Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-11-12:
I dag skal vi behandle meldingen Fremtidens primærhelsetjeneste – nærhet og helhet, som på en del områder kan ses på som en oppfølging og forbedring av Samhandlingsreformen. Komiteen har hatt saken på høring, og vi har opplevd et stort og godt engasjement rundt temaet og innretningen som meldingen har. Komiteen sprikte en god del i starten av arbeidet med den. Det var litt vanskelig å få tak i hvem som var for hva, og hvem som var mot hva. Enkelte partier har underveis vært både for og i mot enkelte deler av meldingen, men vi har jobbet godt og konstruktivt sammen. Enkelte områder er alle partier opptatt av og enige om, og jeg opplever at det har vært stor vilje til å finne omforent tekst som tydelig viser hvor vi står sammen. Jeg mener at det produktet vi nå i dag debatterer, gir et godt bilde på hvor de forskjellige partiene står og hvor skillelinjene går. Med tanke på det viktige arbeidet som skal foregå ute i kommunene med enkeltmenneskers ulike utfordringer, sykdom og skade, er det fint å konstatere at vi står samlet om hovedutfordringene og mange av meldingens svar og løsninger. I tillegg har komiteen tillatt seg å gjøre meldingen enda bedre ved at vi i innstillingen har lagt til enkelte elementer som det i dag skapes et flertall for. De enkelte partier vil selv redegjøre for sine betraktninger. Regjeringens politiske plattform gir tydelig uttrykk for den politiske viljen til å forbedre den kommunale helse- og omsorgstjenesten. De kommunale tjenestene er viktige og blir i årene framover stadig viktigere for å møte de samlede utfordringene og befolkningens behov for helse- og omsorgstjenester. Framtidens helse- og omsorgstjeneste skal være pasienten og brukerens tjeneste, der hovedregelen er at ingen beslutninger om meg som pasient skal tas uten meg. Brukerne skal få større innflytelse over egen hverdag gjennom mer valgfrihet. Dette skal gjelde for dem med god helse med behov for enkle konsultasjoner, for dem med kroniske sykdommer og behov for mer oppfølging over tid samt for dem med sammensatte behov og nedsatt funksjon som har behov for spesielt tilrettelagte tjenester. De viktigste grepene som blir tatt, er: flerfaglige team, økt kompetanse og styrket lederskap. En samlokalisering av flere kommunale helse- og omsorgstjenester er et godt utgangspunkt for innovasjon, fagutvikling og nye samarbeidsmåter, både innad i kommunen og mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten. Brukere og pårørende har vært med i utarbeidelsen av meldingen, fordi de sitter på uvurderlig erfaringskompetanse. Selv om faglig høy kompetanse og god ledelse er avgjørende for å gi trygge og gode tjenester, kommer vi ikke unna den personlige opplevelsen at noen oppfatter tilbudet som dårlig. Tilbakemeldingene fra brukere og pårørende var ganske så klare og entydige, og dette har derfor fått stor plass i meldingen. For øvrig er all helsepolitikk som regjeringen har fremmet, eller som er under arbeid, laget i tett samarbeid med brukere og pårørende. Vi erkjenner at pårørende er viktige ressurspersoner, som skal få sin stemme hørt. Samtidig erkjenner vi at enkelte pårørende selv blir syke fordi vi ikke har anerkjent det stresset og den sorgen de ofte står i. At pårørende nå får en så stor plass i regjeringens arbeid, mener jeg er både viktig og riktig. Jeg vil samtidig minne om at vi ikke må glemme den andre siden av dette, nemlig det faktum at noen ikke har pårørende og derfor trenger ekstra bistand og oppfølging av det offentlige. I det praktiske arbeidet vil det være et ledelsesansvar å sørge for at ansatte får opplæring, sånn at de også kan dra nytte av den ressursen som aktive brukere og pårørende representerer. Mange kommuner har i kjølvannet av Samhandlingsreformen valgt å samlokalisere sine tjenester i større grad, og dette har de høstet gode erfaringer med. Regjeringen ønsker med denne meldingen å gå et skritt videre ved å innføre to typer team: primærhelseteam som skal ha ansvar for grunnleggende helsetjenester til hele befolkningen, og oppfølgingsteam for dem med mest sammensatte behov. Primærhelseteam vil legge til rette for forebygging, proaktivitet og egenmestring. Oppfølgingsteam vil ha hovedfokus på grupper som vil ha særlig behov for en koordinator, kunnskapsbaserte prosedyrer og sjekklister, individuell plan og systematisk oppfølging. Tanken er å etablere flerfaglige ambulante team der både spesialisthelsetjenesten og den kommunale helse- og omsorgstjenesten arbeider sammen. Jeg tror det er flere enn meg som på nært hold har sett hva det gjør med mennesker når de blir utsatt for sykdom