Kristin Clemet (Høyre), 2003-06-12:
La meg starte med å berømme komiteen, og spesielt SV og regjeringspartiene, som ser ut til å ha hatt et meget konstruktivt samarbeid som leder frem til en etter min mening veldig god løsning. Etter min mening skal det fattes viktige vedtak her i dag. De er i hvert fall viktige dersom man ønsker skoleutvikling. La meg bare kommentere det viktigste. Å endre klassedelingsreglene er etter min mening åpenbart fornuftig. Svært mange hevder at de klassedelingsreglene vi har, faktisk er det viktigste hinderet for skoleutvikling og kvalitetsutvikling i dag. Komitelederen snakket om at det var en reminisens fra en akademisk tradisjon. Man kan også si at det er en reminisens fra industrisamfunnet og tilhører så å si industrisamfunnets logikk, og at skolen selvfølgelig bør delta i kunnskapssamfunnet. Vi gjør ikke dette for å etablere nye tradisjonelle klasser som er mye større. Vi gjør det av andre grunner. Vi gjør det for det første for å synliggjøre og utnytte den faktiske voksen- og lærertettheten på en konstruktiv måte, både til beste for elevenes læringsmiljø og til beste for lærernes arbeidsmiljø. Vi gjør det dessuten for å gjøre det mulig i større grad å virkeliggjøre visjonen om tilpasset opplæring for alle. Tilpasset opplæring for alle betyr at vi trenger variasjon, mangfold, ulikhet, differensiering og fleksibilitet – akkurat slik evalueringen av Reform 97 peker på. Da trenger vi også større fleksibilitet i organiseringen av opplæringen. Vi gjør det også for å bringe oss litt bort fra regelstyringen av norsk skole og mer over på det man kan kalle målstyring, i den forstand at vi ønsker å mobilisere til refleksjon, til engasjement og til ansvar for alle dem som har ansvar for skoleutvikling og elevenes beste. Og så gjør vi det fordi vi i grunnen på denne måten følger opp det vi allerede har fått av erfaringer med en rekke forsøk rundt om i norsk skole, også med forskningsmessige evalueringer av slike forsøk. Det jeg tror mange av oss opplever når vi er på skolebesøk rundt om i landet – og Vidar Bjørnstad var vel innom det – er at det største problemet er bursdagene. Det er faktisk ganske mange av dem som gjennomgår og endrer organiseringen, som sier at det største problemet er hvem man skal invitere i bursdag. Men det viser seg at de fleste har greid å løse det problemet også. Egentlig hører jeg bare ett argument mot å endre klassedelingsreglene. Enkelte frykter at det vil bli brukt for å spare penger. Det er selvsagt ikke hensikten. Jeg mener at svært mye også taler mot at det vil skje. La meg nevne noen slike grunner. For det første: Ressursbruken på skolene rundt om i kommunene er i gjennomsnitt langt over de kvantitative krav loven setter. Det viser at kommunene legger vekt på lovens skjønnsmessige krav, som bl.a. er tilpasset opplæring. For det andre er det ikke slik at klassedelingsreglene bare fjernes. Nei, de erstattes med et nytt krav, nemlig om grupper som skal være forsvarlige både pedagogisk og sikkerhetsmessig. Etter min mening er det et sterkere krav enn någjeldende klassedelingsregler, fordi man da må fokusere på elevenes behov, man må se den enkelte elev og den enkelte elevs behov, og man må fokusere mer på innhold enn på litt «intetsigende regler». Kravet til identitet og tilhørighet skal ivaretas ved at elevene skal organiseres etter grupper, som ofte kan være mindre enn den tradisjonelle klassen i dag. For det tredje har jeg stor tiltro til lokalpolitikerne. Jeg mener de har like mye omsorg for skolen som oss. Det er også et spørsmål om tillit til dem. Dersom de ikke er tilliten verdig, vil det sannsynligvis avsløres gjennom det nasjonale kvalitetsvurderingssystemet vi etter hvert får, og det kan presse frem et engasjement, eventuelt at man skifter ut lokalpolitikerne. Jeg registrerer at et samlet Kommunenes Sentralforbund, samtlige partier, støtter endringene i klassedelingsreglene. Vi legger også til grunn et mer målrettet og aktivt tilsyn. Jeg viser i den forbindelse til revidert nasjonalbudsjett og kan bekrefte overfor komitelederen at vi vil gå inn i en aktiv dialog med tilsynsapparatet om dette. Alt dette blir i tilegg nå forsterket gjennom flertallsinnstillingen, og det synes jeg er bra. Det gir et viktig styringssignal som jeg er glad for å ha i ryggen. Jeg mener at forslaget til vedtak er veldig klart både overfor departementet, overfor tilsynsmyndigheten og overfor kommunene. La meg til slutt si litt om rektorkompetanse. Det er en tendens til at yrkes- og utdanningsgrupper ønsker seg et formelt monopol på visse stillinger. Det er veldig utbredt og veldig vanlig. Men det er i strid med kompetansereformen og vårt syn på realkompetanse. Og det er et paradoks at utdanningssystemet som skal forvalte systemer for dokumentasjon av realkompetanse, ikke selv anerkjenner begrepet. Formalkompetanse er ingen garanti for at man er egnet. Realkompetanse kan være en stor ressurs. Men hovedregelen vil uten tvil være at man også har formell bakgrunn. Jeg har ikke grunn til å tro eller mene noe annet.