Ib Thomsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-15:
I den siste tiden har vi hørt skrekkhistorier. Vi har fått oss en del sjokk. Media skriver mye om det. Jo, vi snakker om barnevernsbarna. Jeg trodde at historiene fra 1960-, 1970-, 1980-tallet og helt fram til i dag var borte. Men det er de dessverre ikke. I seks år med denne regjeringen har vi hørt at det skal komme et barnevernsløft. Kåre Simensen, representant for Arbeiderpartiet, står her oppe og sier at vi er kritiske til at regjeringen holder en «klam hånd» over familiene i Norge. Nei, vi er ikke kritiske til det, men vi vil at regjeringen skal holde en hånd over barnevernsbarna. Hva tenker unge i barnevernet at regjeringen og Stortinget må vite om barnevernet? Hva mener ungdommen at vi på Stortinget og de i departementet trenger av kunnskap om barnevernet? Og hva lurer vi i Stortinget på om virkeligheten i barnevernet? Dialog er viktig. Kunnskap er viktig. Men hvem har denne kunnskapen? Jo, proffene, altså barna i barnevernet. Forandringsfabrikken har tatt tak i dette, og ungdommen der har presentert sin egen stortingsmelding. De er utålmodige. De kan ikke vente på regjeringen. De ønsker å fremme sin egen stortingsmelding, og den har de kalt Det gode barnevernet. Tema som tar mye plass i denne meldingen, er: voksne i barnevernet flytting og plassering i akuttsituasjoner låste dører grensesetting tvang unges innflytelse i barnevernet Barnevernsproffene gjør en viktig jobb ut fra mitt synspunkt. Jeg mener at også regjeringen bør ta dette inn over seg. Det de fokuserte på i arbeidet, var en opplevelse av hva som har vært godt, og hva som har vært mindre bra i den hjelpen barna har fått i barnevernet, og hvilket svar og råd de ønsker å gi barnevernet, regjeringen og oss i Stortinget. Det ungdommen trekker fram som de selv mener er vesentlig, bør vi ta med oss. De bør få mulighet til å foreslå endringer av praksis for at enda flere skal få god hjelp av barnevernet. Vi har bruk for en forandring. Innspill er viktig, og innspill fra proffene, barnevernsbarna, er viktige. Og de er tydelige. Det er viktig å bli hørt, sier de: Hvem skal vi bo sammen med? Hvordan skal voksne være? Grenser, låsing, rus, flytting, saksbehandling, skoler – hva er drømmesituasjonen for disse barna? De tar også opp turnus: Hvordan skal man jobbe i barnevernet? Hvordan skal man jobbe rundt disse barna som trenger hjelp? De tar opp turnus som et punkt. Det har for så vidt statsråden svart på før: Det er vanskelig å endre turnusen. Vi har med fagforeningen å gjøre. Det er vanskelig. Skal dette sette en begrensning? Disse temaene ønsker barna å ta opp. Jeg har lest en historie fra et barnevernsbarn som heter Monica, fortalt med hennes egne ord: «Jeg starter med å fortelle litt om min fortid, for det er av fortiden vi kan lære om fremtiden. Jeg heter Monica, er 18 år, og har vært under barnevernet siden jeg var 7 år. I disse årene har jeg flyttet mer enn 30 ganger, så jeg har prøvd det meste og lært mye. Ikke alt jeg har erfart er så bra, og jeg tror ikke jeg er alene om å sitte igjen med den følelsen. For snart tre år siden kom jeg til et nytt fosterhjem. Det var ikke meningen at jeg skulle bo der heller lenge. Men etter en stund fant jeg ut at der var her jeg ville bo. For første gang i mitt liv så jeg muligheten til å få oppleve hvordan det var å bo i en vanlig familie. Det var ikke lett verken for meg eller mine fosterforeldre. Det har vært mye vanskeligheter. Jeg fylte 18 år i juni i år og ønsket å bo hos mine fosterforeldre etter at jeg ble 18 år så lenge som mulig. Men fordi barnevernet mente jeg var så umulig satte de meg på hybel. Det gjorde de 2 måneder før jeg ble 18 og sa at de ikke ville ha noe mer med meg å gjøre etter at jeg ble 18 år. Min saksbehandler skrev at han med alle midler ville hindre meg i å flytte tilbake til mine fosterforeldre.»