trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Jeg tilhører dem som velger å ta budsjettspørsmål i forbindelse med budsjettbehandlingen, og ikke først og fremst i forbindelse med meldingen og andre løpende vedtak i løpet av året i Stortinget. Men jeg forstår at det er en dyd som er på vei tilbake, og det er nok tidligere medlemmer av finanskomiteen som har en hang til å henge seg opp i det. Men jeg tror nok at vi bør erkjenne at i forbindelse med meldinger, legger vi prinsipper, og så er det Regjeringens oppgave å følge opp intensjonene i det som er vedtakene i forbindelse med de årlige budsjettprosessene. For dette skal jo henge sammen. Som jeg sa innledningsvis, mener jeg det er mulig å gjøre veldig mye bra også innenfor de rammene man har. Kommunene disponerer vel noe slikt som 200 milliarder kr, og det er ganske mye penger. Jeg har selv vært kommunalråd i seks år og sittet i bygningsrådet i minst like mange år, og jeg vet forskjellen på god og dårlig planlegging. Det ser jeg også når jeg reiser rundt omkring i Norge. Kristiansand er nevnt som et eksempel her, hvor man har foretatt en fantastisk transformasjon av havneområdet, hvor man til og med har fått en strand og badeplass midt i byen, og hvor man også har fått et grøntområde, som er veldig positivt. Det er det denne meldingen går ut på, at vi nå må ha visjoner for grønnere og mer miljøvennlige byer. Når det gjelder løfter som har vært gitt i Vest-Agder i valgkampen om gratis buss, må jeg si at jeg har nok med å holde meg oppdatert på de løftene som er gitt på nasjonalt nivå. Det som fremgår av kolletivmeldingen, og som i alle fall er mitt syn, er at det er viktig å øke tilgjengeligheten – altså avgangsfrekvensen på kollektive tilbud – og jeg synes også det er viktig å ruste opp det materiellet man har, fremfor å tilby gratis ordninger.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Jeg vil først takke for hyggelige ord når det gjelder meldingen vi har fremlagt knyttet til bedre arealplanlegging i byer og tettsteder. Den burde vært fremlagt for Stortinget for lenge siden. Det er også viktige prinsipper som blir fastslått her i forhold til at miljøet skal prioriteres i forbindelse med planleggingen. Miljøverndepartementet er jo øverste planmyndighet i Norge, og disse prinsippene som nå er fastslått fra komiteen, vil også være førende for de avgjørelsene som vil bli fattet fra vår side i disse sakene. Det er derfor vi har fått den utkvittert. Det ligger faktisk mye makt og myndighet i forhold til det å drive god planlegging rundt omkring i kommunene. Jeg synes det er fint at man også understreker den positive holdningen som vi har vist i forhold til bybaner og ikke minst i forhold til kulturminnefondet som vi nå har fått etablert, og som forhåpentligvis kan vokse i årene fremover. Når det gjelder den konkrete budsjettmessige oppfølging av det som fremgår av meldingen, synes jeg det er naturlig å ta det i forbindelse med de årlige budsjettene. Nå kan ikke jeg love at vi til høsten – sammen med alt det andre som er prioritert – vil innfri disse ønskene. Noen av dem håper jeg vi får til i løpet av de nærmeste årene, for det er viktig å gjøre våre byer mer miljøvennlige enn i dag. En del av det er også enkle tiltak. Jeg nevnte transformasjon, og jeg nevnte kornsiloer. Representanten Langeland var inne på overbygging av motorveier. Det synes jeg er et spennende initiativ. Jeg har ingen penger jeg kan love bort her og nå, men jeg kan love at vi skal gå inn i dette og se på hvilke muligheter det åpner for. For det er mangel på areal i byene. Vi skal greie å holde dem innenfor dagens rammer, og ikke utvide dem slik at det blir mer behov for bilbruk og mindre attraktivt med kollektiv transport. Så må vi passe på at denne fortettingen ikke skjer på grøntarealenes, parkenes og markas bekostning. Dette er noe vi må ta med oss. Dette er en spennende tanke, for da utnytter man et rom som i dag ikke er utnyttet til noe.
Børge Brende (Høyre), 2002-06-18:
Når representanten Sørensen innledet med å si at meldingen som Regjeringen har fremlagt, er både «poetisk og vakker», skjønte jeg det kom noe spennende etter det. At representanten Sørensen var glad for at det stod at kollektivtransporten skal være ryggraden i transportsystemene rundt byene, er også positivt. Hun savnet imidlertid denne omtalen i kollektivmeldingen, og det får jeg ta til etterretning. Men intensjonene i kollektivmeldingen er akkurat de samme, selv om man ikke har valgt akkurat de samme ordene. Jeg mener at både denne meldingen og kollektivmeldingen varsler en økt satsing på kollektivtrafikken i byene. Det er helt nødvendig for å kunne få ned luftforurensning og få ned støy. Og det tror jeg det er enighet om på Stortinget. Men hvordan vi skal greie å innfase den nødvendige økonomiske satsingen på det, får de årlige statsbudsjettene vise, og den evnen vi har til å prioritere dette opp. I forhold til miljøsoner og de store byene er det ikke slik at de store byene bare har fine elver som renner gjennom, men de er også vendt ut mot kysten, mot havet eller fjorden. Så det å ta vare på både det biologiske mangfoldet og vannkvaliteten og vannspeil er viktig. Det arbeidet som den forrige regjeringen også stod for i Groruddalen, vil vi videreføre; det er som en stor norsk by i seg selv. Det har miljøkvaliteter allerede i dag, men dem må vi kunne bygge videre på også i tiden fremover.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Etter å ha hørt innlegget til miljøvernministeren må jeg si at for meg virker det som om det viktigste for miljøvernministeren er å prøve å skape et inntrykk av at Regjeringa har en bedre miljøpolitikk enn Arbeiderpartiet. Det er feil. Vi synes forslaget fra Regjeringa, som SV støtter, er for lite ambisiøst, samtidig som det vil ta knekken på deler av prosessindustrien. La oss gå forslaget litt mer etter i sømmene. Det sentrale spørsmålet må være: Vil opplegget fra Regjeringa føre til et bedre miljø i den tidlige fasen? Svaret på det er etter vår mening nei, for det er ingen garanti for at det vil bli reduserte utslipp, men det vil høyst sannsynlig bli færre arbeidsplasser innenfor den industrien vi snakker om. Det er slik at flere av de bedriftene vi her snakker om, ikke vil makte å ta en 20 pst. reduksjon uten at det blir nedleggelser og eventuelt opprettelser av bedrifter i andre land som ikke er så opptatt av miljø som vi er. Det er også slik at opplegget fra Regjeringa vil føre til at de kan velge å kjøpe seg fri gjennom billige tiltak i u-land. Er det god miljøpolitikk? Det er også slik at de kan velge å betale overtredelsesgebyr, som signalene tyder på at Regjeringa vil sette veldig lavt hvis de ikke makter å betale krav om 20 pst. reduksjon. Er det bra miljøpolitikk? Og argumentet om at det er viktig med trening i kvotehandel før 2008, synes jeg faller på sin egen urimelighet. Bjart Holtsmark i Statistisk sentralbyrå har sagt at ingen trenger å trene på å betale avgifter, og karakteriserer forslaget som en symbolsak som mangler faglig begrunnelse. Det må jeg si at jeg er enig i. I tillegg ligger det i denne innstillingen en lang rekke andre tiltak som regjeringspartiene velger å stemme imot – tiltak som ville ha ført til et bedre miljø, og som ville ha ført til at vi hadde fått et bedre klima. Mitt enkle spørsmål til miljøvernministeren er som følger: Hvorfor er det så viktig for denne regjeringa å ofre arbeidsplasser innenfor prosessindustrien for et opplegg som i tillegg ikke er noen garanti for reduserte utslipp, dvs. et bedre klima?
