trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Clemet (Høyre), 2004-03-31:
Totalt sett har utgiftene til utdanning vært relativt stabile fra 2001 til 2003. Det viser tall fra KOSTRA, senest gjennom de foreløpige tallene for 2003, som ble presentert for bare to uker siden. De foreløpige tallene viser en økning fra 2002 til 2003 i driftsutgifter pr. elev fra 58 800 kr til i overkant av 60 500 kr. De endelige KOSTRA-tallene vil bli presentert i juni, og departementet vil da komme tilbake med en mer detaljert gjennomgang av tallene på kommunenivå. Foreløpig er det kun 270 kommuner som har levert regnskapstall. Når det gjelder utgifter til undervisningsmateriell, har de også vært relativt stabile de siste tre årene for landet som helhet. Det er riktig, som bl.a. Utdanningsforbundet har påpekt, at utgiftene gikk ned fra 1999 til 2000, men siden har det vært relativt stabilt. Det er viktig å følge med på kommunale forskjeller når det gjelder ressursbruken til skolen. Jeg er imidlertid av den oppfatning at kommunenes handlingsrom er viktig for at de skal ha mulighet for å tilpasse tjenestetilbudet på en best mulig måte. Det er betydelige strukturelle forskjeller mellom de to kommunene representanten Jensen nevner i sitt spørsmål. Utsira kommune har 32 elever i grunnskolen, mens Oppegård har 3 460. Utsira bruker mye ressurser på undervisningsmateriell, også sammenlignet med de kommuner som det er naturlig å sammenligne Utsira med. Gjennomsnittlige utgifter til undervisningsmateriell for disse kommunene er 2 330 kr pr. elev i 2003. Gjennomsnittlige utgifter for de kommunene det er naturlig å sammenligne Oppegård med, er 1 174 kr pr. elev. Gjennomsnittlige utgifter til undervisningsmateriell for hele landet var i 2003 på 1 258 kr. Jeg vil påpeke at en sammenligning av én enkelt utgiftspost, som utgifter til f.eks. undervisningsmateriell, for ett enkelt år, kan gi et unyansert bilde av den reelle situasjonen. Kommunene er ulike og har ulike behov, noe overføringene til kommunene gjennom inntektssystemet viser. Utsira kommune hadde frie inntekter på over 74 000 kr pr. innbygger i 2003, mens Oppegård hadde om lag 23 000 kr. Landsgjennomsnittet for alle kommuner utenom Oslo var på om lag 24 000 kr. Dette kan også være med på å forklare at det er så store forskjeller mellom disse kommunene. I tillegg vil lokale prioriteringer og ulik skolestruktur påvirke ressursbruken. Finansieringssystemet for kommunene tar hensyn til at kommunene har ulikt utgiftsbehov, og derfor varierer også inntektene. Imidlertid vil det være behov for å se nærmere på om forskjellene i inntekter er rettferdige. Jeg viser til at Regjeringen har oppnevnt et utvalg som skal foreta en bred faglig gjennomgang av fordelingsmekanismene i finansieringssystemet, bl.a. for å komme frem til et mest mulig rettferdig system. Vi godtar at det er ulikhet i kommunenes prioriteringer, men holder fast ved at staten setter nasjonale standarder gjennom f.eks. læreplaner for opplæringen som alle kommunene er forpliktet til å følge.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-03-31:
Man kan jo alltid ønske seg mer, men jeg vil vel som utgangspunkt si at ressurssituasjonen i norsk skole er god. Som jeg har sagt utallige ganger, er den omtrent den beste i verden, og jeg har nå akkurat referert til at antall kroner vi bruker pr. elev, har økt også det siste året, fra 2002 til 2003, som de siste KOSTRA-tallene viser. Det betyr ikke at det ikke på den enkelte skole eller i den enkelte kommune, eller i det enkelte år, kan være utfordringer. Hvorvidt akkurat det tallet som det refereres til fra Oppegård kommune, er et lavt tall, er vanskelig å si før vi kjenner til hva Oppegård har gjort i årene før og har tenkt å gjøre i årene etter. Så det er vanskelig å trekke ut ett enkelt år. Men stort sett mener jeg at ressurssituasjonen er god. Jeg tror den blir verre hvis vi begynner å detaljstyre kommunene, øremerke midler og bestemme i detalj fra statens side hvordan kommunene skal bruke pengene sine. Da blir det veldig lite rom igjen til lokale prioriteringer.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-03-31:
Jeg synes jeg nesten ikke har snakket om annet siden jeg ble utdanningsminister enn at jeg er veldig bekymret over de store forskjellene vi har i Norge, og over den høye andelen elever med faglig sett svake ferdigheter som vi har i Norge. Mange sier at dette ikke er nytt. Og det er det ikke. Slik har det alltid vært. Men det som er nytt i Norge – og som jeg la frem for et par år siden – er at forskjellene er større i Norge enn i land vi liker å sammenligne oss med. Og det som er helt nytt, er at de forskjellene som skyldes sosial bakgrunn, ser ut til å ha økt fra 1992 til 2002. Men i all beskjedenhet: Det kan umulig skyldes den politikken den nåværende regjering fører. Jeg legger veldig stor vekt på at alle barn skal ha en mulighet for å strekke seg etter sine egne evner og talenter, helt uavhengig av den bakgrunnen de har. Det vil jeg si er et hovedformål med den politikken vi fører. Vi har gjort mye. Senere i dag vil jeg presentere enda flere tiltak, og da vil et kjernestikkord være likeverdighet, at det å være opptatt av den likheten som man putter inn, ikke alltid fører til likeverdighet eller likhet i den andre enden, men kanskje snarere til større ulikhet. Her er det begått en stor feil i norsk skolepolitikk som jeg håper vi kan bidra til å rette opp.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-03-31:
