trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Jeg skal ikke holde på så lenge, så jeg tror det går bra med tanke på ringingen til avstemning. Jeg er enig med saksordføreren i at det er viktig å framheve også de tingene som det er enighet om, og som er positive i forslaget. Det er riktig å innføre pust- og bevegelsessensorer på cellene. Det tekniske utstyret er det enighet om i komiteen. Det er riktig å ha mulighet for å sjekke opp mot politiregisterloven når det gjelder personopplysninger for dem som skal på besøk i fengslene. Det er riktig å ha mulighet til kortvarig overføring til andre fengsler i forbindelse med overføring til utlandet ved bl.a. fangetransport. Så det er flere ting det er enighet om her. Når det gjelder den store omorganiseringen som er foreslått, er jeg glad for at Fremskrittspartiet ville ta en pause og se nærmere på det. Vi har samme tilnærming, at vi ønsker å styrke det lokale beslutningsnivået, altså de 70 fengslene vi har. Vi ønsker ikke å legge opp til det som egentlig er en overføring til et regionalt nivå, når man skal helt ned på tolv enheter, istedenfor å basere mesteparten av lokale stillinger på de 70 vi har. Jeg vil bare si når det gjelder spørsmålet om spyttmaske, at vi ikke er imot innføring av det, men mange på høringen og mange i ulike sammenhenger har sagt at de mener at helsefarlige konsekvenser bør utredes bedre før innføringen. Jeg har selv vært på besøk i fengsler hvor ansatte har tatt opp behov for spyttmaske med meg. Og jeg har sett at de to viktigste organisasjonene som organiserer de ansatte, er for det, mens NFF legger vekt på at utredningsplikten må innfris. Derfor går vi inn for å utrede helsekonsekvenser før det innføres. Men det betyr altså ikke at vi er imot og ønsker å stoppe innføring av spyttmaske hvis det viser seg at de utredningene som kommer, får tilfredsstillende resultater. Vi er derfor enige om de forslagene som vi fremmer sammen med Arbeiderpartiet om dette.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Jeg er aktiv i idrettslag, og jeg må si at for oss ville det være veldig nyttig å ha en ordning med fornyelse av disse attestene, barneomsorgsattester, for det er forskjell på å skulle vite om noe som har skjedd, ha en mistanke, snakke om det og henvende seg for å få vite det når det gjelder folk vi jobber nært med, kontra at det er en fornyelsesordning som gjør oss tryggere på at dette kommer for en dag. Når statsråden sier at hvis vi ber om det, kan vi få det, og at hun jobber med digitalisering, som vel vil gjøre dette mindre ressurskrevende – hvorfor er steget til å gå inn for en fornyelsesordning så langt? Nå kommer jo Stortinget til å be om det i dag, men hvorfor er forskjellen så stor for statsråden?
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Jeg stemte imot, men det ble ikke registrert.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-16:
Jeg ba om replikk mest av nysgjerrighet, for jeg har registrert at i denne saken har Justisdepartementet lagt fram for Stortinget en sak som Stortingets egne overvåkingsorganer for menneskerettigheter faktisk er imot. Vi kjenner til at i saken om spyttmaske er både Norges institusjon for menneskerettigheter og Sivilombudsmannen svært kritiske. Mitt spørsmål er: Hvorfor legger Justisdepartementet fram en sak for Stortinget når Stortingets egne organer for å passe på menneskerettighetene faktisk er imot saken?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-16:
Det er helt riktig, det er ikke noe konstitusjonelt galt av Justisdepartementet å legge fram for Stortinget en sak som tilsynsorganene for menneskerettigheter, Sivilombudsmannen og Norges institusjon for menneskerettigheter, er imot. Det er ikke noe konstitusjonelt galt i å gjøre det, men mitt spørsmål da vil være: Bidrar ikke å gjøre nettopp det til å undergrave autoriteten til disse to institusjonene som Stortinget har nedsatt nettopp for å passe på at Norge holder sin menneskerettslige sti ren?
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-16:
På vegne av justiskomiteen legger vi fram en sak, etter et forslag fra Arbeiderpartiet, som i kjernen handler om at de ansatte i fengslene ikke skal benyttes til å vaske fengselsceller. Forslaget lyder sånn: «Stortinget ber regjeringen etablere vask og renhold som egen avdeling tilknyttet enhetene i kriminalomsorgen.» Jeg regner med at Arbeiderpartiet kommer opp hit etterpå og redegjør nærmere for argumentasjonen. Kjernen i dette er at forslagsstillerne mener at vask og renhold av fengselsceller er fagarbeid. Spesielt i den situasjonen vi er i nå, med betydelig smittevernhensyn, må dette uføres av eget fagpersonale. Dette er for så vidt en premiss som hele komiteen stiller seg bak, at også utfordringene knyttet til smittevernhensyn krever en type ekspertise når det gjelder renhold av fengslene. Så mener forslagsstillerne også at dette er gal benyttelse av fengselsbetjentenes arbeidskapasitet. De har en lang utdannelse knyttet til hvordan de skal rehabilitere innsatte til et liv i frihet, og de skal da ikke bruke tiden sin på å vaske celler i fengslene. Dette er kjernen i forslaget, og det støttes av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV. Det får da ikke flertall. Så kan jeg si, som en kommentar fra SV, ikke som saksordfører, at jeg oppfatter at dette henger noe sammen med de diskusjonene vi har ført om kriminalomsorgen, både i dag og tidligere – at det ligger en fortvilelse bak dette og over den ressurssituasjonen som vi har sett i norske fengsler de siste årene, hvor det stadig blir færre ansatte, hardere klima inne i fengslene, mindre tid til rehabilitering osv. Normalt skulle det ikke være nødvendig for Stortinget å gå inn og regulere hvem som gjør hvilke oppgaver internt i fengslene, men jeg oppfatter det slik at Arbeiderpartiet i dette tilfellet, og representanten Aasen-Svensrud, som er spesielt opptatt av det, i det perspektivet mener at vi er kommet til et punkt hvor Stortinget må gå inn og detaljregulere noe av det som foregår internt i fengslene. Til slutt vil jeg få lov til å takke for samarbeidet i komiteen. Det har gått knirkefritt, vil jeg si. Tusen takk!