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Det miljøvernministeren nå sier i forhold til industrien, henger ikke helt i hop. Miljøvernministeren sa i stad at ingen industriarbeidsplasser skal gå tapt. Og han sier videre at opplegget er skånsomt utformet og tar hensyn til konkurranseutsatt industri. Problemet er at industrien på ingen måte opplever forslaget fra Regjeringa på denne måten og heller ikke den virkeligheten som Børge Brende beskriver. Det vi har fått demonstrert ved denne saken, er en stor mistillit fra Regjeringa til industrien. Det er en total mangel på dialog med en særdeles viktig industri i Norge, og det en industri som har bevist i praksis at de tar miljøutfordringene på alvor, gjennom frivillige avtaler når det gjelder svovel og aluminium, for å ta noe. De har sagt til oss at de også er villige til å ta sin tørn denne gangen, og de er villige til å ta mer enn det Regjeringa foreslår. Mener Børge Brende at administrerende direktør Harald Grande ved TTI også tar feil når han sier at Regjeringas forslag vil bety kroken på døra og 200 arbeidsplasser færre? Hva sier Børge Brende til lederen i Saltenposten nylig, med overskriften: «Høyre er ikke et industriparti». Der står det videre: «… å redusere CO2-utslipp ved å innføre en avgift som tar knekken på den mest miljøvennlige industrien, det er og blir helt feil miljøpolitikk.» Tar de også feil? Jeg må si at jeg skjønner meget godt at miljøvernministerens partifeller her i huset føler behov for å pålegge Børge Brende, gjennom et romertallsvedtak, å føre en dialog med industrien. Vi skal stemme for det. Men spørsmålet er: Mener Børge Brende at alle andre, inkludert hele industrien og Bellona, tar feil når de sier at Regjeringas forslag betyr nedleggelser, eller er det slik at Regjeringa nå er på glideflukt vekk fra sitt forslag og gir en garanti om at ingen arbeidsplass skal nedlegges? I så fall er det en glad-dag i dag.
Sylvia Brustad (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Jeg er av den oppfatning at det er en real sak å være uenig, og jeg synes at alle partier skal respekteres for det. Da må jeg si at å bli beskyldt for å være «spekkhugger», slik Arbeiderpartiet ble av miljøvernministeren, er sterke ord fra en statsråd. I tillegg presterte statsråden å beskylde oss for at vi ikke var villig til å samarbeide med regjeringspartiene. Det må jeg bare si er faktisk feil. Det er også helt feil at vi har meldt oss ut av prosessen. Vi inviterte bl.a. regjeringspartiene til en bred dialog for å få til et opplegg, men sannheten er at regjeringspartiene ikke hadde mandat til å flytte på opplegget fra Regjeringen med én millimeter. Vi har dessuten en samlet industri bak oss, og også arbeidstakerne, arbeidsgiverne og Bellona er for vårt opplegg. Jeg synes miljøvernministeren gjennom slike utsagn som han kom med fra talerstolen her i sted, bagatelliserer det en samlet industri sier er virkeligheten og resultatet av dette forslaget. Jeg regner med at de også vil merke seg de beskyldninger miljøvernministeren har kommet med overfor dem. Vi i Arbeiderpartiet driver definitivt ikke et spill! Vi har et ekte engasjement for miljøet vårt, for klimaet, men også for norsk industri. Dette kan og bør etter vår mening gå hånd i hånd. Så til debatten om 20 pst. og 30 pst. og hvem som er mest for reduksjoner. Ifølge Regjeringens opplegg vil man ha utslippsreduksjoner på 20 pst. for hver enkelt bedrift. Vi sier at industrien må greie 30 pst. samlet. Det er hovedforskjellen, og det er en ganske vesentlig forskjell. Jeg vil på tampen av denne debatten oppfordre miljøvernministeren til å tenke igjennom den situasjonen som er på dette viktige politikkområdet pr. nå. Jeg vil oppfordre miljøvernministeren til ikke å investere mer prestisje i denne saken enn det som allerede er gjort. For det må fortsatt være slik at det er resultatene som teller, og det går jeg ut fra at vi alle sammen er enige om. Jeg velger å stole på miljøvernministerens garanti om at ingen bedrifter skal legges ned, og derfor må jeg også si at jeg ser fram til behandlinga av odelstingsproposisjonen i denne salen noe senere.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Når man hører på replikkvekslingen mellom statsråden og Arbeiderpartiet om hvem som har den beste industripolitikken, blir det i alle fall for meg en ganske underlig debatt. Jeg sa i mitt innlegg at Arbeiderpartiets kvotesystem er omtrent like ille som det SV og regjeringspartiene har kokt sammen i lag. Det som vi har lagt merke til underveis i prosessen med klimameldingen, er den dialogen statsråden har hatt med industrien. Den dialogen har foregått gjennom media, og der har statsråden og industrien snakket hvert sitt språk, og statsråden har vel snakket forbi industrien. Det er klart at det er bekymringsfullt for oss som har sans for næringslivet, at det ikke er en bedre dialog mellom en statsråd og industrien. Heldigvis har regjeringspartiene også innsett dette, for det må jo være grunnlaget for at man fremmer I-forslaget. Man pålegger rett og slett statsråden å føre en dialog med industrien, slik at man ikke står i fare for å gjøre alvorlig skade og miste verdifulle arbeidsplasser. Da kunne jeg tenke meg, som jeg var inne på i replikken til SV, at det her legges noen føringer, bl.a. med hensyn til konkurranseevnen og overtredelsesgebyret, og hvordan ordningen er i EU og muligheten for å koble seg til. Dersom disse føringene gjør det slik at det blir umulig å innføre et særnorsk kvotesystem eller særnorske avgifter, vil statsråden da la norsk industri være i fred og ikke plage dem med flere særnorske tiltak?