Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2007-12-07:
Vi vedtar i dag et budsjett som viser at Norge er på offensiven på miljøområdet, og at vi er en energinasjon med satsing på en rekke miljøvennlige energiformer som de fleste land i verden kan misunne oss, vannkraft, bioenergi, vindkraft, solenergi og kanskje også bølgekraft. Vi er det første land i verden som foretar et kjempeløft for å håndtere CO2-utslipp når vi produserer f.eks. kraft av fossilt brensel, dvs. gass. Vi har sterke og godt begrunnede strategier for selv å utvikle den teknologi som skal gjøre dette mulig. Den rød-grønne regjeringen har også lagt på bordet de pengene som nå trengs. Hvis vi lykkes med kommersielt utnyttbar teknologi, vil vi kunne stille denne teknologien til disposisjon for verdenssamfunnet. Dette ville være et av de aller viktigste bidragene til et bedre miljø, et miljø som kan gi verden et pusterom. Både de faglige og de politiske analysene av framtidens energiproduksjon forteller oss at bruken av fossilt brensel, spesielt kull, bare vil øke, selv om det nå mer enn noen gang tidligere er verdensomspennende oppmerksomhet på miljøvennlig energiproduksjon og forbruk. Teknologien for fangst og lagring av CO2 og andre klimagasser er vår nødvendige og store mulighet. Det er så utrolig viktig at det internasjonale samfunnet lykkes med å få til forpliktende avtaler for å bremse opp og redusere de samlede utslippene. Kyoto-avtalen banet veien for både forståelsen av problemet og for forpliktelser for mange av verdens nasjoner. Selv om mange ikke er med, er det åpenbart at Kyoto-avtalens mekanismer viser muligheter og inspirerer også dem som ikke har reduksjonsforpliktelser, og dem som hittil har lurt seg unna sitt ansvar. Unnfallenhet gnager i mange nasjoners kollektive samvittighet. USA er et åpenbart eksempel. Mens landet har valgt seg en president som bokstavelig talt var kjøpt og betalt av bl.a. store oljegiganter og annen industri som var villig til å bruke enorme ressurser på desinformasjon, har en stor del av det amerikanske folket, delstater og kommuner nå sagt at dette finner de seg ikke i. Under vår komites besøk i California og Alaska i høst fikk vi bekreftet dette. Et håndfast tegn har vi fått de siste dagene, der den republikanske guvernøren i California nå går til frontalangrep på sin partifelle i presidentstolen for å kunne arbeide for en bedre miljøpolitikk. At en av verdens aller største forurensere nå begynner å våkne, er av uvurderlig betydning for å få til avtaler med andre land som hittil har vært passive. Kanskje kan Bali-møtet være starten på denne prosessen. Jeg mener også at vi skal være på vakt når noen måtte mene at verdens energi- og miljøutfordring kan løses med bruk av kjernekraft. Land i Europa som Sverige, Tyskland, Nederland, Spania og Italia har tidligere tatt beslutning om å avvikle sine kjernekraftprogram. Det grunner seg selvsagt på usikkerhetsfaktorer ved drift og på enorme kostnader og uløste problemer med lagring av atomavfallet. Håndtering og sikker lagring av brukt kjernebrensel er så å si like uløst i dag som det var for 60 år siden, da kjernekraften ble tatt i bruk. Etter en meget alvorlig ulykke i 1979 ved atomkraftverket Three Mile Island stanset USA alle sine utbygginger av atomkraftverk i 25 år. Det overrasker kanskje noen at vi i løpet av det siste halvannet året har hatt flere uhell ved svenske atomkraftverk, uhell som ikke fikk alvorlige konsekvenser for mennesker og miljø, trolig takket være hell og gode sikkerhetsrutiner. Da ville det være merkelig om vi skulle starte eksperimenter med thorium i Norge. Dette er et radioaktivt materiale hvor verden totalt mangler kunnskap om håndtering av det brukte kjernebrenslet, f.eks. om hvordan dette vil oppføre seg ved fjelldeponering. Jeg mener at vi Norge ikke har behov for eller rett til å gamble med framtidige generasjoners helse og sikkerhet. Vi har gjennom praksis i Norge vist at vår framtidige energiutvikling går gjennom bruk av fornybare energikilder, noe som også blir forsterket i klimameldingen. Jeg mener at statsrådens redegjørelse i dag om vår vei videre var et eksempel på at Norge kan bidra til verdens energiforsyning på en meget fornuftig måte.