Solveig Schytz (Venstre), 2021-02-16:
En sosialliberal stat gir aldri opp troen på enkeltmennesker. Når en person har mistet veien av syne og begynt med kriminalitet, skal fellesskapet stå klart for å hjelpe vedkommende tilbake. En sjanse til er hva norsk kriminalomsorg er bygd på, og selv om den norske kriminalomsorgen leverer i verdenstoppen, har vi fortsatt utfordringer. Arbeidsopplæringen i fengsel fører til at mange innsatte starter i jobb når de er ferdig med soningen, likevel er andelen som begår ny kriminalitet, for høy. I dag skal Stortinget stemme over et forslag til omorganisering av kriminalomsorgen. Forslagene til endringer har tre mål: for det første tettere oppfølging av de innsatte når de er ferdig med soning, for det andre å flytte flere ressurser fra det regionale nivået ned til de lokale fengslene, og for det tredje et kriminalomsorgsdirektorat som vil få et helhetlig ansvar for å utvikle norsk kriminalomsorg. Vi ønsker at færre ressurser skal brukes til administrasjon, og at større ressurser skal brukes i fengslene. Flere justisministre fra Fremskrittspartiet har jobbet med og for en omorganisering av kriminalomsorgen. Likevel stemmer altså Fremskrittspartiet mot forslagene når regjeringen legger det fram for Stortinget. Det er overraskende. Arbeidet for en bedre kriminalomsorg må fortsette, og Venstre mener at tiltak for å redusere isolasjon av innsatte, forbedre forholdene for kvinnelige innsatte og bygge flere ungdomsplasser må ha prioritet i tiden som kommer.
Solveig Schytz (Venstre), 2021-02-16:
Ikke bare skoler, barnehager og offentlige institusjoner, men også fritidsaktiviteter, skal være trygge arenaer for barn og unge. Det er grunnleggende for å sikre barn og unge frihet og like muligheter. Det krever systematisk og forebyggende arbeid å sikre at dette er trygge arenaer for barn og unge, og muligheten for å kreve politiattest også for voksne som er trenere i idrettslag eller har lederoppgaver i frivillige lag og foreninger der de har ansvar for barn, er ett av flere viktige virkemidler. Nylig avslørte VG at flere overgrepsdømte i Norge har reist til utlandet for å fortsette å trene barn. Selv om politiattesten hindrer dem i å jobbe med barn i Norge, blir denne informasjonen ikke sendt videre til andre land. Dette er et smutthull som må tettes. Regjeringen tar dette på største alvor, og det jobbes tverrdepartementalt for å finne bedre løsninger for barneomsorgsattest. Det pågår et arbeid i Barne- og familiedepartementet for å forbedre ordningen med barneomsorgsattest, der man bl.a. ser på om ordningen skal utvides til flere stillinger der tillitspersoner omgås barn, og om det skal vurderes om attesten bør inkludere flere straffbare handlinger, slik dette forslaget foreslår. Vi må sikre at bruk av barneomsorgsattest er et godt og relevant verktøy for å bidra til å skape trygge arenaer for barn og unge og for å forebygge overgrep. En trygg oppvekst er grunnlaget for et godt liv. Mange av dagens rusavhengige og folk som sliter, er tidligere ofre for overgrep da de var barn. Det er mange tusen som i dagens Norge sliter etter overgrep som ble begått da de var barn. Derfor er det viktig å ta dette svært alvorlig, og det mener jeg at både regjeringen og opposisjonspartiene heldigvis gjør.
Peter Frølich (Høyre), 2021-02-16:
Dette er en sånn dag og en sak jeg tror gjør at noen av dem som observerer oss utenfra og i sektoren, må lure lite grann på hva vi driver med i politikken og i korridorene på dette huset. Det at denne reformen, av alle reformer vi har debattert og diskutert opp igjennom, var den som skulle havarere i stortingssalen, hadde jeg faktisk ikke sett. Dette må kanskje være den klareste og mest åpenbart riktige reformen å gjennomføre på justisområdet. En ting er at det er 50 mill. kr i innsparinger – da kan vi begynne å tenke for hvert eneste år vi hadde innført dette. Hadde vi gjort det for fire år siden, som vi i utgangspunktet ønsket, hadde vi nå kanskje vært oppe i 200 mill. kr spart og skjøvet ut i ytterste ledd i kriminalomsorgen. Men det virkelig triste er det som ikke kan måles i kroner og øre: rettssikkerheten, stabiliteten, likebehandlingen, den mer effektive ledelsen, bedre administrasjon og helt åpenbart på sikt muligheten for en bedre straffegjennomføring og bedre rehabilitering av den enkelte innsatte. Alt dette er nå satt på vent i denne salen. På toppen av det hele innebar det altså en desentralisering. Av alle de debattene vi har hatt om sentralisering og ikke-sentralisering, er dette det mest åpenbare tilfellet av desentralisering. Det er ikke lett å bli klok på. Dommen i rapportene har vært tindrende klar: Dagens organisering er uhensiktsmessig, og den er til hinder for god straffegjennomføring – ikke bra. Jeg vet at alle i både justiskomiteen og denne salen er venner av kriminalomsorgen og ønsker at de skal lykkes med det utrolig viktige samfunnsoppdraget de har. Så er vi uenige om veien videre. Men akkurat i dag tenker jeg at kriminalomsorgen hadde hatt godt av noen venner som faktisk ønsket å ta noen grep, vise noe handlekraft og gjennomføringsevne, og som ikke bare løper og gjemmer seg bak argumenter om at det mangler utredninger, at dette må utredes mer, eller at man ikke har involvert nok – alle disse skinnargumentene som oppstår når man egentlig bare har vondt i viljen. Dette er dagen hvor Stortinget burde gjennomført og gitt kriminalomsorgen den fremtiden og organisasjonen de trenger for å kunne bygge, vedlikeholde og opprettholde det fantastisk høye nivået vi har på norsk kriminalomsorg. Det får de ikke, men på et tidspunkt kommer de økonomiske tyngdekreftene til å melde seg, og kriminalomsorgen får reformen de trenger.
