Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-10-04:
Etter to år med den rød-grønne regjeringen, er det interessant å ta et blikk på hva som har skjedd innenfor næringspolitikken og kanskje spesielt på Regjeringens eierskapspolitikk, som har vært i fokus, eller mangel på eierskapspolitikk, i alle fall en mangel på forståelse for hva en eiers rolle er. Det som har preget eierskapet til Regjeringen, har vært rot og kaos. Jeg har lyst til å bruke dette innlegget til å trekke fram noen eksempler på det som har skjedd disse to årene. Ved salg av statens eierskap i BaneTele valgte altså Regjeringen et bud fra Bredbåndsalliansen som lå 200 mill. kr under det beste tilbudet. Så fikk riktignok Bredbåndsalliansen oppjustert sitt bud uten at de andre fikk muligheten til å justere sine. Dette skjedde på tross av at statsråd Odd Eriksen, som var statsråd den gang, fikk klare advarsler fra sine egne rådgivere. Det brydde han seg ikke om, og det medførte jo også at under salgsprosessen gikk hele styret av i protest, og det hadde heller ikke støtte av de ansatte i BaneTele. Så var det Telenor og opsjonsprogrammet til Telenor-sjef Baksaas. Der var altså med en gang næringsminister Dag Terje Andersen ute og kritiserte for åpen scene et opsjonsprogram som de selv hadde vært med på å vedta. Det som er ganske forunderlig er at man går ut i media og retter en kraftig kritikk i stedet for å ta slike spørsmål der de hører hjemme, nemlig i generalforsamlingen, eller enda mer riktig, at man gjør det i styrerom, der det bør skje. Så er det opsjonene i Hydro. Hele sommeren og halve høsten var det stort bråk rundt disse. Allerede 21. juni fikk både statsminister og næringsminister en orientering om opsjonsprogrammet til Hydro. Da gjorde de ingenting. Det gikk noen uker, så klarte media å avsløre størrelsen på dette, og da gikk de på nytt igjen ut i media og kritiserte styret og Reiten. Igjen skulle selvfølgelig dette vært tatt på helt andre områder. Jeg er forundret over at man ikke reagerte når man først fikk en orientering, men reagerte på denne saken når den var blitt avslørt i media. Da er det jo ikke til å forundres over at også de rød-grønne politikerne på Stortinget hivde seg på denne bølgen med å kritisere både styret og Reiten. Man skaper jo ikke akkurat noen god kommunikasjon når den største eieren ikke benytter muligheten der han skal gjøre det, nemlig i generalforsamlingen, men bruker det offentlige rom for å kritisere ledelsen i selskapet der han selv er den største eieren. Jeg kunne ha sagt mye om det som har skjedd med Reiten og hans måte å gjøre det på. Det er helt klart at det opsjonsprogrammet som styret i Hydro gikk inn for, var altfor stort. Men da skulle altså Regjeringen ha reagert på en helt annen måte. At Reiten i dag trekker seg som styreleder, har jeg full forståelse for, for jeg må jo stille meg spørsmålet: Hvem i alle dager vil være styreleder i et selskap når man har så amatørmessige eiere som Regjeringen og næringsministeren er? Bare for å ta den siste saken som var oppe – dette med Hydro og Libya, at det har vært korrupsjon der – så gikk det altså ikke mange minuttene før de rød-grønne politikerne her på Stortinget var ute og krevde Reiten sitt hode på et fat. Det man gjør er rett og slett å snakke ned verdiene i selskapet. Man skremmer bort investorer, man skremmer bort samarbeidspartnere, man svekker arbeidsplassene til de hundrevis av ansatte, og man ødelegger for Hydros muligheter, Telenors muligheter og andre selskapers muligheter i utlandet for å gjøre en god jobb og for å være med og skape verdier og utvikle disse selskapene. Det er resultatene av Regjeringens eierskapspolitikk.