trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2021-03-25:
Hvis ikke det siste innlegget fra statsråden er en belæring av Stortinget, da vet ikke jeg. Det eneste vi manglet, var vel et kateter og en tavle. Jeg reagerer veldig skarpt på at vi har en statsråd som møter Stortinget med en sånn arroganse. For å være ærlig hadde jeg nesten forventet at det ble påtalt av presidenten. En formålsparagraf er viktig for enhver lov, men i f.eks. likestillings- og diskrimineringsloven, hvor det står det mye bra om at det ikke skal være diskriminering i Norge, er det likevel en rekke konkrete paragrafer under formålsparagrafen som sørger for at det skal skje. Når det gjelder kravene til skrivekompetanse, mener jeg det representanter fra Høyre sier fra denne talerstolen, er ganske avslørende og høres litt annerledes ut enn det representantene fra Venstre sier. For eksempel sa saksordføreren selv i sitt innlegg nå nettopp at dette flytter ansvaret over til arbeidsgiver. Så i stedet for å ha en tydelig lovparagraf som sier at alle statlige organer skal kreve skrivekompetanse, blir dette ansvaret flyttet over til arbeidsgiver, det enkelte statsorganet. Høyres representant Tage Pettersen har sagt det slik: «Men det er ikke nødvendig at alle som skal jobbe i offentlig forvaltning, må beherske begge målformer». Ja, renere ord for pengene enn det får man ikke. Det er helt åpenbart at regjeringen selv mener at nynorsken svekkes i denne loven. Det er i hvert fall det Høyre sier, og de er ærlige på det.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
I dag er det en merkedag i norsk historie. Vi vedtar i dag en allmenn språklov, en lov som omfatter alle språkene Norge har et ansvar for. Det har vi aldri hatt før. Loven skal verne om norsk språk som vårt viktigste uttrykk for kultur, historie og identitet og bidra til å sikre samiske språk, nasjonale minoritetsspråk og norsk tegnspråk gode levevilkår. Språkloven kommer med flere prinsipielle nyvinninger i norsk språkpolitikk. Det viktigste nye er at loven gir beskyttelse for norsk språk. For første gang blir det formulert i lov at norsk språk trenger vern, og at det skal sikres i bruk i alle sektorer. Språkloven gir et sterkere apparat enn noensinne til å sikre språkpolitisk samordning og retning til beste for norsk språk. Norsk skal sikres som nasjonalt hovedspråk. Men norsk språk skal ikke styrkes på en slik måte at det fortrenger samiske språk, kvensk, romani, romanes eller norsk tegnspråk. Språkloven er en formalisering av at staten er flerspråklig, og at staten har ansvar for flere språk. De nevnte språkene skal vernes og fremmes. Vernet av norsk gjelder både bokmål og nynorsk. Samtidig sier loven klart fra om at nynorsk skal sikres spesielt, ettersom det er under et særlig press. Derfor pålegger loven det offentlige å fremme nynorsk når man utvikler politikk som er relevant for norsk språk. Nynorsk kultursentrum ser dette taktskiftet. De påpekte nylig at barne- og ungdomskulturmeldingen tematiserer hvordan barn som bruker nynorsk, ikke har samme vilkår for å møte språket sitt, heller ikke i kulturpolitiske ordninger. Språkloven inneholder på dette området et virkemiddelapparat som målloven ikke har hatt. Språkloven innfører en plikt for alle fylkeskommuner til å bruke nynorsk til nynorskkommuner og til enkeltadressater som bruker nynorsk. Både statsorganer og fylkeskommuner vil ha plikt til å bygge opp og vedlikeholde den nynorskkompetansen som må til for å etterleve regelverket. Dette er nytt, og det er en utvidelse av regelverket i målloven. Ingen lov fungerer uten at den blir fulgt opp. Vi lovfester derfor et tydelig mandat for Språkrådet som forvaltningsorgan i språkspørsmål. De får et vidt oppdrag om både å føre tilsyn, veilede i regelverket, gi råd om navn på statsorgan og normere bokmål og nynorsk på vegne av oss alle. Organene selv har ansvar for å følge loven og sette seg inn i den. Jeg ønsker også å gratulere norske tegnspråkbrukere med dagen. Selv om språkvitenskapen har visst en stund at norsk tegnspråk er et eget språk, ikke et spesialpedagogisk verktøy, blir det i dag formalisert. Språkloven slår fast at norsk tegnspråk er likeverdig med norsk, både som uttrykk for kultur og som språksystem.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Vi er veldig godt fornøyd med språkloven. Jeg kjenner meg ikke igjen i den beskrivelsen representanten gir. Nynorsk kultursentrum har vært positive til det som har vært lagt fram. Jeg registrerer at også Peder Lofnes Hauge, leder i Noregs Mållag, på Facebook i går skrev at loven skal gi nynorsken et særlig vern. «Det lovar bra for språkpolitikken i åra som kjem», skriver han. Vi slår helt klart fast i § 4 i språkloven at bokmål og nynorsk er likeverdige språk, som skal brukes i alle deler av samfunnet. Dette er helt i tråd med det Venstre ønsker, har sagt og ser for seg.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Jeg er litt overrasket over at representanten sier at det er fint med fine mål. Vi lager jo lover fordi man faktisk ønsker å oppnå noe, og da tror jeg man må gå til formålsparagrafen. Jeg har studert juss og er jurist, så da vil jeg henlede representantens oppmerksomhet til § 1, som slår fast at formålet med loven er å styrke norsk språk slik at det blir sikret som et samfunnsbærende språk. Og: Loven skal fremme likestilling mellom bokmål og nynorsk og sikre vern og status for de språkene staten har ansvaret for. Når det gjelder det representanten sier om krav til skrivekompetanse, ligger det fast. Statsorgan skal kunne kreve at ansatte skal skrive både bokmål og nynorsk, og statsorgan skal sørge for at de har den nødvendige skrivekompetansen. Vi utvider også denne retten, for den plikten hadde ikke fylkeskommunene. Nå har også fylkeskommunene denne plikten, så det er klart at dette er en styrking av nynorsken.