Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2008-06-13:
Regjeringas stortingsmelding om rytmisk musikk gir anerkjennelse til musikksjangere som lenge var sett på som mindre viktige. Det er mange grunner til den positive utviklinga som har skjedd for det rytmiske musikkfeltet i løpet av de siste tre-fire tiåra. Det politiske og kulturelle klimaskiftet som fant sted på 1970-tallet, banet veien for kulturelle uttrykk som tilhørte grupper som slett ikke hadde hatt definisjonsmakt i samfunnet så langt. Det var de unge, opprørerne og de fra utkantene. Det var mennesker fra bygd og by i nord og sør som plutselig så sin egen situasjon i lys av internasjonale strømninger, som satte dagsorden for politikk og kulturliv også her til lands. Jeg hørte til den første generasjonen av musikkstudenter som med en temmelig mangslungen musikalsk erfaring i bagasjen søkte høyere musikkutdanning. Inntil da hadde opptaket til musikkstudier ved akademiske institusjoner krevd bakgrunn i og kunnskap om vestlig kunstmusikk. Mange av oss som kom fra landsbygda og mindre steder, hadde aldri fått mulighet til opplæring i kunstmusikk, eller klassisk musikk, som var den vanlige betegnelsen. Vi hadde en musikalsk referanseramme i rock, pop, jazz og viser - musikkuttrykk som rett og slett ikke passet helt inn i akademia. Det var musikk for en ny generasjon, musikk som tolka livene våre og gav oss en annerledes plattform for musikkvitenskapelige studier. Samtidig som de høyere utdanningsinstitusjonene for musikk siden den gang har inkludert nye sjangere, har en parallell utvikling skjedd innenfor andre læringsarenaer. Både musikkskoler, rockeklubber og ulike ikke-formaliserte opplæringsformer har bidratt til å høyne kvaliteten innenfor det rytmiske musikkfeltet. Særlig gledelig er det at det de siste åra har kommet flere markante kvinnelige utøvere innenfor de rytmiske sjangerne - musikkformer som unektelig har ord på seg for å være temmelig mannsdominert. En oppblomstring av møteplasser mellom utøvere og publikum, bl.a. en sterk framvekst av musikkfestivaler, har styrket engasjementet og interessen for rytmisk musikk, skjerpet publikums forventninger om store musikkopplevelser og gitt oss flere dyktige musikere. Det er ingen tilfeldighet at det nettopp er denne regjeringa som kommer med ei stortingsmelding om rytmisk musikk. Det store løftet på kulturområdet de tre siste åra har gitt betydelig økning i støtta til de rytmiske musikksjangerne. I løpet av denne perioden er bevilgningene over Kultur- og kirkedepartementets budsjett til jazz, rock, folkemusikk og beslektede musikkuttrykk økt med over 80 pst. Det er en økning som er kommet hele feltet til gode, fra tilskudd til amatørkultur og frivillig musikkliv til en markant styrking av hele det profesjonelle feltet. De rytmiske musikkmiljøene består av aktører som er bosatt i ulike deler av landet, og som virker over hele landet. Det er også et musikkområde som er internasjonalt orientert, og som karakteriseres av kontakt og samarbeid på tvers av miljøer, regioner og landegrenser. Regjeringa understreker i stortingsmeldinga at samspillet innenfor det rytmiske feltet skal styrkes, bl.a. gjennom bygging av både nasjonale og regionale sentre for rock, pop, jazz og folkemusikk. Stortingsmeldinga foretar en gjennomgang av det offentlige virkemiddelapparatet for rytmisk musikk, og foreslår en omlegging som i større grad ser de ulike tilskuddene i sammenheng. Et hovedpoeng er å redusere administrasjonen, slik at mest mulig av ressursene skal gå til kunstnerisk virksomhet. Tildelinga basert på faglig kunstnerisk skjønn må være grundig og legge vekt på å beskytte søkerne mot vilkårlighet og forskjellsbehandling. Komiteen har i sine merknader til meldinga understreket betydninga av at beslutninger basert på skjønnsutøvelse må bygge på desentralisering og spredning av makt. I den foreslåtte strukturen vil dette bety at utvalg og råd som skal utøve skjønn, må være sammensatt slik at god geografisk representasjon og et mangfold av kulturfaglig kompetanse ivaretas. Jeg er glad for at en samla komite har sluttet seg til hovedtrekkene i meldinga, på linje med et flertall av de høringsinstansene som har uttalt seg. Men jeg må få lov å undre meg over at Fremskrittspartiet nok en gang, og i fullt alvor, tar til orde for at det først og fremst er det frivillige musikklivet og amatørene som trenger tilskuddsordninger, ikke de profesjonelle. Vi mener det går an å ha flere tanker i hodet samtidig. Denne regjeringa har konsekvent, både i ord og bevilgninger, styrka kulturlivet både i topp og bredde. Det er ikke uten grunn at stortingsmeldinga om rytmisk musikk heter «Samspill». Dette feltet er kanskje mer enn noe annet preget av tette bånd mellom profesjonelle, semiprofesjonelle og utøvere av fritidsmusikklivet. Det må også virkemiddelapparatet være innretta på. Skulle derimot Fremskrittspartiets modell realiseres, ville det rett og slett rive beina under det gode samspillet som gjensidig beriker de ulike nivåene og miljøene innenfor det rytmiske feltet. Stortingsmeldinga om rytmisk musikk omtaler mange av de viktigste oppgavene for dette musikkområdet i åra framover. Den beskriver hvordan et offentlig virkemiddelapparat kan bidra til å utvikle god infrastruktur på feltet og styrke både topp og bredde. I et internasjonalt og flerkulturelt perspektiv er de rytmiske musikksjangerne svært viktige for utviklinga av et spennende, rikt og mangfoldig musikkliv.