trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Senterpartiet er bekymra for finansieringa av dette, at det ikkje vert nok – at det vert ei plikt kommunane må tilby, utan at det følgjer pengar med frå staten. Det er òg difor vi har fremja forslag om nettopp det, for det er ein føresetnad for Senterpartiet når vi fremjar forslag om ei lovfesting av den plikta. Eg høyrer at statsråden seier at pengane no skal inn i ramma, og det er jo klart, men vårt spørsmål er kva slags pengar som vert lagde inn i ramma. Er utgangspunktet at ein skal få på plass 9 000 plassar, eller skal ein høgna det, ut frå at det no er enda fleire eldre med demens? Og kva slags tilskotssats vert da lagd inn? Vert han på 50 pst. med dei nye plassane, eller er det berre dagens midlar ein har tenkt vert lagde inn i ramma? Det kunne det vore greitt om statsråden sa noko om, for det er jo ikkje detaljert i proposisjonen.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Vi skal behandla endringar i smittevernlova, og Senterpartiet står bak desse forslaga, men vi har òg nokre endringar med tanke på område som må betrast. Tidlegare talarar har snakka om kor viktig smittevernarbeidet er. Det er eit av samfunnets viktigaste ansvar, sa saksordføraren, og representanten frå Framstegspartiet tok opp dette med smitte over landegrenser og mellom folk. Eg sat i Bergen bystyre på byrjinga av 2000-talet da det var ein Giardia-epidemi der 1 400 personar vart smitta frå vassverket. I dag ser eg i Bergens Tidende at ein eittåring har døytt på Askøy med mistanke om at det er på grunn av smitte frå vassverket. Da eg kom til Stortinget i 2013, var det rett inn i den store influensapandemien, ein alvorleg situasjon for landet. Det er vel på grunn av denne at desse endringane i smittevernlova har kome på plass, for det har vist seg at det er ei svakheit i smittevernarbeidet – strukturen for det. Dette handlar i høgste grad om liv og død og om landets beredskap, og det er eit arbeid som har fått for lite merksemd fordi ein tar det for gitt – ein trur det skal fungera, men så er det ofte ikkje slik. Dette utfordrar helsetenesta i kommunane og på sjukehus til det yttarste. Viss ikkje dette fungerer, får det alvorlege konsekvensar. Det vi tar opp i forslaget, er det som kom inn frå smittevernlegane, som meiner at ressurssituasjonen deira i kommunane er utfordrande, og dei meiner at smittevernarbeidet slik kan verta nedprioritert. Det er ei alvorleg melding, og vi må ta det på alvor når smittevernlegane sjølve varslar om det. Dei ber oss om å lyfta det kommunale smittevernarbeidet. Det er bakgrunnen for forslaget vårt i innstillinga om å utarbeida ein nasjonal handlingsplan for smittevernet utanfor helseinstitusjonane. Så vil eg òg visa til innspelet frå Legeforeningen, som tar opp problemet med rolla til kommunelegen. Kommunelegen har eit stort ansvar, det er han som har ansvaret for beredskap og smittevern i kommunen. Legeforeningen seier at rollene til kommunelegen er utfordrande, ein treng ei styrking, og vi skriv i merknader at dette må sjåast i samanheng med den varsla evalueringa og handlingsplanen for fastlegeordninga. Vi må ikkje gløyma kommunelegen. Vi snakkar mykje om fastlegen, men vi må òg snakka om kommunelegen. Vi støttar òg forslaget om ei betre rollefordeling mellom Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Eg har eit spørsmål om noko av det siste statsråden tok opp i innlegget sitt, og som vi har fått tilbakemelding om bekymring for til komiteen. Det gjeld nettopp forslaget i proposisjonen om presisering av ansvar og oppgåver mellom Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet. Det er ikkje tilstrekkeleg avklart, og ein synest det er problematisk ute i tenestene. Mange melder om det, at det er ein uklarleik i ansvar og oppgåver mellom dei to etatane som skal handtera alvorlege krisesituasjonar. Dei meiner at regjeringa burde foreslått ei meir avklart løysing. No høyrer eg at statsråden seier litt om det i innlegget sitt, men eg føler på behovet for å få ei avklaring. Om det sviktar her, kan det få store konsekvensar om ein ikkje har ei avklart rolleforståing og deling av ansvar.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Da registrerer eg at det er ei anna tilnærming frå departementet enn det vi har fått frå høyringsinstansane ute, som er meir bekymra enn det statsråden gjev uttrykk for. Dette tar eg berre til etterretning. Men vi kjem til å følgja med på dette. Eg har berre eitt spørsmål til, som gjeld noko anna. Det er eit anna høyringsinnspel som vi fekk som òg er viktig å ta opp – det gjeld smittevernarbeidet ute i kommunane. Det er alvorleg når smittevernlegane sjølve ropar varsku om at smittevernarbeidet ute i kommunane vert nedprioritert på grunn av den økonomiske situasjonen, og at området ikkje vert prioritert. No fremjar vi eit forslag om å få ein eigen handlingsplan om dette. Det fremma faktisk Senterpartiet forslag om for to år sidan, da vi hadde eit forslag om tiltak mot antibiotikaresistens, men det vart nedstemt den gongen òg. Ser ikkje statsråden behovet for å løfta smittevernarbeidet i kommunane, og kva vil regjeringa gjera for å oppnå det?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2019-06-07:
Det var til siste talar: Eg vart usikker på om eg hadde sagt noko gale frå Stortingets talarstol da eg nemnde det som har skjedd på Askøy. Det som eg iallfall vil presisera, er at når det gjeld den eittåringen som er død på Askøy, så mistenkjer kommunen smitte frå vassverket, og både politi og fylkeslege skal no sjå på saka, ifølgje Bergens Tidende. Elles deler eg representanten Ketil Kjenseth sitt engasjement for reint vatn og vatn og avløp, og dette kjem vi jo òg tilbake til i folkehelsemeldinga, som vi skal behandla neste veke, der vi bl.a. foreslår ei sektorlov for vatn og avløp.