trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-10-26:
Forslag nr. 1 er allerede omgjort til et oversendelsesforslag. Forslag nr. 2 vil jeg anbefale Senterpartiets gruppe å stemme for. Forslag nr. 3 er jeg på bakgrunn av den fortolkning som er gitt fra Høyres parlamentariske leder, innstilt på å gjøre om til et oversendelsesforslag. Jeg vil nødig ha det forslaget nedstemt. Og med den forklaring som er gitt om at man fortsatt vil legge en restriktiv fortolkning til grunn og opprettholde den praksis som så langt har vært fulgt, omgjøres dette forslaget til et oversendelsesforslag. Forslag nr. 4 vil jeg også be om at blir omgjort til et oversendelsesforslag. Til tross for at samtlige partier i valgkampen har sagt at man ønsker å videreføre reformen, må jeg konstatere at dette forslaget ligger an til å bli nedstemt her i salen. Det vil jeg nødig. Derfor vil jeg ha det omgjort til oversendelsesforslag. Jeg vil anbefale Senterpartiets gruppe å stemme for forslagene nr. 6 og 7. Forslag nr. 8 er omgjort til et oversendelsesforslag. Jeg vil be Senterpartiets gruppe om å stemme mot forslag nr. 9. Videre vil jeg be Senterpartiets gruppe om å stemme for forslagene nr. 10 og 11. Jeg vil også be om at de stemmer for forslag nr. 12, med den begrunnelse som her er gitt, at det er de forsøk som er igangsatt, som skal videreføres, og at det ikke tas stilling til permanent innføring av sprøyterom. Forslag nr. 13 er omgjort til oversendelsesforslag. Jeg vil anbefale Senterpartiets gruppe å stemme mot forslag nr. 14, for forslag nr. 15 og mot forslagene nr. 16, 17, 18, 19, 20 og 21. Jeg vil anbefale gruppen å stemme for forslagene nr. 22, 23 og 24. Jeg vil be representanten Bastesen om å omgjøre forslag nr. 25 til et oversendelsesforslag.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-10-26:
Jeg mener at representanten Inge Lønning hadde en feilaktig framstilling av det arbeiderpartiregjeringen stod for og gjorde. Vi hadde et ambisiøst program for fornyelse av offentlig sektor, og det ble satt i gang svært mange ting som jeg tror denne regjeringen kommer til å fortsette. Jeg må minne om at det som nå er i gang, er av de mest omfattende endringer i offentlig sektor siden den ble en betydelig del av vårt samfunn, f.eks. omorganisering av sykehusene, som ble drevet fram i et hurtig tempo, som kom til vedtak her i Stortinget, og som jeg håper vil bli fulgt opp konsekvent av den nye regjeringen. Jeg må minne om omstruktureringen av Forsvaret, som var historisk, men som også var nødvendig i henhold til de vedtak som NATO gjorde på møtet i Washington. Det er svære ting som foregår ute i det norske samfunn nå på disse to sektorene. I tillegg vil jeg nevne politi- og justissektoren. At det var intern uenighet om dette i Arbeiderpartiet, ser jeg som et kvalitetstegn. At man kan gjennomføre så store endringer uten debatt, er etter min oppfatning ikke mulig, og det hadde vært et svakhetstegn hvis det ikke hadde vært noen uenighet om det. Da får vi nemlig heller ikke de gode løsningene, når argumenter ikke kan brynes mot hverandre. Den interne uenigheten foreligger nå i Regjeringen. Jeg må minne om at Kristelig Folkeparti gikk imot omorganisering av sykehusene. Det er klart at det vil være uenighet mellom Senterpartiet, SV og Arbeiderpartiet om en del av disse tingene, men jeg kan ikke se det som noe enormt problem, ikke noe større problem enn at det er intern uenighet i Regjeringen. Ja, jeg tror kanskje problemet er størst ved at det er intern uenighet i Regjeringen. Jeg håper i hvert fall det ikke vil føre til at man ikke har kraft i det arbeidet som må gjøres nå, bl.a. i helsesektoren.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-10-26:
Det vil bli noe for langt å gå inn i dette med islam og hvilke land som ikke har vært stabile demokratier. Jeg tror det er for enkelt slik som Carl I. Hagen her fremstilte det. I det hele tatt er det ikke særlig hensiktsmessig nå, tror jeg, i den opphetede internasjonale situasjonen å forenkle for mye. Jeg kan nevne ett muslimsk land, og jeg tror det for øvrig inntil nylig var det største, nemlig Indonesia, som har 180 millioner innbyggere fordelt på 500 stammer og 18 000 øyer. Jeg tror det var inntil for ganske kort tid siden det største muslimske land som har klart å holde dette sammen. Men i den grad det er konflikter, er ikke de knyttet til religion. De er knyttet til akkurat det faktum jeg nevnte. Man må ha litt kjennskap til hvordan denne verden er og hva slags land vi står overfor, og som har langt større problemer enn det et homogent land som Norge, har. Så gjaldt det habilitet. Fagbevegelsen og Norsk Kommuneforbund er ikke lukkede organisasjoner. Det er organisasjoner som er demokratiske, som har åpne møter. Deres kongresser og møter er helt åpne og fungerer i et demokratisk samfunn. Det er noe annet enn å delta i helt lukkede forsamlinger hvor man ikke vet hva som diskuteres og heller ikke vet hvem som er medlem. Det er ikke slik at arbeiderpartifolk har noen habilitetsproblemer på grunn av dette. Det må være en fordel, synes jeg, at man har kontakter med folkelige organisasjoner. Jeg har i grunnen aldri hatt noe imot at Høyre har nær kontakt med NHO, og at en av direktørene i NHO nå sitter i Regjeringen. Jeg vil kritisere Høyre for deres politikk, men jeg vil ikke mistenke dem for å ha uærlige hensikter. Jeg ser det tvert imot som en fordel at politiske partier har kontakter med brede organisasjoner som representerer brede interesser og grupper i vårt samfunn.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2001-10-26:
Jeg kan ikke forholde meg til at CIA i sin tid var med på å bygge opp bin Laden, når bin Laden nå er en trussel mot hele menneskeheten. Da holder ikke slike historiske fakta. Vi kan ikke på grunn av at CIA var med på å bygge han opp, nå la være å gjøre noe. Når det gjelder hva man kan karakterisere som vellykket, måtte det være at man fikk slått ut kjernen av dette, som oppholder seg i Afghanistan. Men det er ikke nok, det baserte jeg hele mitt innlegg på. Men jeg må minne om, siden jeg også nevnte Sierra Leone i mitt innlegg – og alle husker den tragedien som utspant seg i det landet, og som for så vidt fortsatt utspinner seg – at man der klarte å opprette en viss stabilitet nettopp på grunn av at britiske styrker og andre styrker rykket inn. Hadde man ikke gjort det, hadde situasjonen vært like ille og fortsatt å destabilisere hele Vest-Afrika. Så det å unnlate å bruke militære virkemidler fører ikke til noe godt. Men man må ha et videre perspektiv enn det, og det er derfor jeg fokuserte på at FN må utarbeide en bred strategi for å gjenopprette sivilt styre, for å få til økonomisk utvikling, og det er det vi også nå må få en bred drøfting av. Men jeg vil advare mot å tro at dette er så enkelt som at det dreier seg ikke om folk som kan fyre av raketter mot verden ut fra Afghanistan. Nei, det gjør ikke det, men det dreier seg om nettverk som er i stand til å utplassere mennesker over hele verden, og som kan gjøre sivile fly om til bomber. Og de bombene kan finnes overalt, selv om de ikke lanseres i eller skytes opp fra Afghanistan, og det er det vi er nødt til å forholde oss til, ellers tror jeg at vi ikke tar vårt ansvar alvorlig.
