trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Jeg var litt overrasket over Jan Olav Olsens begrunnelse for hvorfor de nå går inn for å gi en åpning, å ha en liten dør på gløtt i forhold til skole og konfirmasjonsopplæring. Vi kan ikke gjøre et vedtak som hindrer «en fornuftig organisering», det var begrepet han brukte. Det er ingen som er imot at Kirken skal organisere sin trosopplæring fornuftig! Den må kunne organisere den akkurat som den vil, den har full frihet til å organisere sin trosopplæring – men det er ikke det vi snakker om. Det vi egentlig skal snakke om, er om trosopplæringen fortsatt kan legges til skolen, om en kan bruke av skolens tid til trosopplæringen. Det er jo der det prinsipielle er, det er jo der forskjellen går. Det er ikke snakk om å være for eller imot en fornuftig trosopplæring og en fornuftig organisering – det skal man ha, kjære vene, og vi skal gjøre hva som helst for det. Men poenget er at man ikke skal få lov til å bruke skolens tid, at man ikke skal bruke av skolens timer, for det blir en rolleblanding som Kirken først og fremst vil tape på.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Kirken og politikken skal gå hånd i hånd – jeg vet ikke hva som ligger i det begrepet, men jeg håper iallfall inderlig at den klamme omfavnelsen som visse politiske miljøer har av Kirken, vil opphøre. Det ville være en styrke for Den norske kirke. SV har skrevet en merknad om SFO. Det er åpenbart at representanten ikke har lest den. Jeg bør kanskje lese den, for den er egentlig veldig god: «Det er viktig at kirkens trosopplæring ikke virker splittende og skaper et krysspress for foreldre og barn. Trosopplæringen skal være et tilbud til kirkens medlemmer. Opplæringen skal i størst mulig grad være inkluderende og i god dialog med de deler av lokalsamfunnet som velger bort trosopplæring, eller som står utenfor kirken. Derfor må menighetene ikke legge opplæringen til SFOs lokaler eller i SFOs tid, når dette betyr at barn må velge mellom SFO eller trosopplæring.» Innenfor den rammen som vi skisserer her, finnes det mange muligheter og spennende alternativer. Allerede nå vet vi at Den norske kirke har mange gode prosjekter, og de gjør en spennende jobb når det gjelder trosopplæring.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Jan Olav Olsen siterte korrekt fra vår merknad, men han sluttet da han kom til kommaet. Han burde ha fortsatt etter kommaet for å få helheten, nemlig – nå må jeg lese det én gang til: «Derfor må menighetene ikke legge opplæringen til SFOs lokaler eller i SFOs tid,» – komma – «når dette betyr at barn må velge mellom SFO eller trosopplæring.» Det er en viktig presisering, når vi ser det i sammenheng med det som står tidligere, nemlig det som går på krysspress, på å skape splittelse, og at trosopplæringen må være i dialog med lokalmiljøet, med dem som ikke velger vekk trosopplæringen, og med dem som velger den bort. Det er veldig viktig. Dessuten vet vi – Kirken har kommet i gang med prøveprosjekter – at dette så langt ikke har skapt noen problemer, snarere tvert imot, det har fungert veldig godt. Derfor er det svært viktig at Kirken fortsatt er i denne gode dialogen, og ikke utfordrer verken skole eller SFO. Det vil være ødeleggende for trosopplæringen.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
For at det ikke skal være noen tvil om uenigheten mellom Arbeiderpartiet og SV: Vi er også uenige om andre saker. Vi er eksempelvis uenige om statskirken. SV går inn for å oppløse statskirken, finne andre relasjoner mellom stat og kirke, mens Arbeiderpartiet ikke gjør det. Så her er det masse godt sprengstoff for Fremskrittspartiet – hvis det er det de er opptatt av. Når det gjelder statskirken, antar jeg at det er en vesentlig større sak enn akkurat det som går på skole og trosopplæring, i og med at det tross alt ikke er en veldig stor sak. Men det er en prinsipiell sak, som det er viktig å holde fast på, og ikke minst er det viktig å holde tunga rett i munnen, noe de andre partiene helt åpenbart ikke klarer på en god nok måte. Så til uttalelsen om vi har endret standpunkt: Vi har ikke endret standpunkt. Vi argumenterer sterkt og klart og tydelig for hvorfor en ikke skal legge trosopplæringen til SFO-tiden, og det er nettopp fordi en del barn som går i SFO, også ønsker å være med på trosopplæring. På den måten unngår man konflikt i lokalsamfunnet, man er med og skaper dialog. Men så skal man si: Der hvor denne konflikten ikke er, gir vi en liten åpning.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Jeg synes det var et godt sitat Arne Lyngstad avsluttet med, og jeg kan si at vi fortsatt står på det standpunktet som lå til grunn for det sitatet. Det kan jeg garantere. Vi er jo det partiet som også har vist at vi har vært lojale i forhold til det vi var med på da vi inngikk kompromisset om trosopplæringen, for det er vi som i våre budsjettopplegg for både 2004 og 2005 har fulgt opp det vi sa. Det kan man ikke si om alle her i denne sal. Men når en bryter noen av de forutsetningene som lå der fra vår side – det var helt klare forutsetninger – vil jo dette kunne bety at også vi er nødt til å revurdere våre standpunkt i forhold til det som har å gjøre med økonomi og oppfølging videre. Men mitt spørsmål til Arne Lyngstad går på noe annet, det går på det som har å gjøre med de demokratiske strukturene som er etablert i Den norske kirke. Frykter Arne Lyngstad at det å etablere menigheter på tvers av gamle menighetsgrenser kan være med på å undergrave de demokratiske strukturene som vi nå har bygd opp, og dermed svekke Kirkens demokrati?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Først en kommentar til noe som er sagt tidligere om religionsstøttende politikk. Det er tvil om SV har en religionsstøttende politikk. Det var voldsomt! Det er ikke det vi diskuterer nå. Vi skal diskutere statlig religionspolitikk når vi får innstillingen fra Gjønnes-utvalget. Da skal vi diskutere hva slags religionspolitikk staten skal ha overfor de ulike religionene. Det er en viktig og spennende debatt. Men nå diskuterer vi relasjonene mellom Den norske kirke og skolen og SFO, så her må vi passe på å ikke blande kortene, men holde tungen rett i munnen. Det er det mange som tydeligvis sliter med her. Jeg har lyst til å utfordre statsråden på ett område. Flertallet har åpnet for at trosopplæring fortsatt skal foregå i skolen, og at en også skal bruke skolens timer. Betyr det at også andre som skal drive med trosopplæring – med koranopplæring eller hva det måtte være – skal ha samme muligheten til å bruke av skolens tid hvis de ønsker det, eller er dette eksplisitt lagt til Den norske kirke? Bør ikke alle ha(presidenten klubber) samme rett? Det finnes ingenting i opplæringsloven som(presidenten klubber) åpner for det. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Jeg registrerer at statsråden mener at de prinsipielle argumentene som noen av oss fører i marken, er tull. At dette blir sagt fra denne talerstolen, provoserer meg veldig sterkt. At det at et parti klarer å holde en prinsipiell linje, klarer å nærme seg disse vanskelige spørsmålene på en prinsipiell måte og være klar på at det skal være et skille mellom det som er Kirkens trosopplæring, det som er skolens opplæring og dens ansvar for fag, og alt dette, blir karakterisert som tull, synes jeg blir helt galt. Det burde ha blitt skikkelig påtalt, for det er ikke på den måten vi skal diskutere såpass alvorlige saker som det vi her behandler. Statsråden trekker fram en del enkelteksempler. Hvis det er to elever som står på bryggekanten og en av dem skal ha trosopplæring og den andre ikke, må Kirken kunne få lov til å legge trosopplæringen til skolen. Trosopplæringen og konfirmasjonsopplæringen blir ikke drevet på samme måte i dag som da vi var unge. Stort sett blir trosopplæringen og konfirmasjonsopplæringen i dag drevet på ulike måter, med store samlinger, helgesamlinger, osv. Det er ikke den vanlige skolemåten man driver dette på i Den norske kirke. Heldigvis er Den norske kirke kommet lenger enn som så. Da skal vi ikke bruke disse enkelteksemplene – eksemplet med at det kan være en elev som står på en kai. Det er ikke det som er tilfellet. I dag organiserer Kirken dette på en helt annen måte. Heldigvis har Kirken fantasi til å organisere det på en annen måte, men spørsmålet er av prinsipiell art. Skal vi ha denne rolleblandingen? Det hadde jeg håpet at statsråden også kunne forholde seg til.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Jeg vet ikke om det er noen vits i å prøve å gjenta det jeg har sagt tidligere om våre merknader. Det er jo åpenbart at Trine Skei Grande ikke har lest våre merknader. Vi har skrevet klart og tydelig hva som er hensikten og hva som er begrunnelsen for disse merknadene, samtidig som vi også sier «når dette betyr at barn må velge mellom SFO eller trosopplæring». Dermed faller hennes påstand på sin egen urimelighet, for det er ikke det vi skriver, det er ikke det vi mener, bare slik at det er presisert. Så har jeg lyst til å si én liten ting til, og det går på religionsstøttende politikk. Da vi behandlet stortingsmeldingen om trosopplæring, diskuterte vi religionspolitikk ved å si at alle trossamfunn, alle livssynssamfunn, skulle få støtte. Det gjaldt ikke bare Den norske kirke, men alle. Dette var en måte å sikre alle på ved å gi offentlige midler, slik at alle tros- og livssynssamfunn på samme måte kunne drive sin trosopplæring, altså å legge til rette for alle. Det er jo det som er religionspolitikk. Det vi diskuterer i dag, er ikke religionspolitikk. Vi diskuterer Den norske kirkes forhold til noen få områder, og da er det ikke religionspolitikk. Vi må for all del ikke blande inn religionspolitikk i dette. Debatten om religionspolitikk skal vi ta ved seinere høve. Vi får mange sjanser i neste periode. Helt til slutt: Jeg beklager det jeg sa til Jan Olav Olsen, dette med at flertallet sier at en skal legge det til skoletiden. Det riktige er selvsagt at en kan, at en lager en åpning for at det kan gjøres, bare så det blir presisert.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Vi vil stemme mot direkte valg til kirkelig fellesråd.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2005-03-18:
Vi skal være med på deler av innstillingen. Men vi skal stemme mot det som går på direkte valg til kirkelig fellesråd og bispedømmeråd. Det har vi klargjort.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-03-18:
Ja, nå går klokka! Arbeiderpartiet har sagt at vi ikke synes forslagene er godt nok begrunnet, og at det ikke er en god nok helhetsvurdering i proposisjonen av hvorfor dette må fremmes nå. Vi sier også at vi på det nåværende tidspunkt ikke ønsker å støtte forslagene. Jeg tror ikke det er viktig å ha forsøk for forsøkenes egen skyld. Hvis det er slik at det er vanskelig å få folk til å stille til meninghetsrådsvalg, synes jeg at man skal bruke andre aktive tiltak for å gi rådene kanskje større beslutningsmulighet, gjøre det mer attraktivt å være der – rett og slett sette inn andre tiltak for å få folk til å være med. Min erfaring er at i veldig mange menigheter er det kvinner som stiller opp, det er veldig mange unge kvinner som er med i meninghetsrådene – i hvert fall som jeg kjenner til. Så vi tror ikke det vil bli større kontinuitet ved å ha valg annethvert år. Da burde kanskje mange flere utvalg ha hatt det – og kanskje andre forsamlinger.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-03-18:
Jeg må nok korrigere representanten Reikvam her. Det ble fremmet et forslag fra SV og Arbeiderpartiet sammen som – korrekt sitert – lød: «Trosopplæring skal ikke gjennomføres i åpningstiden for skolefritidsordningen.» Men det står også i vår felles merknad at begrunnelsen for forslaget er: «Selv om SFO i dag er et frivillig tilbud, mener disse medlemmer at trosopplæring i denne tiden vil gi en uheldig sammenblanding.» Det er vårt standpunkt – det har vi i dag, og det samme hadde vi da. Arbeiderpartiet har aldri ment at det ikke skulle være lov å gi religionsundervisning på formiddagen. Det er helt utrolig at SV har kunnet oppfatte det slik. Da måtte det jo være forbud mellom kl. 08.00 om morgenen og rundt kl. 17.00 om ettermiddagen mot å gi slik undervisning. Det har Arbeiderpartiet aldri gått inn for.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-03-18:
Først må jeg si: Ja, SV og Arbeiderpartiet har ulikt ståsted og ulikt standpunkt. Poenget er at Arbeiderpartiet har ment det samme både i forbindelse med behandlingen av St.meld. nr. 7 for 2002-2003 og i den saken vi behandler i dag – når det gjelder konfirmasjon, og når det gjelder SFO. Så til konfirmantundervisningen og hvorfor man ikke kan legge den utenfor skolen. Ut fra vårt ståsted kan man gjerne bruke skolen, men hvis det er mer praktisk å bruke samfunnshuset, så gjerne det. Aller best er det om vi kan bruke Kirken. Men på de små stedene det er snakk om her, har de neppe kapell eller kirke, kanskje et bedehus. Vi har ingenting imot at man bruker skolen. Vi har heller ingenting imot at man bruker andre lokaler. Så må det ikke bli så vanskelig å få ordnet med konfirmantundervisning at det blir som i «gamle dager», da jeg var ung, da man måtte bli internert i tre uker i en nabobygd for å få avviklet undervisningen.
