Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2001-12-11:
Det er påfallende hvordan årets budsjettdebatt i komiteen har fått Kristelig Folkeparti til å stramme leppene og til tider virke fornærmet. Innimellom har temperaturen vært stigende, og det er kanskje ikke så rart. Det må jo være en påkjenning for mange gode KrF-ere å sitte i regjeringsposisjon og ukritisk forsvare en ren Høyre-politikk. Og alle vet jo det kommer mer av samme slaget. Men tross skillelinjene: Som representant for vårt nordligste fylke, må jeg si meg tilfreds med at en tilnærmet samlet komite har stilt seg positiv til forslaget om å søke å etablere et utdanningstilbud innenfor tekniske fag rettet mot ungdom i indre Finnmark. Et slikt tilbud har mange positive elementer i seg og blir et viktig bidrag for å dekke kompetansebehovet innenfor den regionen som står overfor så mange utfordringer og muligheter i Barentshavet. Det er derimot veldig trist at kun Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet maktet å ta en beslutning om at vår nordligste landsdel trenger et tannlegestudium, etablert i Tromsø. Dessverre har komiteens flertall bedt om enda mer papir, flere utredninger, som for Nord-Norges del betyr en drøvtygging av de samme konklusjonene som forelå i 1999, da forrige utredning ble lagt fram. Forskjellen fra da til nå er bare at nå er behovet enda større. Slik som regjeringspartiene har uttrykt det, virker det som om man ønsker å sette tannlegeutdanninga i Oslo, Bergen og Tromsø opp mot hverandre – altså en konfliktmodell – noe som neppe setter fortgang i beslutningsprosessen. Så til fiskeri og havbruksforskning. Her har Bondevik II-regjeringa virkelig klint til og rasert budsjettet. I forhold til Stoltenberg-regjeringas forslag taper denne viktige sektoren 30 mill. kr i 2002. Det er et gedigent løftebrudd. Havbruksnæringen har et enormt potensial for vekst i hele landet. Forskningen er viktig også sett i lys av Norges plass som fremtidig fiskerinasjon, og ikke minst i forhold til de begrensninger som kan komme i ressursuttaket. La meg skifte tema. Neste år vil Stortinget ta den store debatten om kirke og stat når Bakkevig-utvalgets innstilling foreligger. Den ser jeg fram til. For Arbeiderpartiet er det vesentlig å få svar på alle de ubesvarte spørsmål omkring kirke og stat. Hva med folkekirkens framtid, utforming og struktur? For tiden pågår debatten i Kirkens egne organ, og her på Stortinget må vi finne oss i å ile langsomt – i respekt for Kirkens egne prosesser, Kirkens egne meninger og Kirkens indre liv. Det er vesentlig å vektlegge at denne debatten også eies av folkekirkens store flertall; de som er der to-tre ganger i året. Hverdagsmenneskene må kunne se inn i folkekirkerommet og kjenne igjen verdiene og holdningene som speiler seg ellers i samfunnet. Vi som står med ett bein i den gammelkirkelige bedehuskulturen og det andre beinet i en inkluderende arbeidskirke, ønsker å være gode representanter for kirkelivet og menighetsarbeidet i Kirken lokalt og det den står for. Jeg vil advare mot noe som jeg ser tendenser til fra Kristelig Folkepartis side, nemlig å forsøke å ta monopol på kirkesakene og monopol på de rette holdningene i folkekirken. I folkekirken er det nemlig slik at alle har stemmerett og hvert enkelt medlem har like stor aksjepost. Og her på Stortinget skal vi ivareta alle småaksjonærene og deres interesser. Til slutt vil jeg vise til forslag nr. 8, fra SV, som Arbeiderpartiets medlemmer vil støtte.