Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2013-06-12:
Representanten Peter Skovholt Gitmark startet med å slå fast at det vi snakker om i dag, først og fremst er et fordelingspolitisk problem og ikke et utviklingspolitisk problem. Samtidig fulgte representanten opp med å si at handel er svaret. Det var interessant – det er kanskje å dra det litt langt, men det var i alle fall en avsløring for hele Stortinget av hvilket liberalistisk grunnsyn deler av Høyre deler med Fremskrittspartiet. Representanten Gitmark fortsatte på sitt vante vis med å betegne land ytterst på venstre fløy med skjellsord, men kun når det omhandler landene i Latin-Amerika. Samtidig ser vi i innstillingen at Høyre heiser fram Kina som det beste eksempelet på land der mange nå etter hvert har kommet ut av fattigdom. Det hadde vært interessant å få Høyres definisjon på hva de egentlig mener er venstresiden. Den norske modellen med små forskjeller mellom folk og sterke kollektive rettigheter er verd å bli en eksportartikkel. Tillit og samhold er viktige verdier i den norske samfunnsmodellen, og Norge, sammenliknet med andre land, er kjennetegnet ved å ha både høy tillit og sterkt samhold. OECD dokumenterer også at i land med små økonomiske forskjeller er det større tillit og større samhold blant mennesker. Norge har altså et veldig godt utgangspunkt for å sette rettferdig fordeling internasjonalt på kartet. At det er et stort behov for det, er helt sikkert. Bakgrunnen har flere vært inne på her, så jeg skal ikke gjenta tallene. Men en ting er sikkert, og det er at det er ingen konflikt mellom vekst og fordeling. Tvert imot, det er helt motsatt. Når vi skal adressere disse problemene, må vi inkludere funksjonshemmede som målgruppe. Per i dag mangler ni av ti funksjonshemmede i fattige land tilgang til skolegang og utdanning. Krig og landminer og sykdommer som meslinger, polio og andre sykdommer skaper fortsatt nye funksjonshemminger. FNs statistikk viser at av verdens funksjonshemmede bor 70 pst. i utviklingsland, og 82 pst. lever under fattigdomsgrensen. Mange får heller ikke jobb og forblir derved i fattigdom. I stortingsmeldingen varsles det at arbeidet for funksjonshemmedes rettigheter særlig vil prioriteres innen relevante områder som utdanningsbistand, humanitær bistand og helse og kvinnesatsing. Dette er veldig bra. Samtidig kan det være relevant å inkludere funksjonshemmede som målgruppe innen andre sektorer. Det at man prioriterer noen sektorer, kan ikke utelukke andre sektorer. Jeg er veldig glad for at regjeringen løfter funksjonshemmede fram som en viktig målgruppe. Både gjennom denne meldingen og gjennom interpellasjonsdebatten vi hadde for en tid siden, er funksjonshemmedes plass løftet fram. Det må forplikte. Ratifiseringen av FN-konvensjonen for funksjonshemmedes rettigheter er en viktig anledning til å løfte funksjonshemmede fram internasjonalt og prioritere dem i vårt internasjonale arbeid. Nylig la statsråden i fellesskap med barne- og likestillingsministeren fram en veileder for hvordan man kan inkludere funksjonshemmede i det internasjonale arbeidet. Det er veldig bra. Vi skal ikke tvinge vår samfunnsmodell på andre. Men vi skal være til inspirasjon, veilede og dele erfaringer. Ofte kan eksperter faktisk bidra vel så mye som penger når det er snakk om å bygge opp et rettferdig samfunn. Kunnskap om ressursforvaltning slik at det kommer fellesskapet til gode, kunnskap om et progressivt skattesystem med store fordelingsvirkninger, kunnskap om arbeidslivets organisasjoner og spilleregler og betydningen av at både arbeidstakere og arbeidsgivere organiserer seg og opptrer ansvarlig, kunnskap om hvordan helse og utdanning kan tilbys alle, finansiert gjennom skatteseddelen – kort oppsummert: Det vi snakker om av retning for utviklingspolitikken, har vi lang og bred erfaring med her hjemme; å bygge et velferdssamfunn stein på stein. Så har jeg lyst til å avslutte med å utfordre Høyre og Fremskrittspartiet. Jeg vil sitere flertallsmerknaden som står helt innledningsvis i innstillingen: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet og Høyre, vil påpeke at dette innebærer at økonomisk vekst alene ikke utrydder fattigdom. En aktiv fordelingspolitikk, globalt og ikke minst mellom ulike samfunnslag i de enkelte land, trengs for å bekjempe fattigdom og skape god utvikling globalt. Flertallet merker seg at sterk økonomisk vekst i flere land har ført til dramatisk økte økonomiske forskjeller.» Derfor kunne det vært fint å spørre Høyre og Fremskrittspartiet til slutt: Hva er det som er feil i denne beskrivelsen? Er det det at økonomisk vekst alene ikke utrydder fattigdom, eller er det den aktive fordelingspolitikken de har et problem med?