Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Stortinget er på tampen av en fireårsperiode, og har i løpet av perioden behandlet mange saker som er viktige for kulturlivet. I tillegg til den store og utvilsomt viktige kulturmeldingen er det kanskje nettopp meldingen om kultur og næring som sier mest om partienes overordnede syn på kultur. Nettopp meldingens viktighet gjør at jeg er stolt over å være saksordfører, og jeg håper at Regjeringens og Stortingets arbeid i denne saken kan videreføres framover, slik at folk flest kan få mest mulig, og best mulig kultur, og landet kan få et levende, framtidsrettet næringsliv tuftet på kulturen vår. La meg først få lov til å berømme Regjeringen for en grundig og god melding. Det er første gang at det blir utarbeidet en egen melding hvor kultur og næring ses i sammenheng. Det er utvilsomt positivt at Regjeringen har beskrevet feltet såpass grundig som det er gjort. Meldingen gir et godt fundament av forståelse for å bygge videre på tiltak og rammevilkår for kulturnæringene. Regjeringen redegjør for utviklingstrekk, rammevilkår og utfordringer for kulturbasert næringsutvikling. Videre går meldingen nærmere inn i noen kulturnæringer før det ses på samvirke mellom kultur og næring. Kun i liten grad følger Regjeringen opp at Stortinget pekte på viktigheten av at man i videreutviklingen av kulturpolitikken ser på flere alternative former for finansiering, og at privat og offentlig kapital bør kunne finne fram til et fruktbart samspill. Meldingen er således kun beskrivende av nåsituasjonen. Den drøfter ikke tiltak eller eventuelle endringer i rammevilkårene. Dermed blir det opp til oss her i Stortinget å sette agendaen for kulturnæringspolitikken framover. Det kan vi best gjøre ved å drøfte mulige tiltak. Kulturkomiteens behandling av meldingen har vist, og det vil sikkert dagens debatt også vise, at det går tydelige skillelinjer mellom partienes syn på kulturnæringene. Samtidig er ikke disse skillelinjene verre enn at de ulike partiene i den praktiske politikken kan finne fram til løsninger sammen. Fremskrittspartiet mener at det er lite hensiktsmessig å skille mellom kulturpolitikk og næringspolitikk. Vi er av den oppfatning at kulturpolitikken bør innrettes på en slik måte at kulturvirksomheter i større grad oppfattes og behandles som kulturnæringsvirksomheter. På den måten kan man få fram potensialet innen sektoren, både når det gjelder de kulturpolitiske mål og verdiskaping. Det finnes ikke noen iboende motsetning mellom de kulturpolitiske og de næringspolitiske mål. Disse trekker faktisk i samme retning. Kultur og verdiskapende aktiviteter bidrar begge til samfunnets mangfoldighet og gavn. Å trekke et skille mellom kultur- og næringspolitikk blir kunstig, og er på mange måter et gufs fra en fortid hvor en opplyst elite skulle lære folket god kultur. Dette er en holdning vi må bort fra. Folk må selv bestemme hva slags, og hvor mye, kultur de ønsker. Til sin behandling av meldingen holdt kulturkomiteen åpne høringer hvor 25 organisasjoner deltok. Til komiteens store glede var det mange organisasjoner fra kulturlivet til stede, men det kunne nok ha vært vist større interesse og engasjement fra næringslivets side. Stortinget har tidligere behandlet filmmeldingen og har bedt Regjeringen legge fram, sammen med kultur- og næringsmeldingen, en gjennomgang av ulike tiltak som kan medvirke til at flere utenlandske filmer blir produsert i Norge. Filmbransjen er, sammenlignet med andre kulturnæringer, «et skritt foran» på grunn av at det blir skissert virkemidler og tiltak i filmmeldingen. Derfor er det helt naturlig at stortingsflertallet nå vedtar at det skal innføres egne refusjonsordninger. Dette er ordninger som vil ha en positiv virkning provenymessig, siden de vil trekke utenlandsk filmnæringsvirksomhet til landet. Dette bør kulturministeren straks se det positive i. Flertallet forventer at hun vil legge seg i selen for å overbevise sin kollega finansministeren om det samme, slik Stortinget allerede er overbevist. Stortingets flertall anerkjenner den store verdien det har at kultur og næringsliv har arenaer hvor de kan møtes. Det er ofte gjennom møter at gode ideer om samarbeid og ny kulturnæringsutvikling unnfanges. Slike ideer blir igjen til praktisk samarbeid og positive erfaringer. Slike ideer gir mer kultur til folk flest og gir næringsutvikling til glede for arbeidstakere og finansministere. Et flertall her på Stortinget ser at det offentlige kan tilrettelegge for slike møtearenaer. Organisasjoner som f.eks. Forum for Kultur og Næringsliv gjør en god innsats som møteplass. De er rimelige investeringer for kulturnæringsutvikling. Dette bør videreutvikles. Enkelte har tatt til orde for at Stortinget allerede nå skal vedta hvor et pop- og rock-arkiv og et opplevelsessenter for pop og rock skal lokaliseres. Her må jeg få presisere at det mest ryddige er at prosessen får gå i normalt tempo. Ingen er tjent med å gjøre lokaliseringsvedtaket til en overbudskamp og