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Som statsråden sa i sitt innlegg, er det viktig å ta vare på norsk nedstrømsvirksomhet. Det er en sektor som har mange planer. Fra enkelte med slike planer har det vært litt usikkerhet med hensyn til gassmarkedsdirektivet. I et brev fra Olje- og energidepartementet til komiteen datert, 7. juni, skriver energiministeren: «Olje- og energidepartementet skal sørge for at gjennomføringen av direktivets nedstrømsregler ikke vil være til hinder for etableringen av infrastruktur for gass.» Det er vel og bra. Men det står også at man har som intensjon å etablere en forsiktig regulering av markedet. Siktemålet er med andre ord en minimumsgjennomføring og muligheten for å benytte direktivets unntaksregler. Jeg vil gjerne at statsråden benytter anledningen til å utdype disse formuleringene litt mer nøye.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
SV er fornøyd med at man nå får på plass et nasjonalt kvotesystem fra 2005, og spesielt fornøyd med at bruk av gass ligger innenfor systemet. I tillegg fikk vi både Regjeringen og Arbeiderpartiet til å være med på flere av SVs forslag til tiltak som vil redusere utslippene av drivhusgasser – altså før 2005 – samt skape mange nye arbeidsplasser. Det dreier seg om elektrifisering av sokkelen, krav til luft- eller vannbåren varme i alle nye bygg over 1 000 m2, satsing på biodrivstoff og tiltak for energigjenvinning i industrien. Men SV hadde også mange andre forslag til tiltak for å redusere utslippene. Det vi er mindre fornøyd med, er at regjeringspartiene ikke har strukket seg lenger i forhold til å støtte SVs mange tiltak som kan iverksettes tidlig. Når regjeringspartiene ikke kunne støtte Arbeiderpartiets og SVs forslag om å innføre en støtteordning for ny, fornybar energi tilsvarende halv elavgift, er dette svært beklagelig, ikke minst sett i lys av det EU-direktivet om fornybar energi som Regjeringen nå har til vurdering. Slutter vi oss til EUs målsetting om å øke andelen fornybar energi, kommer vi ikke utenom å innføre støtteordninger for slik energiproduksjon. Og i påvente av det annonserte grønne sertifikatmarkedet vil det være svært god klimapolitikk å innføre disse midlertidige støtteordningene. Men det var en utstrakt hånd som regjeringspartiene valgte ikke å ta imot. Mine spørsmål til statsråden er derfor: Når vil Regjeringen komme tilbake med forslag om en sterkere satsing på ny, fornybar energi? Hva slags strategi har Regjeringen for å få budsjettkamerat Fremskrittspartiet med på en slik satsing? Saken er jo den at pengene til alle gode formål skal deles ut, eller rettere sagt ikke deles ut; da er det klimaverstingene i Fremskrittspartiet som skal støtte opp under statsrådens klimaengasjement. Jeg kan ikke fri meg fra tanken om at det er dette som er den egentlige grunnen til regjeringspartienes manglende støtte til SVs mange offensive klimatiltak.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
Jeg vil på tampen av debatten få lov til å takke for et veldig konstruktivt samarbeid både med regjeringspartiene og med statsråden i denne saken. Det er slik at miljø- og fattigdomsproblemene er den største utfordringen som verden står overfor. Den enorme rikdommen vi har i nord og fattigdommen i sør, henger uløselig sammen med trusselen om global oppvarming og truende klimaendringer. Det er derfor vi gjør dette. Det er derfor vi trenger en offensiv klimapolitikk. Det er derfor vi har kjempet og jobbet for å få på plass flest mulig tiltak for å få ned utslippene av klimagasser. Det er derfor vi støtter et nasjonalt kvotesystem som skal innføres fra 2005. Det er grunnlaget for hvorfor det er viktig, og hvorfor det er nødvendig, at et politisk flertall i denne salen tar ansvar for utviklingen framover og viser at Norge tar sin del av byrden for å få ned utslippene av klimagasser. Det er den eneste måten å få med seg resten av verden på. U-landene peker på oss og sier: Hvis ikke dere klarer å demonstrere at dere klarer å redusere deres utslipp av klimagasser, så vil ikke vi være med på en forpliktende avtale. USA peker på u-landene. Hvis ikke u-landene er med, vil ikke USA være med heller i perioden etter 2012. Nå er det slik at vi skal i gang med forhandlinger om ytterligere reduksjoner utover Kyoto-perioden. Da har vi gjennom denne klimameldingen fått et grunnlag for at vi kan ta vårt ansvar, gjøre vår del av jobben, for å få utslippene ned til + 1 pst. av 1990-nivået, som er vårt Kyoto-mål. Gjennom denne klimameldingen får vi på plass en offensiv klimapolitikk. I tillegg vil jeg også hevde at dette er god sysselsettingspolitikk, fordi vi iallfall ikke legger inn incentiver for nedleggelser. Det som er utfordringen framover, er å skape et politisk flertall for de tiltakene som er nødvendige, og som foreløpig ikke har tilslutning fra et flertall i denne sal, tiltak som går enda lenger i å få ned utslippene. Det er også en veldig fornuftig strategi for å minske presset på industrisektoren. Jo mer vi klarer å redusere utslippene i andre sektorer, desto mindre press behøver vi å legge på industrien for at utslippene av klimagasser skal reduseres i den sektoren. Så hvis vi framover får på plass et flertall for de offensive tiltakene som SV har frontet, ser jeg mer positivt på framtida.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-06-18:
Jeg tror egentlig at alle er veldig opptatt av å lykkes i klimapolitikken. I dagens utgave av Aftenposten, i artikkelen «Klar, ferdig, klima», kommenterer journalist Agnar Kaarbø arbeidet med klimameldingen. Han etterlyser resonnementer rundt dagens forbruk av fossil energi – altså kull, olje og gass – og han presenterer både en velvillig og en mindre velvillig tolkning av arbeidet. Den velvillige tolkningen – jeg liker den best – er slik: «Teknologiutvikling i form av mindre energikrevende biler, miljøkrav til husbyggerne og gasskraftverk som på foreløpig ukjent vis tryller vekk plagsomme CO2-utslipp, gjør Kyoto-arbeidet til en grei utfordring.» Med dette som utgangspunkt vil jeg gjerne høre statsrådens syn på følgende problemstilling: Nå som det skal rettes så sterkt fokus på prosessindustrien i form av kvoter, overses ikke den sektoren som står for store økninger i utslippene, altså petroleumssektoren? Burde ikke den kanskje hatt strengere krav? Jeg har også lyst til å legge til: Hva med Snøhvit-utbyggingen? I tilknytning til den blir det også ganske store CO2-utslipp. Egentlig må jeg få legge til at det bare er Senterpartiet som kunne stille dette spørsmålet, for vi har sagt nei til Snøhvit, og vi har sagt nei til Regjeringens og SVs tidlige kvotesystem. Nå kan det sjølsagt pareres med at vi sier nei til alt!(Munterhet i salen) Men jeg vil da skynde meg å si at det standpunktet vi har tatt her, vil ivareta både miljøet og de eksisterende industribedriftene i distriktene. Jeg imøteser statsrådens synspunkt. (Munterhet i salen)
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2002-06-18:
Det ble tidligere i debatten nevnt at vi stort sett henviste til høringsrunden og i særdeleshet til professor Noreng når det gjaldt betenkelighetene. Jeg vil derfor gjerne sitere en annen person, som ikke var på høring, men som er ganske kjent. Det er Hallvard Bakke. Han skriver i en kronikk i Dagsavisen 8. april d.å. om flere viktige spørsmål som burde ha vært drøftet før Stortinget tar stilling til gassmarkedsdirektivet. Han nevner bl.a. risikoen for overgang til mer kortsiktige gassalgskontrakter, risiko for manglende investeringsvilje i felter og rørledninger framover, og trusselen fra EU om bøter overfor norske selskaper. Hallvard Bakke skriver: «Ingen av disse for oss så viktige spørsmålene er drøftet i regjeringens proposisjon nr. 42, som gir inntrykk av at den nye gasspolitikken nærmest er uproblematisk for Norge. Stortinget bør sette foten ned» … «Vi bør nå tenke grundig gjennom vår gasspolitikk». … «I mellomtiden bør ingen vesentlige nye utbygginger settes i gang og direktivet legges på vent.» Jeg syns det kan være interessant å høre hvilket syn statsråden har på dette, og om det ikke hadde vært en fordel med en grundigere utredning av disse spørsmålene før Stortinget fatter sin beslutning.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Dagen i dag vil gå inn i historien som en sorgens dag for norsk industri. Fagforeninger har protestert, industriledere har advart, men til tross for dette har stortingsflertallet vendt det døve øret til og vil i dag vedta et nasjonalt kvoteregime for utslipp av såkalte klimagasser. Dette uten å se på andre land vi konkurrerer med, og hva slags tiltak de eventuelt vil sette inn før 2008. Stortingets flertall mener tydeligvis at det viktigste for Norge er å være best i klassen. Det er viktigere å drive ensidig norsk symbolpolitikk uten å ta hensyn til konsekvensene. Det spiller åpenbart ingen rolle for flertallet om vi i det hele tatt skal ha noen industriproduksjon i Norge i framtiden, og det spiller dessverre heller ingen rolle om titusener av arbeidsplasser kan gå tapt. Det samme flertallet lukker også øynene for det faktum at det eneste de kan oppnå med denne symbolpolitikken, er at store deler av industriproduksjonen flyttes ut av landet. Vi vet alle at de aller fleste industriland som vi konkurrerer med, har en helt annen energiproduksjon enn den vi har, og hva slags miljøgevinst får vi da? Absolutt ingen miljøgevinst. Vi har i stedet sørget for en forverring av situasjonen. Som jeg sa innledningsvis, har industrien advart på det sterkeste mot et ensidig norsk kvoteregime. De har isteden kommet med en utstrakt hånd og tilbudt seg å inngå avtaler om utslippsreduksjoner, som vi har god erfaring med bl.a. når det gjelder svovel. Men nei da, påbud og forbud er den eneste riktige vei ifølge flertallet i denne salen. Industrien har allerede gjennomført mange kostnadseffektive reduksjoner av såkalte klimagasser. Vi i Fremskrittspartiet har tillit til at norsk industri selv er best egnet til å vurdere kostnader og effekter av ytterligere tiltak. Når flertallet i dag forlanger et særnorsk kvoteregime, burde man i hvert fall tillatt norsk industri å benytte Kyoto-mekanismene fullt ut, slik at man også hadde anledning til å investere i såkalte klimatiltak utenlands. Det ville ofte ha vært billigere å investere i slike tiltak i utlandet istedenfor i moderne industri i Norge. Fremskrittspartiet vil ikke være med på konkurransehemmende tiltak som svekker norsk industri. Vi vil sikre norsk næringsliv langsiktige og forutsigbare rammebetingelser, rammebetingelser som ikke er verre enn i de land vi konkurrerer med. Det er trist å se at dette åpenbart ikke har særlig høy prioritet hos noe annet parti i denne salen.