trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Jeg vil nødig spekulere i det, men det kan jo tenkes at f.eks. økt innsats mot vold og vinningskriminalitet generelt som har ført til at grove tjuverier rettet mot hus og hjem har gått drastisk ned, har ført til at noe av kriminaliteten forskyver seg. Det er en spekulasjon, og jeg vil ikke konkludere med den. Men jeg søker sammen med politiet og ser nå på dataene. Jeg har nettopp mottatt en rapport, som jeg ikke har rukket å sette meg inn i, som analyserer ransdataene fra Oslo. Grovt sett kan vi todele det. Vi kan snakke om barn og ungdom, som det er grunn til å se meget alvorlig på, og som jeg kommenterte i innlegget mitt. Og så er det de helt profesjonelt utførte ranene, som vi må regne med er organisert kriminalitet. Jeg har dyp forståelse for det representanten nevner om hvordan mennesker i butikker og kiosker føler det. Det var derfor jeg også la vekt på forholdet til handelsnæringen. Jeg tror at ett av svarene er å holde fast på politiets linje om nulltoleranse, dvs. hvis man opptrer offentlig på en måte som ikke godtas, uten at jeg går i detaljer, så reagerer vi på det. Med andre ord: Vi viser at vi ikke godtar at man ter seg på en hvilken som helst måte. Så er det selvfølgelig det helt avgjørende at en del av nulltoleransen er at politiet er til stede når det skjer og der det skjer. Jeg tror selv at sammen med håndhevelse av våpenlovens bestemmelser samt forbudet mot å bære kniv på offentlig sted er dette virkemidler som kan hjelpe oss til å bekjempe ransbølgen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Jeg skal ta for meg ett av temaene som representanten tok opp, nemlig den ulovlige handelsvirksomheten som foregår med lovlige og ulovlige varer. Noe av det er engrosvirksomheten som foregår over grensen. Jeg har nettopp besøkt Halden politidistrikt, hvor jeg så på hvilken måte Halden politidistrikt og Tollvesenet samarbeider for å påvise det som skjer. Jeg ble meget imponert over samarbeidet, og jeg så også resultater av det. Jeg vil beskrive det slik: Her foregår det en internasjonal ulovlig handel, med både lovlige og ulovlige produkter. Så retter representanten søkelyset mot vinningsforbrytere, som det er all mulig grunn til å slå hardt ned på, og som vi vil følge opp i forbindelse med straffebestemmelser. Han nevnte at enkelte av dem også kan antas å være leverandører. Da er min markering følgende, som jeg gjerne gjentar fra Stortingets talerstol: Jeg syns at heleren har vært en for beskyttet person. Når vi snakker om organisert kriminalitet, snakker vi om bakmenn, og vi er enige om at vi skal ta dem. For vanlige tjuverier opererer vi med helere, og jeg er opptatt av at vi skal følge noen av disse vinningsforbryterne til heleren for å statuere noen eksempler, og det sa jeg senest i går på et symposium om kriminalitet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
BARM-senteret ble opprettet i 1996 av Kirkens Sosialtjeneste. BARM-prosjektet har som målsetting å hindre tilbakefall til rus og kriminalitet. Kalfarhuset i Bergen drives av Kirkens Sosialtjeneste med samme målsetting. Justisdepartementet har over flere år gitt økonomisk støtte til begge disse prosjektene. BARM-senteret har fått støtte hvert år siden oppstart, og mottok i 1999 275 000 kr. Justisdepartementet fordeler årlig midler til frivillige organisasjoner som arbeider med straffedømte. Kirkens Sosialtjeneste har søkt om støtte til BARM også for inneværende år. Søknadsfristen for de frivillige organisasjoner var 1. februar 2000. Departementet har nå startet gjennomgangen av søknadene og vil ved avsluttet saksbehandling fordele midlene til søkerne. Søknadene påregnes ferdigbehandlet innen 15. mars 2000.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Det lå i mitt svar at prosjektet må oppfattes som positivt, men jeg foretar ikke søknadsbehandling fra Stortingets talerstol selv når jeg får sympatiske spørsmål. Jeg er også klar over at prosjektets drift er avhengig av flere enn Justisdepartementet. Det er avhengig av andre departementer – jeg tror i hvert fall det er riktig som representanten sa, Sosial- og helsedepartementet, og jeg antar også kommunen og fylkeskommunen. Jeg tar med meg oppfordringen, og så langt det er mulig for meg, skal jeg i hvert fall bidra til at jeg får til et samarbeid med andre departement.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Når jeg sa det jeg gjorde i det forrige svar, var det for å gi uttrykk for en grunnholdning. Men jeg er ofte pinefullt klar over at vi har flere gode kandidater enn vi har penger. Det tilsier at jeg må presisere at vurderingen ikke er gjort. Men jeg har ingen grunn til å la være å understreke nettopp det positive i at man kan få et ettervern, og hvor frivillige deltar. Så er det min oppgave å sørge for en rettferdig fordeling av midlene, og representanten har i hvert fall satt dette stedet på dagsordenen for mitt vedkommende. Dét er da oppnådd ved at spørsmålet er stilt.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Jeg antar at representanten Bæivi, som da hadde tatt opp dette spørsmålet, sikter til utvalget som skal vurdere samfunnets sårbarhet og beredskap. Utvalget ledes av Kåre Willoch og ble oppnevnt i statsråd den 3. september 1999. Utvalget, som er tverrpolitisk og inkluderer ekspertise fra viktige beredskapsmiljøer, vil gi en bred vurdering av samfunnets sårbarhet og beredskap og en helhetlig beskrivelse av risikoen for ekstraordinære påkjenninger mot det sivile samfunnet i fred, sikkerhetspolitiske kriser og krig. Dette omfatter også en vurdering av risiko og sårbarhet og beredskap på sivil side for å møte omfattende epidemier og uhell med eller bevisst bruk av atomvåpen, biologiske eller kjemiske våpen eller materialer. Et felles risikobilde skal danne grunnlag for prioriteringer og anbefaling om tiltak. Utvalget skal avgi innstilling innen 1. juli 2000. Da disse problemstillingene var oppe i pressen sommeren 1999, foretok jeg en rask kartlegging av beredskapen mot masseødeleggelsesvåpen. Jeg konkluderte med at disse oppslagene isolert ikke foranlediget iverksettelse av særskilte beredskapstiltak. Gjeldende beredskapsplanlegging