er bebodd, men at det faktisk er noen innom nå og da. Jeg mener at familiebruk har vært en suksess i Norge. Familiebruket er en suksess. Det er tradisjon for at man skal ta vare på bruket og helst overlate det i bedre stand enn da man selv overtok det. På den måten sørger man for at nettopp denne matjorda som jeg snakker om, og disse flotte eiendommene, blir bra både i forhold til matproduksjon, og ikke minst i forhold til at vi har et land som lever, et land som vi er stolte av alle sammen. Så har jeg registrert i debatten at man diskuterer hvem som er ekstremister osv. Og det er jo ingen tvil om at det er store ideologiske forskjeller mellom de rød-grønne på den ene siden, og Fremskrittspartiet og Høyre på den andre siden. Det er veldig greit å få fram det. I en eventuell meningsmåling blant det norske folk, tror jeg man ville vært stolt over norsk landbruk, og at man faktisk ville ønsket at landbruket skulle fortsette slik som i dag, med den begrunnelsen som jeg gav tidligere. Så det å kalle representanten Per Olaf Lundteigen for en ekstremist, syns jeg er merkelig. Han er ekstrem i én forstand, representanten Lundteigen: Han har vært ekstremt flink til å slåss for norsk landbruk og for norske distrikter gjennom mange år, og det står det stor respekt av. Mitt parti, og jeg sjøl, syns at Lundteigen fortjener alt annet enn kritikk for den jobben han gjør. Han er en ekte varm talsmann for norsk landbruk og for norske distrikter, og slike folk trenger vi på Stortinget.