Inge Lønning (Høyre), 2001-10-26:
Jeg konstaterer med tilfredshet at den enighet om hovedlinjene i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk som har vært der, også er til stede i fortsettelsen. En trontaledebatt, respektive erklæringsdebatt, kalles for opposisjonens debatt. Så langt er mitt inntrykk at Arbeiderpartiet som det største opposisjonsparti har kjørt denne debatten som en nokså langdryg forsmak på salderingsdebatten, og at tidligere statsminister Stoltenberg høres mer ut som en slags permanent finansminister som har hatt et kortvarig vikariat i statsministerstolen. Det kunne være fristende å interpellere representanten Jagland med et lite tilbakeblikk til tiltredelsen av den regjering hvor han selv var utenriksminister. Tiltredelseserklæringen hadde ett eneste tema, nemlig å forandre for å fornye. Det gikk som en rød tråd gjennom hele erklæringen. Arbeiderpartiets oppgave var å forandre for å fornye, nærmere bestemt forandre offentlig sektor. Nå ble det ikke all verden ut av det, som kjent, både fordi det åpenbart var sterk uenighet internt i regjeringspartiet om hvorvidt man virkelig ønsket å forandre offentlig sektor, og det var enda større uenighet i de nærmeste omgivelsene, nemlig i fagbevegelsen. Nå avtegner det seg nye samarbeidsmønstre hvor Arbeiderpartiet ønsker å samhandle med Senterpartiet og SV. Det er ikke akkurat de to partiene som har utmerket seg med mest iver for å forandre offentlig sektor for å fornye. Det er vel ikke urimelig å si at Senterpartiets alternative slagord er bevare for å bevare. Hvorledes vurderer Jagland det nye samarbeidet?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-10-26:
Representanten Rudihagen bekrefter nå at Arbeiderpartiet ønsker å gjøre denne erklæringsdebatten til en salderingsdebatt, men jeg skal allikevel svare på Rudihagens spørsmål. Det er riktig at både Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har fått betydelig gjennomslag for sine standpunkter i den samarbeidserklæringen og det samarbeidsdokumentet som er forelagt. Det er det som er samarbeid, at man må gi og man må ta. Vi i Høyre er stolte over, og jeg har forstått det slik at det er man i Kristelig Folkeparti og Venstre også, at man har satt sitt preg på samarbeidet. Hvordan Regjeringen konkret skal få dette til å gå opp, vet representanten Rudihagen at han vil få svar på 9. november. Men la meg vise til at Samarbeidsregjeringen har pekt på at det er behov for omprioriteringer på budsjettet. Det er en vekst i økonomien som kan tas ut i form av lavere skatter, men også ved å satse mer på prioriterte velferdsområder. Det er riktig at den nye handlingsregelen gir rom for både å redusere skattene og å satse særlig innen kunnskap, teknologi og infrastrukturen. Og vi mener alvor når vi sier at vi ønsker å modernisere og effektivisere offentlig sektor. Jeg registrerer at Arbeiderpartiet ensidig fokuserer på at modernisering av offentlig sektor skal bidra til å øke de offentlige utgiftene ytterligere. Vi er overbevist om at en målrettet effektivisering og modernisering av offentlig sektor, som også innebærer bruk av anbud og konkurranseutsetting, vil bidra til at vi får mer velferd ut av de pengene som bevilges.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-10-26:
La meg først bekrefte overfor representanten Hagen at vi har den samme forståelsen når det gjelder samarbeid, at samarbeid innebærer at man må gi og ta. Vi er glad for at Hagen på vegne av Fremskrittspartiet har erklært at man ønsker et godt samarbeid med den nye regjeringen. Det ønsker vi også, og vi ser frem til å kunne omsette det i praksis i Stortinget. Når det gjelder det første spørsmålet om pensjoner som Hagen tar opp, har jeg ingen problemer med å gi uttrykk for at utgangspunktet for pensjonen er en opptjent rettighet. Men hvordan dette konkret skal forholde seg i forhold til avkortingen, er et spørsmål som jeg tror vi skal gi den nye sosialministeren noe tid på å vurdere i forhold til det forslaget som Fremskrittspartiet har fremsatt i denne sal. Når det gjelder spørsmålet om bruk av oljepenger, som gjelder det siste spørsmålet som Hagen tar opp, har samarbeidspartiene og Fremskrittspartiet en litt ulik oppfatning. Vi gir vår tilslutning til de retningslinjer som er nedfelt for økt bruk av oljepenger, og vi mener at det er fornuftig å holde fast ved de retningslinjene for å skape tillit til finanspolitikken. Vi ønsker ikke å gamble på at økt bruk av oljepenger skal bli besvart med en fortsatt stram pengepolitikk og et høyt rentenivå. Vi er overbevist om at det vil kunne bidra til å undergrave industriens konkurranseevne.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2001-10-26:
Når det gjelder replikanten, så er vel han en av dem som har erklært at han i Stortinget vil kjempe for Sosialistisk Ungdoms prinsipprogram, et program hvor man erklærer seg som tilhengere av revolusjon og motstander av privat eiendomsrett. Det er klart at hvis man velger den medisinen og sier at vi skal avvikle den private eiendomsrett og staten skal eie alt, ja så sikrer man også at det er et 100 pst. statlig nasjonalt eierskap. Jeg er overbevist om at skal vi sikre en vekstkraftig norsk industri og et norsk næringsliv, er vi nødt til å satse også på privatisering. Jeg er overbevist om at årsaken til at vi får stadig mer utenlandsk eierskap i norske bedrifter, er at man fra norsk side ikke har vært villig til å satse på en politikk som gir gode rammevilkår for norske investorer. Derfor har Høyre tidligere tatt til orde for at vi skal omgjøre folketrygden til investeringer i private pensjonsfond, slik at vi får flere institusjonelle eiere i Norge. Derfor ønsker vi gradvis å redusere formuesskatten, slik at vi skaper bedre rammevilkår for investorene. Det er en politikk hvor man først og fremst skal beskatte kapital mest mulig, som bidrar til kapitaltørken på norske hender, og som bidrar til at det først og fremst er utenlandske investorer som vil investere i norske bedrifter. Så hvis det er en invitasjon til å styrke det nasjonale eierskapet, så mottar vi gjerne den. Men da må det innbefatte privatisering, da må det innbefatte en nedtrapping av formuesskatten, da må det bidra til at vi skaper gode rammevilkår for norske eiere som ønsker å investere i bedriftene. Det er den beste strategien for å sikre både et vekstkraftig næringsliv og å bevare det nasjonale eierskapet.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2001-10-26:
Representanten Sanner sa at Arbeidarpartiet hadde gjort denne debatten til ein salderingsdebatt. Det var jo da interessant å konstatere at representanten Sanner i så stor grad sjølv gjekk inn i ein budsjettdebatt. Samtidig seier òg representanten Sanner at det som skal vere Regjeringas politikk, ikkje kan vere ein blåkopi verken av Høgre eller av dei andre regjeringspartias program. Men det er òg eit faktum at Høgre i valkampen lova store skatte- og avgiftslettar. Så vidt eg hugsar, talfesta Petersen det til ca. 40 milliardar kr. Skulle ein leggje tidlegare skattepolitisk talsmann Børge Brendes utsegn til grunn, så dreier det seg om 70-80 milliardar kr. Eg konstaterer da at dette er lovnader som Høgre ikkje greier å følgje opp i den nye regjeringa, men Høgre har tydeleg fått gjennomslag for monalege skatte- og avgiftslettar, samtidig som det synest som om Kristeleg Folkeparti og Venstre har fått gjennomslag for monaleg auking på faktisk – tilfeldig kanskje – somme av dei områda som Høgre i sitt siste alternative budsjett føreslo kutt på nettopp for å finansiere skatte- og avgiftslettar. Spørsmålet mitt blir da ganske enkelt: Korleis skal den nye regjeringa greie å få dette til? Når det gjeld bruk av oljepengar, blir det sagt frå Regjeringa, og det følgde representanten Sanner nå opp, at ein skal halde seg til den nye handlingsregelen – og det er bra. Men prognosar frå Finansdepartementet syner at det innan 2005 vil gi oss ca. 24–25 milliardar kr meir i forhold til 2001-nivået. Samtidig seier Regjeringa at ho vil bruke halvparten av dette til skatte- og avgiftslettar. Da blir spørsmålet mitt: Korleis skal ein kunne greie å finansiere dei resterande 18–19 milliardar kr?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-26:
Representanten Sanner avla både i går og nå nettopp, i likhet med representanten Ine Marie Eriksen, Sosialistisk Ungdom og undertegnede en visitt. Jeg velger å skrive det på kontoen for furting over tapte skolevalg. Og selv om jeg gjerne diskuterer behovet for et sosialistisk samfunn med representanten Sanner, vil jeg velge å snakke om noe annet i dag. Det er en økende tendens til at utenlandsk kapital tar over norske bedrifter. I 1995 stod utenlandsk eide bedrifter for 18 pst. av industriproduksjonen i Norge. I 1999 stod utenlandske eiere for 28 pst. Dette har skjedd samtidig som norsk kapital har strømmet ut av landet både gjennom oljefondets investeringer i utenlandske selskaper og gjennom norske kapitalisters etablering i lavkostland. Uansett hva man måtte mene om norske kapitalister, er det gunstig for Norge å ha et næringsliv som er basert her, som kan styres ut fra norske behov, og hvor beslutningene tas nærmere alle de nordmenn som blir berørt av det. Den motsatte situasjonen fører til større usikkerhet for arbeidsplasser og lokalmiljø. Kværner er nå i en situasjon der selskapets skjebne er lagt i utenlandske hender, og vi har en rekke eksempler på, f.eks. det som skjedde med Hydro Seafood, at det ikke finnes nok norske eiermiljøer med tilstrekkelig evne eller vilje til å beholde sentrale deler av norsk næringsliv på norske hender. Den nye regjeringen har uttrykt et klart ønske om å føre en storstilt privatiseringspolitikk. Men en rekke økonomiske kommentatorer har i det siste påpekt at det å legge ut statsbedrifter for salg i dag vil kunne støvsuge det innenlandske kapitalmarkedet ytterligere, og dermed føre til at enda flere norske bedrifter, både tidligere statsbedrifter og andre, havner på utenlandske hender. Spørsmålet til representanten Sanner blir da: Er Høyre villig til å gjennomføre sine planer om omfattende privatisering også hvis konsekvensen er at eierskapet ved enda flere viktige norske bedrifter blir ført ut av landet? Er privatisering viktigere enn nasjonalt eierskap for Høyre?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-26:
Både den forrige regjeringens trontale og den nye regjeringens erklæring har inneholdt en uforbeholden støtte til den amerikanske krigføringen i Afghanistan. Det har vært manet til samhold flere ganger fra denne talerstolen. Men noen av oss må stille oss utenfor det samholdet. Det gjelder ikke bare SVs stortingsgruppe, men 40 pst. av befolkningen i landet vårt, ifølge en meningsmåling i Dagbladet i dag. Hva er det de 40 pst. ikke kan stå sammen med Regjeringen om? Jo, vi kan ikke akseptere at vold mot uskyldige amerikanere skal rettferdiggjøre vold mot uskyldige afghanere. Vi kan ikke akseptere en verden hvor prinsippet om øye for øye skal få råde, for det gjør en hel verden blind og fører oss inn i nye ulykker. Når verdens rikeste land bomber verdens fattigste, hjelper det ingenting mot terrortrusselen. Tvert om gjør det samfunnene i Vesten til enda mer fristende mål. Vold utryddes ikke med vold. Den eneste måten å skape fred og stabilitet i verden på, er gjennom en omlegging av Vestens utenrikspolitikk og økonomiske politikk som slipper det jerngrepet den rike verden har om den fattige, og legger til rette for utvikling på egne premisser og sosial rettferdighet i u-landene. En forsiktig begynnelse på en sånn omlegging kan f.eks. være anerkjennelse av en palestinsk stat. Det kan være gjeldslette, og det kan være å droppe kravet om en utvidelse av frihandelssystemet i WTO og heller akseptere kravet som nå kommer fra mange uland, om en revisjon av den forrige WTO-runden. Den norske støtten til krigen har vært uten forbehold. Det har dessverre heller ikke blitt uttrykt forbehold etter at det ble klart at det nå er omfattende sivile tap i Afghanistan. Vi vet at amerikanske bomber har drept mineryddere fra FN, at de har truffet boligområder og sykehus, at de har truffet matvarelagre. Vi vet også at USA bruker klasebomber, til tross for at menneskerettsorganisasjoner gjentatte ganger har fordømt bruken av dette våpenet. De som blir drept i bombeangrepene, er ikke de eneste ofrene. En stor humanitær katastrofe er under utvikling. Vi vet at ødeleggelse av infrastruktur, av sykehus og matlagre, av broer og veier, på sikt tar livet av enda flere enn det selve bombene gjør. Det er uforståelig for meg at noen i demokratiets navn kan støtte dette. Vår nye utenriksminister, Jan Petersen, var nylig i Roma og demonstrerte også der samhold – i dette tilfellet med den italienske statsminister Berlusconi. Den samme Berlusconi uttalte for få uker siden at dette er en konfrontasjon mellom sivilisasjoner, og at vi måtte være klar over at den vestlige sivilisasjon er den islamske overlegen. Jeg betakker meg for samhold med krefter som står for et sånt syn. Vi vil ikke velge side for Bush eller for bin Laden. I stedet vil vi velge et tredje standpunkt: Vi er på ofrenes side – ofrene på begge sider – og mot voldsutøverne på begge sider. Det er derfor vi krever at bombeangrepene må stanses.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-26:
Nei, slett ikke! Representanten Oppebøen Hansen har selvfølgelig også registrert at Fremskrittspartiet under hele prosessen har vært meget klar på at det er veldig mange ting i Sem-erklæringen og også veldig mange ting i regjeringserklæringen som Fremskrittspartiet ikke kan støtte. Men vi har samtidig sagt at sett i en helhet inneholder disse erklæringene en kurs og en politikk som går mer i retning av Fremskrittspartiets ønsker om en kursendring. Hadde vi valgt annerledes og latt Stoltenberg-regjeringen og Arbeiderpartiet fortsette, så ville i hvert fall Fremskrittspartiet kommet i beit i forhold til sine tillitsvalgte og folkevalgte rundt omkring i landet. For det er ingen ting i budsjettframlegget fra Arbeiderpartiet som tilsier mindre innvandring og mindre penger til flyktninger enn det som ligger i erklæringene. Det er bare å se i St.prp. 101 for 2000-2001, som vi nå har til behandling, hva det har resultert i av ekstra bevilgninger som vi nå må legge på bordet for at vi skal kunne greie den asylsøkermengden som har kommet i år. I år passerer vi altså 16 000 asylsøkere. Stoltenberg-regjeringen har lagt opp til en nesten like stor innvandring neste år, og den budsjetterer med at det også neste år skal være en like stor innvandring. Det kunne Fremskrittspartiet i hvert fall ikke være med på. Men som sagt: Etter en helhetsvurdering mener vi at erklæringene inneholder en bedre politikk for Fremskrittspartiet enn det Stoltenberg-regjeringen og Arbeiderpartiet gjør. Men det er helt klart at Fremskrittspartiet står på sitt program, og vi vil i forhold til dette med innvandring og utlendingspolitikken stå på vår politikk fra sak til sak.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-26:
Representanten Kristiansen har jo helt rett. Jeg kunne kanskje ha brukt Ivar Kristiansens replikk som svar til Oppebøen Hansen i forrige replikkrunde. Det er klart at det er mange ting her, som jeg sa i mitt forrige svar, som Fremskrittspartiet mener er veldig bra. Men det skal fortsatt settes ut i praksis, det skal settes ut i virke, og det var derfor mitt hovedinnlegg i dag inneholdt et par-tre spørsmål. Jeg ser og registrerer at erklæringen sier at nå skal denne regjeringen gjøre noe med skjemaveldet og byråkratiet for næringslivet. Men det sa også Bondevik I-regjeringen, og da skjedde det motsatte. Det er derfor jeg stiller spørsmål ved hvor høyt den nye regjeringen prioriterer denne kampen mot byråkratiet og skjemaveldet. Jeg håper selvfølgelig at resultatet nå vil bli at vi på kort sikt ser resultater som gjør at vårt næringsliv virkelig føler at de har fått lettelser. Det samme gjelder også dette med konkurranseutsetting. Det gjenstår fortsatt å se hvorvidt den nye regjeringen får fart på effektivisering, rasjonalisering og konkurranseutsetting og anbudsprinsippene. Det gjenstår å se. Jeg setter spørsmålstegn ved det. Derfor drar jeg også fram den kanskje største byråkratiske mølla vi har, fylkeskommunen, og stiller spørsmål, særlig til Høyre, som har fløyet ganske høyt sammen med Fremskrittspartiet når det gjelder å legge ned fylkeskommunen: Vil vi nå istedenfor å vurdere en evaluering, rett og slett få en evaluering når man legger ned fylkeskommunen i løpet av neste periode? Det er mitt spørsmål og mine utfordringer til den nye regjeringen. Men jeg skal si meg helt enig med representanten Kristiansen i at det er veldig mye bra i erklæringen, men det er også en hel masse ting som Fremskrittspartiet selvfølgelig ikke kan være med på.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-26:
Først vil jeg si at her fikk vi et klart eksempel på SV i fri flyt og uten oppdragelse, et usminket SV som opptrer fra Stortingets talerstol og bl.a. gjør narr av en dialekt, og der representanten ikke på noen slags måte har satt seg inn i de sakene han etter beste evne prøver å kommentere. Jeg vil gjøre representanten oppmerksom på at vi senere i dag får et forslag der Fremskrittspartiet foreslår i gi 500 mill. kr til flyktninger i Afghanistan. Jeg formoder at representanten Holmås og SV vil stemme mot det, for slik ligger det i hvert fall i innstillingen. Når det gjelder saken om «ufarlig teater», anbefaler jeg representanten å ta seg et bedre kurs i trøndersk, for det var også totalt usminket og frekt, om jeg får lov til å si det slik. Jeg håper at det er siste gang vi får en slik opptreden fra denne talerstolen. Når det gjelder Rinnan, har jeg tatt helt andre hensyn, nemlig det at det her er mange barn som lider. Det er slik at Rinnans etterkommere faktisk har barn som begynner på barneskole i Levanger i dag. Levanger som lokalsamfunn, særlig Rinnans familiemedlemmer, har over lang tid hatt nok belastning. Og jeg har aldri på noe tidspunkt uttalt at jeg skal be noen som helst om å stoppe et teaterstykke. Men hvis jeg hadde vært direktør på dette teatret, hadde jeg vist ansvar for denne familien gjennom å si nei til å sette opp dette stykket. Jeg forstår at SVs representanter ikke har den type forståelse for menneskelig slit og menneskelig angst over lang tid som disse menneskene har hatt, men det har altså jeg. Derfor vil jeg forbeholde meg retten til å forsvare disse menneskene mot bl.a. representanter på linje med Heikki Holmås.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-26:
Hr. president!
