Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2015-06-04:
I likhet med foregående taler har jeg lyst til å begynne mitt innlegg med noen refleksjoner rundt musikk og hvor viktig den faktisk er i våre liv, uten at vi alltid tenker over det. Pappaen til min venninne døde veldig tidlig. Han var sjømann. I begravelsen spilte de «I am sailing» med Rod Stewart. Den gang var det ikke vanlig at annen musikk enn salmer ble spilt i kirken, og jeg husker fortsatt hvordan alle disse sorgtunge menneskene satt og smilte, fordi akkurat denne sangen var så innmari riktig til det livet som hennes pappa hadde levd. Vi føler lykke når vi er på konsert, vi danser til musikk, og vi synger for våre barn. Musikken følger oss gjennom hele livet, gjennom både sorg og glede. Personer i behandling for rus og psykiske lidelser blir ofte bedt om å holde seg unna noen former for musikk. Melankolske melodier og destruktive tekster drar deg enda lenger ned når livet allerede er tungt og vanskelig. Vi vet med andre ord at musikk virker inn på hvordan vi har det. Selv har jeg de siste årene fulgt dette tett. En jente som jeg har fulgt ut av rusen de siste tre årene, og som har flere psykiatriske diagnoser, gikk for tre år siden på 32 forskjellige legeforeskrevne medisiner i tillegg til GHB, kokain og heroin. Hun har fått flere typer behandling de tre siste årene. Det siste året har hun gått til traumebehandling, hos psykolog med ekspertise på seksuelle overgrep og til musikkterapi. Etter hver behandling hos de to førstnevnte blir hun så utmattet at hun ofte kaster opp, og må hver gang dra rett hjem og legge seg. Likevel er disse behandlingstimene riktig og viktig for henne. Men etter timen med musikkterapi er hun alltid glad og lykkelig. Disse dagene er de beste dagene hennes. Jenta er nå rusfri og går på kun to legeforeskrevne medisiner. Musikkterapi fremmer for henne utvikling, endring og tilfriskning, og det erstatter medisiner. Musikkterapi kan brukes i heldøgns pleie eller poliklinisk. Grunnen til at jeg nevner akkurat dette, er for å belyse at jeg ikke anser musikkterapi som det eneste riktige, samtidig som jeg mener det er et svært viktig tilbud, som jeg skulle ønske at flere fikk ta del i. Dessverre er det slik at vi er litt trege med å ta i bruk nye metoder i Norge. Gode prosjekter blir ikke godt nok integrert over hele landet, og kunnskapen blir ikke delt, noe som kom tydelig frem da Aftenposten skulle skrive om musikkterapi som et tilbud til demente. De skrev at nå skulle de ansatte synge på jobben. Vi bevilget derfor penger i vårt budsjett for å gjøre flere oppmerksom på hvilke muligheter som ligger i sang og musikk. Musikkterapi handler om både det musikkfaglige og det helsefaglige. Selv har jeg vært opptatt av å bygge opp medikamentfrie behandlingstilbud og tror at musikkterapi i slike behandlingsløp bør brukes. Når vi nå innfører fritt behandlingsvalg, har jeg tro på at slike tilbud vil komme, rett og slett fordi konkurranse fremmer mangfold. Musikkterapi i kommunene vil nok mest sannsynlig ha en noe annen innretning enn i spesialisthelsetjenesten. Der dette vil være en utrednings- og behandlingsoppgave i spesialisthelsetjenesten, tror jeg det i større grad vil være en forebyggende oppgave og en oppfølgingsoppgave i kommunene. I kommunene vil nok musikkterapeutene også i større grad veilede og tilrettelegge for mer bruk av musikk som en positiv ressurs i den ordinære helse- og omsorgstjenesten. Vi kan bidra ved å gjøre dette kjent og ved å bevilge penger, slik vi gjorde i inneværende budsjett. Selv anser jeg meg selv som en god ambassadør for musikkterapeutene, fordi jeg har sett det i bruk og sett hvilket fantastisk resultat det kan gi. I likhet med interpellanten ønsker jeg kunnskapen om bruken av musikkterapeuter veldig velkommen.