Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-10:
I regjeringens politiske plattform står det at regjeringen vil fullføre gjennomgangen av lov om motorferdsel i utmark. Vi skal gå igjennom alle de gjenstående spørsmålene og legge fram for Stortinget hvorvidt det er behov for endring i regelverket knyttet til motorferdsel i utmark. Det som etter mitt inntrykk har skapt litt av debatten, er den misforståelsen at når Direktoratet for naturforvaltning legger fram et synspunkt basert på deres beste faglige råd, er det identisk med hva regjeringen måtte mene. Som jeg har vært inne på i Stortinget tidligere, mener jeg at vi er suverent best tjent med at underliggende etater legger fram sitt syn – på basis av sine faglige vurderinger til offentlig belysning – og ikke at de er skjødehunder for regjeringen, som legger fram det regjeringen har bedt dem om å legge fram. Den instruksen er sendt til riksantikvaren, til Direktoratet for naturforvaltning, til Statens forurensningstilsyn osv. Jeg skulle tro at det også burde være i Stortingets interesse, fordi man da får den beste faglige belysningen av de ulike sakene. Så er det opp til politikken å stå for kompromissene mellom ulike hensyn. Det er også det regjeringen gjør for å finne en balanse – for å bruke Line Henriette Hjemdals begrep – mellom de faglige vurderingene som Direktoratet for naturforvaltning legger fram, ut fra et naturståsted, og de mange andre hensynene i denne saken. Derfor la regjeringen i juni 2009 fram endringer i nasjonal forskrift for bruk av motorkjøretøyer i utmark. De endringene åpnet for næringskjøring i utmark, de åpnet for adgang til gruppeturer med snøscooter for funksjonshemmede og andre, og de gikk inn for tiltak som skulle redusere påkjørselsrisiko for vilt. Det ble også gjort klart at det ikke ville bli gjort noen endringer i regelverket for bruk av snøscooter mellom bilvei og hytte som ligger mer enn 2,5 km fra brøytet bilvei. Samtidig med behandlingen av forskriftsendringer bestemte vi at det ikke skulle gjøres endringer for bruk av motorkjøretøy på snødekt mark i Finnmark og Nord-Troms. Det som er regjeringens ståsted, kunne ikke vært uttrykt bedre enn det Kristelig Folkeparti la fram her, nemlig at man må finne en balanse mellom ulike hensyn. Jeg må si jeg er urolig over den tendensen som vi lenge har sett i Fremskrittspartiet, men som nå ser ut til å være en tendens også i Høyre, nemlig at man i sak etter sak skal følge dem som roper høyest i enhver sak. Det er ikke alltid slik at et mindretall som roper høyt, gir uttrykk for hva flertallet i befolkningen ønsker. I saken om snøscooterkjøring vet vi at et klart flertall – og da snakker vi ikke om caffè latte-drikkende folk på Grünerløkka eller Frogner, men et klart flertall i Distrikts-Norge – mener at vi skal beholde dagens regelverk eller ha et mer restriktivt regelverk. Så det er altså ikke dekning for å si at de som roper høyest om fri motorisert ferdsel i utmark, er et representativt utvalg for Distrikts-Norge. Jeg er urolig over at vi stiller oss i en posisjon hvor de som roper høyest, skal være de det lyttes mest til – i stedet for, som jeg har sagt her flere ganger, det tause flertall. Det tause flertall er enig i Stortinget og regjeringens rovdyrpolitikk, og det tause flertall – også det tause flertall i Distrikts-Norge – er enig i Stortinget og regjeringens motorferdselspolitikk. Vi skal balansere ulike hensyn, og så får vi rik anledning til å komme tilbake til det som Erling Sande var inne på, nemlig hva regelverket for rekreasjonskjøring skal være. Jeg må bare til slutt si – litt i forlengelsen av den første debatten – at vi skal være forsiktige i Stortinget med å dele befolkningen inn i to grupper og appellere til DistriktsNorge mot byene når én sak er oppe, og så neste gang sende noen andre representanter fra de samme partiene for å appellere til byene mot distriktene straks en annen sak er oppe. Det å bruke disse sakene til å spille på negative holdninger mot folk som tilfeldigvis bor i byer – jeg vil særlig minne Høyre om at de har veldig mange velgere som bor i byer. Folk som bor i Oslo, på Hamar og i Tromsø er også meningsberettiget i snøscooterpolitikken, akkurat som folk i Distrikts-Norge er meningsberettiget i spørsmålet om Bjørvika eller hva slags opera vi skal ha, eller andre spørsmål i Oslo. Vi er ett land, og alle er meningsberettiget om hverandre. Vi skal ikke appellere til fordommer i Distrikts-Norge mot byene når vi har én type debatter, og fordommer mot Distrikts-Norge hos folk i byene når vi har andre typer debatter.