trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-05-06:
«Helse- og omsorgstjenesteloven åpner for bruk av tvang og makt overfor mennesker med utviklingshemning. Bestemmelsen kom inn i lovverket i 1999 og hadde bl.a. som siktemål å unngå bruk av tvang om makt. Ifølge tall fra Helsetilsynet var det 178 personer som hadde vedtak om bruk av tvang og makt i 2000. I tilsynsmeldinga for 2014 rapporteres det om 1 289 personer som har vedtak om bruk av tvang og makt. Kjenner statsråden til årsakene bak denne dramatiske økninga av mennesker som utsettes for maktbruk?»
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-05-06:
Denne redegjørelsen fra statsråden var egentlig litt todelt og vanskelig å forholde seg til. I den første delen argumenterer en for at alt er greit, mens i neste del argumenterer en for å utvikle bedre rutiner – og det er jeg selvfølgelig glad for. Brukerorganisasjoner, pårørende og andre har vært i kontakt med meg og vært veldig tydelige på at dette ikke er evaluert skikkelig. En vet for lite om tvangsbruken overfor utviklingshemmede, og en er urolig for den økninga som har skjedd fra 2000. Det er et sterkt ønske om at en foretar en kunnskapsbasert gjennomgang, gjerne av et utvalg, som ser på dette og går grundig og kritisk gjennom tvangsbruken. Vil statsråden ta et slikt initiativ?
Freddy de Ruiter (Arbeiderpartiet), 2015-05-06:
Det foreligger en del materiale på dette, bl.a. en NAKU-rapport fra Berge og Ellingsen fra 2014, som tar for seg selvbestemmelse og bruk av tvang og makt og alternativer til tvang og makt. Det er vel ikke uten grunn heller at brukerorganisasjoner og pårørende er bekymret når det blir en seks–syv-dobling av bruk av tvang og makt, og at en ønsker et større grunnlag og en mer kunnskapsbasert gjennomgang av hvorfor dette skjer, og hvordan en kan unngå å bruke tvang og makt. Jeg har lyst til å stille spørsmålet om igjen: Vil statsråden ta initiativ til en kritisk gjennomgang av bruk av tvang og makt overfor barn, ungdom og voksne med utviklingshemning, og hvordan vil en jobbe konkret videre med å skaffe alternativer til tvang og makt?
Bent Høie (Høyre), 2015-05-06:
Ved utgangen av 2014 var det vedtak med virksomme tvangstiltak overfor 1 239 personer med psykisk utviklingshemning, mot 1 102 ved utgangen av 2013 – dette ifølge Statens helsetilsyn. De vanligste tvangstiltakene er å avgrense tilgang til mat, drikke, nytelsesmidler og eiendeler. Andre vanlige tiltak er holding, utgangsalarm, tvangspleie som for eksempel tannpuss og vask, skjerming og fotfølging. Det er riktig at det er en dramatisk økning i registrert tvangsbruk fra 2000 og fram til i dag. Vi har imidlertid ingen holdepunkter for å anta at det har vært noen dramatisk økning i personalets bruk av tvang overfor mennesker med psykisk utviklingshemning. Økningen som representanten viser til, har først og fremst kommet som følge av en overgang fra uregistrert til registrert tvangsbruk. Som tvang regnes ikke bare tiltak som objektivt er å regne som tvang, f.eks. innlåsing, men også tiltak som personen selv ikke ønsker, som f.eks. tannpuss og vask. Før tvangsbestemmelsene kom i 1999, ble svært mange av disse tiltakene utført som en del av omsorgen, uten at en var bevisst at dette faktisk var tvangsbruk. Lovgivningen har – sammen med stor innsats fra fylkesmennene – bevisstgjort tjenesten om hva som er tvangsbruk. Dermed har vi fått de reelle tallene fram i lyset. Revisjonen av rundskrivet fra 2004 om rettssikkerhet ved bruk av tvang og makt overfor enkelte personer med psykisk utviklingshemning har også bidratt til dette. Jeg er opptatt av at tjenesten ikke skal utøve mer tvang enn nødvendig. God kompetanse i tjenesten vil bidra til å forebygge og redusere bruk av tvang. Regjeringen har derfor styrket Kompetanseløftet, som skal bidra til kompetanseheving i de kommunale helse- og omsorgstjenestene. Et eget opplæringstiltak, «Mitt livs ABC», skal styrke kompetansen i helse- og omsorgstjenestene til personer med utviklingshemning. Nasjonalt kompetansemiljø om utviklingshemming skal bidra til å utvikle denne opplæringen. Det er også opprettet en kommunal tilskuddsordning for å styrke fagutvikling og kompetanse i de kommunale helse- og omsorgstjenestene når det gjelder personer med utviklingshemning. Sammen skal disse tiltakene bidra til at brukeren får individuelt tilpassede tjenester, der tvang bare skal brukes når det er nødvendig.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-06:
For det første kjenner jeg meg ikke igjen i en beskrivelse av at min første del av svaret handlet om at alt var greit. Det handlet om det som var representantens spørsmål, nemlig hva som er den sannsynlige årsaken til den utviklingen vi ser. Den sannsynlige årsaken er etableringen av registrering av tvang, og dermed en utvikling som vi kjenner fra mange andre deler av helsetjenesten. Når en registreringsordning etableres, tar det tid å utvikle det at faktisk tiltak registreres. Det er den mest sannsynlige årsaken til den utviklingen som representanten tar opp. Når man etablerer den type regler og registrering, er det nettopp for å få en bevisstgjøring om tvangsbruk for å redusere bruken av unødvendig tvang. Det er hele hensikten. Et vesentlig virkemiddel for å gjøre det, er å øke ikke minst kompetansen og oppmerksomheten rundt dette i virksomheten.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-06:
Det siste svarte jeg på i mitt første spørsmål. Det andre spørsmålet mener jeg også regjeringen har svart for, for jeg var i Stortinget selv med på initiativet for å få satt ned et offentlig utvalg for å se på livs- og bosituasjonen til personer med utviklingshemning etter PU-reformen. Det fulgte forrige regjering opp ved å fremme en stortingsmelding som ikke var basert på en offentlig utredning. Denne regjeringen, Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen, har fulgt opp intensjonen i stortingsvedtaket og har nå nedsatt et offentlig utvalg som ser på hele situasjonen – livssituasjonen, tilbudet og bosituasjonen – rundt mennesker med utviklingshemning etter PU-reformen.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-06:
Omstillingene ved Dalane DMS har pågått over en lengre periode. I 2014 ble sengeavdelingen ved Dalane DMS lagt om til en rehabiliteringsavdeling med mulighet til å ta deler av komplekse rehabiliteringsforløp i Helse Stavanger. Helse Stavanger opplyser at denne sengeposten har 16 senger, og at den vil bli styrket med flere faggrupper for å sikre at foretaket kan ivareta pasientene på en best mulig måte. Sengeposten og resten av Dalane DMS er nå organisert under Avdeling for Rehabilitering, Medisinsk Divisjon, Helse Stavanger. I 2014 startet Helse Stavanger også en gjennomgang av øvrige polikliniske tilbud og andre funksjoner ved enheten. Dette har skjedd etter en vurdering av det fagligmedisinske grunnlaget, organisatoriske utfordringer og forhold knyttet til kvalitet og pasientsikkerhet. I denne prosessen ble det klart at hudpoliklinikken vil fortsette. Likeså videreføres tilbudet innen kardiologi to dager i uka, samt konsultasjonspoliklinikk innen urologi. Sykepleierdrevet poliklinikk innenfor diabetes og kreftområdet fortsetter også. Røntgen og laboratoriefunksjoner fortsetter som tidligere. Helse@hjemme, tidligere «KOLS-kofferten», fortsetter som prosjekt i daglig drift og med en PhD-forskning tilknyttet prosjektet. Helse Stavanger opplyser at poliklinikk for medisinske gastroenterologiske undersøkelser og ortopedi – som da omfatter kun vurderinger – er besluttet avviklet med bakgrunn i faglige hensyn og effektiviseringshensyn. Det samme gjelder oralkirurgien, som har hatt virksomhet to dager ukentlig. På begge områdene har det vært en utfordring å sikre en stabil bemanning. Spesialisthelsetjenestetilbudet er i kontinuerlig utvikling. I den kommende nasjonale helse- og sykehusplanen vil regjeringen synliggjøre for Stortinget status og de viktigste utfordringene i spesialisthelsetjenesten. På den måten kan Stortinget ta de viktigste beslutningene om hvordan spesialisthelsetjenesten skal utvikles. Det må allikevel alltid være rom for lokale tilpasninger og endringer. Jeg mener at endringene ved Dalane DMS er en slik endring.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-06:
Som jeg svarte, har Helse Stavanger opplyst at poliklinikken for medisinske gastroenterologiske undersøkelser og ortopedi, som kun er vurderinger, er besluttet avviklet med bakgrunn i faglige hensyn og ut ifra mer effektiv utnytting av ressursene. Det samme gjelder oralkirurgien, som har hatt virksomhet to dager ukentlig. På begge områdene opplyser Helse Stavanger at det er utfordringer knyttet til å sikre en stabil bemanning. Det er sant at utviklingen ved Dalane DMS innebærer at det har vært endringer hele veien i det tilbudet, som vist her. Det vil jo måtte basere seg på både hva som er fornuftig å ha desentralisert, på hvilke områder en klarer å sikre god faglig kompetanse, og hvordan den medisinske utviklingen endrer seg. Når jeg redegjorde for alt som gjøres på Dalane DMS i dag, der også rehabiliteringstilbudet og sengeposten styrkes, så er dette et tilbud som kommer til å være også i framtiden og som kommer til å utvikle seg positivt framover, men som det også kommer til å være endringer i, slik det er i resten av spesialisthelsetjenesten.
Bent Høie (Høyre), 2015-05-06:
De har fått til det samme i Egersund, men det kan av og til virke som om representanten Toppe tror at den beste måten å utvikle spesialisthelsetjenesten på, er å rygge inn i framtiden og se tilbake på at alt bør være som det helst var i går, eller kanskje for fem år siden. Det er en veldig farlig utvikling – som jeg vil advare imot – å tro at den desentraliserte spesialisthelsetjenesten skal kunne konserveres og bare bestå som den engang ble opprettet. Det vil i tilfelle innebære at den kontinuerlig svekkes. Det er et sterkt tilbud i Egersund fortsatt, og det er planer om et sterkt desentralisert tilbud i Egersund fortsatt, men tilbud vil endre seg, som følge av både den medisinske utviklingen, muligheten for rekruttering av helsepersonell, og hva som er fornuftig bruk av personellressurser. Det å skape et inntrykk av at hvis bare alt var som i går, så er det det beste, vil i realiteten være en strategi som innebærer en nedbygging og en faglig svekkelse av det desentraliserte tilbudet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-16:
SVs gruppe deler intensjonen i det forslaget som er lagt fram. Vi mener imidlertid at det inneholder betydelig politisk endring. Det er spørsmål som berører flyktningrett og menneskers rettssikkerhet. Vi mener at selv om det er nødvendig med en hastig behandling, bør det også være rom for at det skrives merknader, slik at Stortinget får gjort de nødvendige føringer og tolkninger som skal ligge bak en slik beslutning, og at vi får en tilstrekkelig grundig behandling, slik at vi vet at de vedtakene vi gjør, er forsvarlige. Jeg vil derfor foreslå at vi ikke behandler saken nå, men at saken oversendes komité, med den klare henstilling til presidentskapet og komiteen om at den får en ekstraordinært hastig behandling i komité.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2015-11-16:
Jeg konstaterer etter representanten Tetzschners innlegg at arrogansen er velutviklet og evnen til selvkritikk ikke er så utviklet. Jeg synes det er spesielt å harselere med opposisjonens behov for spørsmål i en sak der regjeringen ber om tilslutning til den typen hastebehandling. Det er litt som en lærer som kjefter på elevene fordi han selv har kommet for sent til timen. Det er det inntrykket Tetzschner gir. Jeg har i to innlegg i dag gjort rede for hvordan SV kommer til å stemme, og om representanten Tetzschner ikke har fått det med seg ennå, er det vel han som ikke har hørt godt nok etter. Jeg tror ikke jeg bruker av forsamlingens tid på å gjenta det en gang til.
