Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-25:
For noen år siden var jeg på besøk i en palestinsk flyktningleir. Jeg møtte en kvinne som var to år yngre enn jeg er nå, og gravid med sitt tolvte barn. Familien bodde i en toromsleilighet i slummen. Tolken vi brukte, fortalte at hennes egen mor hadde født 16 barn; åtte av dem døde. Hvorfor nevne dette i en finansdebatt? Av mange grunner. Mangel på likestilling og respekt for kvinners menneskerettigheter hindrer utvikling av økonomien i store deler av verden. Likevel er det nettopp målene om likestilling og kvinners rett til å bestemme over egen kropp som er de tusenårsmålene verden har kommet kortest i å nå. Det dør en kvinne hvert minutt som følge av uønsket graviditet, farlige aborter og komplikasjoner ved svangerskap og fødsel, fordi kvinner diskrimineres og undertrykkes. I dag, 25. november, er det den internasjonale dagen mot vold mot kvinner. Det passer seg å løfte blikket litt. SV har vært pådriver for at Norge skal bidra med 1 pst. av inntektene våre til bistand. Det klarte vi i fjor, og det er en milepæl for Norge. Like viktig er det hva vi bruker pengene til. SV har vært pådriver for at vi skal bruke mer av bistanden på kvinner og på klima, at vi skal ta opp politisk betente spørsmål, som korrupsjon, skatteparadiser og ulovlig kapitalflukt, og urfolksrettigheter. SV har vært pådriver for at vi skal kreve at kvinner skal ha rett til å bestemme over sin egen kropp, at vi skal støtte opp om kvinner som vil delta i utformingen av samfunnet de lever i. Som et av verdens mest likestilte land har vi mye å stille opp med. Mange lytter til oss. SV vil kjempe hardt mot dem som mener at dette er unødig bruk av penger. Når Fremskrittspartiet kutter en fjerdedel av utenriksbudsjettet, rammes noen av disse viktige satsingene. Vi er skuffet over at Høyre nærmer seg Fremskrittspartiets måte å tenke på, med sine bistandskutt. Vi er helt uenig med dem i at det ikke trengs støtte til ungdom på Haiti, eller at Norge ikke skal bidra til å hjelpe voldsutsatte kvinner i Nicaragua, og vi er mildt sagt spørrende til at klimaforlikspartneren vår kutter all støtte til urfolk i Amazonas, når det er urfolk som skal sikre at vi når målene for vern av regnskogen. Norge har mange grunner til å bry seg om hva som skjer utenfor landegrensene. Vi er et lite land, og vi er sårbare, men vi kan også påvirke andre. Det har vært spennende å se hvordan mange land har fått øynene opp for den norske modellen og måten vi organiserer økonomien, arbeidslivet og familien på. Norge har gjennom finanskrisa slått tilbake myten om at en stor offentlig sektor og et relativt høyt skattenivå hindrer vekst og utvikling. Høyre og Fremskrittspartiets råkjør mot offentlig sektor bygger på en bløff, en bløff om offentlig sektor som et hinder for verdiskaping. Sannheten er at offentlig sektor har fungert som en buffer mot arbeidsløshet og utrygghet. Den skattefinansierte velferdsstaten bidrar til vekst og verdiskaping, og den har vært avgjørende for at vi har fått mobilisert den viktigste ressursen vår, nemlig folk – og da særlig kvinnfolk – til å delta med sin kompetanse. Den offentlige likestillingspolitikken som Fremskrittspartiet vil avvikle helt og foreslår massive kutt i i budsjettet for neste år, vekker begeistring i store deler av verden, også blant økonomer. Den forhatte skatten – som bl.a. Skatteetaten, som Fremskrittspartiet vil kutte så voldsomt i, sikrer at alle bidrar med – er en forutsetning for sivilisasjon og fellesskap. Flere av de landene som i flere år kuttet skattene for å tekkes kapitalistene, er i dag i dyp krise. Det er ikke rart at folk er rasende. Det er de som må betale prisen for at regjeringene la seg langflate. Det går nesten ikke en dag uten innslag i mediene om voldsomme angrep på lønningene og rettighetene til vanlige folk. Flere av de landene som sliter, ble ansett som markedsøkonomiske mirakler bare for kort tid siden. FrP-ere har valfartet til flere av disse landene og holdt dem fram som forbilder for oss, som land vi bør strebe etter å ligne mest mulig på. SV er stolt