Peter Frølich (Høyre), 2021-02-16:
Jeg må bare få presisere, slik at jeg blir verken feilreferert eller misforstått: Jeg har ikke målt ulike reformers viktighet opp mot hverandre. Det ville vært en helt annen debatt og et helt annet innlegg. Det jeg har gjort, er at jeg har sagt at av alle reformer vi har diskutert i justiskomiteen og i denne salen de siste to stortingsperiodene, er det ingen annen reform som er så åpenbart uproblematisk og ukontroversiell å gjennomføre. Det burde egentlig ha vært mer eller mindre enstemmig. Argumentene for er så sterke, og argumentene imot er så få at dette burde egentlig ikke ha vært gjort i dag – det burde ha vært gjort for mange år siden. Nå sleper vi føttene etter oss igjen. Vi setter alt på pause. Det er ikke verdens undergang, kriminalomsorgen vil klare seg, og det vil fortsatt leveres gode tjenester, men de hadde fortjent bedre.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2021-02-16:
Jeg takker komiteen for samarbeidet angående dette representantforslaget fra Rødt. Flertallet foreslår at forslaget ikke vedtas, mens et mindretall mener at regjeringen må legge til grunn en annen tolkning av anmodningsvedtaket. Jeg regner med at de selv redegjør for sin posisjon. Til saken: I anmodningsvedtak nr. 182 av 12. desember 2017 ble det vedtatt å sette ned et offentlig utvalg som skal kartlegge pengestrømmene i offentlig finansierte velferdstjenester. Utvalget skal foreslå løsninger som kan sørge for at offentlige midler i størst mulig grad går til produksjon av faktisk velferd, og hvordan uønsket skattetilpassing i selskap som i all hovedsak er finansiert av offentlige midler, kan hindres. Regjeringen satte ned utvalget som tok seg navnet velferdstjenesteutvalget, i september 2018. Utvalget fikk et omfattende mandat. Velferdstjenesteutvalget henvendte seg til departementet og ba om en mandatavklaring. Da sendte Nærings- og fiskeridepartementet brev til de øvrige departementene i sekretariatet for velferdstjenesteutvalget og ba om innspill til Nærings- og fiskeridepartementets forslag til mandatforståelse. Departementets svar ble sendt utvalget ved utvalgslederen 15. september 2020. Her ba departementet om at forståelsen til utvalgets flertall skulle legges til grunn. Flertallets forståelse var at utvalget skulle legge til grunn at det var ønskelig å bruke private aktører til å levere velferdstjenester, og at de skulle vurdere hvordan bruken av private kunne gjøres mer effektiv. Representanten har en forståelse av at mandatet er en feil tolkning av vedtaket, og mener mandatet innskrenker utvalgets arbeid. Både statsråden og flertallet i komiteen mener at utvalget har fått et bredt mandat, i tråd med anmodningsvedtaket. Utover en omfattende kartlegging av pengestrømmene sier mandatet at regjeringen er opptatt av å sikre god kvalitet i tjenestene, og at utredningen omfatter en vurdering av kvaliteten i velferdstjenestene. Videre står det i mandatet at utvalget står fritt til å utrede de spørsmålene det selv finner hensiktsmessig og nødvendig å ta opp under arbeidets gang. Det betyr at mandatforståelsen ikke hindrer utvalget i å vurdere spørsmål utvalget ønsker eller mener er faglig riktig basert på sine vurderinger. Velferdstjenesteutvalget la fram sin rapport 1. desember 2020.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2021-02-16:
I desember 2017 vedtok Stortinget å nedsette et offentlig utvalg som skulle kartlegge pengestrømmer i offentlig finansierte velferdstjenester. Det såkalte velferdstjenesteutvalget ble nedsatt høsten 2018. Korrespondanse mellom sekretariatet i velferdstjenesteutvalget og regjeringen viser at det har vært uenighet i utvalget om hvordan mandatet skulle tolkes, og representantforslaget vi debatterer her i dag, handler om hvorvidt regjeringen har tolket bort den politiske sammenhengen som vedtaket er gjort i. Senterpartiet viser til at det bare var uenighet i utvalget om forståelsen av mandatet. Uenigheten gikk på om utvalget skulle se på hvordan bruken av private aktører til å levere velferdstjenester kan organiseres, eller om utvalget også skulle ta stilling til hvorvidt det bør brukes private aktører i det hele tatt. Slik vi leser svarbrevet fra statsråden, ble mandatet i praksis tolket slik at det ikke ble gitt åpning for å vurdere selve bruken av private leverandører. Senterpartiet støtter altså forslagsstillerens oppfatning og mener at regjeringen ved sitt svarbrev til velferdstjenesteutvalget har gjort at utvalget har levert en utredning som ikke fullt ut svarer på bestillingen som lå i anmodningsvedtaket fra 2017. Stortingets vedtak var at utvalget skulle foreslå løsninger som kan sørge for at offentlige midler i størst mulig grad går til faktisk velferd. Et slikt utvalg må derfor svare på hvordan vi skal sikre at offentlige midler ikke går til utbytte. Senterpartiet mener altså at velferdstjenesteutvalget i sin rapport ikke fullt ut svarer på Stortingets anmodningsvedtak, og ber derfor regjeringen sikre at anmodningsvedtaket fra desember 2017 følges opp i tråd med Stortingets opprinnelige vedtak.