Trine Skei Grande (Venstre), 2015-11-16:
Venstre støtter også forslaget om at vi bør kunne legge opp til en hastig komitébehandling. Det er viktig at Stortinget strekker seg for å få behandlet forslag raskt når regjeringa har bedt om det. Men det kjennes jo også rett å minne om at vi allerede den 6. september sendte et brev til statsministeren der vi spurte om man hadde alle fullmakter til å kunne håndtere den situasjonen som er nå. Fire dager etter fikk man til svar at alle fullmakter hadde man. Også på et initiativ overfor stortingspresidenten om å samle Stortinget tidlig for å kunne gjøre alle vedtakene og denne prosessen godt, fikk man til svar at man ikke så nødvendigheten av det. Det er viktig at Stortinget til enhver tid er på offensiven for å klare å få gjennom vedtak fort. Det har vi vært helt fra september. Det at vi skal gjøre dette så fort at vi ikke i det hele tatt har muligheten til å behandle det i en rask komitébehandling, har vi liten forståelse for. Mange av disse forslagene vil også ta lang tid å sette ut i livet, og en dag eller to med komitébehandling ser ikke Venstre noen grunn til at vil svekke – det vil derimot styrke – det arbeidet som skal gjøres i Stortinget.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2015-11-16:
Kristeleg Folkeparti støttar intensjonane i dei forslaga som regjeringa har lagt fram, nettopp for å sikre kontroll ved Storskog. Me går derfor imot ei generell komitébehandling, nettopp fordi det vil gjere at det vil ta lengre tid, og tanken bak denne lovendringa er at det skal setjast i verk, dersom Stortinget gjer sine vedtak i dag og på torsdag, allereie på fredag. Eg vil likevel be presidenten vurdere om me på eitt punkt vel å sende dette over til komitébehandling, og det er om at § 76 andre ledd andre og tredje punktum blir oppheva. Det er punktet som i realiteten tar for seg instruksjonsmyndigheita av UNE. Det er eit punkt som eg ikkje opplever har det behovet for hastigheit som dei andre punkta i denne proposisjonen. Kristeleg Folkeparti fremjar altså eit forslag ikkje om ei generell komitébehandling, men berre om det punktet som gjeld UNE. Eg er usikker på om presidenten opnar for det, men eg vil likevel leggje fram forslaget, så får presidenten eventuelt handtere det.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2015-11-16:
Miljøpartiet De Grønne støtter SV og Venstres forslag om en rask komitébehandling. Forslaget fra regjeringen inneholder flere elementer som Miljøpartiet De Grønne deler intensjonen i, men som samtidig har så vidtrekkende prinsipiell betydning for norsk flyktningpolitikk, at det er meget viktig at den type endringer får et minimum av forankring og et minimum av demokratisk behandling utover det som det er lagt opp til i dette tilfellet. Jeg har tillit til at komiteen kan gjøre dette så raskt at det ikke får vesentlig betydning for iverksettelsen. Jeg håper derfor at vi kan få den betydelige forbedringen det vil innebære at komiteen får tid til å se på dette.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-11-16:
Vi får anledning til å debattere innholdet i forslagene utover i debatten, men på vegne av Arbeiderpartiet vil jeg si at vi kan støtte det behandlingsopplegget som det ble orientert om i Stortinget, og som vi da nikket til. Men det kommer til å komme forslag, innlegg og vurderinger når vi diskuterer innholdet.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-11-16:
Jeg har lyst til å ta med meg det som er vesentlig fra denne debatten, og det er altså at vi samles om de forslagene som er her. Det er enighet om å få til evaluering. Når det gjelder partiet Høyre, har jeg også tenkt å lytte til det som er vesentlig i det partiet, og som er viktig å merke seg. Det er det statsministeren sier, det er det vi må forholde oss til, og det er det deres parlamentariske leder gjør, det er det vi forholder oss til, som har inngått avtaler for å sikre et bredt forlik om å motta kvoteflyktninger, og som har invitert til et bredt samarbeid også på denne dagen. Det er det vesentlige. Det uvesentlige kan vi la ligge.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-11-16:
Senterpartiet er også forberedt på å forholde seg til det oppsatte forslaget til behandling. I dialog med statsministeren har alle sagt at vi er rede til en rask behandling, og det er også avgjørende at disse forslagene blir iverksatt raskt, og det kan best gjøres gjennom forslaget som ligger på bordet til behandling.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2015-11-16:
Jeg ber om at innpiskerne får tid til å få riktig antall folk i salen, for vi er for mange.
Sylvi Graham (Høyre), 2015-11-16:
Jeg fikk ikke votert, men jeg har trykket og trykket.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2015-11-16:
Debatten bør jo være relativt uttømt hva gjelder innlegg nå, så jeg vil bare komme med en stemmeforklaring, slik at det er gjort. Regjeringspartiene vil støtte forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, knyttet til en evaluering av lovendringene i løpet av to år, og at denne evalueringen må gi rom for en høring. Så regjeringspartiene har støttet opp om det forslaget.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2015-11-16:
Jeg må si jeg ble egentlig litt overrasket og trist over representanten Lysbakkens reaksjon på at jeg skrøt av at SV nå endelig har fokus på returarbeid, og han skapte et inntrykk av at SV ikke hadde kritisert regjeringens returarbeid, men bare hvem som ble returnert. Det er jo ikke riktig. I Aftenposten 13. september står det følgende: «SV vil stoppe alt returarbeid og uttransportering.» «SV krever at justis- og beredskapsminister Anders Anundsen(Frp) beordrer alle etater til å stanse arbeidet med utsendelse og retur av asylsøkere og andre uten lovlig opphold i Norge.» «I den situasjonen vi står i nå, bør Justisdepartementet heller konsentrere seg om å håndtere asylstrømmen som kommer til Norge, sier Heikki Holmås.» (Frp) Grunnen til at jeg var positiv til at SV nå har et returfokus, er at SV tidligere har bedt oss om å ikke ha et slikt returfokus. Det er ingen oppfordring til å starte noen diskusjon om det. Jeg konstaterer bare at SV nå heldigvis er opptatt av retur, og det i samsvar med det regjeringen har vært, ikke bare de siste ukene, men helt siden regjeringen tiltrådte, og det har også vært viktig. Det som egentlig gjorde at jeg tegnet meg, var påstanden fra representanten Karin Andersen om at kriminelle ble nedprioritert for retur. Det er direkte feil, og jeg vil ikke at det skal bli stående sagt fra denne talerstol uten at det er irettesatt. Det er ingen som er høyere prioritert for retur enn kriminelle. I fjor og så langt i år er opp mot 40 pst. av de som blir returnert, kriminelle. Jeg synes det er litt underlig at SV har et behov for å skape inntrykk av noe annet. Når det gjaldt representanten Andersens kommentar til § 32, er jeg litt usikker. Det er mulig vi snakker litt forbi hverandre. Det jeg prøvde å få frem, er at den bestemmelsen som er en forutsetning for at man skal kunne returnere til et tredjeland, er at man kan få sin asylsøknad behandlet der. Det jeg sa i mitt innlegg, var at mange av de som nå har kommet over Storskog, kommer fra Russland, uten å være forfulgt i Russland, og har oppholdstillatelse, arbeidstillatelse, studietillatelse osv. i Russland, hvilket jo da betyr at de ikke har noe behov for å få behandlet noen asylsøknad i Russland. Det er litt av bakgrunnen for denne endringen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-02-05:
På vegne av representantene Karin S. Woldseth, Magnar Lund Bergo og meg selv vil jeg fremme forslag om endring av forskrifter for Fondet for utøvende kunstnere.