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-03-18:
I proposisjonen foreslår Regjeringa å endre stemmerettsalderen ved kirkelige valg til 15 år. Jeg antar at det også vil gjelde der hvor det blir forsøk med direkte valg til bispedømmeråd. Men Regjeringa setter valgbarhetsalderen til 18 år. Jeg vil spørre representanten Olsen: Er ikke dette i strid med andre prinsipper i norsk valglovgivning? Det vanlige er at personer er valgbare dersom de har stemmerett. Hvordan vil representanten Olsen begrunne at en person som er 15 år, er voksen nok til å bestemme, men ikke voksen nok til å velges?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-03-18:
Jeg vil tro representanten Reikvam må leve med at kirke og politikk kommer til å gå hånd i hånd i enda mange hundre år i dette landet. Jeg vil videre ta avstand fra Reikvams påstander om at flertallet dytter svake grupper foran seg. En så uhyrlig påstand synes jeg faller på sin egen urimelighet. Jeg har et spørsmål til Reikvam: Da vi behandlet trosopplæringen i forbindelse med Innst. S. nr. 200 for 2002-2003, var SV med på en merknad der det presiseres at det i «utformingen og organiseringen av trosopplæringen er viktig med lokale tilpasninger». Den merknaden var altså SV med på, og da er det helt naturlig for meg å spørre: Kan representanten begrunne hva han mente med «lokale tilpasninger» da vi behandlet Innst. S. nr. 200 for 2002-2003?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-03-18:
Jeg er glad for det representanten Lyngstad sa. Han sa nemlig at Kristelig Folkeparti åpner for at man på et senere tidspunkt, hvis Kirken sjøl ønsker det, kan være positiv til en lovendring slik at menighetsrådsvalg og stortingsvalg kan falle på samme dag. Slik oppfattet i hvert fall jeg det som representanten Lyngstad sa. Det er jeg veldig glad for. Men inntil videre: Hvordan mener representanten Lyngstad at man kan øke engasjementet ved menighetsrådsvalg og sikre at flere vil delta i det kirkelige demokratiet, at flere vil gå til stemmeurnene ved menighetsrådsvalgene?
Eva M. Nielsen (Arbeiderpartiet), 2005-03-18:
Som alle i salen i dag har vært inne på, var valg til menighetsråd samtidig med stortingsvalg en suksess. Bruk av valgkort ved menighetsrådsvalg gjorde at valgdeltakelsen ble ekstra stor. Tilbakemeldingene som vi har fått fra flere, viser at ordningen med valgkort har vært avgjørende for å høyne valgdeltakelsen. Nå er det jo slik at rådene sjøl må finansiere trykking og utsending av valgkort. Vi kjenner alle til menighetsrådenes økonomi. Mitt spørsmål til statsråden blir: Vil kirkestatsråden vurdere å finansiere valgkortordning for alle menighetsrådsvalg? Og i tilfelle svaret er nei, blir oppfølgingsspørsmålet: Hvorfor ikke?
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-03-18:
La meg først få lov til å slå fast at når det gjelder konfirmantopplæringen og bruk av skole, har ikke flertallet endret noen oppfatning. Dette skal jeg komme tilbake til i mitt innlegg. Det jeg ønsker å spørre Arbeiderpartiet om, er dette punktet som går på valg annethvert år. Begrunnelsen for dette, som jeg syns er svært god, er nemlig at en skal bedre kontinuiteten for dermed lettere å få flere mennesker til å stille til valg til menighetsråd. Det er et faktum at det kan være vanskelig å få nok villige mennesker til å stille til valg. Det er mange menighetsråd i dette landet, mange flere enn det er kommunestyrer, og det trengs mange personer som kan stille til valg. – Jeg ser at klokka ikke går, så jeg har ubegrenset taletid! Det det er snakk om her, er å gjøre forsøk. Det er ikke sagt at dette uten videre vil føre til det ønskede resultat. Det er snakk om å gjøre forsøk for å få et bredere engasjement. Jeg vil spørre – selv om jeg fremdeles har ett minutt igjen av replikken – om ikke Arbeiderpartiet syns at det kan være fornuftig å gjøre forsøk også på dette området for å få en bredere oppslutning om det kirkelige valg.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-03-18:
Jeg synes begrunnelsen for dette er relativt enkel, og det står nokså utførlig omtalt i proposisjonen. Det er jo slik at 15 år er den kirkelige myndighetsalder, og det er altså et sterkt ønske om å få flere unge med i aktivt arbeid i Kirken, også når det gjelder å bestemme hvem som skal sitte i menighetsrådet. Men så er det slik at 18 år er den faktiske myndighetsalder, og et menighetsråd har visse juridiske forpliktelser – en kan bl.a. ta opp lån gjennom fellesrådet – og derfor er det viktig å ha et skille her. En kan være med og stemme siden man har nådd den kirkelige myndighetsalder, men en bør ikke sitte i menighetsrådet og foreta avgjørelser som en må være myndig, altså 18 år, for å gjøre.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-03-18:
La meg først si at når det gjaldt det selskapet som vi var i da vi behandlet trosopplæringsreformen, følte vi oss svært vel i det. Jeg er litt skuffet over at vi ikke fortsatt kan være i det selskapet, for å si det rett ut, og jeg syns at vi burde ha vært det. Jeg må igjen si at jeg aksepterer ikke representanten Sorteviks premisser for det han spør om. Vi oppfatter det, som jeg sa i mitt innlegg, ikke slik at vi har skiftet standpunkt. Vi holder fast ved prinsippene og intensjonene, og vi står fast ved alt det vi sa. Men det er altså slik at i dette samfunnet skal vi også kunne bruke hodet. Det mener vi at vi har gjort her. Vi har vært sterke på at dette gjelder i særlige tilfeller, vi har vært sterke på at den praksis som er mange steder, bør strammes inn – men dette er et mangfoldig land, der alt ikke skal tegnes ut fra det som må være kart over Oslo eller Bergen. Vi bor i et mangfoldig land, og det er steder hvor vi er nødt til å se at de beste løsninger kanskje ikke kan fanges inn i et firkantet regelverk uten at det er muligheter for å at det kan gis dispensasjon.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-03-18:
Jeg må innrømme at jeg var litt redd for at representanten Reikvam ville gripe fatt i akkurat den formuleringen og ikke høre hva jeg sa videre. Jeg sa at det var snakk om en fornuftig organisering «hvor det er naturlig» å gjøre det, i samarbeid med skolen. Jeg vil igjen presisere at jeg tror det vil være tilfellet ytterst få steder, det vil være i begrenset omfang og det vil være i særlige tilfeller. Jeg er helt sikker på at ikke minst Kirken selv vil være interessert i at opplæringen i minst mulig grad skjer i skolen, men i få tilfeller kan det være fornuftig for Kirken å gjøre det i samarbeid med skolen. Vi ønsker at det skal gis anledning til det – i særlige tilfeller, med innstrammet praksis, og når kommunen tillater det. Jeg føler at dette er i tråd med det vi sa under behandlingen av trosopplæringsreformen, og det er i tråd med intensjonene. Jeg er alvorlig lei meg for at ikke SV kan være med på det vedtaket vi nå gjør.
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-03-18:
Jeg har faktisk tenkt å spørre litt om konfirmasjonsopplæring. Vi mener altså at det er viktig at det kan gis mulighet for dispensasjon, og at det er viktig å få muligheter til å gjøre unntak de få stedene der dette måtte være nødvendig. Ser ikke Fremskrittspartiet at noen steder vil det ikke bare være ønskelig, men faktisk nødvendig å finne praktiske løsninger i samarbeid med skolen? Og er det ikke slik at denne muligheten bør komme fram i lovteksten? Hvis dette ikke skulle komme fram i lovteksten, hvordan ser da Fremskrittspartiet at en kunne få til fornuftige løsninger med skolen der hvor det er ønskelig? Så har jeg et spørsmål til. Det er mulig at jeg ikke fulgte helt med, men er det slik at Fremskrittspartiet nå åpner for en mulighet for at konfirmasjonsopplæring kan skje innenfor skolens tid, hvis det bare er utenfor skolens område?
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-03-18:
Det var et sterkt og følelsesladet innlegg fra representanten Reikvam. Jeg vil gjerne få lov til å beklage noe, nemlig at SV ikke er med på formuleringen i § 36, som det nå er flertall for, og som jeg mener er fullstendig i tråd med intensjonen bak trosopplæringsreformen. Jeg ser her ingen antydning til fare – hvis denne lovparagrafen blir brukt slik intensjonen er – for at det kan bli noen sammenblanding av skole og trosopplæring. Og jeg beklager at representanten Reikvam, som normalt er så opptatt av og så flink til å finne de praktiske løsninger, her fullstendig har låst seg i et regelverk. Men mitt spørsmål gjelder egentlig SFO. «Derfor må menighetene ikke legge opplæringen til SFOs lokaler eller i SFOs tid,» står det i merknaden – jeg har faktisk lest den. Mener representanten Reikvam virkelig at det er mulig å forhindre trosopplæring fra en menighet i SFOs åpningstid, selv utenfor SFOs lokaler? Og med hvilken hjemmel mener han at dette skal kunne reguleres?
Jan Olav Olsen (Høyre), 2005-03-18:
Jeg beklager at det faktisk er nødvendig å ha noen treminuttersinnlegg på en fredags ettermiddag. Det var en formulering som representanten Reikvam brukte i en av sine replikker, som jeg har lyst til å kommentere. Han sier at flertallet legger opp til at trosopplæringen fortsatt skal foregå i skolens tid. Det er faktisk ikke det vi gjør. Vi sier i vår lovtekst at trosopplæring ikke skal foregå i skolens tid, men at det i særskilte tilfeller likevel kan gjøre det, og da i avtale med kommunen. Dette er altså, som statsråden sier, en sterk innstramming. Prinsippene er der. Jeg er ikke bare til en viss grad enig i de prinsippene som representanten Reikvam så sterkt forfekter, jeg er fullstendig enig med ham, men det er slik at prinsipper uten at det er en praktisk tenkning i tillegg, er nesten verdiløse. Det må være muligheter for å ha praktiske tilnærminger som gjør at dette kan bli et tilbud til alle. Jeg syns statsrådens eksempel om disse som står på kaia, er svært godt, for det er det som er realiteten mange steder. Så konstaterer jeg at jeg ikke har fått noe svar på mitt spørsmål om hvordan SV virkelig vil forhindre at menighetene skal legge trosopplæring til SFO, selv utenfor SFOs lokaler. Det regelverket finnes ikke, og bør heller ikke finnes, som gir staten og Stortinget muligheter til å detaljregulere fritidstilbudet i våre 432 kommuner, slik som SV tydelig ønsker. Jeg er glad for at dette regelverket ikke finnes, jeg er glad for at flertallet ikke ønsker at det skal finnes, og jeg er glad for at det fremdeles skal være en frihet til å gi de gode fritidstilbudene ute i de mange kommuner, selv om det finnes en SFO-aktivitet. Så vil jeg til slutt si at jeg håper at den store enighet som vi har hatt i disse årene om prinsippene bak trosopplæringen, uavhengig av hvordan en ønsker å finansiere den, fortsatt må være der. Dette er altså en reform som er altfor viktig til at den skal skusles bort i uenighet om enkeltspørsmål og enkeltdetaljer, som dette tross alt er. Vi må ikke glemme det som er det store perspektivet og de store visjonene for trosopplæringen, og der må vi virkelig holde fast ved den store enigheten vi har hatt når det gjelder å løfte den videre. Det brede flertallet håper jeg fortsatt er der.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
