trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Det ser ut til at det er vanskelig å ta en replikk på en SV-er uten å snakke om avgifter. Men det er et par ting som forundrer meg – og jeg har også tenkt å spørre om avgifter. Representanten Grande Røys var inne på i hvert fall to ting i sitt innlegg. Det ene var miljø, og det andre var i høyeste grad distrikt. Når det gjelder bilavgiftene, er jo de skyhøye i Norge. Det har ført til at vi har Europas – i hvert fall Vest-Europas – eldste bilpark, med en gjennomsnittsalder på ti år. Vi har 700 000 kjøretøyer på veiene som ikke har avgassrensing; vi har biler som er – om ikke trafikkfarlige, så i hvert fall – atskillig mindre sikre enn de nye bilene. Og det jeg lurer på, er: Hvorfor kan ikke SV tenke seg å se på bilavgiftene ut fra et miljøaspekt for å fornye den norske bilparken og få disse 700 000 miljøgrisene av veien? Ti år gamle – og eldre – biler forurenser bortimot ti ganger så mye som nye biler. Det var det ene spørsmålet. Og så har jeg et spørsmål som går på noe beslektet, nemlig bensin- og dieselavgiftene, altså drivstoffavgiftene, som er høye, og som SV ønsker å gjøre enda høyere. Det må være sånn at i et langstrakt land som Norge må bil – og bilbruk – være det mest fornuftige, kanskje det eneste realistiske, fremkomstmiddel i distriktene. Når man velger å ha noen av verdens høyeste avgifter på drivstoff, må jo det bety at man legger store avstandsulemper på folk som bor i distriktene. Dette gjelder ikke bare når de skal inn til sentrale strøk, men de har også ofte stor avstand til sine egne sentre, de har stor avstand når de skal delta i et sosialt liv, de må kjøre sine barn, osv. – de bruker antakelig bilen mer enn folk som bor i sentrale strøk, og har ofte ingen mulighet til å bruke kollektive transportmidler. Hvorfor ønsker ikke SV å hjelpe distriktene og ha en bedre distriktsprofil på sine bensin- og dieselavgifter?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Representanten Konglevoll har rett i at det for vår del er et viktig mål å bedre situasjonen for sosialhjelpsmottakere med barn. Vi ønsker primært å heve barnetilleggene, men hvis det ikke er mulig, står vi på vårt forslag om at kontantstøtten ikke må regnes med i sosialhjelpen. Det går nettopp på at det for oss er helt avgjørende å gjøre noe med situasjonen for denne gruppen. Det aller viktigste her er at sosialhjelpsmottakere med barn får beholde barnetrygden, og ikke, sånn som i dag, blir forskjellsbehandlet. Mens alle andre grupper i samfunnet vårt, til og med millionærene og de aller rikeste, får beholde barnetrygden, skal altså de som har aller minst, holdes utenfor. Det er jo et område der vi registrerer at vi foreløpig ikke har fått Arbeiderpartiet helt med oss, men det er selvfølgelig anledning til å komme etter. Når det gjelder replikantens siste innspill til meg, er det jo ikke sånn at SV har kommet med overbud i forbindelse med dette budsjettet. Tvert imot er det sånn at vi holder oss til de samme rammene som Arbeiderpartiet har lagt opp i sitt budsjett, f.eks. Men vi gjør en del grep som i enda større grad vil snu den skjevfordelingen vi har mellom privat og offentlig sektor, og som vil gjøre noe med den sosiale skjevfordelingen i samfunnet vårt. Det er løfter som vi vil stå ved også den dagen vi blir et enda større parti enn i dag. Det vil nettopp være selve poenget for oss med økt innflytelse å få gjennomført en politikk som er vår egen, og den vi faktisk står for.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Representanten Morten Lund viser til den demonstrasjonen som var utenfor her tidligere i dag, med representanter for sjøfolkenes fagforeninger. Vi har all mulig forståelse og solidaritet med dem som har kommet i en vanskelig situasjon i en presset næring. Men for oss er det en del viktige prinsipielle spørsmål i denne saken. Det kan ikke være sånn at norske myndigheter skal gå inn og drive skattesubsidiering av de ulike sektorer i næringslivet som til enhver tid måtte være utsatt for hard internasjonal konkurranse. Og det kan heller ikke være sånn at det er statens oppgave å steppe inn hvis rederiene ikke er i stand til å betale ordinær hyre til norske sjøfolk. Det er jo en rekke næringer som i en internasjonalisert økonomi kommer under hardt press når det gjelder f.eks. lønnskostnader. Og det vil være en rekke næringer som i så fall vil kunne rette et tilsvarende krav til oss. Jeg syns det er et poeng å spørre Morten Lund om vi ikke burde stille et tilsvarende krav til rederiene og til bransjen, om ikke de også har et ansvar for norske sjøfolk, og om det virkelig er sånn at det er et spørsmål som skal skyves over på det offentlige. I tillegg vet vi at selv med refusjonsordningen tilsetter rederiene i veldig stor grad utenlandske sjøfolk.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Representanten Audun Bjørlo Lysbakken tok i sitt innlegg opp mange saker der SV og Arbeiderpartiet står hverandre nært – studiefinansiering og gratis skolebøker, for å nevne noe. Jeg skal også ta opp en sak der det viser seg at SV og Arbeiderpartiet står hverandre ganske nært. Den 15. november kunne Dagsavisen nemlig melde at nå har SV skiftet mening når det gjelder sosialhjelpssatser. «SV har nå bestemt seg for at sosialhjelpsmottakere ikke skal få kontantstøtte,» skriver Dagsavisen, og siterer SVs Karin Andersen: «Ja, for de får en belønning for ikke å bruke barnehagen. Og det er uheldig.» I tillegg går det fram av det samme oppslaget at SV også vil redusere sitt eget forslag til sosialhjelpssatser som de profilerte i valgkampen, med ytterligere 2000 kr, som de mente går til bilhold. Nå er det ikke første gang det skjer et løftebrudd her i landet, og det er lov å skifte mening, så jeg skal kanskje ikke bli så provosert. Men dette var altså en av de viktigste sakene til SV i valgkampen og en sak der man moraliserte over Arbeiderpartiet. Vårt argument var hele tida at sosialhjelpsmottakere som har en svært vanskelig økonomisk situasjon, ikke ytterligere bør motiveres til å velge bort et barnehagetilbud. Nå har SV en helt lik argumentasjon, og nå mener SV at de satsene som de gikk inn for i valgkampen, nok var for høye. Så jeg vil spørre representanten Lysbakken: Hva syns han er moralsk riktig: å være ærlig den dagen alle andre kommer med overbud, eller å være den som lover mer til alle, men galopperer vekk fra løftene når stemmene er telt opp, og det viser seg at man har fått inn flere stortingsrepresentanter?