Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-25:
For et lite land som Norge er det spesielt viktig kulturelt å ivareta meningsmangfoldet og videreutvikle allmennkringkastingsprofilen, ikke bare i NRK, men også i de kommersielle fjernsyns- og radiokanalene. Samtidig må lokalkringkasting og lokalpresse sikres muligheter til å ivareta nærhet til og identitet for lokalbefolkningen, fordi dette er viktige supplementer til riksdekkende medier. Mediekvalitet og mangfold trues i økende grad av eierkonsentrasjon og kommersialisering. En viktig del av begrunnelsen for frislipp av kommersielle radio- og TV-kanaler var nettopp mangfold i meninger og innhold. Flere enn jeg har vel en stadig sterkere følelse av at det har blitt enfold i mange kanaler. Jeg vil vise til innledningen i mediemeldingen, som starter med et prinsipielt utgangspunkt: Ytringsfriheten er en avgjørende forutsetning for en demokratisk styreform. Et demokrati krever en befolkning som kan delta fritt i meningsutveksling om politikk og andre samfunnsspørsmål. Forutsetningen for dette er fri tilgang på et mangfold av informasjon og synspunkter fra ulike politiske partier, interessegrupper og lignende. Mediene utgjør i denne sammenheng et institusjonalisert system for informasjonsformidling. Etter min mening berører vi her noe av kjernen i vårt demokratiske system, nemlig ytringsfriheten og fri tilgang til informasjon og folkeopplysning. Så over til det vi har vært inne på før i dag, om digitalt bakkenett og bredbånd. Jeg mener som sagt tidligere at noe av det mest sentrale er å sikre at informasjons- og kommunikasjonsnettverk skal være tilgjengelig for alle, og at alle institusjoner, virksomheter og enkeltmennesker skal få like vilkår. Særlig med tanke på enhetspris over hele landet, lik kapasitet og lik hurtighet i utbyggingstakten. Etter min mening kan den nye teknologien, tatt i bruk på en riktig måte, være med på å utjevne forskjeller mellom norsk sentrum og periferi og gi et fantastisk fremtidsrettet løft ute i distriktene med tanke på fjernundervisning, nye medier og brukervaner for skoler, næring, helse, bibliotek og annet. Jeg mener det ut fra den informasjonen som nå er gitt i mediemeldingen, er et for dårlig grunnlag til å skulle binde seg opp til noen teknisk løsning eller teknologisk sendeplattform. Det er altfor mange usikkerhetselementer som ennå ikke er godt nok belyst gjennom mediemeldingen. Jeg mener det kan være mulig at det mest hensiktsmessige er å ta i bruk allerede eksisterende infrastruktur. Det er meget viktig at det etableres felles åpne standarder for alle digitale medier, dvs. ett sett regler for utveksling av data. Jeg er meget skeptisk til den nye rollen NRK og TV 2 jobber mot som distributører av det digitale bakkenettet gjennom det nystartede selskapet NTV AS. Prinsipielt er dette en rolle som det ikke er ønskelig at allmennkringkasterne har, som har det klare oppdrag å være en innholdsprodusent og ikke en distributør. Slik jeg ser det, er det ikke ønskelig at NRK og TV 2 skal få enerett og monopolisere en teknologisk plattform. I disse dager blir svar på spørsmål fra departementet om konsesjonsbetingelser og digitalt bakkenett sendt tilbake til departementet fra forskjellige store aktører. Jeg mener dette er vesentlig informasjon komiteen må bli forelagt før det er mulig å ta en beslutning i forhold til noen teknologisk løsning. Sosialistisk Venstreparti har på bakgrunn av denne situasjonen fremmet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen utsette avgjørelsen vedrørende utbygging av digitalt bakkenett til høringsuttalelsene rundt konsesjonsreglene på utbyggingen av det digitale bakkenettet er bearbeidet og forelagt Stortinget som en egen sak.» Jeg opplever samtidig store uenigheter blant aktørene i markedet i synet på hvilken teknologisk plattform som er den beste til å ivareta den digitale allmennretten og samtidig oppfylle forventningene til framtidens krav om en bra toveiskommunikasjon. På bakgrunn av dette har vi også fremmet følgende forslag: «Stortinget ber Regjeringen legge fram en melding om sitt valg av og begrunnelse for den teknologiske plattformen som velges, som enten er digitalt bakkenett eller bredbånd. I samme melding må det legges fram en oversikt over kostnader og tidsperspektiv for gjennomføringen av den valgte løsningen for hele landet.» Jeg oppfatter at det er meget splittet syn på hvordan selve utbyggingen av et digitalt bakkenett eller bredbånd skal skje, eller for den saks skyld et kombinasjonsnett bestående av ny og gammel infrastruktur som allerede eksisterer. Vi har ikke tatt endelig stilling til endelig valg av teknologisk plattform, men jeg mener at det viktigste styrings- og reguleringsverktøyet myndighetene vil kunne ha, er nettopp å