Geir Adelsten Iversen (Senterpartiet), 2021-02-16:
Ja, takk.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-02-16:
Velferdstjenesteutvalget ble satt ned for å kartlegge pengestrømmer i offentlig finansierte tjenester. Utvalgets mandat var bredt, og det hadde stor frihet til selv å definere hvilke områder det skulle konsentrere seg om. En del av oppdraget var å foreslå løsninger som kan sørge for at offentlige midler i størst mulig grad går til produksjon av faktisk velferd. Det har aldri vært tvil om at Stortingets anmodningsvedtak om å kartlegge pengestrømmer skulle følges opp, og at vi ønsker råd om hvordan vi kan få mer velferd per krone brukt. Det var derimot intern uenighet om forståelsen av mandatet i utvalget, og utvalget ba om departementets vurdering. I september i fjor bekreftet Nærings- og fiskeridepartementet flertallets forståelse, at de skulle legge til grunn at det er ønskelig å bruke private aktører, og at de skulle vurdere hvordan bruk av private aktører kan gjøres mer effektiv. En sånn forståelse mener jeg er i tråd med Stortingets anmodningsvedtak. For øvrig framgikk det av mandatet at utvalget sto fritt til å utrede de spørsmål som de selv fant hensiktsmessig og nødvendig å ta opp under arbeidets gang. Velferdstjenesteutvalgets rapport ble lagt fram 1. desember i fjor, og der framgår det at mindretallet gir sin tilråding i tråd med den forståelsen mindretallet har av mandatet. Det underbygger at utvalgets mandatforståelse ikke har hindret dem i å vurdere de spørsmål de selv ønsker, eller å anbefale det de mente var faglig riktig å anbefale. Basert på sine funn har utvalget fremmet ulike forslag. Etter min mening svarer rapporten på Stortingets anmodningsvedtak på en god måte. Utvalgets rapport er nå på høring, og når høringen er avsluttet og alle innspillene har kommet inn, vil regjeringen følge opp anbefalingene som normalt, inkludert at ansvarlige departementer og statsråder følger opp saker som er under deres respektive fag- og ansvarsområder.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-02-16:
Stortinget fattet et anmodningsvedtak, og det lyder som følger – det står faktisk i representantforslaget fra representanten: «Stortinget ber regjeringen sette ned et offentlig utvalg som skal kartlegge pengestrømmer i offentlig finansierte velferdstjenester, herunder handel mellom nærstående, bruk av skatteparadis, tynnkapitalisering og utbytte. Utvalget skal foreslå løsninger som kan sørge for at offentlige midler i størst mulig grad går til produksjon av faktisk velferd, og hvordan uønsket skattetilpasning i selskap som i all hovedsak er finansiert av offentlige midler, kan hindres.» Jeg mener utvalget har – med den forståelsen utvalget har lagt til grunn – gjort det som Stortinget egentlig har etterspurt. Når jeg har lest innstillingen til komiteen, ser jeg jo at representanten ikke får flertall for sitt forslag. Så slik sett må man vel si at det er et godt utført arbeid fra utvalget som er nedsatt.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-02-16:
Jeg må si at jeg reagerer litt på ordbruken representanten her legger for dagen, for den er overhodet ikke i tråd med det som er virkeligheten. Å bruke ord som at departementet har «instruert» utvalget, er overhodet ikke representativt for det som faktisk skjedde, og som jeg også har redegjort for. Utvalget tok kontakt med Nærings- og fiskeridepartementet fordi de var uenige seg imellom om hvordan dette skulle tolkes, og ba oss om en vurdering av hva de skulle vektlegge. Mindretallet har i ettertid valgt å foreslå at man ikke skal bruke private aktører på f.eks. deler av barnevernsområdet, så jeg mener for det første at det må være helt klinkende klart at vi ikke har instruert noe utvalg til noe. Vi har svart på en henvendelse vi har fått. For det andre: Utvalget har selv hatt frihet – og de har også benyttet seg av den friheten – til å legge fram de forslagene de selv mener det er faglig rett å legge fram.
Iselin Nybø (Venstre), 2021-02-16:
Det er klart at jeg må rette opp når det gjelder den ordbruken, nettopp fordi det er med på å avspore denne debatten. Denne debatten kan handle om: Skal vi ha private aktører i velferden, eller skal vi ikke ha private aktører i velferden? Det er en interessant debatt, og regjeringen og partiet Rødt står nok på ulike sider i den debatten. Jeg mener at private, både ideelle og for så vidt private for øvrig, kan være et viktig og godt innslag i det som handler om tjenesteyting. Det er klart at skal man ha private inne, må man også åpne for at penger går til eierne til en viss grad, hvis ikke vil det jo lønne seg for disse å sette pengene i banken. Dette er folk som bruker sine penger – går inn med sin risiko – for å drive velferd. Men jeg er glad for at utvalget ikke har funnet at det er utstrakt superprofitt i velferdstjenestesektorene, selv om de ikke kan utelukke at det realiseres meravkastning utover normalavkastning i noen tilfeller.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2021-02-16:
Vi skal behandle et representantforslag om matmerking, og det ligger flere forslag foran oss på bordet. Riktig merking er viktig for å sikre god forbrukerinformasjon, sånn at den enkelte kan ta velbegrunnede valg og ikke minst være trygg på hvilken mat man faktisk har foran seg. Dagens reglement vektlegger bl.a. at matinformasjonen ikke skal være villedende. Det betyr at det ikke skal herske noen tvil om opplysninger som art, identitet, egenskaper, sammensetning, mengde, holdbarhet, opprinnelse eller produksjonsmåte. Dette kravet gjelder merking av selve produktet, plakater og prismerking i butikk eller på nett. I utviklingen av regelverket om matmerking har det vært viktig å sikre en god balanse mellom krav som er nødvendige for forbrukerne, og krav som er forholdsmessige. Og her må det vurderes hva det er praktisk og økonomisk gjennomførbart å skaffe dokumentasjon på. Det er også sånn at noe av merkingen er obligatorisk, og noe er frivillig. Det norske regelverket om matinformasjon er i hovedsak harmonisert med EU, og matinformasjonsforordningen er sentral. Noe er også tatt inn i EØS-avtalen, og noe er det ikke. Men en del er en del av rettsakter som hører til den felles landbruks- og fiskeripolitikken. Det har pågått en stadig utvikling av regelverket for å styrke helse- og forbrukerhensyn, og i fjor ble det satt i gang et arbeid i Europakommisjonen gjennom strategien Farm to Fork, for bærekraftige matsystemer. I tiltakene i strategien står lettfattelig, ernæringsmessig, mer nøyaktig opprinnelsesmerking og merking av matvarens bærekraft helt sentralt. Det er god grunn til å tro at bl.a. opprinnelsesmerking av melk og kjøtt i bearbeidede produkter vil bli strammet inn. Vi støtter aktivt opp under utviklingen av dette regelverket i EU, da vi tror at vi lykkes best når vi ser merking av matvarer i sammenheng med det som skjer i EU. Vi er også forpliktet til det. EU er svært offensiv, og Norge kommer til å gå inn aktivt for å påvirke. Så er det bra at vi debatterer merking av matvarer, for det skaper oppmerksomhet rundt hvor viktig dette er, og det skjerper dagligvarehandelen, importører og andre som håndterer matmerkingen. Det er også noe med å følge med på regelverket vi faktisk har, som ikke er dårlig. Flertallet foreslår at forslaget ikke vedtas, men regjeringen vil jobbe aktivt med endringer gjennom kanaler til EU.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2021-02-16:
Vi er skjønt enige i denne salen om at matmerking er viktig, og at vi vil jobbe for forbedringer av eksempelvis opprinnelsesmerking. Det vi ikke er enige om, er i hvilken grad vi skal belaste den lokale kjøpmannen i dette arbeidet. Jeg reagerer spesielt på det siste forslaget, om å merke matvarens opprinnelse med flagg på hyllekanten, sånn som på Vinmonopolet. Jeg har forsøkt etter beste evne å forestille meg hvordan dette i praksis skal foregå, med alle de tusenvis av forskjellige matvarer i dagligvarehandelen. Jeg har sett for meg en fransk avdeling, en israelsk avdeling og en spansk avdeling av frukt og grønt. Det er ganske upraktisk. Og kostnadene ved et sånt system tør jeg nesten ikke å forestille meg. Med all respekt – det er mulig jeg har misforstått dette forslaget, men da må man forklare meg hvordan dette skal foregå i praksis. Det står ordrett i forslaget at ordningen skal tilsvare «den forbrukervennlige og tydelige opprinnelsesmerkingen som har vært brukt hos Vinmonopolet». Dette er neppe gjennomførbart, og forslaget kan medføre at dagligvarehandelen ilegges flere utgifter. Det vil ikke bidra til lavere pris for forbrukeren. Dette forslaget bærer preg av både Arbeiderpartiets og Senterpartiets iver etter detaljstyring, som bidrar til mer byråkrati for næringslivet. Det er ikke denne typen tiltak norsk næringsliv trenger.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
I løpet av den siste tiden har vi sett flere eksempler på merking som har vært enten feil eller totalt mangelfull. Det er tomater fra andre land som blir solgt under norsk flagg, og det er Folkets kjøtt, som blir solgt uten at vi som forbrukere egentlig har en reell mulighet til å vite hvor kjøttet stammer fra. Det vil si at vi som forbrukere får kjøtt med mye større antibiotikainnhold enn det kjøttet vi vanligvis spiser i Norge, har, altså et produkt med langt dårligere kvalitet, som vi kanskje betaler den samme prisen for – dårligere kvalitet til samme pris. Det handler om mangelfull merking. Derfor er det helt åpenbart at det trengs forbedringer, slik at vi som forbrukere faktisk kan ta opplyste valg og være trygge på at vi vet hvor maten stammer fra. Men i denne saken ser vi at høyrepartiene er mer opptatt av dagligvarebaronenes stadig økende profittmarginer enn av at vi som forbrukere skal vite hvor maten stammer fra. De beste på opprinnelsesmerking er Vinmonopolet. Derfor har den rød-grønne siden – og Fremskrittspartiet inntil de hoppet av i svingen – vært tydelig på at vi trenger å ta lærdom av den som er best på området, og det er Vinmonopolet. Der kan man gå inn og enkelt vite hvor produktene kommer fra. Man kan tenke seg at det hadde blitt en skandale hvis Vinmonopolet hadde gjort som bl.a. Norgesgruppen og feilmerket et produkt. La oss si at de hadde solgt en billig vin fra Tyskland og latt som om det var en kvalitetsvin fra Frankrike. Det hadde vært ramaskrik i Aftenposten, i Dagens Næringsliv og i mange vinspalter i de ganske riksmedier. Maten er åpenbart like viktig, men her svikter høyrepartiene. De er mer opptatt av lommeboka til dagligvarebaronene enn av opprinnelsesmerking for oss som forbrukere. På denne bakgrunnen vil jeg ta opp gode forslag som Arbeiderpartiet er en del av. Dette stadfester igjen at vi trenger et nytt stortingsflertall for rettferdighet for folk, for at produsentene skal kunne tilby oss kvalitetsvarer, og for at vi skal kunne vite hva vi kjøper på butikken. Dette er forslag som bl.a. vil sikre merking av antibiotikaforbruk, som er en helsemessig viktig sak, og det er forslag som vil sørge for at både restaurant- og storhusholdningsmarkedet vil kunne gi oss bedre informasjon som forbrukere og gjester. Dette er god næringspolitikk og god helsepolitikk ¤¤¤for å gi opplyste valg til befolkningen. Jeg vil som sagt ta opp forslagene som Arbeiderpartiet er en del av.
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Det er Folkets kjøtt man kan kjøpe hos Kiwi, bl.a., og NorgesGruppen. Folkets kjøtt høres jo ganske koselig og ufarlig ut, og det høres norsk ut. Det er vel kanskje poenget også, at det skal høres norsk ut at man kjøper Folkets kjøtt, men problemet er at dette kjøttet som nevnt ofte har langt større innhold av antibiotika og stammer fra helt andre typer produksjon, med lavere krav til både medisinbruk og dyrevelferdsmessige standarder enn det vi i hovedsak er vant til i vårt eget landbruk. Så det jeg lurer på om helseministeren kan svare på, er: Tror helseministeren at så mange forbrukere ville valgt Folkets kjøtt, med høyere antibiotikainnhold, hvis forbrukeren var klar over hva han eller hun kjøpte i butikken?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Det er helt riktig at mange har fått med seg det i Norge, og derfor tror jeg det er et bevisst valg at man kaller det nettopp Folkets kjøtt, men ikke nødvendigvis gir informasjon om at det kommer fra helt andre plasser. Så til de som er best i klassen på nettopp opprinnelsesmerking. Det er en bedrift som Helse- og omsorgsdepartementet eier selv, og som helseministeren er en av de ansvarlige for, og det er Vinmonopolet. Litt av grunnen til at så mange i Norge er så støttende til den alkoholpolitikken vi har, som balanserer flere hensyn, er kundetilfredsheten hos Vinmonopolet. Det er litt interessant å høre på representanten fra Venstre, for jeg tror representanten har misforstått når han snakker om en enhetsstat, for Vinmonopolet er jo nettopp de som tilbyr mangfold, og forbrukeren vet hva han eller hun kjøper. Ville det ikke vært god service overfor forbruker at det er like god kundeinformasjon på mat som det er hos Vinmonopolet?
