Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2015-11-26:
I denne saken er alle posisjoner låst, det hørte vi også nå fra Fremskrittspartiet – dessverre, vil jeg si. Jeg skulle ønske at Kristelig Folkeparti ville se at avtalen og spesielt gjennomføringa av den viser seg å ha så store mangler at de kunne tatt et standpunkt om å reversere denne. Så langt er de ikke der. For Arbeiderpartiet er det viktig å ha en streng og virksom straffegjennomføring. Samfunnet skal oppleve at rettferdighet skjer fyllest. De som har begått en kriminell handling, skal straffes. Stoltenberg-regjeringa fremmet i 2008 en stortingsmelding, St.meld. nr. 37 for 2007–2008, om viktige veivalg for kriminalomsorgen. I denne var hele tiltakspakka inne: Forhindre kriminalitet gjennom bred innsats på områder som skole, arbeid, tidlig hjelp til familier og ungdom som sliter Avskrekke ved å ha strenge straffer og konsekvente tiltak Gi muligheter til å velge andre livsløp for dem som har begått kriminalitet – gjennom rehabilitering, behandling, samarbeid med pårørende og kommunen Bidra til at hjelpeapparatet fungerer under soning, og sørge for at alle trekker i samme retning – andre veivalg skal være et realistisk alternativ Jeg skal ikke legge opp til den store polemiske debatten om denne saken. Det er et verdivalg, og våre posisjoner i denne saken er godt kjent. Noen av konsekvensene vi ser, og tendensene i disse, mener jeg viser at denne løsninga var dårlig. Først til de juridiske utfordringene: Høringsinstansene var imot og skeptiske. De pekte på hastverksarbeid og uklarhet rundt viktige juridiske og internasjonale forpliktelser. Nå pågår en sak mot staten, nettopp med bakgrunn i lovbestemmelser. Vi får avvente resultatet av den. Uansett er det vel mye som tyder på at den vil vare over flere rettsinstanser. Så til det praktiske: Vi ser nå en storstilt forflytning av innsatte som ikke er begrunnet i kriminalfaglige utfordringer, men som begrunnes i behovet for å samle innsatte for å gjennomføre utredning og avklaring. 254 innsatte er vedtatt overført. Alle skal overføres til Ullersmo før utsending. Masseforflytningen er uten faglig begrunnelse og medfører et enormt merarbeid for de ansatte. De økonomiske konsekvensene taler nesten for seg selv. Døgnprisen per plass er på rundt 2 500 kr, og nå mot slutten av november er det fremdeles ledige plasser, så vidt vi har fått opplyst. Har 100 plasser stått ledige til sammen så langt i år, har 250 000 kr gått rett ut av vinduet hver dag i to måneder – til tross for at statsråden forsikrer oss om at det skulle vært fullt i løpet av september. Så litt om rehabilitering: Det er kommet fram at skoletilbudet er på noen få timer i uka. Mulighetene til gradvis tilbakeføring reduseres. Alt tilbakeføringsarbeid må nå skje i løpet av to til tre måneder før løslatelse. Målgruppa tøyes. Innsatte som deltar i LAR-program, og innsatte som er i ferd med å skaffe seg fagutdanning, er blitt overført. Til slutt skal jeg snakke om de vanskelige følelsene. Media melder om at to innsatte har forsøkt å ta sitt eget liv etter at de fikk beskjed om at de skulle overføres. At dette skjer fra tid til annen, er ingen begrunnelse for at dette ikke skal tas alvorlig – tvert imot. Selvmordstendensen er høy i fengslene, og derfor burde vi være opptatt av hvordan man kan få ned statistikken. Å tvangsutsende innsatte tyder på å være et tiltak som øker frykt, uro og ustabilitet. Foreningen For Fangers Pårørende har også vist til at dette rammer en uskyldig tredje part – mødre, fedre, barn og besteforeldre – som får vanskeliggjort mulighetene til å følge med og støtte opp om sine. Dette er også verdivalg. Jeg skulle ønske at forslagene i denne saken kunne fått flertall, av hensyn til økonomien, rehabiliteringa, ansatte, innsatte og pårørende. Det får de ikke, men jeg tar herved opp de forslagene som Arbeiderpartiet har i saken. Vi vil subsidiert stemme for Senterpartiets forslag.