André Oktay Dahl (Høyre), 2008-12-03:
Statsråden understreket betydningen av enighet i justispolitikken, at det er en verdi. Det er jeg enig i. Men samtidig brukte statsråden veldig mye tid på å polemisere og betegne representanten Aspakers innlegg som preget av uheldige «karakteristikker». Det har denne statsråden gjort lenge. Alt som ikke passer inn i det virkelighetsbildet som han søker å skape gjennom det vellet av pressemeldinger som x antall informasjonsarbeidere har lagt ut, blir betegnet enten som usaklig, eller at man skal gjøre hjemmeleksen sin. Den selektive måten å se verden på var også bakgrunnen for at statsråden hadde store problemer før PFs landsmøte på Røros, der han nærmest måtte løpe ut av salen etter at talen var holdt. Med et flertall bak seg og med mer penger enn noen gang ble ikke 2008 politiets år, på tross av denne justisministerens løfte. 2009 skal bli det, men blir det ikke nå heller – eventuelt da med motsatt fortegn. Man har mer penger til fordeling, men har ikke brukt det handlingsrommet til å styrke politiet. Det er ikke en karakteristikk, det er et faktum. Og så: Representanten Aspaker stilte et spørsmål to ganger, først til komitélederen, så til statsråden, og spørsmålet var veldig klart. Det lød: Hvilken betydning får ny ATB for politĳurister? Komitélederen svarte ikke på det, og statsråden svarte ikke på det. Det står ingenting i budsjettet. Det det spørsmålet handler om, er at Stortinget som organ skal ha alle de opplysningene som Stortinget trenger for å fatte budsjettvedtaket sitt. Det er faktisk komplett uinteressant for Stortinget som organ å bli vist til samtaler som skal skje på bakrommet med den ene eller den andre organisasjonen. Ikke på ett punkt har denne regjeringen opplyst hele Stortinget om hva effekten av ny ATB for politĳurister skal bli. For å si det slik: Det er sikkert greit at opposisjonen ikke alltid har fått med seg alt, men en forutsetning for at opposisjonen og Stortinget skal få gjort hele hjemmeleksen sin og vedta et budsjett basert på korrekte og riktige opplysninger, er at vi har hele bildet og får en beskrivelse av situasjonen. Bakgrunnen for at vi gjentar det spørsmålet en gang til, er at vi fikk nyss om dette nærmest ved en tilfeldighet da vi reiste rundt i landet. Det er for øvrig ganske påfallende hvordan veldig mye informasjon holdes unna Stortinget, informasjon man kan finne ut nærmest ved en tilfeldighet ved å besøke alle de stedene som skal virke så fantastisk, enten det er barnehus eller politi. Jeg synes ikke det passer seg at en statsråd svarer ved å feie bort et spørsmål som faktisk er et grunnleggende premiss for at vi skal fatte et budsjettvedtak. At veien blir til mens man går, er kanskje et greit prinsipp å ha på andre ting, men ikke når det gjelder grunnleggende opplysninger som en regjering skal sørge for at Stortinget som organ får, slik at man kan fatte vedtak og bruke budsjettet som et styringsverktøy hele året. Jeg gjentar spørsmålet: Hvilken betydning får ny ATB for politĳurister for politiets årsverk, den totale ressursinnsatsen i politiet? Og hva har man tenkt å gjøre for å bøte på de manglende stillinger som det vil bli på grunn av det? Og hvordan har man omsider tenkt å informere Stortinget om det arbeidet som gjøres med dette, og som vi altså ikke har fått opplysninger om? Så til slutt litt om at noen svartmaler. Høyre og politifolk land og strand rundt er blitt beskyldt for å svartmale. Men hva er det vi har tatt opp? Det vi har tatt opp, er at mange ansatte i politiet risikerer ikke å få hjelp av andre enn vektere. For eksempel: To politimenn mot 20 stykker i mitt politidistrikt har vært helt avhengige av hjelp av vektere for i det hele tatt å kunne utføre tjenesten. Det er ikke til å undres over at familiefedre og -mødre i politiet, som alle andre, synes det er greit å være noenlunde trygge når de går på jobb, vite at det er mannskaper der som kan hjelpe dem hvis de kommer i en skarp situasjon. Det har vært situasjoner hvor politimenn er blitt beordret på vakt, på tross av at nære familiemedlemmer har ligget for døden. Jeg synes ikke det er et spørsmål om å verne om fritid. Jeg synes det er spørsmål om å kunne ha en arbeidsplass, der man føler at man har en arbeidsgiver som opererer på en måte som andre arbeidstakere med selvfølgelighet kan forvente. Omfanget av alvorlige trusler mot polititjenestemenn og deres familier øker hvert eneste år, og man må bryte arbeidsmiljøloven mest mulig for å få det hele til å henge i hop. Det er ikke tilfeldig, antakeligvis, at Oslo politidistrikt er satt under tilsyn og har fått bøter av Arbeidstilsynet. Jeg skal ikke late som om Høyre kan trylle bort alt dette på 1, 2, 3, men en forutsetning for at vi skal gjøre hjemmeleksen vår, er i alle fall at vi får svar på de spørsmål som er stilt, og ikke får polemikk tilbake.