trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Petter Rasmussen (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg kunne ha ønsket hadde vært mer framtidsrettet og mer offensivt enn det var. Situasjonen i Drangsdalen er nå den at togene kjører 20 km i timen ned, 40 km opp. Det gjelder sågar de nye Signatur-togene. Men det som er hovedpoenget, er sikkerheten. Vi vet at jernbanelinjen går 80-85 meter oppe i lia, med E39 på nedsiden, og man kan tenke seg hvilke dimensjoner en ulykke der eventuelt vil kunne få. Dette med vurdering av risikosituasjonen, kvalitetssikring osv. er vel og bra, men det som er utgangspunktet, er at dette har en jobbet med veldig lenge. Det er flere perioder siden Stortingets daværende samferdselskomite var på besøk i området. Så mitt spørsmål til statsråden er egentlig: Vil han sørge for at dette kommer inn i Nasjonal transportplan ved den første behandlingen vi får nå i vår i Stortinget? Det er nemlig høyst påkrevd av sikkerhetsmessige grunner.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Drangsdalen er et rasutsatt parti på Sørlandsbanen. Det foreligger godkjent hovedplan fra 1995 vedrørende omlegging av linjen i tunnel for å løse dette sikkerhetsproblemet. Jernbaneverket foretar nå en kvalitetssikring av foreliggende plan og kostnader. Dette arbeidet er ikke avsluttet. Som påpekt, er det riktig at togene må gå med redusert fart forbi de rasutsatte partier i Drangsdalen, slik at togene kan stoppe dersom det har gått et ras. Dette medvirker til å holde oppe sikkerheten ved togframføringen. Jeg kan opplyse om at Jernbaneverket i forbindelse med Jernbanetilsynets godkjennelse av krengetogtrafikken på strekningen vil få laget en særskilt risikoanalyse for Drangsdalen. Arbeidet med denne risikoanalysen er ikke avsluttet. Drangsdalen er ett av flere rasutsatte partier på det norske jernbanenettet, og jeg vil i forbindelse med fremleggelsen av Nasjonal transportplan 2002-2011 komme tilbake til på hvilke strekninger det vil være aktuelt å prioritere rassikringstiltak samt omfanget av disse rassikringstiltakene.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Som representanten understreker, er dette ingen ny situasjon. Den har eksistert i lang, lang tid – skal vi si alltid, helt siden det ble trafikk i området. Nå har vi tenkt å ta dette for oss i forbindelse med NTP, Nasjonal transportplan. Dette vil da bli forelagt Stortinget på vanlig måte. Jeg vil dermed forvente at Stortinget også foretar nødvendige prioriteringer i den sammenheng. Det vil for denne strekningen, som for en del andre strekninger, bli nødvendig å klargjøre både prioritering, kostnader og en tidsplan for gjennomføring. I mellomtiden tar vi nødvendige sikkerhetstiltak, slik at ulykker ikke skal skje. Det betyr at vi må tilpasse farten etter forholdene, og så får vi følge Jernbanetilsynets pålegg når de måtte komme.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Ifølge Verdens Gang 24. februar 2000 har Lambertseter sosialkontor ettergitt en sosialklient 478 595 kroner av gjelda til tross for at mannen hadde formue. Han eier nå to leiligheter og har leieinntekt av den ene i tillegg til sin uførepensjon. Han har også mottatt sosialhjelp for tre barn mens disse oppholdt seg i Pakistan. Hva vil statsråden foreta seg for at ikke vanlige folk, som har slitt et helt liv for å eie bolig, skal miste troen på det norske sosialvesen, og for å skape mer likhet mellom sosialklienter?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Sosialsjefen i Lambertseter bydel sier til VG at det var hun som innvilget klientens søknad, og at det ikke ble begått ulovligheter i sakens anledning. Det er ikke akseptabelt at enkelte sosialkontorer kan foreta denne typen avgjørelser, og Fremskrittspartiet vil komme tilbake med et Dokument nr. 8-forslag som vil kunne bidra til bedre kontroll og folkevalgt styring av sosialkontorene, slik at det ikke kan utbetales eller ettergis til dels store summer uten skikkelig kontroll og gjennomgang av sakene. Kan statsråden virkelig akseptere at norske sosialkontorer kan bevilge hvilke summer det skal være, uten å foreta nødvendige undersøkelser rundt klientens forhold – er det virkelig nok å mene at det ikke er penger å hente, slik som det står i VG? Vil statsråden se på denne saken og sørge for at det blir foretatt en grundig vurdering av om man bl.a. foretar de riktige undersøkelsene rundt en sosialklients forhold, som her er fullstendig mangelfulle?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Medi 3 AS i Ålesund søker i disse dager om å få opprette 5 overnattings-/observasjonssenger. De ser primært behovet for økt operasjonstilbud innenfor området øre-nese-hals, øye, ortopedisk kirurgi, generell kirurgi, plastisk kirurgi og gynekologi. Innenfor alle disse områdene har de egne spesialister, og de har gjort avtaler med kvalifisert anestesipersonell. Vil statsråden se positivt på denne søknaden, slik at dette tilbudet kan komme i gang så raskt som mulig?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg forventet selvfølgelig ikke at statsråden skulle si ja her i Stortinget. Det ville i hvert fall satt ny rekord når det gjelder saksbehandlingstid i departementet, og sånne rekorder er det vel sjelden å oppleve i Stortinget. Men det var én ting helseministeren ikke var inne på i sitt innlegg, og det var at 17. april 1993 klaget man på avslaget fra departementet om det med observasjonssenger. Der opplevde man aldri å få noe svar, og man har purret gjentatte ganger. Blant annet ble det 14. mai 1998 sendt et brev i forbindelse med at man etterlyste det svaret. Jeg håper i hvert fall at man virkelig vil sette i gang og jobbe med denne saken, slik at man får en saksbehandlingstid som er til å leve med også for dette instituttet i Ålesund, og at byens og fylkets innbyggere får dette tilbudet. Man må jo kunne stille seg spørsmål når de dokumenter som angår selve ankesaken, ikke engang finnes, verken i departementet eller andre plasser.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-03-01:
Hovudansvaret for sosialtenestene ligg hjå kommunane. Lova gjev kommunane fridom til å bruka skjønn når dei avgjer om dei skal krevja refusjon i utbetalt trygd. Samstundes må dei halda seg innanfor dei rammer sosialtenestelova og forvaltingslova gjev: Sosialtenesta må – som eitkvart forvaltingsorgan – sjå til at saka er så grundig opplyst som mogleg før dei kan treffa vedtak. Eg har vore i kontakt med Oslo kommune om saka representanten Nesvik viser til, og kommunen stadfestar at saka i store trekk er riktig framstilt i dagspressa. Det er på det reine at rutinane til sosialtenesta har svikta. Kommunen opplyser at ein no drøftar behovet for ein gjennomgang av rutinar og fullmakter med sikte på innskjerping av gjeldande rutinar. Sakshandsamingsreglane skal m.a. hindra at vi får urimelege resultat. Dessverre kan ein ikkje gardera seg mot at det likevel skjer feil frå tid til anna. Det er difor vi har klageordningar, kontrollrutinar og system for å kunna retta opp slike feil. I dei høva der nokon bevisst gjev uriktige opplysningar eller teier med opplysningar for på den måten å få høgare ytingar, har sosialtenestelova reglar om tilbakekrevjing. Ved slike høve må sosialtenesta òg vurdera om saka skal meldast til politiet. Eg har fått opplyst at Oslo kommune allereie er i gang med å følgja opp denne saka og sjå til at rutinane blir innskjerpa. For å kunna halda oppe velferdsstaten er det viktig at folk har tiltru til han. Samstundes som sosialtenesta må kunna ta omsyn til individuelle behov, er det eit mål at sosialtenesta har ein mest mogleg einsarta praksis rundt om i kommunane. I St.meld. nr. 50 for 1998-99, Utjamningsmeldinga, gjer Regjeringa framlegg om å innføra statlege normer for økonomisk stønad til livsopphald. Eg trur dette vil minska vilkårlege skilnader i stønadsnivået mellom kommunar. Normerte satsar vil òg kunna effektivisera sakshandsaminga slik at sosialtenesta får meir tid til å følgja opp kvar enkelt stønadsmottakar på ein forsvarleg måte. Eg vil òg få peika på handlingsplanen «Kunnskap og brubygging», ein plan vi har iverksett for å rusta opp dei tilsette på sosialkontora til å gjera eit endå betre arbeid. Gjennom dette arbeidet tek departementet sikte på å heva kvaliteten i sakshandsaminga til sosialtenesta. Eitt av måla er å få ein meir einsarta praksis når det gjeld økonomisk stønad rundt om i kommunane. Dette blir no følgt opp av fylkesmennene gjennom iverksetjing av målretta opplæring og tilbod om kvalifisert rettleiing.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-03-01:
Av forvaltingslova § 17 framgår det følgjande: «Forvaltningsorganet skal påse at saken er så godt opplyst som mulig før vedtak treffes.» Eg har alt understreka den kontakten som har vore med Oslo kommune nettopp for å få informasjon om korleis saka er handtert frå kommunen si side. Det er på det reine at rutinane i sosialtenesta har svikta. Kommunen opplyser at dei sjølve no går gjennom rutinar og fullmakter for å hindra at vi får eit slikt tilfelle igjen. Eg har vidare både i utjamningsmeldinga og i «Kunnskap og brubygging» peikt på det, nettopp for å understreka at det er behov for ytterlegare arbeid for å få ei betre sakshandsaming.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-03-01:
Eg ynskjer å stadfesta det siste som representanten Ola D. Gløtvold her understrekte. Regjeringa har allereie medverka til at fleire finn fram i høve til behovet for dokumentasjon. Vi har fordelt ansvaret mellom departementa for å hjelpa til med det – det gjeld alt frå dåpsattestar til øvrige dokument og informasjon, og det er òg klar ei eiga kvitbok med ei samling av offentlege dokument, etter den fyrste forskingsrunden. Eg fekk kritikk for at eg hadde hatt sånn hast med det fyrste oppdraget. Eg gav Noregs forskingsråd fire månader på oppdraget – og dei klarte å få mykje ut av det – fordi vi ville ta eit fyrste steg på vegen. Eg vil syta for at forskinga vidare tek kort tid, men at den blir så omfattande som det er behov for.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-03-01:
Eg vil gje ros til representanten Bendiks H. Arnesen fordi han tar opp eit spørsmål som dette. Eg deler hans engasjement for å sikra best moglege tenester. Eg deler den uroa som han her kjem med i høve til endå betre enn i dag å akta på brukaren si eiga meining. Det fyrste punktet gjaldt eit vedtak i kommunen som grunnlag for kva kommunen her ville, ynskte og kunne stilla opp med. Det neste er forholdet til Conrad Svendsen Senter og pr. i dag òg forholdet til fylkeskommunen. Eg veit at dette er ei sak som det no blir arbeidd med, og eg kjem til å fylgja med vidare.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Mitt spørsmål går da til den ærede helseminister: «I Aftenposten 17. februar 2000 kunne en lese at 4 av 10 revmatikere ikke har råd til å skaffe seg de mest effektive medisinene og å følge anbefalt behandling fra lege. Rundt 100 000 revmatikere lider unødig på grunn av dårlig økonomi, ifølge en undersøkelse fra Norsk Revmatikerforbund. Jeg synes det er et paradoks at et rikt land som Norge har et helsevesen som favoriserer dem med best økonomi. Kan statsråden tenke seg å bidra til at disse og andre pasienter får det tilbudet legen mener er best?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker helseministeren for svaret og er glad for at helseministeren ser positivt på å skjerme storforbrukerne. Problemet med dårlig økonomi og store helseutgifter blant ulike kronikergrupper er ikke ukjent. Bare de siste fire årene har egenandelene på helsetjenester og medisiner økt med ca. 40 pst. Økningen er ikke dramatisk, uttaler statssekretær Malme til Aftenposten. Nei, med en statssekretærlønn er nok ikke økningen dramatisk, men for kronisk syke som har en inntekt på tilsvarende en fjerdedel av en statssekretærs lønn, kan økningen være livstruende. Denne skatt på sykdom utgjør nå en fjerdedel av de totale sykehusutgiftene. Mener helseministeren at denne sykdomsskatten er rettferdig og i tråd med hans egen melding om verdier i helsetjenesten?