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Det er ikke noen tvil om at ASK er en viktig kommunikasjonsform til støtte eller erstatning for talen, og personer som har behov for ASK, bør sikres muligheten til å kommunisere og delta språklig med familie, venner og storsamfunnet. Språkloven omfatter bare konvensjonelle språk, og ASK er ikke et språk i lingvistisk forstand og omfattes ikke av språkloven. Så er det viktig å si at i en NOU om ny opplæringslov, som for tiden følges opp av Kunnskapsdepartementet, står følgende å lese: «Opplæring av personer med behov for ASK er et komplekst og forholdsvis nytt fagfelt, der behovet for bevisstgjøring og informasjon kan være stort.» Utdanningsdirektoratet har utviklet en egen veileder om ASK i skolen, der bl.a. pedagogikk og fysisk tilrettelegging for elever med behov for ASK er omtalt. Statlig spesialpedagogisk tjeneste, Statped, har ASK som særlig ansvarsområde og bidrar på ulike måter til å kartlegge og utvikle tiltak for elever som trenger ASK. Så retten til spesialundervisning er regulert i opplæringsloven og vil også følges opp av Kunnskapsdepartementet.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Jeg deler representantens engasjement. Det gjør også regjeringen. Selvfølgelig er vi opptatt også av dette. Så må dette følges opp av de sektordepartementene som har ansvar for dette. Grunnen til at ASK ikke har de kjennetegnene som naturlig språk har, er at det ikke overføres mellom generasjoner, og at det ikke har dialektforskjeller, et spesialisert ordforråd og en regelstyrt grammatikk. I lingvistisk forstand er altså ikke ASK et språk, og derfor omfattes det ikke av språkloven. Men det vil jo ikke si at regjeringen ikke følger opp dette, og ikke har til hensikt å følge opp dette. Det skal gjøres bl.a. også i Kunnskapsdepartementet, for jeg er helt enig med representanten i at vi må sørge for at alle barn og unge i Norge, og for så vidt også voksne, har de verktøyene som trengs for å kommunisere med hverandre.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Loven som forhåpentligvis kommer til å bli vedtatt i dag – jeg håper at Stortinget vedtar den historiske språkloven – mener jeg styrker nynorskens posisjon. Her sier vi eksplisitt klart at bokmål og nynorsk er likeverdige språk. Vi sier at både statsorganene og fylkeskommunene skal sørge for at vi har den nødvendige skrivekompetansen, og vi slår også i formålsparagrafen fast at vi skal fremme likestilling mellom bokmål og nynorsk. Ikke bare skal vi sikre vern og status for dette, vi skal også bruke, utvikle og styrke bokmål og nynorsk på en likestilt måte. Det er lovens formål, det er lovens paragrafer, og jeg mener dette er en god retning for det språkmangfoldet vi skal ha i Norge i fortsettelsen. Så må jeg løfte fram at det ikke bare er nynorsk/bokmål-problematikk som adresseres her. Samisk språk slås fast til å være urfolksspråket, og vi omtaler også nasjonale minoritetsspråk, herunder også norsk tegnspråk.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
I prinsippet tror jeg at en ansatt etter statsansatteloven skal kunne ha fått trekk i lønn for brudd på målloven. Så vidt meg bekjent – jeg vil ikke si noe feil i Stortinget – har det aldri blitt praktisert. Jeg er usikker på om det i det hele tatt noen gang har skjedd. Statsansatte har etter språkloven nå et tydelig krav på seg til å bruke både bokmål og nynorsk. Det skal statsansatte gjøre, det skal statsorgan gjøre, og det skal også fylkeskommunen gjøre. Så vil jeg si at den individuelle tjenesteplikten er utdatert og ikke har hatt noen praktisk betydning. Det er i praksis i dag også organet som bærer ansvaret. Veldig mange som f.eks. har jobbet i et statsorgan, vet jo hvordan det i praksis har fungert fram til i dag, og slik det også kommer til å fortsette å praktiseres framover. Det viktige er at både statsorganene og fylkeskommunene skal sørge for at de har den kompetansen, og at de fortsatt skal kunne kreve at de ansatte skal skrive både bokmål og nynorsk.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Formålet med loven er viktig, for jeg tror man må se loven i sammenheng med formålet. Det er det vi lærer på jussen, når vi starter på første året. Da begynner man å studere rettskildelære. På rettskildelære i førsteåret på jussen lærer man at man må gå til formålet. Hva er lovens formål? Det er lovens formål som definerer resten av loven, og man må forstå loven i tråd med hva som er formålet. Når vi lager en lov, skal man ikke kimse og si at det er fint å lage lover, som arbeiderpartirepresentanten sa. Vi lager lover fordi lovene faktisk betyr noe. I Norge er det slik at når man lager lover, blir lovene fulgt. De blir etterlevd, og de blir også fulgt opp med et virkemiddelapparat. Vi har sagt at vi skal rapportere til Stortinget om språket, så man også vil få gode debatter her i salen. Det er klart at man ikke skal kimse av en lov, men iallfall ikke la være å lese loven i samsvar med formålet med loven. Formålet med loven er helt overordnet. Det er å styrke norsk språk og sikre at offentlige organ tar ansvar for både å bruke, utvikle og styrke norsk språk – bruke, utvikle og styrke – også samiske språk, slik det framgår av sameloven. I tillegg skal offentlige organ både verne og fremme nasjonale minoritetsspråk og norsk tegnspråk. Ansvaret for å bruke norsk språk omfatter et særskilt ansvar for å fremme nynorsk. Nynorsk er omfattet av et særskilt mindretallsvern. Regjeringen har foreslått gjennom loven å innlemme fylkeskommunene i de pliktreglene som målloven i dag bare har for statsorganene. Det er en utvidelse. Det er bra. Så er det andre ting i loven. Nå har vi diskutert nynorsk, men jeg tror vi må bruke noen sekunder på å løfte fram at samiske språk, med vedtaket som Stortinget skal gjøre i dag, får status som urfolksspråk i Norge. Det er første gang. Kvensk, romani og romanes får status som nasjonale minoritetsspråk. Så er det ikke minst en veldig god dag for norsk tegnspråk, men jeg tror jeg også vil bruke noen sekunder på å si at vi lovfester retten til å bruke svensk og dansk i skriv til norske styresmakter. Vi forbeholder oss selvfølgelig retten til å kunne svare på norsk, men de vil kunne skrive til oss, til myndighetene, på sitt svenske eller sitt danske språk.