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Pasient- og brukerombudsordningen er et viktig tilbud til pasienter og brukere. Alle pasienter og brukere skal kunne få bistand fra pasient- og brukerombudet, uavhengig av hvor de bor i landet. Regjeringen ønsker å styrke ombudsordningen når det gjelder både innhold og omfang. Vi foreslår å lovfeste at et av dagens pasient- og brukerombud skal ha en koordinerende rolle for alle ombudene. I tillegg foreslår vi at de fylkeskommunale tannhelsetjenestene blir en del av pasient- og brukerombudsordningen. Det betyr at pasienter som har fått slike tannhelsetjenester, også kan få hjelp av ombudet. Et bredt flertall støtter forslaget om en koordinerende rolle for et av ombudene. Det er jeg glad for. Ordningen med lokale ombud videreføres, og disse skal fortsatt opptre faglig selvstendig og uavhengig overfor helse- og omsorgstjenesten. Ved å lovfeste den koordinerende rollen bygger vi videre på det etablerte samarbeidet mellom ombudene for å oppnå et enda bedre og likere tilbud til pasienter og brukere. Regjeringen mener at etablering av et koordinerende ombud vil legge til rette for et mer forpliktende samarbeid mellom de lokale ombudene. Det koordinerende ombudet skal bl.a. bistå de lokale ombudene med kompetanseutvikling, og de skal bidra til felles løsning og forståelse av prinsipielle saker. Regjeringen foreslår også å utvide pasient- og brukerombudenes arbeidsområde. I dag arbeider ombudene med saker fra den statlige spesialisthelsetjenesten og den kommunale helse- og omsorgstjenesten. Regjeringen foreslår at ombudene i tillegg skal kunne behandle saker fra den fylkeskommunale tannhelsetjenesten. Forslaget er i tråd med tidligere anmodningsvedtak fra Stortinget. Utvidelsen vil særlig kunne styrke rettighetene til personer som ikke er i stand til å fremme sine egne behov når det gjelder tannhelsehjelp. Det kan f.eks. gjelde pasienter og brukere av kommunale helse- og omsorgstjenester som mottar tjenester i eget hjem eller i sykehjem. Jeg er glad for at komiteens flertall støtter regjeringens forslag. Å lovfeste at et av ombudene skal ha en koordinerende rolle og å utvide ordningen til også å omfatte den fylkeskommunale tannhelsetjenesten, er viktig i regjeringens arbeid med å skape pasientens helse- og omsorgstjeneste.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
En gjør en konkret vurdering av organiseringen av de lokale pasient- og brukerombudene i forbindelse med regionreformen. Det er klart at regionreformen også på dette området vil kunne bidra til en styrking av ordningen ved at en får større og mer omfattende kompetanse- og fagmiljø i ordningen. Så er det viktig at de også organiserer seg på en sånn måte at de er tilgjengelig for pasienter og brukere i hele den nye regionen. Det vil være fullt mulig i dag med dagens muligheter for kommunikasjon og teknologi.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Ja, dette må vi selvfølgelig følge med på. Jeg mener likevel at det vi gjør i dag, er veldig viktig. Det er ofte de pasientene som har rettigheter nettopp i den offentlige tannhelsetjenesten, som fylkeskommunen har ansvar for, som i dag har utfordringer med å få sine rettigheter oppfylt. Ikke minst gjelder det eldre pasienter på sykehjem og eldre pasienter som bor hjemme og har hjemmesykepleie, der vi ser at veldig mange har tydelige rettigheter til tannhelsetjenester fra det offentlige som de ikke får oppfylt. Dette henger ofte sammen med andre helsetjenester som er en del av pasient- og brukerombudsordningen. For at pasient- og brukerombudet skal kunne jobbe med det samlede tilbudet og kunne sikre at den enkelte får de rettighetene en har krav på, er det viktig at dette blir en del av ordningen. De som får behandling hos private tannleger, har muligheten til å klage til de lokale klagenemndene til Tannlegeforeningen. 95 pst. av tannlegene er medlem av Tannlegeforeningen. Det er ofte mindre kompliserte saker.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Pasient- og brukerombudene har selv organisert seg på en slik måte at de har en som har en slags koordinerende rolle, men det er en frivillig ordning, og de har ingen myndighet overfor hverandre. Jeg mener det er behov for å koordinere dette arbeidet bedre, rett og slett for å sikre en likere praksis mellom de ulike lokale ombudene. Skal vi få det til, må den rollen faktisk forankres i loven. At de som jobber i ordningen i dag, ikke ønsker en sånn ordning, tar jeg til etterretning, men jeg mener det er det som er riktig med utgangspunkt i hva som er viktig for pasientene og brukerne i denne ordningen.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Som representantene viser til, er det meldt om en kraftig økning i antall tilfeller av legemiddelmangel i Norge. Og som alle er inne på, er ikke dette et særnorsk fenomen, dette er en tendens som vi ser i hele Europa og i USA. Hittil har det vært få tilfeller der pasienter ikke har fått tilfredsstillende behandling. På den annen side vil ethvert tilfelle av legemiddelmangel føre til usikkerhet og merarbeid i helsetjenesten. Legemiddelmangel kan derfor utgjøre en utfordring for pasientsikkerheten, selv om det er mulig å få tak i tilsvarende behandling. Jeg har derfor stor forståelse for at dette er et tema som skaper bekymring i befolkningen. Men det er iverksatt en rekke tiltak for å redusere sårbarheten ved legemiddelmangel i Norge. Grossistene har plikt til å holde et beredskapslager av definerte legemidler. Leverandørene har plikt til å varsle Statens legemiddelverk ved mangelsituasjoner. Helseregionene har opprettet sitt eget mangelsenter, og Statens legemiddelverk informerer leger, apotek og pasienter om hvordan de konkrete situasjonene bør håndteres. Jeg har i revidert nasjonalbudsjett foreslått å styrke Statens legemiddelverk, slik at de får mer ressurser til å håndtere dette løpende arbeidet, som er blitt større. Helsedirektoratet har fått i oppdrag å foreta en ny vurdering av legemiddelberedskapen i Norge, og denne rapporten skal være ferdig i slutten av denne måneden. Parallelt med dette har Legemiddelverket fått i oppdrag å utrede muligheten for en hjemmel for rasjonering ved utlevering av legemidler fra apotek og grossist – dette for å unngå hamstring av legemidler ved redusert tilgang. Det tas sikte på at forslaget sendes på høring før sommerferien. For å motvirke legemiddelmangel arbeider vi aktivt med å finne nasjonale virkemidler som kan bidra til at vi kan håndtere situasjonen og ivareta pasientene. Men vi er også nødt til å arbeide internasjonalt for å se på muligheten for å redusere antallet mangelsituasjoner. Norge vil aldri bli selvforsynt med legemidler. Prosessene og kostnadene er for komplekse og for store, og det er for mange ulike virkestoffer som helsetjenesten har behov for. Helsedirektoratet vil imidlertid utrede mulighetene for noe produksjon i Norge, Norden eller Europa. Jeg vil ikke nå ta stilling til de konkrete forslagene som representantene kommer med. Dette er forslag som er en del av utredningen Helsedirektoratet er i ferd med å ferdigstille. Da vil vi også kunne se de ulike konsekvensene av forslagene. Dette er et komplekst område der en ikke bør gå inn på enkelttiltak uten at en har sett hvilke konsekvenser de enkelte tiltakene har. Det vil ikke bidra positivt i situasjonen.