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2001-10-26:
Bare et meget kort innlegg. Jeg vil gjerne fremme forslagene nr. 16–21, som er omdelt i salen. Takk.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2001-10-26:
Som representanten Sandberg var inne på, har regjeringa Bondevik i Sem-erklæringa varsla ei kraftig oppmyking av regelverket for arbeidsinnvandring til Norge. Det Bondevik II-regjeringa i realiteten legg opp til, er ei omlegging av innvandringspolitikken utan at dei eingong har gjort ei vurdering av konsekvensane. I og med at Framstegspartiet seier at dei dannar ein parlamentarisk «basis» for Bondevik-regjeringa – eg trur nok mange vil kunne definere det som eit parlamentarisk grunnlag – så er mitt spørsmål til representanten Sandberg, som er Framstegspartiets innvandringspolitiske talsmann: Kan ein tolke det slik at Framstegspartiet nå vil vere med på denne omlegginga av innvandringspolitikken? Bondevik-regjeringa tar heller ikkje opp problema for dei 70 000 arbeidsledige som me har i dag, der ein stor del er innvandrarar. Og det er litt underleg å høyre representanten Sandbergs innlegg med tanke på at Stortinget nå er invitert til å vedta eit forslag frå Framstegspartiet som går på at Regjeringa har Stortingets fulle tillit basert på Sem-erklæringa, altså denne erklæringa som varslar ei kraftig omlegging av regelverket for arbeidsinnvandring, eller ei «kursendring», som representanten Sandberg var inne på. Spørsmålet mitt blir da: Kan ein tolke det slik at Framstegspartiet vil stø denne omlegginga når dei på mange måtar trykkjer Sem-erklæringa til sitt bryst?
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-10-26:
Representanten Sandberg hadde som et av sine viktigste poenger i sitt innlegg det forhold at Sem-kameratene burde ha respekt for Fremskrittspartiets 360 000 velgere, og det er et utgangspunkt som jeg forstår veldig godt. Jeg tror det ligger som en forutsetning for å nå mange av de mål som ligger i Sem-erklæringen, at de tre partiene som nå utgjør regjeringsblokken, må ha forståelse for Framskrittspartiets velgere. Men for å si som Carl I. Hagen tidligere har sagt, så handler politikk om å gi og ta. Og det er soleklart at hvert især av de tre partiene ikke har flertall alene. Det gjelder heller ikke for mitt parti, Høyre. Men ved å gå sammen i denne regjeringen får vi gjennomslag for atskillig mer enn ved å stå alene og være i opposisjon. Carl I. Hagen henviste tidligere i dag til de bindinger som ligger mellom bl.a. Arbeiderpartiet og LO. Og når vi henviser til de mange reformer som det er behov for innenfor offentlig sektor, innenfor begrep som konkurranseutsetting, pasientpolitikk, sykehuspolitikk og skatte- og avgiftspolitikk, er det helt soleklart at det også for Fremskrittspartiet i det alt vesentlige må være så mange forhold som peker i rett retning også i forhold til Fremskrittspartiets program, at man i tider som dette, når man velger å se fremover, ikke må glemme hva som kunne ha vært og kan være alternativet. Det må man hele tiden ha med seg på ferden videre. Det er så mye i Sem-erklæringen og i statsministerens regjeringserklæring som også går i retning Fremskrittspartiet, at man heller ikke der kan glemme hva som vil være alternativet.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-26:
Fremskrittspartiet hadde jo tidligere et slagord som het «Fremtiden skapes – den vedtas ikke!». Men jeg merker meg jo at Sandberg her har en idé om at det går an å vedta fred og fordragelighet og slutt på all krig i verden, siden han tror at det ikke lenger skal være behov for å ta imot flere flyktninger i Norge. Han kunne jo istedenfor engasjere seg litt for fred i verden ved å prøve å jobbe med folket og folkemeningen mot USAs bombing av Afghanistan og med palestinerne mot Israels terrorbombing av palestinske barn. Da hadde det vært færre folk i verden som hadde behøvd å flykte derfra i hvert fall. Jeg hadde tenkt å gripe fatt i Sandbergs innsats for norsk kulturliv, for den «rocker» jo hardt. I tillegg til at han vil avvikle all kultur som ikke lønner seg, har han nå øst av sin kulturelle innsikt og har etablert et nytt teaterpolitisk program. – Æ vil ha et ufarlig teater, sier han, referert i Dagbladet sist søndag. Derfor vil han stoppe en oppsetning på Trøndelag Teater av teaterstykket om nazisten og torturisten Henry Rinnan. – Æ vil ha et ufarlig teater, no" som sprer glede og opplevelsa, ikke slike dype spekulasjona, sier han videre. Jeg synes det er bra at Sandberg ikke lenger sitter i kulturkomiteen. Jeg vet jo at Sandberg kommer fra et parti der det er forbudt med kritikk og man kun skal la seg underholde av lederen, og skjønner godt at han synes det hadde vært fint om det var slik i resten av samfunnet også. Men jeg vil likevel spørre ham om to ting. Henrik Ibsen skrev samfunnsrefsende stykker om makt og moral, f.eks. «En folkefiende». Mener Sandberg at Ibsen burde holdt seg for god til det, eller mener han at teatrene ikke burde sette opp Ibsen? Det andre: Det blir færre og færre igjen her i landet som har opplevd krigen. Mener Sandberg at det ikke er så viktig å vise unge folk i dag ondskapen i nazismen og skape tanker omkring det, eller mener Sandberg at det ikke er så viktig å vise ungdom den rasismen som nazistene stod for?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-26:
Hvis du skulle si hva du synes er det viktigste i verden, hva ville du da ha sagt det var? Jeg tror jeg ville sagt at det var trygghet og kjærlighet. For uten kjærlighet blir du ensom, og uten trygghet har du ingen ting, og det er så utrolig lett å glemme når vi sitter her – eventuelt ikke sitter – i stortingssalen og diskuterer nasjonens og verdens framtid. Da er det så utrolig lett å glemme oppi alle invitter og visitter at hovedoppgaven vår på Stortinget er å sørge for at sjansen blir størst mulig for folk her i landet og i resten av verden til å føle kjærlighet og trygghet. Og spørsmålet er da: Hva kan vi da gjøre for at folk skal kunne bli tryggere? I Aftenposten på onsdag snakket Line Ruud fra rusmiddeletaten om hva som skjer med ungdom som ikke har et sted å bo. Hun sier: «Mange av de boligløse ungdommene som henger her i sentrum, tilbys brukerdoser med hasj av voksne kriminelle i rusmiljøet. De voksne vil få ungdommene til å bli langere.» Det ender med at disse ungdommene selv begynner å bruke narkotika og havner på kjøret. Vi skal ikke hjelpe disse ungdommene for å forebygge rusmiddelbruk og kriminalitet. Vi skal bruke penger for å hjelpe disse ungdommene fordi de fortjener det, fordi de fortjener å føle trygghet, fordi de fortjener å føle frihet fra å bo på gaten, frihet til å finne seg en jobb, frihet til å føle at de lever et bra liv. Dette skal vi gjøre fordi det er det som er vår hovedoppgave, nemlig å sørge for trygghet til folk. Og da må vi sørge for en skikkelig boligpolitikk. Etter min oppfatning er det sosialdemokratiets store seier i etterkrigsperioden at de klarte å få ført en skikkelig boligpolitikk som klarte å skaffe boliger til folk. I dag har vi et av verdens mest liberaliserte boligmarkeder, uten at det har ført til noe som helst bra. Vi sitter med noen av verdens høyeste boligpriser på utleie. Og som alle som har prøvd å finne seg et sted å bo her i hovedstaden de siste årene, vet, er kampen knallhard og prisene urimelig høye. Og så er spørsmålet: Hva er det som er løsningen på dette? Er det å føre en mer markedstilpasset boligpolitikk, sånn som Høyre nå signaliserer? Sem-erklæringen signaliserer at Husbanken skal gjøres om i mye større grad i retning av å være en førstehjemsbank. Det betyr at de vil spytte mer penger inn på etterspørselssiden i økonomien. De vil først og fremst bruke pengene til å hjelpe folk til å finne seg et sted å bo, folk som i utgangspunktet skal prøve å kjøpe seg noe. Vi vil istedenfor satse på en helhetlig boligpolitikk som gjelder alle, og som kan sørge for at de som har det vanskeligst, får det bra.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-26:
SV har signalisert at vi ønsker en noe åpnere politikk når det gjelder muligheter for å kunne komme til Norge, få seg arbeid og bosette seg her. Det har vært en reaksjon på bl.a. Arbeiderpartiets veldig lukkede politikk, som har gjort det nesten ulovlig å ønske seg å kunne komme til Norge, mens vi har hatt en veldig åpen holdning til at nordmenn ønsker å reise ut og forsøke seg der. Vårt utgangspunkt for å åpne for en mer liberal arbeidsinnvandring har vært at vi ønsker å gi positive signaler om at vi trenger mangfold og flerkulturellhet i Norge, og at vi bør oppføre oss mot andre slik vi vil at andre skal oppføre seg mot oss. Vi har også signalisert til Regjeringen at den ikke kan ta SVs støtte for gitt til sin modell for økt arbeidsinnvandring. Vi er opptatt av og engasjert i nettopp de tingene som Signe Øye var inne på i sitt innlegg, nemlig å sikre tiltak for arbeidsledige og for de innvandrerne som er i landet. Av den grunn har SV bl.a. fremmet forslag om at man skal ha rett til tiltak eller kompetanseheving etter fire uker hvis man er arbeidsledig. Slike konkrete forslag tror jeg faktisk vi er nødt til å komme med. Da nytter det ikke bare å si at vi skal ta vare på de funksjonshemmede og de arbeidsledige. Da må vi faktisk gjøre det òg, hvis ikke blir ikke dette troverdig. Da blir det bare en politikk for å holde andre folk ute av landet. Også når det gjelder asylsøkere med avslag, har SV ment at det er grunn til å være mer åpen enn det Arbeiderpartiet har stått for. Jeg har et konkret eksempel fra en kommune i mitt fylke, der en av asylsøkerne som har den spesialkompetanse som trengs for å kvalifisere og integrere de som faktisk får opphold, blir sendt ut, og det er ikke mulig å rekruttere vedkommende på spesialistbestemmelsen, slik det er i dag. Disse tingene må rettes opp.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-10-26:
Jeg vet ikke hvor mange ganger vi kommer til å oppleve denne reprisen. Bare i løpet av denne debatten har dette temaet blitt tatt opp atskillige ganger, og det har blitt svart både fra partileder, fra nestleder og også fra dem spørsmålet konkret er adressert til – og nå er det til meg. Jeg får bare gjenta at de som er valgt inn på Stortinget fra SV, er valgt på SVs program, og det er helt klart for dem som er valgt. Jeg skjønner at dette er litt vanskelig for Høyre å forstå. Det kan kanskje være en morsomhet at man i Høyre ser på SVs menn som gamle – som unge utenpå og gamle inni – og at vi i SV kanskje har hatt en tendens til å synes at unge Høyre-folk også er svært gamle når de ter seg i politikken. Men vi får la sånne ting ligge, tror jeg, og begynne å diskutere politikk. Utgangspunktet for at SV så sterkt har invitert til et samarbeid med andre partier, er jo nettopp at vi ønsker gjennomslag for våre saker, mest mulig SV-politikk, akkurat som jeg regner med at Høyre ønsker mest mulig Høyre-politikk i den samarbeidskonstellasjonen de er i nå. Det er mulig at Høyre og Kristelig Folkeparti blir mer konservative eller mer liberalistiske sammen med Fremskrittspartiet, det gjenstår å se. Vi håper det ikke skjer. Vi kommer til å utfordre Arbeiderpartiet og Senterpartiet og for så vidt Kristelig Folkeparti til et samarbeid med oss om våre saker, og jeg ønsker selvfølgelig gjennomslag for det. En del av den politiske debatten er vel å sette sine stempler. Poenget er jo at vi alle er valgt inn på Stortinget for å få mest mulig valuta igjen overfor de velgerne som har stemt på oss. Vi i SV har innsett at vi kommer ikke til å få 50 pst. av stemmene, i hvert fall ikke i overskuelig framtid, og da må vi altså samarbeide med andre for å få det til. Så det politiske gjennomslaget vi ønsker å få, vil vi få i drøftinger med de andre partiene.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-10-26:
Regjeringen har i dag signalisert en kraftig oppmyking av reglene for arbeidsinnvandring. SV har tidligere gått inn for et såkalt green card-system. Den avgåtte regjeringen har allerede myket opp dagens regler kraftig, og fra 1. januar vil det bli veldig enkelt for arbeidsgivere her i landet å hente inn arbeidskraft som ikke finnes i Norge, fra land utenfor EØS. Arbeiderpartiet er enig i at vi skal kunne hente inn folk med kompetanse som vi mangler, og vi skal kunne gi beskyttelse til dem som trenger det. Problemet blir, mener Arbeiderpartiet, når en storstilt arbeidsinnvandring, slik Regjeringen nå ønsker, fortrenger den arbeidskraftreserven som vi allerede har her i landet. Vi vet at det er mange som er ledige, og som trenger å komme i arbeid. Ikke minst gjelder dette innvandrere, men også andre. Det er folk med lav eller ikke noen utdanning. Svært mange av disse trenger å få litt hjelp for å komme i arbeid. De som er fattige, mangler veldig ofte også arbeid. Det er både Arbeiderpartiet og SV opptatt av. Jeg var på et møte mandag med ordførerne i Østfold, der vi diskuterte innvandring. De sa at det store problemet er å få disse innvandrerne i arbeid. Derfor sier de nei til å ta imot og bosette innvandrere. Da vil jeg spørre SV: Hva mener SV? Er SV enig med Regjeringen i at vi skal ha en storstilt innvandring? Og hvordan vil SV løse integreringen og ta vare på de som allerede er her, og som faktisk trenger å bo her?
Bent Høie (Høyre), 2001-10-26:
Jeg vil starte med å gratulere SVs parlamentariske nestleder med et meget godt valg. SVs stortingsgruppe har fått en betydelig fornying ved dette valget. Men i SVs tilfelle fører denne fornyingen paradoksalt nok til en politisk forgubbing. Min gode venn Hallgeir H. Langeland og museumsvokterne i partiet har nå fått en stor gruppe unge meningsfeller inn i gruppen – representanter som både står for en gammeldags sosialisme, har revolusjonære ideer og er motstandere av eiendomsretten. Det er disse representantene som på mange måter utgjør partiets framtid. SVs leder Kristin Halvorsen har imidlertid de siste år brukt mye energi på å gjøre partiet modent for regjeringsmakt, og endelig har hun fått Jens til å blinke lurt. Jeg vil spørre representanten Karin Andersen om ikke Arbeiderpartiet nå klart må velge en mer radikal politisk kurs for at det kan bli aktuelt med et forpliktende samarbeid med SV. Vi har i denne debatten opplevd et arbeiderparti som har framhevet Schjøtt-Pedersens budsjettbalanse som den viktigste politiske saken, noe som må fortone seg som langt fra SVs politiske prioriteringer.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-10-26:
Eg må innrømma at spørsmålet forbausar meg ikkje, men eg synest ikkje det har så mykje med politikk å gjera. Det har derimot ganske mykje med teologi å gjera. Eg har òg møtt mange menneske som har vore slitne mellom sin kristne identitet og si seksuelle legning. Det gjer inntrykk på meg, som det òg tydelegvis har gjort på Trond Giske. Eg vil kort seia at dei vala enkeltmenneske må gjera, dei må dei ta, og eg har respekt for dei vala enkeltmenneske tar i forhold til sitt liv. Eg tar mine val, Trond Giske tar sine val, og andre menneske tar sine val. Elles føler ikkje eg at denne talarstolen er den rette til å gå inn i ein djup teologisk diskusjon om kva som er rett eller gale. Vi veit at dette spørsmålet er eit spørsmål som i Kyrkja til tider blir diskutert ganske heftig. Den diskusjonen skal sjølvsagt få leva i Kyrkja utan at eg som kyrkjestatsråd skal blanda meg inn i han. Eg har nok mine personlege oppfatningar om dei teologiske spørsmåla, men eg føler ikkje at det er rett å begynna med ei utlegging av det frå denne talarstolen.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-10-26:
Når eg skal svara på dette spørsmålet, må eg vel vera så ærleg å seia at eg føler meg litt på gyngande grunn. Eg har ikkje god nok greie på problemstillinga. Men eg har òg undra meg ein del over avisoppslaga i det siste som går på dette med dei som ikkje er såkalla lotteriverdige. Det eg kan lova representanten, er at dette vil eg ta opp i departementet og med Lotteritilsynet. Så får vi sjå kva bakgrunn dei har for sine vedtak, og korleis dei skal handheva dette. Som sagt har det undra meg litt, men eg har ikkje gått inn i materien godt nok til at eg kan gi eit klart svar på kva eg har moglegheit til å gjera, og kva som er rett av meg å gjera.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2001-10-26:
Eg takkar for gode ord frå representanten Valle. Eg trur vi langt på veg er einige i både beskrivinga som representanten gav, og at det er viktig at vi har rom for eit kulturlyft i eit så rikt land som Noreg. Målet om minst 1 pst. av BNP eller BNI til kultur er eit lystig mål, men eg trur det blir lenge til det blir nådd. Eg vil òg gi honnør til arbeidarpartiregjeringa. I det budsjettforslaget dei la fram, var det faktisk eit lyft på kulturen. Eg er glad for at når vi no skal gå i gang med budsjettdrøftingar – eg skal ikkje ta dei herifrå – så har eg eit betre utgangspunkt enn mange andre. For veldig mange løfte er ikkje innfridde, og dei må vi òg finna rom for, f.eks. til dei frivillige organisasjonane i forhold til momskompensasjonen, som det ikkje ligg inne nok pengar til, osv. Eg skal ikkje ta heile ramsa. Mitt utgangspunkt blir å kjempa for alt kva eg har kjært, og at så mykje som mogleg av det blir bevart i forhold til kulturbudsjettet. Men eg sit òg i eit kollegium der vi felles må ta eit ansvar, og der eg òg til sjuande og sist må vera med og ta det ansvaret i forhold til løfte som alle desse tre partia har gitt, og løfte som Arbeidarpartiet har gitt, og som det blir venta ute at vi innfrir. Dette blir krevjande. Men trøsta for meg må jo vera at det kunne ha vore verre dersom auken frå Arbeidarpartiet si side når det gjeld kulturen, hadde vore mindre enn det den reelt sett er. Eg er optimistisk. Eg har òg eit ynske om å gi mange av kulturutøvarane våre rundt omkring i landet ei handsrekking, slik at dei ser at dette er noko vi verkeleg satsar på, for vi treng det. Dersom vi skal vera ein rik nasjon, høyrer kulturen absolutt heime. Det er noko av det som gjer nasjonen rik – det er ikkje berre økonomien som gjer det. Når det gjeld patentdirektivet, blir det handsama i Regjeringa på korrekt måte, og eg stiller meg bak den måten som Regjeringa legg opp den handsaminga på. Det er eit vanskeleg spørsmål for Kristeleg Folkeparti – det veit spørjaren – og vi må få handtera det deretter.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-10-26:
Det å arbeide med politikk, det å være politiker, er en veldig spesiell jobb. De beslutningene og de standpunktene som vi tar, har ofte store konsekvenser for de svært mange mennesker som beslutningene angår. Men de holdningene og de verdiene som vi formidler som politikere, har også stor betydning for veldig mange mennesker, i deres liv. Noe av det som har gjort mest inntrykk på meg som politiker noensinne, var når jeg i mitt tidligere virke som kirkeminister møtte folk som var slitt mellom sin kristne tro og sin homofile legning, folk som følte at de måtte velge mellom to sider ved seg selv som det var umulig å skille. Derfor gjorde det også et enormt inntrykk på meg å møte folk som var lykkelige og glade for det standpunktet som Stoltenberg-regjeringen tok, og som jeg uttrykte, at det å være homofil og det å være kristen er fullt ut forenlig, og det å være homofil er fullt ut likeverdig med det å være heterofil og skal kunne leves ut fullt ut. Statsråd Svarstad Haugland har tidligere sagt til Dagbladet at hun tolker Bibelen dit hen at homofile ikke bør leve ut sin legning. Og min anmodning til statsråd Svarstad Haugland er om hun ikke nå her fra Stortingets talerstol kan uttrykke én gang for alle – som kirkeminister, men også som kulturminister og forvalter av viktige grunnleggende verdier i samfunnet vårt – at det å være homofil og det å være heterofil er fullt ut likeverdig og må kunne leves ut, og at homofile på samme måte som heterofile bør ha en fullverdig plass i Den norske kirke i de stillingene som finnes der.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-10-26:
Et av de områdene som faller inn under statsrådens departement, er Lotteritilsynet. Et annet område som også faller inn under kultur, er kor, korps og idrettslag. Ifølge meldinger i NTB og i NRK denne uken vil mange av disse organisasjonene innen dette feltet nå miste sjansen til å tjene penger på loddsalg – en svært viktig inntektskilde for dem. Dette skyldes at det nyetablerte Lotteritilsynet er i gang med å stramme inn sitt regelverk for tildeling av lotteritillatelser. En representant for organisasjonene sier til NTB at det blir meningsløst å drive med det vi gjør og være en frivillig organisasjon som tror at vi er til nytte for samfunnet. Flere kor og musikkorps over hele landet har allerede fått avslag på sine søknader om å bli godkjent som lotteriverdig organisasjon, og Lotteritilsynet kan ikke love endringer ifølge pressen. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva vil statsråden gjøre for snarest å stoppe dette angrepet på det frivillige kulturliv? Eller støtter hun denne kampen mot kulturlivet?
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2001-10-26:
Vi i Fremskrittspartiet er av den oppfatning at det er et viktig politisk mål å redusere offentlig byråkrati. Gjennom dette kan vi gjøre offentlig administrasjon mer oversiktlig for den enkelte innbygger og øke den enkelte innbyggers innflytelse. Et hyggelig biprodukt kan selvfølgelig være at vi sparer penger. Vi er av den oppfatning at Administrasjonsdepartementet må stå i spissen for dette arbeidet både for å rasjonalisere egen og andre offentlige virksomheter. Administrasjon av statsapparatet må gjøres så enkelt og så kostnadseffektivt som mulig. I denne sammenheng kan man vise til at Norge er helt i verdenstoppen når det gjelder offentlig ansatte og offentlig administrasjon. En rapport som ble lagt fram av Statskonsult tidligere i år underbygger dette grundig. Og den nye statsråden er heller ikke, som det ble sagt i forrige replikkveksling, ukjent med disse temaene. Han har jo også laget en rapport, NOU 1991:28, som er meget spennende lesning og med mange spennende forslag. I sin tiltredelseserklæring snakker Regjeringen om modernisering av offentlig sektor: brukerorientering, serviceinnstilling, effektivisering, frigjøring av ressurser og konsentrasjon rundt det offentliges kjerneoppgaver. Dette lyder jo som det skulle vært hentet fra Fremskrittspartiets program. Og statsrådens tale kunne like gjerne vært hentet derfra. Det er hyggelig. Men hva kan vi konkret forvente oss? Hvilke konkrete tiltak blir de første vi ser når statsråden nå gyver løs på sitt arbeid? Når kommer det første konkrete forslaget om rasjonalisering, om effektivisering, innsparing og modernisering, og hva vil det gå ut på? I replikkordvekslingen med Schjøtt-Pedersen var statsråden inne på dette, men jeg følte at svarene ble svært lite konkrete.