Nikolai Astrup (Høyre), 2013-06-19:
Det er en samlet komité som understreker viktigheten av å ivareta kulturminnene i Norge, til beste for fellesskapet og fremtidige generasjoner. Kulturminner er viktige kilder til kunnskap og opplevelse og et bindeledd mellom tidsepoker som har stor verdi for samfunnet, og stor betydning for vår identitet, trivsel og selvforståelse. Samtidig er kulturminnene under press fra flere hold. Befolkningsvekst, sentralisering og urbanisering, klimaendringer og samfunnets behov for ny infrastruktur bidrar til dette. Det gjør det ekstra viktig med en gjennomtenkt og helhetlig strategi for å ta vare på og ruste opp viktige kulturminner. Det er liten tvil om at det er private eiere og frivillige organisasjoner som gjør en betydelig del av jobben med å ivareta kulturminnene. Svært mange kulturminner er i privat eie, og svært mange kulturminner som ikke er i privat eie, har stor glede av frivillig innsats og engasjement i lokalsamfunnet. Et godt samarbeid mellom offentlige myndigheter, frivillige organisasjoner og private eiere er derfor den viktigste garantien for at kulturarven blir ivaretatt også i fremtiden. Det offentlige har et særlig ansvar for å legge til rette for dette samarbeidet, gjennom tett dialog og langsiktige, gode og motiverende rammebetingelser, og med respekt for frivillighetens uavhengighet og egenart. Komiteen mener at det offentlige må legge til rette for nye bruks- og aktivitetsområder for kulturminner. Bruk er ofte det beste vern. Samtidig kan nye bruksformer legge til rette for verdiskaping og arbeidsplasser og bidra til å holde gamle håndverkstradisjoner i hevd. De små verneverdige håndverksfagene må styrkes, og slik kan vi sikre den nødvendige kompetanse til å ivareta vår felles kulturarv. Også i kommunene er det viktig at det finnes god nok kompetanse på kulturminnevern, slik at viktige kulturminner kan ivaretas og videreutvikles, til glede for lokalsamfunn og tilreisende. Mange kulturminner representerer store verdier som vi skal ta vare på for kommende generasjoner. Verneverdien er imidlertid ikke like stor for alle kulturminner, og omfanget av vern må veies mot både verneverdien og økonomiske hensyn. I St.meld. nr. 16 for 2004–2005, Leve med kulturminner, ble det nedfelt tre nasjonale mål for kulturminnepolitikken. De omhandlet bl.a. mål om å sikre fredede og verneverdige kulturminner og ha et ordinært vedlikeholdsnivå innen 2020, og om at tap av kulturminner ikke skulle overstige 0,5 pst. årlig innen 2020. For å følge opp disse målene vedtok Stortinget to år senere at det skulle etableres ti bevaringsprogrammer. Noen av bevaringsprogrammene har hatt gode resultater, bl.a. har 21 av våre 28 stavkirker blitt satt i stand. Samtidig er det mye som gjenstår før 2020-målene er nådd. Utfordringen for de ti programmene er ulike, men gjennomgående er det mangel på håndverkskompetanse og økonomiske ressurser til å ferdigstille programmene. Riksrevisjonens forvaltningsrevisjon i 2008–2009 konkluderte med at sentrale forutsetninger for å nå 2020-målene ikke er på plass. Høyre mener denne stortingsmeldingen ikke innebærer noen vesentlige nye virkemidler som vil bidra til å nå målene Stortinget har satt seg. Det er særlig for private eiere av kulturminner at det er nødvendig med nye målrettede tiltak som kan bidra til å heve motivasjonen og den økonomiske evnen til å ivareta viktige kulturverdier på vegne av fellesskapet. Høyre foreslår derfor at det innføres skattefradrag for vedlikeholdskostnader for fredede bygg, og at fredede bygg fritas for kommunal eiendomsskatt. Dette er enkle og ubyråkratiske virkemidler som vil avhjelpe situasjonen betydelig for private eiere. Det er også avgjørende at selve fredningsprosessen forbedres. Det må innføres frister for fredningstiltak og bestemmelser som sikrer eierne tidlig og reell medvirkning og innflytelse i fredningsprosesser. Høyre mener også at det bør innføres krav om utredning av administrative og økonomiske konsekvenser av fredningsforslag og tilbud om oppfølging overfor eierne. Hvis bruksverdien reduseres som en følge av fredning, bør eierne kompenseres for dette. Høyre mener også det bør utredes en modell for prioritering og finansiering av arkeologiske utgravinger som forbedrer fordelingen og den økonomiske belastningen ved denne typen utgravinger. Da Norsk kulturminnefond ble etablert i 2002, var det for å sikre forutsigbarhet og langsiktighet i finansieringen på kulturminnefeltet og for å finne gode måter å koble offentlig og privat kapital. Så langt har fondet vært en suksess fordi offentlige tilskudd har bidratt til å utløse betydelig finansiering fra private eiere og næringslivet. Dessverre ble Kulturminnefondet avviklet som fond i 2012. For å sikre forutsigbar kapitaltilgang foreslår derfor Høyre at fondet gjenopprettes, og at avkastningen settes til 4 pst., lik avkastningen fra Statens pensjonsfond utland. Hvis vi skal nå kulturminnemålene i 2020, må fondskapitalen styrkes i årene som kommer. Jeg tar med dette opp forslagene nr. 1 og 2 fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, og forslag nr. 3 fra Høyre og Kristelig Folkeparti.