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Representanten Giske sier at jeg belærer Stortinget. For det første: Det gjør jeg overhodet ikke. Men jeg tror kanskje han burde ta en samtale med sin partikollega, for det er jo Trettebergstuen som i replikkordskiftet med meg begynte å snakke om hvor fint det var med fine mål, og da må noen faktisk ta seg litt tid til å forklare hva lovformål faktisk betyr. Det var det jeg tok meg friheten til å gjøre. Så er det veldig mange feil i Trettebergstuens innlegg, som hun nettopp holdt, så egentlig anbefaler jeg representanten å sette seg litt bedre inn i loven. Men i og med at det kanskje kan være litt komplisert, anbefaler jeg å sende et skriftlig spørsmål til statsråden om hva som er nytt i denne loven i forhold til før, så skal jeg gi en grundig innføring i det, for det kan hende at det er vanskelig å lese språkloven. Jeg mener jo at det ikke er det, men det kan hende at det er det. Jeg kan kjapt ta et par ting: Se f.eks. på § 1, den er jo ny. Det er en tydeliggjøring av at staten skal holde språket i hevd. Språksikring som politisk prinsipp er ikke tidligere lovfestet. Det nye er f.eks. virkeområdet for loven, at fylkeskommunene nå omfattes av dette. Det nye er både det med samiske språk, nasjonale språk, norsk tegnspråk, skandinaviske språk og klarspråk. Det nye er delvis også offisiell rettskriving. Det nye er også f.eks. at nøytrale fylkeskommuner skal veksle mellom bokmål og nynorsk «i rimeleg samhøve». Fylkeskommunene har ikke hatt slike plikter fram til nå. Det er også nytt for fylkeskommunen at man styrker privatpersoners og kommuners rettigheter, så man viderefører det for statsorganet. Og, som jeg var inne på: Krav til skrivekompetanse er nytt for fylkeskommunen, det har ikke vært gjeldende tidligere. Så er det også en i hovedsak ny paragraf når det gjelder klagerett. Målloven inneholder i dag mer en påpekningsrett enn en egentlig forvaltningsrettslig klagerett. Klagere kan nå be om å få pass, førerkort mv. på riktig språk. For Språkrådets del er det også noe nytt. Språkrådet får oppgaver lovfestet for første gang. Språkrådet får lovfestet tilsynsansvar for språkloven overfor statsorgan. Språkrådet har ansvaret for å rettlede alle offentlige organ, og det er også nytt at Språkrådet skal få informasjon fra statsorgan, som er nødvendig nettopp for å føre tilsyn med reglene. I det hele tatt: Det er nyheter etter nyheter i denne loven, og jeg tror Arbeiderpartiet har brukt litt lite tid på å sette seg inn i den. Jeg anbefaler at man kanskje kan sende et skriftlig spørsmål til statsråden. Så skal jeg gjøre alt jeg kan for å redegjøre for alt som er nytt i loven, og jeg tror Arbeiderpartiet deretter vil se denne loven i et nytt lys.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Jeg vil starte med å si at det er noe litt nytt at det å rette opp åpenbare feil blir tolket av enkelte representanter som arroganse. Det er også nytt at det å forklare hvordan loven er å forstå, for enkelte skal framstå som arrogant. Og at rett og slett det å fortelle hva nyhetene i loven er, av enkelte tolkes som arrogant, det forstår jeg egentlig ikke helt. Jeg er jo jurist, og jeg forstår veldig godt hvordan lover tolkes når de brukes i det praktiske liv der ute. Jeg har også vært her i denne sal som stortingsrepresentant før jeg ble statsråd. Jeg forstår Stortinget godt, jeg forstår lover godt. Jeg er født i Norge, jeg har gått på norsk skole, jeg har juridikum, og jeg kan bare vise til det saksordfører Marianne Haukland sa. Hun talte utrolig klokt om lovens formålsparagrafer og deres betydning, og at stortingsrepresentanter, slik hun sa, burde være forsiktig med å komme i skade for å snakke ned lovens formål og hva lovformålene har av betydning for lovens forståelse i det praktiske liv. Hun er jo helt inne på kjernen. Som jeg sa: Det er grunnleggende rettskildelære på jussens grunnfag på førsteåret at man leser lovene sammen med lovens formål. Hvis man leser paragrafene isolert sett, kan man komme i skade for å gjøre feil lovtolkning. Man må lese loven i samsvar med lovens formål. Man ser også på forarbeidene, og i noen tilfeller går man inn og ser på stortingsdebattene. Det utgjør rettskildegrunnlaget når man kommer ut i det praktiske liv. Jeg vil si at jeg elsker det norske språket. Jeg synes det er helt magisk at jeg kan beherske dette språket. Det høres kanskje veldig rart ut, men jeg elsker det norske språket. Jeg synes dette er en god dag, dette er en bra dag. Nå får vi diskutert innholdet i språkloven. Vi kan være uenige – det er fint, det er en del av demokratiet – men jeg mener at dette er en historisk dag. Og jeg vil, selv om det for én enkelt representant og kanskje også en annen høres arrogant ut, likevel oppfordre alle til å sette seg inn i loven. For når det kommer helt åpenbare feil fra stortingsrepresentanter, ting som ikke stemmer, om det som står i loven, eller om hvordan virkeligheten tidligere var, da er det faktisk min oppgave å påpeke enkelte av de tingene. Jeg rakk ikke gjennom mye, for det var ganske mange feil. Det er viktig for meg å si at det er viktig at man setter seg inn i lovens formål, for lovens formål definerer også resten av loven. Så jeg viser til det saksordfører Marianne Haukland sa, for hun talte veldig klokt om lovens formål.
