Siri Hall Arnøy (Sosialistisk Venstreparti), 2003-05-26:
Det er nok kanskje de som vil se det som en skjebnens ironi at den muligens geografisk skjevest sammensatte komiteen i dette stortinget er den som har valgordningen til behandling. Det er to hovedhensyn en demokratisk valgordning skal ivareta. Det er den geografiske representativiteten, men det er også den politiske representativiteten. Jeg vil begynne med den politiske representativiteten, fordi det etter mitt skjønn er viktig med en god representativitet mellom fylkene, men det er også svært viktig med en god representativitet mellom partiene. Dersom et parti faller akkurat under en sperregrense som er satt for høyt, og det fører til at mange stemmer på det partiet blir fullstendig bortkastet, kan det være et vel så stort demokratisk problem som det at man har en skjevfordeling geografisk. Jeg mener at et veldig viktig element i den nye ordningen vi nå får vedtatt, er det at man øker antall utjevningsmandater. SV skulle også gjerne sett at man senket sperregrensen noe – til 3 pst. Vi mener at dagens sperregrense er unødig høy i forhold til den balansen man vil måtte finne mellom styringsdyktighet og politisk representativitet. Jeg vil i den sammenheng ta opp det mindretallsforslaget som innebærer støtte til F alternativ 3 istedenfor alternativ 1. Det har blitt påpekt at avstand til makten er mer komplisert enn kun et spørsmål om geografisk avstand og areal. Det er et synspunkt som jeg vil slutte meg til. Jeg tilhører en tradisjon som absolutt ser at for eksempel eiendom, pengemakt og andre elementer kan være vel så sentrale i forhold til avstand til makt som geografisk avstand alene, og at det slett ikke er gitt at interessemotsetningene automatisk går langs fylkesgrensene. Men samtidig er det altså slik at det i det hele tatt å ha en representant å stille til ansvar kan være et vesentlig element i forhold til muligheten for kontroll nedenfra med de representantene som velges inn på Stortinget. Fra saksordfører ble det bl.a. vist til Sverige som et eksempel på et land som hadde valgt en annen løsning enn oss. I Sverige har man valgt en løsning som innebærer at parlamentet må være omtrent tre ganger så stort som vårt for at den minste valgkretsen ikke skal få for få mandater. Jeg tror at med den flerpartiordningen vi har, er det mer hensiktsmessig å godta en viss overrepresentasjon fra distriktsfylkene, samtidig som dette kompenseres med at man har en god politisk utjevning. Det har vært påpekt at Finnmarks økte representasjon kanskje er denne modellens skjønnhetsfeil, eller akilleshæl, litt avhengig av hvilken side man står på. Og det kan godt hende at det kan være riktig å diskutere både en modell med minst fire representanter, som hele komiteen slutter seg til, og en eventuell mulig begrensning av hvor mange poeng man maksimalt skal kunne få for areal før fristen for å fremme et grunnlovsforslag går ut. I dag foreligger det altså ikke noen slike forslag. Fra SVs side er vi opptatt av at de store overskriftene her er at man får en valgordning der man innfører et element av dynamikk som er vesentlig for folkelig forståelse for valgordningen, der man bevarer en type distriktsutjevning, som vi ser er riktig, samtidig som man sikrer bedre politisk representativitet, noe som etter min mening er en minst like viktig indikator på om en valgordning er demokratisk som geografisk representativitet. Alt i alt mener vi derfor at man nå har kommet et godt skritt på vei i retning av en valgordning som det norske demokratiet kan være stolt av.