Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-11-15:
I dag veves innenriks- og utenrikspolitikken i hverandre på en annen måte enn tidligere. Utviklings- og utenrikspolitikk, handelspolitikk, klimapolitikk, migrasjons- og innvandringspolitikk – alt er områder som påvirker hverandre. Vi må yte målrettet bistand som bidrar til å redde miljøet, bekjempe fattigdom og sykdom, bygge sivile samfunn, bærekraftige styresett og drive demokratiutvikling. I redegjørelsen trekker statsråden særlig fram Afrika og kontinentets mange utfordringer. Uavhengig av Norges prioriteringer har Afrika i altfor mange år vært verdens glemte kontinent. Afrika er stilt i skyggen av både krigen i Irak og problemene i Midtøsten. I Kongo kunne 4 millioner mennesker bli drept, nær sagt uten at verden reagerte. I det små – i det veldig små – har jeg selv deltatt i hjelpearbeid i forhold til Kongo-Brazzaville. Stiftelsen «La Afrika leve», med utgangspunkt i Skien og Telemark, har iverksatt ulike lokale prosjekt, særlig innen skole. Dette arbeidet har gitt meg minner for livet, men også fratatt meg illusjoner. Økonomisk bistand isolert sett løser langt fra et lands problemer. Innsats på mange ulike politikkområder må til for å nå FNs tusenårsmål. Jeg vil nå spesielt ta for meg den betydningen utviklingspolitikken har for migrasjon. Når fem kongolesiske musikere på besøk i Norge hopper av og søker asyl, er det for å få et bedre liv her i Europa. Når tusener av båtflyktninger kommer til Kanariøyene fra Afrika, er det en flukt fra håpløsheten. Blir fattigdommen bekjempet og håpet tent, vil færre desperat flykte over til et bedre liv i Vesten. En massiv illegal innvandring vil avta – men dessverre er vi ikke der i dag. Migrasjon og utvikling henger uløselig sammen. Både opprinnelsesland og mottakerland vil i de fleste tilfellene være økonomisk tjent med kontrollert migrasjon. Industrilandenes politikk når det gjelder mulighetene for personer fra utviklingsland for å ta arbeid i andre land i kortere eller lengre tid, vurderes av OECD som en viktig del av internasjonale rammebetingelser for utvikling. Migranter sender penger hjem. Disse pengene overstiger langt den offentlige bistanden fra nord til sør og kan bidra til å gi familiene både utdanning og bedre helse og livskvalitet. Pengene utgjør en vitamininnsprøytning i de lokale økonomiene. Migrantturisme bidrar også med økt kunnskap og kompetanse og kan medvirke til økt entreprenørskap. Det er viktig at personer med flyktningbakgrunn kan vende tilbake til opprinnelseslandet etter krig eller konflikt for å delta i gjenoppbyggingen av landet for en kortere eller lengre periode. Jeg skal ta for meg én spesiell utfordring i dette perspektivet, og det er hjerneflukt. Det er klart at vi kan ta bidra til hjerneflukt i opprinnelsesland fordi høyt kvalifisert arbeidskraft kan forlate landet. Det er sårt og vanskelig for mange utviklingsland, særlig i Afrika. Derfor er det viktig at vi klarer å føre en politikk som ikke tapper nettopp utviklingslandene, men som heller kan stimulere menneskene til å vende tilbake for å være med i utviklingen av eget land. Migrasjonen i verden har blitt et tema både i FN, i EU og i Vestunionen. Internasjonalt drøftes stadig oftere forholdet mellom utenriks- og utviklingspolitikk og migrasjons-, integrerings- og inkluderingspolitikk. Forebygging av og løsning på flyktningutfordringene vil ha betydning for hvordan også Norge migrasjonsmessig vil bli berørt av konfliktsituasjoner ute i verden. Ved bevisst strategi kan Norge bidra til å forebygge flukt, gi mer hjelp i flyktningleire og legge forholdene til rette for at flyktninger og asylsøkere kan returnere og bli reintegrert i hjemlandet. Men det forutsetter en bedre samordning av norsk politikk når det gjelder utvikling og migrasjon. Det er da også bakgrunnen for at Høyre nylig har fremmet et forslag her i Stortinget der vi ber Regjeringen legge fram en egen stortingsmelding om en helhetlig flyktning- og migrasjonspolitikk.