Siv Jensen (Fremskrittspartiet), 2002-02-05:
Jeg tillater meg å fremme forslag om å gi Norges Bank full uavhengighet.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-01:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodningen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-01:
Jeg har den glede å foreslå Ågot Valle.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-01:
Jeg har den glede å foreslå Geir-Ketil Hansen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-01:
Jeg har den glede å foreslå Berit Brørby.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-01:
Jeg har den store ære å foreslå Sigvald Oppebøen Hansen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2002-10-01:
Jeg har den ære å foreslå Asmund Kristoffersen.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2002-10-01:
Jeg foreslår Finn Martin Vallersnes.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-10-01:
Jeg har den store glede og ære å foreslå Ursula Evje.
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-13:
Eg har før rost statsråden for å ha ein klar ideologisk overbygning for næringspolitikken sin, sjølv om eg ikkje likar ideologien hans. Eg er derfor ikkje av dei som synest det er fullstendig håplaust at argumentasjonen til statsråden for å oppheve ervervsloven er skral og mangelfull og i sin natur utelukkande ideologisk. Eg oppfattar ingen andre grunnar til å oppheve loven enn generell argumentasjon i forhold til å fjerne alle moglege hinder for kapitalens frie flyt, utan tanke for konsekvensane det vil medføre. Det er mogleg at det nettopp er det at ein har innsett at ein har hatt behov for meir konkret argumentasjon, som har avla argumentet om at loven må avskaffast fordi loven ikkje har vore brukt. Det er med respekt å melde eit usedvanleg lettvint argument. Konserntillitsvald Rolf Utgård i Kværner seier til Dagens Næringsliv den 27. februar i år: «Ervervsloven sikrer de ansatte informasjon og uttalerett på et tidlig tidspunkt, og det finnes mange eksempler på at de ansattes krav blir imøtekommet, slik at bedriftene slipper unna nærmere prøving og sakene blir løst før de når departementet.» Då vil eg ein gong til spørje statsråden: Ser ikkje statsråden at når ein no ikkje støttar sekundærforslaget til fleirtalet i komiteen, taper ein nettopp denne moglegheita, den verdien som det er at dei tilsette får informasjon på eit tidleg tidspunkt, og at dette er nedfelt i lovverket?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-13:
President! Kan eg få ordet til stemmeforklaring?
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-06-13:
Det fleirtalet i komiteen som har innstillinga, vil støtte forslag nr. 2 subsidiært, så dersom det var mogleg å ta opp innstillinga til II før vi tek opp forslag nr. 2, ville det lette voteringa.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-06-13:
Saksordføreren har hatt en meget god gjennomgang av saken, og siden Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet står sammen om flertallsinnstillingen, har hun fått fram de viktigste argumentene for å beholde loven. Vi kan ikke forstå hvorfor det er nødvendig å oppheve loven. Argumentet om at loven er lite brukt, og at den derfor bør oppheves, er et dårlig argument. Det at loven er lite brukt, kan bety at den har virket preventivt, og at useriøse erververe derfor har holdt seg borte fra oppkjøp – og da har jo loven fylt sin intensjon. Et annet viktig argument for å beholde loven er at den gir Regjeringen mulighet til en viss styring og kontroll med eierskifte. Det er underlig at Bondevik-regjeringen gir fra seg denne styringsmuligheten. Da loven i sin tid ble innført, ble det understreket at en av hensiktene med å innføre loven nettopp var at loven skulle gi myndighetene en styringsmulighet i forbindelse med eierskifte og eierforhold i næringsvirksomhet over en viss størrelse. I tillegg skulle Regjeringen ha mulighet til å gripe inn dersom det utviklet seg lite ønskelige eierstrukturer innen den enkelte sektor og de enkelte områder. Også distriktspolitisk er loven viktig. Norge er et land hvor små samfunn domineres av hjørnesteinsbedrifter, og mange lokalsamfunns eksistens er avhengig av slike bedrifter. Loven gav Regjeringen adgang til å holde en viss kontroll ved slike bedrifter, noe som er viktig i forhold til sysselsetting og bosetting i distriktene. Når det gjelder forholdet til EØS-avtalen, kan en i Innst. O. nr. 16 for 1994-1995 lese følgende: «Det påpekes i proposisjonen at lovutkastet ikke er gitt en diskriminerende utforming. Loven er ikke ment å få noen særskilt anvendelse på utenlandske oppkjøp i norske foretak. Departementet understreker de likebehandlingsprinsipper som ligger til grunn i EØS-avtalen, og vil legge disse til grunn i sin praktisering av loven overfor ulike investorer.» Jeg registrerer at Regjeringen tar til følge at ESA hevder at ervervsloven er i strid med EØS-avtalen, noe man ved innføring av loven i sin tid hadde jobbet mye med for å unngå. Jeg registrerer også at Regjeringen ikke har tatt seg bry med å vurdere merknadene fra ESA og derfor ikke har lagt vekt på dette i det hele tatt, men har tatt andre hensyn i forbindelse med opphevelse av loven.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-06-13:
Vi har jo forstått at vi antakeligvis kommer til å tape kampen om loven her i Stortinget, men for oss er de ansattes rettigheter i denne sammenheng svært viktige. Det er slik at ervervsloven har med erverv av aksjer i et selskap å gjøre, altså med bestemmelser i forhold til erverv av 1/3, 1/2 eller 2/3 av aksjene i et selskap, mens arbeidsmiljølovens bestemmelser dekker virksomhetsoverdragelse, dvs. 100 pst. oppkjøp. Høyres, Kristelig Folkepartis og Fremskrittspartiets begrunnelse i merknaden stemmer derfor ikke overens med forslaget til nytt fjerde ledd i § 73 E i arbeidsmiljøloven, altså det forslaget som er foreslått av regjeringspartiene. Mitt spørsmål er da: Mener statsråden det er uviktig at de ansatte får informasjon ved f.eks. 2/3 erverv av aksjer? Ville det ikke være greit at de ansatte fikk de samme rettighetene til informasjon ved f.eks. 2/3 oppkjøp av aksjer som ved 100 pst. overtakelse?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-06-13:
President! Kan jeg komme med en stemmeforklaring?