vektlegger at alle forvaltningsnivåer skal ha planer egnet til å møte et bredt spekter av hendelser. En annen problemstilling er om beredskapen mot masseødeleggelsesvåpen generelt bør bli bedre. Dette er et spørsmål som er aktuelt også internasjonalt, herunder i NATO. Direktoratet for sivilt beredskap har i samråd med Justisdepartementet tatt initiativ til en kontakt-/arbeidsgruppe. Denne gruppen, som jeg også omtalte i fjor sommer, har bl.a. som mandat at det utarbeides en nasjonal rammeplan for beskyttelse mot masseødeleggelsesvåpen. Arbeidet involverer en rekke berørte departementer og etater. Arbeidet i denne gruppen er i startfasen. Jeg har bedt om å få en første skisse fra gruppen 1. juli 2000. De arbeidene jeg nå har nevnt, er kun to av en rekke arbeider som er direkte knyttet til – eller en del av – problemstillinger omkring masseødeleggelsesvåpen. Jeg forutsetter bl.a. at disse arbeidene vil gi grunnlag for å vurdere eksisterende beredskapsordninger i forhold til nye utfordringer på dette området, bl.a. den trussel som kan tenkes å oppstå fra det vi kan kalle for ikke-statlige terrororganisasjoner.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Jeg fikk i fjor sommer foretatt en vurdering av det antatte lageret – jeg uttrykker meg slik – på russisk side, og fikk en vurdering om at et uhell ikke skulle oppfattes som noen avgjørende risiko for Norge. Jeg syntes ikke jeg ville slå meg til ro med det, selv om jeg fikk den rapporten, derfor er arbeidet i Willoch-utvalget satt i gang, og derfor er arbeidet med direktoratets beredskapsplan satt i gang. Jeg deler også representantens bekymring, spesielt fordi han kommer fra et område som ligger i nærheten av områder som kan rammes. Og det er all mulig grunn for nasjonale myndigheter til å understreke det. Jeg vil gjerne gjenta fra Stortingets talerstol hva jeg sa da Willoch-utvalget ble nedsatt. Jeg sa at jeg setter ned dette utvalget for at det skal skapes uro i befolkningen. Så tilføyde jeg: konstruktiv uro. Vi kan ikke oppføre oss som om vi ikke har trusler mot oss, men vi må få en best mulig beskrivelse, og så diskutere tiltak. Det betyr at norsk sivil beredskap vil legge 9. april 1940 bak seg og gå inn i et nytt årtusen med nye, skremmende trusler, men også med en folkelig bevissthet om hva vi skal gjøre, og jeg stoler på at vi får gode resultater ut av det arbeidet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Utlendingsdirektoratet innvilget Alaa Hussain Ali Al-Gebr opphold i Norge, etter at FNs høykommissær for flyktninger, UNHCR, hadde fremmet søknad om gjenbosetting som hastesak. Hans identitet og tidligere rolle i Kuwait fremgikk av dokumentasjonen fra UNHCR. Al-Gebr hadde ikke noen selvstendig rolle som statsminister under okkupasjonen av Kuwait. Bakgrunnen for at han kom i denne situasjonen, var at han ble arrestert og brakt til Irak, der han fikk beskjed om at han var utpekt som statsminister. Han vendte aldri tilbake til Kuwait. Direktoratet fant i sin vurdering at Al-Gebr hadde behov for beskyttelse etter Flyktningkonvensjonen slik saken var fremstilt av UNHCR, idet han verken kunne returnere til Irak eller Kuwait uten å risikere forfølgelse, og samtykket til gjenbosetting i Norge. Etter ankomst til Norge sa han imidlertid at han ikke fryktet forfølgelse i Kuwait, og ønsket å returnere dit så snart forholdene lå til rette for det. Han fikk derfor oppholdstillatelse på humanitært grunnlag, og ikke asyl. Norske myndigheter innvilger ikke oppholdstillatelse til krigsforbrytere. Kriteriene for uttak av overføringsflyktninger åpner ikke for det. I den forbindelse kan det også nevnes at UNHCR har en utvelgelsesprosess som skal sikre at ettersøkte krigsforbrytere ikke blir gjenbosatt. Teoretisk kan det likevel ikke utelukkes spesielle tilfeller der krigsforbrytere slipper inn og ikke kan returneres, på grunn av utlendingsloven § 15 første ledd samt Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, EMK. I den omtalte saken, som representanten tok opp, har direktoratet i ettertid erkjent at saken har utenrikspolitiske sider som tilsier at den nok burde vært forelagt Utenriksdepartementet før beslutning om innreisetillatelse ble tatt. Jeg legger til grunn at direktoratet er seg denne problemstillingen bevisst ved behandlingen av senere saker.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Jeg foretar ikke noen ettervurdering av det som skjedde. Jeg beskrev hva som skjedde og de faktiske opplysninger – også Al-Gebrs personlige situasjon – og jeg konstaterte hvordan saken ble behandlet. Så gjorde jeg rede for de generelle retningslinjene som gjelder når det gjelder krigsforbrytere, og jeg understreket at UDI i ettertid har erkjent at saken hadde sider som gjorde at den skulle vært forelagt Utenriksdepartementet. Med en slik erkjennelse til grunn regner jeg med at det mellom UDI og Utenriksdepartementet etableres kontakter som gjør at den bevisstheten er skjerpet så mye at man har med seg den erfaringen man trenger for at det skal sikres.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-09:
Jeg gav i mitt første svar uttrykk for følgende, som jeg gjentar: Norske myndigheter innvilger ikke oppholdstillatelse for krigsforbrytere. Kriteriene for overføringsflyktninger åpner heller ikke for det, og det er også slik at UNHCR har en utvelgelsesprosess som skal sikre at ettersøkte krigsforbrytere ikke blir gjenbosatt. En praksis basert på de reglene, med den kjennskap jeg har til dette, burde gi sikkerhet. Ut fra den erfaring man har, og ikke minst den erfaring man generelt har, uavhengig av dette spørsmålet, nemlig at man vet at enkelte kriminelle prøver å søke til Norge, skal jeg i hvert fall forsikre representanten om at justisministeren følger alle slike spørsmål meget nøye, fordi vi ikke er tjent med at noen prøver å lure oss på en slik måte.