Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2007-06-19:
For en ung mann som begynte sitt politiske engasjement i slutten av tenårene nettopp på miljøsaken, er det fantastisk nå å være i Stortinget og være vitne til at klimautfordringen, miljøproblemene, de globale utfordringene vi står overfor, til de grader setter dagsorden også i debattene som går i Stortinget. Sist uke hadde vi revidert nasjonalbudsjett til behandling her. Det ble jo en stor miljødebatt. I dag behandler vi klimakvoteloven. I den offentlige debatten er jo det eneste som nå diskuteres, når klimameldingen kommer fra Regjeringen. Ja, den kommer, det kan jeg bekrefte. I det hele tatt er miljø i høysetet. Flere av talerne har vært innom at det vi nå står overfor, kanskje er verdens største utfordring noen gang. Det er nå dokumentert ettertrykkelig fra Stern, fra Lavutslippsutvalget i Norge, fra FNs klimapanel – med bred tilslutning fra et forskermiljø verden over. Så er det riktig som representanter fra Fremskrittspartiet sier, at det er noen enkeltstemmer som taler for en annen kurs, som snakker om andre ting. Men da har vi valget: Hvem skal vi stole på? Jeg velger å stole på det store flertallet, som sier at sannsynligheten er stor for at hvis vi ikke gjør noe, kan konsekvensene bli dramatiske. Jeg er glad for at det vi i dag har på bordet, er Europas strengeste lovgivning for handel med klimakvoter innenfor industrisektoren. Samtidig er den balansert mot næringslivet i Norge, noe som er viktig for å få folkelig oppslutning rundt et så viktig tiltak som dette. Men jeg må få lov til å kommentere to av de kritiske røstene – hvis vi kan kalle det det – nemlig Høyres og Fremskrittspartiets holdning til saken her i salen i dag. Først til Høyre, som nå til de grader har vært gjennom en glideflukt i denne saken, fra at lederen, Erna Solberg, uttalte tidligere i vår at klima på ingen måte skulle være noen sak nå når vi går mot valgkamp – det har hun korrigert, det er bra – til hun står fram i VG med at 2/3 av kuttene innenfor klimagassene nå skal skje i Norge. Og så opplever vi altså her i denne viktige saken, som omhandler 40 pst. av utslippene i Norge, at man skal legge opp til et slappere regime enn det Regjeringen legger til grunn. Ja, spørsmålet til Høyre må jo bli: Hvilke sektorer er det da som skal ta de store 2/3-kuttene, hvis vi skal legge til grunn et opplegg som jeg mener vil være for slapt innenfor en stor utslippssektor i Norge? Så til Fremskrittspartiet – avslutningsvis. Ja, vi får altså ikke noe godt svar på hvorfor Fremskrittspartiet ikke kan slutte seg til den meget gode generelle merknaden i innstillingen, der alle partiene, unntatt Fremskrittspartiet, viser til at «klimaproblemet globalt sett er den største miljøutfordring vi står overfor, noe som er klarere og klarere dokumentert gjennom rapportene fra FNs klimapanel». Jeg vil gjerne høre en gang til hvorfor Ketil Solvik-Olsen og hans menn ikke kan stille seg bak denne merknaden, og jeg skulle gjerne også høre hvordan det står til med miljøopposisjonen i Fremskrittspartiet, med Solvik-Olsen i spissen. Når har man tenkt å anerkjenne Kyoto-avtalen og være med Regjeringen som en pådriver overfor EU for å få et strengere regime etter 2012?