trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-20:
I en periode fra valget på president Khatami i 1997 og frem til rundt 2003 kunne man se en gradvis – men likevel klar – forbedring av menneskerettighetssituasjonen i Iran. Også den demokratiske utviklingen i landet var positiv. Fra norsk side forsøkte vi å støtte den positive utvikingen ved gjentatte ganger å uttrykke vår klare støtte til reformkreftene i landet. Det siste årets utviking har gitt atskillig grunn til bekymring. Parlamentsvalget i februar i år var beheftet med vesentlige mangler og representerte et tilbakeskritt for den demokratiske utviklingen i landet. Vokterrådet har befestet sin stilling, og den tidligere reformorienterte nasjonalforsamlingen er nå dominert av konservative krefter som arbeider nært med landets ikke-folkevalgte religiøse ledelse. Vi ser med uro på denne utviklingen, og beklager at reformkreftene ikke får et friere spillerom. Irans politiske ledelse er ved gjentatte anledninger blitt gjort kjent med Norges syn i dette spørsmålet. Samtidig er vi vitne til innstramning både med hensyn til den alminnelige personlige frihet og, ikke minst, kvinners rettigheter. Vi har også sett at en strafferettspraksis som må beskrives som inhuman, vedvarer. Flere tilfeller av dødsdommer mot mindreårige i den siste tiden gir særlig grunn til bekymring. En ung pike på 16 år ble henrettet ved hengning i august, og man kjenner til i hvert fall fem andre saker der dødsstraff er blitt idømt overfor personer som var mindreårige da de pådømte forhold fant sted. Dette er helt uakseptabelt og i strid med Irans internasjonale forpliktelser. Regjeringen har tatt opp menneskerettighetssituasjonen i Iran med landets myndigheter en rekke ganger, både generelt og når det gjelder enkeltsaker. Vi holder også løpende kontakt med andre land for å se hvordan vi best kan påvirke utviklingen. Senest i august sluttet Norge seg til en EU-démarche vedrørende dødsstraffsaken. Jeg vurderer fortløpende hvordan Norge på en mest mulig effektiv måte kan påvirke situasjonen for menneskerettigheter og demokrati i Iran.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-20:
Jeg kan bekrefte at Norge fortsatt vil være aktiv i denne typen spørsmål. Jeg vet at Stortinget følger godt med i hva vi gjør, og jeg har besvart skriftlige spørsmål fra Stortinget om disse meget beklagelige og dramatiske sakene. Vi kommer selvsagt til å fortsette å vise engasjement på dette området.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-10-20:
Jeg har et spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «En kvinne fra Thailand kan bli skilt fra en snurrevadfisker fra Laukvik i Lofoten fordi han ifølge UDI ikke er i stand til å forsørge sin kone. UDI har i avslaget på søknaden om arbeidstillatelse for henne konkludert med at fiskeren ikke har tilstrekkelig inntekt til å forsørge henne. Betyr dette at fiskere, som har variable inntekter, skal svartelistes som ektefeller for utlendinger, og er det et eksempel på god saksbehandling fra UDIs side?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-10-20:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg forventer ikke at enkeltsaksbehandling skal foregå i denne salen. Men det er litt merkverdig: I dette tilfellet skal altså denne kvinnen fra Thailand være nødt til å skille seg fra fiskeren i Lofoten fordi han ikke har høy nok inntekt. Det er jo en kjent sak, også for UDI, går jeg ut fra, at fiskere ikke har fast inntekt, men er avhengige av det som naturen måtte gi, og den kvoten som de har. Er det vurdert av saksbehandleren i UDI?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2004-10-20:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg konkluderer med at fiskeren i Laukvik må skille seg fra konen sin, som er fra Thailand. Statsråden hadde sjansen her i denne salen til å gi en bekreftelse på at så ikke er tilfellet, men jeg konkluderer med at de må skille seg. Høyre hadde en sjanse.
Erna Solberg (Høyre), 2004-10-20:
Ved behandling av søknader om familiegjenforening er det irrelevant hvilket yrke personen det søkes familiegjenforening med, har. I utlendingsregelverket finnes det ikke spesielle bestemmelser om familiegjenforening med fiskere eller andre spesielle typer yrkesgrupper. Det finnes derimot regler knyttet til at man skal ha forsørgelsesevne, noe som også er i tråd med loven Stortinget tidligere har vedtatt. Underhold må være sikret for den tiden søknaden gjelder. Arbeidstillatelse i familiegjenforeningsøyemed gis normalt for ett år av gangen. Dette innebærer at det må dokumenteres at søkeren er sikret underhold for ett år, altså at den som gifter seg, kan forsørge sin ektefelle i det kommende året, for at tillatelsen skal gis. Nivået for minstekrav er harmonisert med Norges sosialhjelpsnivå. Beløpet er knyttet til lønnstrinn 1 i statens lønnsregulativ, som innebærer at man må ha en forsørgelsesevne på 167 500 kr i året. Det avgjørende er altså ikke om inntektene varierer, men at det kan dokumenteres at samlet inntekt det året søknaden gjelder for, tilsvarer minst lønnstrinn 1. Det at inntektsnivået varierer f.eks. fra måned til måned, vil derfor ikke utelukke at søknaden om familiegjenforening kan innvilges, men man må altså nå minimumsnivået, 167 500 kr, og sannsynliggjøre det i forbindelse med en søknad om opphold i Norge.
Erna Solberg (Høyre), 2004-10-20:
Basert på den styringsinstruksen på utlendingsfeltet som eksisterer og er gitt av Stortinget i form av lov, kan ikke jeg gå inn og si hva som er vurdert av den enkelte saksbehandler i enkeltsaker, som jeg altså ikke har mulighet til å påvirke eller gå inn i. Men regelverket er klart: Man må ha en inntekt på minimumsnivå, på 167 500 kr, for å kunne forsørge sin ektefelle og få tillatelse til familiegjenforening i Norge og at vedkommende blir boende. Og det er helt uavhengig av om inntekten varierer eller ikke. Det dreier seg om at man ikke skal få utenlandske ektefeller til Norge der det er en forutsetning at offentlige myndigheter og resten av det norske samfunnet skal finansiere livsoppholdet for vedkommende. Derfor er den grensen satt slik, og den er altså i tråd med loven. Det man må, er å sannsynliggjøre at man klarer å nå det nivået, og det må gjøres i de dokumentene som sendes til UDI. Det er ikke slik at det er aktuelt å ha andre regler for fiskere eller andre selvstendige næringsdrivende i denne typen sammenhenger.