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg vil ikke utelukke at man en gang i en framtid – det er usikkert hvor langt fram i tid – kan finne det hensiktsmessig å legge om engangsavgiften til å legge større vekt på drivstofforbruket, som da i så fall må erstatte dagens to motorkomponenter. Men jeg synes i hvert fall ikke at tidspunktet er inne nå, for det første fordi vi driver med en annen omlegging, fra innførselsavgift til registreringsavgift, som sagt, og for det andre er det da betydelig usikkerhet knyttet til disse effektene, f.eks. om denne forbedrede kollisjonssikkerheten faktisk er så stor som det Kenneth Svendsen påpeker. Og så er det et praktisk problem, og det er at det er bare for personbiler man i dag har standardopplysninger om drivstofforbruket. Og som jeg nevnte i mitt første svar, hvis man skulle gå over til nytt system bare for personbiler, ville det forkludre systemet for øvrige bilgrupper. Men jeg vil ikke avvise at det en gang i framtiden kan bli riktig å legge om til et system som bygger på vekt- og drivstofforbruk i stedet for de tre komponentene vi har i dag.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Som en del av taxfree-kvoten kan man i dag toll- og avgiftsfritt innføre den mengde drivstoff som rommes i motorvognens normale drivstofftanker, men maksimalt 200 liter. For busser er grensen 600 liter. Busser har vanligvis ikke tanker som overstiger denne særlige bussgrensen, slik at ulovlig innførsel her ikke representerer noe problem. På de fleste andre tyngre kjøretøy er imidlertid tankstørrelsen over 200 liter, vanligvis 400-600 liter, men ofte også enda større. Dersom maksimalgrensen økes til 600 liter også for lastebiler, ville dette medføre at taxfree-kvoten i større grad samsvarer med tankens faktiske størrelse. Det ville kunne lette kontrollen noe, og man ville fått en enhetlig grense å forholde seg til for busser og andre kjøretøy. Jeg er imidlertid av den oppfatning at en økning av tillatt mengde innført diesel/bensin vil ha uheldige konsekvenser for norske transportører som normalt ikke opererer utenfor landets grenser, og at kontrollhensyn ikke kan oppveie dette hensynet. Jeg har bedt Tollvesenet om å intensivere kontrollinnsatsen overfor tyngre kjøretøy med sikte på avdekke ulovlig innførsel av bl.a. drivstoff. Den 1. desember 1999 trådte det i kraft en nye forskrift om forenklet forelegg ved mindre alvorlige tilfeller av ulovlig innførsel. Tidligere kunne forenklet forelegg kun utstedes av Tollvesenet på flyhavner og fergeterminaler. Den nye forskriften medfører at Tollvesenet nå kan anvende forelegg også ved grensepasseringer via Sverige, Finland og Russland. Tollvesenet har derfor fått et langt mer effektivt sanksjonsmiddel mot ulovlig innførsel av drivstoff. Det må antas at dette også vil medføre at reglene på dette området blir mer kjent og respektert.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Som kjent hadde jeg nylig samtale med Norges Lastebileier-Forbund og en del andre forbund i forbindelse med den turbulensen som vi har hatt om dieselavgifter i det siste. Her kom det tydelig fram fra næringen selv at den anså det som et stort problem i forhold til lastebilnæringen som kun driver innenlands, at både norske som kjører til utlandet, og utlendinger som kommer inn til Norge, kan ha med seg store mengder drivstoff utover de 200 literne. Og de satte stor pris på at man nå vil intensivere kontrolltiltakene for å sørge for at denne grensen på 200 liter blir overholdt. Jeg hørte for øvrig på nyhetene i morges at det har vært en aksjon i morges på Svinesund, hvor man hadde tatt flere som hadde for store mengder drivstoff med seg, som får konsekvenser for dem. Når det gjelder ulikheten mellom buss og lastebil, ser jeg at den ikke er særlig logisk. Det er en regel som har vært der i lengre tid. Men hvis man skulle vurdere å gå til en likebehandling, føles det for meg mer riktig å gi busser den samme grensen som man hittil har hatt for lastebiler, altså 200 liter, istedenfor å gå motsatt vei, med de konsekvenser det ville hatt for norsk transportnæring.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg må si at jeg er litt overrasket hvis det er slik at Per Roar Bredvolds kontakt med lastebilnæringen viser at næringen selv er interessert i at man skal øke grensen på 200 liter. Det er stikk i strid med det lastebilnæringen sa i møtet med meg helt nylig i Finansdepartementet. Hensynet til dem som driver transport kun innenlands, er jo den naturlige forklaringen på at man ikke kan akseptere at de som også kjører utenlands – enten det er nordmenn, eller det er utlendinger, for det er jo samme regel – kan ta med seg store mengder drivstoff over grensene, så lenge drivstoffprisene er såpass forskjellige i Norge og i omverdenen. Så er det klart at denne kontrolloppgaven som er her, skal jeg innrømme er ganske stor. Men jeg tror at hvis det først blir kjent at kontrollen nå blir intensivert – en del blir tatt, og en del må betale for å ha med seg for store mengder drivstoff – tror jeg det vil virke disiplinerende og at flere etter hvert vil ha meg seg de korrekte mengder. Jeg er ikke så blåøyd at jeg tror det hittil har vært helt vanlig at man bare har hatt med inntil 200 liter, tvert imot har jeg en sterk mistanke om at veldig mange har hatt med seg betydelig større mengder, men det må vi altså forsøke å få slutt på.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Årsavgiften omfatter kjøretøy under 12 000 kg som er registrert i motorvognregisteret pr. 1. januar. I motsetning til rene banekjøretøy benyttes rallykjøretøy også på offentlig vei. Rallykjøretøy skal derfor registreres i motorvognregisteret og blir derigjennom forpliktet til å betale årsavgift. Årsavgiften er en ren fiskal avgift. Det er ingen direkte sammenheng mellom kostnadene ved veibruk og selve avgiften. At rallykjøretøy bare i begrenset grad benyttes på offentlig vei, er derfor ikke et argument for at rallykjøretøy bør fritas for eller betale redusert årsavgift. Omregistreringsavgift betales ved omregistrering av motorvogner som har vært registrert i Norge tidligere. Dette gjelder også ved omregistrering av rallybiler. Omregistreringsavgiften oppkreves istedenfor merverdiavgift på omsetning av brukte kjøretøy. Omregistreringsavgiften kan derfor sies å være en forenklet form for oppkreving av merverdiavgift. Jeg ser ingen sterke grunner for å frita rallykjøretøy fra omregistreringsavgift. Avslutningsvis vil jeg peke på at rallykjøretøy er unntatt fra plikten til å svare engangsavgift ved innførsel. Engangsavgiften utgjør en stor del av de avgifter som legges på bilhold i Norge, og rallykjøretøy er derfor gitt et stort avgiftsmessig fortrinn. I lys av dette ser jeg liten grunn til å foreslå ytterligere avgiftslettelser for rallykjøretøy.