Fylkesmannen i Oslo og Akershus ved utdanningsavdelingen har et nasjonalt ansvar for driften av en pedagogisk-psykologisk tjeneste for elever ved norske frittstående skoler i utlandet. Tjenesten ble startet opp som en forsøksordning i 1996, primært for å forhindre at behovet for utredning og rådgivning for elever ved norske privatskoler i utlandet skulle hope seg opp. Det opprinnelige utgangspunktet var at det ikke skulle etableres rettigheter til PP-tjeneste for elever ved privatskoler i utlandet utover å avhjelpe eksisterende behov. Ordningen har imidlertid blitt en fast tjeneste, og det følger nå av den nye friskoleloven § 3-6 at opplæringslovens regler om spesialundervisning og PP-tjeneste gjelder tilsvarende for friskoler. Dette vil dermed også gjelde for godkjente norske friskoler i utlandet. Fylkesmannens utdanningsavdeling i Oslo og Akershus har i tillegg ansvaret for å føre tilsyn med at de norske friskolene i utlandet driver i samsvar med loven. Dette følger av den generelle tilsynsbestemmelsen i friskoleloven § 7-2. Fylkesmannen gir i sine tilsynsrapporter pålegg om endringer dersom skolene drives i strid med friskoleloven. I tillegg kan fylkesmannen anbefale løsninger på ulike problemstillinger når man finner det hensiktsmessig. I den konkrete saken i VG som representanten Bekkemellem Orheim tar opp, viser det seg å være en faktisk økning i antallet elever ved norske friskoler i utlandet som har fått innvilget spesialundervisning. For at retten til spesialundervisning kan sies å være oppfylt, må skolen følge opp og gjennomføre vedtaket om spesialundervisning. Skolene har en plikt til å følge opp slike vedtak. Det er dette myndighetene skal føre tilsyn med. I de tilfeller der det viser seg at tilbudet til spesialundervisning ikke fungerer godt nok, gis det enten pålegg eller anbefaling om å forbedre situasjonen. Fylkesmannens utdanningsavdeling har ført tilsyn bl.a. med den norske skolen på Costa Blanca, og skolen har fått pålegg om å forbedre sin spesialpedagogiske kompetanse innen 1. juni i år. Skolen opplyser til VG at den er i ferd med å rekruttere lærere med riktig kompetanse. Artikkelen i VG viser derfor nettopp at elevenes rett til spesialundervisning etter friskoleloven blir tatt på alvor og oppfylt.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-03-31:
Når det gjelder barnevernsproblematikk, tillater jeg meg å ikke svare på det, for det hører inn under Barne- og familiedepartementet. Men Utdannings- og forskningsdepartementet skal godkjenne friskolene og føre tilsyn etter loven. Og den loven er strammet inn i forhold til tidligere privatskolelov, for så vidt gjelder disse tingene. Nå tror jeg vi kan reise en rekke spørsmål knyttet til spesialundervisning generelt, som også gjelder i Norge, som dette storting får anledning til å komme tilbake til. Av og til er omfanget for stort og har ikke et reelt grunnlag ut fra de kriteriene Stortinget egentlig ønsket seg. Men hvis vi lar det fare, er det helt klart at disse barna har den samme retten som andre. Når det gjelder ressurser, har budsjettene hittil gått i balanse. Når det gjelder ressursene akkurat til selve spesialundervisningen, er det en regelstyrt ordning, så der må budsjettene holde. Jeg er kjent med at Fylkesmannen i Oslo og Akershus m.fl. i en ikke så veldig fjern fremtid har til hensikt å avlegge fornyede besøk ved aktuelle skoler for å gjøre seg bedre kjent med forholdene og se til at de pålegg og anbefalingene man har gitt, blir fulgt opp.
Kristin Clemet (Høyre), 2004-03-31:
Det kan jeg bare si meg enig i.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til utdanningsministeren: «Behovet for spesialundervisning og PP-tjeneste har eksplodert blant norske skoleelever i utlandet, ifølge VG. En rapport fra fylkesmannen i Oslo og Akershus viser at fra skoleåret 2001/2002 til 2002/2003 økte behovet med 32 pst. Alle norske skoler som er godkjent etter friskoleloven, plikter å tilby PP-tjeneste og spesialundervisning til sine elever. Hva vil statsråden gjøre for å oppfylle friskolelovens intensjoner, slik at norske elever får den hjelpen de har krav på?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Det har vært flere medieoppslag den siste tiden om norske barns problemer under familieopphold i Spania. Vi har sett det på skolesiden, men vi har også sett flere eksempler på et sviktende barnevern som ikke kan gå inn og hjelpe disse barna. Når staten bruker penger til etablering av skoler i utlandet for norske elever, er det viktig at de får den hjelpen og den tilrettelagte undervisningen som er forventet. Og når vi ser de økte problemene ved disse konkrete skolene, håper jeg at fylkesmannen har de nødvendige ressursene til å føre et tilstrekkelig tilsyn. Jeg føler at statsråden gjennom sitt svar mener det er viktig at disse skolene følger opp de intensjonene som er trukket opp for driften av dem. Men jeg synes også det er viktig at fylkesmannen er i stand til å føre et offensivt tilsyn, for dette handler faktisk om å gi disse barna et forsvarlig og godt tilbud. Hvis vi ikke klarer det, vet vi at vi får problemene igjen på andre områder senere.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Da vil jeg igjen takke statsråden. Jeg føler at statsråden tar dette på alvor gjennom det svaret hun har gitt. Når det gjelder spesialundervisning, regner jeg med at statsråden og jeg får rik mulighet til å diskutere det i tiden som kommer.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Det er feilaktig å framstille det slik at det er 5 000 som venter på behandling. Ifølge tall som vi har innhentet regionalt, er det 550 på venteliste. De ventelistene bør vi få sanert. Representanten Nesvik blander her sammen vurderingen av hvor mange som kunne ha hatt nytte av et tilbud, med hva som faktisk er situasjonen når det gjelder ventelister. Når det er sagt, vil jeg si at jeg har tatt initiativ til en kritisk og ekstern evaluering av hele LAR-organiseringen, nettopp for å se om det er sider ved organiseringen som er for dårlig, og som tilsier at vi bør gjøre ting annerledes. Jeg vil komme med forslag til Stortinget på grunnlag av den systematiske evalueringen. Fastlegene bør ha en viktig rolle i dette, men det bør være knyttet til et rehabiliteringsopplegg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Jeg har allerede i styringsbrevet til helseforetakene bedt dem om særlig å ha et øye i forhold til rusmiddelmisbrukere og rusbehandling, som de har fått et utvidet ansvar for fra 1. januar. Det gjelder også LAR-tilbudet. Som jeg sa i mitt hovedsvar, er det mitt klare mål at vi skal avvikle køene. Jeg vil i budsjettsammenheng vurdere hva som er nødvendig for å få til det.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-03-31:
Partene i jordbruksoppgjøret ble i fjor enige om at det var nødvendig å legge bedre til rette for norsk geitemelkproduksjon. En partssammensatt arbeidsgruppe ble nedsatt for å utrede målrettede virkemidler. Gruppen har nylig avgitt sin rapport. Et av hovedformålene med dette arbeidet var nettopp å foreslå tiltak for å redusere mengden geitemelk som av ulike årsaker går til dyrefôr. Spesielle utfordringer i denne sammenhengen er at melkeproduksjonen er meget spredt i forhold til strukturen i foredlingsindustrien, og at melkekvaliteten er sårbar for transport. Gruppen har foreslått å tilby produsenter som ikke har mulighet til industriell anvendelse, en frivillig omstillingspakke for å stimulere til lokal foredling av melk eller omlegging til annen produksjon. For å bedre melkekvaliteten er det også foreslått å gjøre enkelte endringer i tilskuddssystemet, og fokus på helsesituasjonen for geit. Saken vil bli tatt stilling til og fulgt opp i jordbruksforhandlingene til våren. Dagens geitehold er hovedsakelig basert på melkeproduksjon som grunnlag for foredling til ulike osteprodukter. Det har ikke vært noen utbredt tradisjon for kjøttproduksjon av geit. Jeg er imidlertid ikke i tvil om at det finnes et markedspotensial også for produkter av geitekjøtt, noe som en for øvrig også har påpekt i tidligere utredninger om muligheter innenfor geiteholdet i Norge. For å utnytte dette potensialet må det iverksettes tiltak i alle ledd i verdikjeden. I fjorårets jordbruksoppgjør ble det gjort endringer i tilskuddsvirkemidlene. Dette medførte at ammegeiter, tilskuddsmessig, ble likestilt med avlsdyr på sau. Videre ble slaktekje gitt samme status som slaktelam. Det er derfor blitt mer lønnsomt enn tidligere å fôre fram kje av god kvalitet til slakt. Etter min vurdering er den viktigste jobben nå å styrke foredlings- og markedssiden. Produsenter og foredlingsledd må nå ta ansvar, som jeg også har forstått at de gjør, men det er et stykke vei å gå for å få opp et marked av betydning. Også andre muligheter kan gi lokal verdiskaping og økt lønnsomhet i geiteholdet, f.eks. ull- og skinnproduksjon, geitas betydning for kulturlandskapet og som miljøskaper og turistattraksjon.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-03-31:
La meg først si at når det gjelder den rapporten jeg her viser til, vil jeg ta stilling til hva jeg synes det er rett å fremme, når staten fremmer sitt tilbud i jordbruksoppgjøret. Så den rapporten er det den er, helt til det blir tatt politisk beslutning om hva som skal brukes. Jeg er opptatt av de omstillingspakkene som bør komme overfor de geitemelkprodusentene som i dag ikke har mulighet til industriell anvendelse til mat, men som er i den ulykkelige situasjonen at melken transporteres lange veier og tilbake igjen og havner i et grisefjøs som grisemat. De bør omstille seg til fortsatt å drive med geit, men foredle lokalt. Det er min hovedambisjon å få det til. Det er den type omstilling jeg gjerne vil gjøre, og vi må komme med en god pakke for å få det til. Jeg tror at vi må forstå landbrukssamvirket dit hen at de står i en tung industriell tradisjon, slik hele det norske matforsyningssystemet er bygd opp, hvor det er store volumer som er grunnlaget for mye av tenkningen. Det er en stor jobb å få landbrukssamvirket til å kunne håndtere mindre volumer og høyspesialiserte kvaliteter. Men jeg synes de jobber godt på det området også.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-03-31:
La meg si til det første at det er ikke veldig mange det gjelder, som er i den situasjonen at de ikke har mulighet til industriell anvendelse. Vi snakker kanskje om et 30-talls bruk i Norge, så det er en ganske håndterbar størrelse. Og kan vi lykkes med å få de aller fleste av dem til ikke å transportere dette lange veier på lastebiler, men foredle lokalt, så vet vi også at det er god økonomi i det. Det handler om opplæring, og det handler om å tilrettelegge noen virkemidler. Så vil jeg også minne om at det er TINE som er den store – og jeg har ingen planer om å ta vekk den mottaksplikt som TINE måtte ha gjennom hele markedssystemet vårt. Det er nå opprettet et lite selskap som heter Ostekompaniet, som nettopp skal håndtere den type småskalaprodukter gjennom TINEs store distribusjon. Så jeg ser noen interessante muligheter, hvis den enkelte vil. Så til kjekjøtt, hvor det heldigvis har skjedd noe de siste årene i retning av at dette frambringes som mat til mennesker, men det er et stykke vei å gå, og dette har med kosthold og lange tradisjoner å gjøre. Vi har lagt om tilskuddssystemet, som jeg sa, men jeg håper vi nå skal bli flinkere til å komme på markedet. For eksempel kunne helsevesenet, som trenger nettopp den type mat til mange av sine pasienter, vært et interessant marked å se nærmere på.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-03-31:
Representanten Hedstrøm viser til en undersøkelse fra SIFO om priser på de 50 mest grensehandelsutsatte varene. Etter svekkingen av kronen den siste tiden er prisforskjellene blitt mindre, men på disse varene er prisforskjellene fortsatt betydelige på de typiske grensehandelsstedene. Hedstrøm hevder at det har vært kraftig prisstigning på norsk mat, og viser til at det er en forutsetning at halvering av matmomsen skulle komme forbrukerne til gode. Vi vet at momsreformen gav tilnærmet full overveltning av avgiftsreduksjonen til forbrukerne. Maten ble vel 9 pst. billigere. Tar vi utgangspunkt i juli 2001, den første måneden etter reformen, har prisene fram til nå, snart tre år senere, økt med 6,8 pst., mens den generelle prisveksten har vært 4,1 pst. Det siste året har matprisene i Norge ifølge Statistisk sentralbyrå steget med 2,5 pst. Etter prisfallet for snart tre år siden har altså matprisene steget noe mer enn den generelle prisveksten, som har vært unormalt lav. Jeg mener det fortsatt er grunnlag for å hevde at halveringen av matmomsen har kommet forbrukerne til gode, selv om vi aldri får vite hva matprisene ville ha vært uten momsreformen. Siden oktober 2002, som er referansepunktet i SIFOs undersøkelse, har matprisene steget noe mer i Norge enn i Sverige. Lønnsøkningen i Norge og noe økning i råvareprisene kan være noen av grunnene. Effektiv konkurranse er viktig for effektivisering og fornuftige marginer i verdikjeden. Og det er nødvendig, ikke minst i segmentet hvor priskonkurranse er dominerende. God dokumentasjon av priser, prispåslag og prisvariasjon kan bidra til økt offentlig oppmerksomhet og til å øke forbrukernes kunnskap og skjerpet konkurranse. Månedlig dokumenteres prisutviklingen på råvare-, engros- og forbrukernivå. Som jeg tidligere har varslet, har jeg tatt initiativ til en undersøkelse av prispåslag i matvarekjeden tre år etter momsreformen. Undersøkelsen skal etter planen foreligge i løpet av året.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-03-31:
La meg først si at det er nok mange årsaker til at vi har hatt denne prisøkningen. Jeg tror det også er viktig å si at vi overhodet ikke vet hva som ville ha skjedd om vi ikke hadde hatt momsreduksjonen. Da den ble gjennomført, var det ikke meningen at alle priser innenfor mat og landbruksprodukter liksom skulle fryses. Jeg tror det kan bli meget interessant å se den såkalte marginundersøkelsen. Vi ser av dagens aviser at den mest lønnsomme delen av norsk næringsliv er varehandelen, ikke minst matvarehandelen. Det er der det er størst avkastning, og det kan ikke bare forklares med at det selges store volumer. Det må være noen marginer, noen priser, å gange volumene med. Jeg tror det definitivt også er andre enn bøndene som har bidratt til at disse prisene blir høye. Derfor blir det interessant å se marginundersøkelsen. Jeg er opptatt av at vi gjennom forhandlingene i årets jordbruksoppgjør klarer å få ned kostnadene på mat. Det er ikke lenger grunnlag for å øke prisnivået på norsk mat. Nå må en gjennom jordbruksavtalesystemet få disse prisene ned.
Lars Sponheim (Venstre), 2004-03-31:
La meg først si at så lenge vi har matproduksjon i Norge, vil mat alltid være dyrere her. Det gjelder ikke bare kostnadsnivået i landbruksproduksjonen, men også i næringsmiddelindustrien. Men det er grenser for hvor stort dette prisspennet kan være, og det må vi arbeide med. En nøkkel i dette er norsk kornprisnivå. Norsk kornpris er dramatisk mye høyere enn kornprisen i andre land. Fordi vi ønsker å ha kornproduksjon så langt mot nord, blir også prisen på kraftfôr, som er det viktigste driftsmiddelet for matproduksjonen ellers, høy. Og litt av nøkkelen som vi må vurdere inn mot årets jordbruksoppgjør, er hvordan vi kan redusere kornprisen, f.eks. å kombinere med å gi et arealtilskudd. Det vil også få følger for all husdyr- og matproduksjon for øvrig. Det er en veldig stor utfordring som representanten Hedstrøm reiser, om hva som skjer når det enorme matproduksjonslandet Polen blir en del av EØS-avtalen. Det får nok ikke noen veldig raske og kortsiktige virkninger. Men vi vil følge dette nøye, og i Norge kan vi bare gjøre én ting: prøve å bli mer effektive og enda flinkere.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-31:
Innledningsvis vil jeg minne om at politiet har gjennomført den største omorganiseringen som har skjedd i politi- og lensmannsetaten på over hundre år. Når det gjelder påstandene om at politiets beredskap svikter, er det ikke grunnlag for å hevde dette. Det er nå, som tidligere, slik at politiet til enhver tid skal og må vurdere hvilke oppdrag det skal rykkes ut på. Som ledd i gjennomføringen av fase 1 av politireformen ble det etablert operasjonssentraler i alle politidistrikt. Ved dette er beredskapen og kvaliteten på vurderingene som må tas i forbindelse med utrykning, blitt ytterligere styrket. I motsetning til tidligere er det nå slik at det til enhver tid er personell på aktiv vakt til å ta imot meldinger og til å sende ut patruljer der det er behov for det. Politidirektoratet opplyser for øvrig at man ikke har fått meldinger fra noen politidistrikter som gir uttrykk for at reformen fører til dårligere beredskap enn tidligere – tvert imot. Det er imidlertid alltid nødvendig å foreta en streng vurdering av hva det er riktig å rykke ut på. Jeg understreker for ordens skyld at det selvfølgelig fortsatt er slik at politiet alltid skal rykke ut dersom det er fare for noens liv eller helse. Når det gjelder henvisning til rapportering fra forsikringsselskapene, har disse, så vidt jeg forstår, vært opptatt av politiets utrykning til og oppklaring av vinningskriminalitet. Heller ikke her har Politidirektoratet fått rapportert noe som tyder på at politireformen gir negativ effekt. Som tidligere må politiet nøye vurdere om det er riktig å rykke ut ved allerede foretatte innbrudd etter kontortid, fordi dette må skje ved bruk av kostbar overtidsbetaling. At det ikke vurderes som nødvendig å rykke ut umiddelbart, betyr ikke at sakene ikke følges opp med etterforsking. Normalt vil nødvendig sikring av spor kunne skje neste dag. Ved gjennomføring av fase 2 av reformen er samtlige politidistrikt pålagt å opprettholde og videreutvikle en sterk satsing på lokal tilhørighet og lokale behov. Jeg ønsker i samarbeid med Politidirektoratet å gjennomføre en omdømmesundersøkelse for å sikre at utviklingen går riktig vei. Ved å spørre borgerne i alle 27 politidistriktene vil vi få viktige og riktige svar. Dersom det underveis skulle vise seg at de tiltak som iverksettes, ikke gir bedre polititjeneste og større kostnadseffektivitet, vil det bli foretatt justeringer. Om det er slik at befolkningen føler utrygghet i forbindelse med omstillingene i politiet, tar jeg det som justisminister alvorlig og vil være svært oppmerksom på det ved evalueringen av reformen. For øvrig er Politidirektoratet og den enkelte politimester ansvarlig for å påse at servicen overfor publikum samlet sett ikke blir svekket, og de må løpende vurdere dette i gjennomføringen av reformen. For øvrig får jeg anledning til å komme nærmere inn på de spørsmålene representanten Storberget tar opp i sitt spørsmål, når interpellasjonen fra hans partifelle representanten Gunn Karin Gjul skal debatteres over påske.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-31:
Etter den reformen som Arbeiderpartiet framla, og som jeg lojalt har fulgt opp, er statsråden statsråd, politidirektøren politidirektør og politimesteren politimester. Hvis statsråden plutselig skulle erstatte politidirektøren eller politimesteren, ble vi satt tilbake lenge før reformen. Når det gjelder de konkrete eksemplene som representanten tar med i sitt innlegg, f.eks. fra forsikringsbransjen, tillater jeg meg å sitere fra en pressemelding fra politidirektør Killengreen med henvisning til NRK Dagsnytt, hvor det står at informasjonssjefen i Finansnæringens hovedorganisasjon hevder at «forsikringspremiene blir høyere som følge av mangelfull politiinnsats. Politidirektoratet vil fremheve at anmeldt vinningskriminalitet ble redusert med 10,6 % i 2003. Vi legger til grunn at vinningsforbrytelser anmeldes av forsikringsmessige årsaker. Ifølge politiets anmeldelsesstatistikk er grove tyverier fra villa og leilighet halvert fra 1995»…«Vi kan vanskelig se at dette gir grunnlag for høyere forsikringspremier». Når det gjelder situasjonen som er tatt fra representantens valgdistrikt, har det vært et vaktsamarbeid i Nord-Østerdal mellom den sørlige delen av Sør-Trøndelag og Nord-Østerdal lenge før politireformen. For å si det litt enkelt: Det er langt å kjøre fra f.eks. Holtålen til Alvdal.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-31:
Jeg antar at representanten Storberget muligens har ambisjoner om å bli justisminister på et visst tidspunkt. Da er jeg ganske overbevist om at han ikke ville ha opptrådt på den måten som han mener at jeg bør opptre på. Det er jeg ganske overbevist om. Samtidig kan han være helt sikker på at jeg følger dette tett gjennom dem som jeg har tillit til – politidirektøren og politidirektørens underordnede. Og for nettopp å være sikker på å få fram det som jeg oppfatter er representanten Storbergets og mitt fellesanliggende, har jeg for en god tid tilbake tatt til orde for at vi skal ha publikums- og omdømmesundersøkelser i hvert politidistrikt. Den som leser norske aviser – og det gjør jeg – vil se at det er varierende oppslag forskjellige steder. Det er noe som er veldig bra. Det er noe man kan undres over, men det er nettopp det man skal lære av. Det jeg oppfatter, er at stramme budsjetter, som det er et faktum at vi har – og her har Arbeiderpartiet og Regjeringen stemt for det samme budsjettet – kan føre til at man må ha tøffe prioriteringer. Men det er vanskelig å knytte det til politireformen, for den skal bygge kompetanse og effektivitet. Jeg vil vende tilbake til Hedmark. Politimesteren viser til vaktsamarbeidet. Når jeg sier at kommunene er Tynset, Alvdal, Folldal, Tolga, Os, Røros og Holtålen, og det samarbeidet har eksistert lenge før reformen, kan man ikke med dette som et utgangspunkt kritisere reformen for at det tar tid å kjøre fra f.eks. Holtålen til Alvdal.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-31:
Jeg svarer på vegne av miljøvernministeren. Lyngsalpan landskapsverneområde ble opprettet for kort tid siden for å sikre et av Nord-Norges mest storslåtte og markante fjellområder for framtiden, og er et av ca. 50 naturområder i landsplanen for nasjonalparker. I forarbeidene til vernevedtaket er det lagt til grunn at kommunene skal kunne få ansvaret for den daglige forvaltningen av vernebestemmelsene. Inntil dette er gjennomført, vil det være fylkesmannen i Troms som utøver denne myndigheten. Det er vedtatt egne forskrifter for verneområdet, og det er disse som gir grunnlaget for hva som skal være tillatt eller ikke tillatt innenfor vernegrensene. Det innebærer at selv om kommunene får overført den formelle myndighetsutøvelsen, vil rammene for hva som skal tillates av ulike aktiviteter, være den samme. Rammene for forvaltningen framgår både av forarbeidene til vernevedtaket og forvaltningsplanen for området når denne er fastlagt. At forvaltningsmyndigheten blir lagt lokalt, betyr ikke at nasjonale verneverdier og Norges forpliktelser internasjonalt til å ta vare på vår naturarv gis lavere prioritet. Jeg har tillit til at kommunene ønsker å påta seg et slikt totalansvar, når de ber om å få overta forvaltningsmyndigheten. Jeg tror også at det er mulig å finne fram til gode løsninger i de fleste enkeltsaker, slik at brukerinteressene kan få innfridd sine behov innenfor rammen av verneformålet. I saken spørsmålsstilleren nevner, er formålet å transportere utøvere og utstyr med helikopter, gjennomføre gjentatte landinger og drive lavtflyving i verneområdet for filmopptak. Jeg finner det ikke riktig å gå inn i den konkrete saken som det vises til, da vedtaket kan påklages til Direktoratet for naturforvaltning. Jeg kan på generelt grunnlag opplyse at etter forskriftene for landskapsvernområdet er bl.a. motorferdsel på land og i vann og vassdrag forbudt. Forbudet gjelder også lavtflyving under 300 meter og landing innenfor verneområdet. Henting og bringing av passasjerer og gods der luftfartøyet ikke berører bakken, er også forbudt. Når det for øvrig gjelder områdene utenfor verneområdet, har kommunen den innflytelse på bruken av naturområdene som følger av det generelle lovverket, i denne sammenheng bl.a. plan- og bygningsloven og motorferdselslovens bestemmelser.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-31:
Både i min tid som statsråd og som Venstre-medlem har Regjeringen gjort svært mye. Det er overført utrolig mye myndighet som tidligere har ligget til landbruksmyndigheter og miljøvernsmyndigheter, sentralt og lokalt, fordi vi har tillit til at lokalt folkevalgte representerer et godt skjønn. Når det gjelder viktige nasjonale miljøspørsmål som har beholdt en del generelle rammebestemmelser, framgår det av det svaret som jeg har gitt, at svært mye er delegert. Og når det gjelder den konkrete saken som ble reist, sa jeg at det er fylkesmannen som styrer inntil kommunene faktisk får overført myndigheten. Det er også slik at representantens parti f.eks. har stemt ned et forslag overfor kommunene om å fjerne øremerkede ordninger. Det har vært en sterk trang til, f.eks. i Fremskrittspartiet, å beholde øremerkede ordninger. Når det gjelder ideologien i dette, føler jeg at Fremskrittspartiet har et syn på kommunene som fort innskrenker det lokale skjønnet, mens Venstre og Regjeringen har prøvd å kjempe for et annet syn, men vi har tapt i Stortinget. Det er ingen grunn til å legge skjul på den ideologiske forskjellen og den praktiske forskjellen mellom partiene her.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-03-31:
For det første har Regjeringen allerede tatt initiativ til å gå videre ved å sette ned en egen lokaldemokratikommisjon for nettopp å styrke forholdene. Det som er skjæringsforholdet mellom det representanten tar opp, og det som jeg mener at Regjeringen faktisk har gjort, dreier seg om de sammenhengene hvor man har nasjonale interesser å ivareta. Når det er slike nasjonale interesser, er Regjeringens politikk, som er framlagt tidligere, klar. Vi tiltror mennesker lokalt, kommunalt, å kunne ta et totalansvar også i denne delen av landet som dette spørsmålet handler om. Men av nasjonale hensyn, spesielt innenfor verneområder knyttet til nasjonalparker, er det generelle rammebestemmelser og nasjonale grunner. Men på en rekke andre områder – jeg har nevnt landbrukspolitikken og sider av miljøpolitikken, og spesielt gjelder det øremerking overfor kommunene – er vi for å slippe kommunene fri. Vi er ikke for at kommunene skal være statsfilialer, men vi er heller ikke for at kommuner skal være så små at de nærmest reduseres til å være store velforeninger. Det er en veldig viktig debatt som representanten reiser. Jeg vil anbefale ham å framsette en interpellasjon. Jeg skal bidra til at den blir debattert med stor glød og glede i denne sal.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Fylkesmannen i Troms har nylig satt en stopper for et filmteam som ønsker å gjøre opptak i Lyngsalpan og Balsfjord. Ordførerne i Lyngen, Storfjord, Balsfjord og Tromsø er sterkt uenige i avgjørelsen, og mener Lyngsalpan må få en lokal forvaltning. Et enstemmig formannskap i Balsfjord protesterer heftig på fylkesmannens avgjørelse. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at lokaldemokratiet får større innflytelse på bruk av de lokale naturområdene?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig at dette kan påklages til Direktoratet for naturforvaltning. Men kikker man litt på årstiden, har jo ikke det noen hensikt, for den snøen de hadde tenkt å kjøre i, er sannsynligvis borte lenge før den tid. Så dette er bare en måte å trenere saken på. Det som også har skapt irritasjon, er at man søkte i november, og så får man avslag samme dag som de som har søkt om å få filme heliskiing i Lyngsalpan, står på flyplassen. Venstre og de andre partiene i Regjeringen har i sine partiprogrammer sterke formuleringer som nettopp går på å øke lokaldemokratiet og selvbestemmelsen. Venstre åpner bl.a. i sitt partiprogram «Slipp kommunene fri!» for et enklere samfunn og arbeider hardt for å styrke lokaldemokratiet. Og i Sem-erklæringen står det: «Samarbeidsregjeringen vil arbeide for at avgjørelse skal fattes så nær dem det angår som mulig. Det lokale selvstyret skal styrkes.» Hva har Regjeringen gjort på dette området?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2004-03-31:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil gjerne ha noen eksempler på det som Regjeringen har gjort med hensyn til å overføre dette til lokaldemokratiet. Statsråden nevnte Landbruksdepartementet og Miljøverndepartementet. Dette vil jeg gjerne ha noen eksempler på. Vi har på Stortinget fremmet forslag om lokal forvaltning av snøscooter og vannscooter, om statlige vernetiltak når det gjelder skog, når det gjelder hyttebygging, og når det gjelder strandsonen, om byggeforbud i 100-metersbeltet, og når det gjelder plan- og bygningsloven – endringer for å styrke lokaldemokratiet. Alt dette har blitt nedstemt av regjeringspartiene, også da selvfølgelig av Venstre. Når statsråden ikke kunne svare konkret på hva Regjeringen har gjort, vil jeg bare stille spørsmålet: Hva kommer Regjeringen til å gjøre på dette området for å følge opp Sem-erklæringen?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Satsingen på gasskraftverk med CO2-håndtering er et hovedelement i Regjeringens energipolitikk. Som jeg har redegjort for i Stortinget en rekke ganger, er denne satsingen svært viktig for å styrke energiforsyningen på en måte som gjør at en også kan nå klimamålsettingene. Jeg vil også peke på at Stortinget i all hovedsak sluttet seg til det opplegget for å legge til rette for gasskraftverk med CO2-håndtering som ble trukket opp i gassmeldingen. De samlede konkurransevilkårene i energimarkedet for gasskraftverk med CO2-håndtering og lønnsomheten for disse avhenger av en rekke faktorer. Blant annet er regimet for utslipp av klimagasser et svært viktig element. Strengere miljøkrav vil styrke konkurransesituasjonen til gasskraftproduksjon uten utslipp, f.eks. gasskraftverk med CO2-håndtering. Også andre muligheter knyttet til gasskraftverk med CO2-håndtering vil kunne bidra til å bedre slike anleggs konkurransesituasjon i markedet sammenlignet med annen fossil kraftproduksjon. For eksempel kan det på sikt være muligheter for at CO2 får økt verdi gjennom anvendelse til økt oljeutvinning eller andre formål. Regjeringens strategi for å få på plass gasskraftverk er å bidra til teknologiutvikling og etablering av rammebetingelser som til sammen kan bidra til en raskest mulig realisering av gasskraftverk med CO2-håndtering.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Regjeringens politikk er å sørge for å framskynde realiseringen av slike gasskraftverk, som også skal være lønnsomme. Det betyr at vi må introdusere rammebetingelser som stimulerer både til forskning og til utvikling av nye teknologier. Det vil styrke gasskraftverk med CO2-håndteringskonkurransevilkår i markedet. Vi satser på hele kjeden, fra FoU til pilotanlegg, og har også sagt at vi vil støtte fullskalaanlegg når teknologien er moden for dette. Utfordringen ligger i å redusere kostnadene. I dag er ikke dette lønnsomt, men sammen med en internasjonal, engasjert skare av land som ønsker å bidra med slike teknologier, ser vi for oss at konsepter som i dag framstår som ulønnsomme og umodne, kan ha et stort potensial for kostnadsreduksjoner over tid.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Jeg har også deltatt på mange energikonferanser, men jeg hører helt andre signaler enn dem som representanten Vaksdal hører. Dette er først og fremst et kostnadsproblem. Det er framtidig høy pris på gass, mens kraftprisen på el i det nordiske kraftmarkedet langsiktig er mye lavere. Derfor er det ikke lønnsomt. Når det gjelder rammebetingelsene, var det Fremskrittspartiet som sammen med Arbeiderpartiet og Høyre fastsatte vilkårene for disse konvensjonelle gasskraftverkene, som i dag ikke blir bygd, men som Vaksdal er svært opptatt av skal bli bygd. Han må altså selv ta et medansvar for disse konkurransevilkårene, og at det er skapt usikkerhet, må i så fall også være et ansvar for de partiene som fastsatte disse rammebetingelsene. Jeg har hele tiden gjort det klart at denne regjeringen ikke ønsker å endre på noen av de rammebetingelsene som Stortinget fastsatte da det behandlet saken om de tre gasskraftverk etter konvensjonell teknologi som det er åpnet for. Men til nå har altså ikke styrene betraktet dette som lønnsomt.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-31:
Jeg vil gjerne få stille et spørsmål til barne- og familieministeren: «Bidragspliktige som rammes av sykdom og har opplevd langvarige sykehusinnleggelser, blir påført bidragsgjeld fordi de ikke har hatt mulighet for samvær med sine barn. Hva vil statsråden gjøre med dette, og når vil hun evaluere effekten av de nye bidragsreglene som trådte i kraft 1. oktober 2003?»
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-31:
Jeg takker for svaret. I en del saker har man fått ulik informasjon fra offentlige instanser. Det virker som om det er mye usikkerhet rundt disse nye bidragsreglene. Det er små trygdekontor rundt omkring, og ett av trygdekontorene har uttalt: «De nye bidragsreglene trådte i kraft 1. oktober i fjor. Vi ser nå at reglene kan gi uheldige utslag i enkelte saker, men departementet kan ikke ta høyde for alle eventualiteter når de utarbeider et regelverk. De nye reglene dekker hovedtilfellene, men en kan ikke tenke seg alt som kan skje.» … «departementet er klar over at de nye reglene har visse svakheter.» Dette har vi også tatt opp i komiteen mange ganger, og jeg vil spørre statsråden om hun har noen tanker rundt hva som er svakhetene i de nye reglene?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-31:
Det er muligheter for å søke om å få ettergitt bidragsgjeld, men reglene er veldig strenge. Det er klart det blir problematisk hvis man ikke har fått informasjon underveis, og heller ikke fått krav underveis, om at man er i en situasjon der man er syk og opparbeider seg bidragsgjeld. Vil statsråden se på dette og reglene rundt dette å få ettergitt bidragsgjeld?
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-31:
Takk for svarene.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Et av målene med det nye bidragsregelverket er å oppmuntre til fortsatt foreldreomsorg fra begge foreldrene og til å gi så gode vilkår som mulig for samvær mellom barnet og den av foreldrene barnet ikke bor sammen med fast. Reglene om fradrag i bidraget for utgifter den bidragspliktige har ved samvær, er et uttrykk for dette. Samvær medfører utgifter for den bidragspliktige, og det nye regelverket prioriterer at den bidragspliktige skal kunne dekke disse utgiftene før bidrag innkreves. Samværsfradraget er altså ment å dekke de faktiske utgiftene den bidragspliktige har under samværet, og som bidragsmottaker samtidig sparer. Dersom samvær mellom barna og den bidragspliktige ikke finner sted, vil det heller ikke være utgifter å trekke fra. I slike tilfeller må den bidragspliktige betale hele det fastsatte bidraget, dvs. uten fratrekk for samvær. Det blir derfor ikke riktig å si at den bidragspliktige blir påført bidragsgjeld som følge av at vedkommende ikke har samvær med barna sine. At det ikke gis fradrag for samvær i bidraget der det ikke utøves samvær, gjelder tilsvarende for alle bidragspliktige som ikke har samvær med barna sine, uavhengig av om årsaken til det manglende samværet er grunnet i den bidragspliktiges sykdom eller i andre forhold. Dette er også i samsvar med intensjonen bak regelen, som flertallet i Stortinget sluttet seg til under stortingsbehandlingen av de nye bidragsreglene. Stortinget har i Innst. S. nr. 227 for 2002-2003 bedt Regjeringen om å foreta en løpende og grundig evaluering av effekten av de nye bidragsreglene i tråd med Ot.prp. nr. 43 for 2000-2001, jf. Innst. O. nr. 127 for 2000-2001. Evalueringsprosessen som Stortinget har bedt om, er i gang. Jeg vil, som lovet, gi Stortinget en første tilbakemelding om erfaringene fra dette arbeidet i forbindelse med budsjettbehandlingen høsten 2004. En egen stortingsmelding vil også, som tidligere lovet, bli forelagt Stortinget innen utgangen av 2005.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Vi evaluerer de nye reglene fortløpende, og jeg må få lov til å komme tilbake til det. Det sitatet som representanten leste opp, kjenner jeg igjen fra en sak som har vært i Oppland. Det gjelder et helt spesielt tilfelle som jeg selvsagt ikke kan gå inn i her. Men i samme avisinnlegg står det faktisk – hvis det er riktig – fra saksbehandleren på fylkestrygdekontoret at det kanskje både kan ha vært begått saksbehandlingsfeil fra trygdekontorets side, og at vedkommende kan ha fått noen feilopplysninger. Hvis det er den saken det dreier seg om, hvis det er den som er utgangspunkt for spørsmålet, vet jeg at den er til klagebehandling akkurat nå. Så vi får håpe at det løser seg, hvis det har vært begått en feil fra fylkestrygdekontoret.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2004-03-31:
Vi ser ikke spesifikt på enkeltsaker, men vi evaluerer hele bidragsregelverket og vil komme tilbake om det skulle være ulikheter, eller utilsiktede bivirkninger, som vi har sagt. Jeg tror jeg har lyst til å presisere at det må og bør gå an å endre bidrag dersom samvær av ulike grunner ikke finner sted. Det kan være svært mange årsaker til at samvær ikke finner sted. Men det er viktig at man følger prosedyren, og man skal ha forhåndsvarsel. Man skal ikke måtte opparbeide seg bidragsgjeld. I dette ene tilfellet kan det ha vært mangel på opplysninger. Jeg har lyst til å minne om at partene seg imellom i slike tilfeller selvsagt kan finne fram til løsninger. De kan selv bestemme hvordan de skal betale bidrag som blir høyere ved fravær av samvær i en sykdomsperiode, hvis det er årsaken. Hver enkelt familie kan selv også ordne opp – om de ønsker det. Men vi evaluerer, og vi evaluerer alle sider.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Ifølge NRK Finnmark bryter flygerne i SAS oftere sikkerhetsbestemmelsene for flyging når de flyr i Nord-Norge, enn når de flyr i Sør-Norge. I en undersøkelse blant SAS sine flygere ei tid tilbake kom det fram at de oftere foretok bevisste avvik fra flybestemmelsene når de fløy i Nord-Norge, enn når de fløy i Sør-Norge. Hva vil statsråden gjøre for at de reisende kan være trygge på at flysikkerheten er like god i Nord-Norge som i Sør-Norge?»