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Det er riktig at vi har valgt å trekke tilbake, foreløpig, odelstingsproposisjonen om godkjenning av og krav om kvalitet i barnevernsinstitusjonene. Men det gjør vi ikke fordi at vi mener at vi ikke skal komme tilbake med denne saken, og ikke fordi at vi ikke mener at kvalitet i barnevernet er utrolig viktig. Grunnen til at vi har trukket den tilbake er at det i kjølvannet av helsereformen, sykehusreformen, er en del områder som vi skal se på, bl.a. barnevern og rusomsorg, i en sammenheng. Dette har også Stortinget vært opptatt av. I arbeidet med odelstingsproposisjonen om godkjenning og kvalitet i barnevernet og i barnevernsinstitusjonene var ikke problemstillingen knyttet til helsereformen innenfor alle disse områdene vurdert. Det er grunnen til at vi har trukket den tilbake. Vi vil se dette i en helhet. Vi kommer tilbake så raskt vi kan, og vi er i Regjeringen i gang med å se alle disse områdene i sammenheng. Det går på oppgavefordeling i fylkeskommune, kommune og stat.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Jeg takker for rosen som kom i forhold til det jeg har sagt. Jeg kan bare gjenta at forebyggende barnevern blir en enormt viktig sak i tiden framover. Når det gjelder kontantstøtten, så skal den økes, det er riktig. Men hvis det skal være valgfrihet for foreldre, mener vi at det viktigste tiltaket akkurat nå er å få nok barnehageplasser. Derfor er dette også sterkt prioritert. Dersom representanten Woldseth hadde lest Sem-erklæringen veldig nøye, ville hun også finne en rekkefølge i disse tiltakene. Der står det nemlig at barnehagene skal prioriteres først, dernest en økning av kontantstøtten. Og så er det et tredje punkt som jeg godt kan nevne når jeg først er inne på det, og det er at pappapermisjonen skal økes. Så vi har altså laget en rekkefølge i disse tiltakene. Når det så gjelder om kontantstøtten skal økes direkte for dem som har det pr. i dag, og eventuelt utvides til også å gjelde nye aldersgrupper, må jeg få lov til å komme tilbake til det når vi har utredet hva dette skal inneholde, og når kontantstøtten skal økes.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
For å ta det siste først: Jeg vil på det sterkeste avvise at vi ikke nærmer oss. Det er lagt inn en betydelig økning i driftstilskuddet til barnehager som skal sikre at kommunale og private barnehager får mulighet til å redusere foreldrebetalingen. Når det er sagt, vil jeg si at vi ser for oss at det i perioden blir en tilnærmet halvering av foreldreprisen i forhold til nivået i dag. Stortinget har sagt at de ønsker en 50/30/20-deling når det gjelder betaling av barnehager, 50 pst. fra staten, 30 pst. fra kommunen og 20 pst. fra foreldrene. Dette vil vi følge opp på en annen måte. Vi vil gi ett statstilskudd, som vil være på 80 pst. Hvis vi går ut fra det nivået foreldrebetalingen er på i dag, og tenker oss at foreldrene skulle betale 20 pst. av dette, ville det pr. i dag vært på ca. 1 500 kr. Dette tenker vi å innfri i løpet av en fireårsperiode, selvsagt med forbehold om prisstigning.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Jeg ser av tilleggsproposisjonen til Bondevik II-regjeringen at forslaget om godkjenning av og krav om kvalitet i barnevernsinstitusjonene blir trukket tilbake. Stoltenberg-regjeringen mente at god omsorg for barn i barnevernsinstitusjon var for viktig til å vente på arbeidet med stortingsmeldingen til oppfølging av Befring-utvalgets utredning om plassering av ansvaret for barnevernet til stat eller fylke. Derfor ble proposisjonen om godkjenning av barnevernsinstitusjonene fremmet. Jeg mener at disse barna har ventet lenge nok. Kan statsråden fortelle Stortinget når Bondevik-regjeringen vil legge frem saken på nytt, for å sikre disse barna en trygg og god oppvekst og skjerme dem fra dårlige omsorgstilbud som faktisk er styrt av markedskreftene? Jeg håper statsråden er enig i at disse barna har ventet lenge nok, og at noe må gjøres raskt. Når kommer den saken?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Det var mye godt i det statsråden sa. Det er godt å høre at statsråden prioriterer forebyggende barnevern, med barnet i fokus. Det var også godt å høre fra statsråden at foreldrene har hovedansvaret. Men ikke ett ord ble nevnt om kontantstøtten, det til tross for at dette er en av Kristelig Folkepartis hjertesaker og helt fram til 1998 var enda mer ytterliggående enn det Fremskrittspartiets forslag er i dag. I Sem-erklæringen står det: «En forutsetning for økt valgfrihet og økt likestilling for småbarnsforeldre er at barnefamiliene har økonomi til å velge omsorgsform.» Videre står det at Samarbeidsregjeringen vil videreføre kontantstøtten og øke beløpet i perioden. Fremskrittspartiet er, med virkning for det budsjettet som ligger til behandling nå, det eneste partiet som går inn for å utvide kontantstøtten til å gjelde flere og å øke valgfriheten. Så vidt jeg kan se har ikke kontantstøtten økt i Samarbeidsregjeringens forslag til statsbudsjett for 2002. Og det er vel neppe tvil om at signalene fra Sem-erklæringen har skapt forventninger hos mange småbarnsfamilier. Og når man da i forslag til statsbudsjett for 2002 ikke finner igjen de lovnadene, som står svart på hvitt i Sem-erklæringen, er det klart at dette skaper usikkerhet og uforutsigbarhet for dem det gjelder. Mitt spørsmål til statsråd Dåvøy blir derfor: Når har Samarbeidsregjeringen tenkt å oppfylle sine løfter om valgfrihet for småbarnsforeldre og øke kontantstøtten? Er det snakk om å øke beløpet for dem som allerede har kontantstøtte, eller er det også snakk om å utvide kontantstøtten til å gjelde fireåringer?
