Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2008-10-24:
De siste årene har Norge styrket og fordypet dialogen og samarbeidet med europeiske land og med EUs institusjoner. En slik aktiv europapolitikk er nødvendig for å ivareta norske interesser og for å få gjennomslag for norsk syn. Men også når det gjelder globale spørsmål eller konfliktsituasjoner i andre verdensdeler, er det viktig at Norge samarbeider både med EU og med enkelte land i Europa. Et eksempel er det initiativet som Norge tok sammen med Tyskland sommeren 2007 for å styrke nedrustningsarbeidet i NATO – et initiativ som førte til at sluttkommunikeet i Bucuresti understreket at NATO skal fortsette å arbeide for rustningskontroll, nedrustning og ikke-spredning. Men også hvis vi tar spørsmål knyttet til bistand eller utvikling, eller for den saks skyld situasjonen i Midtøsten, er det slik at vi snakker med og konfererer med EU og våre naboland for å få til en felles politikk. Det har særlig vært aktuelt på bistandssektoren i mange år. Å samarbeide om klima vil være spesielt viktig fram mot klimatoppmøtet i København. Det er ikke uinteressant at det var EU, under det franske formannskapet, som tok initiativet til å få slutt på konflikten mellom Georgia og Russland, og som greide å forhandle fram de nødvendige avtalene, i tillegg til å få til internasjonal støtte til humanitære tiltak, til utvikling og til gjenoppbygging i Georgia. Det kommende toppmøtet mellom EU og Russland 14. november vil trolig ytterligere kunne forsterke EUs rolle. Jeg er enig med utenriksministeren i at begivenhetene de siste månedene understreker behovet for å jobbe videre med å utvide og styrke de euroatlantiske samarbeidsinstitusjonene. Også framtiden til landene på Balkan ligger i en eller annen euroatlantisk tilknytning. Slik kan det sikres fred, stabilitet og økonomisk utvikling i en europeisk region med en nær blodig historie. Det franske EU-formannskapet har tatt initiativ til å se på innvandringspolitikken, og selv om immigrasjon er et nasjonalt anliggende for det enkelte land, er det vanskelig ikke å se asyl- og innvandringspolitikken i et helhetlig europeisk perspektiv. Jeg var nylig på et møte for sosialdemokratiske parlamentsgrupper i Europa. Der var immigrasjon ett av hovedtemaene. Debatten illustrerte til fulle ikke bare at situasjonen er forskjellig fra land til land, men at det samtidig er felles utfordringer. Debatten ble selvfølgelig også preget av at det er stor forskjell mellom nord og sør i Europa. Det er viktig å skille mellom integrering og immigrasjon. Oslo by har i dag 107 000 innbyggere med minoritetsbakgrunn. Mange av dem er 2. og 3. generasjon i en innvandrerfamilie. Integrering betyr at vi alle har et ansvar for at de blir funksjonsdyktige i det norske samfunnet – gjennom barnehagepolitikk, gjennom skolepolitikk, gjennom kvalifisering, arbeid og boligpolitikk. Men også integrering må ses innenfor en europeisk ramme. I mange storbyer i Europa vokser det opp ungdom med innvandrerbakgrunn som går inn i langvarig arbeidsledighet. Disse blir et lett bytte for fundamentalistiske bevegelser. Derfor er det viktig at EU tar et ansvar også for å se på integrering og ikke bare på immigrasjon og innvandring. Når det så gjelder immigrasjon, snakker vi om asylsøkere, om kvoteflyktninger, om familiegjenforening, så det er egentlig et brokete bilde vi snakker om. Det synes jeg også jeg merket på møtet jeg var på i Paris. Jeg ser fram til den bebudede stortingsmeldingen om nettopp norsk flyktning- og migrasjonspolitikk i et europeisk perspektiv, og jeg tror det blir en viktig melding. La oss til slutt heller ikke glemme at en del av migrasjonspolitikken i Europa faktisk også dreier seg om trafficking. Hundretusener av kvinner og barn sluses inn fra Øst-Europa, særlig fra Sørøst-Europa, og fra Afrika og inn i prostitusjon. Noen kommer faktisk fra nye EU-land, og andre nye EU-land er såkalte transittland. Det betyr at tiltak mot menneskehandel er viktig også for EU. Derfor er det nå også satt på EUs agenda.