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg skal igjen få stille den ærede helseminister et spørsmål: «Det har frem til nå vært praktisert en liberal utdeling av «angrepillen», gjerne gjennom helsestasjoner, jordmødre og helsesøstre. Statens helsetilsyn har nå innskjerpet at «angrepillen» er reseptpliktig og kun kan forskrives av lege. Vil statsråden ta et initiativ overfor produsenten av «angrepillen» for å få fjernet reseptplikten?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker helseministeren for svaret. Jeg opplever igjen at helseministeren ligger litt i forkant av selv meg i sånne saker, og det er jo hyggelig. Jeg håper at det preparatet som nå er til salgs, eksempelvis i Frankrike, fortest mulig kan bli godkjent i Norge. Det kan være delte meninger om bruk av «angrepillen» som prevensjonsmiddel, men så lenge denne tross alt brukes til forebygging av uønskede svangerskap, er det riktig at tablettene er lett tilgjengelige og kan fås hos jordmødre og på helsestasjoner. Mitt spørsmål er: Finnes det pålitelig dokumentasjon på at aborttallet har gått ned som en følge av bruk av «angrepillen»?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Undersøkelsen som det er vist til i representanten Alvheims spørsmål, viser at mennesker med kronisk sykdom kan ha til dels betydelige utgifter til helsetjenester utover ordningen med utgiftstak for egenandeler. Egenandelstaket omfatter lege- og psykologhjelp, legemidler på blå resept og syketransport. Revmatikere vil i tillegg ofte ha behov for fysikalsk behandling og for legemidler på hvit resept, bl.a. til smertebehandling. Mange vil også ha nytte av opphold ved opptreningsinstitusjon eller behandlingsreiser til utlandet, med fysikalsk behandling og trening i varmt vann. Folketrygden yter bidrag til opptreningsopphold, men egenandelen kan være betydelig. Ved behandlingsreiser til utlandet som finansieres over statsbudsjettet, er det en egenandel på 100 kr pr. døgn. I tillegg til de statlig organiserte behandlingsreisene arrangerer organisasjonene helsereiser til Syden. Jeg kan nevne at Norsk Revmatikerforbund er i ferd med å etablere et moderne behandlingssted med 185 plasser i Spania. Ved slike helsereiser kan folketrygden yte bidrag til fysikalsk behandling etter honorartakst, altså uten egenandel for pasienten. Den refererte undersøkelsen gir en dokumentasjon av økonomiske forhold for grupper av revmatikere. Som kjent har departementet, med utgangspunkt i Stortingets vedtak ved budsjettbehandlingen for 1999, satt i gang et omfattende arbeid med sikte på å vurdere bedre skjermingsordninger for kronikere og andre storbrukere av helsetjenester. Jeg regner med at dette arbeidet vil avdekke på hvilke områder behovene er størst, og dermed gi et grunnlag for å vurdere tiltak. Som ledd i oppfølgingen av rehabiliteringsmeldingen har departementet dessuten satt i gang en egen vurdering av finansieringsordningen for opptreningsinstitusjonene. I tillegg har jeg nettopp mottatt forslag fra et utvalg som har gjennomgått opplegget og ordningen med behandlingsreiser til utlandet, som også berører spørsmålet om egenandeler. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med resultatene av dette arbeidet i forbindelse med framleggelsen av forslag til statsbudsjett for 2001, og mitt mål er å komme fram til ordninger som bedre skjermer storforbrukerne. Jeg er kjent med at nye legemidler mot revmatiske lidelser er på vei inn i det norske markedet. Medisinene er så nye at ingen av dem har fått markedsføringstillatelse i Norge ennå. De er likevel tilgjengelige gjennom ordningen med godkjenningsfritak, der den enkelte lege søker Statens legemiddelkontroll om midlertidig tillatelse til forskrivning for en eller flere pasienter. Ikke-markedsførte preparater tas ikke opp på blåreseptlisten, men kan i en del tilfeller refunderes etter individuell søknad. Om kort tid vil trolig disse medisinene innvilges markedsføringstillatelse i Norge. Jeg antar at det da også vil komme søknad om opptak i blåreseptordningen, som da vil bli vurdert etter gjeldende retningslinjer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg går ut fra det var uttalelser fra statssekretær Holme og ikke statssekretær Malme representanten Alvheim viste til. Statssekretær Holmes poeng var knyttet til den egenandelsøkning som skjedde i forbindelse med statsbudsjettbehandlingen for 2000, og da skjedde det som kjent en justering omtrent i pakt med lønns- og prisutviklingen. Det som imidlertid er et felles anliggende for representanten Alvheim og meg, er at vi i dag har en egenandelsordning som ikke skjermer storforbrukerne godt nok. Jeg mener at det bør være mulig å komme fram til skjermingsordninger som gjør at de få som har store utgifter, betaler mindre, og da synes jeg godt at de mange som har små utgifter, kan betale noe mer. Det vil være mer i samsvar med de verdier jeg ønsker å stå for i helsepolitikken.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg kan bekrefte at jeg i utgangspunktet har mye av det samme engasjement når det gjelder genmodifisert mat, som det jeg har sett at representanten Ballo har gitt uttrykk for. Jeg kan imidlertid ikke delta i den type offentlig kritikk av navngitte tjenestemenn som han nå inviterer til, og det på grunnlag av en helt annen sak enn det dette spørretimespørsmålet dreier seg om. Jeg forholder meg til at det er Regjeringen, med basis i Stortinget, som trekker opp retningslinjene for forskningspolitikken. Jeg vil med basis i det som er trukket opp i forskningsmeldingen og i statsbudsjettet for 2000, ha en dialog med Norges forskningsråd om hvordan vi kan styrke forskningen på dette området, og jeg forutsetter at det blir en god dialog med gjensidig forståelse.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
