Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2007-04-26:
Jeg vil takke interpellanten for å ha tatt opp et viktig spørsmål, et spørsmål som politisk blir større og større i samfunnet vårt. Jeg vil også takke for det svaret statsråden gav med hensyn til det interpellanten spør om. Rusproblemer er et stort samfunnsproblem. Enkeltmennesker faller ut fra skoler, faller ut av arbeidslivet, de kommer ut i et kriminelt samfunn, inn i et kriminelt miljø, og de kommer i fengsel. De vil måtte ha behov for varierte helsetilbud, ikke bare i ett døgn, men over flere år. Men først og fremst gir dette med rusproblemer personlige tragedier hvor enkeltmennesker mister kontakt med familie, mister kontakt med kamerater, arbeidskolleger og venner, og samtidig føler de at de blir stengt ute fra et sosialt nettverk og et lokalsamfunn. Derfor tror jeg det er viktig, som det pekes på, å ha større åpenhet knyttet til dette med rusproblemer. Vi kjenner alle noen, enten i familien, i nær omgangskrets eller på arbeidsplassen, som har slitt med disse problemene. Men dette med rusproblemer har man vært redd for å ta opp, selv om man som tillitsvalgt på bedrifter ble kjent med arbeidskolleger som slet. Spørsmålet er: Hva kan vi hjelpe til med? Denne problemstillingen har bestandig vært vanskelig. Hver for oss har vi et ansvar overfor kameraten vår, naboen vår, arbeidskollegaen vår og familiemedlemmet vårt ved å diskutere dette og reise spørsmålet: Er det noe vi kan bistå med og hjelpe til med når det gjelder de rusproblemene vi åpenlyst ser? Det handler litt om bevisstgjøring. Jeg tror bevisstgjøringen må skje gjennom forebyggende arbeid, som det ble sagt her, og gjennom skole. Det er veldig viktig. MOT, som er en veldig viktig organisasjon, må ta ansvar og si nei takk til rus og ulike stimuli i ung alder. Dette handler om omtanke og inkludering. Jeg har selv opplevd at når jeg har hatt kamerater som har hatt rusproblemer, slipper jeg dem ikke så tett inn på meg lenger. Man føler det litt ubehagelig, i stedet for kanskje å stå fram og ta ansvar, være oppsøkende og bidra til god kontakt. Dette med rusproblemer tror jeg har fått et mye tydeligere ansikt – i hvert fall ser jeg det selv, etter at jeg kom til Oslo. Nesten hver dag møter jeg på Karl Johan ikke bare én, men et titalls personer som står langs gaten, og som virkelig har problemer. De minner oss hver eneste dag om at enkeltmennesker sliter, og at de har det vondt, at familier har det vondt og tenker på sine som ligger langs gaten, ikke bare her i Oslo, men også andre steder. Jeg tror det er viktig å bygge ut behandlingsapparatet. Det finnes ikke noen fasit på hvilken type behandling som er god. Enkeltmennesker må være motivert. Det er familie som støtter opp, og det er arbeidskolleger som støtter opp. Det er et ansvar som må tas både av kommune, fylke og stat for at vi skal finne ut av dette. Jeg tror det må være mange ulike tiltak, men vi må bli flinkere til å evaluere de ulike behandlingstilbudene vi har. Vi må se hvilke tilbud som har gitt de beste gevinstene, ikke bare for samfunnet, men den beste gevinsten for den som har behov for et behandlingstilbud, ikke bare den ene dagen, men på lang sikt. Da kan vi hjelpe dem tilbake til samfunnet på en god måte.