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-06-13:
Når det gjelder II, som Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet står bak, og som blir oversendt Stortinget, taper vi ved votering i Stortinget. Og for at vi ikke skal stå igjen uten noen lovbeskyttelse for de ansatte når ervervsloven nå faller, må vi stemme for forslag nr. 2, fra Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-06-13:
Foregående taler avsluttet med å henvise til at Regjeringen ikke har tatt seg bry med å gå gjennom de merknader som det har vært referert til med hensyn til ESA. Grunnen til det er nettopp at dette ikke har vært Regjeringens begrunnelse for å fremme forslag om avvikling av loven. Men jeg tror at hvis man hadde tatt den veien, ville det i seg selv ha vært mer enn godt nok til å bruke som en hovedbegrunnelse for å avvikle loven, for dette er ikke noe annet enn et slags eksperiment som Norge som det eneste land i Europa fortsatt opererer med. Med syv års erfaring med denne loven som ble etablert med virkning fra 1. januar 1995, vet vi alle sammen at vi er nødt til å stille oss selv spørsmålet: Er denne loven nødvendig? Hva slags virkning har den, hva slags effekt har den, annet enn å være en ekstra strafferunde for næringslivet og for dem som sitter og skal forvalte fremtiden på vegne av det verdiskapende Norge? Vi vet at gjennom disse syv årene har skiftende regjeringer fått inn rundt 2 150 meldinger om erverv, og ingen av dem har nektet erverv i ett eneste tilfelle. Når vi vet at dette medfører ulemper og kostnader, er det prisverdig at Regjeringen har tatt et initiativ til å få dette avviklet. Det er fullstendig i tråd med Regjeringens ønske og målsetting i sin kampanje «Et enklere Norge» å få tatt knekken på disse unødige kostnader som man påfører næringslivet, som opp gjennom perioden har beløpt seg til flere hundre millioner i ekstra kostnader. Det skaper nok sysselsetting på enkelte offentlige kontorer, men det er ikke det «Et enklere Norge» skal være et bidrag til. Derfor er dette en lov som har overlevd seg selv, og som fortjener én ting, nemlig å bli avviklet. Som andre har tatt opp og vil ta opp, er de ansattes interesser ivaretatt, og det er også ivaretatt gjennom andre lover enn ervervsloven. Vi vil også kunne finne de rettigheter og krav ansatte har på opplysning rundt eierskifte, ivaretatt gjennom det arbeidet Regjeringen har igangsatt når det gjelder Arbeidslivslovutvalget, som fremmer sin innstilling om ikke så altfor lang tid. Derfor er dette et skritt i riktig retning. Vi slipper for ettertiden, ved hjelp av Fremskrittspartiets støtte til Regjeringen, å få også på dette området en stopp, og at Norge skal være det eneste land i Europa som fortsatt henger igjen og har en slik lov på plass.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 2002-06-13:
Konsesjonslover har hatt stor betydning for Noreg, så på den måten er dagens vedtak ein merkestein. Men etter mi og Kristeleg Folkeparti si vurdering har tida gått frå behovet for å ha ei slik lov som regulerer eigedomsomsetning. Det krev eit visst mot av politikarar å gå inn for endringar. Det er alltid grupper eller omsyn som seier at det ein kjende i går, skal òg vera med i morgon. Derfor skal det eit visst initiativ til og ein viss rygg til for å gå på endringar. Ein vil som regel møta ein del motvilje og ein del kritikk, med den risikoen det skaper. Etter mi vurdering var ervervslova ei føre var-lov: Etter at EØS-avtalen kom, skulle ein i Noreg ha eit middel til å sikra næringslivet i tilfelle visse situasjonar skulle oppstå. Tanken var god, men den praksisen me har sett, viser at det ikkje var behov for denne lova. Me i Kristeleg Folkeparti ser òg eit stort poeng i å arbeida for «Et enklere Norge». Me må berre innsjå at skal me oppnå dette, må me fjerna ein del reglar, lover og vedtekter. Og dette gjeld ikkje berre Noreg, for me ser at frå instansar utanfor Noreg er det nærmast ein straum av påbod som kjem innover landet, som me må ta omsyn til i ein moderne kvardag. Derfor er det viktig å ta slike initiativ som i dag for å ta vekk det som ikkje oppfyller noko særleg føremål. Det at heller ingen andre land i Europa har ei slik lovheimling i dag, er eit tilleggsargument. For Kristeleg Folkeparti er det ikkje eit argument at ESA ser ut til å vera i tvil om at dette er eit lovleg middel. Me ville uansett gått inn for oppheving av denne lova, for å forenkla den kvardagen dei større bedriftene har. For å tryggja dei tilsette sine behov og interesser vil me støtta at ein i arbeidsmiljølova tek inn ein regel om at det informasjonsbehovet som dei tilsette vil ha, skal verta dekt i ein overdragingssituasjon. På denne bakgrunnen vil eg anbefala Kristeleg Folkeparti sine representantar å stemma for proposisjonen frå Regjeringa om å oppheva ervervslova. Eg vil vidare anbefala Kristeleg Folkeparti sine representantar å stemma for forslaget frå Høgre, Framstegspartiet og Kristeleg Folkeparti om endring av arbeidsmiljølova.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-06-13:
Først og fremst vil jeg si at ved en overdragelse av et selskap helt eller delvis er jo virkeligheten den at de ansatte er med på disse prosessene i – jeg holdt på å si – år i forkant. De selskapene som vurderer eierskifte, og som holder på med eierskifte, vil i 99 av 100 tilfeller ha de ansatte med på laget for å unngå alle de komplikasjoner det er å ikke ha det. Og det er jo faktisk slik at i norske selskap er de ansatte representert i styrene. Jeg har ingen grunn til å tro annet enn at når det i norske selskap er slik at de ansatte har en veldig fremtredende posisjon, og særlig kanskje i forhold til ved eierskifte, så er det rett og slett fordi bedriften føler seg tjent med dette. Det har faktisk ingenting med formuleringer i noe lovverk å gjøre. Nå er det også slik at dette er regulert i hovedavtalen. Jeg opplever hver eneste gang jeg er rundt på bedrifter i dette landet, enten det er små eller store bedrifter, at de ansatte – eventuelt med folk fra styret og ledelse – er med. Det er altså like naturlig at alle disse partene opptrer. Min erfaring er definitivt at dette ikke har noe med denne lovreguleringen å gjøre. Jeg ser det absolutt slik at selskapene ved overdragelser helt eller delvis, allerede involverer de ansatte. I de selskapene hvor Næringsdepartementet selv er involvert, og hvor vi faktisk holder på med noen prosesser knyttet til dette, er det jo åpenbart at de ansatte er med på det. Jeg ser ingen grunn til å lovregulere dette utover det som er foreslått fra regjeringspartiene. Vi vet også at det er et arbeidslivsutvalg som holder på med å se på dette for å forankre det i lovverket. Jeg tror imidlertid de ansatte definitivt greier dette gjennom de hovedavtalene de har. Og det er først og fremst fordi selskapene ser seg tjent med å ha de ansatte med på laget at dette går helt strålende, uten at Stortinget vedtar en lov om erverv.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-06-13:
Jeg satte i særlig grad pris på innledningen til replikken. Så var spørsmålet om ikke ervervsloven er med på å hindre kapitalens frie flyt. Det er slik at det er en alminnelig bred politisk oppfatning i dette land og i dette storting at kapitalen skal flyte fritt. Den skal flyte til de områdene, til de bedriftene, til de bransjene hvor eierne ser seg tjent med å utøve sin virksomhet. Det er ikke slik at Stortinget egentlig har påtatt seg noen reguleringsrolle i forhold til dette. Hvis folk vil slutte å drive pizzakjede og heller starte med å kjøpe seg opp i aluminium, gjør man det uten å spørre noen som helst, og motsatt. Man ser jo nå at skipsredere kjøper seg opp i pizza og desslike. Jeg har ingen grunn til å tro at SV kan være inne på den tanken å skulle begynne å regulere dette. Det betyr at det er alminnelig akseptert at kapitalen flyter fritt, heldigvis. Alternativet har vi sett lenger øst, og det har ikke fungert særlig utmerket. Hva gjelder Rolf Utgård og hans uttalelser i Dagens Næringsliv, vil jeg si at Rolf Utgård, i likhet med svært mange andre tillitsmenn i norske selskap, gjør en aldeles strålende jobb, også i forbindelse med disse virksomhetsoverdragelsene. Jeg har møtt Rolf Utgård i mange sammenhenger, også i forbindelse med dette. Men det jeg er helt sikker på, er at Rolf Utgård og alle kolleger av Rolf Utgård kommer til å ha nøyaktig den samme rollen i de virksomhetsoverdragelsene som skal foregå i ettertid. Rolf Utgård sitter jo i styret i disse bedriftene som han har vært med på, og han som alle andre er med på dette fra et absolutt tidlig stadium. Norske bedrifter i år 2002, muligens med noen unntak, som er og blir en parentes, vil selvfølgelig se seg tjent med å praktisere det at de ansatte er med på disse tingene fra dag nr. én. Alt annet vil overraske meg svært. Jeg tror det vil bli med denne loven som med så mange andre ting hvor noen har gått foran. Man kan bare forestille seg det at Arbeiderpartiet skulle komme tilbake til regjeringsmakten. Jeg føler meg veldig sikker på at de vil ikke komme på tanken engang om å relansere ervervsloven.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-06-13:
Representanten Oppebøen Hansen har helt rett i at jeg ikke greide å bruke mye av tiden til innlegg til å kommentere den kritikken som mindretallet i Stortinget her fremfører. Når man har fem minutter, er det begrenset hva man kan få tid til. Så får jeg jo høve til det nå. Når det gjelder den generelle prosedyren for lovsaker, er det standardprosedyrer her. Så også for denne saken, ved at den har vært sendt ut til 25–30 høringsinstanser, som er bedt om å komme med merknader til de endringene som er foreslått i arbeidstidsloven og i NIS-loven. Sjøfartsdirektoratet sendte ut dette i brev av 7. juni 2001. Det har vært en del forslag til endringer som man kan vurdere vesentlighetsgraden i, og om hvorvidt en burde hatt ny runde eller ikke. Som jeg sa, er det åpenbart at i den totale saksbehandlingen i denne saken erkjenner jeg at det er ikke et av glansnumrene. Jeg mener at det er forsvarlig saksbehandling, som gir grunnlag for Stortingets behandling i dag. Tilleggsopplysningene og de brevene som er kommet, og som er blitt besvart av departementet etter at man har vært i kontakt med relevante instanser, gir etter mitt skjønn et godt grunnlag for at Stortinget skal kunne fatte en beslutning i dag. Så til spørsmålet om jeg i denne sammenheng har vurdert å fremme en tilleggsproposisjon til Ot.prp. nr. 51. Det jeg kan si, er at jeg har vurdert Ot. prp. nr. 51, de innspill som er kommet underveis, de spørsmål som er stilt, de svar som er gitt, og mottakelsen av de svarene, som tilstrekkelig grunnlag for at Stortinget skal kunne fatte beslutning om dette.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-06-13:
Som jeg sa i svaret på en tidligere replikk, skal jeg ikke gå inn på å karakterisere denne stormen eller andre stormer. Men det er et alminnelig kjent prinsipp i dette hus at problemer gjøres minst så store som de er. Og jeg – med erfaring fra dette hus – har vel vært med på et par tilfeller der de har vært gjort større enn de reelt sett er. Jeg ser ikke bort fra at overdrivelser muligens er til stede her. Her skal jeg ikke konkludere, men jeg ser ikke bort fra at man tar godt i når man skal karakterisere kompleksiteten i å ta standpunkt til dette, basert på det grunnlaget som er gitt. Jeg registrerer at Stortingets flertall mener at det er et tilstrekkelig grunnlag. Jeg har svært vanskelig for å se at så ikke er tilfellet. Så til et spørsmål knyttet til komiteens tilråding under C, der Regjeringen blir bedt om å vurdere arbeidstiden på skip i forhold til arbeidsmiljølov og sjømannsfradrag. Jeg kan i alle fall si at den kontakt det er mulig å oppnå med alle relevante, skal bli gjort på en slik måte at når vi skal ha nye runder på dette, vil fru Meltveit Kleppa kunne si at her har statsråden gjort et glansnummer hva gjelder forarbeid.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-06-13:
På bakgrunn av alle spørsmålene slo det meg at jeg skulle ha hatt utdannelsen til de to som sitter foran presidenten, nemlig stenografene, for å greie å få med meg alt. Men jeg skal nå prøve. Først vil jeg si at når det gjelder SVs tilnærming til skipsfartspolitikk i sin alminnelighet, er det vel ikke noen grunn til å legge skjul på at skulle man ha fulgt SVs anbefalinger hva gjelder skipsfartspolitikk i sin alminnelighet på 1990-tallet, hadde antakeligvis ikke dette vært en relevant problemstilling i det hele tatt, for vi hadde ikke hatt noen sjøfolk å snakke om. Det er nemlig helt relevant hvilke konkurransevilkår norske bedrifter har i forhold til utenlandsk konkurranse. Det er definitivt slik at vilkårene totalt sett for norske sjøfolk er med på å avgjøre konkurransekraften for norske sjøfolk, om det er de som skal være på norske skip, eller om det skal være utenlandske sjøfolk som i større grad overtar. Det vil særlig dreie seg om lønnsvilkår i større grad enn det vi snakker om her. Det har betydning for den totale konkurransesituasjonen. Det kan man jo synes er bra eller ikke, det er for så vidt uinteressant, men objektivt sett er det bare slik. Så til spørsmålet om jeg kan tro på arbeidstakerorganisasjonene når de argumenterer for at dette er en svekkelse av faglige rettigheter. Jeg leser det de har skrevet i sine brev, og har ingen grunn til å betvile deres synspunkter og deres særinteresser knyttet til dette, på samme måte som det er andre som har sine interesser i en slik sak. Så til spørsmålet om statsråden synes at det er fornuftig at man har tariffavtaler og rettigheter. Definitivt! All erfaring fra næringslivet selv tilsier at det er en fordel at det er tariffavtale mellom arbeidstaker og arbeidsgiver, og at man har åpne forhold med hensyn til disse tingene. Men spørsmålet er: Hva skal vi gjøre i de tilfellene hvor man velger bort dette? Skal vi gå inn og regulere det på en slik måte at vi nærmest skal sette forbud mot dem som ikke måtte ha det? Hva gjelder god kontakt med organisasjonene, kan jeg bare gjenta det jeg sa i forhold til replikken fra Meltveit Kleppa. Det vil bli en kontakt som vil bli aldeles strålende, slik at det som sagt skal være et glansnummer hva gjelder saksforberedelser. Men jeg kommer tilbake med saken.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-13:
: Ordføraren for denne saka, Ivar Østberg, har ikkje sete i Odelstinget, og eg er derfor hans stand-in. Som kystkvinne kan eg ikkje la vera å vera oppteken av skipsfartsnæringa, for den har lange og stolte tradisjonar i Noreg. Faktisk er vår identitet som nasjon nært knytt til skipsfarten. «Hvor fartøy flyte kan, der er han første mann.» Det er viktig å gje denne næringa rammevilkår som gjer det mogleg for Noreg framleis å vera ein leiande sjøfartsnasjon. Det er neppe noka anna næring som er så prisgjeven den verdsvide konkurransen som nettopp sjøfartsnæringa. Derfor må den ha rammevilkår som ikkje svekkjer moglegheitene til å konkurrera i ein internasjonal marknad. Det tek Regjeringa på alvor. Det er slik at det er eit EU-direktiv og ein ILO-konvensjon som er utgangspunktet for denne saka. Gjennom EØS-avtala vert dette gjeldande for Noreg, og direktivet skal i hovudsak vera implementert i norsk rett innan 30. juni. Det er jo ikkje mange dagane til. Desse direktiva dreier seg eigentleg om tryggleiken til sjøs og er eit resultat av ei avveging mellom konkurransevilkår, sikkerheitsomsyn og omsynet til arbeidsvilkåra til dei tilsette. Og resultatet er til å leva med, synest eg, på dei områda det gjeld. Livet om bord på eit skip er annleis enn det er på land. Det er ikkje til å unngå. Derfor er avspasering med fritid på land omfattande. Eg har merka meg at sjømannsorganisasjonane protesterer over at enkelte reglar i arbeidstidslova no er fjerna, og protestane tek vi naturlegvis på alvor. Men partane i norsk skipsfartsnæring er godt organiserte. Det inneber at dei langt fleste både arbeidsgjevarar og arbeidstakarar er omfatta av ein tariffavtale. Dermed har dei fleste vilkår i sine arbeidsforhold som er betre enn dei minstestandardar som tidlegare låg i arbeidstidslova. Det er altså ikkje slik at sjømenn har mista rettar. Ein har berre overlate reguleringa av enkelte forhold, som f.eks. satsen for overtidsbetaling, til partane sjølve. Kva som skal reknast som vanleg arbeidstid, og kva som skal reknast som overtid, går framleis fram av lova. Det er også klart kor mykje ein sjømann maksimalt kan arbeida. Det siste er viktig av sikkerheitsomsyn. Eit fleirtal i komiteen vil senda heile saka tilbake til Regjeringa, fordi lova, som det er sagt, ikkje skal vera godt gjennomarbeidd. Eg må innrømma at eg føler diskusjonen som storm i eit vassglas. Det er eitt ord som er endra. «Tariffavtale» er vorte til «avtale» i § 7, dette for å sikra at tilsetjing på NIS-skip skal vera mogleg også utan tariffavtale. Eg vil tru at saka får fleirtal her i Stortinget i kveld. Fiskarar er i ein annan arbeidssituasjonen enn dei vi kallar sjømenn. Eg er tilfreds med at Regjeringa vil koma tilbake til arbeidstidsbestemmingar mv. for desse i ei eiga sak. Då er det viktig at fiskarar, som står for ei viktig næringsgrein langs kysten, ikkje vert pålagde arbeidstids- og kviletidsbestemmingar som gjer umogleg det arbeidet som må gjerast på båtar som berre er bemanna med få personar, for vi har mange av dei. Eg anbefaler forslaget frå mindretalet, og eg anbefaler også å stemma for punkt C når det kjem opp i Stortinget.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2002-06-13:
Representanten Heikki Holmås påstod i sedvanleg offensiv stil at underteikna, og også Kristeleg Folkeparti, går eg ut frå, kastar på båten – eller over bord – alle faglege rettar dersom dei kan svekkja moglegheita for å konkurrera på ein internasjonal marknad. Det er naturlegvis det reinaste sprøyt. Lat meg gjenta, sidan representanten Holmås ikkje høyrde – tydelegvis – at desse direktiva er eit resultat av ei avveging mellom konkurransevilkår og sikkerheitsomsyn, som er det viktigaste, og omsynet til arbeidsvilkåra for dei tilsette. Og resultatet er til å leva med på alle dei områda det gjeld. Eg veit ikkje om Holmås har vore mykje om bord på skip, men livet om bord på eit skip er annleis enn det er i land. Det er ikkje til å unngå, for skipet søkjer ikkje hamn kl. 17 kvar ettermiddag. Derfor er avspasering og fritid i land også omfattande, som eg sa i mitt innlegg. Dersom mine barn – sidan dei vart brakte på banen her i stortingssalen – hadde valt å gå i fedrane sine fotspor og vorte sjømenn, ville eg anbefalt at dei tok i eit tak når dei var om bord, og så fekk dei fri i lengre periodar. Sjøfolk har faktisk avtalar. Og norske sjøfolk har faktisk avtalar med gode arbeidsvilkår, og dei vert ikkje fråtekne nokon av desse rettane i og med denne saka. Så registrerer eg at Arbeidarpartiet, som røystar mot EØS-direktivet, ikkje har nokon innvendingar mot det faktiske materielle innhaldet. Det skulle jo tilseia at innhaldet faktisk er akseptabelt.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-13:
Komiteen har i denne saka fått oversendt ein proposisjon som er både uryddig og ikkje minst dårleg førebudd. Det er leitt, synest eg, at Odelstinget no må ta stilling til ei sak der statsråden gjer fleire endringar undervegs, altså etter at saka var oversend til Odelstinget og komitebehandling. Komiteen registrerer at i førebuinga frå departementet si side har ikkje saka vore ute på høyring. Det har heller ikkje vore kontakt mellom departementet og partane i arbeidslivet i denne saka, så langt eg kjenner til. Dette har kome klart til uttrykk gjennom brev frå sjømannsorganisasjonane i Noreg og Norges Rederiforbund. Etter fleire innspel frå nettopp desse organisasjonane har altså statsråden i brev til komiteen svara at han på fleire punkt ikkje har nokon innvendingar eller merknader til desse endringsforslaga. Eg kan nemne regelen i § 3, om å ikkje setje forbod mot arbeid utover 8 timar i 24-timarsperioden, og spørsmålet om arbeidstid og kviletid på skip i NIS-loven § 7 første lekk, der statsråden òg har gjort endringar i sjølve lovteksten. Statsråden har òg i brev til komiteen av 15. mai 2002 skrive: «Jeg har ingen bemerkninger til at foreslåtte lov om norsk internasjonalt skipsregister § 7 tredje ledd første punktum utgår.» Til slutt har statsråden òg endra teksten i § 7 tredje lekk siste punktum etter framlegg frå Norges Rederiforbund. Slik kan me ikkje ha det. Det burde avgjort ha vore ein fordel å få ei breiare vurdering av slike ting før Regjeringa la fram dette lovforslaget. Det er på mange måtar litt oppsiktsvekkjande at statsråden vel ei slik arbeidsform i staden for å trekkje saka attende. Eg hadde gjerne sett at synspunkta til sjømannsorganisasjonane hadde fått ei mykje breiare og grundigare vurdering. Det gjeld særleg på område som er knytte til § 3 i lovforslaget. Fleire innvendingar er altså komne mot forslaget. Eg viser særskilt til det som har i seg element av sosial og økonomisk karakter. Eg forstår at organisasjonane reagerer kraftig når ikkje dette området lenger skal overlatast til tarifforhandlingar. Eg har òg stor forståing for kravet frå desse organisasjonane om at lovforslaget burde ha vore knytt til arbeidstid og ikkje som foreslått, nemleg til kviletid. Lovforslaget er altså ein konsekvens av eit EØS-direktiv. Fristen for implementeringa er 30. juni 2002 og 1. august 2003. Arbeidarpartiet varslar ikkje motstand mot dette direktivet, men meiner at departementets handtering og skjønsvurdering i denne saka er under all kritikk. Derfor ønskjer Arbeidarpartiet å sende saka tilbake til Regjeringa, med unntak av departementets framlegg til vedtak under romartal II. Slik vil òg Arbeidarpartiet stille seg under avrøystinga.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2002-06-13:
Etter den sterke kritikken som har kome frå Arbeidarpartiet, Senterpartiet og SV i denne saka omkring departementet sine prosedyrar i forarbeida til ei lovsak, forundrar det meg at statsråden ikkje valde å kommentere meir enn det han gjorde i sitt innlegg. Men han skal få ein sjanse til no. Når det gjeld departementet sine prosedyrar, har eg eit spørsmål til statsråden: Er det slik at departementet vel ikkje å ha samtalar med partane i arbeidslivet i lovsaker som gjeld arbeidsforhold? Som statsråden sjølv sa, er ikkje denne saka eit «glansnummer». Men meiner likevel statsråden at lovforslaget er grundig nok behandla i departementet på bakgrunn av dei innvendingane som har kome frå organisasjonane? Og det siste spørsmålet: Eg vil spørje om statsråden i denne perioden, altså mellom Regjeringa si oversending til Odelstinget og til den vart avgitt av komiteen nokon gong har vurdert å fremje ein tilleggsproposisjon.