legge sterke føringer gjennom konsesjonsvilkårene, legge helt klare føringer for hva Stortinget ønsker å oppnå, og stille klare, etterprøvbare krav til tilbyderne av en teknologisk plattform. Det er visse områder jeg vil nevne, som bør diskuteres i forhold til innholdet i konsesjonsvilkårene: NRK og TV 2 og lokale tv-kanaler må sikres plass i et eventuelt bredbånd.Det må etableres felles åpne standarder.Det skal ikke være lov til å ha en vertikal integrasjon.Det må være nok kapasitet til å dekke viktige behov annet enn bare ren underholdning.Konsesjonsperioden må stadfestes.Utrulling av digitale motorveier og medier gjennom kommune og fylkesplaner må samkjøres.Vi må lovfeste en forpliktende kundeservice til abonnent av digitale tjenester.Vi må starte utbyggingen i distriktene før storbyene.Vi må si nei til aggressiv reklame rettet mot barn og unge. Vi må også kunne diskutere fordeler og ulemper med å ha én stor aktør til å bygge ut. Fordelene er at en stor aktør har teknologikunnskaper på forskjellig nivå og kan tilby forskjellige løsninger der det måtte være påkrevd. Ulempene er at en dominerende aktør får for stor markedsmakt og kan misbruke denne til fordel for egne selskaper og interesser. Dette må selvfølgelig reguleres gjennom konsesjonsvilkår. Det har kommet flere rapporter fra Samferdselsdepartementet når det gjelder bredbånd til kommunene. Den siste rapporten kom den 19. mars 2002, «Bredbånd i Kommunene». Jeg synes det er underlig om ikke Stortinget samkjører Samferdselsdepartementets anbefalinger og kommer med et helhetlig syn på tvers av departementene når det gjelder valg av den digitale sendeplattformen. Post- og Teletilsynet, Konkurransetilsynet, Eierskapstilsynet og Statens medieforvaltning vil alle ha meget viktige roller i tiden framover, og det er ekstra viktig at de blir tilført nok ressurser til å kunne mestre alle de utfordringene som vil komme daglig, og som vil kreve raske svar og avgjørelser. Jeg opplever at mange av oss er i ferd med å utvikle en digital livsstil, der digital teknologi benyttes i utøvelsen av en rekke dagligdagse aktiviteter, som f.eks. informasjonssøking, betaling og innkjøp. Nye digitale tjenester som fjernundervisning, telemedisin, nettaviser, nettbank, åpen online og offentlig informasjon er i ferd med å bli en del av vår hverdag. Jeg vil igjen poengtere at det er særdeles viktig ikke å trekke forhastede konklusjoner før all tilgjengelig informasjon har kommet til Stortinget. Det er viktig å være tålmodig nå rett før målstreken, slik at Stortinget ikke blir sittende med store ekstrakostnader og en digitalisering som bare rekker ut til dem som kan betale for tjenestene. Dette må være en rettighet til alle, uavhengig av sosial status, kjønn, alder og geografisk tilknytning. Midt oppe i all digitaliseringen er det også viktig å tenke på personvern og ikke tillate at kommersielle markedsaktører registrerer all aktivitet vi som enkeltmennesker gjør på nettet. Det kan true integriteten til enkeltmennesker og hindre ytringsfriheten og søken etter informasjon. Så til eierskap. Jeg har ikke sett noen grunn til å skulle endre medeierskapsloven. Denne loven skal sammen med Eierskapstilsynets fullmakter sette en grense for hvor stor en aktør kan bli gjennom oppkjøp på rundt en tredjedel av det nasjonale dagspresse- og/eller fjernsynsmarkedet. Det er mulig å gjøre unntak fra denne regelen dersom det er fare for nedleggelse. Jeg mener at det å heve eierskapsbegrensningen til 49 pst. vil kunne få svært uheldig konsekvenser i form av en for sterk eierkonsentrasjon, som kan bety en fare for mangfoldet i dagspresse og kringkasting og derigjennom for de reelle ytringsmulighetene. På nasjonalt plan er det en grense for hvor mye en aktør kan kontrollere på en tredjedel av mediene. På lokalt eller regionalt plan skal en aktør ikke kunne kontrollere de fleste eller alle mediene innenfor et bestemt geografisk område. Jeg vil opprettholde hovedformålet med loven, nemlig å fremme ytringsfriheten i vid forstand. En annen utilsiktet effekt kan være at norske medieselskaper kan bli mer interessante som oppkjøpsobjekter for utenlandske investorer. For oss i Sosialistisk Venstreparti er det ikke ønskelig å være en del av den økende globalisering og konsentrasjon av mediemakten. Avslutningsvis vil jeg slå fast at noe det mest fundamentale prinsippet i vårt demokratiske system er ytringsfriheten og fri tilgang til informasjon og folkeopplysning. Disse grunnpilarene i vårt samfunn gir oss unike muligheter til å eksistere som frie og meningsbærende mennesker. Det viktigste som står på den mediepolitiske dagsordenen nå, er å sikre alle lik tilgang til den digitale framtid. Jeg vil ta opp de forslagene vi har i innstillingen, og det forslaget som er omdelt i salen.