Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2018-05-28:
Vil regjeringen styre uten Stortinget? Det er selvfølgelig en fristende tanke av og til, når man sitter i en mindretallsregjering – men det ville jo vært et demokratisk mareritt. Hvis det var begrunnelsen, eller hvis Kristelig Folkeparti var så innmari lettskremte, skulle man jo tro at Kristelig Folkeparti ikke så ofte som de gjør, fant sammen med opposisjonen i saker, men det gjør de altså. Så jeg tror rett og slett ikke det har noe med det å gjøre. Jeg tror det har noe å gjøre med det som blir sagt i salen her, og som også er konklusjonen i både flertallsmerknadene og mitt svar til komiteen, som ikke er en prinsipiell motstand mot at man skal ha en stortingsmelding om næringsmiddelindustrien – på ingen måte noen nedvurdering av næringsmiddelindustrien som sådan, som er en viktig, stor fastlandsnæring for Norge – men som rett og slett er en vurdering, at gitt hva komiteen har behandlet tidligere, gitt f.eks. rammer lagt gjennom både landbruksmeldinger og fiskeri- og industrimelding, er det ikke riktig tidspunkt nå. Og hvis man har lyst til å se på glasset som halvfullt istedenfor halvtomt – det er vel ikke akkurat opposisjonens sterke side – kan man jo vurdere å ta det som en slags positiv invitt og si at her er det i hvert fall en åpning for at en gang senere kan det godt hende det er riktig tidspunkt, at vi også vurderer det dit hen at det vil være fornuftig. La meg bare si litt om selve industrien. Vi har en livskraftig næringsmiddelindustri. Vi har mange solide bedrifter over hele landet. Sysselsettingen i næringsmiddelindustrien har også økt, det er bra. Så må det være rimelig å si at også rammebetingelsene for næringsmiddelindustrien er gode, tilsvarende rammebetingelsene for norsk industri generelt. Det betyr ikke at de ikke kan bli bedre. Hvis vi ikke ville ha bedre rammebetingelser for næringsmiddelindustrien og norsk industri generelt, kunne vi jo abdisert fra Nærings- og fiskeridepartementet, og regjeringspartiene kunne gitt fra seg taburettene til opposisjonen. Men det ville det neppe blitt bedre næringspolitikk av. De viktigste endringene for næringsmiddelindustrien – som for andre – er generelle rammevilkår. Det er arbeidsreguleringer, det er forskningspolitikken, det er muligheten til å utnytte forskningssystemet, og ikke minst er det kompetansepolitikken. Næringsmiddelindustrien er en stor lærlingnæring i Norge. Det er viktig, vi trenger gode fagarbeidere også her. Bare for å nevne noen av de tingene som er gjort: Skatter og avgifter i Norge har gått ned, ikke opp, som de ville gjort med en annen regjering. Vi har forenklet for næringslivet. Det betyr ikke at alt er ferdig. Igjen: Vi fortsetter arbeidet, men med rundt 15 mrd. kr i forrige periode og ytterligere ambisjoner i denne perioden. Vi bruker mye tid nå på å bygge opp igjen industrinasjonen Norge. Den har selvfølgelig aldri vært borte, men lenge var det slik at man ikke skulle snakke om en aktiv industripolitikk. Det er kanskje grunnen til at det ikke kom noen stortingsmelding om norsk industri på mange, mange år. Det innebærer ikke bare overordnede virkemidler som forskning, innovasjon, ny teknologi, at industrien skal få tilgang til kompetent arbeidskraft, økning i næringsrettet forskning og innovasjon, men også prosjekter for digitalisering, katapultordning – den type ting – og en stor satsing på fagskoleutdanning, lærlinger og ikke minst nye fagområder for yrkesfagopplæringen i skolen, som er veldig viktig for næringsmiddelindustrien. Generelt: Alt i alt har vi en næringspolitikk med gode, generelle rammebetingelser. Det gjelder også for næringsmiddelindustrien. I sum har det gitt oss en solid næringsmiddelindustri i Norge. Alt i alt – når vi ser på situasjonen nå – er mitt innspill det samme som i flertallsmerknadene, nemlig at akkurat nå ser vi ikke behov for en egen stortingsmelding om næringsmiddelindustrien.