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Representanten var i sitt eget innlegg inne på årsaken til økningen i mangelsituasjonen, og da forstår også representanten veldig godt at jeg som helseminister i Norge har begrensede virkemidler til å påvirke selve mangelsituasjonen. Det som er mitt ansvar, er å sørge for at Norge er best mulig beredt til å håndtere det som er en internasjonal utvikling, og det er det vi må måles på. Jeg har i mitt innlegg redegjort for en rekke av de tiltakene som allerede er igangsatt. Hadde jeg vært fornøyd med situasjonen, hadde jeg heller ikke gitt Helsedirektoratet i oppdrag å vurdere beredskapen og komme med nye tiltak. Det som overrasker meg, er at Arbeiderpartiet ikke tar inn over seg denne kunnskapen, at de ikke tar til etterretning at dette er et arbeid som pågår, og at de er villige til å prøve å sørge for at det blir flertall i Stortinget i dag for en rekke forslag som ikke er tilstrekkelig utredet, på et område som er komplekst, og der enkelttiltak faktisk kan forverre situasjonen, ikke forbedre den, hvis de ikke er nøye nok gjennomtenkt.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Representanten Mørland må ta inn over seg at det er gitt i oppdrag å komme med nye tiltak for å håndtere legemiddelmangelen. Representanten gjentar og gjentar at regjeringen ikke har satt i gang tiltak på dette området, og det er ikke korrekt. Representanten har gjennom komitéhøringen fått ganske god innsikt i det arbeidet som foregår, og jeg håper at han nå snart tar dette inn over seg og ikke prøver å skape et inntrykk av at denne situasjonen ikke er håndtert. Det er iverksatt nye tiltak og bestilt ytterligere tiltak. Bivirkninger er et økende problem. Jeg er glad for at vi har bedre rapportering av bivirkninger. Det gir mulighet til å håndtere den situasjonen. Det er klart at i tilfeller der en i en legemiddelmangelsituasjon må gå over på andre legemidler, kan det også ha konsekvenser for bivirkningene.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Det er ikke slik at vi ikke har gjort noe med dette siden 2014. Vi har jobbet med dette hele veien. I mitt innlegg redegjorde jeg for en del av de tiltakene som allerede er igangsatt. Det er plikt for grossistene til å holde beredskapslager. Leverandørene har plikt til å varsle Statens legemiddelverk om mangel. Vi har forsterket arbeidet med å sørge for at en informerer godt i slike situasjoner. Det vi også ser, er at en i all hovedsak har håndtert legemiddelmangelsituasjonene godt i Norge. Som også representanten Stensland var inne på, har de som jobber med dette, nettopp gitt uttrykk for at Norge har vært bedre forberedt enn andre på å håndtere denne situasjonen. Det skyldes ikke minst representanten Stenslands engasjement, som har bidratt til politisk oppmerksomhet på dette området på et tidspunkt da ingen andre politikere var engasjert i dette spørsmålet.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Når det gjelder det konkrete forslaget, vurderes alle forhold i dette arbeidet. Det er ingenting som er utelukket fra det. Men nettopp dette forslaget illustrerer kompleksiteten i disse spørsmålene og hvorfor det ikke er lurt å hoppe på enkeltforslag uten at en har et tilstrekkelig beslutningsgrunnlag. Når det gjelder EØS-avtalen, kan jeg med trygghet si at Norge hadde stått i en betydelig vanskeligere situasjon med tanke på legemiddelmangel hvis vi ikke hadde vært medlem. Senterpartiets politikk på dette området ville ha forsterket utfordringene med legemiddelmangel internasjonalt.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-07:
Når representanten Toppe spør om EØS-avtalen har betydning for dette området, regner jeg med at hun er interessert i et svar, selv om hun ikke liker svaret. Når det gjelder spørsmålet om å orientere Stortinget, vil vi komme tilbake til på hvilke måter Stortinget skal orienteres om dette området. Det er ikke sikkert at det mest hensiktsmessige er å ha en årlig melding om dette temaet. Det er også andre måter å orientere Stortinget på.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-06-07:
Jeg vil også takke forslagsstillerne for å ha tatt opp et viktig – og vanskelig – tema, ikke minst fordi det gir Stortinget og statsråden en anledning til å slå fast at det gjøres svært mye godt arbeid av myndighetene for at ikke akutte situasjoner skal oppstå, og at beredskapen innenfor legemiddelfeltet styrkes fortløpende. Beredskap er ofte et spørsmål om samordning. Samordning handler i denne sammenheng om å avklare ansvar, fordele oppgaver og sørge for nødvendige avklaringer og beslutninger. Det er viktig å presisere at legemiddelberedskap alene i denne sammenhengen blir for snevert. Det arbeidet som drives av våre beredskapsmyndigheter – sågar nå med en egen statsråd tilegnet oppgaven – dreier seg om å bygge krisehåndteringsevne innenfor et bredt spekter av oppgaver. Som statsråden sikkert vil legge vekt på, er det derfor nødvendig å se de framlagte forslagene i sammenheng med den pågående revisjonen av helseberedskapsloven som jeg forstår er like om hjørnet. Dette er et krevende arbeid. Vi må i dette arbeidet ha klart for oss at legemiddelforsyningen til primær- og spesialisthelsetjenesten ikke er ensartet, som kjent i praksis regulert forskjellig med ulike avtaler med ulike apotekkjeder. Spesialistapotekene har