Erna Solberg (Høyre), 2004-10-20:
Det er forskjell på å være skilt og ikke å ha opphold i Norge. Det er fullt mulig å være gift og ikke bo i Norge. Spørsmålet om familiegjenforening dreier seg i så fall om hvilket land man bor i, og det er ikke et spørsmål om man skal være skilt eller ikke. Spørsmålet om man kan forsørge sin ektefelle er et grunnleggende spørsmål, som altså er inntatt i norsk lov og vedtatt av det norske stortinget. Det er et prinsipp som vi også har forsøkt å stramme inn på de siste årene, nettopp fordi det i et stadig mer flerkulturelt samfunn – det er flere og flere som reiser hit – er viktig at flesteparten av dem som kommer hit, og som ikke har beskyttelsesbehov, faktisk ikke er det offentliges ansvar, men familienes ansvar.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
«Ungdomsorganisasjonen Juvente har gjennomført kontroller som har avdekket at mindreårige lett får kjøpt alkoholvarer i mange butikker, ja oppimot halvparten av butikkene solgte alkohol ulovlig. Øl er ungdommens viktigste ruskilde. Ungdommens rusforbruk øker. Mye av kriminaliteten begås i alkoholrus. Hva vil Regjeringen gjøre for å stanse butikker som selger alkohol til mindreårige, og hvordan sikre en effektiv kontroll?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
Jeg takker for svaret. Jeg tror nok vi kan si at det er stor enighet om mange av de målene som Regjeringa har skissert, både i handlingsplaner og for så vidt i det som kom fram i svaret nå. Det er et paradoks at når det gjelder ungdoms rusmiddelbruk, som voksengenerasjonen er særlig opptatt av også når vi skal bekjempe kriminalitet og sosiale problemer, har vi en tendens til å snakke stadig mer om de illegale varene, som vi har veldig strenge sanksjonsmidler mot, og som vi kan putte folk i fengsel for både å bruke og kjøpe, mens det som egentlig på mange måter utgjør mye av basisen i forhold til ungdoms rusmiddelforbruk, faktisk er det man kjøper i dagligvarebutikkene, det er det som utgjør hoveddelen av ungdoms rusmiddelforbruk. Det har Juvente gang på gang påpekt, noe som er veldig prisverdig. Det ligger også i bunnen i forhold til det å rekruttere til narkotikabruk. Så det er grunn til å ta dette på alvor. Jeg har lyst til å utfordre ministeren i forhold til spørsmålet om det ikke nå er på tide å gjøre sanksjonene strengere overfor dem som bryter disse reglene, at vi ikke bare kommer med planer og informasjon, men at vi faktisk gjør reaksjonen strengere?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2004-10-20:
Ved siden av det prisverdige arbeidet som Regjeringa gjør i forhold til avgiftsspørsmålet, er tilgjengelighet og det man nå ser i forhold til kontrollmekanismene i dagligvarebutikkene og på skjenkestedene, kanskje et av de viktigste ruspolitiske spørsmål vi står overfor, særlig tatt i betraktning at man i Norge i løpet av de siste 10–20 årene faktisk har liberalisert alkoholpolitikken ganske betydelig, ved at man har fått økt tilgjengelighet, dette for så vidt uavhengig av regjeringens politiske farge. Det tror jeg vi må kunne erkjenne. Det er i en slik situasjon jeg mener at man i større grad bør gå inn og se på credoet, at en bevilling skal være lett å få og lett å miste, og at man faktisk bør være strengere når det begås brudd mot de reglene som vi her står overfor, at man faktisk må bli litt tøffere i kampen i forhold til dette. Det andre som Juvente kanskje også opplever som et problem, er at det ikke er så lett for offentlige aktører å drive kontroll med om aldersgrensebestemmelsene opprettholdes. Har ministeren nye forslag til hvordan man kan drive en slik effektiv kontroll i forhold til alder?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-10-20:
La meg bemerke at jeg er helt enig med representanten Storberget i at det er nødvendig å ha skjerpet fokus på ungdoms alkoholbruk. Det må også ses i sammenheng med det drikkemønsteret og de alkoholvaner som befolkningen som helhet har, og som i høyeste grad er med på å påvirke bildet. Jeg mener at det viktigste vi fra sentralt hold kan gjøre når det gjelder det ansvar kommunene har i bevillings- og salgssystemet, er å sørge for at kommunene har et godt og målrettet regelverk å forholde seg til, og sørge for at de har muligheten til å prioritere sitt kontrollansvar inn mot der hvor kontrollbehovet er størst i den enkelte kommune. Det er et klart mål for de lovendringer som nå ligger til behandling i Stortinget, og det forskriftsarbeidet som jeg om kort tid vil sette i verk, at kommunene skal få et slikt skjerpet verktøy.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-10-20:
Jeg nevnte i mitt hovedsvar en del av de elementene som ligger i forslaget som Stortinget behandler, og jeg vil vurdere ytterligere elementer i forskriftsarbeidet i forhold til den intensjon som jeg fullt ut deler med representanten Storberget, at det er ønskelig med en skjerpet kontroll med praksis på dette området, og også skjerpede reaksjoner. Siden representanten Storberget innledningsvis nevnte et paradoks, la meg si at jeg er enig i at det er avgifter, tilgjengelighet og reguleringen av det som er de mest effektive alkoholpolitiske virkemidlene. Derfor synes jeg det er paradoksalt at representanten Storbergets partifeller i debatten de siste dagene har tatt til orde for drastiske avgiftskutt i Norge. Det ville være å bestille mer av de problemene som både representanten Storberget og jeg er opptatt av å redusere.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til justisministeren: «En artikkelserie i Bergens Tidende har vist at Hordaland politikammer fullstendig har nedprioritert etterforskning av hallikvirksomhet og menneskehandel med østeuropeiske kvinner i Bergens-området. Denne virksomheten foregår uten nødvendig inngripen fra politiet, til tross for de signaler som tidligere er gitt fra departementet om å prioritere slike saker. Hva vil statsråden foreta seg for å sørge for at etterforskning av handel med kvinner i Hordaland blir prioritert?