Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2012-06-14:
Dette håper jeg blir en god, tydelig og spenstig debatt, for det har Forsvaret fortjent. Jeg ser til min store glede at det er vesentlig flere til stede i dag enn da vi hadde en debatt om Afghanistan, som kanskje er det viktigste oppdraget Forsvaret gjør ute – og det synes jeg er et godt tegn. La meg starte med noe av det som representanten Myrli var inne på i midten av sitt innlegg, nemlig å gi en honnør til alle som har sitt daglige virke i Forsvaret, som gjør en jobb ut fra gitte premisser som er betegnet og beskrevet herifra, både økonomisk og operativt sett. Jeg tror at det er vår plikt som nasjonalforsamling å sørge for at den honnøren gis til dem som gjør jobben ute. For vi kan, med all mulig respekt, stå her og fra denne talerstolen fortelle hvor flinke vi er, hvor gode betingelser vi legger til rette, men til syvende og sist er kvaliteten på det vi får til, avhengig av kvaliteten på menneskene som gjør jobben ute, det være seg om det er en sykepleier i Meymaneh eller et annet sted, eller om det er en flyger i 330-skvadronen som opererer ut fra Ørland, Bodø eller Sola. Hele poenget er at vi er avhengig av kvaliteten på de som er der. Derfor mener jeg det er en selvfølge, fra Fremskrittspartiets side i alle fall, å starte denne debatten med å gi honnør til alle dem. Det finnes folk som faktisk gjennom dette mister det mest dyrebare man har – nemlig livet sitt. Det finnes familier i dette landet som sitter igjen med et tomrom de skal leve med resten av sin levetid fordi en av deres nærmeste er revet bort som representant og som utøver for den norske stat. Jeg synes det har med verdighet overfor dem å gjøre å si at uten dem hadde dette vært en debatt uten substans. La meg også få lov til å takke komiteens leder for å ha gjort en utmerket jobb med å lose komiteen gjennom både denne saken og saken om «pansra køyrety», som er blitt et begrep i komiteen – med all mulig respekt. Jeg vil også gi en honnør til mindretallet i komiteen, som dog representerer flertallet her, fordi jeg har opplevd forsøket på å prøve å finne et forsvarspolitisk forlik som positivt. Bare viljen til å prøve synes jeg symboliserer at forsvarspolitikk i utgangspunktet ikke skal handle om de store morsomheter, som representanten Myrli drar seg til i sitt innlegg. Men greit nok – han må gjerne gjøre det. Jeg tenker at forsvarsevne skal være det viktigste. Samtidig er vel dette den optimale salen for å diskutere uenighet om hva man definerer som det viktigste. Hvis det ikke var sånn, ville vi kun få utdelt et manus som alle måtte stille seg bak. Men heldigvis er det ikke sånn. Vi bor i et land som har et velfungerende, godt demokrati som vi også reiser rundt i og ønsker at andre skal ta kopi av. Da forbeholder jeg meg retten til å være uenig med statsråden og uenig med statssekretæren – jeg synes det er gledelig at han er til stede, jeg skulle ønske at han satt enda litt nærmere, så kunne vi ha diskutert flere ting. Det får bli en annen gang, muligens. Det handler til syvende og sist om våre muligheter og det vi gjør ut av det. Så tenker jeg at en annen ting som er viktig, er: Hvorfor har vi et forsvar? Jo, på grunn av nasjonal sikkerhet bl.a. Vi er en del av NATO. NATO er en tung premissleverandør for det vi gjør. Jeg er veldig glad for at det i alle fall ikke er en diskusjon om å flytte fokuset, at USA er en tung og viktig premissleverandør videre – NATO er selvfølgelig det – og FN-sporet er regjeringen opptatt av. Når vi snakker om Syria, når vi snakker om andre utfordringer vi har, Afghanistan for den saks skyld, og internasjonale oppdrag, er det sånn at Stortinget i all hovedsak slutter seg til de tingene. Med andre ord har vi et fokus på å finne løsninger der vi står samlet når vi skal gjøre vanskelige