Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-06-01:
Jeg synes saksordføreren hadde en veldig god gjennomgang av aktiviteten. Hun trakk fram mange sider ved denne. Hovedinntrykket er at det foregår veldig mye positivt arbeid. Det vet vi at det gjør. Jeg har i tidligere år brukt anledningen ved behandlingen av denne saken til å si en del om utviklingen av evalueringsarbeidet og om effektivitet. Jeg skal la det ligge denne gangen. Grunnen til at jeg bad om ordet for å komme med noen betraktninger, har sitt utspring i at jeg gjennom de siste årene i økende grad har fått anledning til å delta i ulike parlamentariske nettverkssammenhenger som har med FN å gjøre, og det på et økende antall møteplasser. Den erfaringen har gitt meg et litt uventet inntrykk. Jeg synes i økende grad at en møter motsetninger på områder som jeg trodde var helt grunnleggende for det felles arbeidet i organisasjonen. Det har vi jo møtt tidvis, i den forstand at når vi er ute og reiser, enten det er som komite eller i andre sammenhenger, til land hvor demokrati og menneskerettigheter står svakt, har kanskje de fleste signert FNs menneskerettighetsrelevante konvensjoner, mens det står ofte så som så til med gjennomføringen og implementeringen. Testen er ofte i hvilken grad den lovgivende del, domstolene, er frie og kan overvåke hvordan det praktiseres. Det kjenner vi jo til, kanskje særlig i forbindelse med deler av reformarbeidet i FN. Når det f.eks. gjelder de problemene en har stridd med i arbeidet med det nye menneskerettighetsrådet, ser en at det også er en del diskusjon om verdier som vi mente kanskje var helt grunnleggende, felles, forpliktende og konkrete. Det betyr at i tillegg til en del helt naturlige motsetninger mellom nord og sør, mellom den utviklede og den underutviklede del av verden, settes det spørsmålstegn ved en del av grunnverdiene, som vi – eller i hvert fall jeg – mente at FN var tuftet på. Det betyr at de er under press. Nå er jo jeg av dem som benytter mange anledninger til å snakke om at vi må ha stor toleranse for at institusjonene man bygger opp rundt demokratiene og statsapparatet i forskjellige deler av verden, der man har ulik historisk bakgrunn, ulike tradisjoner og religioner, ulik kultur – eller hva det nå er – vil kunne se ulike ut. Men det er tross alt en del grunnelementer som er felles, og som er kjernen i hva vi mener med demokrati, og som i enda større grad helt klart bør være det når det gjelder menneskerettigheter. Jeg tror det er veldig viktig at vi videre er bevisst på at det gjelder ikke å bygge opp mer konfrontasjon, mer polarisering, rundt disse tingene, men heller å drive et betydelig arbeid sammen med dem som er i vår egen politiske, demokratiske kulturkrets, for å få økende forståelse for og forpliktelser overfor de grunnleggende menneskerettighetsverdier og de demokratiske verdier som skal ligge i FN. Det kan vi gjøre ved å ta mer del, ved å møte opp der vi kan, både fra parlamentenes side og fra regjeringenes side. Vi kan kanskje også vektlegge det mer i vårt løpende arbeid, f.eks. i Stortinget, hvor det jo er veldig lite FN-debatt og kanskje et visst misforhold mellom våre forventninger til hva vi mener FN skal gjøre når internasjonale kriser dukker opp, og hvor mye vi egentlig tenker på hva vi vil bidra med inn i FN fremover. Så der er det en utfordring til oss selv. Det gjelder å bruke møteplassene, det gjelder å ta arbeidsoppgavene, det gjelder å synliggjøre hva vi står for, og så gjelder det å være synlig.