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Skal vi ha livskraftige og trivelige byer, er det avgjørende at vi har et samspill og en balanse mellom næringsinteresser og miljøinteresser. Det er derfor viktig å huske på at det er byene som har bruk for handelen, og ikke handelen som har bruk for byene. Vi har den senere tid hatt en utvikling der store deler av den handelsvirksomhet man tidligere hadde i sentrumsområder, nå er flyttet til kjøpesentra utenfor sentrum. Dette har bl.a. sin bakgrunn i vanskeligere tilgjengelighet i sentrumsområdene mange steder. Gågater, grøntanlegg, parker og bilfrie soner er selvfølgelig positivt for opplevelsen i byområder, men flere steder der dette er overdrevet, har det medført at handelen i stor grad har stoppet opp. Miljøvernernes ønske om bilfrie sentrumsområder har derfor mange steder medført økt bruk av bil, altså stikk i strid med målsettingen. Bymiljømeldingen og flertallet i komiteen fokuserer mye på kollektivtransport, samtidig som bruk av personbil nærmest blir sett på som et onde. Fremskrittspartiet mener forholdene også må legges til rette for bruk av personbil. Nyere personbiler er blitt støysvake og har stadig mindre utslipp. Dette, i tillegg til at mange foretrekker å bruke bilen til sine transportoppdrag, gjør at vi ikke ser noen grunn til å begrense bilbruken verken i eller utenfor tettbygd strøk. Vi ønsker i stedet å gjøre det mer lettvint å bruke bil og vil derfor arbeide for videreutvikling både av veianlegg og parkeringskapasitet også i tettbygde strøk. Jeg er svært tilfreds med at en enstemmig komite har satt fokus på tilgjengeligheten for funksjonshemmede i byer og tettsteder. Jeg er imidlertid noe forundret over komiteens flertall når det gjelder å få redusert mengden av asfaltstøv. Komiteens flertall skriver i innstillingen at de «er kjent med at fleire norske byar har hatt kampanjar» for å få redusert mengden av dette helsefarlige støvet. De skriver videre at dette har gitt gode resultater, og så konkluderer de med at de ønsker en vurdering av å innføre permanent avgift på bruk av piggdekk, alternativt et piggdekkforbud, i større byer. Her har vi altså et eksempel på en kampanje som har vært frivillig, og som har virket etter hensikten og gitt gode resultater, og så konkluderer en med avgifter og forbud. Det er meg komplett ubegripelig, og jeg mistenker flertallet nok en gang for å ville bidra til at enda mer av bilistenes penger skal finne veien til en eller annen offentlig kasse. Noen annen forklaring på dette finner jeg ikke.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2002-06-18:
Gassmarkedsdirektivets formål er å åpne det indre gassmarkedet i Europa for konkurranse. Dette oppnås hovedsakelig ved å gi naturgassforetak og kvalifiserte gasskjøpere rett til å få adgang til rørledninger for overføring og distribusjon av gass. Det slås fast i fortalen til gassmarkedsdirektivet at flere av EUs medlemsland er svært avhengige av å importere gass, og det kan vi som stor eksportør av gass selvfølgelig glede oss over. Det påpekes videre at det indre gassmarkedet må baseres på konkurranse og etableres gradvis. Departementet fremholder i proposisjonen at innlemmelsen av gassmarkedsdirektivet i EØS-avtalen og gjennomføringen av det i norsk lovgivning ikke vil få særlig innvirkning i forhold til Norge. Gassmarkedsdirektivet gjelder i det vesentligste i forhold til nedstrømssektoren, som for Norges vedkommende i hvert fall så langt er marginal. Nå har vi imidlertid registrert noe skepsis fra selskaper som driver eller som har planer om å drive nedstrøms i Norge. Vi er tilfreds med at departementet i svar på spørsmål fra komiteen hevder at en legger opp til en gjennomføring av direktivet på nedstrømssektoren som skal være så enkel som mulig innenfor de rammer direktivet oppstiller. I tillegg vil departementet vurdere anvendelse av direktivets unntaksregler, som skal være tilpasset nedstrømsindustriens behov. Mange av de praktiske konsekvenser av direktivet er fra norsk side allerede gjennomført. Jeg viser i den forbindelse til opprettelsen av et nytt statsaksjeselskap for transport av naturgass som ble behandlet av Stortinget i fjor i forbindelse med delprivatiseringen og børsnoteringen av Statoil. I tillegg til dette er Gassforhandlingsutvalget avviklet. Gassmarkedsdirektivet har selvfølgelig flere sider, og det har vært mange innspill til komiteen, både i høring og skriftlig til komiteens medlemmer. Vi har etter en samlet vurdering kommet til at vi støtter implementeringen av gassmarkedsdirektivet.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Miljøutfordringene i samfunnet er relativt sett store. Miljøspørsmålene har kommet på dagsordenen etter hvert som velstanden har økt og vitenskapen har utviklet seg. Det er et bredt ønske i komiteen om å gjøre noe med miljøet i byene og tettstedene våre. Også her finner vi likevel forskjellige holdninger i forhold til hva en mener er best i det lange løp. Flertallet, bestående av regjeringspartiene og SV, vil pålegge en permanent avgift for bruk av piggdekk i byene. Arbeiderpartiet mener at dette må bestemmes av hver enkelt by dersom de har problemer med miljøet. Vi mener også at miljøavgiften ikke bør være permanent. Det er med en viss overraskelse vi registrerer hva partiene som gikk til valg på lavere avgifter, nå gjør. Løftene sitter jammen langt inne! Videre vil Senterpartiet og SV gi kollektivtransporten forkjørsrett i lyskryss, mens Arbeiderpartiet og SV vil ha en forsøksordning med å prøve ut gratis buss. Dette er forsøkt i andre byer i Europa, bl.a. i Hasselt i Belgia. Situasjonen i byen var i 1995 at bysentrum var i ferd med å bli kvalt av økende biltrafikk og massiv forurensning. Trafikkulykkene ble flere, og folk flyttet ut av byen. Det ble også lagt planer om milliardinvesteringer i nye motorveier. Det politiske flertallet i byen bestemte seg for å sette i gang tiltak for å bedre miljøet. I stedet for å bygge vei gikk det offentlige inn med midler til kollektivtrafikk, og la samtidig forholdene til rette for gående og syklende. Den utløsende effekten for et bedre miljø kom likevel med gratis buss. Hvert år siden prosjektet startet, har passasjertrafikken økt kraftig. Trafikken i sentrum er redusert med 16 pst., handelen har økt kraftig, restaurantene