ting ute. Så er det vel en kjensgjerning at av og til er vi kanskje litt forsiktige med å diskutere de vanskelige tingene. Vi har nylig diskutert nordområdene. Fra Fremskrittspartiets side er det i hvert fall én ting som er viktig å nevne: Vi har en stor nabo i øst, og den store naboen har sett at vi har skrytt av at vi har fem fregatter, og at vi har kjøpt nye jagerfly. Jeg er ikke sikker på at dette nødvendigvis er veldig avskrekkende for den russiske nordflåten eller andre. Jeg tror de har verktøy nok i sin verktøykasse til å skremme livet av oss – hadde jeg nær sagt – mer enn én gang. Poenget er å vise at vi tar ikke lett på det. Vi er ikke naive når det gjelder Russland. Vi er tydelige på hva vi ønsker av forsvarsevne, og hvorfor vi trenger det. Jeg vil gå litt videre til økonomi, som jeg mener er en utfordring. Jeg registrerer at regjeringspartiene sier at økonomien er perfekt. Det vil sannsynligvis bety at heretter vil det ikke komme noen kritiske kommentarer fra tidligere forsvarsminister Jørgen Kosmo, som nå er riksrevisor. Dette må være et perfekt produkt – når vi har hørt på representanten Myrli. Det kommer sikkert statsråden til å bekrefte i sitt innlegg. Så, Jørgen Kosmo, slapp av – i den grad du lytter til denne debatten! La meg referere kort til et innspill fra Befalets Fellesorganisasjon, som i høringen i forbindelse med proposisjonen bl.a. sa: «Den fremlagte proposisjon mangler i stor grad økonomisk dokumentasjon med plantall for de enkelte år og hvordan de forskjellige tiltak i grovt skal gjennomføres og hva måltallene er for de enkelte år. All historie viser at med flate rammer og underdekning i budsjettene må Forsvaret reduseres utover det planlagte. Proposisjonen overbeviser oss ikke om at dette ikke vil skje igjen.» Ellers blir det vist til en rekke uttalelser og beregninger fra bl.a. FFI, hvor det sies: «Et budsjett reelt flatt videreført på 2012-nivå vil i praksis bety en budsjettutvikling som reduserer kjøpekraften i høyt tempo.» Klarere kan det neppe sies. Så er jeg klar over at dette handler om politikk, det handler om retorikk, og det handler om – skal vi kalle det – definisjonsmakt. Regjeringspartiene er tydelig på at vi har funnet løsningen, vi har finansiert alt, det finnes ingen problemer. Det må jo da bety at nå får vi det antall seilingsdøgn som er nødvendig – optimalt vil kanskje være å gå litt langt. Nå forventer Heimevernet at de gjennomgående får øve alle sine mannskaper. Det er forventet at objektplanene er oppdatert og klare til bruk. Hvis ikke lever denne regjeringen og flertallet i denne salen i en illusjon, og det har vi ikke råd til, for det er for skummelt. Et annet moment som jeg har lyst til å berøre, som så vidt er omtalt, er integrert strategisk ledelse. Jeg hadde i fjor gleden av å gå på Forsvarets høgskole og ta sjefskurset. Én ting jeg lærte, var at det var ganske stor forskjell på å drive strategisk tenkning og å drive med operativ utøvelse av noe. Min opplevelse er i særlig grad at alle er operative, og at alle er strateger. Hvor smart det er, skal jeg la ligge. Men når jeg leser tillegget til proposisjonen fra forsvarssjefen, framstår det i alle fall for meg slik at det han sa i sitt fagmilitære råd, som regjeringen et godt stykke har fulgt, men allikevel har satt til side, ble etter mitt skjønn elegant bortforklart av forsvarssjefen. Det er mulig at det er en konsekvens av ISL-en. Det kan selvfølgelig hver enkelt gå i seg selv og tenke over hvordan man vil se på. Det er mange interessante ting her. Jeg registrerer at representanten Myrli er opptatt av operativ evne, og han var inne på det med basestruktur. Ja, jeg har hatt gleden av å lese GILs innspill til forsvarssjefens fagmilitære råd, hvor han sier at en tobaseløsning er styrkeproduksjonsmessig det beste. Det er selvfølgelig