eller skade som tar fra dem deres vante liv. Selv har jeg fulgt en nær venninne gjennom flere år, og jeg har sett at sykdommen stadig tar fra henne mer og mer av hennes selvstendighet. Det skaper sorg, frustrasjon og angst. Jeg er overbevist om at bare det å vite at noen er der og følger med på utviklingen, tilrettelegger underveis, gir råd eller er der for den lille samtalen, ville gjort at man i hvert fall ikke engstet seg så mye eller fikk de nye hjelpemidlene altfor sent. Jeg har også sett at når det ene familiemedlemmet har en alvorlig sykdom, så innvirker det på hele resten av familien. Fremskrittspartiet har alltid vært opptatt av enkeltmennesker. Derfor er denne teamtenkingen så riktig for oss. Når enkelte partier har vært mer opptatt av grupper, har Fremskrittspartiet gjentatte ganger sett at tilbud er blitt gitt, men det som er blitt gitt, har ikke virket. Dette er sløsing av ressurser og ødeleggende for den enkelte. Team, koordinator, individuell plan, kompetanse og brukermedvirkning vil gi enkeltmennesker helt nye muligheter. Dette er bra nytt for dem som sliter. Det er verdt å merke seg at da den forrige regjeringen innførte Samhandlingsreformen, som hadde adskillig større innvirkning og konsekvenser for kommunene, så man ingen grunn til å ha pilotprosjekter. Alle kommuner skulle finne sin egen vei, og de samme feilene ble gjort mange steder. Nå når det fremmes en egen melding som skisserer alle de utfordringene som den gang oppstod, med forslag til løsninger på disse utfordringene, ja, da vil disse partiene ha pilotprosjekter – og det til tross for at man er i mot pilotprosjekter på statlig finansiering av de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Jeg konstaterer også at SV og Senterpartiet tviler såpass mye på sin egen politikk at de nå mener at betalingsplikten for utskrivningsklare pasienter bør fjernes. Dette er det ikke et flertall for i Stortinget i dag. Det er i grunnen kjekt å konstatere at de rød-grønne partiene har konkludert med at kommunene har fått tilstrekkelig med midler til å gi gode helse- og omsorgstjenester og derfor ikke trenger statlige midler. Uansett om man blir en del av statlig finansierte eller kommunalt finansierte omsorgstjenester, har vi opp gjennom årene fått utallige tilbakemeldinger på at både lovverk og finansieringsmodeller står i veien for optimal organisering og tverrfaglighet som metode. Det er derfor viktig at regjeringen nå setter i gang dette arbeidet med tanke på forenkling, forbedring og fornying. Selv om Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti tror at ethvert forslag om endring handler om noe annet, kan jeg forsikre om at dette handler om å ha fokus på pasienter og svare opp de innspill som er kommet i forhold til de hindre som finnes. Meldingen har som tidligere nevnt et særskilt fokus på kompetanse og ledelse som er grundig beskrevet i meldingen. Jeg velger å ikke gå særskilt inn på alle disse tiltakene, annet enn å si at jeg oppfatter at det er stor enighet om at tiden siden innføringen av reformen, da kommunene gjennom Samhandlingsreformen fikk ansvar for enda mer syke og skrøpelige mennesker, har vist oss at kompetansen manglet i de fleste kommuner, og den mangler fortsatt i dag. Økt kompetanse handler om å møte dagen i dag og ikke minst om å møte de neste dager, måneder og år. På komiteens reiser i Norge har vi gjentatte ganger fått opplyst om at det er lettere å få mange søkere til ledige stillinger nå enn tidligere. Det er tydelig at stadig flere oppdager at det å jobbe i kommunehelsetjenesten byr på utvikling, utfordringer og varierende muligheter. Regjeringen har derfor forpliktet seg til å sørge for tilskuddsordninger som gir gode muligheter for videre- og etterutdanning. Selv om Samhandlingsreformen i sin tid samlet de politiske partiene på flere områder, ble den ikke enstemmig vedtatt. Venstre, Kristelig Folkeparti, Høyre og Fremskrittspartiet stemte bl.a. imot å gjøre loven om kommunale helse- og omsorgstjenester profesjonsnøytral. I en tid da kommunene skulle få enda større ansvar for enda sykere mennesker, mente vi det var helt feil signal å sende til kommunene at kompetanse ikke skulle framheves eller pålegges. Derfor gjeninnføres nå kravet om enkelte profesjoner. Det ligger forslag om gjeninnføring av de profesjoner som opprinnelig lå i loven, med et tillegg fra 2020 om kommunepsykolog. Et flertall i komiteen fremmer også forslag om at kommunene må ha tilgang til ergoterapeut, også dette fra 2020. Helt siden 1995, daværende John Alvheim i spissen, har Fremskrittspartiet påpekt viktigheten av ergoterapeutenes kompetanse, ikke minst med tanke på å