Abid Raja (Venstre), 2021-03-25:
Nå er vi ved kjernen av problemet: Når det som igjen sies, ikke er riktig, må jeg gå opp her for å korrigere det. Representanten Giske sier at privatpersoner nå ikke vil kunne fortsette å få svar på sitt eget språk osv. Det står jo i § 15: «I dokument som er retta mot eit privat rettssubjekt, skal statsorgan og fylkeskommunar bruke det norske skriftspråket som det private rettssubjektet har bruka i kommunikasjonen med organet, …». Dette er en videreføring for statsorgan – det er ikke noe nytt, men det er nytt at fylkeskommunen også får denne plikten. Så jeg forstår ikke helt – er det feil av en statsråd å påpeke at det representanten sier ikke er riktig? Det står jo i loven! Ikke bare viderefører vi retten – vi endrer altså ingen ting for statsorganene – vi tar i tillegg inn fylkeskommunene i loven. Hvordan man kan si at det er en svekkelse, kan jeg ikke forstå. Det andre representanten Giske tok opp, var Språkrådet. Altså: § 19 – nå forholder jeg meg ikke til lovformålet, nå er vi konkret inne i paragrafene, som representanten ba om – er ny. Det er nytt, det jeg går inn på nå. Språkrådets oppgaver lovfestes for første gang – det har aldri blitt gjort før. Det står i loven: «Språkrådet er statens forvaltningsorgan …», og «Språkrådet skal gje statsorgan råd om skrivemåte og namneskikk …», og «Språkrådet fører tilsyn ...», og «Språkrådet skal rettleie offentlege organ om reglane i denne lova.» – Det er nytt. Språkrådet skal i tillegg, i § 20, som også er ny, få informasjon fra statsorgan som er nødvendig for å føre tilsyn med reglene. Så det er ikke bare formålsparagrafen, men det er konkrete paragrafer som er nyheter i denne loven. Når vi diskuterer lovformålet, er det å se loven under ett – hva formålet med loven er. Og det er helt åpenbart for dem som er brukere av loven i praksis, at man må lese loven i tråd med sitt formål. Jeg viser igjen til det flotte innlegget som saksordføreren holdt: Loven har et formål, og loven skal leses i samsvar med sitt formål. Og jeg tror stortingsrepresentanter gjør klokt i, slik saksordføreren anmodet om, at man snakker opp lovformålets betydning og holder det i hevd også i fortsettelsen.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2021-03-25:
Det skal ikke stå på engasjementet. Mitt engasjement i denne saken gjelder 7 500 barn som i dag snakker ved hjelp av symboler. Det betyr jo selvfølgelig, hvis en tar med alle over 18 år, at det er svært mange flere mennesker – det gjelder alle de pårørende, familie, venner, skolekamerater osv. Disse bruker i dag gjerne ASK, eller symbolspråk, som vi også har omtalt det som. Fremskrittspartiet finner det vanskelig å forstå at symbolspråk ikke blir omtalt i større grad av Kulturdepartementet enn det som gjøres. Så mitt spørsmål er, siden jeg har fått en innstendig oppfordring fra SV om å støtte deres forslag subsidiært: Hva er statsrådens planer for å forbedre disse barnas rett til språk?
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2021-03-25:
Takk for det. Jeg er fremdeles ikke helt beroliget når det faktisk er sånn at det kan oppleves som sterkt diskriminerende av tusenvis av mennesker i Norge. Sammen med Senterpartiet oppfordrer vi i dag Kulturdepartementet til å ha et særskilt fokus på dette, og det håper jeg at jeg kan stole på at statsråden skal ha. Det er likevel slik at når man ikke kan snakke med munn eller hender, trenger man en styrking av nettopp dette symbolspråket, og det føler jeg at statsråden ikke svarer ordentlig på. Jeg er selvfølgelig skuffet over at flere av partiene i dag ikke støtter Fremskrittspartiets forslag, da jeg synes at det er det beste når det rett og slett handler om hvordan man skal inkludere flere bedre i samfunnet. Men hvis statsråden vil ha en sjanse til til å overbevise Fremskrittspartiet om at det ikke er rett å støtte det andre forslaget subsidiært, skal han få ett forsøk til.
Tage Pettersen (Høyre), 2021-03-25:
Et av de viktigste hovedmålene med språkpolitikken er, som flere har vært inne på, å sikre norsk som hovedspråk i Norge. Proposisjonen tar for seg felt som er strategisk viktige for at norsk også i framtiden skal være et fullverdig og samfunnsbærende språk. Dette omfatter bl.a. det offentliges ansvar for å sikre et norskspråklig kultur- og medietilbud, verdien av god norskopplæring og utvikling av norsk fagspråk. Et godt eksempel på at alt henger sammen med alt, er Meld. St. 17 for 2018–2019, Mangfald og armlengds avstand – Mediepolitikk for ei ny tid. Der slo vi fast at nyhetsmediene har en samfunnsverdi utover den kommersielle verdien, og samfunnsverdien knyttes til demokratisk meningsdanning, kontroll av maktutøvelse og betydning for språk, kultur og identitet. Jeg er glad for at regjeringen har en god og tydelig beskrivelse av den språklige dimensjonen i mediepolitikken også i denne proposisjonen. Denne siden av mediepolitikken har tradisjonelt fått lite oppmerksomhet, men de siste årene har vi sett en endring der medienes rolle for språket og begge målformer har fått en mer bevisst plass. Det er presset fra større og flere utenlandske aktører som har bidratt til å øke denne bevisstheten for mange av oss. I den konteksten vil jeg også slå et slag for de redaktørstyrte medienes viktige plass, både for språket og for demokratiet. En god språkpolitikk må derfor også ta innover seg hvordan vi nettopp skal sikre framtidig finansiering av disse mediene, og hvordan vi skal regulere de store internasjonale, globale aktørene. Felles språk bidrar til å bygge sterke og inkluderende fellesskap. I den pandemisituasjonen vi er inne i nå, har flere blitt ekstra oppmerksomme på hvor viktig et godt og klart norsk språk er for tillit og informasjonsflyt. En god språkpolitikk må treffe oss alle. Jeg vil spesielt få trekke fram betydningen av den oppvoksende generasjonen, som skal ta språket vårt videre. Da blir spill og film svært viktige arenaer. Dataspillstrategi 2020–2022 viser at dataspillfeltet er et område der norsk språk er spesielt utfordret. Derfor er det riktig at regjeringen legger opp til at tilskudd til utvikling av dataspill skal bidra til at vi får økt tilgang til spill nettopp på norsk. Jeg har forsøkt å trekke inn noen andre dimensjoner i debatten om språkloven for å vise at under – kall det gjerne – polariseringen mellom bokmål og nynorsk, finner vi mye både god, riktig og viktig politikk i denne loven.