mulig at GIL har snudd etter at proposisjonen er lagt fram. Jeg vet ikke hva slags alternativ han har. Hvis han fortsatt står på det han sa den gang, må han muligens finne seg en ny jobb. Det har han åpenbart ikke gjort, for nå synes han Evenes er suverent – greit nok. Så kan jeg ikke stå her i dag uten å snakke litt om Afghanistan. Jeg var inne på det i stad. Det er en utfordring for oss når nedtrekket starter – det er punkt 1 at når Norge skal trekke styrkene sine ut, må det skje på en måte som ivaretar dem optimalt, fordi et uttrekk kanskje er vel så skummelt som å gå inn. Jeg tenker også at i forlengelsen av det er vi nødt til å ha et nødvendig fokus på og en garanti for at veteranene våre tas godt vare på. Det er gjort en utmerket jobb. Vi har gjort mye, men det kan bli bedre. Det vil bli referert til av flere fra Fremskrittspartiet senere i dag. Så snakkes det om investeringer til hær, til sjø, til Heimevernet og ikke minst til luft. Alle disse tingene er fornuftige. Jeg har til gode å se – i alle fall som jeg kan huske på en lang stund – at noen har gått imot de store investeringsforslagene som foreslås. Men det er allikevel en bekymring her som går på om vi får den ønskede forsvarsmessige operative evnen utad – det som representanten Myrli etterspurte. I så fall hjelper ikke investeringer alene; en er nødt til å ha personell. Personellet er nøkkelen her. Vi har altså fem fregatter. Vi har i utgangspunktet adgang til å seile tre av disse samtidig, slik jeg har forstått det – hvis jeg er snill. I tillegg er det vel også et faktum at man tar deler fra dem internt og flytter om på dem for å ha dem seilingsdyktige. Det er mulig at det er godt nok for regjeringen. Samtidig synes noen av oss at det faktisk er en bekymring, samlet sett. Så til andre investeringer. Jeg registrerte at statsråden på mandagskvelden var ute med 91-politihelikoptrene – som i alle fall jeg personlig synes er en skandale. Norge inngikk en kontrakt – hvis jeg ikke husker feil – i 2001, med oppstart av leveransene i 2005. Tar jeg ikke helt feil, fikk vi det første i fjor. Men det er ikke den utgaven vi skal ha; det skal sendes tilbake og endres. Jeg har forstått det slik at Forsvaret sier at de skal være fullt ut operative i 2017. Det vil altså være 16 år etter at man inngikk kontrakten. Det vil være tolv år etter at man skulle starte leveransen. Hvis ikke slike ting påvirker forsvarsevnen vår, vår operative evne, blir jeg overrasket. Hvis det ikke gjør det, trenger vi da å kjøpe disse? Jeg håper at forsvarsministeren er så tøff som han antyder at han vil være, i innlegget sitt, med å stille leverandøren enda mer til veggs enn det man har gjort til nå. Jeg synes man har sluppet altfor lett unna. La meg så gå inn på det som jeg oppfatter er ryggraden i meldingen vi diskuterer i dag, nemlig anskaffelsen av nye jagerfly. For Fremskrittspartiets del ligger kjøpet fast. Vi ønsker å gå for 52 fly, slik som forsvarssjefen har sagt, og som er regjeringens ambisjon, selv om de har lagt inn et lite hvileskjær – et mulig hvileskjær, for å presisere det. La meg referere til en vesentlig og viktig aktør i denne tida og når behandlingen har skjedd, den herværende statssekretær Roger Ingebrigtsen. Han uttalte rett før jul i fjor at Norge ikke tåler flere jagerflyutsettelser. Han sier: «Den tidsplanen vi har nå begynner å bli kritisk. Hvis vi nå begynner å skyve ut over det, risikerer vi at landet står nakent når det gjelder kampflykapasitet.» Det er en bekymring som Fremskrittspartiet deler fullt ut. Når det gjelder økonomi og andre ting sier han at vi ikke er i stand til å skvise «sitronen enda mer». Hvis han med «sitronen» mener F-35, er vel det muligens en litt interessant fruktsammenligning som andre ville stilt spørsmål ved. Men greit nok. Utfordringen vil være: Kan vi være