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Hvis målet er å stimulere til mest mulig bruk av rallybiler i Norge, skjønner jeg jo at det går an å finne innfallsvinkler og sammenlikningsgrunnlag som gjør at man kunne forklare eller forsvare å lette avgiftene ytterligere. Men som det framgikk av mitt hovedsvar, er det allerede en gunstig behandling når det gjelder rallybiler, nemlig fritak for engangsavgift, som faktisk er den største avgiftsbelastningen ved kjøp av biler. Som jeg også sa i mitt hovedsvar, syns jeg ikke det er rimelig å vurdere slitasje på vei osv. når det gjelder årsavgiften, for det er en ren fiskal avgift. Og når omregistreringsavgiften er istedenfor en merverdiavgift, ser jeg heller ikke der at det skulle være noen veldig gode grunner for å behandle omsetningen av rallykjøretøy på noen annen måte enn omsetningen av andre kjøretøy i samme gruppe.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Som jeg sa i det forrige tilleggssvaret, ser jeg jo at det går an å argumentere for at man kunne lette ytterligere på avgiftene hvis det er et veldig viktig mål å stimulere til mest mulig bruk av rallybiler. Jeg har ingen ting imot rallysporten, jeg vil ikke bli misforstått i den retning, men jeg ser heller ikke noen grunn til hvorfor man ved avgiftssystemet skal stimulere til at flest mulig driver med rallybiler. Jeg tror det er andre ting vi i tilfelle skal bruke avgiftslettelse på enn å stimulere til mest mulig rallybilkjøp.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg ønsker å stille finansministeren følgende spørsmål: «Dagens tollbestemmelser sier blant annet at man kan ta med 200 liter diesel fritt inn i Norge uten å betale ekstra avgift. Kan statsråden vurdere å heve denne mengden til for eksempel 600 liter for å forenkle lastebileiernes og tollernes arbeid?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Norge har svært mange heldagsbemannede grenseoverganger, men vi har samtidig også veldig mange som ikke er det, dessverre, og det ville ha vært en kjempejobb å kontrollere alle disse til alle døgnets tider. Jeg er fornøyd med at statsråden har bedt Tollvesenet om å intensivere denne kontrollen. Det er positivt, og det er bra. Så til mangelen på likhet mellom lastebiler og busser, og her setter jeg et stort spørsmålstegn. Hvorfor skal det være en forskjell på disse kjøretøyene – og da tenker jeg altså på lastebil/buss – avhengig av dieseltankens størrelse? Det kan vel ikke være noe godt grunnlag for den forskjellsbehandling at den ene gruppen, altså lastebilene, kan ta inn 200 liter tollfritt, mens den andre kan ta inn 600 liter. Dette må vel være noe merkelig.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg ønsker å stille finansministeren følgende spørsmål: «Rallybiler med svarte skilt må betale full årsavgift og registreringsavgift selv om disse bilene kun har lov til å brukes til rallykjøring. Kjøring utenom dette er dermed ulovlig. Kan statsråden vurdere å fjerne eller redusere denne avgiften, da mange utøvere finner denne svært urimelig?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Ja, her var det ikke mye å rope hurra for når man ser med rallyøyer og avgiftsøyer, og det var kanskje heller ikke forventet. Men jeg har lyst til å trekke noen paralleller. Når det gjelder årsavgift, er det forskjell på om man har en privatbil, om man har en motorsykkel, eller om man har en campingvogn f.eks. Kan det være mulig å se det på den måten? Det samme gjelder omregistreringsavgift, der er det også forskjell. Vi differensierer ulike typer kjøretøy, mens man på rallybiler har høyeste sats på begge to. Jeg vil også trekke noen paralleller til dette med veteranbiler. Når man har en veteranbil, 30 år eller eldre, kan man også ta den inn fritt. Den har man ikke engangsavgift på, der har man ikke årsavgift, og der har man heller ikke registreringsavgift.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg prøvde å invitere statsråden til å tenke litt på veteranbiler også, som jeg nevnte avslutningsvis. Når det gjelder den engangsavgiften, er dette altså biler som tas inn på samme måte som en rallybil, men de har ikke registreringsavgift, de har ikke årsavgift, og de har også en meget lavere forsikringsavgift, men den siste skal vi glemme. Dette er biler –1970-modeller eller eldre – som har en rimelig bra standard, og som kan brukes hver eneste dag, 24 timer i døgnet – det kan være både busser, lastebiler og privatbiler – kontra en rallybil, som kanskje brukes noen timer i døgnet. Ganske mange av oss ser en viss forskjell der, og en avgiftsforskjell som dermed er urettferdig.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til statsråd Dørum: «Det er en kraftig økning av butikkran og tyveri i landet, spesielt i hovedstaden, hvor det er en tredobling de siste 2 år. Det er oftere grove ran med utbredt bruk av våpen og kniv. Handelsstanden og butikkansatte er skremt over utviklingen. Er statsråden like skremt over utviklingen som handelsnæringen, og hva vil statsråden gjøre overfor ranere og den generelle ransbølgen?»
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg må si meg meget fornøyd med svaret og initiativet fra statsråden. Når han slår fast at det er et prioritert område, forventer jeg, og sikkert flere med meg, at man da vil få resultater hvis initiativet er godt nok. Den negative utviklingen som omfatter ran mot butikker, kiosker og bensinstasjoner, er en alvorlig trussel mot næringen og mot ansatte i bransjen. Der har statsråden og jeg den samme oppfatningen. Butikkran skjer nå så ofte at problemene og konsekvensene rundt dette ikke får den oppmerksomhet som et butikkran fikk tidligere, og ikke alle skjønner tilstrekkelig hvilke påkjenninger som ransofrene er utsatt for. Jeg vil gjerne stille statsråden et spørsmål: Kan statsråden tenke seg hva denne negative utviklingen egentlig skyldes?
