Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2008-05-29:
Den debatten vi har her i dag, minner meg om en debatt vi hadde på Hedmarken på 1990-tallet, da det skulle bygges golfbane på dyrket mark i Stange. Det var selvfølgelig en stor lokal krangel om det. Vi som da var unge AUF-ere, syntes det var forkastelig at det skulle bygges golfbane på noe av den beste matjorda som finnes i verden. Vi argumenterte mot dette og for lokal matforsyning. Vi skisserte også opp mulige tilfeller av global matvarekrise og viktigheten av lokal matproduksjon. Nå har ikke akkurat den golfbanen på Stange spesielt mye ansvar når det gjelder den matvarekrisen vi i dag står oppe i, men poenget mitt er at den gangen var ikke dette noe man diskuterte - det var ikke noe man hadde i tankene. Hadde man diskutert det den gangen slik vi diskuterer det her i dag, hadde man kanskje unngått den krisen vi nå står i, og som vi på mange måter kan kalle en slags stille tsunami. Vi er vant til å se bilder som viser sult og nød som har sin årsak i veldig enkle og lokaliserbare faktorer - som f.eks. krig og konflikt, akutt tørke eller feilslåtte avlinger - i avgrensede områder i de minst utviklede landene. Og vi er vant til at det rammer hardt dem i verden som allerede lever på marginene. Den matvarekrisen vi nå står oppe i, er helt annerledes. Den kommer av en hel rekke faktorer - jeg skal ikke nevne alle, de har blitt nevnt flere ganger i dag. Alle disse faktorene samlet spiller en rolle. Konsekvensen er økte priser, som igjen betyr dårligere ernæring for store masser av folk over store deler av verden - mens andre sitter og tjener på det. Nå ser vi over hele verden voldelige protester mot prisøkningene. Vi ser det i demokratier. Vi ser at det rammer annerledes, og at det rammer flere. Middelklassen i fattige land kutter nå ned på f.eks. helseutgifter. Og de kutter f.eks. ut kjøtt, slik at de i hvert fall kan fortsette å spise tre måltider om dagen. Og de som lever i kanskje det høyeste sjiktet av de fattigste, tar f.eks. barna ut av skolen og kutter ned på grønnsaker, slik at de fortsatt kan spise ris og kjøtt hver dag. De fattigste, de som defineres å leve på 1 dollar om dagen - som skulle bety 1 milliard mennesker - kutter ut kjøtt, grønnsaker og ett eller to måltider, slik at de i hvert fall kan spise en bolle med ris hver dag. Og de som lever på mindre enn dette, ser selvfølgelig sulten i øynene. Det er alvorlig det som også har blitt nevnt tidligere i dag, at ca. 100 millioner mennesker står i fare for å falle tilbake til fattigdomsnivå når matvareprisene nå stiger, noe også interpellanten Høybråten nevnte. Vi står altså i fare for å ødelegge mye av det arbeidet som de siste ti årene har blitt gjort i mange land for nettopp å få folk ut av fattigdom. Det er selvfølgelig behov for strakstiltak og umiddelbar hjelp, men det er også behov for å se på hvordan de større strukturene kan endres for å unngå tilstander som dem vi nå ser, for å skjønne hvordan dette kunne skje, og for å hindre at det skjer igjen. Det gir oss et signal om at vi må investere mer i landbruksutvikling i utviklingsland, for å sikre økt grad av selvforsyning, global matsikkerhet og økonomisk vekst. Vi må se på den globale handelspolitikken. Vi må gi bønder i fattige land både tilgang til og penger til frø og gjødsel i håp om å øke kvaliteten og produksjonen. De bøndene som lever i de områdene som er og som kommer til å være mest utsatt for konsekvensene av klimaendringene, som f.eks. tørke og flom, må få hjelp til å sikre framtidige avlinger mot nettopp tørke, flom og andre naturkatastrofer. Så er debatten om biobrenselets ansvar for matvarekrisen sterkt overdrevet. Biobrensel har kanskje mellom 8 og 10 pst. av skylden for den matvarekrisen vi har nå. Det er altså ikke årsaken til den, men én av mange faktorer. Annen generasjons biodrivstoff er også en løsning på dette. Matvarekrisen er akutt, men samtidig er den et varsel om hva som vil fortsette å komme dersom vi ikke tar tak i det store bildet - handelsstrukturer og økonomiske strukturer. Samtidig er det en avsporing å si at det er mangel på mat i verden som helhet - det er feil. Det er fordelingen som er feil. Det viser det faktum at for første gang i historien har nå antallet overvektige mennesker oversteget antallet underernærte og sultrammede mennesker. Til slutt vil jeg slutte meg til det representanten Nybakk sa som avslutning på sitt innlegg, om at i bunn og grunn handler dette om grunnleggende strukturer, langsiktig utvikling, økonomiske strukturer og en helhetlig politikk for en mer rettferdig fordeling i verden.