Til representanten Nielsen vil jeg si at det er klart at det er viktig for Kirken å øke deltakelsen ved valg til menighetsråd. Derfor er jeg veldig glad for at Kirken selv arbeider aktivt for å øke oppslutningen, både gjennom å informere og gjennom å tilrettelegge valgene, slik at det blir enklere å delta. Imidlertid tror jeg den viktigste utfordringen er å skape et engasjement som gjør at folk opplever det avgjørende at de deltar i valget, at det har noe å si. Det handler om å tydeliggjøre at meninghetsrådsvalg har betydning f.eks. for utformingen av trosopplæringstilbudet, for hvordan vi ivaretar kirkebygg, for hvordan samspillet mellom menighet og menighetsmedlemmer er. Her opplever jeg at Kirken er i gang, og det drives forsøk. Men jeg mener faktisk at Kirken selv må få lov til å avgjøre og komme med en del tilrådninger om hvordan dette best kan ivaretas.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
Jeg er glad for at representanten Sortevik på vegne av Fremskrittspartiet sier at trosopplæring er en prinsipielt viktig sak. Jeg skulle ønske at også Fremskrittspartiet dermed hadde vist et større politisk engasjement for trosopplæringsreformen enn det de har gjort, hvor Fremskrittspartiet – hvis jeg ikke husker helt feil – hadde klare premisser og var usikre på om de ville støtte igangsettingen av trosopplæringsreformen, de ville ha en behovsundersøkelse, osv. Fremskrittspartiet får gode muligheter framover til å følge opp også dette med økonomi. Kristelig Folkeparti ønsker ingen rolleblanding, men vi ønsker at når det gjelder det de lokalt har kommet fram til, det at det ligger til rette for praktisk samarbeid, må ikke vi lage så strenge prinsipielle grenser at det hindrer gode lokale løsninger. Det er en sentralisering, en sentralstyring, som etter min mening vil ødelegge for folkekirken.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
Representanten Reikvam sier at han var glad for sitatet jeg hadde fra den forrige debatten, og at han står fast på det. Det får jeg tro representanten på. Men etter å ha hørt representantens innlegg i salen i dag, hvor han har argumentert veldig sterkt for et prinsipielt skille, stod det ubesvarte spørsmålet igjen: Hvilken rolle skal staten ha overfor religionene? Jeg mener at det prinsipielle standpunktet bør være at staten bør ha en religionsstøttende politikk, men det perspektivet var helt borte i representanten Reikvams innlegg tidligere i debatten. Når det gjelder valgmenigheter, ser jeg på det som en mulighet for Kirken til å fornye sitt menighetsarbeid. Jeg viser bare til dagens oppslag omkring Oslo bispedømme, hvor den største menigheten her i byen faktisk er en valgmenighet. Jeg tror at det å tillate det vil være med på å sikre oppslutningen om folkekirken og hindre medlemsavskalling.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
En kort merknad til slutt. Representanten Reikvam sier at SV tilnærmer seg denne problemstillingen på en prinsipiell måte og er litt lei seg fordi han møter kritikk for at han har gjort det. Jeg synes for så vidt det er veldig bra at han forsøker å tilnærme seg dette på en prinsipiell måte, men da må han samtidig kunne fortelle hva statens rolle skal være i forhold til religioner. Derfor blir det feil å si at denne debatten ikke dreier seg om hvorvidt staten skal ha en religionsstøttende politikk eller ikke. Da tar han nemlig ikke innover seg at også en stat er nødt til å forholde seg til religiøse samfunn og ulike religioner. Staten må erkjenne at det er trosfrihet, og at det er en del grunnleggende rettigheter man skal kunne komme i møte. Da handler det også om at staten må legge forholdene til rette slik at de religiøse samfunn får anledning til å arbeide i tråd med sin oppgave. Noe annet er nemlig å si at staten ikke skal ha en religionsstøttende politikk. Jeg synes at den prinsipielle tenkningen som lå bak representanten Reikvams innlegg i dag, var mangelfull. Til slutt vil jeg si at jeg er glad for at representanten Sortevik siterte Fremskrittspartiets sterke merknader omkring trosopplæring, og jeg er glad for at det nå også kommer et sterkere engasjement for det. Jeg vil fastholde at i budsjettsammenheng har Fremskrittspartiet vært tilbakeholden med å legge forholdene til rette for trosopplæringsreformen. Men jeg er glad for nye signaler.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
Eg er einig i at vi har hatt ein del forsøk som har vore positive. Difor vil eg, dersom Kyrkjerådet bestemmer seg for det, at vi skal ha forsøk framover òg, der vi kan hausta erfaringar når det gjeld å ha parallelle val. Når det gjeld finansiering av valkorta, kjem det litt an på kva ein no prioriterer høgast av dei ulike utfordringane som Kyrkja står framfor. Eg må vel innrømma at det er andre utfordringar i Kyrkja eg ville prioritera økonomisk før eg prioriterte slike valkort. Eg kan nemna både prostreforma, eg kan sjølvsagt nemna trusopplæringa, og eg kan òg nemna andre ting som nok er viktigare. Så får vi sjå når vi har hausta noko meir erfaring, òg i forhold til økonomi, kor vi skal leggja inn midlar. Men i fyrste omgang meiner eg det er viktigare område innafor Kyrkja som iallfall eg vil prioritera framfor midlar til valkort.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
Dette er eit tema som har vore reist av nokre få før i dag. Det er ein ganske interessant diskusjon. Vi er alle einige om prinsippa: Skulen skal gi opplæring om tru, Kyrkja skal gi opplæring til tru. Trusopplæring er altså ei slik opplæring, og konfirmasjonsopplæringa er ein del av det. Når eg lovde å komma tilbake til Stortinget med ei sak om endring av lova, har eg gjort det. Eg har stramma inn på moglegheitene for å ta konfirmasjonsopplæring i skuletida eller i skulebygningen. Men samtidig må vi ikkje kasta ut barnet med badevatnet, rett og slett. Vi ser det i geografien i Noreg. Kanskje eg har budd for mange stader i landet til at eg kan godta den enkle forklaringa at dette må ein finna praktiske løysingar på. Dersom skuleskyssen går kl. 14.30 for alle elevane, kva då med dei to som er konfirmantar? Korleis skal dei komma seg heim den dagen? Så enkelt kan det faktisk vera. Difor held vi det ope, fordi vi må vera praktiske, fordi vi ynskjer at alle som vil, skal få tilbodet.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