I spørretimen 3. februar 1999 gjorde jeg det klart i et svar til representanten Øyangen angående homofili at det ikke er en sykdom. Det er mange år siden homofili ble fjernet som medisinsk diagnose. Dermed er det ikke en tilstand det er aktuelt for helsevesenet å behandle. Dette forholder jeg meg til som helseminister. Homofile har selvsagt den samme rett til helsehjelp, med de samme krav til forsvarlighet, som enhver annen. For offentlig godkjent eller autorisert helsepersonell setter profesjonslovene grenser for deres virksomhet. Ved utøvelse av sin helseprofesjon må de holde seg innenfor det som er aksepterte forsvarlighetskrav innen denne profesjonen. Helsepersonell skal møte pasienter med respekt. I den grad helsepersonell forgår seg i forhold til det regelverk og standarder de er underlagt, er det en sak for tilsynsmyndighetene, her som på andre områder. Helsetilsynet, som overordnet tilsynsmyndighet, kjenner ikke til at helsepersonell er blitt innberettet til fylkeslege for å ha deltatt i aktiviteter som innebærer forsøk på å endre homofile menneskers orientering. Dersom fylkeslegen får en slik sak til behandling, vil den bli behandlet som en individtilsynssak.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg velger å ikke gå inn i premissene verken for hovedspørsmålet eller det tilleggsspørsmålet som Grete Knudsen nå stiller, annet enn i forhold til det som er mitt ansvar som helseminister. Men det skal jeg svare på, og mine opplysninger bygger på brev fra Statens helsetilsyn, som uttrykker at Helsetilsynet ikke kjenner til at helsepersonell er blitt innberettet til fylkeslege for å ha deltatt i nevnte aktiviteter. Så til spørsmålet om jeg har mottatt en søknad. Man skal alltid være forsiktig med å svare kategorisk på slike spørsmål når man leder et stort departement med en omfattende korrespondanse, men jeg kjenner ikke til noen slik søknad, her jeg står, og i den grad jeg skulle motta en, kan jeg heller ikke se at jeg ville være rette adresse for en slik søknad.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Medi 3 AS i Ålesund søkte i 1991 om godkjenning av døgnobservasjonspost med inntil fem senger. Deres søknad ble avslått i 1993. Årsaken til avslaget var departementets vurdering av at godkjenningen av Medi 3 AS som sykehus «ville kunne medføre en konflikt med den nasjonale målsettingen om en likeverdig og tilfredsstillende helsetjeneste for alle grunnet konkurranse om helsepersonell i området». Ny søknad om godkjenning av døgnobservasjonspost fra Medi 3 AS har siden vært oversendt Statens helsetilsyn for faglig vurdering. Fylkeslegen i Møre og Romsdal har i denne forbindelse nylig vært på befaring av lokalene. Med en døgnobservasjonspost vil Medi 3 AS etter loven være å betrakte som et sykehus. Søknaden vil derfor bli behandlet etter gjeldende regler for godkjenning av sykehus med hjemmel i sykehusloven og lov om psykisk helsevern. Myndigheten til å godkjenne plan for etablering, eller vesentlige endringer, av sykehusets virksomhet ligger i Sosial- og helsedepartementet. Fra 1. januar 1999 har sykehusloven fått en ny § 2a, som formaliserer det regionale samarbeidet og pålegger fylkeskommunene som utgjør en helseregion, å utarbeide regionale helseplaner. Regionale helseplaner blir utarbeidet i 2000, og skal vedtas av departementet i løpet av februar 2001. Det er etablert en interimsordning som skal gjelde fram til de regionale helseplanene er vedtatt av departementet. I de tilfeller det stilles krav om godkjenning av Sosial- og helsedepartementet, som ved søknad om godkjenning av døgnobservasjonspost ved Medi 3 AS, skal planene for etablering eller endring utredes og vurderes i et regionalt perspektiv. Når saken oversendes departementet for godkjenning, skal hovedelementene i funksjonsprogrammet ha vært forelagt det regionale helseutvalget. Uttalelsen fra det regionale helseutvalget skal følge saken, og det skal være gitt en beskrivelse av hvordan det enkelte tiltak er relatert til eventuelt foreliggende regionalplan. Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan eller ønsker å ta stilling til slike enkeltsaker i spørretimen før departementet har mottatt alle saksopplysningene og behandlet søknaden. Departementet vil imidlertid grunnet den lange saksbehandlingstiden i denne saken, prioritere behandlingen av saken. Departementet forutsetter imidlertid at søknaden behandles i henhold til gjeldende lovverk. I vurderingen av saken vil også hensynet til fylkeskommunens totale kapasitet og behov, herunder spesialutdannet helsepersonell, måtte stå sentralt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg kan være enig med representanten Nesvik i at noen rekord i kort saksbehandlingstid representerer ikke denne saken. Det ville den ikke ha gjort uansett hva jeg hadde svart her i dag, fordi den har en lang forhistorie. Departementet anså brev av 1. november 1995 fra Medi 3 AS som en ny søknad, og oversendte den til Statens helsetilsyn, og vi har i brev både i 1998 og 1999 etterlyst svar fra Helsetilsynet på denne søknaden. Jeg sier det fordi det er klart spor av oppfølging fra departementets side i saksbehandlingen. Men jeg vil nå ta et initiativ til å få denne saken avsluttet og avgjort, for den har versert altfor lenge i systemet, og det er ingen parter tjent med.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Spørsmålet om opphevelse av reseptplikten for Tetragynon, kalt «angrepille», har vært vurdert av Statens legemiddelkontroll, SLK, som kom til at preparatet risikofritt kunne selges reseptfritt, og det ble truffet vedtak om at Tetragynon skulle selges reseptfritt fra og med 1. januar 1997. Produsenten motsatte seg dette vedtaket, og truet med å trekke preparatet fra markedet dersom reseptplikten ble opphevet. På denne bakgrunn ble iverksettelsen av SLKs vedtak utsatt, slik at preparatet fortsatt kunne være tilgjengelig på det norske markedet, men da på resept. Departementet tok i februar i år ny kontakt med produsenten. Produsenten gjorde det klart at reseptfritt salg av preparatet fortsatt er uaktuelt. Det initiativ representanten Alvheim etterlyser, er således allerede forsøkt. I kjølvannet av diskusjonen rundt reseptfritak for Tetragynon mottok Helsetilsynet