trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-06-08:
Det er på tide å anerkjenne at tennene er en del av kroppen. Fremskrittspartiet mener tannhelsetjenesten må styrkes gjennom en bedre refusjonsordning. Tannlegene må være en integrert del av helsesektorens samhandling, som er nødvendig for pasientsikkerheten, fellesinnsatsen mot livsstilssykdommer og for å sikre pasientenes økonomiske rettigheter. I 1998 ba Stortinget regjeringen om å vurdere etablering av regionale odontologiske kompetansesenter. Formålet med sentrene var å styrke det fylkeskommunale ansvaret for at befolkningen skulle få lik tilgang til spesialisttannhelsetjenester over hele landet. Fylkeskommunene fikk i oppgave å etablere kompetansesenter i de fem ulike regionene. I dag er det etablert fem sentre, med to sentre i Vest-Norge – ett i Bergen og ett i Stavanger – og de tre andre ligger i Oslo, Tromsø og Trondheim. Fremskrittspartiet er bekymret for at plasseringen av kompetansesentrene i områder med svært god spesialistdekning har ført til en lite hensiktsmessig konkurranse med en velfungerende privat sektor og en tapping av kompetanse fra universitetsmiljøene. Det er ikke grunnlag for å ha to parallelle offentlig finansierte utdanningsløp for tannlegespesialister i Norge, og derfor ønsker Fremskrittspartiet å flytte eierskapet av de regionale odontologiske kompetansesentrene fra fylkeskommunen til universitetene. Et viktig mål for tannhelsetjenestene i Norge bør være at alle har lik tilgang på behandling, uavhengig av etnisk bakgrunn, kjønn, personlig økonomi eller livssituasjon. På TV 2-nyhetene tidligere i år kunne man se at odontofobi-, tortur- og overgrepspasienter med store tannbehandlingsbehov må stå i over fire år på venteliste hos TOO-teamene i den offentlige tannhelsetjenesten for å komme til en vurderingssamtale. Det kan vi ikke akseptere. Disse pasientene har store tannhelseproblemer som utgjør en risiko for utvikling av alvorlige infeksjoner. Mange har psykiske problemer og sliter med skam og skyld, og en slik lang ventetid kan medføre en alvorlig forverring av allerede eksisterende psykiske problemer. Derfor må det tilrettelagte tannhelsetilbudet til denne gruppen styrkes betraktelig i årene framover. Med dette tar jeg opp Fremskrittspartiets forslag.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-06-08:
Tannsykdom og større behov for tannbehandling treffer tilfeldig og urettferdig. I en ideell verden skulle all nødvendig tannbehandling blitt dekket av det offentlige, på samme måte som andre helseutfordringer. Jeg mener – som mange andre i denne salen – at det helsemessig er kunstig å skille tenner fra resten av kroppen, og at det er snakk om både somatikk og psykisk helsevern i denne sammenhengen. Men foreløpig er det ingen partier her som har klart å finne penger til dette på budsjettet når det skal prioriteres. Det vil jeg tro kommer ikke minst, men ikke utelukkende av at ren reparasjon, kostbare implantater ved bruk av stort antall teknikker, regulering og emaljeskader til dels vil oppfattes som kosmetiske korrigeringer og ofte går i hverandre, og at en eventuell rett til fri tannbehandling således er vanskelig å prissette. Jeg har hørt summer fra 3–15 mrd. kr – det kan være mye mer. Det er heldigvis knyttet offentlig finansiering til tannskader etter ulykke. Folketrygden utbetaler 2 mrd. kr til tannbehandling, inkludert tannulykker. Denne regjeringens satsing på tannhelse har dreid seg om å utvide skjermingsordningene for tannbehandling til utvalgte grupper og med vekt på spesifikke behandlingsgrunner, ikke en rent universell ordning. Det har vært en selvfølgelig del av Venstres helsefokus i regjering, og når det gjelder dette arbeidet, skal vi fortsette med ytterligere utvidelser. Jeg minner om Granavolden-plattformens formulering, og jeg ber SV merke seg dette spesielt, at vi holder det vi lover, nemlig: «Videreutvikle tannhelsetjenesten, og gradvis utvide skjermingsordningene.» De skal fortsatt utvides, både til sårbare grupper og til mennesker med medfødte tilstander og sykdommer, kronikere og andre med langvarig eller alvorlig sykdom. Regjeringens politikk er således å følge opp flere av Blankholm-utvalgets anbefalinger, med gjennomgående vekt på forebygging. Det bør også nevnes her.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-06-08:
Først vil jeg takke forslagsstillerne for å løfte denne problemstillingen til debatt, og ikke minst for på denne måten å gi statsråden anledning til å orientere Stortinget om fristbruddproblematikken, som har vært mye debattert den siste tiden. Gjennom pasient- og brukerrettighetsloven har pasienter en lovbestemt rettighet til helsehjelp ved spesialisthelsetjenesten innen en fastsatt tid. Det er bra og disiplinerende og sikrer at alle får den hjelpen de har krav på, innen rimelig tid. Likevel er det et faktum at endringene til pasientens beste har fått utilsiktede konsekvenser som kan gå ut over sykehusenes egen drift og hindre oppbygging av egen fagkompetanse, slik skjær i sjøen tidvis avstedkommer behov for en kursomlegging. Da det ble gjort endringer i ordningen i 2013, ble det trukket et skille mellom avklart og uavklart tilstand. For pasienter med en avklart tilstand gjelder den juridisk bindende fristen behandling, men for uavklarte pasienter gjelder fristen utredning. Fristen er innfridd når henholdsvis behandling eller utredning er igangsatt. Brytes fristen, har pasienten rett til å få behandling hos private tilbydere på det offentliges regning. Problemstillinger omkring dette er utredet i Helsedirektoratets rapport fra mai 2017, «Utredning av ventetidsregistrering i spesialisthelsetjenesten», der det foreslås å forenkle regelverket bl.a. ved at det ikke skilles mellom frist til utredning og frist til behandling. I en senere rapport fra Helsedirektoratet i 2018, «Alternative modeller for regulering av pasientforløp og registrering av ventetider i spesialisthelsetjenesten», fastslås det at reguleringen av pasientforløpene har fått noen utilsiktede konsekvenser. Det foreslås i rapporten tre modeller for regulering av pasientforløp og ventetider. Skillet mellom frist til utredning og frist til behandling har vært vanskelig å forstå og praktisere. Dette skillet er foreslått opphevet av regjeringen. Det er bra at det er private som sørger for at pasientene får behandlingen de har krav på, om det offentlige ikke klarer fristene. Fristbruddordningen er et gode for pasientene og en del av regjeringens mål om å skape pasientenes helsetjeneste. Rettigheter til oppstarten av pasientforløpet og deretter gode pakkeforløp kan redusere at pasienter «forsvinner» i overgangen mellom tjenestenivåene. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet mener at det mest hensiktsmessige er at det foretas en fortløpende vurdering av behovet for endringer til det beste for pasientene. En helhetlig evaluering vil være tidkrevende, og regjeringen vil derfor heller prioritere å gjøre forbedringer i ordningen enn å foreta en evaluering nå.