andre krav til lagerhold, og disse to forsyningskjedene kan ikke uten videre slås sammen. I arbeidet med helseberedskapsloven er det fremmet et forslag om at kommunene og helseforetakene bør ha egne lokale lagre av kritiske legemidler. Helseforetakene er allerede i dag pålagt å vurdere eget lokalt lagerhold. Så vidt jeg vet, fungerer dette i varierende grad. At kommunene derfor, særlig med en kommunestruktur som dessverre fortsatt preges av altfor små enheter, på egen hånd skal kunne bygge opp slike lagre, virker urealistisk. Det bør i alle fall legges opp til at kommunene i større grad gjør felles innkjøp. DSBs undersøkelser i forbindelse med analyse av krisescenarioer vedrørende legemiddelmangel viste at det er lagerholdet hos primærapotekgrossistene som bekymrer Helsedirektoratet og Mangelsenteret mest. Det finnes ikke noe kontrollorgan for primærhelsetjenesten tilsvarende Mangelsenteret for spesialisthelsetjenesten. Slik sett treffer forslag nr. 2 i representantforslaget godt, men det tilligger jo nettopp revisjonsarbeidet med helseberedskapsloven å drøfte denne problematikken. I sum: Fra Venstres side er vi godt fornøyd både med regjeringens situasjonsforståelse og med håndteringen av problemet med legemiddelmangel. Jeg kan ikke se hvordan de forelagte forslagene kan gjøre noe for å bedre denne situasjonen betraktelig.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2019-06-07:
Jeg vil ta opp et tema som bare i mindre grad har vært berørt i denne debatten, men som jeg synes fortjener mye større oppmerksomhet. Det gjelder det internasjonale arbeidet som gjøres på dette feltet. Som statsråden har bemerket i sitt brev til helsekomiteen, gjøres det arbeid i den europeiske legemiddelmyndigheten EMA, i Nordisk ministerråd, i møter i WHO, og som statsråden nettopp nevnte, i EØS-samarbeidet, og dette er av stor betydning. Jeg har fulgt statsrådens internasjonale arbeid vedrørende legemidler i mange år. Det gjelder legemiddelpriser, det gjelder åpenhet, som statsråden i og for seg har forpliktet seg til et arbeid for, og det gjelder antibiotikaarbeidet. Mye av dette arbeidet er i vår tidsalder av internasjonal karakter. Jeg merker meg dette arbeidet i Helse- og omsorgsdepartementet med respekt og tilfredshet. Det bør de partiene i opposisjonen som ikke er spesielt opptatt av internasjonalt samarbeid, ta inn over seg. Siden vi nærmer oss sommeren, må jeg si at jeg gang på gang det siste året har merket meg at opposisjonen har bidratt til å bygge en angst- og fryktkultur i Helse-Norge. Situasjonen i Helse-Norge er gjennomgående bra. Det har blitt tegnet et bilde av fødetilbud, av akuttberedskap, av ambulanseberedskap og nå altså dette – et helt unødvendig representantforslag. Hvis det er kunnskap man søker, hadde det faktisk holdt med en e-post.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2019-06-07:
I 2018 ble det, som tidligere nevnt, meldt om 684 tilfeller av legemiddelmangel i Norge. Det var en kraftig økning fra 2017, da det ble meldt om 358 tilfeller, noe som igjen var en betydelig økning fra 191 tilfeller i 2016. Den 14. februar 2019 var antallet tilfeller allerede oppe i 363. En del av økningen kan forklares med bedre rapporteringsregimer, men fra fagmyndighetenes side, deriblant Statens legemiddelverk, har man påpekt at det økende antallet tilfeller av legemiddelmangel er både reelt og alvorlig. Legemiddelmangel skyldes bl.a. råstoffmangel, produksjonssvikt, feilberegning av forholdet mellom tilbud og etterspørsel, samt strukturendringer i det globale legemiddelmarkedet. I de fleste tilfellene skyldes mangelen ulike problemer med produksjonen. Så har jeg merket meg at Helsedirektoratet har fått i oppdrag å gjøre en ny vurdering av legemiddelberedskapen i Norge i samarbeid med Legemiddelverket og de regionale helseforetakene. Prosjektrapporten fra Helsedirektoratet skulle i utgangspunktet vært ferdig i 2018, men ble utsatt og skal ifølge direktoratet legges fram nå i juni. Jeg kan forstå at helseministeren i sitt svarbrev ikke vil ta stilling til de enkelte forslagene i representantforslaget, men vil vurdere dem i sammenheng med tiltakene som foreslås av Helsedirektoratet når prosjektrapporten foreligger. Mangelsituasjonen skaper utrygghet i befolkningen og er i tillegg et alvorlig beredskapsproblem. Jeg må også si at jeg reagerte ganske kraftig på Mørlands innlegg, der han mener at regjeringspartiene påtar seg et stort ansvar ved ikke å stemme for Arbeiderpartiets ti forslag. Det er en ganske alvorlig bekymring, og den kommer selv om representanten Mørland vet at det nå er et arbeid på gang der Helsedirektoratet skal gå igjennom det som har med legemiddelberedskap å gjøre, og komme med forslag til tiltak. Det skal altså legges fram denne måneden. Jeg håper Mørland tar ordet igjen og beklager at han nærmest beskylder regjeringspartiene for å sette folks helse og liv i fare, for det var faktisk det han sto på denne talerstolen og sa.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2019-06-07:
I mitt innlegg kritiserte jeg ikke Arbeiderpartiet for å ha fremmet disse forslagene. Det jeg reagerte sterkt på, var at representanten Mørland avsluttet sitt første innlegg med å si at fordi regjeringspartiene ikke stemmer for disse ti forslagene, har vi påtatt oss et stort ansvar. Det representanten Mørland egentlig sier, er at regjeringspartiene – fordi vi ikke stemmer for disse forslagene i salen nå – setter pasienters liv og helse i fare. Det var det jeg ønsket at representanten Mørland skulle beklage, for det er ikke riktig. Jeg tar sterkt avstand fra den typen beskyldninger fra denne talerstolen. I slutten av denne måneden får vi den rapporten vi nå har ventet på en stund. Der forventer jeg å se klare, gode tiltak. Jeg blir ikke forundret om Helsedirektoratet selv kommer med forslag som langt på vei ivaretar det som ligger i representantforslaget og forslagene der. Men tenk å stå her på Stortingets talerstol og si at fordi vi ikke stemmer for Arbeiderpartiets forslag, setter vi pasienters liv og helse i fare! Jeg synes det er beklagelig at representanten Mørland ikke retter opp det inntrykket han skapte i sitt første innlegg.