Nils Kristen Sandtrøen (Arbeiderpartiet), 2021-02-16:
Det er riktig at det er noen matvarer som er prosessert, men det som har vært bakteppet for denne debatten, er bl.a. tomater og kjøtt, og det er jo helt rene produkter. I forslaget som vi på rød-grønn side fronter her i dag, står det at vi ber regjeringen komme tilbake med forslag til en type merkeordning, så da ligger det jo implisitt i forslaget at regjeringen skulle fått muligheten til å utrede hvilke produkter dette kunne vært aktuelt for. Er helseministeren enig i at den type merking kunne fungert på matvarer som er helt rene, f.eks. på tomater og kjøtt?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2021-02-16:
Da jeg som forbrukerpolitisk talsperson var med og fremmet dette forslaget, trodde jeg ikke at særlig mange partier ville være imot å sikre bedre merking. Vesentlige forhold som opprinnelsesland og bruk av antibiotika er jo kunnskap om matvarer som forbrukeren definitivt bør få, ikke minst etter at det i flere sammenhenger er avdekket at en del merking er mangelfull og også direkte feil, slik representanten Sandtrøen var inne på. Det er derfor skuffende for forbrukerne og for folkehelsen vår, men også for både fiskeri- og landbruksnæringen vår, at regjeringspartiene – sammen med Fremskrittspartiet, plutselig, sånn på slutten – stemmer forslagene våre ned. Det norske matmarkedet er grunnlaget for stor verdiskaping og mange arbeidsplasser i Norge, men utviklingen går i retning av større import og at andre land i ulike handelsavtaler stadig gis kvoter for å eksportere f.eks. kjøtt- og meieriprodukter til Norge. Om vi hadde fått flertall for forslaget om bruk av ulik emballasje på norske versus importerte varer, ville det kunne redusere faren for forveksling, men også definitivt bygge opp under de norske produktene. Ifølge Forbrukerrådet vil mange vite opprinnelseslandet på matvarer, og heldigvis er det stadig flere som er opptatt av å velge norske varer for å bidra til verdiskaping i Norge, for kvalitetens og dyrevelferdens skyld og fordi de selvfølgelig ønsker seg produkter produsert med lite bruk av antibiotika. Da er det relevant at f.eks. Tyskland opererer med hele 89 milligram antibiotika per kilo kjøtt, mens den norske bonden sørger for at kjøtt produsert her til lands kun har 3,1 milligram per kilo. Jeg mener at det å få kunnskap om antibiotikabruken i matproduksjonen er noe som virkelig vil få forbrukeren til å etterspørre norsk mat. Det er derfor skuffende at regjeringen ikke vil være med på at mengden antibiotika brukt i produksjonen av spesifikke varer skal stå merket på emballasjen. Statsråd Høie svarer heller til komiteen at det er mer formålstjenlig å sitte og vente på EUs arbeid med et nytt regelverk på dette området. Skal vi virkelig sitte og vente på EUs arbeid her? Burde ikke Norge gå foran på dette området? Burde ikke vi, som har den tryggeste maten, ha de strengeste reglene og med det også gi norsk matproduksjon et konkurransefortrinn? I den nylig ferdigbehandlede dagligvaremeldingen var en samlet næringskomité enig om bedre matvaremerking på forbrukerens vegne, da av dagligvarekjedenes egne merkevarer, både med tanke på å få på plass bedre opprinnelsesmerking om produsent og produktenes opprinnelsesland og at Mattilsynet skal samarbeide med bransjen om et felles merkesystem som bedre skiller kjedens egne merkevarer fra uavhengige merkevarer. Senterpartiet imøteser dette arbeidet, ikke minst det med opprinnelsesmerking, og det selv om regjeringspartiene og Fremskrittspartiet dessverre altså ikke vil være like tydelige når det gjelder merking av matvarer, i behandlingen av representantforslaget vi debatterer i salen her i dag.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2021-02-16:
Fra talerstolen sier statsråden at det er tilstrekkelig god merking nå angående antibiotikaresistens, og samtidig er det en bekymring for antibiotikaresistensen – men at vi skal vente på EU, fordi de har et opplegg, antakeligvis, som vil sikre at vi vil merke bedre med tanke på antibiotikaresistens. Altså: Mener statsråden at norske forbrukere får tilstrekkelig god informasjon nå om maten vi spiser, gjennom de kravene til merking vi har i dag angående antibiotikaresistens?
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2021-02-16:
Så det statsråden sier her nå, er at vi skal vente og vente og ikke ta tak i denne problematikken, verken for våre egne forbrukere eller for folkehelsen, og ei heller tenke på verdiskapingen og konkurransefortrinnet det ville gi hvis vi var mye tydeligere i emballasjeinnpakning og merkevarer. Hvor lenge mener statsråden at vi kan vente på å få tydeligere merking av antibiotika i matvarene våre før han har tenkt å foreta seg mer enn det han tydeligvis har tenkt å gjøre nå?
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-16:
Denne saken er personlig for meg. Uten antibiotika ville jeg aldri ha vært her i dag. Men takket være antibiotika kan jeg nå både gå, snakke og skrive bra nok. Antibiotikaresistens kalles helsesektorens klimakrise. Hvert år dør 750 000 personer som følge av antibiotikaresistens. Framskrivinger viser at på verdensbasis vil ti millioner mennesker årlig dø av antibiotikaresistente bakterier fra 2050. Uten antibiotika som virker, vil mye av helsesektoren forsvinne. På verdensbasis bruker vi antibiotika mer til kjøttavl enn til syke mennesker som trenger det. Antibiotikaresistens smitter fra dyr til mennesker. Derfor må vi bruke mindre antibiotika til kjøttproduksjon. Norge er en av de beste i klassen når det gjelder å bruke minst mulig antibiotika. Men vi importerer kjøtt fra andre land som bruker mye mer antibiotika. Når vi kjøper kjøtt fra dem, hjelper vi denne industrien som kan ødelegge den eneste medisinen vi har for å behandle bakterier. Jeg er kjempebekymret for at alle som trenger antibiotikabehandling, ikke skal få det. Jeg har fått hjelpen, men mange vil ikke få det hvis vi ikke endrer politikken. Jeg har sendt flere spørsmål til landbruksministeren og til regjeringen om dette og har foreslått at vi skal stoppe importen av kjøtt. Men jeg har forstått at vi ikke kan gjøre det innenfor EØS-regelverket. Da har vi et forslag B: merking av antibiotikabruk under produksjon av kjøtt- og melkeprodukter. Da kan folk velge bort disse svært farlige produktene, som kan ødelegge hele helsevesenet vi har i dag.