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Jeg takker for svaret, men jeg synes det gikk lite konkret inn på situasjonen i Hordaland. Vi har en situasjon der noen politidistrikter kan vise til svært gode resultater, mens andre, som Hordaland, ikke kan vise til resultater i det hele tatt. Man innrømmer der overfor lokalpressen at man ikke har noen oversikt over omfanget av trafficking, menneskehandel, samtidig som journalister i lokalpressen ved flere anledninger har vist at denne handelen foregår åpenlyst og er mulig å rulle opp. Da er spørsmålet: Hvordan er det mulig at det kan være så stor forskjell på resultatene i ulike politidistrikt? Hvordan er det mulig at de klare meldinger som er kommet bl.a. fra Stortingets talerstol fra justisministeren selv, åpenbart blir ignorert av Hordaland politidistrikt? Og bør ikke justisministeren nå vise at dette er noe man ikke finner seg i, og ta et klart initiativ overfor dette politidistriktet når det har så dårlige resultater å vise til?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Jeg er enig i at de tiltak som justisministeren leste opp, er viktige tiltak, og at det bør bety en forbedring av situasjonen i Hordaland, hvis de blir satt i verk. Problemet er at politiet selv har innrømmet at de ikke har noen oversikt. Politimester Refvik har faktisk i et intervju med Bergens Tidende sagt følgende: «Det finnes i alle fall langt flere slike kvinner i Oslo enn her – hvis det i det hele tatt finnes noen.» Jeg er sikker på at justisministeren er enig med meg i at det er en ganske pinlig uttalelse, all den tid det er temmelig åpenbart at denne formen for menneskehandel også foregår i Bergen. Vi er dessverre ikke forskånet fra verdens kriminalitet og andre uhumskheter i Bergen heller! Jeg vil tro at justisministeren husker at vi stod her for to år siden. Da hadde vi akkurat det samme spørsmålet oppe. Justisministeren svarte prisverdig og klart og sa at han ville ta initiativ for å få forbedret situasjonen i Hordaland. Så har ingenting skjedd i mellomtiden. Hvordan kan justisministeren nå være sikker på at Hordaland politikammer denne gangen vil ta signalet og faktisk sette i verk de tiltak som han her har nevnt?
Johnny Hult (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «I forbindelse med bygging av dokumentasjons- og formidlingssenteret for romanifolkets kultur og historie ved Glomdalsmuseet i Elverum skal det kjøpes inn kunst/utsmykking i henhold til statens regelverk. Synes ikke statsråden man i dette spesielle prosjektet kunne gi dispensasjon fra regelen, slik at midlene heller ble brukt til innkjøp til utstillingen for og med dem som utstillingen skal representere, for dermed å kunne vise deres historie på et enda videre område?»
Johnny Hult (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker for svaret. Det høres umiddelbart veldig positivt ut. Romanifolket har jo egne kunsthåndverkere, skulptører og kunstmalere som er anerkjente, kanskje ikke i den grad at de er representert her, men i hvert fall såpass dyktige at det fint skulle kunne gå an å smykke ut det museet. Jeg håper det blir slik som ministeren sier, at man her kan inngå et samarbeid og søke å finne løsninger som gjør at de kunstnerne som her blir representert, er en del av romanifolket – ikke nødvendigvis som en del av utstillingen, men at de kommer fra romanifolkets kultur med hensyn til kunst.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-10-20:
Utsmykking av offentlege bygg gir folk flest høve til å oppleva kunst i nærmiljøet. Utsmykkingsfondet for offentlege bygg, som er statens fagorgan for kunst i offentlege rom, har i løpet av dei 27 åra fondet har verka, tilført samfunnet store verdiar i form av kunstverk i byar og distrikt over heile landet. Den noverande utsmykkingsordninga for statlege bygg, som byggjeprosjektet ved Glomdalsmuseet fell inn under, vart innført i 1998, og ho har medverka til at meir enn 50 utsmykkingsprosjekt har blitt realiserte i løpet av dei siste seks åra. Dette har resultert i over 400 kunstverk under denne ordninga. Ordninga sikrar at midlar til utsmykking automatisk blir innarbeidde i kostnadsramma til det enkelte statlege byggjeprosjektet, både ved nybygg og ombyggingar, og syter for at kunst blir ein naturleg del av offentlege bygg og rom. Spørsmålet om utsmykking av kunstmuseum og kulturbygg kjem opp til diskusjon med jamne mellomrom. Behovet for utsmykking av kunstmuseum vart drøfta av Kultur- og kyrkjedepartementet og Utsmykkingsfondet i samband med den evalueringa som er gjennomført av Utsmykkingsfondet for statlege bygg. Det kan kanskje vera freistande å vurdera alternativ bruk av midlar som er avsette til utsmykking, ettersom det kan hevdast at museet sjølv disponerer objekt som kan dekkja dette behovet, eller at ein rett og slett nyttar utsmykkingsmidlar til å utvida og styrkja eit avgrensa utstillingsbudsjett. Etter mitt syn vil vi – med ein slik alternativ bruk av midlane – risikera å svekkja den noverande utsmykkingsordninga for statlege bygg. Dette er ei ordning vi har positive røynsler med, og som Kultur- og kyrkjedepartementet har tilrådd blir ført vidare etter dagens modell. Utsmykkingsfondet har for tida fleire svært profilerte kulturbygg der utsmykking inngår, som Nobels Fredssenter, Eidsvoll 1814 – Rikspolitisk senter og Villa Grande. Desse tre utsmykkingsprosjekta har vist seg å vera gode prosessar med positiv brukarmedverknad. Leiinga ved Glomdalsmuseet vil ha eit sjølvstendig ansvar både fagleg og budsjettmessig når det gjeld dokumentasjon og formidling av romanifolkets kultur og historie. Dette inngår i kjerneverksemda ved museet og må ivaretakast på best mogleg måte. I slike kulturbygg som Glomdalsmuseet bør ein i tillegg opna for eit samspel mellom museets kjerneområde, utstillinga og utsmykkinga, slik at formidlinga av kulturen til romanifolket blir ytterlegare forsterka. Ei vellykka utsmykking som blir utarbeidd i samråd med brukarane, vil kunna utdjupa funksjonen til museet og gjera bodskapen i utstillinga tydelegare. Eg håper at ein vil oppnå dette ved utsmykkinga av Glomdalsmuseet.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2004-10-20:
Eg har ikkje noko anna å leggja til enn at eg òg vonar at det skal verta eit god samarbeid. Det gjeld alle desse bygga. Men når det gjeld det å gå utanom regelverket, trur eg at dei fleste bygg vil finna ein eller annan grunn for at dei òg skal gå utanom regelverket, og då vil vi altså svekkja heile ideen med eit utsmykkingsfond og det som automatisk ligg innarbeidd i budsjetta. Så eg vonar at vi skal komma fram til ei god løysing, slik at det blir eit flott museum for alle, og sjølvsagt også for dei som er mest involverte.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til barne- og familieministeren: «Krisesenteret i Bergen har ikke økonomi til å holde døgnåpent i desember. På grunn av sviktende inntekter fra kommunene vil de få et underskudd på omtrent 200 000 kr. Den eneste muligheten for å komme i balanse er å holde senteret stengt hele desember. Hva vil statsråden gjøre med dette for å følge opp det stortingsflertallet har sagt om at ingen senter skal stenges grunnet økonomi før vi har en ny finansieringsordning på plass?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Søknaden fra krisesenteret i Bergen var vel betydelig høyere enn de 50 000 kr de ble innvilget. Problemet med det statsråden nå peker på, er at når kommunene ikke gir tilskudd, utløser det ikke et økt statstilskudd. Det komiteen helt klart har sagt, er at vi ber om at Regjeringa ser på strakstiltak med tanke på den vanskelige økonomiske situasjonen mange krisesentre er i. Det som er problemet rundt omkring i landet – og det vet jo statsråden, dette er et spørsmål jeg har tatt opp flere ganger, vi har også hatt stengte sentre før – det at dårlig kommuneøkonomi gjør at kommuner ikke bevilger penger til krisesentre, og det er også krisesentre som er lagt ned i denne perioden.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Vi vet hvorfor krisesentrene er i en dårlig økonomisk situasjon. Det har vært en lønnsutvikling, strømpriser og ulike ting som har gjort at mange krisesentre i dette landet kommer «short». Det har vi vært inne på før. Statsråden var også inne på at den nominelle veksten i støtte fra kommunene til krisesentrene har gått ned fra i fjor. Dette er jo et stort problem. Da jeg tok opp denne saken med statsråden forrige gang angående et krisesenter i Østfold, sa statsråden i et svar til meg: «Vi synes også at det var leit at man måtte stenge et senter i en periode. Det var også derfor vi forsikret oss i forkant om at kvinner som trengte krisesenter, likevel ville få en plass i umiddelbar nærhet av der de bodde.» Krisesenteret i Bergen sier at de må stenge i hele desember. Dette er et stort krisesenter som dekker et stort område. Hva vil statsråden gjøre?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-10-20:
Den gjennomsnittlige veksten i nominelle tall i krisesentrenes budsjetter fra 2003 til 2004 ligger på godt over 7 pst. ifølge departementets foreløpige tall. Det betyr en noe lavere vekst enn i fjor, men jeg er likevel godt fornøyd med utviklingen. Som representanten vet, er retningslinjene at statstilskuddet skal utløses av tilsvarende lokale tilskudd og et balansert budsjett. Disse retningslinjene er ikke foreslått endret av stortingsflertallet. Den endringen som flertallet gikk inn for, riktignok fra neste år, var en økning av statstilskuddet fra 50 pst. til 80 pst. Dette er lojalt fulgt opp i vårt forslag til statsbudsjett for 2005. Som en spesiell ordning for 2004, nettopp for bedre å sikre sentre som slet med økonomien, ble det i årets rundskriv åpnet adgang til å søke om ekstra statlig tilskudd innen 1. september i år hvis sentervirksomheten i løpet av våren og sommeren fikk ekstra lokale tilskudd som ikke var kommet med i opprinnelig søknad. På bakgrunn av en slik søknad fikk Bergen krisesenter tilsagn om et statlig ekstratilskudd på 50 000 kr så sent som i slutten av september under denne ordningen. Bevilgningen ble utløst av en merbevilgning fra Bergen kommune. Ifølge departementets opplysninger betyr dette at krisesenteret i Bergen nå har et budsjett for 2004 som er ca. 300 000 kr større enn budsjettet for 2003. Men hvordan driften konkret organiseres for å drive i balanse, kan ikke departementet blande seg opp i, slik som retningslinjene for statstilskudd er utformet. Jeg ser imidlertid at det er viktig at senteret holder åpent hele året og særlig i desember, som er en måned hvor mange trenger dette tilbudet. Det jeg derfor kan love, er at departementet i dette overgangsåret er villig til å vise fleksibilitet og se bort fra 1. september som en siste søknadsfrist for ekstratilskudd, og innvilge statstilskudd tilsvarende økte lokale tilskudd hvis krisesenteret i Bergen får økt lokal støtte fra Bergen kommune og/eller fra de øvrige 18 omegnskommunene som også gir støtte til dette senteret.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-10-20:
Jeg har lyst til å presisere at det ikke er sviktende inntekter fra kommunene, som representanten her snakker om, som har vært utgangspunktet. Det er faktisk slik at kommunenes samlede tilskudd til driften av dette senteret har økt fra ca. 1,9 mill. kr til ca. 2,1 mill. kr fra i fjor til i år. Når det gjelder kommunetilskuddene, har Bergen og 18 kommuner rundt omkring gitt tilskudd i 2004, mot 17 kommuner i tillegg til Bergen i 2003. Alle har økt sitt bidrag, bortsett fra fire kommuner som har gitt samme nominelle beløp som i 2003, og det er én kommune som har redusert sitt bidrag. Når krisesenteret beskriver sin økonomiske situasjon, snakker de om at kommunene har bevilget reduserte beløp i forhold til det senteret søkte om. Det er noe annet enn at man har redusert støtten. Men vi har et system som jeg som statsråd i utgangspunktet også må forholde meg til. Vi har altså 18 kommuner utenom Bergen. De kan be om tilskudd. Vi er ikke kjent med om de har gjort dette.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-10-20:
Problemstillingen om at Bergen krisesenter var i en slik vanskelig situasjon, ble vi gjort kjent med ved dette spørretimespørsmålet, som kom på fredag. Vi har prøvd å undersøke. Det jeg sa i mitt første innlegg, var at vi vil se bort fra den fristen vi har satt, hvis krisesenteret klarer å skaffe penger. I tillegg til det kan jeg også ta kontakt med fylkesmannen i Hordaland for å vurdere om det er mulig at han også kan bistå senteret, slik at man på en eller annen måte kan klare å sikre driften ut året med de ressursene de har til rådighet. Det skal jeg også gjøre.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg har et spørsmål til utdanningsministeren: «I september 2002 var amerikanske Lorraine Monroe på besøk i Norge med klart budskap om at disiplin hindrer vold i skolen. Hun har lyktes i å lage gode skoler av bråkeskoler. Den gang uttalte utdanningsministeren at hun ville utarbeide et veiledende skolereglement for å gi lærerne råd om hvordan elevenes skolehverdag bør legges opp. «Disiplin og læringsutbytte henger nøye sammen», sa statsråden. Norske elever er blant dem som plages mest av uro i læringsarbeidet. Hva har statsråden gjort for å redusere denne plagen?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker for svaret. Jeg presiserer at det ikke er mobbing jeg tar opp, men et annet fenomen som er minst like omfattende, nemlig uroen i undervisningssituasjonen og i skolemiljøet. Men det er altså ikke det samme som mobbing. For to år siden sa statsråden: «Mange lærere og skoleledere er i tvil om hvordan de kan og bør lage et reglement for skolen. Jeg ønsker å bidra med å lage et eksempel på hvordan dette kan gjøres.» Jeg registrerer fra svaret at det har tatt mer enn to år å få det på plass, slik at den fremviste satsingen fra departementet og statsråden på dette området er mindre iøynefallende enn det man har sett når det gjelder å lage programmer mot mobbing, programmer for lesing, programmer for matte og programmer for integrering. Høyre har selv i sitt program formuleringen: «Det er uakseptabelt at en eller noen få elever skal kunne ødelegge undervisningen og skolemiljøet for det store flertall.» Mener statsråden at den målsettingen er ivaretatt?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Oppfølgingssvaret var betydelig bedre, etter min vurdering. Fremskrittspartiet er opptatt av at det skal være gode regler for god oppførsel. Det er slik, som statsråden innledet med å si, at det er mange målinger i norsk skole. Det er også slik, som statsråden sa i oppfølgingssvaret, at også elevene selv ønsker en fastere hånd. Men det er også slik at undersøkelser viser at mange av lærerne sliter med et uroproblem. Det finnes undersøkelser som viser at halvparten av norske lærere hevder at atferdsproblemene ødelegger undervisningen. Det er med på å forklare Norges bedrøvelige plassering i PISAs kartlegging, som en av de skolenasjonene som er mest plaget av uro. Hvordan vil statsråden invitere til et bredt samarbeid med foreldrene for å komme dette problemet til livs?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Mitt andre spørsmål i denne spørretimen er – jeg er så heldig å ha to spørsmål på grunn av at statsråden var bortreist forrige uke: «Et politisk flertall i Hordaland fylkeskommune har sikret at Hordaland som nok et fylke gir elever i videregående skole fritt skolevalg innenfor fylkesgrensen. En rekke fylker har slik valgfrihet, men begrenset av forvaltningsmessig grense. Samtidig er fylkeskommunenes økonomi presset, og tilbudet reduseres. Regjeringen har i St.meld. nr. 30(2003-2004) sagt at man vurderer å fremme lovforslag om friere skolevalg. (2003-2004) Hva er statsrådens plan for å gi alle elever i videregående skole fritt skolevalg over hele landet?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker for svaret og gleder meg over å konstatere at fremrykningen i denne saken er betydelig raskere enn det vi fikk demonstrert i forbindelse med mitt første spørsmål. Det er gledelig at vi nå er på vei til å ta ytterligere et skritt i retning av et friere skolevalg. Men samtidig er det slik at de fleste vil være bundet av den forvaltningsmessige grensen, og det er også slik at det både i skoleåret 2003–2004 og i inneværende år, 2004–2005, har vært stor økning i antall unge mellom 16 og 18 år, og følgelig også stor økning i antall søknader til videregående skole. Samtidig er økonomien i fylkeskommunene presset. Nesten to tredjedeler av inntektene går til videregående skole. Hvordan sikrer Regjeringen at dimensjonering av midler til videregående skole innenfor fylkesgrensen faktisk tillater valgmulighet og valgfrihet?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker igjen for svaret. En av de modellene man åpenbart ikke har valgt å se på, er den modellen som sikrer det frie valget best, nemlig at en større del av pengene faktisk følger eleven. Hvorfor har ikke statsråden og departementet også gått nærmere inn på den modellen?