Carl-Erik Grimstad (Venstre), 2021-06-08:
Fristbruddsproblematikken dreier seg dypest sett om at vi som politikere må holde det vi lover. Siden dette er siste gang, i alle fall i denne perioden, at jeg tar ordet som saksordfører i helse- og omsorgskomiteen, har jeg lyst til å be presidenten om tilgivelse for at jeg knytter et par anledninger til en annen problemstilling som har med helse å gjøre, nemlig demokratiets helsetilstand i Norge i disse dager. Dette er jo uten sammenligning landets viktigste talerstol. Det sier seg selv: Her formes landets framtid, her utøves det norske demokratiet til daglig, her skapes det kompromisser, og motsetninger synliggjøres. For en person som har tro på at det er mulig å skape et bedre samfunn gjennom frihet og muligheter for alle, gjennom dialog og demokratiske prosesser, er det en drøm å ha hatt tilgang til denne talerstolen i disse fire årene – og man har jo ingen garanti for at man kommer tilbake til høsten. Samarbeid er stikkordet her, og jeg vil derfor rette en takk til mine medarbeidere i komiteen, alle og enhver, for en god tone, vilje til konstruktive løsninger og ikke minst godt humør. Før jeg kom til denne talerstolen, hadde jeg lite anelse om hva en god møteledelse, et godt komitélederskap og en dyktig komitésekretær har å si for Stortingets virke. Jeg hadde ingen anelse om hvor stor betydning et godt utbygget støtteapparat fra sekretariatet og Stortingets ansatte for øvrig har å si for demokratiets utøvelse. Jeg vet bedre nå. Vi har vært igjennom noen tøffe måneder på slutten av denne perioden, og der potensialet for dype konflikter er til stede. Pandemien har vært en særlig utfordring for Helse- og omsorgsdepartementet og kanskje også for oss i komiteen. Jeg mener det politiske Norge, herunder kommunesektoren, har bestått den prøven vi har blitt satt på. Det sier noe om at det skal mer til enn dette før Dovre faller. Tusen takk til alle sammen!
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2021-06-08:
Alle er enige om at god tannhelse er viktig, og vi er bekymret for at tannhelsetjenesten er et område der bl.a. den enkeltes personlige økonomi har for stor betydning. Regjeringen har gradvis utvidet skjermingsordningene siden 2013, og det er bra. Samtidig er det behov for å arbeide videre med tiltak som bidrar til å styrke den enkeltes mulighet til å ivareta sin egen tannhelse, uavhengig av egen økonomi. Det er nå over en halv million voksne som mottar stønad til tannbehandling som et resultat av den gradvise utvidelsen av skjermingsordningene. Det er bygd opp et psykolog- og tannhelsetilbud til personer som er utsatt for tortur eller overgrep, eller som har angst for tannbehandling. Dette finnes nå i alle fylkeskommuner, og det er bra. Ordningen er styrket jevnlig de senere årene, senest i budsjettet for 2021, med en økning på 15 mill. kr. Dessverre er det mange som må vente lenge på denne behandlingen. Jeg synes det er bra at statsråden har satt i gang en evaluering av det fylkeskommunale tilbudet, slik at målrettede tiltak blir satt inn der det er behov. I sitt svarbrev til komiteen skriver helseministeren: «Pandemien har for mange fylkeskommuner ført til et etterslep generelt i tannhelsetjenesten som også rammer TOO-pasientene. Videre er det trolig ulike årsaker til ventetidene. Etterspørselen har vært stor og til dels økende ettersom tilbudet er blitt etablert og kjent. Fylkeskommunene er kommet ulikt i utbyggingen av tilbudet. Utfordringer med rekruttering, særlig psykologer, oppgis også å være en årsak til lange ventetider til både vurderingssamtale og tverrfaglig behandlerteam.» Det er som sagt satt i gang en evaluering. Helsedirektoratet driver med det nå, og jeg håper at vi kan få svar på hva slags tiltak som må settes inn for at dette tilbudet skal kunne utvikles videre. Det er viktig å få vite litt om hvor proppen i dette systemet sitter, og få tiltak som reduserer den altfor lange ventetiden for pasientene. Hvis man blir alvorlig syk og blir lagt inn på sykehus, har man ikke en garanti for at tennene holder seg friske. Å sikre også disse pasientene et godt tjenestetilbud blir også viktig i tiden framover.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2021-06-08:
La meg først si meg helt enig med representanten Mørland i at psykisk helse og tannhelse hører sammen og må ses i sammenheng. Så til representanten fra Rødts invitasjonen til Kristelig Folkeparti, som er et regjeringsparti, om å støtte et forslag som får direkte budsjettkonsekvenser. Jeg håper ikke Rødts representant er alvorlig i sin invitasjon og mener at Kristelig Folkeparti skal gå ut av enigheten med våre to regjeringspartier og opptre helt på egen hånd. Det er helt riktig når representanten fra Rødt henviser til Kristelig Folkepartis nye partiprogram, for der sier vi at vi ønsker å utrede muligheten for å innføre egenandel hos tannlegen, på samme måte som ved legebesøk. Men dette er altså en politikk vi går til valg på, og som eventuelt vil få konsekvenser for neste stortingsperiode. Vi står fast på den enigheten som nå er i regjeringen, men jeg håper disse forslagene vi har diskutert og debattert, kan føre til en større offensiv når det gjelder tannhelse i neste periode, når ny helsepolitikk skal utformes. Jeg synes mange partier egentlig har holdt innlegg som forplikter, men som også oppløfter, med tanke på at vi skal kunne få det til. Helt til slutt vil jeg bare gjenta: Jeg er helt enig med representanten Mørland – psykisk helse og tannhelse hører sammen.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-06-08:
Antibiotikaresistens kan bli en større helsekrise enn korona, for mot resistente bakterier finnes det ingen vaksine og heller ikke immunitet. Skulle antibiotikumet slutte å virke, vil helt vanlige infeksjoner bli langt vanskeligere å behandle. Resistente bakterier er på frammarsj. Det ble beregnet at antall dødsfall kan øke helt opp til ti millioner i året innen 2050, ifølge den store globale rapporten «The Review on Antimicrobial Resistance» fra 2014, hvor verdens ledende økonomer så på denne trusselen i et globalt perspektiv. De av oss som satt i helse- og omsorgskomiteen i forrige periode, da vi kunne reise, hadde gleden av å møte initiativtakeren til rapporten, som fortsatt bare går under navnet «The Review», Lord Jim O’Neill, i London i 2016. Jeg tror også presidenten var med. Hans klare anbefaling var en forpliktende avtale, en konvensjon, lik den verden har fått til på klima. Det er det som må til. Antibiotikaresistens er et globalt problem som må løses med globale muskler, for konsekvensene vil ramme oss alle. Antibiotika gjør at vi i dag ikke trenger å frykte for våre barns liv hvis noen i barnehagen får lungebetennelse. Vi kan legge oss på et operasjonsbord for keisersnitt, kneoperasjoner eller hjertekirurgi uten å regne med at det vil føre til en livsfarlig infeksjon. Enkelte kreftbehandlinger vil heller ikke kunne tilbys uten tilgang på antibiotika. Når et av våre viktigste medikamenter er i fare, må vi reagere. Det er et skrikende behov for nye typer antibiotika, ettersom de vi har, er på vei til å kunne tape kampen mot resistens. Men det har altså ikke kommet nye antibiotika av betydning på markedet på 30 år, og en av hovedårsakene er at ingen tjener penger på å utvikle dem. Regjeringen burde ta grep for at Norge gjennom partnerskap med andre land, private og offentlige aktører tar internasjonalt lederskap, i tillegg til alt vi selvsagt også må gjøre i vår egen helsetjeneste, og det vi må passe på i vår egen landbruks- og matproduksjon. Jeg vil signalisere at vi vil støtte løst forslag nr. 14, fra Senterpartiet, om tiltak for å få tilgang på barneformuleringer av penicillin, som er en alvorlig mangel. Så vil jeg også signalisere subsidiær støtte til løst forslag nr. 13, fra regjeringspartiene, hvis vårt eget forslag nr. 1 faller.
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-06-08:
Det har vært et stort engasjement i Stortinget og blant samtlige partier i helse- og omsorgskomiteens, både i denne perioden og i den forrige, for å ta sterkere internasjonale initiativ og søke å få til avtaler på samme nivå som det verden har gjort for bl.a. klimatrusselen. I dag har vi også et forslag fra regjeringspartiene som viser den samme type utålmodighet, og statsråden redegjorde også for egne initiativ. Mener statsråden at han på sin vakt har kommet langt nok? Er han fornøyd med det internasjonale samarbeidet? Ser han behovet for å komme lenger – og hvorfor har man ikke kommet lenger?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-06-08:
Jeg hører at statsråden er veldig fornøyd med egen innsats fordi dette problemet ikke var tilstrekkelig adressert for nærmere ti år siden. Det synes jeg er litt underlig. Men jeg har lyst til å fokusere på det som faktisk også skjer av konkrete nyvinninger. Vi har også i Norge miljøer som forsker mer på utvikling av nye antibiotika mot resistente bakterier. Vi har forskningsgrupper i Norge som jobber med bedre behandling av sepsis, som har funnet lovende, god effekt hos mus ved bruk av virus til å drepe bakterier. Her foregår det mye forskning, og det som er felles for flere av disse forskergruppene, er at de er utålmodige og ønsker en tydeligere satsing på dette forskningsfeltet i Norge. Så hvorfor har ikke regjeringen prioritert en sterkere innsats for infeksjonssykdommer, som tross alt rammer veldig mange, og som til enhver tid utgjør et stort antall av våre sykehussenger?
Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2021-06-08:
Jeg vil også takke forslagsstillerne for å sette søkelyset på det som i utgangspunktet er viktige pasientrettigheter, men som også viser at man kan tape ting av syne hvis man ensidig styrer etter resultatmål. Eksemplet fra Finnmarkssykehuset har Arbeiderpartiet fulgt opp med spørsmål til statsråden, og det viser hvordan ting kan bære av gårde. Arbeiderpartiet støtter i denne innstillingen forslaget i representantforslaget om å evaluere ordningen. Jeg vil også berømme flere redaksjoner for å ha gjort et grundig og godt arbeid og avdekket hvordan virkeligheten faktisk er for norske pasienter. Dessverre har det gått tapt i noe av den framstillingen av ventelistestatistikk som regjeringen og departementet bruker. Hvis det går prestisje i dette, er det dessverre pasientene som får lide. Og hvis det er sånn at man presenterer statistikk som i for stor grad viser oppstart av helsehjelp, risikerer man å gi et bilde av at pasientene får muligheten til å hilse på helsetjenesten i større grad enn at pasienten bedrer sin helse gjennom å få behandling i helsetjenesten. Det er bakgrunnen for at vi støtter noen av de forslagene som her er fremmet. Siden dette mest sannsynlig er siste innlegg fra meg i denne stortingsperioden, vil jeg også ønske alle sammen lykke til videre, takke for godt samarbeid, også godt samarbeid med statsråd Bent Høie, som har stått på vakt i en veldig krevende tid og vist stor utholdenhet. Jeg vil også takke den tidligere taleren Kari Kjønaas Kjos, som har vist et imponerende engasjement for veldig mange pasientgrupper i alle de årene hun har vært helseminister, nei, helsepolitiker. Det var en glipp. Hun kunne kanskje ha vært med en periode til, så hadde kanskje muligheten vært der. Jeg har også lyst til å takke spesielt for det gode samarbeidet med Fremskrittspartiet om en ny bioteknologilov, som Arbeiderpartiet er veldig glad for at vi fikk på plass i fjor.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-06-08:
Jeg er mer bekymret for antibiotikaresistens enn for koronaepidemien når det gjelder faren det utgjør for den globale helsen. Vi har vært veldig flinke det siste året til å bekjempe korona globalt. Jeg tror også antibiotikaresistens bekjempes globalt, og det fremstår også som om det er enighet om det i salen. Norge har hatt en god utvikling, og denne gode utviklingen har akselerert det siste året gjennom gode smitteverntiltak. Forbruket av antibiotika i Norge går nedover, og vi er i en særstilling fordi vi fortsatt har smalspektret antibiotika, som gjør nytte mot noen av infeksjonene som vi blir utsatt for. Men dette er skjørt. Det er spesielt skjørt når vi nå vet at verden kanskje åpner opp litt, og reisevirksomheten vil ta seg opp. Vi er kjent med at turisme er en av driverne for at bakterier kommer over landegrensene. Det er fremmet en rekke forslag i denne saken. Vi støtter strengt tatt ingen av dem, men jeg fremmer et alternativt forslag, forslag nr. 13, som Arbeiderpartiet nå signaliserer subsidiær støtte til, som går på dette med å få arbeidet med antibiotikaresistens inn i en traktat for helseberedskap i regi av WHO. Hele problemet med antibiotika er at veldig få utvikler det, og hvis en utvikler det, risikerer en at det ikke virker når det når markedet. Risikoen er for stor. Derfor mener jeg at vi må se på alternative måter å prissette antibiotika på. En må legge inn risikoavlastning, og i tillegg må en ta med beredskapstanken. Det blir litt sånn som forsvarstankegodset. Dette er forsvar mot mikrober, og i forsvaret mot mikrober må vi også være villige til å bruke penger på ting som ikke skal brukes. Jeg er veldig glad for at vi er enige om det, at her skal det jobbes internasjonalt. Når det gjelder de andre tiltakene, er mye av det bra, og mye er i gang. Forslaget fra Senterpartiet, som kom nå som et løst forslag, er et godt forslag sånn sett, men dette er noe av det vi ønsker løst gjennom det samarbeidet som allerede er etablert, bl.a. med danske myndigheter. Jeg vil takke – vi er vel kommet så langt i sesjonen at vi kan takke hverandre litt – helsekomiteen for et felles engasjement mot antibiotikaresistens, en felles forståelse for problemet, og at vi sammen har klart å trykke på i denne saken. At vi har en helsetjeneste som tar dette på alvor, ser vi også i forskrivingspraksisen. Det brukes mindre antibiotika enn før – det samme innen landbruk, det samme innen akvakultur. Forbruket av antibiotika synker. Da gjelder det bare at en får fullt trykk på vaksinasjonsprogrammer og er optimistisk med tanke på bakteriofagproduksjon. Da tror jeg faktisk at vi kan komme styrket ut av denne saken, men da må det også handling til globalt.
Kari Anne Bøkestad Andreassen (Senterpartiet), 2021-06-08:
Jeg vil begynne med å slutte meg til representanten Wilkinson når han gir uttrykk for ønsket om at et stortingsflertall hadde støttet opp om flere av disse viktige forslagene i innstillingen. Det å forplikte seg til å gå inn i et arbeid med en global konvensjon eller tilsvarende er det verden trenger for å kunne ta antibiotikaresistensutfordringen på alvor, og Norge er i en posisjon der vi kan vi ta lederskap, som det også er snakket mye om i innstillingen. Jeg er også blant dem som snakker om antibiotikaresistens til det kjedsommelige, kanskje først og fremst om hvordan vi bruker antibiotika i dyrehold – i Norge, men spesielt i resten av verden – og det ansvaret vi har for faktisk å være mer bevisst på hva det innebærer. I vår dyreproduksjon har vi den laveste antibiotikabruken i Europa. Samtidig hører vi ofte om tilfeller der man oppdager salmonella i importert kjøtt, osv. I tillegg har man risikoen ved at man gjennom økt import av matvarer risikerer å få med seg resistente bakterier på kjøpet. Jeg tror det er en risiko som sett i sammenheng med det som går på humanhelse i denne innstillingen, er noe vi må ta på langt større alvor. Det snakkes også om at man ønsker å ha større bevissthet og utfordre Helfo på å ha et system der man fanger opp personer i Norge som får helsetjenester, kanskje spesielt tannhelsetjenester, i utlandet. Det er sånne ting som det kan være vanskelig å nå ut med god informasjon om, så det er viktig å finne de rette kanalene. Spesifikt på dyrehelse er jeg glad for at Senterpartiet på sitt landsmøte vedtok at vi ønsker å få til et enda sterkere samarbeid mellom Folkehelseinstituttet, Veterinærinstituttet, Mattilsynet og lokale helsetjenester. Vi trenger det for å snakke om nettopp dette med én helse, som vi også er veldig opptatt av. Så har jeg et siste spørsmål til regjeringspartiene og helseministeren når det gjelder arbeidet med å kunne forby bruk av antibiotika i spesielt kalkunproduksjon, men også husdyrproduksjon. Vi vet at det fortsatt er tillatt i Norge, selv om man har avviklet det i stor grad. Vi har preparater som monensin o.l., som utgjør en stor risiko i det lange løp for å utvikle resistens i den norske befolkningen, så jeg håper det er noe man kan ta tak i.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-08:
Senterpartiets forslag gjelder en styrket nasjonal og internasjonal satsing mot spredning av antibiotikaresistente bakterier. Vi er så heldige at vi har et godt helsevesen i Norge, og vi har også et særlig godt veterinærvesen. Det gjør at vi har en særlig mulighet til å kunne være et forbilde. Statsråden nevnte landbruk. Han mente sikkert jordbruk, for det er i jordbruket en produserer mat. I internasjonalt jordbruk er bruk av antiobiotika utbredt, ikke bare for å kurere sykdom etter diagnoser, men også til såkalt profylaktisk bruk, altså forebyggende bruk, der en gir antibiotika i maten til dyra. Vi har en klar lovgivning i Norge som sier at det ikke er lov å bruke antibiotika i maten til dyra. Likevel er det et faktum at vi har to patentgodkjente antibiotika. Navnene er narasin og monensin, og de kan brukes i henholdsvis kylling- og kalkunproduksjon. Narasin er nå tatt ut av bruk – ikke fordi det er ulovlig, men fordi næringen og forbrukerne har sagt at en ikke ønsker det sånn. Monensin for kalkun blir nå faset ut, og vi håper inderlig at det kan skje i løpet av inneværende år. Situasjonen vi nå er i, er den at dersom regjeringa hadde vært konsistent og tatt dette på alvor, hadde en sagt at det som er patentgodkjent som antibiotika, ikke kan brukes profylaktisk i norsk jordbruk, men det har det ikke vært vilje til hittil. Årsaken er antakelig at det er EØS-regler som overstyrer den norske viljen. Jeg håper at en ny regjering vil følge norsk lov og forby disse to antibiotikaene, slik at det ikke blir noen konkurransefordel for dem som ønsker å jukse. Til slutt vil jeg si at det med antibiotikabruk også bør framgå av merket på matvarene, slik at det står på merket til de importvarene som er produsert ved hjelp av profylaktisk bruk av antibiotika. Da kan folk ta stilling til om de vil ha det produktet, som i mange tilfeller er billigere enn det som er bedre, der en ikke har brukt antibiotika på den måten.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2021-06-08:
Statens pensjonsfonds resultater i 2020 er ekstremt gode. Komiteen viser til at det er en netto realavkastning på SPU i 2020 på 10,2 pst. målt i fondets valutakurve. Det gir økte fondsverdier i løpet av 2020 på 825 mrd. kr, til 10 908 mrd. kr etter fradrag for kostnader. Årsaken er sjølsagt den internasjonale økonomien, hvor lave renter medvirker til at finansielle verdier går opp. Det er noen veldig krevende dilemmaer vi nå står oppe i, for den geopolitiske situasjonen er ganske usikker, og det er mange usikre punkter innenfor internasjonal økonomi. Derfor står de som har ansvaret for forvaltningen og vi som storting overfor vanskelige avveininger i det som heter høyest mulig avkastning innenfor akseptabel risiko. Hva er «akseptabel risiko» i en sånn situasjon? Fra Senterpartiets side er vi historisk opptatt av realverdier, og i den grad vi her greier å investere i realverdier, er det vår vurdering at det vil kunne dempe risikoen noe. Men dette er et tema som bør diskuteres omfattende og grundig, for det er en av de største utfordringene vi står overfor i forvaltningen av det norske pensjonsfondet framover. Det står i innstillinga at en vurderer det slik at veksten i SPU framover primært vil komme fra den finansielle avkastningen, og det vil ytterligere understreke det jeg nå har sagt. Innstillinga omfatter også Statens pensjonsfond Norge. Vi har også der en stor kapitalstyrke. Det er viktig at staten bruker sin kapitalstyrke til å medvirke til en omstilling av norsk næringsliv, så en sammen med private kan greie å få en langsiktighet over investeringene og et nøkternt krav til avkastning, sånn at vi kan greie ikke minst å få en produksjon og en foredling av våre fornybare naturressurser innenfor fisk, innenfor annen mat og innenfor tømmer, så vi kan utnytte vår naturressursstyrke kombinert med vår finansielle styrke. Senterpartiet har også tatt opp i innstillinga behovet for å vurdere og se på om ikke Statens pensjonsfond Norge kan operere med en mer desentralisert modell for statlig kapitalforvaltning, sånn som det eksempelvis er i Sverige. Det er kommet henvendelser fra næringsforeningene både i Bergen og Trondheim om at en bør se på en sånn omorganisering. Det er noe Senterpartiet lenge har tatt opp. Vi må få flere aktive finansmiljøer i Norge, sånn at vi dermed kan få ulike vurderinger, og at vi bygger kunnskap i større deler av landet. Til slutt vil jeg ta opp Senterpartiets forslag, som vi har sammen med Rødt.
Aleksander Stokkebø (Høyre), 2021-06-08:
Representantskapet har en viktig rolle i å føre tilsyn med Norges Bank, og de utfører oppdraget på en grundig, kompetent og samvittighetsfull måte, som i flere omganger har medført forbedringer i Norges Banks virksomhet. Nettopp fordi oppdraget er så viktig, er det godt å høre når representantskapets leder i høringen gir uttrykk for at en har det maskineriet som trengs i form av ressurser, kompetanse og kapasitet. Derfor er det også veldig bra at samarbeidet med Norges Bank beskrives som godt. Når det gjelder ansettelsen av daglig leder i NBIM, Norges Bank Investment Management, har representantskapet fulgt opp de merknader komiteen har hatt, på en tilfredsstillende måte. Vi merker oss at alle spørsmålene representantskapet har sendt til Norges Banks hovedstyre i sakens anledning, er besvart. Vi merker oss også at de siste svarene ble behandlet på et ordinært møte nå i juni, og at representantskapet legger opp til å følge opp at avtalen overholdes i tråd med forutsetningene, som endelig og ugjenkallelig og uten tidsbegrensning. Vi legger til grunn at Stortinget blir orientert ved behov. Det er godt å kunne lese representantskapets konklusjon om at hovedstyret har utøvd styring og kontroll med Norges Banks virksomhet i samsvar med sentralbankloven, forskrift om risikostyring og internkontroll i Norges Bank samt mandatet for forvaltningen av Statens pensjonsfond utland. Det er betryggende. Når det gjelder representantskapets fire tilsynsgjennomganger fra fjoråret, var de også velfundert og godt utvalgt, og hvor etterlevelse av tiltak mot hvitvasking og terrorfinansiering var et av dem. Det synes som om representantskapets prioriteringer for årene som har vært og for det videre arbeidet, som vi kan lese om i rapporten, er godt forankret i solide risiko- og vesentlighetsvurderinger. Det er positivt at representantskapet peker ut likestilling som et område de vil prioritere framover, og at de tett vil følge med på bankens planer for økt likestilling og mangfold. På vegne av komiteen ser vi fram til et fortsatt samvittighetsfullt og grundig arbeid fra representantskapet.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2021-06-08:
Representantskapet gjør en viktig jobb med å føre tilsyn med Norges Bank. Når sentralbankloven sier at Norges Bank skal løse to sentrale samfunnsoppdrag, som er å være landets sentralbank og forvalte Statens pensjonsfond utland, sier det seg selv at tilsynsarbeidet er viktig. Vi som folkevalgte er helt avhengige av å få denne informasjonen på en god og lettfattelig måte. Informasjonen fra representantskapet er viktig og interessant, ikke bare for oss stortingsrepresentanter, men også for medier og resten av allmennheten. Så viktig informasjon må derfor være lett tilgjengelig og relevant. Jeg ser derfor fram til at representantskapet skal fortsette jobben med å videreutvikle denne rapporten. Det er positivt at lederen av representantskapet selv mener de har den nødvendige kompetansen, nok ressurser og kapasitet. Det lover godt for framtida. Det er positivt med omtalen av NBIM, hvor det framheves at strategien er snudd, og at det planlegges å utvide det norske investeringsmiljøet i Oslo framfor å ansette flere internasjonalt. Jeg håper dette vil få positive synergieffekter for hele det norske kapitalforvaltningsmiljøet og ikke bare i Oslo.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2021-06-08:
Statens pensjonsfond utland har tjent Norge godt og verdien er nå på 11 000 mrd. kr. Jeg tror det er få som vet hvor mye penger dette egentlig er, og det er nok få som kunne sett for seg denne størrelsen på fondet da det først ble opprettet. Særlig gjennom pandemien, som vi har hatt i over et år, ser vi viktigheten av fondet. At vi har kunnet bruke oljepenger for å holde hjulene i gang, har vært enormt viktig. Mange har blitt permittert, mistet jobben og mange har slitt for å redde bedriften sin. Selv om vi ikke er i mål, har viljen i denne sal til å bruke oljepenger hjulpet enormt. Fondets forvaltere er dyktige og profesjonelle, og de driver med lave kostnader sammenlignet med andre fond. Med et fond på over 11 000 milliarder er det ikke overraskende at mange ønsker å benytte seg av det for å fremme sin politikk. Jeg tror de fleste i denne sal har blitt kontaktet av enkeltpersoner eller interesseorganisasjoner som ønsker å påvirke hva fondet skal eller ikke skal kunne investere i. Mange kan ha målsettinger som en kan være enig i, men det må slås ettertrykkelig fast at fondet ikke skal være et klima- eller utenrikspolitisk virkemiddel. Målsettingen må være høyest mulig avkastning til en akseptabel risiko. Fremskrittspartiet er skeptisk til at det stadig foreslås nye produktkriterier for lovlige varer. Vi er bekymret for at dette på sikt skal føre til lavere avkastning og at fondet kan bli oppfattet som et politisk virkemiddel. Fondet tilhører ikke staten, men alle norske borgere, og det er viktig at både nålevende og framtidige generasjoner får nyte godt av det. Men framtidige generasjoner nyter ikke bare godt av å ha penger på bok; de vil også nyte godt av infrastruktur som gode veier, skikkelige sykehus, en godt utdannet befolkning og et skattesystem som gjør det lettere å starte bedrifter og skape arbeidsplasser. Det er forskjell på drift og investeringer.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
Stortinget har tidligere slått fast at representantskapet i sitt tilsynsarbeid bør vektlegge både risiko for omdømmetap og finansiell risiko dersom bankens virksomhet ikke drives i samsvar med gjeldende lover og regler. I innstillingen som vi behandler i dag, har Senterpartiet, SV, Miljøpartiet De Grønne og Rødt nå en felles merknad knyttet til dette, som jeg tenker det er verdt å si noen ord om også i debatten. Etter disse partienes syn bør det være et prioritert område for representantskapet å bygge opp ytterligere kompetanse og forsterke tilsynet knyttet til skatt og åpenhet og forholdet til skatteparadiser, når man ser på nettopp omdømmerisiko. Vi mener at det bør være en naturlig oppgave for representantskapet aktivt å se til at fondets befatning med skatteparadiser blir opplyst og minimert i samsvar med de forventningene som fondet selv har gjort kjent. Her vil vi også vise til at representantskapet selv ber hovedstyret vurdere om organiseringen av datterselskaper innenfor unotert eiendom, bl.a. for å oppnå skattefordeler, representerer en risiko for Norges Bank, både omdømmemessig og ellers. Her kan vi vise til at oljefondet selv har et forventningsdokument for selskapet, og vi mener at det er viktig at fondet opererer i tråd med eget forventningsdokument når man ser på skatt og åpenhet. For øvrig er det de samme partiene som understreker at det er viktig at man holder forvaltningskostnadene for fondet nede, og at det er viktig at representantskapet følger dette tett, særlig når det gjelder bruk av eksterne forvaltere.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
I innlegget mitt var jeg så vidt innom den nye praksisen som fondet skal ha knyttet til en form for forhåndsvurdering av selskaper før de kommer inn i indeksen. Jeg problematiserte at det ikke vil være gjort kjent, verken for Stortinget – og det er overhodet ikke omtalt i stortingsmeldingen – eller for sivilsamfunnet hvilke kriterier som NBIM legger til grunn for den filtreringen. Det vil potensielt være med basis i de forventningsdokumentene som NBIM har lagt fram, men noe mer vet vi ikke om det. Vil finansministeren, i tråd med den praksisen som vi har hatt med forvaltningen av fondet, og der fondet er verdensledende, legge til rette for åpenhet knyttet til de kriteriene og til hvilke selskaper som filtreres vekk?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
Det er fortsatt sånn at det verken for storting eller sivilsamfunn er gjort kjent hvilke kriterier som ligger til grunn. Det som rommes innenfor begrep som «bærekraft» og «ESG», kan være så mangt. Man overlater her til banken å gjøre de vurderingene. Det kan være riktig, men det må være åpenhet om kriteriene som legges til grunn. Jeg er forundret over at finansministeren fortsetter å gjenta at SV har tatt til orde for en mekanisk forhåndsfiltrering som settes ut til eksterne. Det er ikke det SV har tatt til orde for. Tvert imot har vi sagt at dette skal det være banken selv som gjennomfører, men at man kombinerer informasjonen som man får fra andre leverandører, bl.a. indeksleverandør eller andre. Det høres for meg ganske likt ut som den vurderingen som banken legger opp til å gjøre i dag. Den eneste forskjellen er at vi tar til orde for at det skal være åpenhet om de kriteriene som ligger i bunnen for det arbeidet, og jeg er forundret over at ikke finansministeren mener det er riktig.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
