Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2014-12-10:
Jeg har ikke for vane å ha høytlesning fra Prop. 1 S, men kunne ikke dy meg nå, når det på side 25 er omtale nettopp av Den kulturelle spaserstokken, hvor regjeringen skriver: «Ordningen foreslås avviklet fra 2015.» Så la oss be statsråden komme opp igjen på talerstolen og rydde opp i det som åpenbart må være en misforståelse i statsrådens eget hode. Kårstein Eidem Løvaas brukte sitt innlegg til å snakke om mediepolitikken, og han kommer nok en gang med påstander om at mediestøtten fungerer konserverende og ikke bidrar til innovasjon. Da vil jeg gjerne anbefale Eidem Løvaas og flere i Høyre å ta en besøksrunde rundt omkring i norske redaksjoner og mediehus. Norge har kanskje verdens mest velfungerende mediemarked. Vi har større mangfold av aviser enn noen andre. Vi har også større mangfold når det gjelder kringkasting, både på tv og radio. Vi ser også at norske aktører vinner priser internasjonalt, både de som mottar direkte produksjonstilskudd, og også de som mottar indirekte støtte gjennom momsen. Så man må gjerne være imot mediestøtte av ideologiske grunner, og henge fast i den hengemyra, men å påstå at mediebransjen, som kanskje er den bransjen som i dag, internasjonalt og i Norge, er i raskest endring, er lite endringsvillig, er etter mitt syn nesten provoserende. I et grunnlovsjubileumsår synes jeg det er på sin plass å minne om medienes betydning for vårt demokrati. Gjennom det store mangfoldet slipper flere stemmer til, og kontrollen med makta blir sterkere, lokalt, regionalt og nasjonalt. Dette snakker ikke høyrepartiene om i det hele tatt. Eidem Løvaas har tvert imot flere ganger påpekt at han ikke ser at det er noe problem at eventuelle aviser må legges ned, for vi har da bloggere. Kanskje nettopp i vår tid, med det store mylderet av budskap, ser en tydelig behovet for det redigerte ord. Det er også ille å høre en statsråd si at produksjonstilskudd gjør at mediene ikke er uavhengige, slik statsråden har påstått i media flere ganger. For meg framstår dette som en meget alvorlig påstand, som heller ikke har rot i virkeligheten. Men statsråden har aldri beklaget dette utsagnet. Det må bety at hun fortsatt mener det. I så fall: Hvordan vil hun da karakterisere at budsjettforliket øker produksjonstilskuddet vesentlig i forhold til regjeringens opprinnelige forslag? Bransjen ber ikke om revolusjon i virkemidlene, men om forutsigbarhet og langsiktighet og at momsfritaket for papiraviser blir utvidet til å gjelde alle plattformer. Fortsatt er papiravisene utskytingsrampe for den digitale satsingen, og forslag som rammer papiravisene, vil nettopp gå ut over den digitale satsingen og innovasjonen, som høyrepartiene påstår at de er så opptatt av. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti og Venstre i sitt budsjettforlik med regjeringspartiene retter opp noen av de verste utslagene av regjeringens politikk. Jeg er glad for at regjeringen har innsett at slaget er tapt når det gjelder deres opprinnelige standpunkt om 8–8-moms for mediebransjen, og at man dermed er tvunget av stortingsflertallet til retrett i det spørsmålet. Jeg er også glad for at Ib Thomsen lover at Stortinget skal bli involvert i prosessen med moms. Det er jo helt naturlig, for dette er ikke regjeringens politikk. Tiden har løpt fra regjeringens holdninger når det gjelder mediefeltet. Dermed er det helt naturlig og viktig at regjeringspartiene lytter til Stortinget og bransjen selv når det gjelder avgrensning, før de notifiserer. Jeg vil gjerne også at kulturministeren bekrefter at Stortinget blir involvert, slik Ib Thomsen har sagt, i prosessen før notifisering. Avslutningsvis: Flere har pekt på dagens oppslag i Aftenposten. Her kommer kulturminister Thorhild Widvey med uttalelser som tyder på at det kan komme flere kutt i neste runde. Hun sier: «Vi har en politisk plattform vi jobber etter.» Og videre, senere i saken: «Så registrerer jeg at vi ikke fikk gjennomslag denne gangen heller, men vi kan ikke la være å fremme det vi har vedtatt i vår erklæring.» Budsjettframlegget ble kalt «operasjokket», og det så lenge ut til å utvikle seg til å bli en tragedie i – minst – tre akter. Noen av de verste kuttene er nå rettet opp, og regjeringen er tvunget til retrett i momssaken. Men jeg tror vi i alle fall trygt kan slå fast at dette er en forestilling med særdeles åpen slutt.