sikre på at vi får flyet på det tidspunktet som vi forventer å få det? Kan vi være sikre på at det vil ha de nødvendige kapasitetene som vi forutsetter, jf. 91-ene igjen? Og kan vi være sikre på at prisen blir innenfor den rammen vi har lagt. Ja, Stortinget forutsetter det. Stortinget forutsetter én ting som statsråden har fått kritikk for før, nemlig å bli holdt løpende orientert om utviklingen, nettopp fordi at det nye jagerflykjøpet er den vesentligste og største investeringen Norge muligens noensinne har gjort, og flyene skal vare i et 40-årsperspektiv, antakeligvis. La meg også si to ord om F-16-flyene, som har gjort en formidabel jobb for oss. Greier F-35, når de kommer, å gjøre noe tilsvarende, har det vært en god investering. Men vi i Fremskrittspartiet har altså en sunn skepsis, på lik linje med det enkelte politikere i USA har, og på lik linje med det en god del fagtidsskrifter som jobber mot luftfart og våpenindustri, har. Nå skal jeg innrømme noe – som jeg gjør for sjelden, vil enkelte si – men nå håper jeg at jeg tar feil. Når det gjelder bekymringen min for F-35, håper jeg at jeg tar feil. Jeg håper at de kommer ramlende inn i 2015, jeg håper at de er suverene når det gjelder kapasitet og evner, og jeg håper at prisen blir under det minimumsestimat som regjeringen har lagt inn. Hvis de gjør det, skal jeg være den første til å gå hit og skryte atter en gang av regjeringen. Da kan det være at representanten Myrli vil si at Ellingsen var ikke like tunglært denne gangen som forgjengerne hans må ha vært. Men det må bli en annen debatt som vi må komme tilbake til når den tid kommer. Men vi har som sagt en bekymring i forhold til det som skjer. Så kan jeg ikke delta i denne debatten med postnummer 8250 uten å si to ord om basestruktur, ikke fordi den ligger der den ligger. På mange måter hadde jeg likt denne debatten bedre hvis det var motsatt, og jeg kunne slåss for Ørland. For Fremskrittspartiets del ville problemstillingen vært akkurat den samme om det hadde vært Ørland som sto i ferd med å bli avviklet av flertallet, fordi vi for vår del selvsagt ønsker å videreføre den tobaseløsningen som finnes nå. Vi har en opplevelse av at samspillet mellom Ørland og Bodø er godt, vi oppfatter at de leverer fagmilitært og operativt veldig bra, ikke minst noe aksjonen i Libya har vist. Så er vi bekymret fordi jeg oppfatter at regjeringen er tydelig på at når vi gjør de endringene vi gjør, kommer personalet til å bli med. Mine tilbakemeldinger er ikke at det automatisk er sånn. Jeg hørte at representanten Myrli refererte til et møte på flystasjonen i Bodø, der – sånn som jeg oppfattet ham – ikke alle tilbakemeldingene som Myrli fikk, var like positive. Men hvis man skal gjøre endringer, forutsetter jeg – i tråd med det som representanten Myrli sa – at man greier å opprettholde det operative. Her tar man for gitt at man skal få folk med seg, enten til Evenes eller Ørland? Ja, det er selvfølgelig mulig at de mailene jeg får, er fra enkeltindivider med sære interesser, men jeg oppfatter at de er svært bekymret for det som skjer. Konklusjonen min da på det som vi har diskutert nå, og som vi skal diskutere, er at jeg er bekymret for økonomien. Jeg er redd for at det vi gjør i dag, er å vise til illusjoner i virkelighet og i ønsketenkning. I så fall blir det ikke undertegnede som må stå her neste gang og fortelle at Fremskrittspartiet atter tok feil. Da blir det representanten Myrli og andre som må si: Riksrevisjonen har sine klare syn på mangler. Vi mener selvfølgelig at det er feil, for det er vi som vet best. Da blir de ansatte i Forsvaret et verktøy for en politikk som jeg ikke har noen særlig sans for, fordi de blir kasteballer og brikker i et spill der det egentlig handler om ikke å bli en politisk svarteper, men å framstå som handlekraftig.