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Dr. Lorraine Monroe er internasjonalt kjent for sitt arbeid i skolen i Central Harlem i New York, og jeg fikk i september 2002 ganske riktig gleden av å møte Dr. Monroe og drøfte betydningen av et godt læringsmiljø, virkemidler for å oppnå dette og sammenhengen mellom læringsmiljø og læringsresultater. Det er riktig at vi i 2002 fikk dokumentert at vi har disiplinproblemer og mobbing i norsk skole. Regjeringen har siden dette ble kjent, arbeidet på en rekke områder for å skape et bedre læringsmiljø uten uro og disiplinproblemer, som mobbing. En betingelse for god læring er et læringsmiljø som inspirerer og motiverer til innsats. På gjensidig vis kan man si at god opplæring bidrar til et godt læringsmiljø. Nyere opplysninger kan tyde på at antall elever som er involvert i problematferd, ikke har økt de siste årene. Forskningsinstituttet NOVA mener å kunne påvise nedgang i problematferd fra 1994 til 2003. Når det gjelder mobbing, viser nye tall fra Senter for atferdsforskning at 30 pst. færre barn blir mobbet nå enn for tre år siden. Målinger fra enkeltskoler som bl.a. har gjennomført Olweus-programmet, tyder på en nedgang i forekomsten av mobbing på mellom 30 og 50 pst. Dette er gledelig, men ikke tilfredsstillende. Vi skal ikke akseptere uro og problematferd som hindrer læringsarbeidet for den enkelte. Derfor må vi arbeide videre. Lovparagrafen – § 9a i opplæringsloven – om elevenes skolemiljø trådte i kraft 1. april 2003 og gir elevene i grunnskolen og videregående skole rett til et godt fysisk og psykososialt miljø som fremmer helse, trivsel og læring. Elever og foreldre har fått større grad av brukermedvirkning og bedre klageadgang. Departementet har utarbeidet en veileder for skoleeier og skolene om lovendringer og et informasjonshefte til elever og foreldre. Forskriftene til opplæringsloven § 2-9 om skolens ordensreglement gir bestemmelser om elevenes rettigheter og plikter, regler om atferd og om hvilke tiltak skolen kan bruke overfor elever som bryter ordensreglementet. Utdanningsdirektoratet arbeider med et veiledende skolereglement for å gi skoler hjelp og råd med den lokale utformingen av skolereglementet. Regjeringen la i vår frem St.meld. nr. 30 for 2003–2004, Kultur for læring, som Stortinget behandlet i juni i år. I meldingen presenterte vi bl.a. Skoleplakaten, eller Læringsplakaten, med grunnleggende prinsipper og krav som skal prege og forplikte alle skoler og øvrige opplæringssteder. Der står også krav til det fysiske og psykososiale arbeids- og læringsmiljøet sentralt. Dette vil også stå meget sentralt når reformen nå skal implementeres og gjennomføres. I tillegg vil jeg legge til at vi ganske nylig har lansert vårt nasjonale kvalitetsvurderingssystem, eller begynnelsen på det, herunder skoleporten.no, hvor også trivsel og læringsmiljø er helt sentrale elementer.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Representanten Sortevik har helt rett i at vi må skille mellom mobbing og alvorlig problematferd og det man kan kalle uro og bråk. Når det gjelder uro og bråk, er det noe uro og bråk som er helt OK og kreativt. Men det er helt riktig at det store flertallet av elevene selv rapporterer om at de trives veldig bra i norsk skole, men at de selv synes at det er for mye uro og bråk, at det forstyrrer undervisningen, og at de regner med at de kan trives like godt selv om de lærer mer og det er mindre uro og bråk. Dette har representanten Sortevik helt rett i. Men jeg mener at anti-mobbearbeidet også har implikasjoner på det som dreier seg om uro og bråk. Et viktig element i det arbeidet vi gjør når det gjelder anti-mobbearbeidet, er jo nettopp å oppmuntre skolene til å ha gode skolereglementer, gode regler for atferd og sanksjoner dersom man bryter reglementet. Det virker naturligvis også inn på bråk og uro. Mange av programmene mot mobbing dreier seg egentlig om å dempe bråk og uro, og har altså sideeffekter over på det som er mer alvorlig mobbing. Jeg synes at arbeidet med et veiledende reglement har tatt for lang tid – jeg vil i grunnen gi representanten Sortevik rett i det – og jeg skal forsøke å påskynde det. Det har vært litt vanskeligere enn vi trodde.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Representanten Sortevik har naturligvis rett i at dette også er en plage for lærerne. Her vil jeg si at årsaksforholdene dels ligger et annet sted enn på skolene, hos lærerne, altså at lærerne har fått en tyngre oppgave fordi hjemmene kanskje ikke gjør sin del av jobben. Men det har også sammenheng med den lederrolle og den autoritet lærerne selv har og tar i klasserommet og på skolen. Derfor dreier også en del av det arbeidet vi gjør, seg om å tydeliggjøre de voksnes rolle, om å ta tilbake lederrollen og autoriteten i klasserommet og på skolen. Jeg vil også si at i den satsingen vi skal ha på kompetanseutvikling i forbindelse med Kultur for læring, må dette stå sentralt – læreren som leder og lærerrollen som profesjon. Foreldrene er og bør være med i en dialog om dette hele tiden. Jeg tror f.eks. ikke at man vil få vellykkede, gode skolereglementer som kan gjennomføres på en vellykket måte, uten å involvere foreldre – og elever, når de er gamle nok til det. Dette er en kontrakt mellom hjem og skole, hvor hjem og skole er enige om at slik skal det være, og så må alle følge reglene, ellers vil det bryte sammen.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Det er riktig at kirke-, utdannings- og forskningskomiteen i sin budsjettinnstilling for 2004 viste til arbeid med å etablere en trafikkflygerutdanning i Bardufoss og mente at det var viktig at etableringsarbeidet fortsetter, slik at utdanningen kan opprettes så snart som mulig. Komiteen viste imidlertid til at i denne sammenheng bør godkjenning i forhold til lov om fagskoleutdanning også vurderes. Frem til nå har trafikkflygerutdanningen i Bardufoss i stor grad vært finansiert av SAS. Men som representanten Lena Jensen korrekt påpeker, støtter luftfartsbransjen opprettelsen av et bachelorprogram og ønsker nå en statlig finansiert høyere utdanning. Som nevnt har imidlertid komiteen eksplisitt sagt at godkjenning i forhold til lov om fagskoleutdanning også bør vurderes. Staten vil videreføre dialogen med representanter for brukerne av trafikkflygere om hvilke krav som skal stilles til akseptabelt utdanningsnivå. Kvalitetskravene til høyere utdanning setter imidlertid klare begrensninger når etablering av nye utdanninger skal vurderes.