flere henvendelser med forslag til hvordan preparatet skulle kunne gjøres mer tilgjengelig. Ett av forslagene gikk ut på at apotek skulle kunne få delegert myndighet til å levere ut Tetragynon uten at lege var konsultert, forutsatt at kvinnene fylte ut et skjema om egen helsetilstand. Det ferdig utfylte skjemaet ville da fungere som en slags resept. Disse henvendelsene ledet til at Helsetilsynet fant grunn til å minne om gjeldende regelverk: Det er bare lege som kan skrive ut resepter. Men når resept er skrevet, kan legen delegere utleveringen til andre. Forskrivning av Tetragynon uten at legen har sett eller snakket med kvinnen, vil være i strid med legeloven § 25 om forsvarlig virksomhet. Helsetilsynet strammet altså ikke inn på praksis, men minnet om regelverket, slik de også gjør ved en rekke andre anledninger. Helsetilsynets standpunkt og det regelverket de forvalter, har vært det samme i hele denne tiden.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det er en glede å kunne være i forkant av representanten Alvheim så lenge han selv setter pris på det. Og det får vi prøve å fortsette med. Når det gjelder representanten Alvheims spørsmål, så er det riktig at det er ulike syn på bruken av «angrepillen». Her foreligger det imidlertid et lovlig fattet forvaltningsvedtak, som også har grunnlag i et flertall i Stortinget, og da er det en oppgave å søke å iverksette det så langt som mulig. Men når en iverksettelse kan bety at preparatet i det hele tatt ikke blir tilgjengelig på markedet, har man unnlatt å sette det i verk. Det tror jeg også har vært en riktig vurdering, som det har vært bred enighet om. Jeg kan ikke her og nå redegjøre for den dokumentasjon som måtte være til stede når det gjelder effekten av bruk av dette medikamentet i forhold til abortforebygging. Det er imidlertid i gang et kontrollert forsøk med utdeling av p-piller i Trondheim, etter forutgående behandling her i Stortinget, og det forsøket som nå er i gang, vil bli grundig evaluert. I den forbindelse vil vi også kunne få svar på nærliggende spørsmål.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Jeg kan nok forestille meg at gitt at det er et ledig sykeværelse, gitt at det er en tilgjengelig hjelpepleier, og gitt at pasientens tilstand tilsier det, vil den løsning representanten Gundersen nå foreskriver, være den beste. Men som et generelt svar på et komplisert spørsmål blir det for enkelt. For min del vil jeg fastholde at i tillegg til å ha med utnyttelse av penger, personell og utstyr å gjøre, har dette i noen grad med ressurstilgangen å gjøre – det kommer jeg tilbake til i proposisjonen i mars – men det har også i stor grad å gjøre med måten man organiserer virksomheten på ved det enkelte sykehus. Det viser det faktum at det er forskjell på fylkeskommuner som har engasjert seg som eier i dette problemet, og fylkeskommuner som ikke har engasjert seg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det er mulig at det i dette mitt syvende spørretimesvar i dag vil komme til syne at jeg har samme diagnose som spørsmålsstilleren, men jeg skal likevel forsøke å svare. Asbest ble tatt i bruk på slutten av 1800-tallet, men hadde i Norge størst utbredelse mellom 1940 og 1980. Bare en liten del er til nå sanert fra bygninger og installasjoner. Asbest har kreftfremkallende egenskaper. Konsentrasjonen av asbestfibrer i luft utenfor arbeidsmiljøet er normalt svært lav. Selv i bygninger der det finnes asbestholdige bygningsmaterialer, er fiberkonsentrasjonene lave, så lave at de ikke representerer noen reell risiko for utvikling av kreft. Dette er bakgrunnen for at Sosial- og helsedepartementet i 1996 gav Folkehelsa i oppgave å oppdatere det faglige grunnlaget for normene for inneluftkvalitet. Folkehelsa gav ut rapporten «Anbefalte faglige normer for inneklima», herunder normer for asbest. Det angis også praktiske råd om håndtering av en mulig eksponeringssituasjon. Disse normene er en viktig del av det faglige grunnlaget for helsetjenestens tilsyn i kommunene. Som nevnt er ikke all asbest sanert fra den eksisterende bygningsmassen. Godt vedlikeholdte asbestmaterialer avgir imidlertid ikke asbest. Kildene til målbare asbestfiberkonsentrasjoner i inneluft har oftest vært materialer hvor overflaten ikke er tilstrekkelig forseglet, f.eks. som følge av direkte mekanisk påvirkning, fuktskader eller forsømt vedlikehold. Håndtering av asbest og asbestholdige materialer er regulert gjennom arbeidsmiljøloven, produktkontrollloven og forskrift om asbest. Regelverket forvaltes av Kommunal- og regionaldepartementet. Alt arbeid med og sanering av asbestmaterialer skal meldes til Arbeidstilsynet. Jeg har forstått det slik at det er arbeidsmiljøloven som er hjemmelsgrunnlaget for de tiltak som er anbefalt for den skolen som representanten Andersen refererer til i sitt spørsmål. En effekt av lengre tids yrkeseksponering for asbest er diffus bindevevsdannelse i lungevevet. I yrkesgrupper med langvarig eksponering er det også påvist sikker sammenheng mellom høygradig asbesteksponering og kreft i lunger og luftveier, eller i brysthinne og bukhinne. Konsentrasjonen av asbestfibrer i luft utenfor arbeidsmiljøet er imidlertid normalt svært lav, og representerer ikke en reell risiko for utvikling av kreft eller annen asbestrelatert lungesykdom. Normalt lave bakgrunnsverdier kan imidlertid lett øke dramatisk og nå uakseptable risikonivåer f.eks. som følge av dårlig vedlikeholdte produkter som inneholder asbest, eller ved uforsvarlig asbestsanering. Foreligger det berettiget mistanke om asbesteksponering i skolemiljø, f.eks. skadede asbestmaterialer i skolebygningene, er det kommunens plikt i henhold til kommunehelsetjenesteloven og tilhørende forskrift om miljørettet helsevern i barnehager og skoler å ta initiativ til at prøvetaking blir gjort og mangler ved vedlikeholdet blir forbedret. Ved asbestfibereksponering over et visst nivå må relevante tiltak iverksettes. Dette kan fra tid til annen f.eks. innebære midlertidig stengning av et skoleanlegg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Vi har en meget fersk rapport fra Folkehelsa når det gjelder det faglige grunnlaget for normene for inneluftkvalitet. Og jeg har ikke noe grunnlag for å si at vi når det gjelder normer og retningslinjer og det faglige grunnlaget for dem, trenger noen form for oppdatering. Derimot er det viktig at disse normene er kjent for dem som forvalter regelverket, det være seg knyttet til arbeidsmiljøloven eller til kommunehelseloven med tilhørende forskrifter for miljørettet helsevern i barnehager og skoler. Jeg forventer at det ansvaret blir fulgt opp av kommunene. Vi har imidlertid nå hatt en gjennomgang av hvordan kommunene følger opp sitt ansvar i forhold til inneklima ved skolene, og den vil gi oss en anledning til å vurdere de spørsmål som representanten Andersen nå reiste.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-03-01:
Jeg ønsker å stille sosialministeren følgende spørsmål: «Sosialministeren tok allerede i 1998 initiativ til å rydde opp i krigsbarnsaken. Dette har blant annet ført til en grundig kartlegging med tanke på et best mulig grunnlag for oppreisning, også i forhold til økonomisk erstatning. Nå melder massemedia at sju krigsbarn som har reist erstatningssøksmål mot staten, ikke når fram fordi staten har påberopt foreldelse av sakene. Hvordan kan det være samsvar mellom disse handlingene?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-03-01:
Jeg takker sosialministeren for svaret. Jeg vil gi ros til sosialministeren og Regjeringen for at man har tatt opp denne saken. Det er den første regjeringen som har tatt dette spørsmålet alvorlig og prøvd å gi en oppreisning og unnskyldning til krigsbarna våre. Det har vært veldig mange uheldige presseoppslag i denne saken, og jeg må si at det i hvert fall ikke har vært god vilje til å sondre mellom det å få et avslag fra rettsapparatet og det å kunne få en oppreisning, som statsråden her nevner. Jeg vil be om at den forskningen som nå settes i gang, går raskt, og at en får en skikkelig og konkret plan for hvordan denne erstatningen og oppreisningen skal skje. Jeg mener det er klare indikasjoner på at det bør være en slik oppreisning og et økonomisk vederlag, og at en også ser på om det bør være et eget utvalg som sluttfører denne saken. Med svaret statsråden gav i dag, kan det i hvert fall ikke sies, som en avis uttalte på lederplass her om dagen, at ifølge sosialministeren kan ikke krigsbarna få erstatning.
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «I mange år har det store antall korridorpasienter vært en skamplett på vårt helsevesen. Skyldes det store antall korridorpasienter mangel på rent fysisk plass for senger, eller skyldes det mangel på sykepleiere eller hjelpepleiere til å betjene sengene?»
Fridtjof Frank Gundersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Dette var faktisk et problem også i den perioden da jeg satt i sosialkomiteen, fra 1981 til 1985, og jeg har aldri blitt helt klar over hva det vil si at det er mangel på senger. Nå forstod jeg statsråden slik at det ikke er mangel på en fysisk seng og en plass til en seng et eller annet sted i sykehuset, men det må altså være mangel på noen som kan passe på pasienten og betjene sengen. Mitt spørsmål er: Vil det ikke normalt sett være bedre å plassere en pasient i et vanlig sykeværelse under oppsyn av en hjelpepleier enn å la vedkommende ligge og være sjenert av trafikk i gangene og korridorene? Mitt spørsmål er videre: Er det mangel på hjelpepleiere i denne forstand?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg vil iallfall gjerne forsøke med min forkjølelsesplagede stemme å stille helseministeren følgende spørsmål: «I en rekke norske skoler finnes asbestholdige bygningsmaterialer. Asbest er et meget helseskadelig materiale som er forbudt importert, fremstilt og solgt i Norge. Oddemarka skole i Kristiansand ble nylig stengt da det ble konstatert asbestfunn. Dersom skolebarn utsettes for støveksponering fra asbest, er dette en særdeles alvorlig sak. Kan statsråden redegjøre for myndighetenes syn på dette?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil bare minne om at i Arbeidstilsynets forskrifter for asbest står det at det er ingen nedre, sikre grenser for asbestinnhold i luften. Det er i dag ingen som er i tvil om at vi her står overfor et svært farlig materiale, som altså er forbudt både importert, fremstilt og omsatt i Norge. Men allikevel er det en kjensgjerning at et stort antall norske skoler består av nettopp dette helseskadelige materialet både utvendig og innvendig. Poenget er at ved mangelfullt vedlikehold, rehabilitering eller hærverk er altså dette farlige materialet lett å frigjøre, og det sprer seg rundt i inneklimaet i skolebygningen. Og spørsmålet jeg stiller meg, er: Vet vi egentlig nok om det som jeg vil kalle en udetonert miljøbombe i norske skoler? Ville det ikke være behov for en egen, grundig nasjonal undersøkelse rundt dette problemet? Jeg vil gjerne høre hva statsråden mener om det, for jeg ser på dette som et problem som vi til nå faktisk ikke har tatt skikkelig alvorlig.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Miljøverndepartementet praktiserer den midlertidige etableringsstoppen av nye kjøpesentre og næringsarealer i ulike kommuner med hård hånd. Hvor lenge ønsker en statsråd, som representant for Venstre, å opptre som en overformynder og praktisere detaljregulering overfor den enkelte kommune?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg er skuffet over svaret, og det tror jeg sikkert flere kommuner også er. Det er fullstendig uforståelig at statsråden kan ha et slikt syn på lokalutvikling, og dette skal vare i fem år. Når partiet Venstre stadig hevder at det er næringslivets gode venn, er det for de små næringsdrivende. Det er de alminnelig næringsdrivende som utgjør grunnpilaren i kjøpesentrene. Her hindrer man en regional og lokal utvikling fordi man skal ri kjepphester som en overordnet myndighet. Nå er det ikke mye selvråderett for kommunene å finne i en slik holdning som Regjeringen og partiet Venstre velger å utøve. Regulerte næringsområder blir liggende brakk, og ofte er det slik at ulike drømmer om nye boliger tiltenkt barnefamilier, ungdom eller eldre, smuldrer bort i sammenheng med næringsutvikling som stoppes. Mitt spørsmål blir: Hvor mange arbeidsplasser, og medfølgende boligbygging, skal statsråden hindre blir opprettet før hun endrer den distriktsfiendtlige politikken?