Erna Solberg (Høyre), 2003-12-15:
Det var enkelte ting i det siste innlegget som forbauset meg noe, bl.a. det utgangspunkt at man skulle komme tilbake igjen til saker som var avklart i forbindelse med budsjettforliket, så snart som mulig. Vi har et budsjettforlik som ikke bare gjelder vedtakelsen av rammene for finans, men også dette budsjettet, som også har føringer videre for budsjettåret 2004. Det er litt interessant å sitte og høre på debatter i forbindelse med vårt område, fordi det dekker stort sett hele spekteret av saker innenfor norsk politikk. Derfor blir det av og til en del overordnete problemstillinger som dukker opp, selv om også innstillingen inneholder mange detaljspørsmål – noen vil kanskje si langt ned i detaljene, til å være landets nasjonalforsamling. Men det er ikke nytt, og det er ikke uvant. Jeg har lyst til å si et par ting om selve debatten. Jeg synes SVs Karin Andersens innlegg var relativt avslørende i forhold til hva som er det viktigste politiske spørsmålet for SV. Det er at det viktigste er å fordele, og det er helt greit. Da har jeg bare lyst til å si at forskjellen på det Regjeringen står for, og det SV står for – som tilsynelatende ser ut til å gjelde de tre partiene som definerer seg som en blokk mot Regjeringen, med et lite avvik av et budsjettforlik denne høsten – er at vi tenker på velferdssamfunnet også i fremtiden. Noe av det vesentligste vi gjør, er å sikre vekstkraften i det norske samfunnet i årene fremover. Det dreier seg om at vi må sette i verk tiltak som reduserer kostnadsnivået i vårt samfunn, kostnader knyttet til arbeidslivet, kostnader knyttet til kommunesektoren eller kostnader knyttet til familienes eget liv. Det er viktig å se at den helhetlige politikken som Regjeringen følger, både for å redusere offentlige utgifter og for å redusere kostnadsnivået for bedriftene – det som altså heter skatte- og avgiftspolitikk – er et ganske vesentlig bidrag for at vi skal berge velferden i vårt samfunn i årene fremover. Det er viktig å ha svar på en del viktige spørsmål, bl.a. hvordan vi kan løse mangelen på arbeidskraft i fremtiden, f.eks. ved å sørge for at terskelen for dem som blir skilt ut fra arbeidslivet, ikke blir så høy for å komme tilbake igjen. Det er en viktig del av det. Jeg skjønner heller ikke hvorfor det skal være så formålstjenlig å argumentere for at vi er et land som allerede lider av høye lønnskostnader – som er en utfordring for vårt arbeidsliv og vår verdiskaping – og at vi på død og liv også skal sørge for at vi får en av verdens høyeste kapitalkostnader, ved å skattlegge kapital to ganger istedenfor kun én gang. Resultatet av denne typen politikk vil bli at vi får mindre velferd. Vi får flere jobber som blir ulønnsomme. Vi får færre mennesker som er innenfor arbeidslivet, og flere som trenger hjelp utenfor. Det er den vesentligste fattigdomsstrategien, å sørge for at vi har et samfunnsliv med et arbeidsliv som faktisk har lønnsevne til å sysselsette dem som ikke nødvendigvis er 100 pst. produktive. Det kan ikke være et formål at alle som skilles ut fra vårt arbeidssamfunn, på en eller annen måte skal inn igjen gjennom en form for offentlig subsidiering. Målet vårt må være å holde kostnadsprofilen, holde kostnadene i vårt samfunn, lavere enn det vi gjør i dag. Da er skatte- og avgiftspolitikken et vesentlig bidrag. Jeg sier dette fordi det er mange innlegg her som har gått på at skatteprofilen ikke hjelper de fattige. Jo, skatteprofilen til Regjeringen hjelper de fattige – ikke de aller fattigste, det er derfor vi trenger målrettete tiltak for de aller fattigste for å få dem tilbake igjen – den hjelper faktisk de fattige fordi den gjør at vi får flere arbeidsplasser i vårt samfunn. La meg så gå til Kommunaldepartementets budsjett. Det er flere store temaer som adviseres innenfor vårt budsjett i år. Jeg tror det viktigste er å understreke at det kommer til å være relativt store omlegginger og endringer knyttet til innvandringsområdet. Neste år skal vi forsøke å formulere en ny politikk for å inkludere og diskutere det flerkulturelle samfunnet. Vi skal komme igjen til et bedre rettsvern mot rasisme og ny statsborgerskapslov. Vi jobber med flere store reformer, og den første delen skal gjennomføres i kommunesektoren til neste år, nemlig introduksjonsordningen. Det har vært prioriterte områder i vårt budsjettalternativ å sørge for å videreutvikle kommunene og stimulere dem til å bygge opp kompetansen knyttet til dette, bl.a. gjennom 30 mill. kr som fordeles blant kommuner som igangsetter – men som ikke tidligere har vært med på – prosjekter knyttet til dette. Et annet viktig tema som jeg tror kommer til å være avgjørende for om vi faktisk får til det vi ønsker på integreringssiden, er å lette på presset i forhold til asylinstituttet. Derfor har Regjeringen i dette budsjettet lagt opp til at det skal