Jorid Juliussen Nordmelan (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Legemiddelmangelen i Norge er et økende og potensielt dødelig problem. Som representanten Bekkevold var inne på i sitt innlegg, har antallet tilfeller økt fra 191 i 2016 til 358 i 2017 og til hele 684 i 2018. I mai i år hadde vi allerede passert 2018 i antall tilfeller. Selv om en del av økningen kan forklares med bedre rapporteringsregimer, er det økende antallet tilfeller av legemiddelmangel høyst reelt og alvorlig. Hundrevis av mennesker lever i frykt for at medisinene plutselig skal ta slutt – medisiner de trenger for å jobbe, delta i sosiale sammenhenger – ja, i noen tilfeller til og med medisiner de trenger for å overleve. Legemiddelverket i Norge finner ofte gode løsninger, men noen løsninger kan være dyre og tidkrevende, som f.eks. å bytte til et annet medikament. Noen ganger er alternativet kanskje sett på som mindre å foretrekke enn den medisinen vi går tom for. Vi kunne f.eks. lese i Aftenposten den 7. mars i år at Sykehuset Østfold gikk tom for den typen cellegift som brukes på pasienter som må igjennom høydosebehandling. Legene måtte derfor prioritere hardt og bestemte at kun barn med kreft kunne få denne typen cellegift i mangelperioden. I januar kunne vi i Stavanger Aftenblad lese om mangel på blodtrykksmedisiner, blodfortynnende medisiner og medisiner mot lavt stoffskifte. Alle tre er viktige medisiner, spesielt for mange eldre. TV 2 meldte i februar om et sykehus som måtte stoppe planlagt kirurgi i et kortere tidsrom som følge av medikamentmangel. Dette er problemer vi må finne løsninger på nå. Til posisjonspartiene: Det er lov å ombestemme seg og samle seg om gode forslag selv om det er et opposisjonsparti som fremmer dem. Arbeiderpartiets tre viktigste forslag i denne saken er ytterligere utvidet bruk av beredskapslager at regjeringen sikrer kapasitet ved sykehusene for egenproduksjon av livsviktige legemidler at det utredes hvorvidt det bør innføres en hjemmel for rasjonering av legemidler i forbindelse med situasjoner der det oppstår eller kan oppstå mangel på viktige medisiner Om vi vedtar disse forslagene i dag, er ikke det til hinder for at regjeringspartiene senere kan foreslå flere tiltak som kan løse legemiddelmangelen. Men vi kan ikke vente, så lenge situasjonen stadig vokser seg mer kritisk.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
NHO har et prosjekt som heter Ringer i vannet. Det handler om noe helt annet enn demens. Prosjektet handler om å få folk inn igjen i arbeidslivet etter at man av ulike årsaker har falt utenfor. Det har enorm betydning for den ansatte som får jobb, men også for flere. Det handler om familien rundt, om bedriften og om samfunnet. Der er parallellen til demens god. Om lag 80 000 mennesker er rammet av demens i Norge. De fleste av dem er gamle, men ganske mange er unge i arbeidsfør alder, noen har hjemmeboende barn, og mange har en partner som er i full jobb. Hvor godt vi bygger opp tilbudet rundt en person med demens, har store konsekvenser for de flere hundretusen pårørende til dem som er rammet. Et godt tilbud kan skape gode ringvirkninger – Ringer i vannet – men et dårlig tilbud kan bli en negativ spiral med utslitte pårørende som kanskje ikke klarer å stå i jobben lenger. Én pasient kan fort bli til to. Det er ventet at antallet personer med demens kan doble seg de neste 20 årene. Mange av disse skal bo hjemme lenge etter at de har fått diagnosen. For å lykkes med dette må mye på plass: frihetsteknologi, godt egnede boliger og tilpassede helsetjenester. Dagaktivitetstilbud er et godt eksempel på det, selv om det egentlig kunne hett aktivitetstilbud, for det kan like gjerne skje på kvelden eller i helgen. Slike tilbud for mennesker med demens skal bidra til å skape en innholdsrik og verdig hverdag for mennesker, og det er helt nødvendig med den type avlastning for partner og pårørende. En samlet komité understreker at det er viktig at aktivitetstilbudet tar hensyn til at mennesker med demens er like forskjellige som alle andre, og at aldersspennet er stort blant mennesker med diagnosen. For det er like stor aldersforskjell på en 30-åring og en 60-åring som det er på en 60-åring og en 90-åring. Det er enighet om at det innføres en kommunal plikt om dagaktivitetstilbud fra 2020, men Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV mener det ikke er riktig å avvikle tilskuddsordningen når man er langt fra å nå målet om antallet dagaktivitetsplasser i demensplanen. Da tilskuddet ble opprettet av den rød-grønne regjeringen, ble det regnet ut et behov for 9 200 plasser. Ved utgangen av 2018 er det bare 3 960 plasser som drives med tilskuddsordningen. Her skiller regjeringen og opposisjonspartiene lag. Det trengs et krafttak for demensomsorgen i årene som kommer, og da kan vi ikke avvikle de gode virkemidlene vi har. Opposisjonen foreslår derfor å videreføre tilskuddet til målet i demensplanen er nådd. Med det anbefaler jeg innstillingen i saken, og jeg tar opp mindretallets forslag.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
En av statsråd Sylvi Listhaug og regjeringens store satsinger innenfor eldrefeltet, eller i hvert fall forsøkssatsinger, er statlig finansiert eldreomsorg. Jeg lurer på om statsråden kan forklare hvorfor man vil legge ned en statlig tilskuddsordning som kommer alle kommuner til gode.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Det er jo ingenting som hindrer kommunene i å legge til rette lokalt for å ha et variert tilbud, selv om man får et tilskudd fra staten, så det svaret forsto jeg ikke helt. Poenget er at tilskuddet blir borte til tross for at man er 5 000 plasser unna å nå målet i demensplanen. Som statsråden selv var inne på: Det er om lag 80 000 personer som har demens i dag. Vi kan forvente en dobling i løpet av de neste 20 årene. Regjeringen fjerner nå tilskuddsordningen for dagaktivitetsplasser. Regjeringen har ikke fått i gang en skikkelig satsing på GPS-sporing av mennesker med demens. Regjeringen har stemt imot etablering av trygghetsplasser. Så det jeg lurer på, er: Hva er det statsråd Sylvi Listhaug har å tilby de 80 000 menneskene med demens og deres pårørende i årene som kommer?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-07:
Jeg tillater meg å arrestere representanten Larsen – og for så vidt også statsråd Sylvi Listhaug – fordi den økningen i tilskuddssatsen som regjeringen nå henviser til, ble faktisk vedtatt mot regjeringspartienes stemmer. Det var i fjor at opposisjonen, med støtte fra Kristelig Folkeparti før de gikk inn i regjering, fikk støtte for at tilskuddssatsen skulle økes fra 30 pst. til 50 pst. Realiteten er at den daværende regjeringen ikke ville øke tilskuddet, og den nåværende regjeringen legger ned tilskuddsordningen, til tross for at vi er 5 000 plasser unna å nå målet i demensplanen.