kunne bo hjemme så lenge som mulig, men også med hensyn til forebygging, mestring, tilrettelegging og velferdsteknologi. Det er på tide at kommunene får opp øynene for den verdien det ligger i å ha tilgang til en ergoterapeut. Det er i tillegg et flertall som ber om en diabetesplan samt en gjennomgang av regelverket rundt henvisninger og bruken av audiografer, med tanke på forenkling og forbedring av ressursbruken. Noen av partiene har vært bekymret for at vi nå vurderer å åpne for direkte tilgang til fysioterapi, og at dette kan føre til at de som trenger det mest, får dårligere tilgang. Norsk Fysioterapeutforbund viser i den sammenheng til andre land, som viser at dette er feil. En slik innretning har vist seg å gi besparelser på andre deler av helsebudsjettet, og det har gjort det enklere for fysioterapeutene å prioritere dem som trenger det mest. Med dagens ordning kan en slik prioritering ikke gjøres. For Fremskrittspartiet er ordene «forenkle», «fornye» og «forbedre» med oss i alt vi gjør. Derfor støtter Fremskrittspartiet en slik vurdering. Komiteen har også vært opptatt av fødselsomsorgen og jordmortjenesten i kommunene. Balansegangen mellom lokalt selvstyre og nasjonale pålegg og øremerking er krevende. Sterke signaler fra storting og regjering når fram til kommunene, men det går for sakte. Dette gjelder innen de fleste områder. Alle partier kritiserer kommunene og fremmer en rekke forslag for å styre dem og låse dem. Men en forsøksordning som svarer opp all kritikken, vil de ikke ha. Det er derfor noen ganger vanskelig å forstå hva enkelte partier faktisk vil. Komiteen er likevel blitt enige om å fremme et forslag hvor vi ber regjeringen sørge for at elektroniske helsekort for gravide kommer på plass. Helsestasjonene og skolehelsetjenesten har fått stor plass under behandlingen av meldingen. Selv om de rød-grønne ikke selv øremerket midler til dette, mener de nå at øremerking er riktig. Jeg kunne akseptert en øremerking hvis dette ble gjort fra dag én, slik Høyre og Fremskrittspartiet valgte å gjøre når det gjelder psykologer. Der gikk vi inn med en gang og ga tilskudd for å stimulere. Men Fremskrittspartiet ønsker ikke å premiere dem som ikke har fulgt opp klare oppfordringer fra storting og regjering, og dermed straffe dem som faktisk tok våre signaler. Det er også svært uklokt å sende slike signaler til kommunene. De vil kjapt ta til seg at om de bare sitter stille, så blir de etter hvert belønnet. Skulle vi likevel øremerket midler til helsesøstertjenesten nå, ville jeg øremerket det til de kommunene som hadde vært flinke. Flinke kommuner skal belønnes, ikke straffes. Men det er klart at når vi leser om kommuner som f.eks. arbeiderpartistyrte Trondheim som nå får 20 mill. kr ekstra til helsestasjoner og rusarbeid, og de foreslår å bruke mindre enn 5 mill. kr til dette, så forstår man kanskje bedre hvorfor de rød-grønne partiene trenger å detaljstyre. Avslutningsvis vil jeg kommentere de rød-grønnes totale mangel på å ønske å likestille rusavhengige og psykisk syke med andre pasienter. Arbeiderpartiet går lengst. De skriver nemlig i sine merknader at de ikke ønsker at de rusavhengige skal være den neste gruppen som blir prioritert, og dette til tross for at disse ikke ble prioritert de foregående åtte årene og til tross for at Arbeiderpartiet vet at en opptrappingsplan for rusfeltet er rett rundt hjørnet. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti går imot alt som foreslås av styrking for de rusavhengige. Før sommeren gikk de i mot at disse skulle velge hvor de skulle få sin rusbehandling, nå går de også i mot at disse skal ha rett til øyeblikkelig hjelp i egen kommune på samme linje som alle andre i sin kommune. Og til slutt går de i mot at kommunen skal ha ansvar for dem etter utskriving. Når vi vet at flertallet klarer å bli rusfrie, men at det er det å stå i den nye rusfrie hverdagen som glipper, og når vi vet at dette er på grunn av mangel på ettervern i kommunene, er det oppsiktsvekkende at disse tre partiene ønsker en videreføring av den opplagte svakheten ved dagens system. Heldigvis er det bred borgerlig enighet om at det er de rusavhengige som nå skal prioriteres. Vi har allerede styrket deres rettigheter på flere områder. Den gylne regel er gjeninnført, og antall personer i behandlingskø går stadig nedover, det samme gjør ventetider. Vi har også gjeninnført øremerkede midler til kommunene. Primærhelseteam, eller oppfølgingsteam, vil for dem som sliter med avhengighet eller psykiske plager, bli en adskillig forbedring av deres hverdag og mulighet for å lykkes, og alle pasienter i kommunene skal ha like rettigheter.