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-27:
La meg først få takke representanten Vidar Bjørnstad for opptil flere spørsmål. Jeg vil bare først si at det jeg er aller mest opptatt av når vi skal lage statsbudsjett, er at vi lager et helhetlig budsjett som legger til rette for verdiskaping. Jeg vet at forutsetningen for velferd, forutsetningen for at vi skal kunne bruke offentlige midler på forskning og på utdanning, er at vi styrker verdiskapingen i Norge. I dag har vi et problem i Norge ved at offentlig sektor vokser voldsomt, mens vi risikerer å ta strupetak på privat sektor og konkurranseutsatt sektor. Gjør vi det, blir det ingenting igjen å bruke for å satse mer på utdanning og forskning over offentlige budsjetter. Utdannings- og forskningsbudsjettet er et meget omfattende budsjett. Det ligger kraftige satsinger inne. Vi har også foreslått endringer som betyr økte satsinger. Bare satsingen på økt timetall i 2., 3. og 4. klasse betyr ¼ milliard kr i året. Når vi endrer på studiefinansieringen og utlånsordningen for bøker, er ikke det primært for å spare penger. Vi har en annen modell for studiefinansieringen enn Arbeiderpartiet, og jeg vet, og jeg er sikker på at representanten Bjørnstad også vet, at studentene foretrekker den modellen. At de gjerne ville ha hatt den med en gang, er en annen sak, men de foretrekker faktisk vår modell for studiefinansiering. Når det gjelder forskning, må vårt samlede forskningsopplegg, som også innebærer større skattefradrag for privat FoU, også ses i sammenheng med skatteopplegget. Dobbeltbeskatning av utbytte bidrar til å låse kapital i bedriftene istedenfor at den frigjøres til teknologi, kunnskap og forskning i nye bedrifter og nye prosjekter, så det er et meget godt tiltak også for å stimulere forskningen i privat sektor. Når det gjelder bøkene, har vi ikke brutt noe løfte der heller. Vi har sagt at vi ikke er tilhenger av utlånsordningen. Vi ønsker oss i stedet en stipendordning. Men hvis jeg kan være så fri fra Stortingets talerstol, da vil jeg si at det er mulig at tiden løper fra både stipendordning og utlånsordning. Jeg står her med en brosjyre fra Læringssenteret, som viser at det nå kommer gratis læremidler på nett. Det er læremidler som kontinuerlig blir oppdatert, som elevene kan bruke sammen med andre læremidler eller ikke, og som kommer både på bokmål og nynorsk. Her er utviklingen ganske rivende, og den vil jeg følge med i, men forslag skal komme.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-27:
Jeg er helt enig med replikanten i at studier i utlandet er meget positivt. Det trenger vi mer av – flere utenlandske studenter i Norge og norske studenter til utlandet. Når det så gjelder dette med studiefinansiering, peker også representanten på noe som er helt riktig, nemlig at det under dekke av den store debatten vi har hatt om kostnadsnormer, stipendandeler og studiefinansiering, i Stoltenberg-regjeringens forslag til statsbudsjett ligger en rekke forslag som avvikler eller reduserer enkelte andre ordninger. Det gjelder ikke bare utenlandsstudentene, men det gjelder forsørgertillegg for ektefelle, øvre aldersgrense for reisestipend, kunstfagstipend osv. Og som representanten var inne på, innføres det en felles kostnadsnorm i Norge og utlandet, samtidig som man valutajusterer gebyr og tilleggsstipend. Man har også tatt odontologi inn i gebyr/stipendandelen. Mye av dette representerer forenklinger. Det tror jeg den forrige regjeringen har rett i at det gjør. Vi har ikke hatt tid til å gå inn i alle disse detaljene i forbindelse med at vi la fram vår tilleggsproposisjon. Disse enkeltspørsmålene i forhold til studiefinansieringen er jeg nødt til å gå inn i i forbindelse med at vi skal videreutvikle den generelle studiefinansieringen for kommende budsjetter. Men dette er altså ett av mange enkeltspørsmål som skjuler seg bak de endringene i studiefinansieringen som Stoltenberg-regjeringen har lagt fram.
Kristin Clemet (Høyre), 2001-11-27:
Først til det spørsmålet som ble nevnt i replikken her, og som også ble nevnt av representanten Bjørnstad, men som jeg ikke rakk å svare på siden jeg fikk så veldig mange spørsmål. Når det gjelder oppslaget i Aftenposten Aften i går og i VG i dag om papirpenger, ordenskarakteren og ordensregler, så la meg bare si at dette fastsettes lokalt, og at det er et spørsmål som for tiden håndteres av utdanningsdirektøren i Oslo. Så til spørsmålet om stipendordning: Først vil jeg bare si at Samarbeidsregjeringen ikke har fjernet utlånsordningen i den forstand at vi har tatt tilbake de 200 mill. kr som tidligere er bevilget til utlånsordningen. Midlene eksisterer, de er der ute og kan selvfølgelig fortsatt benyttes til utlånsordning. Men det vi har valgt å gjøre, er å ikke bygge den videre ut. Bakgrunnen for dette er altså ikke primært å spare penger, men at det ikke er noen god ordning. Jeg har i grunnen forstått elevene og elevorganisasjonene slik at de ideelt sett også ønsker seg en stipendordning eller noe annet enn en utlånsordning, formodentlig med samme begrunnelse som vi har, nemlig at en utlånsordning ikke fungerer så bra i forhold til oppdaterte læremidler. Vi har for tiden hele studiestøttesystemet for elever i videregående opplæring til vurdering, og jeg finner det mest forsvarlig at vi får vurdert det i en sammenheng og i en helhet når vi også skal vurdere en stipendordning for bøker. Men som jeg sa i stad, vil jeg ikke binde opp tanken helt. Det skjer såpass mye spennende på dette området at jeg også vil ha med meg den utviklingen jeg ser når det gjelder digitale læremidler, som faktisk nå legges ut gratis på nett for enkelte kurs i videregående opplæring. Det må vi også ta med i bildet når vi skal vurdere hva vi skal gjøre i fremtiden.