Erlend Larsen (Høyre), 2019-06-07:
I takt med at gjennomsnittlig levealder øker med mange gode år for de fleste av oss, blir det også stadig flere som får demens. Det blir flere mennesker med demens, rett og slett fordi det blir flere eldre. Folkehelseinstituttet har anslått at omtrent hver fjerde av dagens 60-åringer vil få demens om noen år. Det er mange faktorer som er med på å bestemme om vi utvikler demens. Manglende skolegang i ungdommen, høyt blodtrykk, overvekt, røyking, depresjon, manglende fysisk aktivitet, sosial isolasjon og diabetes er blant de påvirkbare årsakene til demens. En god folkehelse og et aktivt liv kan virke forebyggende og redusere antallet mennesker som utvikler demens. Norge er et av de landene i verden som var tidligst ute med å utvikle en nasjonal plan for demens. Målet med Demensplan 2020 er å utvikle et mer demensvennlig samfunn, hvor demente blir inkludert og kan delta i samfunnet. Demensplan 2020 annonserte at regjeringen skulle komme med en lovfestet plikt for kommunene om å tilby dagaktiviteter for hjemmeboende demente. Det er altså dette lovforslaget vi har til behandling i dag. Kommunene kan gi demente mange ulike tilbud. Enkelte kommuner tilbyr aktivitetsvenn sammen med Nasjonalforeningen for folkehelsen. Ruslevenn er et annet tiltak, mens Inn på tunet og Ut på vidda, som landbruksnæringen og reindriftsnæringen står bak, kan være andre tilbud. Kommunene kan tilpasse og velge hvilke aktivitetstilbud demente skal få. Det er viktig at tilbudene tilpasses de demente og deres situasjon. Det er den enkeltes behov som skal styre tilbudet den demente får. Ikke minst innvandrere og samer har andre utfordringer enn etniske nordmenn. Men også yrkesbakgrunn og andre kulturforskjeller skal være med på å styre tilbudene den demente får. Kommunene får med andre ord stor handlefrihet, selv om dagaktivitetstilbudet blir lovpålagt. Kommunepolitikere har en konstant frykt for at nye pålegg ikke følges opp med offentlige tilskudd eller statlig betaling, om man vil. Tilskuddsordningene vi har i dag, legger til rette for 8 800 dagaktivitetsplasser. Det viser seg dessverre at kommunene ikke har benyttet ordningene i det omfanget som var ønskelig. Ved utgangen av fjoråret fikk færre enn 4 000 demente dagaktivitetsplasser fra tilskuddet. Denne regjeringen har utvidet tilskuddssatsen fra 30 pst. til 50 pst. for å bidra til en raskere økning i tilbudet. Når dagaktivitetstilbudet blir lovpålagt, vil tilskuddet til kommunene legges inn i de frie inntektene, noe som vil gi mindre administrasjon og forvaltning for både stat og kommune. Øremerkede tilskudd er ment brukt i en oppbyggingsfase og er ikke ment å være en permanent ordning for tjenester kommunene har plikt til å tilby innbyggerne sine. I 2019 er bevilgningen fra staten til kommunene på 348 mill. kr. Dette tilskuddet er planlagt innlemmet i kommunerammen for 2020.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Jeg er stolt av at vi i dag vedtar regjeringens forslag om å lovfeste aktivitetstilbud til hjemmeboende personer med demens. Dette har lenge vært en viktig sak for Fremskrittspartiet, og det er rett og slett flott å kunne stå her i dag og si at det nå blir en realitet. For det er et stort problem at personer med demens ikke har fått god nok mulighet til livsutfoldelse, livskvalitet, i alle landets kommuner. Ifølge Folkehelseinstituttet er det i dag mellom 80 000 og 104 000 demente i Norge. Kommunene har i dag ansvaret for å gi demente et meningsfylt aktivitetstilbud på dagtid. Dessverre ser vi at mange kommuner enten ikke har et sånt tilbud, eller at tilbudet er for dårlig. Også personer med demens har krav på aktivisering og et meningsfylt liv. Manglende aktivitetstilbud har også ført til at de pårørende har fått en uforholdsmessig stor belastning med å ta vare på sine nærmeste. Nesten halvparten av de samlede omsorgsoppgavene for demente blir i dag utført av pårørende. Innføringen av et offentlig aktivitetstilbud vil derfor være til stor avlastning for pårørende som i dag sliter for å gi sine nærmeste mer verdighet og glede. Over 25 pst. av dem som fyller 60 år fram mot 2021, vil bli demente i løpet av livet. Antallet personer med demens vil fordobles mot 2040. Det skal ikke lenger være nødvendig å flytte til en annen kommune for å få et godt tilbud. Fremskrittspartiet har i regjering kjempet for at alle demente skal aktiviseres og få en meningsfylt hverdag. Nå har vi fått gjennomslag for å lovfeste et aktivitetstilbud i alle kommuner over hele landet. Dette er en viktig seier for en stor gruppe mennesker som bare i begrenset grad klarer å kjempe for sine egne interesser. Postnummeret skal nå endelig ikke lenger avgjøre livskvaliteten din.
