Kristin Krohn Devold (Høyre), 2000-02-15:
Allerede i 1901 gikk Stortinget bort fra prinsippene knyttet til automatiske straffeutmålingssystemer. Grunnen til det var at det gav så helt urimelige utslag at selv folk som levde på en tid med helt andre holdninger til hva som var en hard straff, med helt andre holdninger til hva som var et inhumant straffealternativ, faktisk syntes det ble for drøyt å opprettholde systemet. Det var et system med addisjon, der man la sammen hver enkelt kriminell handling og fikk en sum. Vi var et av de siste landene i Europa som gikk bort fra det. I fjor vår behandlet vi et forslag om addisjon – altså pluss, pluss, pluss er gitt en sum – fra Fremskrittspartiet. Det var et sterkt nok virkemiddel fra Fremskrittspartiet i fjor vår, våren 1999. Men denne våren, våren 2000, er det gangetabellen som tas i bruk. Nå skal man doble straffen og tredoble straffen for hver enkelt kriminell handling. Man kan jo spørre seg hva som blir straffealternativene neste vår. Da er det vel potensregning. Matematikk bør det være mer av på skolebenken, men det bør ikke være mer av det i domstolen. Domstolen skal være preget av individuelle vurderinger og helhetsvurdering. Men det Fremskrittspartiet har rett i, er at strafferabattene som har vært gitt i Norge, har vært for store. Det sa jo også en enstemmig komite i fjor vår. Men vi må finne virkemidler som løser dette problemet, som er akseptable, og som er seriøse.(Krohn Devold) Et problem har vært at sakene har fått samle seg opp – jeg holdt på å si – nesten i det uendelige, og det har ikke vært uvanlig med opptil 50 lovbrudd behandlet samtidig av en domstol. Da sier det seg selv at straffeutmålingen må innebære en viss rabatt, for man kan ikke dømme strengere for simple tyverier enn for mord. Det ville ødelegge respekten for rettssystemet vårt. Da er det denne oppsamlingen av saker vi må gjøre noe med. Og det gjør vi noe med allerede i Odelstinget senere i dag, der vi vedtar en lovendring som sier at heretter skal det ikke være en rett for tiltalte å få behandlet alle sakene samtidig. Hensynet til offeret og hensynet til en rask domfellelse blir viktigere; det skal være det avgjørende kriteriet. Og er det da saker man ikke får tatt, får man ta en tilleggsdom etterpå. (Krohn Devold) Et annet problem har vært forkynningsregler og andre ting som har gjort at det har tatt urimelig lang tid fra noen skal bringes for domstolen til han faktisk må møte der. Justiskomiteen sa allerede i justisinnstillingen før jul at de signalene om endringene som Riksadvokaten har gitt, er vi positive til. Og nå står det i proposisjonen at det jobbes med det i departementet, med både lov- og forskriftsendringer som tar hensyn til behovet for kjappere administrative rutiner. Det tredje problemet har vært at gjengangerne så fort de har kommet ut igjen, har begått nye lovbrudd og fått fortsette å samle opp. Økt bruk av varetekt for gjengangere vil effektivt holde dem borte fra ny kriminalitet. Det sa justiskomiteen enstemmig i fjor at vi vil ha, og det er varslet en sak om det som etter alt å dømme kommer til sommeren. Komiteen har også enstemmig sagt at straffeutmålingen i domstolene bør skjerpes både for voldsutøvere og for gjengangere. Og selv om det går sakte, har domstolene begynt på jobben. Det fjerde er det som går på at det har vært en regel om at man bare kan idømme en og en halv gang strafferammen for det mest alvorlige tiltalepunktet i en tiltale. Det er klart at hvis det er et stort antall tiltalepunkt, slik at man burde hatt en straffeutmåling som er mer enn en og en halv gang strafferammen for det mest alvorlige tilfellet, så vil det virke som en begrensning. Men også der sa justiskomiteen i fjor vår at vi vil ha vurdert å øke det til det dobbelte. Summen av disse virkemidlene vil medføre straffeskjerping, langt raskere reaksjon, langt mindre mulighet til å kunne forbryte seg gjentatte ganger, og ikke minst vil det ta bort den strafferabatten som alle har vært enige om er uønsket. Men det er en litt mer tungvint vei å gå, det tar kanskje et år å få løst det, men det er en seriøs vei å gå. Og justispolitikere som er mer opptatt av resultat enn av demonstrasjon, vil med våre virkemidler se at vi kommer i mål.