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Gjennomgangsmelodien for Høyre i valgkampen var lavere skatter og bedre skole, og selv om mer penger ikke nødvendigvis utgjør alt, så er det en god hjelp. I Bondevik II-regjeringens budsjett har Høyre fått gjennomslag for store skattelettelser i milliardkronersklassen, men det kuttes i forsknings- og utdanningsbudsjettet med ½ milliard kr, som Arbeiderpartiet har ment burde gå til høyere stipendandel, billigere læremidler i videregående skole og næringsrettet forskningstilskudd. Og det er ikke bare for å dyrke vondskapen at jeg uttrykker at jeg er skuffet, men jeg skjønner heller ikke at utdanningsministeren faktisk kan være fornøyd med de rammene hun har fått tildelt. Arbeiderpartiet har fortsatt gratis læremidler for alle i videregående skole som mål. Og i et svar fra Finansdepartementet til Arbeiderpartiet når det gjelder utlånsordningen og kostnader for elevene, argumenteres det med at elevenes utgifter i praksis ikke er så store fordi de både kjøper brukte bøker og selger egne. Er det da kreativt boksalg som vil danne grunnlaget for Regjeringens vurderinger av kostnader for elevene til læremidler i videregående skole? Spørsmål 2 gjelder en mer spesiell, men aktuell sak som delvis har noe å gjøre med kostnader i videregående skole: I dagens Verdens Gang beskrives en situasjon hvor manglende betaling for kopiering av læremateriell i videregående skole vil få konsekvenser for elevenes karakter i orden og oppførsel. Etter min oppfatning virker det svært urimelig. Hva er statsrådens oppfatning?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Statsråden oppgav at rammen for utdanning og forskning er på hele 45 milliarder kr. Dette er uhyggelig mye penger! Denne rammen skal gå til bedre kvalitet, styrking av private høyskoler og mangfold. Mangfold gir seg mange utslag, bl.a. studier i utlandet. De studentene som reiser til utlandet, ønsker noe annet eller større utfordringer enn det de får ved institusjonene i Norge. Valg av studieretning kan mange ganger også ses på som en protest mot den styringsglede og dimensjoneringsiver som et flertall på Stortinget utøver. Ved behandlingen av Mjøs-utvalgets innstilling ble det vedtatt av Høyre, Kristelig Folkeparti, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Venstre at dagens system for gebyrstipend for utenlandsstudenter skal videreføres med «forholdsmessig» samme økning i kostnadsnormen som for studenter i Norge. Den tidligere Stoltenberg-regjeringen ønsket ikke å bøye seg for et flertall på Stortinget i denne saken, som er så viktig for disse studentene – kanskje også for nasjonen som helhet. Dette beklager jeg på vegne av Fremskrittspartiet. Det er da med vantro jeg ser at den sittende regjering ikke synes å ha foretatt seg noe for å rette opp denne litt trassige holdningen fra Arbeiderpartiet i regjering. Jeg ber statsråden klargjøre om det er et bevisst valg av Regjeringen, eller om det skyldes dårlig tid ved fremleggelse av Tillegg nr. 4 at utenlandsstudentene ikke får en kostnadsnorm som tar hensyn til kostnadene i studielandet, eventuelt om dette forholdet vil bli rettet opp snarest mulig.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
Jeg vil starte med et sitat fra Sem-erklæringen, der det står at Samarbeidsregjeringen vil «avskaffe utlånsordningen for lærebøker i videregående skoler og i stedet bygge ut stipendordning for elevene». SV er glad for at Regjeringen har valgt å gå over til SVs modell for skolebokstipend for dekking av skolemateriell i den videregående skole. SVs modell er mer rettferdig og en praktisk ordning, en modell som også inkluderer utgifter for yrkesfagstudenter. SV foreslo i sitt alternative budsjett 400 mill. kr for å nå målet om lik rett til utdanning og gratis videregående skole. I Arbeiderpartiets forslag til budsjett lå det 100 mill. kr til skolebokstipend. Dette er en modell som SV ikke ønsker, men som vi ser er bedre enn ingen modell. Samarbeidsregjeringen har fjernet utlånsordningen fra budsjettet uten å tilføre midler til en stipendordning, og også uten å love at midler skal komme. Dette er et paradoks, om ikke Regjeringen har forlatt prinsippet om lik rett til utdanning. Dette fører til økte utgifter for elevene, uansett hvordan vi ser på det. Elevene er taperne, og det var de som skulle bli vinnerne ved årets budsjett! I dagens VG var det en artikkel om en jente. Foreldrene hadde ikke betalt papirpengene hennes, og skolen truet med nedsettelse av ordenskarakteren hennes. Økt betaling vil føre til økte forskjeller mellom fattige og rike og føre oss bort fra prinsippet om lik rett til utdanning i Norge. Regjeringens forslag er et enda større paradoks, når Sem-erklæringen og Regjeringen gang på gang gir uttrykk for at det viktige er at fattigdommen skal fjernes. Mitt spørsmål til statsråden er: Når vil man sette inn midler til skolebokstipend? Og spørsmålet jeg vil følge det opp med, er: Kan vi se en satsing på skolebokstipend i revidert nasjonalbudsjett til våren?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Jeg vil kreditere representanten Øyangens replikk med å si at det faktisk er større enighet om utviklingspolitikken nå enn noen gang, også med den nye regjeringen som inkluderer Høyre og som stiller seg bak målsettingene om 1 pst. innen 2005. Det er veldig gledelig. Det interessante er i og for seg at i nordisk sammenheng nå – hvis jeg bare skal ta en helt objektiv presentasjon av sakens fakta – er det slik at det bare er i Norge det er en ren utviklingsminister. Danmark har, som Gunhild Øyangen sa, signalisert å fjerne posten i dag. Finland har en kombinasjon med miljø, og Sverige har en kombinasjon med immigrasjon. Det interessante er at dette er en utvikling som har pågått over tid, mens utviklingen har vært motsatt på Kontinentet, hvor man faktisk har oppgradert utviklingsposten og utviklingssatsingen. Man skal selvsagt være varsom med å gå inn og kommentere andre lands indre anliggender og andre regjeringers prioriteringer, men det er ingen tvil om at min partifelle, Jann Sjursen, satte som