Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2003-06-19:
La meg først få gi noen kommentarer til det som omtales som en «protokolltilførsel», lagt inn av Høyre og Kristelig Folkeparti, hvor de peker på domstolenes rolle i vårt samfunn. Blant annet heter det her: «Disse medlemmer viser videre til at for de deler av saken der rettskraftig dom foreligger må komiteen legge til grunn at dommen er korrekt.» Jeg tror ingen i denne sal har noe som helst problem med å slutte seg til dette. En rettskraftig dom er korrekt, og Stortinget har for sin del bare å forholde seg til domstolenes avgjørelser – i denne som i andre saker. Og det er nettopp det vi gjør – forholder oss til en rettskraftig dom. Vi forsøker oss heller ikke på noen smidige fortolkninger av dommen, men forholder oss stringent til dommens bokstav, som sier at oppsigelsen av vedkommende denne saken omhandler, er ugyldig. La meg få presisere videre at Arbeiderpartiet for sin del fullt ut deler det synspunktet som framkommer i samme anførsel, at Stortinget ikke bør befatte seg med saker som står for domstol. Tilbakekalling av sikkerhetsklarering er et moment i denne saken, og det er fremdeles til behandling i domstolene. Vi går derfor ikke inn på dette spørsmålet, verken i våre merknader i saken eller for å underbygge våre standpunkter her i salen. Det er også hevdet at dette ikke er en sak det er «normalt» for komiteen å behandle, og at vi gjennom en slik behandling griper inn i forvaltningens myndighetsområde. Saken har, som saksordføreren gjorde rede for, flere ganger vært behandlet i EOS-utvalgets årsmeldinger, og det er framført kritiske merknader på flere punkter. Saken handler for oss ikke i første rekke om personalsaken i ordets egentlige forstand, men om hvordan saken er behandlet i departementet og i de underliggende organer. Etter vår mening kunne denne saken funnet sin løsning på en helt annen måte enn hva som ble tilfellet, om departementet på en effektiv måte hadde fulgt de anmerkninger EOS-utvalget uttrykte. Dette omfatter ting som innsyn i dokumentene, manglende skriftlighet i saksbehandlingen og en ny uhildet gjennomgang av saken. EOS-utvalgets merknader førte til endringer av rutinene, men det fikk ingen konsekvenser for den saken vi nå behandler. Etter flertallets syn er det positivt at man her har fulgt utvalgets råd, men en logisk konsekvens av dette burde ha vært at de nye rutinene også ville hatt gyldighet i denne saken. Komiteens flertall er altså kritisk til at dette ikke skjedde. Nå sier statsråden i en høring med komiteen at en uhildet gjennomgang og en bedre saksbehandling ikke ville ha endret det endelige resultatet. Det kan sikkert diskuteres. Det er ikke gjennomført en uhildet granskning, og hvordan resultatet av en slik granskning ville vært, er nok dermed ukjent for oss, og, så langt jeg kan forstå, også for statsråden. Vedkommende som ble oppsagt fra stillingen, fikk saken prøvet for retten, og oppsigelsen ble kjent ugyldig. Han er altså ansatt og har vært det hele tiden mens denne prosessen har pågått. Dommen ble anket, men anken ble senere trukket med den begrunnelse at departementet mente at den lange tiden det ville ta før behandlingen ble ferdig, ville være en belastning for motparten. Cirka én måned etter domsslutningen ble det sendt et brev til vedkommende, hvor han bes om å ta kontakt for innplassering i en stilling. Hans stilling forsvinner i sin daværende form i forbindelse med en omorganisering, men han kan ikke ha blitt behandlet som andre som ble berørt av denne omorganiseringen, så langt jeg kan se. Brevet ble besvart av vedkommende, men dette svarbrevet forsvinner, og senere har det ikke vært noen kontakt om en relevant stilling. Her tror jeg at jeg må skyte inn at dette brevet ikke forsvant i departementet, men et annet sted i Forsvaret. En medarbeider er feilaktig oppsagt. Det bør naturligvis ikke skje, men når det først skjer, bør arbeidsgiver på en aktiv måte forsøke å rette opp feilen. Det synes ikke å ha skjedd her, og også det synes komiteen er kritikkverdig. Statsråden har flere ganger påpekt at vedkommende var sykmeldt, og at det derfor ikke var riktig eller mulig å ha en mer aktiv tilnærming. Man skal ikke ha stor kunnskap om hvordan vi mennesker reagerer, for å forstå at denne sykmeldingen kunne ha med oppsigelsessaken å gjøre, og at en annen måte å opptre på fra arbeidsgiverens side ville ha forbedret mannens livssituasjon betraktelig. Når arbeidsgiveren her begår en så grov feil som urettmessig å si opp en medarbeider, kreves det åpenhet og raushet for å rette opp det som har skjedd, ikke en formalistisk og byråkratisk måte å opptre på. Vedkommende er nå tilbudt en stilling, og jeg for min del har ingen mening, naturligvis, om dette er en relevant stilling i forhold til den stillingen vedkommende hadde, og om den står i forhold til vedkommendes kvalifikasjoner. Men det ser ikke ut til at stillingen er tilbudt etter en dialog med vedkommende, som jeg har forstått at statsråden mente ville være en forutsetning for å få denne saken avsluttet på en god måte.