opplever gylne tider, og miljøet er radikalt forandret. I 1997 var det 300 000 bussreiser i Hasselt årlig. I løpet av det første året økte antallet passasjerer med over åtte ganger, til 2,7 mill. I dag er det ca. 3,5 mill. passasjerer i året, altså mer enn en tidobling av passasjergrunnlaget i løpet av fem år. Kristiansand by skal nå starte en bussmetrobane, og gratis buss var en viktig valgkampsak i Vest-Agder. Samtlige partier som representerer fylket på Stortinget, altså Arbeiderpartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre, mente da at gratis buss var veldig interessant og noe som det måtte arbeides videre med. Jeg må si at jeg ikke har merket så mye til det arbeidet fra de andre partiene. Nå viser det seg at det bare er Arbeiderpartiet og SV som følger opp løftet om en forsøksordning med gratis buss. En kan godt spørre hvor løftene fra de andre partiene har blitt av. Meldingen vi behandler i dag, er full av fromme ønsker. I miljøpolitikken trengs det mer enn fromme ønsker, det trengs handling. Vi i Arbeiderpartiet venter spent på den videre oppfølgingen fra Regjeringen.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Som jeg nevnte i mitt innlegg, er det en stor grad av enighet i meldingen som nå ligger til behandling. Vi er enige om at kommunene skal få en større rådgiverrolle i forhold til forskjellige ting. Vi er enige om at planprosessene skal bedres, og vi er enige om at spesielle bygg og byer og steder skal vernes. Så langt – så godt. Men når det kommer til det økonomiske spørsmålet, bakker altså flertallet ut og vil ikke følge opp i forhold til at kommunene som faktisk allerede har en trang økonomi, blir pålagt ytterligere oppgaver uten at det skal følge med penger. Vi går allikevel ut fra at Regjeringen er klar over dette og vil komme tilbake til det i den videre prosessen. Arbeiderpartiet og SV vil også ha en forsøksordning med å prøve ut gratis buss i noen byer. Det er forsøkt i andre byer i Europa, med suksess. Situasjonen i Hasselt i Belgia var veldig lik den situasjonen som Kristiansand nå er i, der det er økende biltrafikk og stor forurensning – trafikkulykkene øker, og det er lite trivelig i byen. Den utløsende effekten for å bedre miljøet var at de satte inn gratis buss. Dette førte til en radikal økning av passasjerer. I valgkampen lovte kandidatene fra Høyre og Kristelig Folkeparti at dette skulle følges opp i Stortinget. Vil Regjeringen følge opp de løftene som ble gitt i Vest-Agder i valgkampen?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Når vi i dag skal behandle felles regler for naturgass i det indre marked, er det vel ikke noe Norge først og fremst har vært en pådriver for. Vi skal verne om vårt, men ha tilgang til andres, er fortsatt en politisk holdning i enkelte partier. Norge som en stor gasseksportør kommer sikkert ikke til å tjene på en liberalisering i utgangspunktet. Men når det er sagt: Denne behandlingen har etter Arbeiderpartiets syn ingenting med omfanget av vår framtidige gasseksport å gjøre. Hvis en ser politikken under ett og sammen med energibehov og klimapolitikk, vil norsk gass fortsatt være en god vare både for våre samarbeidsland og for Norges framtidige inntekter. Likevel er det prinsipielle grunner for å være for en liberalisering av markedet. Jeg skjønner godt at EU, som en stor gassimportør, vil liberalisere markedet. De har vel den samme begrunnelse som Senterpartiet i sin tid hadde for å gjøre det samme med kraftmarkedet her i landet, nemlig at det skal komme forbrukerne til gode. I et system med nok varer vil dette føre til lavere pris. Det er beklagelig at vi på elmarkedet ikke er i den situasjonen i dag. Norge er i dag knyttet til en EØS-avtale, som innebærer at vi skal ha fri flyt av varer og tjenester. I denne saken er dette kanskje en ulempe for Norge isolert sett, men hva vil situasjonen bli dersom Norge krever tilgang til markedet fra våre samarbeidsland uten at de skal få tilgang på våre varer? EØS-avtalen er kommet i stand ut fra ønsket om et felles marked. Det er våre eksportinntekter avhengige av. Gjennom den næringspolitikken som stortingsflertallet nå legger opp til, med høye renter, sterk krone og norske særavgifter, kan det være vanskelig å se sammenhengen i strategien, og det vil føre til at en senere må lide for vedtakene. Departementet framholder i proposisjonen at en innlemmelse av direktivet ikke vil få særlig innvirkning i forhold til Norge. Det er jo ikke slik at gasselgerne i Norge med dette direktivet er påtvunget salg. De må bare gjøre det på en annen måte enn de har gjort fram til i dag. Norge har allerede startet omorganiseringsarbeidet i forhold til direktivet. Statoil har just inngått nye gassavtaler med Storbritannia uten Gassforhandlingsutvalget, GFU. Medlemmene fra SV og Senterpartiet, mindretallet i komiteen, har bemerket at de «registrerer at etterspurna-den etter gass i Europa vil auke sterkt i dei neste 20 åra og at norsk gass reknar med å ha ein monaleg marknadsdel i mange av dei største EU landa». Samtidig sier de samme partiene at «EU signaliserer auka avgifter på bruk av gass som kan verke som ein tollsats». Det kan være grunn til å spørre hvordan dette henger sammen. Er det slik at EU ønsker norsk gass, eller er det slik at de ikke gjør det? Så én ting helt til slutt: Det kan reises kritikk mot behandlingen av direktivet og odelstingsproposisjonen. Senterpartiet og SV bør gis innrømmelser i så henseende. Men prinsippet fra disse partiene om at når en først er for sent ute, så kan en drøye det litt til, håper jeg ikke for mange i Norge vil bruke. Det kan være at inkassobyråene ikke liker en slik framgangsmåte!