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg forstår det slik at statsråden vil legge ytterligere vekt på å få et synlig politi, og det trengs vel. For 20 år siden var butikkran en sensasjon. Nå er det en alminnelighet. Smugling og organisert kriminalitet, som statsråden var inne på, og mer vold og skyting bidrar til at man står overfor en helt ny situasjon. Men jeg må si at jeg reagerer på at statistikken for tyveri, ifølge avisartikler, nå er tenkt tatt ut av offentliggjøringen hos politiet. Enkelte livnærer seg ved å stjele matvarer i butikker og selge dem videre til bl.a. restauranter. Smugling merkes godt i form av billige varer i enkelte butikker. De ærlige kjøpmennene taper på dette. Mener statsråden at det bør være et spesialpoliti som tar seg av den organiserte kriminaliteten, og at vi har tilstrekkelige strafferammer på området?
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg vil stille følgende spørsmål: «Etter flere reportasjer angående lagring av kjemiske våpen på Kolahalvøya, varslet justisministeren i juli 1999 at han ville nedsette et utvalg som skulle komme med en status for beredskapssituasjonen i tilfelle ulykke. Er dette arbeidet avsluttet, og hvilke tiltak vil statsråden igangsette?»
Einar Johansen (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
I massemedia ser man stadig vekk oppslag som går på at det er lagring av kjemiske våpen på Kolahalvøya, og det på en slik måte at folk føler en uro, især i de områdene som ligger nærmest Kola. Samtidig er det uklart hvordan beredskapssituasjonen egentlig er. I tillegg er både den politiske og den økonomiske situasjonen i Nordvest-Russland svært vanskelig, som alle kjenner til. Det er ting som gjør at det er vanskelig å få gjort noe med miljøforurensningene i disse områdene. Derfor er det viktig at Norge har den nødvendige beredskap. Vi kan ikke ensidig støtte oss til russiske målinger i en slik sak. Vi må også foreta målinger selv, og derigjennom få viten om hva som skjer. Det er viktig for dem som bor i disse områdene, enten de er nordmenn eller russere for den del, at dagens usikkerhet fjernes, slik at folk kan føle trygghet i forhold til disse problemene. Dersom det skulle skje en ulykke med de kjemiske lagrene, er det ingen som i dag med sikkerhet kan si hva som virkelig kommer til å skje. Derfor er det positivt at man på det viset har grepet fatt i saken, og at man også kommer til å følge den opp.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg har følgende spørsmål til justisminister Odd Einar Dørum: «Tidligere statsminister i Kuwait oberst Ali Al-Gebr, innsatt av Irak etter invasjonen i Kuwait i august 1990, har oppholdt seg i Norge på «humanitært grunnlag». Det hevdes at dette har skjedd med UDIs vitende. Dersom dette er riktig, betyr dagens asylpraksis at personer som er krigsforbrytere eller har begått alvorlige kriminelle handlinger, tillates å oppholde seg i Norge uten at de stilles til ansvar for sine handlinger. Hva vil Regjeringen gjøre for å sikre at dette ikke tillates for fremtiden?»
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg takker justisministeren for svaret. Jeg tolker hans svar dit hen at han mener at det var riktig at Al-Gebr fikk opphold i Norge, og jeg ber ham svare på om det er riktig oppfattet. Han tok selv opp dette med at Utenriksdepartementet ikke var informert. Og da vil jeg gjerne spørre hva man vil gjøre for fremtiden slik at dette ikke gjentar seg, i og med at de fleste av de som gis opphold, har konkret utenrikspolitisk tilknytning, at det er utenrikspolitiske problemstillinger som vil være involvert i de fleste sakene.
Dag Danielsen (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Mitt tilleggsspørsmål til justisministeren er om han mener at dagens praksis er tilfredsstillende – om det er slik at han mener at dagens regelverk sikrer at man ikke får terrorister, internasjonale forbrytere og krigsforbrytere osv. inn i Norge, og at praksisen som er i dag, er god nok til å hindre at dette er tilfellet?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Det er store variasjoner mellom kommunene når det gjelder delingstimer på ungdomstrinnet. I en rapport fra Norsk Lærerlag basert på data fra GSI-statistikken, og som omfatter alle kommuner, varierer tallet på delingstimer fra 0,6 til 21,8 timer pr. uke. Et stort antall kommuner bruker under 5 timer til deling. Mener statsråden at en skole som har 0,6 timer til deling, kan oppfylle læreplanens krav til tilrettelagt undervisning, og er det en nedre grense for timer en skole med gjennomsnitts klassestørrelse bør ha?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Jeg takker for svaret, men det var vel egentlig ikke svar på mine spørsmål. Aller først til terminologien. Jeg oppfatter ikke delingstimer som ekstra timer. Delingstimer er en del av det samlede timetallet som en klasse har til disposisjon, som skal brukes til ulike ting. Mitt første spørsmål er følgende: Kan en skole som har 0,6 timer til deling – og da snakker vi om individuelle opplegg, prosjektarbeid og til alt som har med tilpasset opplæring å gjøre – oppfylle kravet i læreplanen? Læreplanen er ganske klar, både på arbeidsformer og arbeidsmåter. Så til det andre spørsmålet. En gjennomsnittsklasse på ungdomstrinnet er på ca. 22 elever, det vet statsråden, og det vet jeg. Og da blir spørsmålet: Vil statsråden anta at det finnes en nedre grense for timetall som en sånn klasse bør ha for å kunne oppfylle kravene som vi som politikere har satt i læreplanen?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Nå synes jeg det blir litt interessant. Det som statsråden sier, er at det ikke finnes noen nedre grense, men det finnes noe som ligger helt ned mot en nedre grense. Hvis det finnes noe som ligger ned mot en nedre grense, må statsråden på en eller annen måte ha definert en eller annen form for nedre grense. Jeg oppfatter det slik så langt at 0,6 timer til deling med en gjennomsnitts klassestørrelse ligger over den nedre grensen. Men da må vi reise det grunnleggende spørsmål: Hvordan kan en lærer som har 30,6 timer – han har 30 timer obligatorisk – klare å tilby individuelt opplegg? Hvordan kan han greie å legge opp til prosjektarbeid når han har 0,6 timer pr. uke til å gjøre dette? Det blir det grunnleggende spørsmål, som jeg synes statsråden ikke går inn i. Men han har nok åpenbart definert en nedre grense, i og med at han legger noe som ligger ned mot en nedre grense. Jeg vil nok be om at han kommenterer det en gang til. I og med at han har funnet at noe ligger der, må han jo ha definert grensen. Og da er spørsmålet: Hvor går den?