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg er ikke beroliget. Deler ikke statsråden min bekymring når det kommer fram at man tar større sjanser nord i landet enn man tar sør i landet? Det kan ikke være tilfeldig. Undersøkelsen er fire år gammel – jeg er klar over det. Men jeg skulle ønske at statsråden kunne være med på å bidra til at man fikk gjort en lignende undersøkelse både blant Braathens’ piloter og blant Widerøes piloter. Jeg tror at den debatten denne informasjonen har skapt i Nord-Norge, faktisk krever at det blir tatt noen grep, slik at man kan se på det. Vil statsråden ta et initiativ slik at man kan få sett på både Braathens og Widerøe, og kanskje SAS på nytt igjen, for å få tak i essensen i denne informasjonen som NRK Finnmark frambrakte.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2004-03-31:
Jeg tror jeg må minne om at vi i Nord-Norge har hatt to tragiske flyulykker som fortsatt preger folk. Når man trekker fram Luftfartstilsynet, er jo Luftfartstilsynet nettopp det redskapet som statsråden og staten har for å gjennomføre den type undersøkelser som jeg nå ber om. Jeg synes det ville være trist om statsråden ikke kunne ta initiativ til å følge dette opp og å se på om den samme ukulturen som vi har sett fra SAS-pilotenes side, også gjelder i Widerøe og Braathens. Hvis den ikke gjør det og dette har blitt bedre, er det flott. Da skal vi være glade for det. Men hvis det finnes en ukultur, synes jeg at de reisende, både i nord og sør, har krav på å få vite om det. Statsråden må stå bak passasjerenes krav på sikkerhet i lufta.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-03-31:
Jeg vil innledningsvis opplyse at spørsmålet antas å ha sin bakgrunn i opplysninger fra NRK Finnmark som gjelder en anonym undersøkelse blant SAS-flygere gjort i år 2000, altså fire år tilbake i tid. Alle kommersielle flyoperasjoner i Norge foregår etter regler og prosedyrer som er godkjent eller akseptert av luftfartsmyndighetene. Avvik fra normalprosedyrene i denne forbindelsen er ikke nødvendigvis forbundet med lavere sikkerhet. Jeg kan eksempelvis nevne at på grunn av lokale forhold som nedsatt sikt, lavt skydekke, turbulens, sterk sidevind og glatte rullebaner kan flygeren høyne minimumshøyden, øke minimumshastigheten eller velge et setningspunkt som gir optimal nedbremsingsdistanse. Luftfartstilsynet anser dette for å kunne være positive avvik som bedrer sikkerheten. Luftfartstilsynet mener videre at bl.a. værforhold og topografi bidrar til å skjerpe flygernes årvåkenhet. Det er også kjent at SAS benytter velkvalifiserte og meget erfarne flygere i sine operasjoner i Nord-Norge. Jeg har på denne bakgrunn ikke grunnlag for å betrakte sikkerheten som SAS har ved sine flyoperasjoner i Nord-Norge, som dårligere enn den SAS har i resten av landet.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-03-31:
Jeg tar det som en selvfølge at sikkerheten skal være lik overalt i landet. Det må tas hensyn til forskjellige topografiske og værmessige forhold, slik som jeg nevnte i stad. Vi har Luftfartstilsynet, som fører tilsyn med at sikkerheten ivaretas både i forhold til flyplass og i forhold til operasjoner i de ulike flyselskap. Flyene til SAS og de andre store flyselskapene har installert utstyr som registrerer om det foregår avvik fra prosedyrene som selskapene skal følge både under take-off og landing på de enkelte flyplassene. I henhold til bestemmelsene for kommersiell luftfart er det selskapet selv som har ansvaret for at flygerne følger prosedyrene. Det må vi ikke glemme! Det er selskapet selv, ved gjennomgang av data fra slike registreringssystemer som SAS har, som kan kontrollere og vurdere om eventuelle avvik truer eller bedrer sikkerheten. Det er veldig viktig.
Torild Skogsholm (Venstre), 2004-03-31:
Det er helt rett at Luftfartstilsynet har ansvaret for å føre tilsyn. Ansvaret for sikkerheten ligger i det enkelte selskap, og det ligger på lufthavnen. Tilsynet har ansvaret for å føre tilsyn med at sikkerheten er godt nok ivaretatt, og det gjør det. Jeg har ingen indikasjon på at Luftfartstilsynet ikke fører tilsyn med sikkerheten. Det betyr at Luftfartstilsynet foretar de gjennomgangene som trengs, hele tiden. Hele tiden fører de det tilsynet som trengs for at vi skal være sikre på at både selskap og lufthavn følger opp de regler og lover som finnes på dette området, at man følger de prosedyrer som skal følges. Jeg tar det som en selvfølge at sikkerheten er så god som den overhodet kan være. Det fører Luftfartstilsynet tilsyn med.