Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-06-12:
14. oktober 1991 hadde undertegnede og daværende sentralbanksjef, Hermod Skånland, invitert representanter for 27 internasjonale banker til et møte på et hotell i Bangkok i Thailand. Det var banker som holdt i kredittlinjen til det norske bankvesenet, og mange av dem var usikre på om de i lys av den bankkrisen som var under oppseiling i Norge, skulle fortsette å holde tak i de kredittlinjene. Vi brukte det møtet til å gå så langt vi kunne uten å stille statsgaranti, men prøvde så godt vi kunne å overbevise om at vi kunne håndtere den situasjonen som var under oppseiling i Norge, og som hadde eksplodert litt tidligere på høsten gjennom situasjonen i Kredittkassen. Vi lyktes med det, det var ingen av de bankene – så vidt jeg kjenner til – som trakk kredittlinjene sine. Når vi begynner der, er det fordi det er en opplevelse som har satt seg fast i meg, og som gjør at spørsmålet om finansiell stabilitet, spørsmålet om solide finansinstitusjoner, er noe av det viktigste finansministeren steller med, og noe av det viktigste finansministeren skal være opptatt av. Det er geografisk lang vei mellom det norske Stortinget og Cortes Generales i Madrid, det spanske parlamentet, men det er kanskje en mye lengre avstand i økonomisk virkelighet. Situasjonen i Europa forteller oss hvor utrolig viktig det er at en har stort søkelys på å ha en solid og sterk finansnæring. I etterkant av bankkrisen tidlig på 1990-tallet, rustet vi opp tilsynet, vi rustet opp regelverket, vi var opptatt av – og er opptatt av – at vi skulle ha solide og sterke norske banker. Virkeligheten er at vi gjennomgående har solide og sterke banker i Norge og et godt finanssystem. Det er viktig også i en internasjonal sammenheng at det er slik, og at det skal være slik. Så er jeg enig i det som blir sagt i debatten, at en selvsagt skal skjele til den internasjonale konkurransesituasjonen mellom banker og finansinstitusjoner, men i mitt hode, basert på den erfaringen jeg fikk på 1990-tallet, er solide finansinstitusjoner også et konkurransefortrinn. Det er viktig at en i gode tider, slik vi har i Norge nå, bruker og benytter den anledningen til å bygge opp førstelinjeforsvaret i bankene. Noe av det viktigste framover er å styrke de naturlige forsvarslinjer som bankvesenet og finansinstitusjonene har. Det ene er kapitalen i bankene, det andre er de reserver som de enkelte banker skal ha – førstelinjeforsvaret, det som skal stå imot dersom det skjer en utvikling som gjør at dette forsvarsverket må tre inn. Det andre forsvarsverket som det er viktig å bygge opp under og styrke, er Bankenes sikringsfond. Det er noe av bakgrunnen for at en nå har sendt på høring et forslag om å oppheve taket, slik at en får en fast innbetaling til det felles sikringsfondet for bankene. Det er bankenes felles forsvarsverk, den andre forsvarslinjen. Så blir det viktig som et slags tredje bolverk mot framtidige kriser, hva vi som politikere gjør, og hva vi som bankfolk gjør, gjennom utøvelse av bankverket for å forebygge at vi kommer opp i en situasjon som vi opplevde i Norge tidlig på 1990-tallet, og som Europa i stort monn opplever i dag. Jeg kan forsikre om at situasjonen i Europa, etter spørsmål fra representanten Gundersen, er fast punkt på dagsordenen i Finansdepartementet, dvs. hver eneste dag når vi er samlet i departementet. Så vil det også være slik at jeg deler den oppfatningen om at det er krevende utfordringer innenfor forsikringsbransjen, særlig på bakgrunn av det lave rentenivået vi har, og kravet om garantert avkastning på ulike produkter. Det er en virkelighet som vi har stor oppmerksomhet rettet mot, og her vil forslagene komme i tur og orden, ikke bare på bakgrunn av det som vi nå utreder i Finansdepartementet, men også nye forslag som i nær framtid vil komme fra Banklovkommisjonen. Så ja, vi er opptatt av å ta lærdom av det vi har opplevd i tidligere tider, og vi er opptatt av å ta det med oss framover, slik at vi unngår å komme i en ny situasjon der vi må inn med tunge midler for å redde finansnæringen.