Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2000-12-12:
Ifølge Opinions velgerpanel for november er skole og utdanning den politiske saken som er viktigst for velgerne. Den prioriteres høyere enn helse og omsorg, som kom nærmest. Jeg tror det er to hovedgrunner til at skole og utdanning nå blir plassert høyest på den politiske dagsorden av folk flest. For det første: Det er en voksende erkjennelse av at det er utdanning og forskning som er grunnlaget for det vi som nasjon skal leve av i årene fremover. Det er ikke olje og gass vi skal leve av. To tredjedeler av nasjonalformuen er verdien av den menneskelige kapital. Dette er ikke en gitt størrelse, den må forvaltes og utvikles. Det må investeres i fornying og oppdatering. Jeg oppfatter folks engasjement når det gjelder skole og utdanning, som uttrykk for en slik erkjennelse. For det andre: Forfallet, som vi ser mange steder, og ressursknappheten har nå kommet så langt at dette vil ikke folk lenger godta. Folk vil ikke lenger akseptere at barna ikke får det opplæringstilbudet de har rett på, fordi skolen mangler timer til deling av grupper og til tilpasset opplæring eller det er mangel på pedagogiske hjelpemidler. Folk vil ikke lenger godta at det innføres store egenandeler i skolen. Vi kan ikke akseptere at sosiale forskjeller nå skal eksponeres i skolen på en måte som virker utstøtende. Vi har 70 000 fattige barn i dette landet. De har som oftest ikke de tusener av kroner som skal til for å kunne delta i ekskursjoner, leirskoleopphold og ulike fellesarrangementer. Det som gir grunn til bekymring, er at denne erkjennelsen ikke har nådd fram til flertallet på Stortinget. En skal ha mye fantasi og god vilje for å se Regjeringens utdanningsbudsjett som et uttrykk for økt vilje til å satse på utdanning. Heller ikke budsjettforliket styrker den offentlige skolen. Det er snarere slik at forliket reduserer de øremerkede bevilgningene til den offentlige grunn- og videregående skole. Som jeg har påpekt tidligere, er det lagt inn 25 mill. kr ekstra til kvalitetsutvikling i grunnskolen, men samtidig er det jo store reduksjoner i videregående skole. Samlet betyr dette budsjettforliket kutt i bevilgningene til den offentlige skole. Økte lærerlønninger var nødvendig for å sikre rekrutteringen, og det vil ikke forbedre de tingene som er påpekt her. Reduksjonen er alvorlig i seg selv, men det som gjør situasjonen ekstra alvorlig, er at budsjettforliket øker bevilgningene til private skoler og ikke minst til private høgskoler. I den grad det finnes budsjettvinnere innenfor utdanning, må det være privatskolene. Siden det ikke foreslås endringer i tilskuddssatsen, kan dette bare bety at flere skoler skal få tilskudd, altså at flere nye skoler kan regne med å bli godkjent. På bakgrunn av situasjonen i den offentlige skole er dette det verste signal som kan gis. Når en besøker skoler, blir en imponert av den entusiasme som finnes blant lærere og elever. Det er stolthet blant lærerne og ikke minst en erkjennelse av at skolen må endres pedagogisk og organisatorisk. Og det foregår mange spennende prosjekter, der en bryter med den tradisjonelle måten å organisere læringsarbeidet på. Læring foregår ikke lenger i seks timer à 45 minutter, med en klokke som kimer og gir beskjed om at nå er det slutt, at dette skjer fem dager i uken, og at en dessuten skifter fag for hver time. Det er ikke denne måten opplæringen foregår på. I de ulike prosjektene foregår arbeidet med forskjellig organisering i løpet av dagen, felles gjennomgåelse av stoff skjer i store grupper og kan også foregå på tvers av alderstrinn. Dette begrenses til noen få økter i løpet av uken. I stedet arbeides det på ulike arenaer, der lærerne veileder og gir råd. Jeg er sikker på at dette er fremtidens måte å organisere læringsarbeidet på. Det er vår oppgave å stimulere den type prosesser. Vi som har deltatt i omstillingsarbeid, vet at dersom vi vil en bestemt utvikling, må det settes inn tiltak. En får ikke til omstilling uten at den eller de som ønsker endringer, gjør disponeringer som viser at dette vil en. Det må derfor settes inn i vårt budsjettopplegg det vi kaller et stimuleringstiltak. Dette er penger som skal brukes til å få i gang helt nødvendige omstillingsprosesser, som viser at dette mener vi på alvor. I vårt budsjettopplegg setter vi av 150 mill. kr til denne type tiltak. Politikerforakten er økende. Det er flere grunner til det, bl.a. det faktum at vi ikke følger opp våre egne vedtak, og da viser jeg til det som går på forskning og forskningsbevilgningene. Jeg tar opp våre forslag som ligger i innstillingen.