Anders Riise (Høyre), 2021-03-25:
Dette er ein historisk dag for denne salen. Det er ein historisk dag på mange måtar. Det er ein historisk dag fordi vi no vedtek ei heilskapleg språklov for første gong i denne salen – ei språklov som for første gong seier at mitt språk, nynorsk, faktisk treng meir enn berre likestilling. Ikkje fordi nynorsken er eit språk som ikkje klarar seg sjølv, eller er eit språk som ligg med broten rygg, for det gjer det ikkje. Med om lag ein halv million brukarar er ikkje nynorsken eit trua språk. Det er på ingen måte i kategorien med mindre språk som kan forsvinne. Nei, med dette vedtaket følgjer Noreg etter alle andre land med politikken for mindre brukte språk og anerkjenner faktisk at dei mindre brukte språka treng å verte fremja og verna aktivt fordi vekta av fleirtalet er så mykje tyngre. Når føremålsparagrafen klart og tydeleg seier at offentlege organ har eit særskilt ansvar for å fremje nynorsk som det minst brukte språket, legg det opp til ein mykje meir offensiv nynorskpolitikk enn det vi har i dag. Det betyr at det reint faktisk skal vere like lett å vere nynorskbrukar som bokmålsbrukar i det offentlege, og at offentlege organ også skal sørgje for at nynorskbrukarane ser nynorsk rundt seg både i offentlege skriv og på offentlege nettstader. Digitalisering og teknolog er ein av fleire store utfordringar, men også moglegheiter for norsk språk. Eg er difor glad for at det både i omtalen og elles er lagt inn forventningar og krav om at offentleg politikk skal vere slik at både bokmål og nynorsk skal ha lik handsaming i det offentlege – også på dette området. Eg ser vidare også at handsaming av opplæringslova kjem seinare, og eg har store forventningar til at den framoverlente haldninga som vi har i denne nye språklova, også vil vise igjen i den handsaminga. Det er også verd å merkje seg at samisk, kvensk, teiknspråk og fleire er sikra eit særskilt vern i den nye språklova. Språk handlar også om identitet. Her viser Stortinget at dei tek dette ansvaret på alvor, også for dei mindre språka våre i Noreg. Eg meinte vi burde gå lenger i nokre av dei krava vi stiller i denne språklova. Det har eg ikkje fått heilt gjennomslag for, men eg er likevel glad for at fleirtalet vil evaluere lova i 2030 og sjå om det er behov for innføring av sanksjonsmoglegheiter for brot på føremålsparagrafen. Eg håper ikkje det vert nødvendig, men det kan vere. Gratulerer med ny språklov!
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2021-03-25:
Det er litt rart å høre en statsråd belære Stortinget om hva en lov er – til denne salen. Disse 169 representantene som vedtar lovene i Norge, har gjort det i ganske mange år og har ganske utstrakt kompetanse på det. Selvfølgelig uttrykker en formålsparagraf den overordnede målsettingen med en lov, som f.eks. likestillingsloven, som sier at lovens formål er å «fremme likestilling og hindre diskriminering på grunn av kjønn, graviditet, permisjon ved fødsel eller adopsjon», osv. Men det er jo de spesifikke paragrafene som sikrer at det formålet settes ut i livet, og det er der den politiske debatten går – om hvor langt loven skal regulere, sikre, innføre sanksjoner og systemer som sørger for at formålet blir nådd. Det går ikke an å gjemme seg bak en ideell fordring i en formålsparagraf hvis det er reell uenighet om hvilke virkemidler som skal brukes. Det er et langt løp som nå er kommet i mål. Det er godt at det er en språklov. Det var Stoltenberg-regjeringen som i 2008 – i St.meld. nr. 35 for 2007–2008, Mål og meining, Ein heilskapleg norsk språkpolitikk – fremmet forslag om at det skulle lages en lov. Det har tatt tre stortingsperioder å få denne på plass. Det er godt at den er her. Mye er det enighet om, men det er noen uenigheter, som også Trettebergstuen var inne på fra vår side, der vi mener at loven er for svak, bl.a. i å sikre nynorskens stilling i Norge. Det er helt riktig som det ble sagt her, at verken bokmål eller nynorsk er truede språk – internasjonalt er det ganske store målformer – men likevel ser vi at man kan risikere domenetap hvor man rett og slett har hele områder, særlig innenfor forskning og utdanning, der man ikke har fullverdig norsk språk. Det er et viktig mål. Men et annet viktig mål som vi har tatt opp, er å være stolt av det norske språk også når navn på ulike selskap eller virksomheter defineres. Spesielt viktig burde dette være på det offentlige området. Vi kan ikke detaljstyre private bedrifter, men vi kan unngå utenlandske navn på statlige virksomheter. Vy, Equinor og OsloMet – kanskje det verste eksemplet – er områder hvor vi kan gå inn og ha en mening. Vi foreslår i våre merknader at Språkrådet skal ha en mye sterkere stilling ved å bli konsultert ved stadfesting av slike navn. Jeg skulle ønske meg at statsråden kunne si her i Stortinget at dette er en sak han vil følge opp og er enig i at vi sikrer – akkurat som f.eks. Island gjør – stolte norske navn på de virksomhetene vi har i Norge.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2021-03-25:
Jeg tror statsråden skal ta med seg at når han får såpass sterke reaksjoner fra flere partier, er det fordi han skriver seg inn i en linje som vi tok oppgjør med for rundt 100 år siden. Det var en gang slik at det var embetsmenn, høyt utdannede jurister, prester og leger som styrte det meste av norsk politikk. Så fikk man en lekmannsrevolusjon. De fleste som har vært representanter som vedtar lover i dette stortinget, er ikke jurister – men de er fullt ut kompetente til å forstå, lese, skrive, endre og vedta lover, formålsparagrafer og spesifikke paragrafer. Vi lever ikke lenger i et samfunn hvor jurister styrer lovene, leger styrer helsepolitikken eller prester styrer utdanningspolitikken, slik det var for 100 år siden. Det er den argumentasjonen statsråden er farlig nær når han i stedet for å svare på konkrete utfordringer fra Trettebergstuen og andre – som at loven i forhold til tidligere lovgivning svekker plikten til å svare folk i staten på den målformen de henvender seg på, eller at man ikke følger Språkrådets råd om å styrke deres kompetanse for å sikre norsk språk på alle ulike områder – henviser til formålsparagrafen. Vel, i komiteen klarer partiene Høyre og Kristelig Folkeparti på side 10 i innstillingen å svare på de utfordringene ved å si at vel, det har de ikke gjort, men at det er andre ting som er positive, bl.a. at fylkeskommunen får et utvidet ansvar – og ja, det er fint at fylkeskommunen får et utvidet ansvar. De svarer ikke der at formålet i loven er så fantastisk at det ikke egentlig spiller noen rolle hvilke spesifikke paragrafer som står nedover i loven. En tendens i samfunnet er at det vi kan kalle den liberale eliten, mener at de vet bedre enn vanlige folk – vanlige folk som sender sine representanter til Stortinget. Det er i sin kjerne et snev av antidemokratisk tankegang i en sånn tilnærming. Vi har hatt ganske framtredende politikere i Norge, både Gerhardsen, Bratteli og andre, som trodde de kunne styre et land uten å ha juridikum, og de gjorde en rimelig god jobb. Så jeg tror statsråden ville ha stått seg på å gå inn i de fornuftige innvendingene som både høringsinstanser og opposisjonen har, lytte og være imøtekommende – og gjerne være uenig, men diskutere sak og ikke slå i bordet med en embetseksamen.
