Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2012-02-16:
Jeg har også lyst til å takke interpellanten Bent Høie for en god interpellasjon. Jeg er enig i alle de forslagene til innhold i en ny plan som han kom med. Det er behov for en ny nasjonal kreftplan som både gir uttrykk for den politikk regjeringen har, og som er forpliktende nok til at man må stå politisk ansvarlig for den i ettertid. Det vil gi forutsigbarhet, sikkerhet og betryggelse til pasienter og pårørende som mange ganger hver dag kjenner på usikkerheten om sine egne eller sine nærmestes fremtidsutsikter. Vi kan godt diskutere strategi eller handlingsplan, men for meg er det faktisk slik at jeg er enig med interpellanten i at en handlingsplan, i alle fall tradisjonelt, slik vi har oppfattet det, ville vært best. En handlingsplan som utarbeides i departementene, vil ofte ha en rekke tiltak knyttet til seg. Det vil være tidsfrister nedfelt, og det vil også være ansvarshavende som er utpekt til å gjennomføre planen. Strategier som vi har hatt, både kreftstrategien og diabetesstrategien, har de siste årene, også fra brukerorganisasjonene, blitt kritisert for å være for lite forpliktende. Så jeg vil nå be statsråden om kanskje å tenke seg om en gang til. Det viktigste er kanskje ikke navnet, men at det blir en forpliktende oppfølging knyttet til den nye strategien eller kreftplanen som skal komme. Regjeringen har også – jeg må få påpeke det – den senere tid vært noe utydelig overfor kreftpasienter. Da tenker jeg på den behandlingsgarantien, som nå er en målsetting, som regjeringen kom med i valgkampen. Det har skapt en usikkerhet blant mange kreftpasienter i dag. Personlig får jeg en del henvendelser fra kreftpasienter om hvordan dette nå skal tolkes, hvilke rettigheter de egentlig har. Så har jo også opposisjonspartiene kommet med en god del forslag i Stortinget de siste årene, vil jeg si, også i det siste. Vi har også til behandling saker i dag. Blant annet har vi foreslått en forpliktende kreftgaranti, hvilket har vært vanskelig å få regjeringspartiene med på. Vi kan måle, vi kan styre og følge opp, men det er nå engang sånn at dersom en pasient føler at hun eller han ikke har en reell rett til behandling, eller at sykehuset ikke har en reell plikt til å tilby den, hvis ikke referansepunktet er en rettighetsfestet behandlingsfrist som blir holdt, så er målinger og rapporter nytteløse. Jeg er enig med statsråden i at det er mye bra. Vi har faktisk veldig gode fagfolk i dag. Jeg har også lyst til å påpeke et område som jeg tror vi ligger langt fremme på. Det er kreftsykepleiere i kommunene. Det skulle vært mye mer utbredt. Det er en fantastisk ordning. Det gir en utrolig trygghet som jeg håper at vi kan få inn i en ny kreftplan/kreftstrategi. Dette tror jeg er viktig. Statsråden var inne på mange forskningsområder. Jeg er veldig opptatt av forskning og mener at det er utrolig bra, det regjeringen har satt i gang på dette feltet, så det har jeg lyst til å gi honnør for. Ett område som interpellanten ikke var inne på, men som jeg har lyst til å løfte frem, er at vi leser en del bekymringsmeldinger om det enorme investeringsbehovet vi har innenfor spesialisthelsetjenesten. Vi har utstyr som bryter sammen, systemer som ikke snakker med hverandre, dårlig bygningsmasse – selvfølgelig ikke alle steder, men altfor mange steder. Det er nå slik blitt at enkelte sykehus nærmest er avhengige av private bidragsytere for å få tilgang til helt nødvendig utstyr. Dette blir også uforutsigbart. Jeg håper at dette blir en del av en ny plan/strategi. Tall og statistikk er viktig, og den kan leses på ulike måter. Jeg tror det er helt nødvendig at vi ser på det positive og tar æren for det, men vi må også gå inn i det som er negativt, eller som ikke fungerer. Vi vet, og det har også denne debatten vist, at vi har mye igjen. Det er positivt, og jeg takker også statsråden for, at vi får en ny strategi eller plan. Så vil jeg bare til sist vise til de mange forslagene som ligger fra opposisjonspartiene, og som jeg håper nå kommer inn i det som skal skje fremover.