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Representanten for Senterpartiet sa i sitt innlegg tidligere i dag at departementet bygde sine tall på antakelser. De regnet med at vi kunne komme til å tape 9–10 milliarder kr i året. Jeg går ut fra at det også er antakelser. Statsråden sier at dette ikke vil ha den store betydningen for norsk gasseksport. GFU er avviklet. Når det gjelder omorganiseringen av gasshandelen i Norge og utad, har det skjedd mye. Statoil har nå inngått avtale om salg uten GFU. Likevel er det altså en stor uenighet her i salen om konsekvensene av å innlemme direktivet. Jeg vil be statsråden om å utrede litt mer om hva innlemmelse av direktivet vil bety reelt sett i forhold til dagens ståsted, og å si litt om hvorfor det er denne uenigheten.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Forutsetningen for et marked er at det er varebestemt hvordan markedet fungerer. Ingen kan i utgangspunktet styre et marked. Det er jo nettopp det som er utfordringen med et slikt system som vi lever i. På høringene i komiteen 6. juni i år framkom det at liberaliseringen i EU-landene hemmet motstand fra Frankrike og Tyskland. Det er derfor usikkert om transportselskapenes nedstrømsmonopoler og de regionale detaljistmonopolene vil bli avviklet. Dette kan etter Arbeiderpartiets syn påvirke markedet. Hva er statsrådens vurdering i forhold til at det ikke skjer en liberalisering i EU samtidig som vi nå innlemmer direktivet? Hva vil statsråden foreta seg i forhold til påstanden om at det er motstand i Frankrike og Tyskland?
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2002-06-18:
Tidsplanen i forhold til denne saken har vært kritisert. Jeg kan forstå det når det gjelder odelstingsproposisjonen. Når det gjelder St.prp. nr. 42, har det vært en høring, og det har vært en vanlig, god behandling. EU har sagt at de vil intensivere arbeidet med nye el- og gassmarkedsdirektiver, og vil forsøke å komme i gang fra 2004. Vi har forståelse for det. Regjeringen tar sikte på en enkel gjennomføring av disse prinsippene. Det er klart at Høyre hadde ønsket at vi hadde hatt større innflytelse på energisektoren. Norge er en stormakt innenfor energi. Vi ville kunnet ha større innflytelse hvis vi hadde sittet rundt bordet i EU. Nå må vi mer følge med på og gjennomføre de direktiver som kommer. Gass er viktig for Europa. Vi har gjennom EØS-avtalen sluttet oss til at det skal være fri konkurranse. Da må vi også akseptere at det blir frie markeder også for våre produkter. Vi støtter forslaget om å gi samtykke til at gassmarkedsdirektivet gjennomføres.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2002-06-18:
Er målet til miljøvernministeren en skryteliste i kofferten til Johannesburg?(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
Det er visst somme som meiner at måten Kyoto-avtalen no blir gjennomført på, set norske arbeidsplassar i fare. Kan det verkeleg vere slik at næringspartiet Høgre og distrikts- og sysselsetjingspartiet SV har gått heilt bort frå sine viktige målsetjingar? Sjølvsagt ikkje. Sist onsdag kunne vi lese i Nationen om Nycomed Amersham som satsa 600 mill. kr på å byggje ut kontrastvæskefabrikken i Lindesnes. Bedrifta planlegg 50 nye arbeidsplassar. Norsk industri er nettopp historia om teknologisk endring, om innovasjonar, om forsking og nyskapande aktivitet. Leverandørindustrien, til oljesektoren, verftsindustrien, treforedlingsindustrien, metallindustrien og den kjemiske industrien har alle eksempel som viser at utviklinga av eit nytt produkt eller ein ny produksjonsmåte blir avgjerande for korleis bedrifta utviklar seg. Norsk industri har kontinuerleg vakse under endring. Mange av dei bedriftene som er i Noreg i dag, er avanserte, sterke og nyskapande. Norsk industri er villig til endring, han er nyskapande, og han er kompetanseintensiv. Det er nødvendig for meg å presisere at norsk industri er god, han har verdier som alltid vil vere viktige. Vilje til endring, kompetanse og innovasjon vil vere muskel i Kyoto-bevegelsen som delar av industrien no skal gjennomgå. Derfor vil Kyoto gi meir og betre verdiskaping enn før. Det vil bli grunnlaget for fleire sysselsette, ikkje færre. Vi har i samband med saksbehandlinga føreslått å bruke 1 milliard kr på eit program for utvikling av miljøteknologi i norske bedrifter for auka og raskare miljøoinnovasjon. Dessverre er det ingen andre parti på Stortinget som støttar det. Vi har tillit til norsk næringsliv. Vi veit at det finst livskraft og evne til nyskaping, og vi meiner at dette er ein riktig veg å gå for å halde fram med å fremje dette. SV har vore i dialog med industrien i dette arbeidet. Mange av dei innvendingane som industrien har kome med, har vore gode innvendingar. Derfor har vi sett visse krav til gjennomføringa av dette nasjonale kvotesystemet, og det har ordføraren for saka gått grundigare inn på. Når Stortinget i dag gjer dette historiske vedtaket, er oppfordringa mi til industrien og til Arbeidarpartiet at dei tek initiativ til at dialogen held fram slik at den vidare utforminga av kvotesystemet blir best mogleg. For dialogen har vore nyttig, og eg trur at dialogen framleis vil vere nyttig for å utvikle eit godt nasjonalt kvotesystem.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
