Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 1998-12-03:
Når jeg hører representanten Brendes betraktninger rundt skattepolitikk, blir det stadig mer klart for meg hvorfor jeg aldri har tenkt tanken på at Høyre skulle vært mitt parti, for den betraktningen han gjør om hvordan skattepolitikk bør fungere, er en tilnærming som ligger veldig fjernt fra den måten jeg og mitt parti tenker på. Det viktigste i skattepolitikk er jo ikke at man skal straffe befolkningen, og at enhver skatt i utgangspunktet er en vederstyggelighet. Tvert imot har man skatter og avgifter i et samfunn for at man skal omfordele. Man skal skape et mer rettferdig samfunn for de fleste, og det er utgangspunktet for SVs skattepolitikk. Man skal skape en rettferdig fordeling av godene, og man skal prøve å tette igjen de smutthull som måtte finnes i skattelovgivningen, slik at selskaper og mennesker behandles likt, noe som også er et viktig poeng. Kort sagt, det viktigste prinsippet i skattepolitikken er at man skal skatte etter evne, men det prinsippet har vi dessverre ikke som rettesnor i vår skattelovgivning. Vi har et skattesystem som legger til rette for en hel rekke smutthull, det finnes en hel rekke selskap som forskjellsbehandles, og det er ikke lenger sånn, eller kanskje har det aldri vært sånn, at prinsippet om å skatte etter evne er det som er gjennomgående i vår skattelovgivning. La meg trekke fram et par av de mest grelle eksempler vi har, som representanten Nordtun også på en fin måte redegjorde for, og som jeg i grunnen i all hovedsak kan slutte meg til. Det gjelder særlig rederibeskatningen. Rederibeskatningen er en «merksnodighet », for å bruke et litt unorsk ord, ved at man skal tillate at en hel næring faktisk ikke skal bidra til fellesskapet. Det er sagt mye rart om hvordan og hvorfor man har rederibeskatning, og hvorfor man ikke skal betale skatt hvis man eier et rederi. Hvis man går inn og ser på årsregnskapene for norske rederier, vil man jo se at de representerer Norges rikeste firmaer og Norges rikeste kvinner og menn. Det er en skam at de ikke skal bidra til det fellesskapet de faktisk også nyter godt av. SV har, sammen med Arbeiderpartiet, i dagens innstilling fremmet forslag om at hele rederibeskatningsordningen skal avskaffes, og at rederiene skal behandles på lik linje med andre selskaper, noe som burde ha vært en selvfølge. Regjeringens opprinnelige budsjettforslag hadde en del forslag til økt beskatning av rederiselskapene, som var vårt subsidiære standpunkt. Men i det forliket som nå er inngått med høyrepartiene, har også de fleste av dem dessverre blitt borte. Et annet eksempel på en urettferdighet i skattesystemet, er at man ikke skal beskattes for aksjeutbytte. Her står vi dessverre alene. Jeg har et håp om at Arbeiderpartiet kanskje etter hvert også vil se at det er urimelig. Hvis man er lønnsmottaker, kan man beskattes helt opp til 49 pst. eller litt over det, men hvis man har sin inntekt, fra aksjer, har bedriften i praksis betalt 28 pst. skatt, og så sitter man igjen med et skattefritt aksjeutbytte. En større urimelighet i vårt skattesystem er det vel vanskelig å tenke seg. En ærlig arbeidsmann skal betale nesten 50 pst., mens en kupongklipper sitter der uten å betale skatt i det hele tatt. Det er en åpenbar urimelighet som jeg ikke kan forstå det finnes noen saklig, fornuftig begrunnelse for. Ei heller for et dannet konservativt menneske kan det være en fornuftig tilnærming til skatt. Jeg har også vanskelig for å forstå hvordan det faktisk kan rettferdiggjøres, men det er en annen debatt. Vi blir dessverre stående alene om det her i dag, men et tidligere replikkordskifte her i dag antydet også at det tenkes om dette i andre partier. Uansett er det en urimelighet som SV vil fortsette å kjempe imot. Man skal ikke forskjellsbehandle inntektene man får fra arbeid og kapital på den måten. Ellers er det gledelig at i mange spørsmål som SV før stod alene om mens Arbeiderpartiet var i posisjon, har Arbeiderpartiet nå funnet tilbake til en rettferdig fordelingspolitikk. Det gjelder særlig forholdet til aksjerabatter og identifikasjonsreglene i delingsmodellen, som begge er ordninger som åpenbart er forskjellsbehandlende og urimelige. Vi blir stående sammen med Arbeiderpartiet om de forslagene her i dag, og der gjorde representanten Nordtun en fin jobb med å redegjøre for hvorfor det er forskjellsbehandling og urimeligheter, og hvorfor de smutthullene i skattelovgivningen bør fjernes. Det forliket som er inngått mellom de fem borgerlige partiene, har i en rekke spørsmål gått i feil retning. Hvis man tar det opprinnelige forslaget fra Regjeringen om 29 pst. beskatning av alminnelig inntekt, var det etter SVs mening et fornuftig forslag. Det ville vært et skritt i riktig retning for å skape større grad av likhet mellom beskatning av arbeid og kapital. Det forutsetter selvfølgelig at man har et betydelig bunnfradrag eller minstefradrag som gjør at de med lavest inntekt kommer bedre ut, og de med høyest inntekt betaler litt mer skatt, altså