av å ha bidratt til at vi har Europas laveste arbeidsløshet og fortsatt relativt små forskjeller mellom folk i Norge, men det er åpenbart at vi har mye å ta tak i, og det skal vi gjøre. I budsjettet for neste år tar vi viktige grep: Barnevernet skal bli bedre. Fraværet skal ned i norsk skole. Vi skal ha mange nye studieplasser, gi funksjonshemmede studenter bedre vilkår og løfte lærerutdanninga. Eldreomsorgen skal bli bedre, og vi skal rekruttere flere. Næringslivet skal bli grønnere og få flere bein å stå på. Flere skal inkluderes i arbeidslivet. Vi skal få en grønnere bilpark og satse på miljøteknologi. Vi skal ha mer likestilling. Alt dette skal vi jobbe med. SV er klar til å kjempe for mest mulig rettferdighet, mest mulig fellesskap og mest mulig miljø. Når vi sammenligner de ulike budsjettalternativene, er det noen tydelige forskjeller som trer fram. Kuttene i bistand til verdens fattige og undertrykte har jeg gått grundig inn på. Pengene skal gis til noen av verdens aller rikeste. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre starter på løftet de har gitt om å kutte vekk formuesskatten fullstendig. Dette vil gjøre flere av Norges milliardærer til nullskatteytere. Forskjellene mellom dem som har mye, og dem som har lite, vil bli større. Forskjellene mellom kvinner og menn vil bli større. Viljen til å betale skatt vil bli mindre for vanlige folk. Hvorfor skal hjelpepleiere, lærere og industriarbeidere betale til fellesskapet når de aller rikeste slipper? Fjerning av formuesskatten skal skape arbeidsplasser, hevdes det. Men det har vi ingen garantier for. Pengene kan like gjerne brukes til å kjøpe enda større eiendommer, eller havne i skatteparadiser utenlands. Tar vi pengene inn gjennom rettferdig beskatning, kan vi bruke dem til å stimulere til kunnskap, forskning og teknologiutvikling, helse, kultur og barnehager – investeringer for framtida, besluttet av fellesskapet på demokratisk vis. Skattelettene vil dessuten koste enorme summer. De pengene må tas fra et sted. Én del tas altså fra de fattigste menneskene i verden. Mye tas fra såkalt offentlig byråkrati, som f.eks. Skatteetaten, som sikrer at snyltere ikke slipper unna, som avdekker grov økonomisk kriminalitet, og som passer på at fellesskapet har ressurser nok til å finansiere velferden. Milliardene ruller vekk fra næringslivet i distriktene, særlig fra Nord-Norge – med mindre vi snakker oljeboring midt i matfatet; da er man velviljen selv. Fremskrittspartiet tar i tillegg milliarder fra syke, uføre, enslige forsørgere og andre utsatte grupper. Man later som om dette er penger som ikke vil trengs, fordi Fremskrittspartiet ville ha fikset det meste av problemer hvis de hadde kommet til makta 1. januar 2011. Men som SVs Karin Andersen tidligere har påpekt: Vi tror ikke på helbredelse ved alternativt statsbudsjett. Det gjelder også i år. SV har vært en sterk pådriver for satsing på barnevernet. Vi øremerker store summer til det kommunale barnevernet neste år fordi vi ikke kan sitte og se på at de mest utsatte i vårt samfunn ikke får hjelp i tide. Da er det bare trist å se hvordan Høyre og Fremskrittspartiet, som neste år vil gi mellom 60 000 kr og 113 000 kr i skattelette til Norges desidert rikeste, tar fram øksa og kutter flere hundre millioner i det statlige barnevernet. De mest utsatte barna i vårt samfunn blir salderingspost. Det er sant at vi har en byråkratiutfordring i statlig barnevern, det sier statsråd Lysbakken sjøl. Men hvis man kutter 400 mill. kr eller 500 mill. kr, kan vi love at det ikke bare er unødig byråkrati som ryker. Da ryker hundrevis av stillinger eller kanskje et par hundre institusjonsplasser eller hele den satsinga som regjeringa har lansert på statlige fosterhjem. Resultatet av opposisjonens forslag vil være at færre barn får de tiltakene de trenger, det vil være lengre fosterhjemskøer, det vil være mangel på gode institusjonsplasser. Det er realiteten. SV setter utsatte barn først. Vi satser tungt på gode oppvekstvilkår for barn fordi en god barndom varer hele livet, og fordi vi ser på det som investeringer for framtida.