Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2017-06-21:
«Gi meg de rene og ranke, de faste og sterke menn, de som har tålmod og vilje og aldri i livet går hen», skrev Rudolf Nilsen i diktet Revolusjonens røst. Hadde han skrevet det i dag, er jeg sikker på at han ville funnet en måte å inkludere kvinner på. Uansett: Det krever tålmod og vilje å drive med politikk. Arbeiderpartiet har vært snart fire år i opposisjon til en regjering med et annet syn på hvordan samfunnsutviklingen skal gå – en regjering som tror at samfunnet best skapes ved at det er de på toppen, de med mest kapital, som gjennom sitt ønske om å skape noe selv best er rustet til å se hva samfunnet skal gjøre i fellesskap. Derfor har de helt naturlig også prioritert å bruke mye av det økonomiske handlingsrommet på dem som har absolutt mest av oss, i håp om at det skulle skapes mer. Vi kan nå slå fast at det ikke har lyktes. Arbeiderpartiet ser samfunnet på en annen måte. Vi tror at samfunnet skapes nedenfra. Ja, vi vet at samfunnet skapes nedenfra. Derfor har vår politikk også vært å satse på de brede lagene av befolkningen. Vi tror på et samfunn der kunnskap og evner er fordelt likt, og derfor har vi i hele perioden satset på kunnskap og kompetanse, og vi gjør det også i revidert nasjonalbudsjett. Det som best ville ha rustet oss til å komme ut på topp og gitt raskest vekst når tingene snur, hadde vært en enda mer kompetent arbeidsstyrke. Der budsjettforliket smører et lite handlingsrom tynt utover, gjør Arbeiderpartiet kompetanse til en hovedprioritering. «Gi meg de kolde og kloke, som kjenner min virkelighet. Bedre enn mange som sier de tror, trenger jeg noen som vet.» Arbeiderpartiet har gjennom hele vår eksistens vist at vi har evnen til å kjenne folks behov, samtidig som vi har hatt evnen til å forstå hvordan vi beveger samfunnet framover uten å sette økonomien over styr. Rudolf Nilsens dikt viser at også på hans tid var det de som lovet mer enn de kunne holde, som hadde fagre løfter de ikke kunne holde når de snakket om hvordan hverdagen skulle bli bedre. «Intet er mere som skrift i sand enn løfter om kjærlighet», skriver han. Vi som har tålmod og styrke, utfordres hele tiden til alle tider i alle land av populistiske partier med fagre løfter om å fjerne bompenger, skrote handlingsregelen, motstand mot ordninger som finansierer et fellesskap som inkluderer alle. Dette har også vært Fremskrittspartiets varemerke i perioden før de kom i regjering – forenklede løsninger, få mye og betal lite. I posisjon har vi sett at disse løftene ikke har holdt. De har vært skrift i sand. «Gi meg de brendende hjerter, som aldri gir tapt for tvil, som aldri kan kues av mismot og trues av sorger til hvil, men møter hver seier, hvert nederlag med det samme usårlige smil.» Dette har vært fire år hvor vi har sett landet bevege seg i feil retning. Enda fire år med denne regjeringen vil gi ytterligere bevegelse i denne gale retningen. Nå begynner valgkampen. Der møter vi et Arbeiderparti som er tydelig politisk, sulten på seier og klar for å styre Norge i riktig retning, hvor arbeid og velferd, skole og klima igjen skal være det viktigste for regjering og storting. Ingenting kunne vel vært mer passende enn avslutningen på dette diktet av Rudolf Nilsen: «Ingen kan vite før seiren er min hvor meget det virkelig gjaldt. Kan hende det gjelder å redde vår jord. De beste blant dere er kalt.»