Åshild Bruun-Gundersen (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Barn vaksineres ikke lenger mot tuberkulose i Norge. Selv om tuberkulose er utryddet her til lands, skal vi ikke lenger enn til Litauen for å finne et land der man er mer utsatt for smitte. Hele 114 land har på nåværende tidspunkt utfordringer med tuberkulose. Innvandring, turisme, mer og lengre reising i befolkningen og den generelle globaliseringen gir oss derfor utfordringer vi ikke hadde tidligere. Import av tuberkulosesmitte vil kunne medføre en epidemi som potensielt kan ramme alle barn og unge som ikke lenger er vaksinert. Fremskrittspartiet er derfor fornøyd med at regjeringen nå foreslår skjerpede krav om test og kontroll for personer fra land med høy forekomst av tuberkulose eller andre allmennfarlige smittsomme sykdommer, samt for personer som har oppholdt seg i slike land over tid. Personer som kan utgjøre en alvorlig fare for overføring av smittsomme sykdommer i sitt arbeid, skal testes. Dette gjelder særlig helsepersonell, lærere og andre som har nær kontakt med barn. Lovforslaget vil sørge for at kravet om testing skal utvides til å gjelde personer fra risikoland som reiser til Norge for å jobbe som selvstendig næringsdrivende, innleide arbeidstakere, ansatte i helse- og skolesektoren eller au pairer. Bare blant au pairer har vi hatt 77 tilfeller av tuberkulosesmitte i perioden 2008–2017. Nå må resultatet av en slik helseundersøkelse foreligge før tiltredelse. Det er viktig å understreke at styrking av smittevernberedskap ikke bare gjelder tuberkulose, selv om dette i dag muligens er den mest presserende problemstillingen. Lovendringen bedrer smittevernberedskap generelt for alle allmennfarlige smittsomme sykdommer. Dersom eksempelvis en utenlandsk vikar i helsesektoren er smittet med multiresistent tuberkulose, vil konsekvensene kunne bli katastrofale. Nettopp derfor er det så viktig at Fremskrittspartiet i regjering nå sørger for å skjerpe kravene overfor flere grupper som utgjør en risiko, og sikrer nødvendig kontroll. Lovendringen sørger for å tette en rekke hull i dagens smittevernberedskap. Ingen mennesker har rett til å smitte andre med alvorlige sykdommer. Personer som bærer på alvorlige og smittsomme sykdommer, og som ikke ønsker å innrette seg for å stoppe spredning, må legges i tvungent isolat for å beskytte samfunnet og sårbare grupper. Lovendringen sørger for å tette hull i regelverket, som i dag har vanskeliggjort tvangsinnleggelser som åpenbart har vært nødvendige for å sikre befolkningen mot smitte i de aller alvorligste tilfellene. Dette er en endring som potensielt kan medføre dramatisk bedring av smittevernberedskap i ekstreme tilfeller. Mer reising over landegrensene og innvandring gjør at sykdommer som er utryddet i Norge, igjen kan skape epidemier her til lands. Regjeringen og Fremskrittspartiet sørger nå for at vi har virkemidlene til å bekjempe denne alvorlige trusselen mot folkehelsen.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Tallet på personer med demenssykdom vil sannsynligvis doble seg fram mot 2040. Det betyr at helse- og omsorgstjenesten i større grad må innrettes for å ivareta behovene til personer med demens og deres pårørende, bl.a. muligheten for å leve et aktivt liv med gode opplevelser og mestring i hverdagen. Et godt dagaktivitetstilbud til hjemmeboende personer med demens bidrar til økt livskvalitet, og det kan utsette behovet for innleggelse i sykehjem. Det vil også avlaste pårørende, som ofte har en stor belastning med å ta vare på sine nærmeste. Regjeringen mener derfor det er nødvendig at kommunene pålegges en plikt til å ha et dagaktivitetstilbud til hjemmeboende personer med demens. I Prop. 66 L for 2018–2019 følger vi opp Stortingets anmodning om å lovfeste en slik plikt – gjeldende fra januar 2020. Dagaktivitetstilbudet til personer med demens er ikke en ensartet tjeneste. Kommunene vil få stor frihet når det gjelder organisering og utforming av tilbudet. Tilbudet kan derfor tilpasses lokale forhold, kultur og historie – gjerne i samarbeid med frivillige, interesseorganisasjoner eller lokale aktører. Inn på tunet, der en gård brukes som arena for dagaktivitetstilbud, er et veldig godt eksempel på dette. Personer med demenssykdom er en sammensatt gruppe, med stort spenn i alder, livsstil og funksjonsnivå. For at dagaktivitetstilbudet skal oppleves meningsfullt, må kommunen ta utgangspunkt i den enkeltes behov og interesser. Jeg har merket meg at komiteens mindretall mener at den øremerkede tilskuddsordningen bør videreføres inntil det er opprettet et forsvarlig tilbud av dagaktivitetsplasser, og at plikten til å tilby dagaktivitetstilbud skal fullfinansieres av staten. Staten har bidratt til å bygge opp dagaktivitetstilbud siden 2012, og det er gledelig at 333 kommuner har fått innvilget midler gjennom tilskuddsordningen. Tilskuddsordningen har hele veien vært et spleiselag mellom stat og kommune, og denne regjeringen økte i år tilskuddssatsen for nye plasser fra 30 pst. til 50 pst. Men det har lenge vært kjent at kommunene skal gis en plikt til å ha dette tilbudet, og da er det ikke lenger naturlig at staten administrerer et tilskudd. Kommunene vil i stedet få tilskuddsmidlene gjennom sine frie inntekter. Dette innebærer mindre forvaltning for staten og at den enkelte kommune ikke må søke om midlene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Det er fordi de kommunene som prøver statlig finansiert eldreomsorg, har et opplegg der man finansierer hele sektoren fra statlige midler. Dette tilbudet har man hatt siden 2012. Vi ser at mange kommuner har benyttet muligheten til å bygge opp tilbudet, men det er altså en del som ligger etter. Derfor mener vi det riktige nå er at kommunene får denne plikten fra januar, at midlene kommer inn i rammen, og at de deretter bruker pengene som kommer i rammen, til å opprette tilbud. Det er mange kommuner som har gjort mye bra på dette. Jeg har tidligere vært landbruksminister og sett en del av disse Inn på tunet-tilbudene, som er helt fantastiske, som passer for mange som kanskje har vokst opp på en gård og har gode minner fra det, og kan ta del i det livet som de husker fra mange år tilbake. Det viktige er at kommunene nå får lov til å legge til rette lokalt for det som passer for dem.