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Systemet i Norge er jo ikke slik at man bare legger noe på et nivå. Man kan godt si det er rart at ikke dette er en utdanning på universitetsnivå, men i Norge er det slik at visse kvalitetskrav må oppfylles for at en utdanning skal kunne bli en universitetsutdanning. Nå kan jeg si at dels har ikke jeg funnet rom for å prioritere dette rent økonomisk på budsjettene, men det må ses i sammenheng med at jeg er i tvil om hvorvidt den akademiske kvaliteten eller den forskningskapasiteten denne utdanningen har, i dag vil kvalifisere for å opprette en universitetsutdanning. Jeg minner om at NOKUT to ganger tidligere har avslått søknad om akkreditering av Norwegian Aviation College som privat høyskole, og det er blitt begrunnet med minst fire sentrale punkter. Jeg minner også om at de kvalitetskriteriene som ligger til grunn for å opprette studier på høyere nivå og akkreditere institusjoner på høyere nivå, er kriterier som er fastsatt av Stortinget.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Det er ikke primært en budsjettsak. Poenget er at hvis man vil få et kvalitetsstempel fra staten på en utdanning på et nivå over videregående opplæring, kan man i dag få to stempler, og begge gis av NOKUT, enten som fagskoleutdanning eller som et studium på en høyere utdanningsinstitusjon, en akademisk institusjon, en høyskole eller et universitet. I dette tilfellet snakker vi om universitet. Når Norwegian Aviation College to ganger har fått avslått søknad om akkreditering som privat høyskole, så er det av fire grunner: Nivået på undervisningspersonell og sensorer er ikke tilfredsstillende, de mangler forutsetninger, kompetanse og økonomi til å drive egen forsknings- og utviklingsvirksomhet, eksamensformen åpner ikke for krav til analytisk evne, og det er ikke redegjort for fysisk læringsmiljø, økonomistyringssystem eller hvordan man har tenkt å tilfredsstille øvrige krav i UH-loven. Så dette er altså ikke bare et økonomisk spørsmål, men et spørsmål om å holde den kvaliteten som skal til for å få stempel som fagskoleutdanning eller utdanning på høyere nivå. Jeg er i og for seg ikke imot noe som helst, jeg synes begge alternativene er gode. Jeg vil ikke utelukke at dette fullt ut holder mål som en meget god fagskoleutdanning f.eks., og det kunne jo også være et alternativ.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Jeg sender denne uken forslag til en rekke endringer i opplæringsloven og friskoleloven på høring. I hovedsak er forslaget til endringer en oppfølging av stortingsmeldingen «Kultur for læring» og Stortingets behandling av meldingen. Flere av forslagene i meldingen krever ikke endringer i opplæringsloven eller friskoleloven, men endringer i forskrifter gitt med hjemmel i disse lovene. Forslag til endringer i disse forskriftene vil bli sendt på høring senere og er derfor ikke omtalt i dette høringsbrevet, som går ut denne uken. Dersom det skal innføres fritt skolevalg over hele landet, forutsetter dette i all hovedsak forskriftsendringer. I høringsbrevet er høringsinstansene likevel blitt bedt om å kommentere to skisser når det gjelder fritt skolevalg. Den første skissen gjelder endringer i forskrift til opplæringsloven som innebærer at elevene får mulighet til å velge skole i eget fylke, og at karakter brukes som kriterium for rangering ved oversøkning. Den andre skissen gjelder også endringer i forskrift til opplæringsloven, men slik at det innføres fritt valg av videregående tilbud på tvers av fylkesgrensene ved ledig kapasitet. Og jeg understreker at dette selvfølgelig gjelder videregående opplæring. Etter at jeg har gått igjennom høringsinstansenes kommentarer til skissene som er presentert i høringsbrevet, vil jeg vurdere å fremme forslag til endring av forskrift til opplæringsloven når det gjelder fritt skolevalg innen bostedsfylket og fritt valg av videregående tilbud på tvers av fylkesgrensene ved ledig kapasitet. Dette vil i tilfelle bli gjenstand for en ny høring i et eget høringsbrev. I høringsbrevet foreslås det at forskriftshjemlene i opplæringsloven §§ 13-3 og 13-4 endres slik at nevnte endringer i forskrift til opplæringsloven om fritt skolevalg eventuelt kan gjennomføres.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Nå vil jeg først vise til mitt første svar, der det fremgikk at vi også hører en modell som dreier seg om tilbud på tvers av fylkesgrensene. Når det gjelder økonomien i fylkene, vil jeg vise til vårt fremlegg til statsbudsjett, der det innenfor det kommuneøkonomiske opplegget er en forfordeling av kommunene – og da må man forstå ordet riktig – i den forstand at fylkene får en større andel enn de normalt ville fått, og det er jo for å ta av for elevtallsveksten i videregående opplæring. Så kan vi selvfølgelig ha en diskusjon om kommuneøkonomien er god og tilstrekkelig god, men det er helt klart at Regjeringen i sitt opplegg har forsøkt å ta høyde for det vi vet er en utfordring kommende år, nemlig en stor elevtallsvekst i videregående opplæring og en elevtallsvekst som er skjevt fordelt mellom fylkene, slik at noen fylker har en mye større utfordring enn andre. Men en av de modellene jeg hører på mer prinsipielt grunnlag, er også en modell hvor man kan bevege seg over fylkesgrensene.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-10-20:
Jeg føler ikke at det hører hjemme i en høringssammenheng som dette, hvor vi ser på endringer i opplæringsloven. Vi har tidligere lagt til grunn at vi ønsker at våre kommuner og fylker skal være rammefinansiert, for at vi også skal ivareta lokaldemokratiet og muligheten for å ta valg på lokalt nivå, som gjør at det er noe poeng med demokrati. Men jeg vil ikke utelukke at man i fremtiden finner frem til modeller på videregående nivå og vis-à-vis fylkene som inneholder elementer av andre finansieringsmodeller. Den diskusjonen vil sikkert også dukke opp i lys av at vi nå diskuterer store spørsmål når det gjelder regionalisering av Norge, og hvor oppgavene skal ligge. Der hører også den typen spørsmål naturlig hjemme.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Universitetet i Tromsø har søkt Utdannings- og forskningsdepartementet om finansiering til opprettelse av et bachelorprogram i luftfartsfag. Stortinget bad Regjeringen i statsbudsjettet for 2004 om å sørge for oppfølging i forhold til opprettelsen av dette studiet. Bachelorprogrammet har bred støtte i luftfartsbransjen. På bakgrunn av at utdannelsen ikke er kommet med i årets forslag til statsbudsjett, hva vil statsråden gjøre for å sikre at utdannelsen etableres ved Universitetet i Tromsø?»