komme færre antall asylsøkere neste år. Vi har fremmet en pakke med innstramningstiltak som vi mener vil virke mot de såkalte trekkreftene som ligger i det norske samfunnet, bl.a. gjennom at vi skal satse sterkere på informasjonstiltak i asylsøkernes hjemland. Vi reduserer kontantytelsene for asylsøkere i mottak, både dem som er i transitt og folk som har fått endelig avslag. Vi innfører 48-timersprosessen for behandling av asylsøknader fra personer fra trygge land. Vi jobber intensivt med uttransportering av personer, ved hjelp av politiet, ikke minst ved å gjøre det som er vesentlig for å få til uttransporteringen, nemlig å ha avtaler med andre land som sørger for at vi raskt får legitimasjonspapirene. Det er altså ikke mangel på penger for at politiet skal følge dem ut, som er situasjonen i dag. Det som først og fremst mangler, er instrumenter for å få reetablert reisedokumenter, og det bidrar faktisk til en stor kostnadsdel også på mottaksbudsjettet. Vi har en rekke andre tiltak som også er lansert i tilknytning til dette budsjettet, og som er viktige for å få ned antallet asylsøkere. Det har altså vært vår prioritet. Jeg har lyst til å be om en avklaring på forståelsen av enkelte av de forslagene som er fremlagt, og som ser ut til å bli flertallsforslag. Det gjelder først og fremst forslaget om å utrede behovet for differensiering av asylmottakene der kompetansemottak blir en del av mottakskjeden. Ord- og begrepsbruken når det gjelder kompetansemottak, står litt i strid med definisjonen. Et asylmottak for personer med psykiske problemer og personer som trenger sterkere støtte, kalles ikke kompetansemottak, men forsterket mottak. Et kompetansemottak er definisjonen på et mottak som skal ha mer kompetanse, som skal ha en varig og lengre avtale. Dette ble utviklet under forrige stortingsmelding. Vi må bare si at med så store problemer som vi har hatt og har på mottakssiden, har vi måttet nedprioritere spørsmålet om å etablere den typen kompetansemottak. Jeg håper bare at vi kan få en avklaring på at vi her snakker om forsterkede mottak, det som går på de psykisk ustabile og problemene knyttet til det i forhold til differensieringen. Det har vi startet med, og vi jobber videre med det spørsmålet. Jeg er helt enig med stortingsflertallet i at det er et viktig område å fokusere på. Jeg tror det er viktig at vi bruker de riktige begrepene, slik at vi er klar over hva som ligger i innholdet. Det andre temaet er spørsmålet om forsøk med en ny vergeordning med faste honorarer og styrket opplæring av vergene. Vi arbeider med spørsmålet om verger. Vi har allerede nå startet med å lønne de vergene som er med på asylintervju. Vi bruker ca. 1,2 mill. kr for å lønne vergene i den situasjonen. Når det gjelder spørsmålet om å gå videre med å lønne verger med faste honorarer, må jeg få lov til å tolke dette i tråd med budsjettforliket, som altså sier at vi ikke skal legge føringer for nye utgifter uten at alle forlikspartiene er enige om det. Vi kan komme tilbake med forslag til ny vergeordning. Men jeg har lyst til å si at det blir også vanskelig hvis ikke den vergeordningen er noe annet enn dagens vergeordning. Vi vil da komme i en situasjon hvor vi lønner verger for enslige mindreårige asylsøkere, men ikke verger for norske mindreårige barn, hvis vi ikke har paralleller. Og det er den samme loven som regulerer begge deler. Jeg håper også Stortinget ser at vi i så fall må ha en annen type definisjon av vergeordning enn dagens vergeordning hvis man skal gå inn på dette. Men jeg har altså tenkt å tolke det forslaget i lys av budsjettforliket. Det er et siste punkt som jeg gjerne skulle hatt en oppklaring på, for nå kommer vi til – hvis dette blir vedtatt – å ha to motstridende vedtak. Dette er en bagatell, men jeg har likevel lyst til å ta det opp. I forbindelse med trontaledebatten ble det gjort følgende vedtak: «Stortinget ber Regjeringen legge frem prinsipper og fremgangsmåte for fremtidig lokalisering av asylmottak og bosetting av flyktninger i RNB 2004.» Nå ønsker man en egen sak knyttet til nesten det samme temaet. Av rasjonelle hensyn vil det være naturlig at dette ses sammen. Jeg mener kanskje det vedtaket som ble fattet i trontaledebatten, som handlet om prinsippene og hovedbiten, bør ligge til grunn, slik at man kan forvente å få tilbake igjen denne saken i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. For øvrig er det mange temaer man kunne tatt opp i denne diskusjonen, men jeg tror det vesentligste tema som vi kommer til å adressere innenfor utlendingsfeltet neste år, er å bedre servicen og informasjonen til dem som søker familiegjenforening og annet. Å legge opp bedre servicestrategier for utlendingsforvaltningen er en viktig del av å få til bedre flyt og ikke minst få den minoritetsbefolkningen vi har, til å føle seg mer inkludert i vårt samfunn.