Elise Waagen (Arbeiderpartiet), 2020-11-03:
Jeg vil takke forslagsstillerne for å sette denne saken på dagsordenen. Representantforslaget innledes med at fellesskapet må stille opp gjennom solidariske ordninger for å skape et samfunn med plass til alle. Det er selvsagt Arbeiderpartiet helt enig i. Familier med store omsorgsbehov er mangfoldige, men felles er at vi altfor ofte får tilbakemeldinger om at samfunnet og vi som fellesskap ikke stiller godt nok opp. Det finnes selvsagt de som opplever at velferdsstaten er der, og at den fungerer, men det verserer for mange opplevelser av det motsatte – opplevelsen av selv å måtte koordinere hjelpen, av å måtte kjempe for egne og eget barns rettigheter i en ellers tøff hverdag. Det forteller oss at vi ikke er i mål. Stortinget har gjort viktige vedtak i pleiepengeordningen. Det var nødvendig. Dette representantforslaget omhandler flere andre områder der vi trenger en forbedring for familier med store omsorgsbehov. Regjeringen har, som vi hørte i tidligere innlegg, varslet en likeverdsreform, og det er sendt på høring lovforslag som også går inn i forslagene som vi behandler her i dag. Vi i Arbeiderpartiet mener at vi likevel vil stille oss bak en rekke av forslagene her i dag. Vi er utålmodige, og vi mener at det ikke er grunnlag for ikke å ta stilling til forslagene. Arbeiderpartiet stiller seg bak de fleste forslagene, men fremmer egne forslag på to av områdene. Det er forslagene om Veikart og om familievikar. Jeg vil nå knytte noen kommentarer til noen av forslagene. Flertallet, altså regjeringspartiene og Fremskrittspartiet, påpeker at det følger av pasient- og brukerrettighetsloven at det er den enkeltes behov som er avgjørende for tilbudet. Det argumentet går igjen knyttet til forslagene nr. 2, 7 og 8. Det er bra at dette er ivaretatt i intensjonen i lovverket, men vi i Arbeiderpartiet mener at vi ikke kan lene oss tilbake av den grunn. Når tilbakemeldinger viser at det er et sprik mellom intensjon og praksis, må vi sikre familiene de tjenestene som gjør at de får dekket sitt helhetlige behov. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV fremmer forslag om Husbankens ordninger. Arbeiderpartiet stemmer ikke for forslaget om å foreslå lovendringer. I forslaget pekes det ikke på hvilke potensielle lovendringer som er relevante, og vi stiller oss tvilende til om det er lovendringer som er nødvendig for å bedre situasjonen. Derfor peker vi heller på virkemidlene og fremmer forslag som omhandler bedre tilpasning av Husbankens ordninger. Forslag nr. 5 omhandler å sikre foreldre rett til fast rettighetskoordinator og gi kommunene plikt til å stille opp med fast rettighetskoordinator. Dagens ordning med koordinatorfunksjon er ikke tilstrekkelig. I NOU-en På lik linje kan vi lese av en situasjonsgjennomgang at de dokumenterer en mangelfull koordinering og et dårlig samarbeid rundt velferdstjenestene til personer med utviklingshemning. En bedre koordinatorfunksjon er et av tiltakene som kan bedre situasjonen. Så merker vi oss at regjeringen har ute et høringsnotat om lovfesting av en egen barnekoordinatorfunksjon. Arbeiderpartiet ser fram til å behandle det forslaget i Stortinget. I forslag nr. 6, om søknadsprosesser, understreker flertallet at søknadsprosessene ikke kan unngås. Dette er Arbeiderpartiet enig i. Søknader er nødvendig for å sikre ivaretakelse av riktige rettigheter, men intensjonen i forslaget er å forenkle søknadsprosessene og gjøre dem mer tilpasset familienes situasjon. Derfor stiller Arbeiderpartiet seg bak forslaget. Arbeiderpartiet er utålmodig etter å få på plass bedre koordinerte tjenester og å styrke laget rundt familiene med store omsorgsbehov. Ingen av forslagene ser ut til å få flertall her i dag, men i innstillingen vises det til pågående lovarbeid og en kommende rettighetsreform. Vi ser fram til å få disse sakene til Stortinget, men vi er utålmodige. Jeg vil med det ta opp de forslagene som Arbeiderpartiet er inne i.