Jeg takker for svaret og synes det er bra at vi fikk klargjort, også fra finansministeren, at NBIM skal bruke forventningsdokumentene i sitt arbeid. Jeg vil tro at dette er et tema vi kommer tilbake til, for kriteriene er fortsatt ikke klare. Jeg vil over til et annet tema. Det er at Stortinget har vedtatt å trekke oljefondet ut av rene oppstrømsselskaper i olje- og gassektoren for å redusere samlet oljeprisrisiko i norsk økonomi. Det har i etterkant vist seg at dette nedsalget har vært gjennomført veldig begrenset på grunn av justeringer i definisjonen fra indeksleverandør. Der det egentlig var meningen å trekke fondet ut av rene oppstrømsselskaper, har man endt opp med bare å trekke det ut av selskaper som kun driver på land i USA, mens man har økt eierandeler i et rent oppstrømsselskap som Lundin. Spørsmålet mitt er om finansministeren vil ettergå hva som har skjedd, om man kan følge opp Stortingets vedtak reelt sett, og om man evaluerer hvordan salget har påvirket Norges eksponering mot oljesektoren.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
Jeg merket meg at finansministeren i sitt innlegg var innom nettopp den store finansielle risikoen som nordmenns gjeldsnivå utgjør, og som boligmarkedet, med de boligprisene som har vært, også bidrar til. Finanstilsynet var nylig igjen ute og advarte om at dette var den største finansielle risikoen i norsk økonomi. De viser også til at det gjeldsnivået som norske husholdninger ligger på, kommer på toppen av at stadig flere unge har betydelig risiko knyttet opp mot aksjemarkedene. Hva gjør regjeringen for å begrense risikoen knyttet til nordmenns gjeldsnivå og boligmarkedet? Hvilke tiltak vil bli iverksatt, all den tid advarslene fra så mange ulike miljøer og aktører nå er så sterke?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
Jeg tror at finansministeren vet at dette er mer sammensatt enn et enkelt spørsmål om tilbud og etterspørsel. Jeg har merket meg at regjeringens foretrukne verktøy her er nettopp boliglånsforskriften. Samtidig må vi vel kunne konkludere med at i den situasjonen vi står i nå, er ikke det tilstrekkelig og har ikke bidratt til å redusere denne risikoen for norsk økonomi totalt sett. Vi vet at dersom renten øker, vil det kanskje ikke først og fremst påvirke nordmenns betalingsevne når det kommer til gjelden, men når det kommer til annet forbruk, som igjen vil gi store ringvirkninger i norsk økonomi. Finansministeren var inne på at kapitalen er billig og lett tilgjengelig i dag – det er nullrente. Vil det være aktuelt for regjeringen å se på andre virkemidler utover boliglånsforskriften, også regulering av bankenes kredittgivning, for i større grad å få kontroll på situasjonen?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
Jeg takker for svaret. Dette er helt sikkert også et tema vi kommer tilbake til. Jeg vil over til hvordan det ble tilrettelagt fra myndighetenes og regjeringens side for at finansinstitusjonene og bankene kunne bidra i den økonomiske krisen som Norge har vært igjennom. Det ble brukt flere store virkemidler for at bankene lettere skulle kunne yte kreditt til selskaper i krise. Samtidig vet vi at det finnes eksempler på bransjer som aldri så noe til den kreditten eller opplevde det som en mulighet. Vil det nå være aktuelt for regjeringen å evaluere effekten av krisetiltakene som har vært rettet mot bankene, og kartlegge hvor mye av bankenes fortjeneste – den har i aller største grad vært til stede i 2020 og 2021 – som kan tilskrives disse krisetiltakene, som nærmest har vært en form for subsidiering av bankene i en krise? Og vil man vurdere hvorvidt det faktisk har kommet bedriftene til gode?
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
I forsvarsplanleggingen finnes det et stort, svart hull, og det hullet heter F-35. Gjennom de siste årene har vi fått mange advarsler om problemene med denne anskaffelsen – fra Riksrevisjonen, fra amerikanske kongresshøringer og fra vår egen regjering, som har sett kostnadene for prosjektet løpe løpsk. Gjennom de siste årene har kostnadene ved de nye kampflyene blitt stadig større, og statsbudsjettet for 2021 ga et anslag på nærmere 100 mill. kr. Det er milelangt over det vi en gang ble forespeilet. I løpet av de siste årene har SV forsøkt å sette dette problemet på dagsordenen. Vi har foreslått å se på mulighetene for reduksjoner og for å få fakta og tall på bordet. Det har vi gjort fordi kampflyanskaffelsen kommer til å prege rammebetingelsene for Forsvaret og forsvarsevnen vår i stor grad i årene framover. Jeg er alltid like overrasket over at flertallet i denne salen i så liten grad har tatt inn over seg hva disse overskridelsene faktisk innebærer for resten av Forsvaret, som må leve med kostnadsbyrde og uforutsigbarhet, og for alle dem som lurer på om vi faktisk følger med i timen når nye gigantoverskridelser blir kjent. SV tok opp kostnadssprekken i forbindelse med langtidsplanen for forsvarssektoren i fjor høst og fremmet en rekke ulike forslag for å få kostnadene under kontroll. Det var da ingen interesse for det blant dem som høsten 2019 gikk inn for å fullføre bestillingen av de 52 kampflyene. SV er opptatt av at vi skal ha en forsvarsplanlegging som er realistisk og forutsigbar. Dessverre er det sånn at uklarhetene rundt disse anskaffelsene gjør det svært vanskelig. Det er en historisk tabbe av stortingsflertallet å ikke gå inn for en gransking av kampflykjøpet, som SV tidligere har foreslått. SV fremmer i dag derfor to forslag. Målet med dem er å ta en pause i nye godkjenninger av investeringer på kampflyprogrammet til vi faktisk sitter med fakta og tall på bordet, til regjeringen har tatt seg bryet med å gå gjennom hele anskaffelsen og legge fram en realistisk plan og en ærlig og åpen framstilling av anskaffelsen sånn den står i dag. Det skylder vi både Forsvaret og folk flest.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2021-06-08:
Jeg vil ta opp forslagene SV står bak.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-06-08:
Jeg tenkte jeg ikke skulle la det stå helt ukommentert at det er så mange som forutsetter en rolle for representantskapet i Norges Bank som det faktisk ikke har, og som det heller ikke er tillagt av Stortinget. Jeg har registrert at medlemmene fra Senterpartiet og Rødt – riktignok i en mindretallsmerknad, men som ikke er motsagt av flertallet – skriver at «det, særlig i lys av prosessen ved ansettelsen av ny daglig leder i NBIM, er relevant med noen refleksjoner om representantskapets rolle.» Og videre: «Disse medlemmer viser til at representantskapet i Norges Bank har en todelt rolle. For det første er representantskapet et av de ledende organene i sentralbanken. For det andre, og som særlig ble tydelig i ansettelsesprosessen av ny daglig leder, er representantskapet en del av kontrollfunksjonen til Stortinget, og dermed Stortingets organ i sentralbanken. Disse medlemmer vil understreke at representantskapet har en oppgave i å fylle begge disse rollene.» Dette er med respekt å melde forfatningsmessig vranglære. Stortinget har ikke et eget organ i Norges Bank. Representantskapet er et organ i Norges Bank. Det er heller ikke et eksternt organ for Stortinget som utøver parlamentarisk eller politisk kontroll på vegne av Stortinget. Dets tilsynsoppdrag og kompetanse er utelukkende definert i lov. Jeg føler behov for å si dette siden dette ikke er blitt kommentert av flertallet, og det virker som om denne oppfatningen også har en slags utbredelse her i plenum. Jeg mener at det fortsatt er ubehagelig uavklart om representantskapet fremover kommer til å respektere den arbeidsfordelingen som Stortinget bestemte da den etablerte loven for vår sentralbank, med vekt på uavhengighet. Hovedstyrets kompetanse er etter mitt skjønn ekspropriert av et tilsynsorgan som feilaktig har lånt av Stortingets autoritet for å tilta seg en rolle i ansettelsesprosessen. Det er til og med en oppgave som er uttrykkelig beskrevet – selv i loven – at ligger til hovedstyret. Det ser ut som om man også fremover forutsetter at dette skal fungere på den måten. Jeg synes også det er paradoksalt at representantskapet, som altså skal passe på at sentralbankloven overholdes, i en offentlig høring fremsatte beskyldninger mot hovedstyret om at sentralbankloven § 1-6 var overtrådt. Nå heter det her, i årsmeldingen for samme periode, at alt var i orden. Man har altså ikke kommentert sin egen feilaktige vurdering av rettstilstanden fra august 2020, som måtte dementeres fra hovedstyret ved et direkte brev til komiteen. Jeg synes ikke det er dekning for å si at representantskapet har fylt sin oppgave. Den etterlater uklarhet om sin funksjon, som Stortinget, ved en senere anledning, må ta aktivt stilling til.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-06-08:
Vi kan konstatere ut fra de meldingene som er gitt både i innstillingen og også i debatten hittil, at det sies mye vakkert om militærindustrien. Selv om noen legger avgjørende vekt på at den skal være mest mulig norsk, og andre legger vekt på at den skal være mest mulig statsdrevet, tror jeg at regjeringen kan glede seg over at det er stor tilslutning til hovedpunktene i meldingen. Så må vi kanskje også dvele ved noen faremomenter, for det er slik at overgangen fra festtaler til realiteter av og til kan bli noe lang. Det er nemlig viktig at vi også sikrer at de som er i industrien, har forutsigbarhet. Det kan ta svært lang tid fra den første dialogen med kunden til man inngår en kontrakt. Mange forsvarskontrakter vil inneholde avtale om langsiktighet og løpende oppdatering, reservedelsgarantier mv. Dette bidrar til at kontrakter kan strekke seg over svært mange år – og dermed flere stortingsperioder. Det er fint at det er en bred politisk enighet her også, men samtidig må vi minne oss om at det er vesentlig at Stortinget ikke overtar forvaltningens saksbehandling når de avslår eller innvilger utførselslisenser etter Stortingets eget lovverk. Man kan jo kontrollere det gjennom de ordinære kanalene, man kan være kritisk, men vi må ikke ha en praksis som gjør at hver gang mediene bringer påstander om at norske komponenter skulle være brukt i et konfliktpunkt i verden, øker presset her fra Stortinget på at det skal suspenderes. Da undergraver vi selve forutsetningen om langsiktighet, og vi slår også ben under vår egen industri, uten at det hjelper eller fremmer de formålene som man kan tenke seg er idealistiske. Jeg tenker særlig på B-materiell og også andre varekategorier som kan brukes både sivilt og militært, men som ikke har skadeevne overfor personer eller soldater, og som ikke har noe slagkraft på slagmarken, men kan virke understøttende. Jeg tror også vi skal være realistiske og si at forvaltningen, som gjør et godt arbeid ved å følge opp Stortingets overordnede retningslinjer, også må kunne påregne selv å bistå med den forutsigbarhet som trengs for dem som er i industrien. Jeg hører også at flere her ønsker at volumet på eksporten skal opp.
Michael Tetzschner (Høyre), 2021-06-08:
Jeg synes ikke representanten Tybring-Gjedde skulle være helt alene om sin interesse for det eksemplet han nevnte, nemlig Vinghøg, som ble ervervet av Rheinmetall, og som opplevde at de fikk kansellert en stor kontrakt, som allikevel finner veien til kjøperen, som ikke selv er involvert i krigshandlinger. Poenget er også godt i den forstand at det kan minne oss om at man innenfor det nordiske samarbeidet har begynt å snakke om forsvarssamarbeid – det er ganske nytt – men kanskje vi også skulle se på å utveksle «best practice» når det gjelder å håndheve det europeiske regelverket, som jo er hakket strengere enn FNs minimumsregelverk. Det vi kan oppnå ved det, er at vi ikke, ut fra idealistiske forestillinger om å være strengest, i virkeligheten bare plasserer ordren i Sverige, Tyskland, Frankrike eller – som jeg forsto var det mest aktuelle når det gjaldt Vestfold-bedriften Rheinmetall – hos en konkurrent i Spania, som helt klart etterlever både EUs og FNs strenge våpeneksportregulering.