Når det gjeld dei to konfirmantane som eg brukte som eksempel i stad, som står igjen på kaia når båten går, kan kanskje ein av dei ynskja seg ein borgarleg konfirmasjon, mens den andre vil ynskja seg ein kyrkjeleg konfirmasjon. Det er klart at dei same rettane skal gjelda for dei begge to. Det trur eg det står i opplæringslova at dei skal ha, om eg ikkje tek heilt feil. Det står kanskje i kyrkjelova, men det står i alle fall i ei eller anna lov at den retten er der. Det som forundrar meg i denne saka, er at representanten Reikvam snakkar om tillit til Kyrkja i innlegget sitt, det ber dei ikkje om, og kvifor i all verda blir dei pålagde noko slikt? Nei, det er faktisk tull det som blir sagt her. Vi seier at dersom ein treng det, kan ein ta det imot. Det er ikkje noko pålegg om at skulen skal brukast, det er ikkje noko pålegg om at skuletid skal brukast, og det er heller ikkje noko pålegg om at Kyrkja skal leggja trusopplæring der eller der, men det er altså for å løysa marginale utfordringar. Om ein hadde talt opp kor mange dette gjeld, meiner eg ein hadde sett at den krafta ein har brukt på denne diskusjonen i dag, er overbruk av energi. Her er det berre om å gjera å vera fleksibel.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
Eg må nytta høvet til å klargjera kva eg syntest var tull – det er eit uttrykk ein ikkje skal bruka, skjønnar eg. Eg ber om orsaking for at eg kalla noko av det som representanten Reikvam sa, for tull. Poenget for meg var å understreka at den prinsipielle debatten er viktig og alvorleg. Eg beundrar på ein måte korleis ein ihuga kan halda fast på det prinsipielle her, samstundes som eg er litt bekymra for verkelegheita, om ein skal klara gjennomføringa i forhold til prinsippa. Det som eg meinte ikkje var uttrykt heilt rett i representanten sitt innlegg, var at vi pådyttar Kyrkja noko. Vi har stramma inn Kyrkja si moglegheit, og det var det eg meinte det ikkje var heilt rett å uttrykkja på den måten. Vi har stramma inn Kyrkja si moglegheit til å bruka skulen og skuletida. Vi pådyttar ingen noko, men vi seier at i dei tilfella det er heilt naudsynt, skal ein få lov likevel. Det er det som er viktig for meg å understreka her. Den prinsipielle debatten er ganske interessant, og eg er langt på veg einig i prinsippa som representanten har, men samstundes må vi leva i verkelegheitas verd. I eksemplet med dei to som står på kaia, er det faktisk slik at dersom vi skal ri prinsippa, vil ikkje dei få tilbod om konfirmasjonsopplæring. Det tilbodet ynskjer ikkje eg å ta frå dei. Eg veit at Kyrkja er flink til å laga alle moglege slags opplegg, både i forhold til trusopplæring og i forhold til konfirmasjonsopplæring spesielt, og dei sit ikkje på skulen som før – alt dette er eg veldig godt informert om. Dette må det òg kunna vera mogleg å gjennomføra utan at ein skal halda elevar igjen kanskje til dagen etterpå, eller at dei skal måtta flytta på hybel for å få konfirmasjonsopplæring, eller slike ting. Det er det som gjer at vi er einige i prinsippa. Vi ser likevel at her må vi ha ei praktisk tilnærming til dei prinsippa som eg trur dei fleste her er einig i.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2005-03-18:
Når jeg tar ordet i denne saken, er det for å uttrykke glede overfor statsråden over at hun fremmet en proposisjon om dette forholdet, og glede over at det er en enstemmig innstilling fra komiteen. Det sies i komiteens forslag til vedtak II: «Lova gjeld frå den tid Kongen fastset.» Samtidig innledes innstillingen under Sammendrag med at «fylkesmannen kan gjøre unntak fra regelen om aldersgrenser for forstandere». Det er klart at dette nå imøteses med stor forventning hos en del forstandere i frimenighetene, som vi kaller dem. Problemet deres, slik det er blitt presentert for meg, er knyttet opp mot at vi nå er vi i ferd med å gå inn i en årstid hvor bl.a. vielser får et større omfang. Derfor er det ønske om at man relativt raskt kan få denne loven iverksatt. Grunnen til at jeg tar ordet her, er for å anbefale – og anmode – statsråden om at iverksettelsen av denne loven kan skje raskt, slik at man kan få søke fylkesmannen om dispensasjon, som dette åpner for. Slik det er nå, sier fylkesmennene konsekvent nei. Det er en del forstandere som har ønske om å kunne foreta vielser i vårmånedene og til sommeren, derfor summeres innlegget mitt opp slik: Den tid Kongen fastsetter, må ikke ligge langt fram i tid.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2005-03-18:
President! Jeg har stemt feil. Jeg ber om at voteringen tas en gang til.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-03-15:
Noen saker tar det utrolig lang tid å få behandlet i Stortinget. Lov om supplerende stønad til personer med kort botid i Norge er en slik sak. Allerede da representanten Magnhild Meltveit Kleppa var sosialminister, altså tilbake i 1997, tok jeg opp en sak om en dame fra Halden som hadde bodd i utlandet i store deler av sitt liv. Hun hadde fulgt mannen sin, som hadde arbeidet i forskjellige land. Nå var hun tilbake i Norge som pensjonist, enslig, og pensjonen var på litt over 2 000 kr pr. måned – ikke så mye å leve av og betale alle utgiftene med. Derfor må hun ta den tunge veien til sosialkontoret, ikke bare én gang, men regelmessig, slik lov om sosialhjelp krever – ja, så lenge hun lever – for å få til livsopphold. Det var i et spørsmål i spørretimen, som mange saker starter med, at jeg tok opp denne saken. Statsråden svarte selvsagt unnvikende, som vanlig. Men dog – sosialministeren fattet poenget: Her var det et «hull» som det var grunn til å se litt mer på. Det har tatt tid. Flere regjeringer har kommet og gått. Utjamningsmeldingen kom. Der stod det noe. Høyre og Fremskrittspartiet gikk fortsatt imot. Så kom fattigdomsmeldingen. Da var det bare Fremskrittspartiet som var imot. Nå er lovforslaget her, og igjen er det bare Fremskrittspartiet som er imot. Det er viktig å få fram at dette faktisk gjelder både innvandrere og andre norske med kort botid. Men det er helt klart at mange kommuner har vegret seg for å ta imot eldre asylsøkere som ikke ville komme i arbeid, fordi kommunene ville få store kostnader over sosialhjelpsbudsjettet. Arbeiderpartiet støtter Regjeringen, stort sett, men på ett punkt er vi helt uenige, nemlig at kommunene skal trekkes i rammetilskuddet tilsvarende det ordningen koster for staten. Her står Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet sammen om innstillingen. Om forslaget faller i Stortinget, vil selvsagt inspirasjonen og iveren til kommunene etter å ta imot eldre asylsøkere som har fått opphold og som skal bosettes i en kommune, falle bort, og botiden i mottakene vil øke. Men det betaler jo staten, og kostnadene blir sannsynligvis enda høyere. Til slutt vil jeg sende en hilsen til den tålmodige damen i Halden som til jul i år kan glede seg, og forhåpentligvis være litt rausere, for etter nyttår blir det bedre tider.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-03-15:
Det er riktig som det er blitt sagt, at Fremskrittspartiet vil stemme imot hele innstillingen. Vi synes rett og slett at det er direkte urimelig og nærmest provoserende at majoriteten i dette huset over natta – selv om de sier at de har holdt på med prosessen i 10 år, 15 år – gir personer som overhodet ikke har bidratt i forhold til å få ytelser, denne type ytelser. Jeg er overbevist om, og komiteen jobber i disse tider i tillegg med en stor sak i forhold til diskrimineringsloven, at dette er et vedtak som vil virke mot sin hensikt, selv om en her på en måte skal bidra til at disse såkalte Kola-nordmenn skal løftes opp. Jeg registrerer at de aller fleste representantene foreløpig har lagt vekt på det, og det tolker jeg selvfølgelig dit hen at man ser urimeligheten og ønsker å sette dette i fokus. Fremskrittspartiet har fokusert mye på dette, men har aldri fått noe gehør for det. Men måten å få gjennomslag for den type saker på, er å dra fram innvandrere med kort botid i Norge. Da blir det enkelt og greit for Stortinget å vedta denne type ordninger. Sannheten er, og det står for øvrig også i proposisjonen, at majoriteten av dem vi snakker om her, er selvfølgelig innvandrere. Det er klart at ordningen for våre minstepensjonister – med 20 års opparbeidelse, med 30 års opparbeidelse eller med 35 års opparbeidelse – i år etter år har vært avkortet. Men her opplever vi altså at når innvandrere kommer til Norge, er det bare å knipse og få på plass en trygdeordning uten avkorting og uten opparbeidelse. Jeg synes det er trist at det er den type saker som skal til for at norske borgere og norske pensjonister skal få sin rettmessige andel av formuen, at en virkelig er nødt til å skyve innvandrere som nesten ikke har lagt ned noen ting i forhold til å få rettigheter, foran seg for at nordmenn skal få sine rettigheter. Jeg er overbevist om at en diskrimineringslov som både regjeringspartiene, venstresiden og sosialistene i denne salen legger slik trykk på at vi skal ha nå, gjennom dette vedtaket vil få en motsatt effekt – en sterkt motsatt effekt. Nå ser vi i sak etter sak at Stortinget foretar denne type prioriteringer. Jeg er oppriktig bekymret for hva resultatet måtte bli hvis Regjeringen sammen med sosialistene i denne salen fortsatt skal utøve denne sterke forskjellsbehandlingen – fordelsbehandlingen av personer som måtte komme til Norge. Jeg er oppriktig bekymret over at regjeringspartiene og sosialistene ikke ser denne utfordringen, at de ikke ser at denne type saker og vedtak kan og vil skape grobunn for det motsatte av det de har som intensjon, altså å søke fellesskap og harmoni. Jeg vil bare gjenta: Fremskrittspartiet stemmer imot – med meget god samvittighet.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2005-03-15:
Dette er ei sak som mange kommunar har venta lenge på, og det har vore mange frå Kommune-Noreg som har vendt seg både til meg og, har eg høyrt, andre om det økonomisk uoversiktlege ved at mange eldre – eller nokre eldre, det er eigentleg ikkje mange – ikkje har minstepensjonsrettar. At eldre menneske som av ymse grunnar har fått løyve til å bu i Noreg, skal vera sosialklientar, er ikkje verdig. Dette gjeld ikkje berre eldre innvandrarar. Også nordmenn som har levd store delar av livet i utlandet, utan at dei har opparbeidd seg pensjonsrettar der eller rettar på andre, private måtar, kan vera i ein vanskeleg situasjon. Det gjeld faktisk misjonærar, som eg har snakka med, menneske som heile sitt liv har arbeidd for andre, som har dempa naud i verda, men som når dei vert eldre, ikkje har dei rettane som vi andre har. Det gjeld òg nordmenn i Amerika, som alltid har tenkt at dei skulle tilbake til Noreg, men så gjekk det mange år før det skjedde. Eg snakka i førre månaden med ei kvinne som reiste til USA i 1948. No er ho tilbake i heimlandet, og minstepensjonen hennar vart berre på 2 000 kr i månaden. Det kan ho naturlegvis ikkje leva av. Eg trur det er bra om ho slepp å gå på sosialen. Men dei fleste utan pensjonsrettar er innvandrarar frå den tredje verda. Fordi ein kan misbruka dette, for så vidt slik ein kan misbruka alle velferdsordningar, er det bra at ordninga er ramma inn. Ein kan ikkje ta med seg ordninga til