Norge er gjennom Klimakonvensjonen som ble signert i Rio de Janeiro i juni 1992, artikkel 6, forpliktet til å arbeide for større forståelse for og kunnskap om klimaendringene, årsakene til dem og effekten av dem. Klimaproblemene er så kompliserte at oppgaven med opplæring er meget viktig i alle deler av befolkningen. Uten dette blir det til syvende og sist et problem som en liten del av det politiske miljø jobber med. Klimautfordringene er enorme. Mange av svarene ligger i holdning, kunnskap og handling, og i skjæringsfeltet og sammenhengen mellom disse. Sentralt er undervisningen og kunnskapsformidlingen overfor førskolebarn og barn og unge i grunnskolen, i videregående skole og innenfor høyere utdanning. Miljø- og ressursforvaltning og miljøkunnskap må ligge til grunn i all undervisning. En samlet utdanningskomite, minus Fremskrittspartiet, sier i innstillingen til St.meld. nr. 16, som Stortinget skal behandle i morgen, at til grunn for opplæringen av lærere må det ligge en forståelse av internasjonale utfordringer når det gjelder fattigdom, miljø og en forsvarlig ressursforvaltning. Dette betyr at miljølære skal være en basis i utdanningen av våre barn og unge, og dette gjelder både nasjonalt og internasjonalt. En samlet kirke-, utdannings- og forskningskomite har uttalt at skjæringsfeltet mellom miljø og energi var en av de fire prioriterte satsingsområdene innenfor forskningen vår. Dette må følges tett opp gjennom at man har en flerfaglig og tverrfaglig forskning, og at samfunnsfagene må prioriteres mer. Norge som olje-, gass- og fiskerinasjon har et spesielt ansvar for vår forvaltning av våre ressurser og forskning på alternative miljøkilder. Samtidig må vi kunne møte disse utfordringene gjennom økt kunnskap og en høyere investering i utstyr. Samtidig er vi rike nok, og vi har råd til dette. Polarinstituttet i Tromsø er svært viktig for klimaforskningen. Norge har på Svalbard et unikt utgangspunkt for klimaforskning, noe SV mener er viktig og framtidsrettet. Men forskningen i Arktis er krevende. Det koster penger, og det koster økt innsats. Når Regjeringen går sammen med budsjettkameratene i Fremskrittspartiet, og Fremskrittspartiet er nøkkelen til å bestemme nivået på klimaforskningen, lover ikke dette godt.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
Jeg vil bruke mitt innlegg til å skryte av Høyre og av Arbeiderpartiet. Først av Høyre: Det er flott at Høyre og Regjeringen fremmer et forslag om et tidlig kvotesystem. Det står også respekt av måten det er arbeidet fram på, og det står respekt av det arbeidet miljøvernministeren og hans folk har lagt ned. Det er også sagt mye fint om dette tidligere i dag. Til Arbeiderpartiet vil jeg si: I fjor i juni la Stoltenberg-regjeringen fram en klimamelding som ikke inneholdt tilstrekkelige virkemiddel for å kunne føre en offensiv klimapolitikk. Dette er jeg veldig glad for at Arbeiderpartiet nå har tatt innover seg, og i løpet av behandlingen av denne tilleggsmeldingen har Arbeiderpartiet, sammen med forskjellige, fremmet ikke mindre enn 12 forslag, som alle hver for seg ville ha vært et bidrag til å skjerpe regjeringen Stoltenbergs klimamelding. Jeg er spesielt glad for at Arbeiderpartiet er med på vårt forslag om å redusere oljefyring med 80 pst. innen 2012. Det står det ingen ting om i regjeringen Stoltenbergs klimamelding – fra 0 pst. til 80 pst. på ett år, det er bra. Så er jeg kjempeglad for at Arbeiderpartiet er med på vårt forslag om å gi gode støtteordninger til ny fornybar energi. Dette stod det heller ikke noe om i regjeringen Stoltenbergs klimamelding, og det er kjempebra at de har fått det til nå. Så er jeg glad for at man er med på vårt forslag om tilskuddsordning til småhus og husholdninger som vil investere i fornybare energikilder og vannbåren varme. Jeg er kjempeglad for initiativet om hydrogenfond, og for ikke å snakke om hvor glad jeg er for at Arbeiderpartiet vil være med på å stille krav til Den grønne utviklingsmekanismen. Det stod ingen ting om det heller i regjeringen Stoltenbergs klimamelding. Og jeg er kjempeglad for støtten vi har fått i forhold til forslaget vårt om å sette i gang et introduksjonsprogram for biodrivstoff. For heller ikke dette stod det noe om i regjeringen Stoltenbergs klimamelding. Det er bare å gratulere Arbeiderpartiets representanter i komiteen med å ha flyttet på viktige steiner i Arbeiderpartiets klimapolitikk i løpet av behandlingen av denne meldingen. Hvis jeg får lov til å si følgende til Sylvia Brustad og Børge Brende: Jeg har en drøm! Tenk om det kunne være sånn at Arbeiderpartiet hadde jekket seg litt ned og blitt med på Høyres forslag til kvotesystem! Og tenk om det var sånn at Børge Brende jekket seg litt ned og ble med på Arbeiderpartiets og våre forslag når det gjelder klimameldingen! Summen av det ville ha vært en offensiv og framtidsrettet klimapolitikk, og det trenger dette landet.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-18:
Meldingen om bymiljø er til dels poetisk og vakker i sin omtale av alt som er bra, og hvor flott det skal bli i norske byer. Når vi kommer til virkemidlene og hvordan vi skal gjennomføre dette, er den dessverre langt mindre musikalsk. Jeg har lyst til å ta opp to ting i forhold til de utfordringene vi står overfor. Det første handler om kollektivtrafikken. Det slås fast i bymiljømeldingen at kollektivtrafikken skal være ryggraden i transportsystemet i norske byer. Av en eller annen kuriøs grunn er det målet ikke gjentatt i kollektivmeldingen. Det burde det kanskje vært. Kan statsråden oppklare det? Men hva mener man med «ryggraden»? Hvis jeg sier at jeg har som mål at minst 40 pst. av alle reiser som blir foretatt i en by, skal skje med kollektivtransport, har vi da nådd målet om at kollektivtransporten er ryggraden? Eller må vi gå enda høyere? Hva tenker statsråden om det? Jeg registrerer også at regjeringspartiene ikke står sammen med SV når vi foreslår å ta fatt i noe som kanskje er det mest identitetsskapende for alle norske byer. De har faktisk det til felles at nesten alle av dem ligger ved siden av en elv. Og i overgangen, i det vi kaller de blågrønne strukturene – det skulle kle denne regjeringen å være opptatt av dette – så finnes også mye av det biologiske mangfoldet og det spennende kulturlandskapet. Vi har etterlyst en handlingsplan for nettopp å ta vare på dette. Bare ett eksempel, fra Groruddalen: Alnaelva alene har flere verneverdige arter enn de fleste norske nasjonalparker. Klarer vi å ta vare på den, har vi gjort noe. Og kan også statsråden svare meg: Syns han at Groruddalen er egnet som en sånn miljøsone?