en valgkampsak. De fleste her er nok enige om at det ville være ren populisme. La meg få presisere at stortingsflertallet tidligere har uttrykt sin støtte til det såkalte Trøndelagsalternativet, samtidig som det også bør tas hensyn til utredningen fra ABM-utvikling. Denne utredningen er nå på høring. Regjeringen skal så i løpet av høsten legge fram en stortingsmelding, med sine anbefalinger. Til stor glede for den folkelige kulturnæringen har et flertall på Stortinget samlet seg om å avskaffe den såkalte dansemomsen. Dette må da ikke forveksles med Bamsemums,(munterhet i salen) som med Fremskrittspartiets alternative budsjett ville ha blitt billigere, siden vi foreslår å avskaffe sukkeravgiften og senke sjokoladeavgiften. Så er det sagt. (munterhet i salen) Men tilbake til dansemomsen. Hittil har det vært slik at konserter med levende musikk har vært fritatt for moms, med mindre publikum danser. Hva forklaringen på dette kan være, vet jeg ikke. Hvordan Finansdepartementets momsvoktere kan tro at den kulturelle opplevelsen av levende musikk blir mindre hvis man samtidig tar seg en svingom, vet jeg heller ikke. Det jeg derimot vet, er at levende musikk kombinert med dans er god, folkelig kultur. Jeg er glad for at vi avskaffer en urimelig forskjellsbehandling av folkekulturen. Når vi snakker om folkekultur, synes jeg det er viktig å nevne en annen del av kulturen som er svært viktig, og som dessuten er en av kulturbærerne i Norge, nemlig kunsthåndverk og husflid. Det er mange små enkeltmannsforetak – kall dem gjerne det – rundt omkring i det ganske land der man driver med sitt i småskala. Dette gjelder i stor grad foretak drevet av kvinner, som med litt hjelp faktisk fort kan bli en viktig distriktsarbeidsplass, uten at man trenger å pøse inn penger. Det handler mange ganger om at kvinner – som i dette tilfellet – ser verdien i det de holder på med, og at markedet blir gjort kjent med produktet. Vi har eksempler på at små aktiviteter, nesten hobbyaktiviteter, har blitt hjørnesteinsbedrifter, med eksport både til Europa og til USA. Men det trengs kompetanse for å få dette til. Et av de sentrene som faktisk har dette, og som komiteen nevner særskilt – som et av de få den nevner særskilt – er Birka. Man kan lese mer om Birka i merknadene våre. Bare så det er sagt: Jeg ser at Arbeiderpartiet har fremmet et forslag om at man skal komme tilbake til Birka i budsjettet for 2006. Det vil Fremskrittspartiet støtte. Dette er svært viktig, både for å holde liv i kunsthåndverk og i husflid som ellers vil dø ut, og også for å opprettholde og formidle den norske kulturarven til nye generasjoner. Da Regjeringens melding i all hovedsak er en beskrivende melding, som jeg har gjort rede for allerede, er det nå opp til Stortinget å sette agendaen for kulturnæringspolitikken framover. I sin innstilling har kulturkomiteen nevnt en rekke tiltak som vil styrke kulturnæringene. Kun Fremskrittspartiet har vært villig til å gå inn i en prinsipiell diskusjon om krav til eventuelle tiltak. Vi har våget å sette opp en liste med fire krav til slike tiltak. Dette er krav som, hvis de blir fulgt, vil gi god kultur i tråd med folks ønskerbærekraftig næringsutvikling«valuta for pengene» Det er med en viss skuffelse vi konstaterer at Stortingets flertall ikke har våget å diskutere disse kravene til tiltak. Jeg kunne ha ramset opp en rekke enkelttiltak. Komiteen kunne ha sendt en rekke julekort eller sommerkort hjem, men det har komiteen valgt ikke å gjøre, nettopp fordi det finnes utallige flotte tiltak der ute. Når ingen er nevnt, er heller ingen glemt. Kun Fremskrittspartiet derimot har vært villig til å sette opp en liste med mulige tiltak. Vi har satt opp listen ut fra de allerede drøftede kravene til slike tiltak. Mulige tiltak inkluderer skatteincentiver for å trekke utenlandske kulturvirksomheter til landet, slik flertallet gikk inn for i forbindelse med behandlingen av filmmeldingenskatteincentiver/fradrag for investering i ny norsk kunst og kulturforenklede skatteregler for arbeidstakere, enkeltmannsforetak og virksomheter innenfor kulturnæringssektorenbedre samarbeid mellom virkemiddelapparatet under Kulturdepartementet, Utenriksdepartementet og Næringsdepartementetøkning av kravet til ekstern produksjon fra NRKgjøre hele eller deler av den offentlige støtte avhengig av publikumstilslutningutvikling av forretningsmessig kompetanse for kulturnæringsgründereskattefradrag for oppussing/vedlikehold av privateide kulturminner, som igjen vil virke som «fyrtårn» for turisme og kulturliv Det er med glede vi ser at flere av disse forslagene reelt sett får tilslutning fra flertallet. Det er leit at ikke de samme partiene tør å forholde seg til en kulturvennlig, kulturstyrkende og ikke minst framtidsrettet kultur- og næringspolitikk. Kan vi ane at det er en uvilje mot å ta Fremskrittspartiets kulturpolitikk på alvor? Jeg lar det betimelige spørsmålet henge. Så kan de som liker å holde kunstig avstand i politikken, få lov til å føle seg truffet.