Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2014-10-06:
Norge har betydelige mangler når det gjelder infrastruktur. Selv om det etter hvert er bygget noe ny motorvei, mangler vi ennå det grunnleggende høyhastighets veisystemet som binder landsdelene og ikke minst de større byene sammen. På internasjonale oversikter over kvalitet på infrastruktur som vei og bane kommer vi faktisk veldig dårlig ut. Når vi så i tillegg vet at Norge er blant de landene med mest kapital som kan investeres, er det merkelig at den tidligere regjeringen ikke tok viktige strukturgrep og fikk satt i gang reformer på samferdselsområdet for deretter å kunne levere framtidsrettet infrastruktur. Det å måtte forholde seg til budsjettår enkeltvis, har vist seg å bremse hele prosessen i å bygge helhetlig på vei og bane. Det har blitt stykkevis og delt, det har blitt et veivesen som aldri har kunnet planlegge økonomisk riktig, fordi man aldri har visst om det kommer penger til flere kilometer på neste års budsjett. Flerårige budsjetter og helhetstenkning har vært vår profil gjennom mange år. Derfor er nettopp opprettelsen av et veiselskap som vil kunne ivareta dette, et av de viktigste grepene for å få fart i veibyggingen. Det er handlekraft. Vi er også i gang med å bygge opp et eget infrastrukturfond på 100 mrd. kr, der bare avkastningen alene vil gi oss et enda større handlingsrom. Det er handlekraft. Vei- og baneutbygging i Norge er preget av trege planprosesser og ineffektiv, klattvis utbygging. Det er dette denne regjeringen nå tar grep for å endre. Det er handlekraft. Det virker så meningsløst når man i store prosjekter bygger ut små parseller og hopper fram og tilbake med både mann og maskiner og dermed får en ineffektiv, klattvis utbygging, framfor å bygge helhetlige transportkorridorer effektivt når man først er i gang. Gradvis bedring av veistandarden er viktig for effektiv transport av både personer og gods, men også for trafikksikkerheten. Når en stadig større del av hovedveinettet etter hvert bygges ut til møtefri vei, er dette kanskje det viktigste trafikksikkerhetstiltaket vi kan gjøre. En modernisering av bilparken vil også bety mye for bedre trafikksikkerhet – vi er blant dem som har Europas eldste bilpark, noe som også har en konsekvens for miljøet og ikke minst for sikkerheten. Apropos miljøet: Møtefri, firefelts vei med en kurvatur uten store høydeforskjeller og uten de store svingene vil minske utslipp fra spesielt tungtransporten vesentlig – så dette er vinn-vinn. Luftfarten er også et område som nå står overfor store utfordringer. Den internasjonaliseres, den utfordrer oss på nye områder som stadig endres, og den avkrever at vi tilrettelegger for en effektiv og ikke minst konkurransedyktig næring. Det er viktig å synliggjøre hva vi vil og hvor vi skal. Vi kan ikke melde oss ut av en global utvikling, vi må være i forkant for i størst mulig grad å være rustet til den internasjonaliseringen som pågår. Et eventuelt felles regelverk innen den internasjonale bransjen, en slags «fair trade» luftfart, må en kanskje vurdere å legge til grunn. Vi har startet en langsiktig kursendring i forhold til den politikken som har blitt ført de siste åtte årene under en rød-grønn flertallsregjering. Det skjer mye innen samferdselssektoren, en økt satsing på kollektivtrafikken i de større byene er også igangsatt. Å se de ulike transportformene i sammenheng, er prioritet nr. 1 for denne regjeringen. Da er det godt å vite at vi er godt i gang med å tenke nytt, tenke helhetlig og tenke langsiktig. For det er ikke bare det at man kan bruke penger, men hvordan pengene brukes, som er viktig.