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Det er gjort masse de siste årene for å bygge opp tilbudet til personer med demens. For eksempel har man hatt pårørendeskoler, man har gitt kunnskap til de som får sykdommen, i en tidlig fase, sånn at de kan lære seg å leve med det. Det med å ta i bruk teknologi har blitt mye mer utbredt nå enn det var tidligere. Man har trygghetsplasser i en del kommuner. Det har man hatt i Oslo i veldig mange år, det husker jeg fra min tid som byråd der, og det var en veldig populær ordning. Det er ingenting i veien for at kommunene kan etablere det. Og når vi først er inne på det: Arbeiderpartiet styrer nå ganske mange norske kommuner og har alle muligheter til å innfri disse tingene. Så er det sånn at når man innlemmer dette tilskuddet i rammeoverføringene til kommunene, fjerner man ikke pengene, man legger dem inn i rammen. Derfor kommer disse pengene til kommunene med full anledning til å bruke dem på nettopp disse tilbudene.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Det er sånn at alltid når man snakker om slike midler, er det noe som legges inn i de årlige budsjettene, og legges fram for Stortinget, men det er ingen tvil om at dette er et område regjeringen har satset mye penger på, og som vi også kommer til å satse videre på. Så jeg kan i hvert fall love representanten Toppe at jeg skal stå på alt jeg kan for at dette skal være en høyt prioritert oppgave. Vi vet at det finnes mange der ute som har en enorm omsorgsoppgave overfor sine nærmeste, som er pårørende til personer med demens, og som trenger å ha et avlastningstilbud for sine kjære, slik at de får et pusterom i hverdagen. Det handler også om at de som har demens, får komme seg litt ut, være sammen med andre og ikke bare sitte hjemme. Så dette er viktig for å forebygge ensomhet, det er viktig for å gi innhold og kvalitet i hverdagen, det er viktig for å avlaste pårørende, og derfor er denne saken viktig for regjeringen å satse videre på. Så får vi komme tilbake til budsjettene som vanlig i denne sal.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Smittevernet består av en balanse mellom individets frihet og samfunnets behov for å beskytte seg. Smittevernloven har derfor til hensikt å beskytte både enkeltindividet og samfunnet. Regjeringen foreslår endringer som bygger på gjeldende lov. En enstemmig komité støtter forslaget, noe jeg setter pris på. Det er foreslått å lovfeste vilkårene som skal vurderes når smitteverntiltak skal iverksettes. Det ble påpekt i høringen at det bør komme tydelig fram at det skal foretas en forholdsmessighetsvurdering av smitteverntiltakene. Jeg mener at en slik regel er viktig av hensyn til rettssikkerheten til den enkelte. Derfor foreslår regjeringen dette som et tillegg i bestemmelsen. Personer som har smittsomme sykdommer, plikter å ta imot veiledning om smittevern. Reglene må være tydelige – både for den behandlende legen og den smittede. Departementet foreslo å presisere disse pliktene, og de fleste høringsinstansene støttet forslaget. Det er svært viktig at den enkelte handler slik at smitten ikke videreføres, og informasjon er sentralt for å forebygge smitte. Regjeringen foreslår også å lovfeste den enkeltes plikt til å følge smittevernveiledningen. Dersom veiledningen ikke følges, kan konsekvensen være tvungen isolasjon og behandling. Det ble også foreslått endringer i reglene om bruk av tvang. Dette går ut på umiddelbar isolering, raskere saksgang i smittevernnemnda med tydelige frister og adgang til legemiddelbehandling eller isolasjon så lenge det er påkrevd. Hensikten er å ivareta den enkelte på en mest mulig skånsom måte, samtidig som hensynet til samfunnets beskyttelse ivaretas. Jeg mener det er grunn til å påpeke at disse reglene sjelden er i bruk, men de er av stor samfunnsmessig betydning. Det ble foreslått å tydeliggjøre flere myndigheters ansvar og oppgaver. De fleste høringsinstanser støtter forslagene, men mange er skeptiske til forslaget om å utvide de regionale helseforetakenes ansvar. Jeg foreslår derfor å løse dette på en annen måte enn gjennom en lovendring. Rollene til Folkehelseinstituttet og Helsedirektoratet presiseres i loven, mens beredskapsarbeidet er avklart i instruks og mandat fastsatt av regjeringen.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Forholdet mellom Helsedirektoratet og Folkehelseinstituttet hva gjelder håndtering av kriser, er ivaretatt gjennom instruks og samarbeid mellom Helsedirektoratet, Folkehelseinstituttet, Strålevernet og beredskapsutvalget mot biologiske hendelser. Instruks for samarbeid mellom Helsedirektoratet, Folkehelseinstituttet og Direktoratet for strålevern og atomsikkerhet ble fastsatt av departementet med virkning fra 1. januar i år. Mandatet og sammensetningen av beredskapsutvalget mot biologiske hendelser med rådgivere, samt koordinering på regionalt nivå, ble fastsatt av Helsedepartementet etter regjeringsbehandling 18. februar i år. I det daglige er dette en lite problematisk arbeidsdeling. Det aller meste av smittevernarbeidet på statlig nivå skjer i regi av Folkehelseinstituttet, men de avklaringene som er gjort i år, bidrar til å avklare forholdet i en håndtering av krise.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2019-06-07:
Når det gjelder å lage en handlingsplan, vil det i hovedsak være å skrive ned det som allerede står i lover og forskrifter. Det som er viktig nå, er å sette trykket i kommunene på at de som er i kommunene, tar dette på alvor og prioriterer det. Kommunesammenslåingen tror jeg faktisk kan bidra positivt her fordi man får et større fagmiljø til å kunne jobbe med det. Det har vært handlingsplaner og strategier tidligere på dette området, senest i 2011. Det har vist mangel på ledelsesforankring, som er hovedproblemet i smittevernarbeidet i mange kommuner. Det problemet løses ikke med en ny handlingsplan. Folkehelseinstituttet har også en rekke anbefalinger på smittevernområdet, og Helsedirektoratet har faglige retningslinjer som kommunene bør følge i større grad enn de gjør i dag. En handlingsplan vil heller ikke øke tilslutningen og bruken av disse der. Det er disse tingene som må tas tak i i kommunene, og det vil ikke en handlingsplan løse.