Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2011-06-09:
Det er vel nesten litt slik som stortingsbehandlingen i saken om nødnettet, for da den kom til Stortinget, var det stort sett hastebehandling og full fart, uten faktisk å stoppe opp og se på konsekvensene av å innføre det nye nødnettet. Egentlig burde dette ha vært en gledens dag, spesielt for alle dem som jobber ute i førstelinjetjenesten, og som er de som er ute i krigen og har behov for dette utstyret på en best mulig måte. Jeg skulle virkelig ønske at jeg med hånden på hjertet kunne si at dette er en gledens dag. Men dessverre har det begynt å komme inn en del ny informasjon som klart og tydelig sår litt tvil om proposisjonens hylling, og om at alle etatene er så fornøyd med det nye nødnettet. Det er egentlig litt beklagelig, når Fremskrittspartiet i transportkomiteen ba om å få litt tid til faktisk å gå igjennom og få vite litt mer om de innsigelsene som har kommet, spesielt fra Brann- og redningsetaten, men også fra en del andre organisasjoner, f.eks. KS – som i stor grad er styrt av den politiske fargen som det politiske flertallet i Stortinget består av – som er kjempebekymret for de økonomiske driftskonsekvensene ved innføringen av det nye nødnettet. Jeg synes det er viktig å ha med seg. Jeg registrerer at det er mange som i merknadsform skriver at de er bekymret for dette og ønsker å se på det. Men Fremskrittspartiet blir stående alene om å si at merutgiftene skal kompenseres. I dagens Aftenposten går det fram at det har kommet klare signaler fra små kommuner om at utgiftene faktisk blir godt over dobbelt så store som det de var før man innførte det nye nødnettet. Dette betyr at det kan gå ut over den generelle beredskapen, fordi man må ta penger fra operativ tjeneste og flytte over for å betale for et sambandsnett. Jeg stiller spørsmålet: Hvorfor skal man sende regningen fra en offentlig forvaltning til en annen offentlig forvaltning? Kanskje man egentlig burde sagt at dette handler om å redde liv, og det handler om å redde store verdier. Dette gjelder mennesker som er der både for å redde menneskeliv og for å redde store verdier i samfunnet. I stedet for å bruke mye ressurser på å drive fakturering og administrering, burde man kanskje sagt at det er en statlig oppgave å sikre at man har et skikkelig nødnett på plass. Når vi først diskuterer dette, er det også viktig å ha med seg at det er en forhistorie her som er ganske spesiell. Vi har tidligere fått kjørt denne saken gjennom i Stortinget på 14 dager, da man holdt på med første fase. Også da var Fremskrittspartiet kritisk til måten man behandlet saken på. Men vi registrerer at her handler det bare om én ting, og det er å kjøre saken raskest mulig gjennom Stortinget, og så får man håpe at resultatet blir til beste for dem som er ute i operativ tjeneste, ute i krigen, og faktisk skal gjøre en innsats for samfunnet og redde menneskeliv og verdier. Da synes jeg det er beklagelig at Oslos brann- og redningsetat klart og tydelig sier at de ikke vil at deres menn som er røykdykkere, og andre skal bruke dette utstyret, fordi systemet er for dårlig til å bruke innendørs. Det er i hvert fall noe man virkelig burde tatt på alvor i denne saken. Jeg synes også det er trist at man ikke får tid til å se på både Sivilforsvarets og Røde Kors' innspill, og innspill fra andre organisasjoner som er opptatt at vi må sikre dem retten til å få lov til å bruke nettet. Det står i merknaden at man skal se på det og åpner for muligheten for det. Men da burde det vel ikke vært noe problem å være enda tydeligere med hensyn til å forsikre om at man faktisk får den muligheten. Jeg ønsker å ta opp Fremskrittspartiets forslag i saken, som nettopp går på å sikre at ikke kostnadene blir veltet over på kommunene, fordi det vil gå ut over den operative tjenesten og den viktige jobben som de personene skal gjøre. Vi kommer til å stemme for forslaget nå, fordi det allerede er brukt 1 mrd. kr og det er vanskelig å reversere nå. Vi har hatt andre forslag til tekniske løsninger, men nå har man kommet så langt at det er vanskelig å reversere. Min store frykt er at om fem–ti år vil man føle at man faktisk har kastet bort store deler av disse pengene fordi man ikke har fått det nettet man forutsatte å få.