utlandet, der pengane for så vidt kunne rekka mykje lenger. Det er ikkje så store summar ein skal løyva her, men det er faktisk viktig at denne ordninga ikkje kan takast med til utlandet. Ein får den først ved fylte 67 år. Formue er sjølvsagt avgjerande, arbeidsinntekt også, sjølv om ho vert opptent etter 67 år – det er jo nokon som jobbar lenge – og kapitalinntekt eller pensjonar frå inn- eller utland har betydning. Denne saka viser at vi lever i eit vel utbygt velferdssamfunn. Velferdsstaten forvitrar ikkje. Han vert faktisk stadig bygd ut. Å vera borgar av Noreg, eller å ha rett til å bu her, er og vert eit lykkelodd i livet. Dette er ikkje opparbeidde rettar. Det har Framstegspartiet faktisk heilt rett i. Dette er ikkje statsborgarrettar heller. Det er velferdsgode som ein får fordi ein bur her og lever her. Det er slik vi vil ha det. Men ein må evaluera dette. Vi må sjølvsagt unngå å bli utnytta. Kristeleg Folkeparti trur at dette er ei ordning for å ta vare på dei som har opparbeidd få rettar, men som bur her, og som skal ha ein verdig alderdom, som oss andre. Vi vil følgja både hjarte og hjerne.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2005-03-15:
Etableringen av en ny supplerende stønadsordning vil innebære at trygdeetaten overtar ansvaret for en gruppe personer som hittil har vært henvist til økonomisk sosialhjelp. Gruppen er svært sammensatt, og spenner fra nordmenn med lange utenlandsopphold til personer med ankomst til Norge etter pensjonsalderen. Fellesnevneren er at de mangler en tilfredsstillende ordinær pensjonsopptjening. Jeg er glad for at komiteen i all hovedsak støtter Regjeringens forslag. Dette er en gruppe eldre som bor i Norge uten å ha den inntektstrygghet som eldre i Norge generelt har. Nå ligger alt til rette for en verdig inntektssikring for den enkelte, og kommunenes ansvar for denne gruppen blir det samme som for andre eldre. Stønad fra ordningen vil bli gitt etter en streng inntektsprøving. Unntaksvis vil også retten til stønad bli påvirket av stønadstakerens formue. Videre vil adgangen til å få stønad i utlandet være mer begrenset enn for pensjon fra folketrygden. Ordningen vil derfor innebære klare utfordringer for trygdeetaten når det gjelder kontroll. Som et ledd i kontrollen er det foreslått at stønad skal gis for tolv måneder om gangen, og at ny søknad skal fremmes ved personlig frammøte på trygdekontoret. Jeg har merket meg at komiteen er skeptisk til denne ordningen. Det pekes på at den vil kunne bli administrativt ressurskrevende. Slik jeg ser det, vil denne søknadsprosedyren erstatte andre kontrolltiltak, og vil derfor i realiteten kunne virke arbeidsbesparende. Det er en viktig sak som behandles i Odelstinget i dag – viktig for dem den gjelder, men også for det norske samfunnet.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
På vegne av representanten Ursula Evje og meg selv har jeg gleden av å framsette et forslag om å sette i gang strakstiltak for å fjerne 65–70 tonn kvikksølv om bord i ubåtvraket U-864 utenfor Fedje i Hordaland.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
I min iver etter å høre hva de andre hadde å si, glemte jeg å ta opp de forslag som vi har fremmet, men det er herved gjort.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Statsråden sa i sitt innlegg at det private næringslivet skal være et supplement til det offentlige. Nå er det engang slik at kulturnæringene omsetter for 33 milliarder kr, og Kulturdepartementet bevilger rundt 4,5 milliarder. Da kan man lure litt på hvem det er som er supplement, og hvem som ikke er det. Statsråden angriper oss, Fremskrittspartiet, i forhold til dette med skatteincentiver. Da vil jeg gjerne spørre statsråden: Er det ikke bedre at man faktisk får skatteincentiver i forhold til investering i ny norsk musikk, bildende kunst og annen kultur, enn at staten skal gå inn og bidra med ytterligere midler?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Det som fikk meg til å ta ordet, var at statsråden lot oss få inntrykk av at vi ønsket å bevilge mindre penger til kulturen, og at det var noe kultur som måtte være vernet i forhold til næring. For det første må jeg bare få lov til å presisere, hvis det skulle være noen tvil om det, at Fremskrittspartiet i sitt partiprogram sier at staten skal ha ansvaret for den norske kulturarv og tradisjoner, og at vi skal ta vare på dem, våre kulturskatter også. Det har staten et ansvar for, og det har vi aldri diskutert. Så til at vi ønsker mindre penger til kulturen. Hvis statsråden hadde tenkt seg litt om, vet hun også at vi har tilført kulturen 180 friske millioner kulturkroner gjennom den endrede tippenøkkelen, i samarbeid med Arbeiderpartiet og SV, noe som gjør at den kulturelle skolesekken faktisk fungerer aldeles utmerket landet rundt. Dette er Fremskrittspartiet stolt av. Så er det noen som får det til å høres ut som om kultur og næring er motsetninger, at man ikke kan snakke om det i samme åndedrag. Men man kan faktisk det. Jeg vil gjerne se til og med den aller smaleste kulturaktøren som ikke har et iboende ønske om å bli anerkjent og tjene penger på det. Jeg tror at alle ønsker å bli anerkjent, og at det å tjene penger på kunsten man bedriver, og det å utføre kunstnerisk aktivitet i ulike former står i motsetning til hverandre, kan jeg ikke se. Jeg synes jo det er ganske oppsiktsvekkende at når Fremskrittspartiet til og med strekker fram en hånd og sier at vi ønsker å forenkle skattereglene for arbeidstakere, enkeltmannsforetak og virksomhet innenfor kulturnæringsvirksomheten, stiller alle seg på en måte litt avvisende til det. Det er jo nettopp for å kunne tilby de utøvende kunstnerne i ulike former og varianter en mulighet til å leve av det de tjener.