Nicholas Wilkinson (Sosialistisk Venstreparti), 2021-02-16:
Jeg er glad for denne interpellasjonen her nå. Jeg håpet at flere andre skulle være med, men det er veldig bra at Tuva Moflag også deltar. Jeg sendte et spørsmål til Bent Høie i september 2020. Da er det veldig bra at andre også er med i denne kampen. 90 pst. av de som får diagnosen, lever to til fem år etter at diagnosen er satt. Noen ALS- pasienter velger å avslutte livet i Sveits – aktiv dødshjelp. Andre velger å leve noen ekstra år på respirator. Også unge mennesker kan få ALS. I Norge har vi ALS-pasienter i begynnelsen av 20-årene. ALS blir beskrevet som en av de verste sykdommene som mennesker kan få. Mange ALS-syke har mindreårige barn. Dem jeg har snakket med, sier at de lever uten håp. Det foregår forskning på ALS mange steder i verden. Stadig ser vi medisiner som har vært gjennom fase 1, og som kan virke lovende. I USA har «right to try» gjort det mulig for dem med alvorlige og dødelige diagnoser å prøve medisiner som har vært gjennom fase 1. I Norge får ALS-syke ikke prøve Edaravone, som er godkjent i Australia, USA, Canada, Korea og Japan. Vi vet at det er tenkt en studie på B-vitaminer for ALS-syke i Norge. Det er forskningssenteret i Bergen som står bak. Uten et håp er det svært vanskelig å leve. Med håp vil personen få et bedre liv – også hvis medisinen ikke virker. Men selvfølgelig håper jeg at medisinen virker. SV vil tenne et lys i mørket for ALS-pasientene, som Sylvi Listhaug sa. Demenssykdom er på linje med ALS dødelig. For personer med en så alvorlig diagnose, som taper kontroll over hverdagen sin, og som dag for dag opplever at deres hjerne ikke lenger mestrer det de kunne før, vil det kunne gi både håp og livsglede å få tilbud om å prøve ut medisiner selv om de ikke har gått igjennom alle utprøvingsfasene. Det foregår forskning og medikamentutvikling mange steder, men norske demenspasienter får ikke anledning til å delta, til tross for at mange av dem har et sterkt ønske om å bidra, både i håp om egen kur og ikke minst for å bidra til at andre skal kunne få behandling i framtiden. SV vil også tenne et lys i mørket for demenspasientene i Norge.
André N. Skjelstad (Venstre), 2021-02-16:
Jeg hadde ingen mistanker om at representanten Steinar Reiten frekventerte Vinmonopolet så mye, men jeg tror det var ganske oppklarende. Ellers må jeg si noe om detaljrikdommen i dette. Det er nå 14 dager siden vi hadde dagligvaremeldingen til behandling i denne salen. Da ble mange av disse tingene utsvart. Jeg er også veldig opptatt av antibiotikaresistens og det som ligger rundt det. Men jeg tror at gjennom et samarbeid bekjemper vi det på best mulige måte uten å ha særregler for hvert land. Gjennom det samarbeidet som ligger der, som også er pekt på fra flere talere her, tror jeg muligheten er større for å bekjempe dette enn den er gjennom at vi nødvendigvis har den detaljrikdommen som flere har snakket om her. Så blir jeg litt i stuss. Representanten Sandtrøen nevner folkekjøtt. Hva er folkekjøtt? Jeg trodde det var storfekjøtt og småfekjøtt i Norge. «Folkekjøtt» var for meg et litt ukjent begrep, men la nå det være. Vi er opptatt av hvor kjøttet kommer fra. Den merkingen som er på produktene her i Norge, er tydelig for meg, og vi tydeliggjorde det også gjennom dagligvaremeldingen i forrige runde. Så blir jeg litt i stuss over den samme Sandtrøen. Det kan godt hende han er bedre informert om hva slags vin som er drikkende, men jeg trodde at den tyske rieslingen var brukbar. Ut fra representanten Sandtrøen får jeg avklart at vin fra Tyskland tydeligvis ikke er av holdbar kvalitet. Jeg synes det er mange påstander her. Hovedtrekkene her må være at forbrukeren tar de fornuftige valgene. Det er opp til forbrukeren å gjøre det. Vi kan ikke ha en detaljstat, en detaljstat som bortimot skal påpeke hva vedkommende kan spise. Detaljstaten trodde jeg vi hadde forlatt for mange, mange år siden i dette landet. Kanskje vi hadde en runde med det rett etter krigen, da var det kanskje monokulturen som rådde i dette landet, men detaljstaten tror jeg ingen av oss vil tilbake til. Det er klinkende klart – antibiotikaresistens er viktig. Gjennom den jobben regjeringen gjør, tror jeg også vi kommer nærmere bekjempelse av det enn gjennom det representantforslaget som ligger framfor oss i dag. For øvrig hadde jeg trodd at de som deltok i debatten, hadde lest svaret til statsråden, som kommer med et tydelig avsnitt om akkurat den tematikken, men det er tydeligvis ikke gjort.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-16:
Regjeringen er opptatt av at vi skal ha god forbrukerinformasjon og riktig merking av mat. Regelverket skal sikre at forbrukerne får nødvendig og korrekt informasjon, sånn at de kan gjøre velbegrunnede og sunne valg og bruke matvarene på en trygg måte. Regelverket fastsetter både hvilke opplysninger som er obligatoriske, og vilkårene for opplysninger som kan angis frivillig. Opplysninger skal ikke være villedende, verken når det gjelder matens art, identitet, egenskaper, sammensetning, mengde, holdbarhet, opprinnelse eller produksjonsmåte. Det norske regelverket om matinformasjon er i all hovedsak harmonisert med regelverket i EU gjennom matinformasjonsforordningen, som er gjennomført i norsk rett ved matinformasjonsforskriften. Dette felles regelverket er viktig for forbrukerne, matprodusentene og samhandelen. Fortsatt styrking av dette regelverket utgjør en viktig del av initiativet som Europakommisjonen i mai 2020 la fram i Farm to Fork-strategien for bærekraftige matsystemer. Jeg kan nevne mer lettfattelig ernæringsmerking og mer enhetlig og tydeligere datomerking. Strategien varsler også mer nøyaktig merking av opprinnelse for visse matvarer. Taletiden tillater ikke omtale av alle de fem forslagene. Når det gjelder forslag