en klar premiss at dersom det skulle bli aktuelt for Kristeligt Folkeparti å gå inn i regjering, var det meget viktig at det ikke skjedde kutt i bistanden, og at man beholdt en offensiv satsing på dette området. Det betyr at Kristeligt Folkeparti er gjenkjennelig, enten man er i Norge eller Danmark, og man ser også konsekvensen av det nå: Kristeligt Folkeparti er ikke med i den regjeringen som er i Danmark. Vi håper at vi til tross for disse endringene på nordisk side kan opprettholde en høy profil og den tradisjonelle nordiske pådriverrollen både når det gjelder omfang og ikke minst når det gjelder innretning i forhold til å sette fattigdomsorientering og fattigdomsbekjempelse i fokus. Jeg håper ikke at dette betyr at Danmark ikke blir med på laget. Jeg vil gjøre hva jeg kan fra mitt ståsted for å ta Danmark med på laget i det nordiske utviklingsministersamarbeidet som vi har. Der vil også Danmark være representert, men da med en annen type representasjon enn det som har vært tilfellet før.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
Det er ikke korrekt som representanten sier, at dette er et særnorsk tiltak. Det er OECDs utviklingskomite – DAC – som i fellesskap har gjort et vedtak om avvikling av såkalt bundet bistand, bundne kreditter og annen bistand for MUL-land, altså for de fattigste utviklingslandene. Det er heller ikke korrekt at Norge er først ute. Andre land som er likesinnet, har vært ute før oss, og blant dem er Storbritannia, som avviklet sin bundne bistand tidligere i år. Det er heller ikke slik at denne regjeringen er den som er først ute med dette. Dette lå i arbeiderpartiregjeringens budsjett som oppfølging av OECDs utviklingskomites – DACs – vedtak, og dette er vedtak som vi tilrår fortsetter. Og da er det heller ikke slik at næringslivet vil falle helt ut. Tvert imot er det slik at norsk næringsliv nå kan få delta i en konkurranse om et mye større bistandsmarked enn det som har vært tilfellet før. I takt med den avviklingen som nå vil skje av bundne kreditter i OECD, vil altså bistandsmarkedet bli vesentlig større. Og i budsjettet har vi sagt at vi vil bistå norske bedrifter til å vinne anbudskonkurranser i den sammenhengen. Vi har også lagt opp til et partnerskap med NHO og andre næringslivsorganisasjoner for å sørge for at vi forserer strategien for næringsutvikling i sør. Man ser ikke at norske bedrifter melder seg ut. Tvert imot, vi har hatt en fornuftig, god og tett dialog. Det vil vi ha i fortsettelsen for å sikre deltakelse og skape arbeidsplasser i sør i forhold til oppfølgingen av strategien. Når det gjelder garantiene, arbeider vi hardt med å få en løsning på dette, og det vil vi komme tilbake til Stortinget med. Til slutt: Det er alltid et paradoks for en person som i alle år fra Fremskrittspartiets representanter har hørt om fri konkurranse, at man skal unnta noen områder fra fri konkurranse – da skal det altså være slik at man skal akseptere en høyere kostnad. Det er ca. 30 pst. dyrere med slike bundne kreditter, så det er ineffektiv bruk av bistandsmidler. For det andre er det altså slik at man ikke ønsker konkurranse her. Jeg er for konkurranse, og jeg mener at norske bedrifter kan vinne mange nye kontrakter i dette markedet.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2001-11-27:
SV er og har alltid vært en god alliert for Kristelig Folkeparti i arbeidet for mer midler til dem som står svakest i verdenssamfunnet, og for internasjonal solidaritet. Det ønsker vi fortsatt skal være tilfellet – fra begge sider. Kristelig Folkeparti er for et utviklingsfond. Vi har arbeidet for et fond og for utredningen av et fond. Og det ble altså vurdert av den foregående regjering, altså arbeiderpartiregjeringen, og i budsjettproposisjonen som ble lagt fram i høst, konkluderte man med at man ikke gikk inn for dette, og man la opp til litt andre løsninger i forhold til hvor oljefondet skulle investere geografisk. Dette var den konklusjon som Arbeiderpartiet kom fram til som en oppfølging av den merknad som SV-representanten ganske riktig refererte til, og som bl.a. jeg var instrumentell i å få på plass. Vi har ikke forandret oppfatning. Vi er fremdeles for et utviklingsfond. Vi har også forsøkt å få gjennomslag for dette. Men i en helhet hvor tre partier skal fremforhandle sine standpunkter, har vi altså ikke klart å få gjennomslag for dette. Dette er et av de områdene hvor SV og sentrumspartiene står for meget fornuftige standpunkter, men hvor vi ikke har flertall i denne sal. Så jeg kan ikke love at jeg vil komme tilbake med et forslag fra denne regjering om et utviklingsfond. Jeg kan imidlertid love at vi skal bruke tiden og jobbe for realiseringen av et slikt forslag på sikt, men som en del av denne regjeringens plattform ligger ikke utviklingsfondet inne.
Gunhild Elise Øyangen (Arbeiderpartiet), 2001-11-27:
Først vil jeg slå fast at det er gledelig at Bondevik II-regjeringen følger opp Arbeiderpartiets satsing på bistand. Det innebærer en økning også i år. Det betyr at det er bred enighet om norsk utviklingspolitikk, og det skaper forutsigbarhet for dem som trenger det mest i verden. I Norden har vi lange tradisjoner for en felles profil og felles holdning i bistandspolitikken. Den nye statsministeren i Danmark, Anders Fogh Rasmussen, presenterte i dag sin nye Venstre/konservative regjering. I den nye regjeringen er utviklingsministerposten fjernet. I tillegg har de i regjeringserklæringen varslet at de vil redusere bevilgningene til utviklingsbistand og miljøbistand til utviklingslandene med 1,5 milliarder kr i forhold til den sosialdemokratiske regjeringens forslag. Formannen i det danske Kristeligt Folkeparti, Jann Sjursen, har i dag i media uttrykt sterk utilfredshet med at regjeringen legger ned utviklingsministeriet. Hvilke følger mener utviklingsministeren regjeringsendringen i Danmark vil få for den nordiske profilen på den internasjonale bistanden?
