Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Regjeringen Solberg forankrer i hovedsak sin nordområdepolitikk der regjeringen Stoltenberg avsluttet høsten 2013. Det er vi fornøyd med. Jeg bruker bevisst begrepet «i hovedsak», for vi ser at det meste av pengene går til satsinger som allerede er igangsatt. Men vi er overrasket over at man samtidig i statsbudsjettet reduserer næringslivets mulighet til utvikling i nord. Det er et taktskifte, ja, men med et negativt fortegn. Under framleggelsen av dokumentet Nordkloden vektla statsministeren budskapet om at regjeringen i sin nordområdestrategi vil gå fra dialog til handling. Flere har vært opptatt av den formuleringen, og det er jeg også i mitt innlegg. Mange føler at den siste tidens økte russiske militære aktiviteter i nord kan virke provoserende og skremmende. Det har jeg stor respekt for. Selv om Forsvaret beskriver spenningsnivået i nord som fortsatt lavt, skal vi selvfølgelig ikke være naive. At Forsvarets synlige og mindre synlige tilstedeværelse i våre nordlige områder fortsatt skal ha høy prioritet, er det ingen politisk uenighet om. Men samtidig må vi ha et avklart og et så godt naboskap med Russland som mulig. Foreløpig ligger forsvarssamarbeidet på is – vi vet alle hvorfor. Men det gode samarbeidet fortsetter heldigvis innen fiskeriforvaltning, redningssamarbeid, miljø og klima, for å nevne noen områder. Dette er et samarbeid som er bygd på tillit og kontakt mellom våre to land over mange år. Da kong Harald i sin tale under 70-årsmarkeringen for frigjøringen av Øst-Finnmark brukte ordene «Norge takker dere», var det en bekreftelse på det nære forholdet mellom Norge og Russland – og da spesielt i nord. Forståelsen og praktiseringen av disse tre ordene har vært en brobygger mellom folket på begge sider av grensen – et byggverk hvor fundamentet nettopp er bygd på innholdet i ordene «dialog» og «handling». Men jeg ble «skinnflat forfær» da jeg hørte forsvarsministeren si at Norge står overfor varige endringer i forholdet til Russland. Det overrasker meg at hun er så kategorisk. Men kanskje finner jeg en forklaring på hvorfor regjeringen ønsker å gå bort fra dialogen i nordområdepolitikken gjennom det utsagnet. De kan da ikke mene dette på alvor. Jeg vil påstå at dialogen kan være forskjellen på kald krig og ikke, for å sette det på spissen. Mens vi er i nord: Den siste tidens utvikling på Svalbard, med masseoppsigelser i Store Norske, gir grunn til bekymring. Mange er opptatt av å få til alternative arbeidsplasser for dem som nå går tapt. Komiteen er enig i at vi alle har et felles ansvar for fortsatt å ha et høyt aktivitetsnivå og tilstedeværelse på Svalbard. Det er ikke minst viktig for å hevde vår suverenitet, men også sett i et sikkerhetspolitisk perspektiv. For snart ett år siden holdt forsvarsministeren sin nyttårstale i Oslo Militære Samfund, og det er ikke noen tvil om at hun hadde ambisjoner om å lukke gapet mellom retorikk og realitet i Forsvaret. Kritikken var klar mens hun satt i opposisjon. Høyre mente det ble bevilget for lite penger til Forsvaret, og at langtidsplanen var underfinansiert: «Vi er villige til å betale for regjeringas beslutninger i motsetning til dem selv», sa representanten Eriksen Søreide den gangen, med henvisning til Høyres eget budsjett, der de foreslo 600 mill. kr mer til Forsvaret enn regjeringen Stoltenberg II gjorde. Langtidsplanens ambisjoner for de neste to årene er en økning på 1,5 mrd. kr for hvert år. Regjeringens forsvarsbudsjett for neste år ligger under det nivået statsråden tidligere mente var altfor lavt. I tillegg har hun økt kravene til interneffektivisering, som bidrar til kutt som rammer både forskning og innovasjon, forsvarsindustri og bygg og anlegg. Kutt i støttefunksjoner rammer hele Forsvaret. Forsvarsministeren gjentar i sitt innlegg her i dag at dette budsjettet er en historisk vekst og et historisk kapasitetsløft for det norske forsvaret. Det er vel litt delte meninger om dette, for å si det litt diplomatisk. Vi vet at det er varslet en økning for å betale for nye kampfly til Forsvaret. Budsjettet har få spor av de 600 mill. kr ekstra som Høyre lovte i brede forsvarskretser før valget for å styrke vår operative evne. Det vi ser i stedet, er et ekstra effektiviseringskrav på over 100 mill. kr. Min hovedkritikk er likevel at hun presenterer økte ambisjoner når det gjelder operativ evne og militær kapasitet, uten å være villig til å betale for det. På den måten bidrar forsvarsministeren selv til å øke gapet mellom retorikk og realitet. Utviklingen i Europa og Midtøsten viser viktigheten av fortsatt å modernisere Forsvaret og styrke den operative evnen. Mens representanten Tybring-Gjedde er opptatt av promillene, er Arbeiderpartiet opptatt av de 110 mill. kr som utgjør forskjellen mellom Arbeiderpartiets alternative forslag og regjeringens forslag. Det er en moderat vekst sammenliknet med regjeringens, men det er en viktig forskjell. Vi følger opp ambisjonene fra vår langtidsplan og sier og gjør det samme i regjering som vi gjør i opposisjon.