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «En hydrogeolog mener at miljøkonsekvensene kan bli store dersom det anlegges en sivil flyplass i Rygge. Vansjø, som er drikkevannskilden til tusenvis av mennesker i Mosseregionen, kan bli forurenset av avisningsvæsker fordi de trenger ned i grunnen og forringer vannkvaliteten. Mener statsråden sivil luftfart på Rygge er forenlig med en akseptabel vannkvalitet på drikkevannskilden?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg forstår at det er vanskelig for henne å gi noen mer konkret og presis vurdering før de reelle undersøkelsene er foretatt. Allikevel er dette et veldig viktig spørsmål. Det er en enorm oppmerksomhet rundt en eventuell sivil etablering på Rygge, men det er spesielle geologiske problemer her. Det er myr, og den samme hydrogeologen som har vært inne i bildet her og gjort sine vurderinger, foretok sin doktoravhandling på bakgrunn av hva som skjedde på Gardermoen. Der ble det også stilt visse betingelser angående avisingsvæsker osv., men vi vet alle hvordan det er gått med det. Derfor er det også en viss bekymring om man klarer å balansere de trafikale hensyn med de miljømessige. Jeg vet ikke om statsråden kan si noe mer, eller om hun vil gi noen utfyllende informasjon på et bredt grunnlag ut fra hennes kunnskaper om dette.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg har følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Fra nyttår er det gitt en forskrift som pålegger virksomheter å oppgi pris pr. måleenhet på salgsvarene. Butikker i Mosseregionen har ikke fulgt opp regelverket med enhetsprising, som skal gjøre det lettere for forbrukerne å sammenligne varepriser. Dette hemmer konkurransen butikker imellom. Hva vil statsråden foreta seg slik at regelverket etterleves?»
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Jeg takker statsråden for svaret, og har i grunnen ikke noe oppfølgingsspørsmål, men vil komme med en kort kommentar. Det er helt klart at alle forretninger, også en god del større forretninger med betydelige ressurser, ikke vil klare å nå intensjonen i forskriften til 18. mars. Men jeg fikk klart for meg at myndighetene er opptatt av dette. Og hvorfor jeg kanskje er spesielt opptatt av dette som Østfold-representant, er den enorme handelslekkasjen til Sverige. Vi er nødt til å få et konkurransetrykk i alle ledd i verdikjeden, også i butikkene, slik at kundene kan sammenligne priser. De som er prisbevisste, ønsker å handle der det er billigst. Dette vil være ett ledd i det.
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Eg vil stille arbeids- og administrasjonsministeren følgjande spørsmål: «I dag er det en stor mangel på helsepersonell på mange sykehus og på sykehjem i kommunene. Samtidig registrerer jeg at departementet vurderer å legge ned forbud mot innleie av helsepersonell. Muligheten til å foreta innleie av arbeidskraft har løst mange vanskelige situasjoner i de fleste bransjer på en effektiv måte. Dette kan innleie også gjøre i helsevesenet, for eksempel ved å ta «topper» i arbeidsmengden. Et forbud vil fortsatt bidra til en vanskelig bemanningssituasjon. Er statsråden enig i dette?»
Lodve Solholm (Fremskrittspartiet), 2000-03-01:
Som vanleg er statsråden veldig unnvikande og vag når ein kjem inn på dette med å leige ut arbeidskraft innanfor helse- og omsorgssektoren. Stortinget gav ikkje Regjeringa høve til å halde enkelte arbeidsgrupper utanfor. Det var det den ville i utgangspunktet då vi behandla lova om løyve til å leige ut og leige inn arbeidskraft og privat arbeidsformidling. Eit eventuelt forbod måtte jo vere i det høvet at det er nok arbeidskraft tilgjengeleg, så ein ikkje fekk ein ulik konkurranse. Men i dette tilfellet, når det gjeld helsesektoren, manglar vi helsearbeidarar, vi manglar folk til å ta seg av sjuke og gamle for at dei skal få eit betre tilbod. Og då synest eg det er noko merkeleg at statsråden – eg tør kome med den påstanden – berre for å verne si eiga sivile arbeidstakargruppe heile tida snakkar om at ein skal innføre eit slikt påbod, men når ein får konkrete spørsmål, vik ein unna. Mitt spørsmål er: Er statsråden no villig til å innføre fritak for utleige innan helsesektoren, eller er det framleis berre vage formuleringar?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Som representanten Solholm er kjent med, ble det ved vedtak av nytt regelverk for arbeidsleie i desember 1999 gitt fullmakt til Kongen til å «forby innleie for visse arbeidstakergrupper eller på visse områder når viktige samfunnshensyn tilsier det». Det ble ved behandlingen i Stortinget understreket at et slikt forbud kun skulle gis når det foreligger viktige samfunnshensyn, og at forbudet skal gis for perioder. Ingen sektor skal unntas permanent. Begrepet «viktige samfunnshensyn» må etter min mening fortolkes slik at loven gir adgang til å forby innleie når dette kan ha en negativ virkning på arbeidsmarkedet. Jeg tenker bl.a. på et arbeidsmarked hvor det er stor mangel på arbeidskraft, eller hvor betalingsvilligheten er stor slik at innleie kan virke lønns- og kostnadsdrivende. Disse spørsmålene vurderes nå av Regjeringen i forhold til de nye bestemmelsene om leie av arbeidskraft. Når Regjeringen har avklart om den anser det nødvendig med forbud mot innleie for enkelte grupper, f.eks. i helsesektoren, vil et eventuelt forslag om det i så fall bli sendt på høring til berørte organisasjoner og institusjoner.