Torill Eidsheim (Høyre), 2021-03-25:
Den felles kulturarven vår og kunnskapen om han er ein vesentleg del av identiteten vår, og han skapar òg tilhøyrsle til samfunnet vårt. Det er ekstra viktig å lære å kjenne dei verdiar og tradisjonar som bidrar til å foreine oss i landet vårt. I ei verd med aukande grad av impulsar og påverknad utanfrå er det ekstra viktig med kunnskap om eigen kultur. Språket vårt er ein føresetnad for deltaking. Endeleg kjem det ein språklov. Han er viktig for at vi skal styrkje norsk språk. Norsk språk er eit fundament òg for det norske demokratiet. Det er det felles språket som bidrar til å byggje sterke og inkluderande fellesskap. For å styrkje norsk språk er det heilt nødvendig òg å sikre nynorsk. Den nye språkloven vil òg styrkje rolla og posisjonen til nynorsken i samfunnet. Språkorganisasjonane har trekt fram at det er fleire gode element i denne nye loven, og særleg har dei peikt på at det å styrkje føremålet i loven er veldig positivt. I tillegg er det vist særleg til at loven slår fast at det offentlege har eit særskilt ansvar for å fremje det minst brukte språket, altså nynorsk. Det er eit steg på riktig veg for ein språkpolitikk som anerkjenner at det er eit skeivt styrkeforhold mellom nynorsk og bokmål. Det er òg gledeleg å sjå at proposisjonen er særleg sterk på dei delane som omhandlar språkteknologi og språkvitskaplege disiplinar. Ein digital offentleg sektor må fungere like godt på bokmål, nynorsk og samisk. Språkrådet er dei som vil få lovfesta oppgåva med å rettleie det offentlege i korleis dei ulike språka kan fremjast, og korleis regelverket skal bli forstått. Vi bør, eller for å seie det på ein annan måte: Vi skal ha høge forventingar til at denne språkloven skal bidra til ei styrking av både rolla og ikkje minst posisjonen til nynorsken.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2021-03-25:
Vi skulle vel alle ønske at vi slapp å debattere og vedta denne midlertidige loven i dag. Vi er snart kommet til 1. april, og vi hadde jo håpet at en i hvert fall skulle være kvitt dette til september. Men det er viktig å være føre var, og det er veldig bra at regjeringen fremmer denne midlertidige loven. Jeg er også veldig glad for at Stortinget raskt får behandlet denne saken, slik at kommunene får kommet i gang med sin planlegging av valget. Saksordføreren gikk grundig gjennom selve saken, så jeg skal ikke dra ut debatten, men jeg har lyst til å peke på det som går på antall stemmemottakere ved ambulerende stemmegivning. Selv om alle håper en skal kunne klare å få til at det skal være to stemmemottakere, er allikevel Fremskrittspartiet prinsipielt skeptisk, ikke bare på grunn av at det er vanlig praksis med to, men også fordi det reduserer mulighetene for valgfusk og gir en trygghet, ikke minst for valgmedarbeideren, i en situasjon som kan oppstå. På den bakgrunn ønsker Fremskrittspartiet at denne endringen ikke blir gjort, men at gjeldende rett med to stemmemottakere fortsatt skal være vanlig praksis.
Nikolai Astrup (Høyre), 2021-03-25:
Jeg lover å holde færre innlegg enn forrige statsråd som sto på talerstolen. La meg begynne med å si at saksordføreren på en utmerket måte har redegjort for hvorfor det er nødvendig å fremme disse endringene, og innholdet i dem. Så jeg skal ikke gå inn på det, men jeg vil si at dette fundamentalt sett handler om at alle velgere i Norge skal være trygge på at de vil få mulighet til å avlegge stemme, helt uavhengig av hvordan situasjonen er smittemessig når vi kommer til valget i september. Vår vurdering er at det ikke er mulig å utsette valget i Norge. Det skal gjennomføres i september, som forutsatt i Grunnloven, men da må vi altså sørge for at vi har rammer som gjør at valget kan gjøres på en trygg og sikker måte, samtidig som folk skal kunne ha tillit til valgresultatet, og Stortingets og Sametingets legitimitet skal ivaretas. Så har jeg forståelse for den problemstillingen Fremskrittspartiet reiser. Vi har også notert oss at det har kommet flere innspill fra kommuner som har signalisert at de så langt som mulig vil unngå å ta i bruk den muligheten vi nå gir dem til å fravike kravet om to stemmemottakere. Det er en tilnærming som jeg er glad for, og deler. Men vurderingen er likevel at det er nødvendig at kommunene har anledning til å ta imot stemmer med bare én stemmemottaker, dersom det skulle oppstå et stort smitteutbrudd. Dette er ikke en invitasjon til kommuner om at de skal ha én stemmemottaker på ordinært vis i dette valget. Dette er en anledning, hvis det butter, til å kunne ta imot stemmer med én stemmemottaker – og selvfølgelig med andre gode rutiner på plass, slik som forseglede urner, for å sikre at integriteten i valget blir ivaretatt. Som sagt har saksordføreren redegjort godt for innholdet i endringene, og jeg er glad for at Stortinget i all hovedsak slutter seg til disse.
Guro Angell Gimse (Høyre), 2021-03-25:
Jeg skulle også ha stemt imot!
Ketil Kjenseth (Venstre), 2021-03-25:
Jeg stemte feil!