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 2001-11-27:
Fremskrittspartiet mener at bundne blandede kreditter er en form for u-hjelp som gagner både norsk næringsliv og mottakerlandene, men vi ser at statsråden nå går inn for at denne ordningen avvikles. Vi er så godt som det eneste av de land som gir bistand, som vil gjøre denne endringen fra bundne til ubundne. Slik vi ser det, vil næringslivet kunne falle helt ut, og dette vil være uheldig og kan vel ikke være meningen? Vi registrerer også at man nå går inn for å innføre ubundne kreditter fra årsskiftet uten at fungerende garantiordninger er på plass. Dette er lite seriøst hvis man vil ha norsk næringsliv aktivt deltakende i utviklingshjelpen. Jeg ser også at Teknologibedriftenes Landsforening ikke kan anbefale industrien å engasjere seg innenfor dette området slik som virkemidlene har utviklet seg innenfor bistandspolitikken de siste årene – til det er rammebetingelsene for dårlige og ustabile. Å vri innsatsen overfor næringslivet fra eksportbistand til direkte investeringer i lokal produksjon samsvarer dårlig med industriens egeninteresse. Mener statsråden at det gagner Norge og norsk industri at andre lands næringslivsaktører får særfordeler fra sine myndigheter, mens Norge er det første landet i Vest-Europa til å avvikle bundne kreditter, når vi ser bort fra England, som har en rekke andre særfordeler med sine tidligere kolonier?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-11-27:
I sitt alternative budsjett føreslo SV 5 milliardar kr til eit solidaritetsfond. La oss bruke litt av dei ressursane som vi har, til å bidra til ei betre verd. Eg vil vise til at blant andre parti var Kristeleg Folkeparti og Venstre i samband med behandlinga av statsbudsjettet for 2001 med på å be regjeringa om å utgreie eit utviklingsfond. I Budsjett-innst. S. nr. 3 for 2000-2001 uttrykkjer eit fleirtal: «Dette flertallet ser fram til at Regjeringen så snart som mulig kommer tilbake til Stortinget med en nærmere vurdering av både prinsipielle og praktiske sider av en slik fondsordning. Dette flertallet forventer at utredningen belyser hvilke utviklingsformål et eventuelt slikt fond kan brukes til, hvordan forvaltningen kan organiseres og hvilke retningslinjer en kan legge til grunn for tilføring av midler til utviklingsfondet.» I SV seier vi oss sjølvsagt leie for at dette ikkje er følgt opp verken av Stoltenberg-regjeringa eller Bondevik-regjeringa. Eg vil spørje statsråden om når ho kan kome til Stortinget med ei brei vurdering av eit slikt utviklingsfond.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2001-11-27:
En godt utbygd samferdselssektor er en viktig forutsetning for en god distriktspolitikk. God framkommelighet, både når det gjelder bil, båt, bane og lufttransport, er viktig for å redusere distriktenes avstandsulemper. Et bedre transporttilbud er nødvendig for å skape ny virksomhet og utvikle eksisterende næringsliv i distriktene. Det er nødvendig å få ned transportkostnadene. Samarbeidsregjeringen ønsker en omlegging av distriktspolitikken, med en sterkere vekt på utbygging av samferdselstilbudet og et lavere skatte- og avgiftsnivå, mens bevilgningene til offentlige støtteprogrammer blir redusert. Et av de viktigste tiltakene Samarbeidsregjeringen foreslår, er å fjerne passasjeravgiften fra 1. april 2002. Det vil bety en vesentlig forbedring av rammevilkårene for luftfarten, noe som igjen vil bety lavere priser for passasjerene. Samarbeidsregjeringen foreslår å øke riksveibevilgningene med 100 mill. kr mer enn Stoltenberg-regjeringen. Et godt utbygd veisystem har ikke bare stor betydning for utviklingen i distriktene, gode forbindelsesårer knytter også kommunene sammen til sterke regioner. Lister-pakken vil f.eks. ha en slik virkning internt i Vest-Agder når dette prosjektet blir realisert. Det er også viktig å prioritere veistrekninger med store trafikkmengder og høye ulykkestall. Eksempler på slike strekninger er E18 og E39 gjennom Agderfylkene. Det er derfor et positivt signal Samarbeidsregjeringen gir ved å øke bevilgningene til E18 i Aust-Agder med 40 mill. kr. Det er også nødvendig å styrke kollektivtilbudet, spesielt i og rundt de store byene. Det er derfor gledelig at Samarbeidsregjeringen foreslår å øke bevilgningene til kollektivtransport med 65 mill. kr i forhold til regjeringen Stoltenberg. I tillegg til å øke bevilgningene til veisektoren må vi også få mer igjen for de midlene vi har til rådighet. På veisektoren, som på alle andre områder, må vi ha en kritisk gjennomgang av vår organisasjonsstruktur. Jeg er derfor veldig fornøyd med Regjeringens forslag til omorganisering av Statens vegvesens forvaltningsdel. Her er det store effektivitetsgevinster å hente ut ved en ny organisering. Mindre ressurser vil gå til administrasjon og tilsvarende mer til veiformål. Når det gjelder produksjonsvirksomheten i Statens vegvesen, foreslår vi denne omgjort til et statlig aksjeselskap. Dette er viktig for å få full konkurranseutsetting av produksjonsoppgavene. Her vil vi ha et klart skille mellom bestiller- og utførerrollen, slik at det blir lik konkurranse mellom aktørene. Sem-erklæringen har fokus på hvordan statlig sektor skal organiseres. Vi må følge nøye med, det er en nødvendighet. Vi lever i et samfunn i endring og omstilling. Da må vi også være villig til endring og omstilling innenfor de områder som vi som politikere har ansvar for.