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Kommunane har ansvar for å gje elevane forsvarleg opplæring, i samsvar med lova og læreplanverka og innanfor dei økonomiske rammene dei har til rådvelde. Mellom føresegnene her er prinsippet om tilpassa opplæring. Det er i stor grad opp til den enkelte kommunen å velje løysingar og tiltak for å oppfylle dette prinsippet. Delingstimar er ekstra lærartimar som gjer det mogleg å dele ein klasse eller ha fleire lærarar til stades i klassen samstundes. Det er ikkje fastsett særskilde føresegner om slike timar. Eg er samd med representanten Reikvam i at det er vel store variasjonar mellom kommunane når det gjeld bruken av delingstimar, også på ungdomstrinnet, slik tala frå GSI stadfester for skuleåret 1999-2000. Dette kjem både av at kommunane prioriterer ulikt, og av at behovet for delingstimar avheng av fleire ulike faktorar, deriblant elevsamansetnad og klassestorleik. Generelt sett vil t.d. små klassar ha mindre behov for delingstimar enn store, utan at dette i seg sjølv treng ha nokon verknad for korleis ein oppfyller kravet om tilpassa opplæring. Det er opp til den enkelte kommunen å utøve eit forsvarleg skjønn i spørsmålet om kva ressursar som bør setjast inn for å oppfylle dette kravet. Dersom skulen meiner det ikkje er mogleg å gje elevane den forsvarlege opplæringa dei har krav på innanfor dei ressursrammene skulen har til disposisjon, skal skulen melde dette vidare til kommunen. Dei nemnde variasjonane i ressurstilgang kan gje grunn til uro. Som omtalt i St.meld. nr. 28 for 1998-99, Mot rikare mål, og følgt opp i statsbudsjettet for i år, vert det sett i gang forsøk med å prøve ut ulike modellar for timetildeling til skular på ungdomstrinnet. Tildelinga av timar vert i stort monn knytt til elevtalet på kvart klassetrinn. Formålet er å stimulere til større fleksibilitet i organiseringa av opplæringa og å jamne ut forskjellar mellom små og store klassar. Dette vil kunne vareta omsynet til store klassar på ein betre måte enn i dag. Eg vil vurdere erfaringane frå forsøket, også når det gjeld spørsmålet om korleis ein kan få ressursane best mogleg utnytta med tanke på behovet for tilpassa opplæring. Dei tala representanten Reikvam peiker på, gjev som nemnt grunn til uro. Eg ser det difor som rett å vurdere behovet for nærare regulering av delingstimar i samband med forsøket.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Fyrst til terminologien. Eg kan godt gje representanten Reikvam rett i at hans definisjon av kva delingstimar er, er like god og utfyllande som min. Der vil eg imøtekome spørsmålsstillaren. Når det gjeld om det finst ei nedre grense, gjer det i og for seg ikkje det lovmessig. Det er knytt til ein stor bruk av skjønn. Det som er sagt frå vår side i St. meld. nr. 28, er at ein del kommunar ligg heilt i nedre grense når det gjeld ressursbruken på skule. Då er det som spørsmålsstillaren her tek opp, noko av det som vert vurdert. Difor har vi òg sagt der, og eg seier det igjen i dag, at dette gjev grunn til uro, og dersom det held fram over lengre tid, er eg innstilt på å gå nærare inn i den problemstillinga som representanten Reikvam tek opp.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Fyrst vil eg seie meg glad for at representanten Reikvam tykkjer at det begynner å verte interessant. Det i seg sjølv er jo eit godt teikn. Då eg definerte det som at det var grunn til uro, og at det òg måtte vurderast dersom såpass låg ressurstilførsel heldt fram over tid, var jo det i forhold til kommunars satsing på skulen totalt det som ligg i tilstandsrapporten. Det vi har sagt, er at ut frå det skjønnet som vi skal bruke i forhold til dei tilstandsrapportane, kan det verte aktuelt å gjere noko i forhold til det. Når ein vert så spesifikk som spørjaren er når han spør om ein klasse og ber meg seie om det er forsvarleg eller ikkje, er det så mykje opp til korleis den klassen er, at eg ikkje vil svare konkret på det spørsmålet på dette tidspunktet. Men det er heilt sant at det er interessant, og det er nødvendig å arbeide vidare med det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Det er i år fyrste gongen elevar skal takast inn til den vidaregåande opplæringa frå 10. klasse etter L97. Eg har vorte gjort kjend med at enkelte elevar som er vortne haldne borte frå KRL-faget, har fått opplyst at dei ikkje vil få karakter i faget. Manglande karakter i eit fag vil kunne få følgjer ved inntak til den vidaregåande opplæringa. Ved poengutrekning for inntak til den vidaregåande opplæringa for elevar som manglar karakterar i eitt eller fleire fag, er reglane at dette vert kompensert ved at dei manglande faga får poeng tilsvarande gjennomsnittet av dei teljande karakterane. Desse reglane har til no vore praktiserte slik at det har vore ein føresetnad at elevane då har fått innvilga fritak for faget i grunnskulen. Elevar som går ut av 10. klasse våren 2000, kan ha hatt grunn til å tru at dei ville få poengutrekning i tråd med dei nemnde reglane dersom dei ikkje fekk karakter i KRL-faget. Det er i år fyrste gongen elevar går ut av grunnskulen etter L97, og eg ynskjer ikkje at elevane skal verte skadelidande når dei har stolt på denne ordninga. Difor har eg komme til at desse elevane skal få kompensert for dette faget ved å få rekna om poeng ved inntak til vidaregåande opplæring hausten 2000. Dette kan eg gjere fordi ordlyden i den aktuelle paragrafen i forskrifta til opplæringslova er open og difor også kan omfatte KRL-faget. Eg arbeider for tida med revisjon av bl.a. reglane om inntak i forskrift til opplæringslova. I samband med dette vil eg sjå nærare på spørsmålet om manglande karakter for elevar som er vortne haldne borte frå KRL-faget.