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Jeg synes det er rart at sivil flygerutdanning i offentlig regi i dag ikke ligger på universitetsnivå. Jeg er overrasket over at statsråden ikke tidligere og heller ikke nå har tatt dette grepet. Er det et fag som er viktig, og der man enkelt og greit kan se behovet for at utdanningen skal ligge på universitets- og høyskolenivå, så er det dette faget. Det er nødvendig å få trafikkflygerutdanningen på et høyere utdanningsnivå – på universitetsnivå. Alle faginstanser har entydig anbefalt dette. Jo høyere opplæringsnivå, jo bedre sikkerhet. Trafikkflygere jobber med høy kompleksitet i faget sitt, både teknologisk, trafikalt, organisatorisk og menneskelig. Feil tolereres ikke og kan få fatale konsekvenser. Det er fullstendig feil det som tidligere er hevdet, at flysikkerheten er godt ivaretatt ved at det legges til et lavere nivå. Sikkerhetskravene vil da senkes istedenfor å økes. Ser statsråden nødvendigheten av å øke trafikksikkerheten og legge dette utdanningsprogrammet på et høyere nivå, på bachelornivå?
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-20:
Dette er en ny søknad, og man har også fått inn Universitetet i Tromsø som en samarbeidspartner. Alle faginstanser er enig i at de trenger trafikklederutdanning på universitetsnivå. Alle anbefaler også at NAC, som er lokalisert i Bardufoss, legges til Universitetet i Tromsø. For det første er dette en genial plassering, det er høyt kompetent personale som jobber der, infrastrukturen er tilrettelagt, og kan du fly i Nord-Norge, kan du fly et fly hvor som helst. Dessuten har man fått inn Universitetet i Tromsø som en samarbeidspartner, som er viktig for å utvide kompetansen hos trafikkflygeledere. Jeg er opptatt av flysikkerhet for presidenten, for statsråden og for alle som bruker fly. Etablering av trafikkflygerutdanning i Troms vil være og har vært en viktig sak for SV. SV vil jobbe for dette og fremme denne saken i budsjettet, og jeg lurer på om statsråden vil støtte oss i dette.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helse- og omsorgsminister: «En flertallsmerknad i Budsjett-innst. S. nr. 11(2002-2003) er positiv til bruk av Doman-metoden, og at det kan ytes bidrag fra folketrygden etter bestemte regler. En mor som har hatt svært gode resultater med bruk av metoden for sin datter etter besøk i USA, har fått avslag fra Helse Nord på fortsatt trening i Norge. I andre regioner benyttes metoden med offentlig støtte. (2002-2003) Vil statsråden ta initiativ overfor Helse Nord og sørge for at det gis støtte til barn som, etter faglig vurdering, kan ha nytte av Doman-metoden?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker statsråden for svaret, som ikke er i samsvar med de opplysninger jeg sitter inne med i forhold til denne pasienten. Behandling med Doman-metoden gjøres av cerebral parese-barn med alvorlig hjerneskade. Antall slike barn antas i Norge å være i underkant av 100. Doman-metoden er utviklet i Philadelphia i USA, og de fleste barn som behandles med metoden, må ha et innføringsopplegg i Philadelphia. Behandlingsmetoden er både krevende og utrolig slitsom for foreldrene. Det største problem foreldrene til denne type barn har, er allikevel ikke den slitsomme opptreningen, men å få refundert nødvendige utgifter til rehabiliteringsmetoden. For meg synes det helt åpenbart at ansvaret for dette spesielle rehabiliteringsopplegget er og bør være en sak for spesialisthelsetjenesten. Vil helseministeren ta initiativ til at ansvaret for utredning og oppfølging av disse barna blir tillagt én eller kanskje alle helseregioner?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2004-10-20:
Jeg takker igjen statsråden for svaret, som jeg er godt fornøyd med. Jeg er kjent med at Doman-metoden og Petø-metoden, som ligner på Doman-metoden, har liten støtte i de respektive fagmiljøer, noe som jeg personlig mener skyldes mangel på kunnskap. Dette støttes også av mange barneleger som anbefaler metoden. Det finnes dessverre ikke i Norge i dag noen faglig utredning av eller dokumentasjon på effekten av behandlingen. Vil helseministeren ta initiativ til en utredning med tanke på hvem som skal tillegges ansvaret for utredning og utvelgelse av pasienter? Og kunne det tenkes at Sunnaas Sykehus i så måte vil være et egnet sted?
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Etter det departementet har fått opplyst, ytes det også bidrag fra folketrygden til reise til Doman-instituttet fra Helse Nord RHF. Videre ytes det støtte fra Helse Nord RHF til familier som trenger dette etter behandling med Doman-metoden, slik det gjøres i andre regioner. Vilkåret for at det skal kunne ytes bidrag fra folketrygden til reise til Doman-instituttet, er at det foreligger uttalelse fra det regionale foretaket, som skal foreta samme type vurdering som arbeidsgruppen oppnevnt av Sosial- og helsedirektoratet tidligere gjorde. Videre skal det foreligge uttalelse fra barnets lege om at opplegget anses som faglig forsvarlig i det aktuelle tilfellet. Departementet har i brev til de regionale helseforetakene av 8. mars 2002 gitt uttrykk for at de regionale helseforetakene/foretakene i samarbeid med kommunene må vurdere nødvendig økonomisk støtte og eventuell praktisk støtte til foreldrene for at de skal kunne gjennomføre det opplegget som velges. Også i styringsdokumentet til de regionale helseforetakene for inneværende år er det gitt uttrykk for at det må vurderes økonomisk og praktisk støtte til familier med funksjonshemmede og kronisk syke barn for å muliggjøre valg av alternative treningsmetoder, herunder Doman-metoden. Etter det departementet er kjent med, følger Helse Nord RHF opp de signaler som er gitt fra departementet, på samme måte som de øvrige regionale helseforetak.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2004-10-20:
Det er klart at en metode som denne, hvor man skal yte tilskudd etter at man har sjekket ut den faglige forsvarligheten av opplegget, i enkelte tilfeller vil kunne innebære at man ved relativt like tilfeller kan få forskjellig behandling hva gjelder tilskudd. Det er selvfølgelig ikke ønskelig. Jeg skal ta initiativ til, som Alvheim spør om og oppfordrer til, at vi skal få en større grad av felles holdning til dette, slik at like tilfeller behandles likt uavhengig av hvilket foretak man måtte være i, med den lille reservasjonen knyttet til den medisinske vurderingen som gjøres. Men like medisinske vurderinger skal behandles likt uavhengig av hvilket av de fem helseforetakene man er pasient i.