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Grunnen til at svaret ikke er direkte ja eller nei, er at departementet, som jeg sa i mitt innlegg, har dette under vurdering nå. Det skulle bare mangle at ikke Regjeringen etter stortingsvedtaket også skulle ta en vurdering av det punktet som går på om man skal etablere forskrifter eller ikke for noen av disse arbeidstakergruppene. Det er viktig å tilrettelegge på best mulig måte for en arbeidskrafttilgang som kan bidra til å løse de store oppgavene som bl.a. helsevesenet er pålagt. Og når det gjelder spørsmålet om adgang til innleie, må vi også være sikre på at de ulike tiltakene, herunder f.eks. adgang til innleie, virkelig fører til at tilbudet på arbeidskraft reelt sett blir større. Hvis ikke det skjer, må man også ta hensyn til og se på kostnadsspørsmålet som er forbundet med dette. Jeg kan nok en gang gjenta at vi har dette under vurdering nå. Det vil ikke være lenge før man tar en beslutning, og da kommer det eventuelt ut på høring, hvis det blir resultatet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Microsoft har hatt en bemerkelsesverdig suksess med operativsystemet Windows for PC-er. Jeg vil ikke ta stilling til hvilket system som er best egnet. Men den store utbredelsen som Windows har fått i verdensmålestokk, gjør at mange anser det for å være en de facto standard i markedet. Windows har derfor blitt en plattform for produkter fra dataindustrien i mange land. Mange av disse produktene blir etterspurt av virksomheter også i norsk forvaltning. Etter gjeldende standardiseringspolitikk og praktisering av regelverket for offentlige innkjøp er det den enkelte virksomhet som selv beslutter hvilke løsninger de vil anskaffe for sine oppgaver etter vurdering av kvalitet og pris. På grunn av Microsofts markedsdominans har det amerikanske justisdepartement iverksatt granskning av selskapets praksis med utgangspunkt i USAs antitrustlovgivning. Det er fortsatt uvisst hva utfallet av denne granskningen vil bli. Men prosessen har bl.a. bidratt til større bevissthet hos virksomheter i en rekke land om deres avhengighet av Microsoft-produkter og muligheter for konkurrenter, bl.a. med utgangspunkt i Linux-plattformen. På denne bakgrunn har Statskonsult allerede startet et prosjekt for å vurdere hvor egnet denne type programvare, herunder Linux, er for offentlig sektor. Prosjektet vil vurdere bl.a. bruksområder, leverandøruavhengighet og økonomiske konsekvenser ved å velge denne type programvare. Statskonsults rapport vil etter planen foreligge i fjerde kvartal i år. Rapporten vil deretter bli vurdert av departementet med sikte på eventuelle anbefalinger overfor statlige virksomheter på dette området.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Det er faktisk slik at vi må bruke noe tid på denne utredningen, og vi må nok gå skrittvis fram for å se om dette egner seg i forvaltningen. Det er også slik at hvis man skal gå over til et slikt system, kan man ikke hvis det ikke fungerer, sende klage til noen. Man er også avhengig av å ha kompetanse for å utvikle dette systemet på egen hånd dersom man ønsker og har behov for endringer. Når det f.eks. gjelder den statlige saksbehandling, må vi være sikre på at vi får egnede instrumenter. Innenfor Linux-systemet er det heller ikke så store tilknytningsprogramvarer som vi vil trenge, som vi f.eks. har innenfor Microsoft i dag. Men alt dette vil bli vurdert. Når det gjelder det siste spørsmålet, tar jeg det med meg tilbake til departementet. Jeg kan vel egentlig ikke svare bekreftende på om det er relevant å ta det med i denne sammenheng, men jeg tar spørsmålet med tilbake til departementet.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2000-03-01:
Saken representanten viser til, gjelder reglene i Konkurransetilsynets forskrift av 6. desember 1999 om prisopplysning for varer. Forskriften gjennomfører Europaparlamentets og Rådets direktiv nr. EF 98/6 om forbrukarvern ved opplysning om prisar på forbruksvarer, som er innlemmet i EØS-avtalen ved beslutning i EØS-komiteen. Medlemsstatene er ved direktivets artikkel 11 pålagt å sette i kraft nødvendige bestemmelser innen 18. mars år 2000. Den norske forskriften trådte i kraft 1. januar i år og stiller krav til at varer merkes med enhetspris i tillegg til salgspris. Den vil bidra til at man lettere vil kunne sammenlikne priser på ulike varer, uavhengig av varenes pakningsstørrelse. Håndheving av forskriften er lagt til Konkurransetilsynet. Tilsynet har i denne fasen lagt hovedvekten på utstrakt informasjonsvirksomhet. Det har vært avholdt en rekke møter med de store dagligvarekjedene og organisasjoner innen varehandelen for øvrig, og tilsynet holder foredrag etter ønske og behov. Det er utarbeidet et informasjonsark til utdeling, og på Internett foreligger detaljert informasjon om den nye forskriften, dens rekkevidde og praktiske betydning, herunder spørsmål og svar på aktuelle problemstillinger. Etter en fase med informasjon som fremste virkemiddel, vil imidlertid Konkurransetilsynet i løpet av første halvår iverksette de første kontroller for å kartlegge hvordan forskriften etterleves i praksis. Utover høsten vil kontrollene intensiveres, for å sikre at reglene følges opp av de næringsdrivende. Ut fra den dialogen tilsynet har hatt med aktuelle organisasjoner og næringsdrivende, har jeg inntrykk av at eventuell mangelfull oppfølging to måneder etter at forskriften trådte i kraft, ikke skyldes manglende vilje til å følge regelverket. Handelsnæringen synes i likhet med forbrukerne å se fordelene av god og korrekt prismerking og er i gang med tilpasning til de nye reglene. De næringsdrivende må imidlertid foreta en del omstillinger både av teknisk og praktisk art for å tilfredsstille kravene i forskriften, og dette tar noe tid.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-03-01:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Ifølge oppslag i Nordlys 9. februar 2000 planlegger fiskeriministeren å lokalisere det nye sekretariatet for verdiskaping innenfor fiskeriene til Oslo. Mener statsråden at dette er i tråd med Regjeringens målsetting om utflytting av statlige funksjoner?»