nr. 2 om antibiotikaforbruk, vil jeg understreke at jeg er enig med forslagsstillerne om at kampen mot antibiotikaresistens er viktig både i humanmedisinen og matproduksjonen. Jeg mener at bekjempelsen av antibiotikaresistens i mindre grad kan ivaretas med krav til merking av den enkelte matvare, men heller ivaretas ved forebyggende helsetiltak i husdyrbruk og havbruk og strenge begrensninger i bruken av antibiotika. Et annet forslag gjelder opprinnelsesmerking for bearbeidede matvarer. Matinformasjonsforordningen gir klare begrensninger for hvilke krav til obligatorisk merking medlemsstatene kan vedta på nasjonalt grunnlag. På grunn av disse begrensningene og prosessen som er satt i gang i EU, mener jeg det ikke er formålstjenlig å utarbeide nasjonale regler nå. Matmarkedet er internasjonalt. Norge er både en stor importør og en stor eksportør av matvarer. Regjeringen støtter utviklingen av et styrket felles regelverk i EU. Samtidig begrenser dette felles regelverket adgangen til å vedta egne særnorske regler. Den globale standarden for merking av ferdigpakkede matvarer vedtatt av FAO og WHO, Codex Alimentarius, gir også rammer, både for EU og Norge. Disse begrensningene må vi ta med når vi vurderer særnorske regler. Et rettferdig og tydelig regelverk om merking skal sikre et høyt vernenivå for helse og forbrukerinteresser, samtidig som aktørene i matkjedene gis like og forutberegnelige vilkår.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-16:
Ja, det var godt at det ikke var folkekjøtt, for da tror jeg ikke mange forbrukere hadde kjøpt det. Det som er riktig, er å si at hvis markedsføringen er villedende, altså hvis de som har kontroll med og ansvar for dette, ville ment at her villeder en norske forbrukere til å tro at dette er norsk kjøtt, har en jo mulighet til å reagere på det. Så tror jeg at den norske befolkningen generelt nok har fått med seg at det er et høyere forbruk av antibiotika i dyreproduksjon og matproduksjon i utlandet enn det er i Norge. Det gir også et godt grunnlag for den enkelte for å gjøre kloke valg. Veldig mange av de kjøttproduktene som er i butikken som er av norsk opprinnelse, er også tydelig merket med det.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-16:
Jeg synes at Vinmonopolet gjør en utmerket jobb, og som den som representerer eierskapet av Vinmonopolet, er jeg ekstra stolt av den jobben de gjør. Men det er nok sånn at når det gjelder de produktene som selges der, har man helt andre forutsetninger for å markere opprinnelsesland, for dette er produkter som i sin natur kommer fra ett sted, og det er særskilte regler om angivelse av opprinnelse og merking på de produktene. Hvis en går i en dagligvarehandel og handler produkter der – med mindre en bare handler matvarer i små, eksklusive delikatessebutikker – vil en oppleve at de matvarene en kjøper, ofte har en opprinnelse som er blandet. Ikke minst handler det om en del av de produktene som folk flest i Norge bruker. For eksempel er syltetøy som er produsert i Norge, ofte produsert av bær som er importert fra Polen. Det er en helt annen situasjon enn den som er for disse franske vinene som representanten åpenbart er veldig kjent med.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-16:
Ja, og det er også i høyeste grad tilgjengelig. Jeg er ikke bare opptatt av at tomatene er produsert i Norge, jeg er til og med opptatt av at tomatene er produsert i Rogaland, så når jeg går i matbutikken, leter jeg ikke bare etter det norske flagget på tomatene, men jeg leser også om de er produsert i Ryfylke før jeg kjøper dem. Så det er fullt mulig, men en må gjøre det innenfor det regelverket som er. Det er fullt mulig innenfor det regelverket vi har.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-16:
Jeg har på ingen som helst måte sagt at merkingen knyttet til antibiotikaresistens er god nok. Det var ikke det som var spørsmålet. Spørsmålet var hva som er mulig på dette området, og det har jeg jo svart på. Så er da spørsmålet: Hvordan skal vi bekjempe antibiotikaresistens? Jeg er en av de ti helseministrene i verden som tok initiativ til å løfte kampen mot antibiotikaresistens opp på den internasjonale arenaen. Det blir et tema på høynivåmøtet i FN i New York. Det var jo nettopp fordi vi i arbeidet mot antibiotikaresistens hadde behov for å løfte dette som et tverrsektorielt arbeid, som ikke bare handler om helse, og som ikke bare handler om mat, og at det kom på statsledernes bord. Vi kommer ikke til å klare å bekjempe antibiotikaresistens på landegrensene. Vi er nødt til å bekjempe antibiotikaresistens gjennom et internasjonalt arbeid, og der er Norge pådriver nettopp for internasjonal regulering og regelverk som reduserer bruken av antibiotika, også i matvarer, men da må vi gjøre det gjennom internasjonalt regelverk og samarbeid, og ikke på landegrensene.
Bent Høie (Høyre), 2021-02-16:
Det er jo det motsatte av venting, det jeg svarte representanten. Norge er en internasjonal pådriver i arbeidet for å redusere bruken av antibiotika både i helsetjenesten, i matvarene og i naturen. Men Senterpartiets tilnærming til dette vil gjøre at vi ikke vil lykkes i dette arbeidet, fordi vi kommer ikke til å klare å bekjempe antibiotikaresistens på landegrensene. Antibiotikaresistens bekjempes internasjonalt. Antibiotikaresistens er, som representanten fra SV påpekte, helsetjenestens klimautfordring. Det betyr at vi må handle nasjonalt, og det gjør Norge, både innenfor helse, innenfor mat og innenfor miljø, men så må vi jobbe med dette internasjonalt, gjennom internasjonale avtaler og regelverk. Det er den eneste måten vi kan lykkes i dette arbeidet på, og i den sammenheng blir en matvaremerking, som også framstår som svært vanskelig og komplisert, egentlig ikke det som bidrar til å løse et så stort problem.