Raymond Robertsen (Høyre), 2001-11-27:
Det store spørsmålet i høstens politiske debatt har vært om man kan gjennomføre skatte- og avgiftslettelser samtidig som man bygger ut velferden. Etter få uker ligger svaret i Stortinget gjennom Samarbeidsregjeringens tilleggsproposisjon til statsbudsjettet. Det er mulig å sette ned skatter og avgifter, bedre rammevilkårene for konkurranseutsatt sektor og samtidig øke innsatsen på prioriterte velferdsoppgaver slik som f.eks. fattigdomsbekjempelse og utdanning. Utdanning var et stort og viktig tema i valgkampen, og Samarbeidsregjeringen leverer etter bare tre uker i regjering. Nivået på lese- og skriveferdigheter blant elever i den norske skolen er et problem vi må ta på alvor. Derfor foreslår Samarbeidsregjeringen i sin tilleggsproposisjon å øke norskundervisningen for elever fra 2. til 4. klasse med en time pr. uke. Til sammen vil disse barna få over 120 timer mer norskundervisning, sammenlignet med i dag. 240 mill. kr foreslås brukt på å styrke norskundervisningen for de aller minste. Det å vokse opp uten å kunne lese og skrive skikkelig er en skjebne ingen bør oppleve i Norge. I mitt hjemfylke, Finnmark, møtte jeg for en stund siden en godt voksen mann som hadde levd hele sitt liv nettopp uten å kunne lese og skrive. I den grad man kan snakke om tapte muligheter, er vel han et godt bilde på det. Hans personlige evner fikk aldri vokse, da han var avskåret fra videre utdanning og inngangsbillett til arbeidsmarkedet. Dette er et eksempel på hvorfor større fokusering på lese- og skriveferdigheter nettopp er så viktig i utdanningspolitikken. Samarbeidsregjeringen foreslår også å videreføre dagens ordning med obligatorisk eksamen ved avslutning av grunnskolen. Stoltenberg-regjeringen foreslo å kutte 12 mill. kr på ordningen med sentralgitt eksamen i grunnskolen. Høyre vurderer det som viktig for en målrettet undervisning at eksamensordningen videreføres. Testing gjennom eksamen er en metode elevene vil møte i senere utdanningsløp. Studentene er fremstilt som budsjettets tapere, men det er ikke riktig. Studentene er kanskje den gruppen som til neste år vil få den største prosentvise økning av sin kjøpekraft og levestandard. Kostnadsnormen for studentene økes med nærmere 15 pst. for neste skoleår. I tillegg fjernes taket på 5 200 kr pr. måned som studenter kan tjene før de mister sin utdanningsstøtte, og erstattes av en øvre grense på 100 000 kr pr. år. Samarbeidsregjeringen avviser også å innføre en konverteringsordning før man er ferdig med gjennomføringen av kvalitetsreformen i høyere utdanning. I Stoltenberg-regjeringens forslag lå det en risiko for studenter som ikke fulgte normal studieprogresjon, for å miste hele sitt utdanningsstipend. Samlet sett er det nye forslaget fra Samarbeidsregjeringen bedre for alle studenter. Samarbeidsregjeringens utdanningspolitikk er fundamentert på Sem-erklæringen, og viktige stikkord er, som statsråden har vært inne på, kvalitet, mangfold og læringsmiljø. Regjeringens tilleggsproposisjon er bare en begynnelse, og Stortinget vil i fremtida få seg forelagt mange forslag til forbedring av utdanningssystemet i Norge.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2001-05-14:
Jeg vil på vegne av representantene Arne Lyngstad, Jon Lilletun og meg selv legge fram et privat forslag om endring i opplæringsloven om ventetid ved skoleslutt.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-04-25:
På vegne av representanten John I. Alvheim og meg selv vil jeg fremme forslag om endring i pensjonstrygden for fiskere slik at fiskere som blir uføretrygdet før fylte 60 år, får tilbake innbetalt premie til pensjonstrygden for fiskere.
Leif Helge Kongshaug (Venstre), 2001-04-25:
På vegne av representanten Lars Sponheim og meg selv vil jeg fremme et forslag om en femårig opptrappingsplan for satsingen på merkevarebygging av Norge som reisemål.
Jan Petersen (Høyre), 2001-04-25:
Mitt spørsmål går til utenriksministeren, og det gjelder utvidelsen av antallet faste medlemmer i Sikkerhetsrådet. Det er jo godt forankret i Stortinget at Norge bør gå inn for en utvidelse, og det er godt forankret at Japan og Tyskland kan bli nye medlemmer. For øvrig har standpunktet vært at det skal plukkes ut en representant for hver av tre viktige regioner, men Norge har ikke tatt standpunkt til hvilket land som i så fall skal representere f.eks. Asia. Nå ser jeg at Regjeringen allikevel har tatt det standpunktet at India skal representere Asia, og mitt spørsmål er: Hvorfor har ikke Regjeringen søkt å forankre det standpunktet i Stortinget?
Jan Petersen (Høyre), 2001-04-25:
Jeg synes at dette var en meget svak forankring i Stortinget, ikke minst fordi det nettopp har vært behandlet en sak om dette spørsmålet. Hva som så sies av enkeltrepresentanter i debatten, er et annet spørsmål. Dette standpunktet bryter også med den linje som bl.a. USA har lagt seg på. Mitt tilleggsspørsmål er følgende: Vil utenriksministeren behandle de to øvrige regionene på samme måten som man nå har behandlet Asia, nemlig at Norge også der bestemmer seg for en kandidat?
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-25:
Jeg tror man da først må si hva man mener med «forankret i Stortinget». Da Norge gikk inn for Japan og Tyskland, som daværende statsminister Gro Harlem Brundtland gjorde, overfor FNs generalforsamling, var det overhodet ikke diskutert med Stortinget, slik jeg har fått opplyst. Vi har gravd i absolutt alle arkiver og ikke funnet noe spor av det. Så slik sett kan man si at dette tilligger Regjeringen. Men det foreligger en innstilling om Japan og Tyskland i etterhånd og de tre regionene. I debatten ble det fra flere, bl.a. fra saksordføreren, fra Erik Solheim og fra Haakon Blankenborg, tatt opp spørsmål om Indias plass. Utenriksminister Vollebæk svarte den gangen: «Jeg er ikke uenig med representanten Solheim». Og han la til: «… og jeg tar med meg både hans og representanten Blankenborgs oppfordring om å se positivt på en plass for India i Sikkerhetsrådet.» På det grunnlag har Regjeringen signalisert til India at vi ser positivt på Indias plass som en global kandidat. Dette landet representerer en sjettedel av jordens befolkning. Det er det største demokratiet i verden, og jeg tror det neppe er mulig å komme utenom India hvis Sikkerhetsrådet skal utvides. Men jeg må legge til: Dette er en pågående prosess, som for øvrig står ganske stille, og vi må hele tiden være forberedt på å være i en dialog om disse spørsmålene med andre land.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-25:
Det er en misforståelse at Norge har plukket ut en kandidat fra den ene regionen, Asia. Jeg sa at vi anser India for å være en global kandidat på linje med Japan og Tyskland. Så kommer det tre regioner i tillegg, slik Stortinget også har sagt, og som det har ligget i kortene hele tiden. For øvrig er jeg forundret over uttrykket «enkeltrepresentanter» når det faktisk var saksordføreren for saken som tok opp dette, og lederen for den største fraksjonen i utenrikskomiteen, Haakon Blankenborg. Og daværende utenriksminister Vollebæk svarte at han så positivt på det som ble sagt, og at han ikke var uenig i det. Jeg føler at det er ganske viktig at norsk utenrikspolitikk har konsistens, og at den kan vare utover regjeringsskiftene. Og det Vollebæk den gang sa, er selvfølgelig lagt merke til av andre enn de som sitter i denne salen, bl.a. av det diplomatiske korps. Vi er blitt spurt om det Vollebæk den gang sa, også er den nye regjeringens linje, og det har vi svart positivt på at det er det faktisk.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-25:
Jeg vet ikke om daværende utenriksminister Vollebæk, som satt i daværende statsminister Bondeviks regjering, vurderte dette spørsmålet, slik Bondevik nå ber om at vi skal gjøre. Faktum er at vi har tatt utgangspunkt i at dette er verdens største demokrati, representerer en sjettedel av jordens befolkning og kommer fra den tredje verden. Vi anser det for å være vanskelig å komme utenom dette store landet hvis Sikkerhetsrådet skal utvides. Så kan man trekke inn mange andre spørsmål som vi har dialog med India om. Det skal vi fortsette å ha, men jeg tror ikke man skal blande for mange kort i forbindelse med Sikkerhetsrådets reform. Det er vanskelig nok som det er, å få utvidet Sikkerhetsrådet. Det er stor motstand mot det. Vi har ansett det for å være nødvendig å få større representasjon fra den tredje verden, og da er det vanskelig å komme utenom jordens absolutt største demokrati, som også kan bli det største landet når det gjelder folketall, om noen få år.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-25:
Hvis det viser seg at det er et flertall i Stortinget for å gå imot at verdens største demokrati og snart det største landet i folketall skal holdes utenfor Sikkerhetsrådet i forbindelse med en reform, en utvidelse av Sikkerhetsrådet, får vi drøfte det der og da. Jeg tviler på om et slikt flertall vil etablere seg når det kommer til stykket. Da ville man i så fall komme på kant med svært mye, ikke bare i norsk utenrikspolitikk, men også med veldig mye utenfor våre egne grenser. Så la oss drøfte det der og da. For øvrig vil jeg legge til: Det er en prosess. Vi er i dialog med mange andre land, ikke minst de nordiske landene, som det er sterk tradisjon for å koordinere seg med, når det gjelder FN-spørsmål. Vi må hele tiden forholde oss til den prosessen og se hvilke standpunkter vi har. Det er ikke fastlagt et mønster på forhånd her. Noen går inn for en stor utvidelse av Sikkerhetsrådet, andre ikke for noen. Vi har lagt oss midt imellom. Det vi nå har sagt, rimer godt med det som er sagt her i Stortinget.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-25:
Jeg tror ikke det er riktig å si at vi har fått «kraftig motbør». Det har vært visse synspunkter fra enkelte kretser som fra et presseorgan har blitt betydelig overdrevet til det formålet, synes jeg. For øvrig vil jeg si at jeg og denne regjering kommer til å holde fast ved den linje som vi har, og det er å bistå partene til å komme tilbake til forhandlingsbordet, og å bistå de palestinske myndighetene nå til å overkomme den økonomiske krise. Vi leder den komiteen på internasjonal basis som arbeider med dette. Jeg reiser i morgen til New York for å sluttføre arbeidet i den komiteen som FNs generalsekretær og USAs president oppnevnte for å se på årsakene til volden, og jeg vil komme med anbefalinger om hvordan man skal dempe volden og komme over i en forhandlingsfase igjen. Vi tror at våre anbefalinger kan bety noe for begge parter. Vi har arbeidet på det grunnlaget, og vi fortsetter å arbeide på det grunnlaget.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-25:
Jeg kan bare svare det at Norge i FN har stemt for at Israels svar på intifadaen har vært overdreven maktbruk, men vi har også stått på linje med andre viktige aktører i dette som peker på de problemene som voldsbruken på palestinsk side fører til. Det har vært terroraksjoner mot den israelske befolkningen, og det har ført til en stemning på den siden også som gjør at det er vanskelig å ta opp igjen fredsforhandlingene. For øvrig vil jeg også legge betydelig vekt på de israelske bosettingene og de sikkerhetsproblemene som det skaper, og de negative holdningene som dette nå skaper på palestinsk side. Så det er mange fasetter av denne konflikten. Jeg tror at når Mitchell-rapporten kommer på bordet – vi skal sluttføre arbeidet med den i New York i morgen og fredag – så vil det bli en balansert framstilling, og vi håper at det kan danne grunnlag for å komme over i en bedre fase.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-25:
Den framstillingen som gis her, er direkte gal. Vi var før amerikanerne. Vi var før EU. Jeg ringte utenriksminister Shimon Peres og sa fra om den norske holdningen til deres innmarsj i A-områdene i Gaza, og sa at man burde trekke seg ut, fordi det var områder som Israel hadde overgitt til palestinske myndigheter. Dette skjedde før Colin Powell kom på banen. Det skjedde før jeg visste at han ville komme på banen, og det skjedde før også EU kom ut med sin erklæring. Så dette er direkte galt. Men jeg har sett at noen har framstilt det slik som Kristin Halvorsen nå gjør, og hun bygger på den framstillingen. Men det er galt. Holdningen min stod i Dagbladet morgenen etter dette skjedde, og den stod på trykk i Dagbladet før Colin Powell hadde kommet med sin uttalelse – faktisk mange timer før.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-04-25:
Jeg håper ingen norsk regjering – nåværende eller framtidig – vil gjøre det som Hagen nå anbefaler, nemlig å drive spill blant Svalbardtraktatens andre signatarmakter. Svalbardtraktaten slår utvetydig fast at Norge har full suverenitet på Svalbard, at vi har rett til å utøve vår myndighet der, forutsatt at vi ikke forfordeler eller diskriminerer noen som har signert traktaten. Vi er selvfølgelig ikke i noen konsultasjoner med andre land om hvordan vi skal forholde oss til det som er norsk myndighetsutøvelse, som vi har rett til å utøve på vegne av Norge i forhold til signatarmaktene. Det ville etter min oppfatning være å bringe oss inn i en situasjon vi ikke bør komme inn i, der nettopp land vil kunne betvile norsk suverenitet over Svalbard. Når det gjelder miljøvernbestemmelsene, er de i samsvar med Svalbardtraktaten. Vi vil selvfølgelig ta tilbørlig hensyn til dem som er til stede på Svalbard, men innenfor de rammer som denne miljøvernloven gir. Det er helt på det rene at miljøet må være øverst på dagsordenen når det gjelder Svalbard. Men samtidig må vi sikre at de landene som ønsker å være der, som har vært der, og har lange tradisjoner for å være der, kan drive næringsvirksomhet. Kortene må ikke blandes, slik Carl I. Hagen nå forsøker på – at vi på Svalbard så å si skulle inngå allianser med andre land i forhold til én signatarmakt. Det vil jeg sterkt advare mot.