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Fyrst finn eg grunn til å seie meg samd i den forståinga og konklusjonen som representanten Dørum hadde. Dei vil få desse poenga rekna ut slik som praksisen har vore tidlegare. Dette inneber ikkje at eg og Regjeringa aksepterer at ein held ungane vekk, men det er ein konsekvens av at ein kan ha hatt grunn til å tru at den tidlegare praksisen ville verte følgd. I tillegg er eg samd med representanten Dørum i at i ein evalueringsfase, slik som vi er inne i no, er det slett ikkje grunn til, på dei områda der det faktisk har vore grunn til tvil, ytterlegare å spisse til konflikten. Det er betre at vi får ein dialog i samband med evalueringa som fungerer. Det ligg altså ikkje ein aksept i dette for at det er heilt all right med sivil ulydnad, men det har vore grunn til tvil. Difor praktiserer vi det på den måten, og det er etter mitt syn i samsvar med lova.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Så vel i Grunnlova som i lov om trudomssamfunn er retten til fri utøving av religion slått fast i tråd med føresegnene i Den europeiske menneskerettskonvensjonen. I artikkel 9 i konvensjonen heiter det: «Frihet til å gi uttrykk for sin religion eller overbevisning skal bare bli undergitt slike begrensninger som er foreskrevet ved lov og er nødvendige i et demokratisk samfunn av hensyn til den offentlige trygghet, for å beskytte den offentlige orden, helse eller moral, eller for å beskytte andres rettigheter og friheter.» Sjølv om fridomen er der, går det fram at den må balanserast mot andre omsyn som er heimla i lov. Av naturlege årsaker finst det ikkje nasjonale retningsliner som regulerer spørsmål om bønnerop. Slik eg ser det, er det naturleg at det vert gjeve løyve til bønnerop i tilknyting til hovudsamlingar, t.d. ved fredagsbønna. Representanten Solheim stiller spørsmål om kommunestyre eller bydelsutval har høve til å innskrenke religionsfridomen. Det har dei sjølvsagt ikkje. Kommunestyre og bydelsutval må halde seg til dei overordna lovene og konvensjonane om trusfridom, men samstundes kan det òg liggje avgrensingar som bl.a. går i høve til offentleg orden og reglar om støygrenser. Eg har tillit til at dei lokale nivåa vil halde seg til dei konvensjonane Noreg har forplikta seg på, men at det i den konkrete utforminga vil vere nyansar ut frå ulike lokale forhold.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
I all hovudsak er eg samd i den oppsummeringa som representanten Solheim hadde i forhold til forståinga av mitt svar, med unntak av siste setninga. Det er klart at det kan tenkjast at det finst religionslokale som ligg så nær inntil anten ein sjukeheim, eit sjukehus eller andre ting, som gjer at dei lokale myndigheitene ut frå det vil ha ekstra behov for avgrensingar. Difor vil ikkje eg seie det fullt så generelt som representanten Solheim sa det no. Her må den lokale bruken av lova leggjast til grunn, og eg har tillit til dei lokale nivåa, som eg sa. Men det som er min innfallsvinkel, er at eg finn det naturleg at det i det tilfellet som har vore diskutert no, er høve til bønn på det som er heilagdagen for muslimar, nemleg fredagen. Og eg har registrert at i Nettavisen i dag gjev Solheim uttrykk for nokolunde det som er mine synspunkt på det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Eg vil berre gjenta det som eg sa i mitt hovudsvar, at det er Den europeiske menneskerettskonvensjonen som skal liggje til grunn, og norsk lovgjeving. Så må det vere opp til myndigheitene å forvalte dei lovene på ein god måte. Dei som måtte vere misnøgde med eit vedtak her, må sjølvsagt få høve til å anke gjennom vanlege kanalar eller leggje opp til ein prosess i forhold til det. Det som eg er glad for, og som denne spørjerunden avklarar, er at representanten Solheim og eg òg er heilt einige om at det i vår kultur ikkje vil vere naturleg å innføre eit system der det skal vere bønn fem gonger om dagen, sju dagar i veka. Det vil vere unaturleg, og det er det eg har sagt heile vegen. Men den prinsipielle moglegheita som hovudregel bør liggje fast.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Vi får gjere eit forsøk. Faget kristendomskunnskap med religions- og livssynsorientering tek sikte på å gje elevane i grunnskulen kunnskap om kristendommen, andre religionar og livssyn og om generelle etiske og filosofiske emne. Det er lagt størst vekt på dei store verdsreligionane, men elevane skal òg få kunnskap om ulike retningar innanfor desse, og om andre religionar og religiøse rørsler med bakgrunn i buddhismen, hinduismen, kristendommen og islam. Det seier seg sjølv at det er gjort eit utval av lærestoff, og at ikkje alle religionar kan nemnast eller verte omtala som hovudmoment i L97. Sjølv om sikhreligionen ikkje er direkte omtala, gjev planen likevel eit godt grunnlag for å ta inn lærestoff om sikhismen. I KRL-planen er det lagt til grunn at elevane skal få arbeide med religionar og livssyn som er representerte i klassen eller i nærmiljøet. Det står m.a. at elevane bør møte representantar for ulike trus- og livssynssamfunn i lokalmiljøet. Som del av det lokale arbeidet med læreplanen i faget skal det gjerast lokale konkretiseringar og tilval av lærestoff. Særleg aktuelt vil det vere å ta inn lærestoff om sikhreligionen der den òg er til stades i lokalmiljøet. På oppdrag frå departementet har Noregs forskingsråd sett i gang evaluering av KRL-faget. Evalueringa skal sjå på korleis opplæringa i faget har vore gjennomført, og skal vere klar til hausten. I den vurderinga departementet vil gjere i etterkant av evalueringa, vil eg sjå på om det er naturleg at sikhreligionen også vert omtala i læreplanen ut frå det omfanget religionen har i Noreg og elles i verda.