Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2001-03-01:
Det er veldig mye bra i den strategien Ministerrådet har lagt fram om samarbeid på miljøområdet i Norden. Og Norden er et godt område for samarbeid om disse spørsmålene. Spørsmålet er da i hvilken grad dette påligger som forpliktelser for nasjonene, og om de nasjonale regjeringer i Norden faktisk gjør noe, eller om det nok en gang hovedsakelig blir pene ord. Og er det noe Nordisk Råd er fullt av, så er det pene ord. Det at Norge nå har formannskapet i det nordiske samarbeidet fra 2002, pålegger oss et helt spesielt ansvar for å følge opp de målene som ligger i strategien. Og temamøtet som skal avholdes her i Oslo den 2. og 3. april, kan være et viktig forum for å presentere noen av disse tiltakene. La meg bare nevne noen områder hvor det er viktig at man også nasjonalt følger opp denne nordiske strategien. Det står i rapporten at de nordiske land skal arbeide for en hurtig ratifisering av Kyotoprotokollen. Norge har så langt ikke ratifisert protokollen, og bakgrunnen for det er bl.a. sammenbruddet i Haag og uklarhet knyttet til de ulike mekanismer for frikjøp av forpliktelser som ligger i Kyoto-avtalen. Men innebærer disse mål som nå er satt av de nordiske regjeringer, at man akter å ratifisere protokollen også i Norge, helt uavhengig av om man får på plass den internasjonale avtalen? Med tanke på at George Bush akkurat nå har rykket inn i presidentstolen i USA, er det jo all mulig grunn til å frykte at Kyoto-ratifiseringen vil utsettes i mange år, ja endog at den ikke trer i kraft overhodet. Innenfor energisektoren pekes det på at de nordiske land skal arbeide for et grønt elmarked, og det er musikk i SVs ører. Dette er noe vi ønsker velkommen. Men det er én ting som er viktig i en slik sammenheng, og det er kriteriene for et slikt grønt elmarked. Her kan man jo med tanke på de siste års tumulter i det norske storting knyttet til gasskraftverk frykte at den norske regjering f.eks. vil definere gasskraft som slik grønn elektrisitet. I så fall vil etter SVs mening veldig mye av hensikten med denne grønne elstrategien falle bort. Når det gjelder matvaresikkerhet, pekes det på mye positivt, ikke minst ser man de negative sidene av en globalisert verdenshandel gjennom WTO. Videre er det positivt at genmodifisert mat bare skal aksepteres dersom det er trygt. I den forbindelse er det viktig å minne om at flertallet i behandlingen av forbrukermeldingen pekte på at et foreløpig forbud mot genmodifisert mat burde bli vurdert av Regjeringen for å sikre forbrukerne mot eventuelle følger av slik mat. Videre er det ganske tankevekkende at det i strategien når det gjelder tilsettingsstoffer i mat, sies at «tilsetningsstoffer i matvarer utgjør vesentlige problemer for helse». Likevel ble EUs matsminkedirektiv – som Johan J. Jakobsen også påpekte – vedtatt i Stortinget uten så mye som en eneste betenkelighet fra Regjeringens side. Det er slike ting som gjør at den nordiske strategien kan bli redusert til fine ord med lite basis i virkelighetens verden. En gunstig side ved strategien er at det er fokusert på betydningen av at produktets reelle miljøkostnad skal reflekteres i prisen på produktet. Det er noe av bakgrunnen for at SV her i Stortinget er opptatt av grønne skatter, og at man skal prise den miljøskadelige atferden og de miljøskadelige produktene vi har, på en annen måte. Det som da er interessant å legge merke til, er at Stortinget senere i dag skal behandle en sak der også grønne skatter er omtalt, der det bare er Sosialistisk Venstreparti og Venstre som faktisk mener at dette skal inkluderes i den framtidige skattereformen i Norge, knyttet til næringslivsbeskatning. Hvis man faktisk ønsker en omlegging i den retning som står i miljøstrategien til Nordisk Ministerråd, må man ta de nasjonale skritt først, og sammen med nordiske samarbeidsland, i stedet for å avvise denne typen forslag. Når det gjelder transportsektoren, som er en av de aller viktigste forurensingskilder i Norden, er det viktig å legge merke til følgende: Vi har her i Stortinget akkurat behandlet en transportplan for perioden fram til 2011, og der ble det fremmet en rekke forslag om hvordan man nasjonalt skal sørge for å få til en mindre forurensende transportsektor. La meg bare nevne noen av disse: Det gjelder f.eks. brenseltyper, der metanol ble foreslått, å legge til rette for bruk av renseteknologi for dieselkjøretøy, etablering av sykkelveinett i tettsteder og byer og en omlegging av avgiftssystemet, slik at det blir billigere å eie bil, men dyrere å bruke den. Dessuten ble det fremmet forslag om ytterligere bevilgning til kollektivtransporten. Ingen av disse forslagene fikk støtte i Stortinget, og regjeringspartiet var blant dem som var aktive i å stemme dem ned. Og så lenge man nasjonalt ikke er i stand til å husholde sin egen miljøpolitikk, er jeg ikke spesielt optimistisk med tanke på denne nordiske strategien. Men samtidig er det positivt at Norden er et godt foregangsområde for å starte en offensiv miljøpolitikk.