Ketil Kjenseth (Venstre), 2018-02-27:
Jeg er så freidig at jeg starter med min egen hjemkommune, Gjøvik. Alle i 9. klasse ved alle skolene i Gjøvik kommune er i gang med jakten på mikroplasten. Og det angår ikke bare disse 9.-klassingene, disse elevene, det angår også mange andre i familien, for de opplever at vaskemaskinen er ganske godt stappet med gummigranulat fra f.eks. kunstgressbaner. Så dette er et folkelig engasjement som mange familier har når det gjelder den mikroplasten som er ganske nær oss, men som også har blitt visualisert gjennom at vi de siste årene har sett bilder i media av hvor mye plast som kan befinne seg i dyrearter i havet. Dette er en stor utfordring og noe av det store bildet vi snakker om, for å løse verdens miljøutfordringer. Noen vil sikkert si at den oljen vi henter opp fra havbunnen, finner tilbake til havet gjennom den plasten som legger seg – anslagsvis 15 tonn per minutt – i havene rundt om i verden. Venstre har vært en pådriver i å få fram fokusering på både virkemidler og tiltak for å heie på folk og heie på å samle inn denne plasten. Vi har hatt strandryddedager og andre tiltak, og vi ser at folk har blitt med ut og ryddet, hvem det enn er som har organisert disse tiltakene. Så vi nærmer oss jo en kapasitetsgrense for hvor mange som er villig til å bidra til å samle inn. Det sier noe om den store utfordringen vi står i. Norsk avfallspolitikk skal legge til rette for høy utnyttelse av ressursene i avfallet og trygg håndtering av farlig avfall. Det overordnede nasjonale målet er at avfall skal gjøre minst mulig skade på mennesker og naturmiljø. Det er også et mål at veksten i mengden avfall skal være vesentlig lavere enn den økonomiske veksten. 80 pst. av avfallet skal sikres en god ressursutnyttelse gjennom materialgjenvinning og energiutnyttelse. Norge har langt på vei nådd målene om å resirkulere, å materialgjenvinne og å bruke til energi. Men så har vi også den utfordringen at EU er i ferd med å vedta mål som går lenger. De setter seg som mål at husholdningsavfallet skal materialgjenvinnes opp til 55 pst. i 2025 og 60 pst. i 2030. Også for Norge, som ligger lengst framme i løypa, vil det bli en stor utfordring å nå det målet. Derfor må vi tenke struktur og organisering for å skape den kapasiteten som må til for å nå disse offensive målsettingene, som også vi har. Husholdningsavfallet er i dag organisert av kommunene. Derfor er debatten om kommuner, kommunestruktur og hvilke oppgaver kommunene skal ha, ganske viktig for den debatten vi står i her i dag. Det er da det blir et paradoks at vi bygde en rekke biogassanlegg på 1990-tallet i regi av mange kommuner, og at det har skjedd lite deretter. Det er ulike grunner til det, men det er også viktige politiske grunner til at det ikke har blitt realisert. Det har også noe å gjøre med hvordan vi organiserer virkemiddelapparatet, og hvordan vi sørger for at det skjer innovasjon i avfallssektoren, som nå er blitt en ganske teknisk sektor, og der det må større og større avfallsmengder til for å få ut de målsettingene som vi stadig vekk maser om her fra Stortinget og fra nasjonalt hold for øvrig. I Gjøvik, i min kommune, har vi seks avfallsdunker, mens i en del andre kommuner er det nede på to–tre dunker. Hvorfor har vi sånne ulikheter? Det er noe av det vi er nødt til å diskutere framover for å nå de offensive målene som vi har satt oss. Det er her vi har de fleste innbyggerne med på laget. Men i Oppland skjer mye av byutviklingen nå faktisk i hytteområdene rundt Hafjell, Kvitfjell og Beitostølen. Der er det lavere gebyrer for hyttebefolkningen enn det er for innbyggerne for øvrig. Det betyr at disse kommunene skal gjøre mer til en lavere pris. Så vi står overfor noen utfordringer her. I overgangen til det sirkulære må dette på plass for at vi skal kunne oppfylle de sirkulære ambisjonene som vi har. Uten det klarer vi ikke å få til de strømmene som må til.