Jon Georg Dale (Fremskrittspartiet), 2021-03-25:
Smittesituasjonen i landet endrar seg raskt, og tiltaka overfor norsk næringsliv gjer det same. Så seint som denne veka er det gjennomført ei rekkje nye tiltak som rammar fleire bedrifter rundt om i heile landet. På den bakgrunnen vil Framstegspartiet oppretthalde forslaget om å behandle denne saka etter § 39 andre ledd c.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-06-03:
Jeg er ikke skuffet over noen partier her i dag, men jeg er skuffet over resultatet vi får i denne saken. Jeg er helt overbevist om at alle gjør det de tror er rett, men vi er ikke enige om hva som er rett vei videre i denne saken. Jeg er helt sikker på at alle 169 stortingsrepresentanter er like opptatt av å begrense skadelig bruk av narkotika og begrense narkotikaens skadeeffekt på samfunnet. Det er vi enige om. Og så er det visse nyanser i hvordan vi skal følge opp det videre. Så er det hyggelig at Arbeiderpartiet forteller om sine gjennomslag i denne saken, som minner om at de aller fleste gjennomslagene er noe som drar stortingsflertallet i retning av det som er regjeringens rusreform. Som jeg sa i mitt første innlegg: Vi har jo hatt et godt samarbeid om dette i denne saken. I mitt innlegg tok jeg opp dette med forholdsmessighet og politiets etterforskningsmetoder. Det er interessant å se at flere partier stiller seg bak analysen jeg la til grunn, nemlig at Riksadvokatens presisering av brev 9. april er det Stortinget mener om den saken – la det ikke være tvil. Og når vi er enige om det, har vi faktisk kommet ganske langt på det feltet. Politidirektoratet, Riksadvokaten – her er det ingen tvil om hva Stortinget mener. Representanten Vågslid var inne på at hun til og med kunne navngi to jurister som mente det var mulig å differensiere mellom forskjellige brukere i lovverket. Om så var, hva da? Er det en mulighet vi vil ha? Er det en mulighet vi vil bruke? I likhet med representanten Haukeland Liadal er jeg fra Haugesund. Jeg tror faktisk jeg hadde flere i min klasse enn hun som fikk et rusproblem. Det de hadde til felles, var at idet de fikk en rusutfordring, allerede i ungdomsskolen, begynte kjøret med politi – de ble kriminelle. De ble kriminelle før de ble narkomane. Det er det som er hele problemet. Så om nå disse juristene representanten Vågslid peker på, finner en fantastisk løsning på en sånn differensiering, løser ikke det det grunnleggende problemet. Det løser heller ikke det vi vil oppnå med denne reformen. Stigmatiseringen fortsetter, og straffen får fortsette med sin skadeeffekt. Derfor vil vi ikke ha den muligheten engang. Takk for en fin debatt, som står i forhold til alvorligheten denne saken har. Takk til helseministeren, som fremmet denne saken, og en regjering som stilte seg bak den, nesten alle mann.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-06-03:
Jeg ble litt fanget av mitt eget innlegg sist, for jeg fikk lov til å snakke om Haugesund – og det er jo alltid en fest. Jeg glemte å gjøre oppmerksom på en liten endring i det løse forslaget fra Arbeiderpartiet – det som vi kommer til å støtte subsidiært. Der ønsket vi å tilføye ordet «bruk» bak ordet «gjelder» i oppramsingen i bokstav k). Det er også innlevert skriftlig, og forslagsstillerne stiller seg bak det. Ellers, når det gjelder debattkulturen, tror jeg ikke representanten Toppe trenger å gå så langt for å finne de mest meningsløse utspillene som har vært i denne saken. Det har vært litt av problemet i denne saken at bl.a. Arbeiderparti-ordførere har gått veldig tungt ut denne uken og fortalt at man kan komme med hasj nok til hele klassen, for nå blir alt lov. Det blir ikke lov med narkotika med regjeringens rusreform. Så alle kan gå litt i seg selv. Når det er sagt, aksepterer ingen det som enkelte har blitt utsatt for i denne saken av grove og feilaktige påstander. Som politikere har vi en særskilt rolle i å være rettskafne når det gjelder hva saken handler om. Da har jeg lyst til å kommentere det som bl.a. representanten Stordalen var inne på, nemlig at det gis inntrykk av at dette er legalisering. Hvem er det som sier at det er legalisering? Jo, det er de som er imot reformen. Det er politiet, tolldirektøren og enkelte politikere. Dette er legalisering, står det i avisene. Nei, det er det ikke. Man må slutte å si det. Dette er ikke legalisering. Faktisk vil terskelen for å møte ungdommer og gi dem oppfølging fra samfunnet bli lavere med regjeringens rusreform. Man må slutte å si ting som ikke stemmer om rusreformen. Man må fortsette kampen for en rusreform. Det trenger landet, og det trenger de som faktisk har en rusutfordring.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-06-03:
Det vil jeg gjøre – takk for påminnelsen.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-06-03:
Den 2. mai, før Høyres landsmøte, slår statsminister Erna Solberg fast i Dagbladet at rusmisbrukere har vært lavest prioritert. Det er en sterk uttalelse fra en statsminister som har sittet åtte år med makten. Høyres ønske om avkriminalisering av all bruk og besittelse har ikke flertall, og statsministeren lanserer i stedet en behandlingsreform. Det som er nytt, er reform av LAR-behandlingen og et kulepunkt om raskere hjelp for unge som sliter med rus – forslag som regjeringspartiene har stemt ned i flere runder mens Erna Solberg har vært statsminister. Arbeiderpartiet vil ha bedre helsehjelp for rusavhengige, en behandlingsreform. Helseministeren bestilte en utredning uten styrking av behandlingstilbudet. Hva tenker statsråden i dag når han harmdirrende sier at slaget er tapt, men at krigen vil bli vunnet? Hva tenker statsråden om en behandlingsreform for rusavhengige, og ville han gjort noe annerledes for å få til en bredt forankret rusreform og få den gjennom i Stortinget?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-06-03:
Høyres rusreform skulle innebære å gå fra straff til behandling, men reformen inneholder jo ingen styrking av behandlingstiltak. Nå sier statsråden ganske uforpliktende at man ville ha forhandlet om det. Hovedinnsatsen for rusavhengige i Norge har jo lenge vært hjelp, ikke straff. Et problem er at mange ikke greier å slutte med stoff fordi de også har andre vansker, andre problemer. Dette er et hovedproblem i behandlingen, og reformen ville neppe hatt innvirkning på det. Det skriver flere høringsinstanser fra behandlingssiden. Straff hjelper ikke rusavhengige – der er vi helt enige. Men i debatten blir det ofte utvidet til en påstand om at behandling under tvang ikke hjelper. Det er en myte. Mye forskning tyder på at behandling under riktig bruk av tvang kan hjelpe. Burde ikke en rusreform også omhandlet rusbehandling og bruk av tvang innenfor dette feltet?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-06-03:
Vi begynner å nærme oss avrundingen av debatten. Det som bekymrer meg i denne debatten, er de rettroende. Her er det kompliserte årsaksforhold bak hver eneste rusavhengiges historie, og den er knyttet til den enkeltes problemer og livssituasjon. Den skråsikkerheten som flere legger for dagen her, er jeg bekymret for at ikke hjelper en eneste ny ruspasient. Så har det blitt sagt flere ting her, særlig fra representantene fra partiet Venstre, om Arbeiderpartiets politikk som er helt feil – direkte stråmannsargumenter fra både representanten Grimstad og representanten Elvestuen. Arbeiderpartiets representanter har sagt det motsatte fra talerstolen. Rusavhengige skal ikke straffes. Vi fremmer forslag om det i dag. Vær gjerne uenig i det forslaget, si at det ikke er godt nok, men ikke si det motsatte. Det er ikke redelig. Unge og førstegangsbrukere skal møtes med påtaleunnlatelse, sier vi i Arbeiderpartiet, og sletting av rulleblad etter tre år. Venstre stemmer også i dag for reaksjoner fra samfunnet. De stemmer for gebyrer som er dobbelt så høye som dagens bøter. Nyansene var til stede i deler av debatten. Det gir meg håp, og vi beveger oss nå et steg videre for å gjøre livet enklere for alle dem som opplever sykdom, men som blir møtt som kriminelle.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-06-03:
Når jeg tar ordet nå, er det med henblikk på det offentlige ordskiftet og debattklimaet. Det har vært sagt før, jeg tror det var representanten Lene Vågslid som sa det, at det stort sett er et godt debattklima her i dag. Det er jeg enig i, med noen få unntak. Jeg vil lese innledningen i mitt første innlegg: «Vi behandler i dag en viktig sak. Den er viktig for enkeltmennesker, for pårørende, for familier, for ungdom, for samfunnet, viktig for framtiden.» Vi snakker om dem nederst ved bordet, blir det sagt fra talerstolen. Ja, det er en sårbar sak. Jeg kaller det et rushelvete. Det er, president, mulig det ikke er lov å si det, men det er det det er. Vi har alle våre historier. Jeg synes Maria Aasen-Svensrud skal få lov å ha sin historie. Det er én av mange historier. Mange av oss kjenner noen. Alle har vi våre historier. Når vi behandler en så viktig sak, med så sårbare grupper, så mange mennesker som er involvert og er medpasienter, fortjener det et bedre debattklima. Jeg har alltid lært at det finnes to sider av en sak – pluss den rette. Å stå her og si at vi som er imot avkriminalisering, tar feil, er å være veldig bastant. Jeg og Fremskrittspartiet mener at avkriminalisering er feil vei å gå. Vi sender et feil signal. Jeg har ungdommer i den rette alderen, og de har venner. Vi har mange sånne barn. Signalet som er sendt, er at det er en legalisering. Man må gjerne si at det ikke er det, men det er det det oppfattes som, og for Fremskrittspartiet skal det være kriminelt. Norske fengsler er ikke fylt opp av dem som har inntatt narkotika. Det er en helt annen grunn til at de sitter der – det er ikke det alene. Narkotikakjeden, menneskehandel, vold, drap, fattigdom, organisert kriminalitet, skal straffes. Det er en kjede. Bildet er så mye, mye større enn det. At man står her med pekefingeren og sier at vi andre tar feil – det vil jeg ha meg frabedt. Jeg vil takke representanten Maria Aasen-Svensrud for at hun delte historien. Den skal hun få lov å beholde. Det bør vi akseptere.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-06-03:
I proposisjonen som er lagt fram for Stortinget, skriv departementet: «Departementets forslag innebærer ingen opprettelse av nye former for tjenestetilbud, verken i kommunen eller i spesialisthelsetjenesten.» Det vert heller ikkje føreslått nokon nye rettar til personar med rusproblem eller rusbrukslidingar som ikkje følgjer av eksisterande lovgiving, og som då heller ikkje treng noka ekstra finansiering. Det er rart at så mange medlemer av regjeringspartia snakkar om at no skal vi få auka behandling, mens regjeringa i proposisjonen avslår at dette skal innebera noka som helst form for betre behandling, og særleg skal det ikkje kosta meir pengar. Så spørsmålet mitt til statsråden er korleis han kan presentera ei reform som heilt har lagt vekk behovet for auka behandling for rusavhengige.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-06-03:
Det er rart å høyra det som statsråden seier her, og det som han sjølv skriv om reforma i proposisjonen. Der står det: «Departementet forventer ikke en økning i antall personer som har rett til nødvendige helse- og omsorgstjenester fra kommunen i en grad som tilsier at kommunesektoren må styrkes betydelig økonomisk.» Regjeringspartia skriv i ein merknad at «rusreformen ikke er ment å være en behandlingsreform». Reforma står fram som ei rein avkriminaliseringsreform. Det har statsråden vore tydeleg på, men eg synest det er spesielt når så mange unge ikkje får nok rusbehandling, særleg dei med samtidige ruslidingar og psykiske lidingar. Når mange rusavhengige heller ikkje får tilstrekkeleg behandling i dag, meiner statsråden at det ikkje trengst auka behandling, slik det står i hans eigen proposisjon?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-06-03:
Eg vil berre følgja opp temaet i min siste replikk, om at regjeringa fremjar ei rusreform som ikkje omhandlar verken førebygging eller behandling, der dei seier at dette er varetatt i dei planane som allereie er lagde fram, og ikkje synest opptatt av dette i det heile. Akkurat no, kl. 11, har Riksrevisjonen offentleggjort ein rapport om korleis unge med psykiske plagar og rusmiddelproblem i dag vert varetatt i helsetenesta, og det er alvorleg kritikk mot dagens tilbod. Det står i rapporten at: «Mange poliklinikker i psykisk helsevern har ikke de rammebetingelsene som er nødvendige for at behandlerne skal kunne gi god behandling til ungdom som har samtidige psykiske lidelser og rusmiddelproblemer.» No kan statsråden berre avfeia dette spørsmålet og seia at det no handlar om avkriminalisering, men eg må kunna stilla helseministeren spørsmål om han ikkje ser at det er ei stor svakheit ved reforma at behandling ikkje er med frå regjeringa si side, når vi ser dei utfordringane som er.