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Eg tek med meg den vurderinga av korleis den skal sjåast på i forhold til dei andre store verdsreligionane. Der er det som representanten Solheim sa, noko ulikt syn, men hovudprinsipp i faget er at kvar religion skal sjåast ut frå si eiga sjølvoppfatning, og ut frå det vil vi arbeide når vi skal ta den vurderinga som eg varsla i mitt hovudsvar.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Som representanten Dørum viser til, vann staten ikkje fram i avskjedssaka mot sokneprestane Olav Berg Lyngmo og Arne Thorsen i Alta heradsrett. Fleirtalet, dei to lekdommarane, har gjeve sokneprestane medhald i at det ikkje er grunnlag for å gje dei avskjed frå embeta. Fagdommaren har dissentert og i domspremissane gjort greie for sitt standpunkt, som er at vilkåra for avskjed er til stades. Eg har no innhenta regjeringsadvokatens rettslege vurdering av dommen, og sendt den over til biskopane og Kyrkjerådet og bede om utsegn frå dei. Frist for å anke saka til lagmannsretten er 21. mars. Som eg har uttalt i media, er eg overraska over dommen, men eg har ikkje funne at grunnlaget for å avgjere om dommen skal ankast, er godt nok, før eg òg har høyrt kva dei kyrkjelege organa meiner. Det er i samsvar med ei forvaltning innanfor kyrkjesaker eg ynskjer å ha, at eg i alle viktige prinsipielle saker vil høyre Kyrkja si meining før eg tek dei nødvendige avgjerdene.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Det er vel i og for seg ikkje så overraskande at representanten Dørum og statsråden har eit noko ulikt syn på i kor stor grad Kyrkja skal takast med på råd i avgjerder som gjeld Kyrkja, òg i prinsipielle spørsmål. Det er heilt rett det som representanten Dørum seier, at det framfor førre runde kom eit råd frå Kyrkja sine organ, dvs. frå Kyrkjerådet og frå biskopane enkeltvis. No har det seg altså slik at det ligg føre ein dom. Eg synest det er viktig å få vurdert premissane og dei konsekvensane det vil ha i forhold til tilsyn, og eg synest det er viktig å få gjort det i den situasjonen som er no, to – faktisk nesten tre – år etter førre runde. Difor finn eg det tryggjast at Kyrkja vert teken med på råd.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
For det fyrste: Det tek ikkje i nemneverdig grad lengre tid enn det likevel ville ha gjort, for eg har sett på kva saksbehandlingstid ein plar ha når det gjeld ankar. Her har ein to månader å gå på, og det vanlege er faktisk at ein brukar dei to månadene. Skilnaden er at anten saksbehandlar ein åleine i departementet, eller ein trekkjer inn Kyrkja. Så til spørsmålet om statsråden har tenkt igjennom konsekvensane. Ja, det skal eg love presidenten og spørjaren at eg har, og her er det ikkje nokon enkle svar. For det er heilt rett at prosten har sagt ein ting, og for nokre dagar sidan fekk eg eit veldig sterkt brev frå soknerådet i Kautokeino, som seier det like sterkt den andre vegen. Eg må sjå heilskapen, og eg må òg sjå på dei konsekvensane som det vil få for Kyrkja på sikt. Til det vil eg gjerne få den vurderinga òg frå Kyrkja sjølv, og det vil som sagt ikkje forseinke saka i nemneverdig grad. Så skal eg ta dei nødvendige avgjerder før fristen er ute.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kirke,- utdannings- og forskningsministeren: «Det første avgangskullet som har faget kristendomskunnskap med livssynsorientering, går ut av 10. klasse våren 2000. Barn som er holdt borte fra KRL-faget, risikerer å få færre poeng ved opptak til videregående skoler. Vil statsråden vurdere om elevene kan få kompensert dette, tatt i betraktning den store striden som har vært om det nye KRL-faget?»
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg takker statsråden for et positivt svar. Jeg forstår det da slik at barn som er blitt holdt borte fra KRL-faget ulovlig, vil kunne få dette kompensert gjennom at man beregner poeng ut fra de øvrige fagene, slik at de får poeng i faget. Det synes jeg er en helt riktig avgjørelse av statsråden, for vi må regne med at det er alvorlige overbevisningsgrunner som ligger bak, når foreldre går til det skritt å holde barna ulovlig borte fra undervisningen i dette faget. Derfor må jeg si at jeg er veldig glad for at statsråden, så vidt jeg oppfattet det, ikke vil la disse elevene bli skadelidende.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Staten tapte avskjedssaken mot sokneprestene Olav Berg Lyngmo og Arne Thorsen i Alta herredsrett. Hvorfor mener statsråden det er nødvendig med en ny høringsrunde til bispemøtet og Kirkerådet, når de tidligere har uttalt seg i samme sak, og betyr dette at statsråden mener Kirken kan slå seg til ro med forståelsen av tilsynet slik det kommer til uttrykk i dommen?»
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Jeg takker for svaret. Det er uforståelig for meg at statsråden mener at det er nødvendig å høre både Kirkerådet og biskopene på nytt. Staten gikk til sak mot de to prestene etter klare anbefalinger fra Kirkerådet og ti av landets elleve biskoper etter at de to prestene frasa seg tilsyn fra biskop Ola Steinholt og «vigslet» Børre Knudsen til sin biskop. Det ville jo være ganske oppsiktsvekkende hvis en dom fattet med to mot én stemme i landets laveste rettsinstans i en så viktig sak, blir rettskraftig. Det foreligger også en betenkning om dommen fra regjeringsadvokaten, som anbefaler at saken må ankes. Så jeg kan altså ikke se en eneste grunn til at statsråden trenger å innhente nye råd i denne saken. Hvorfor gjør han egentlig det?
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Saken er imidlertid den at Kirken allerede er tatt med på råd og har gitt sitt klare råd – bortsett fra én biskop som var imot. Men har statsråden tenkt på de følgene dette vil få for kirke- og menighetsliv i Kautokeino? Prost Per Oskar Kjølaas i Indre Finnmark prosti beskriver Kautokeino menighet som en slagmark. Prosten uttaler i Aftenposten: «At saksbehandlingen drar ut, betyr at Kautokeino fortsetter å være en slagmark med de smerter og splittelser det medfører.» Har statsråden vurdert hvilke konsekvenser dette vil få for kirke- og menighetsliv i Kautokeino når han nå utsetter avgjørelsen i saken og det kan ta lang tid?