skatt etter evne-prinsippet, i tillegg til at man likebehandler arbeid og kapital bedre. Det har dessverre ikke fått flertall. Tvert imot, det er bare SV igjen i salen som mener at det var et fornuftig forslag. Jeg antar at finansministeren i sitt hjerte fremdeles mener at det var et fornuftig forslag, men det har han ikke lyktes med å komme igjennom med i de forhandlingene som har pågått. SV hadde gjerne ønsket at minstefradraget ble økt til 25 pst. pr. inntekt. Da ville vi fått – og det har vi også fremmet forslag om – en fordelingsmekanisme i det som hadde vært rettferdig. Det er også her foreslått, og det har endog blitt styrket gjennom Stortingets behandling, at opsjoner skal gis fordeler på mange ulike felt. Det er etter SVs mening en urimelighet at man innfører ordninger som skattemessig begunstiger enkelte istedenfor at man gir ordinær lønn, som bør være det rimelige. Gjennom forliket har man også fått et mindre fradrag for fagforeningskontingent. Og som om det ikke er nok, har man lagt føringer for at det fradraget over tid skal fjernes, og det skal bli et mer allment fradrag for bidrag til organisasjonsliv eller sosiale organisasjoner eller hva det nå måtte være, som da selvfølgelig undergraver det som har vært hele det fradragets hensikt. Det vil også premiere gratispassasjerer, altså de mange i vårt arbeidsliv som ikke er organisert, men lar de organiserte gå  foran og gjøre jobben og etterpå får de samme fordelene som de organiserte har kjempet fram. Det er etter mitt skjønn en urimelighet som her innføres, og den vil bli enda mer urimelig når fradraget utvannes enda mer ved å bli et fradrag for bidrag til organisasjoner. Nå er det ikke sånn at SV har noe imot at organisasjoner skal få penger fra borgere, det syns vi er helt utmerket. Men det som ligger i et slikt forslag, vil premiere de store organisasjonene som har et apparat til å samle inn penger, mens de små idrettslagene, korpsene og alle de viktige organisasjonene rundt i våre mange lokalsamfunn, ikke vil ha den samme muligheten til å nyte godt av det. Det er dessverre situasjonen. Nå har departementet sagt de skal komme tilbake til det, men jeg registrerer til min store skuffelse at flertallet allerede har konkludert før forslaget har vært ute på den nødvendige høringsrunden. La meg også trekke fram et par andre forhold i dagens innstilling. Det ene er svært positivt, og det er at departementet nå har fulgt opp SVs forslag om arbeidsgiverfinansiert etter- og videreutdanning, og har laget et forslag som nå også skal på høring. Det eneste jeg var enig i i representanten Børge Brendes innlegg, var at det har mange åpenbare svakheter, og at for mye skjønn fremdeles delegeres til ligningsfunksjonærer, og at faren for forskjellsbehandling i de enkelte kommuner fremdeles er stor. Nå skal forslaget ut på høring til de ulike instansene som høres i sånne sammenhenger, og så vil Stortinget på et senere tidspunkt få saken til behandling. Men det som her fastslås, er at det fra 1. januar neste år skal innføres en slik ordning. Det er også fornuftig med hensyn til at en annen komite her på Stortinget nå driver og sluttbehandler SVs gamle forslag om etter- og videreutdanning – det som nå kalles kompetansereformen. Dette er en nødvendig opprydding før man innfører den store reformen, som kanskje ikke blir så ambisiøs som SV tenkte, men som allikevel har kommet så langt at det vil bli en realitet. Skattefradraget for AMS er brakt inn i debatten. Der står SV dessverre alene. Vi har ingen ting imot at folk setter sine penger i aksjer, det må de gjerne gjøre. Det er positivt. Men det som er komplett uforståelig, er hvorfor vi skal ha et skattesystem der jeg skal betale for at enkelte velger å spare i aksjer. Hvis jeg setter mine penger i banken, er det ingen som betaler for det med skattefradrag, og hvorfor vi skal gi et skattefradrag for spesielt å favorisere de som ønsker å spare sine penger i aksjer, er for meg komplett ubegripelig. Det er nok en forskjellsbehandling vi har i vårt skattesystem, som åpenbart er ment for å stimulere til aksjekjøp, og det har sikkert fungert utmerket, men uansett er det en urimelighet. Det er en urimelighet at de som sparer sine penger i aksjer, forskjellsbehandles i forhold til oss andre som måtte ha noen kroner i banken. Det er mye man kan si om skattepolitikk, men jeg ser på mine medrepresentanter i salen at det begynner å bli sent på kvelden. Den store debatten hadde vi jo på mandag, så de store ideologiske konfrontasjonene er det vel vanskelig å få til her. Som en sluttbemerkning vil jeg si at det er interessant at det nå fins et skille i fordelingspolitikken i Det norske storting, der SV og Arbeiderpartiet dessverre er i mindretall. Det fins et flertall som nå bestemmer politikken. Det betyr at det nå er et klarere skille mellom høyre og venstre, mellom rett og galt, enn det har vært på en stund. Det gir håp for framtiden: Kanskje det kan bygges et flertall langs den samme aksen. For øvrig tar jeg opp de forslag som er omtalt i innstillingen.