Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2006-05-22:
Kristelig Folkeparti legger vekt på at vi skal ha en sterk offentlig skole i Norge. Den offentlige skolen er – og vil forbli – det dominerende utdanningstilbud innenfor grunnutdanningen. Samtidig ser vi ingen motsetning mellom det å arbeide for en sterk offentlig skole og det å sikre foreldrenes rett og mulighet til å velge en annen opplæring for sine barn. Dette er en rett som ikke er hentet ut av luften. Den er forankret i menneskerettighetene vi som nasjon har forpliktet oss på. Menneskerettighetene er derfor ikke en uforpliktende meny vi kan plukke fra i festtaler og ved andre passende anledninger. Foreldreretten er viktig fordi den verner om minoritetenes rettigheter. I desember varslet Regjeringen en hastelov som skulle stanse et såkalt friskoleslipp i Norge – en lov med tilbakevirkende kraft og full stans for nye friskoler i flere år framover. I sin iver etter å stanse utviklingen av friskoler har Regjeringen tatt meget utradisjonelle virkemidler i bruk. Kristelig Folkeparti reagerer spesielt på at Regjeringens lovforslag i realiteten har tilbakevirkende kraft. Flere av skolene som i dag får trukket tilbake godkjennelsen, har lagt ned store økonomiske og menneskelige ressurser i forbindelse med den gitte godkjennelsen. Det er også et spørsmål om hvorvidt folk overhodet kan ha tillit til lovlig fattede vedtak gitt av statlige myndigheter. Det heter som kjent: «ingen regel uten unntak». I lovforslaget fra Regjeringen ligger det en snever unntaksbestemmelse. Den har Regjeringen tenkt skal brukes til å beskytte såkalte grendeskoler. Kristelig Folkeparti vil gjerne være med på å sørge for å skjerme flest mulig av grendeskolene i Norge. Vi forstår også behovet for unntak når så galt skal være at man vedtar denne loven. Det som imidlertid er både uforståelig og urimelig, er at Regjeringen ikke gir det samme unntak for religiøse skoler og skoler med en alternativ pedagogikk. Det var jo de skolene de rød-grønne gikk inn for å skjerme både før, under og etter valgkampen. I Soria Moria-erklæringen heter det at Regjeringen vil «stramme inn utbredelsen av private skoler som ikke utgjør et religiøst eller pedagogisk alternativ». Så gjør de det stikk motsatte av det de sier. Det burde ha betydd at unntaksbestemmelsen skulle vært utvidet til også å gjelde religiøse skoler og skoler med alternativ pedagogikk. I stedet velger Regjeringen å sette egne løfter og foreldreretten på vent i minimum to år. Dessverre synes det å være slik at denne loven i stor grad er preget av hastverk, og at den har svært mange utilsiktede konsekvenser. Regjeringens ønske om å stoppe noen skoler har slått svært negativt ut for et stort spekter av andre skoler. Det gjelder bl.a. for de såkalte 6A-skolene – skoler som har en lang skolehistorie i Norge, og som utfører viktige samfunnsoppdrag. Gjennom lovforslaget rammes skolene bl.a. ved at noen mister retten til utdanningsstøtte i Statens lånekasse. Endringene i loven ville også i utgangspunktet fått svært uheldige konsekvenser for flere utenlandsskoler. De norske skolene i Kenya og Etiopia har gjennom en del år fått godkjent prøveordninger med desentralisert undervisning for småskoleelever og samarbeid med internasjonal skole for ungdomsskoleelever. Denne undervisningen har gjort at en har kunnet få god undervisning lokalt istedenfor å benytte skoleinternat. Søknader om forlengelse skulle blitt behandlet i løpet av våren, men ville med Regjeringens forslag fått avslag. Kristelig Folkeparti er glad for at regjeringspartiene har vært imøtekommende på dette punktet og sagt fra i merknadene at disse forsøkene skal fortsette. Her kan vi kanskje snakke om et lyspunkt i friskolemørket. Vi kommer ikke forbi at det er en noe spesiell lov Stortinget i dag vedtar. Utfallet av Stortingets behandling kunne ha vært annerledes, og man kunne i det minste tatt i mot den hånden som ble rakt ut fra friskolene. På den åpne komitehøringen ble det framlagt et kompromissforslag som ville ha kuttet ned antall plasser, fra 22 000 til 5 000 plasser. Men regjeringspartiene har ikke vært til å rikke. De snakker fortsatt om 22 000 plasser som om ingenting var hendt. Tilbudet fra friskolene innebar en radikal reduksjon, ja jeg har faktisk ikke sett maken til håndsrekning. Det overrasker meg at regjeringspartiene ikke valgte å komme dem i møte. Det ville ha skapt ro og hindret det grove overtrampet mot foreldreretten som vi i dag er vitne til.