trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Jeg skal få stille dette spørsmålet til kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Lokalpolitikere fra Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet i Oslo ønsker å nekte ukentlige bønnerop fra moskeer. Mener statsråden at et kommunestyre eller bydelsutvalg eventuelt har anledning til å innskrenke religionsfriheten på denne måten?»
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Jeg skal få takke statsråden for svaret, som jeg i all hovedsak finner positivt. Alle forstår at det her er en avveining. Man har på den ene siden religionsfriheten, som må innebære at ethvert livssyn og enhver religion skal ha anledning til å komme klart til uttrykk – at kirkeklokker skal kunne spille, og at det skal kunne være bønnerop fra en moské, eller for den del at hinduer eller buddhister i tilknytning til sine sentrale religiøse handlinger også skal kunne forkynne dette i det offentlige rom. På den annen side må dette avgrenses av privatlivets fred, av støyregler og at det ikke skal være til sjenanse for resten. En kirke som mente seg å kunne spille inn til gudstjeneste fem ganger i døgnet, hvorav en gang midt på natten, ville selvsagt være til sjenanse for sitt nabolag og ikke blitt akseptert av noen. Så dette er den avveiningen som vi må gjøre. Men slik jeg oppfatter statsråden, er hans oppfatning at i tilknytning til de sentrale elementene i ethvert livssyn, fredagsbønnen for muslimer eller høymessen på søndager for den kristne kirke, er det ikke anledning for kommunestyret eller bydelsutvalget til å foreta avgrensninger.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Jeg kan bare slutte meg helt ut til statsrådens syn. Essensen her er selvsagt at man behandler alle livssyn likt når det gjelder disse spørsmålene, at de altså, enten det gjelder bønnerop fra en moské eller klokkeklang fra en kirke, eller for den del andre religiøse ytringer, behandles likt. Dersom det er til sjenanse for nabolaget, må man finne en praktisk avveining. Det kan være folk som sover på fredag ettermiddag og føler at de er plaget av støy som kommer fra en moské, det ser jeg ikke bort fra. Noen av oss har vel av og til også syntes det har vært tungt å stå opp på søndagsmorgenen når vi blir vekket av kirkeklokkene, det kan jeg heller ikke se bort fra. Poenget er bare at man behandler islam, kristendom, buddhisme, sikhisme og hvilken som helst religion likt, og har det samme krav om tilpasning til omgivelsene for de ulike livssynene. Og der oppfatter jeg det slik at statsråden og jeg er helt enige.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Hvis det blir et like vellykket svar på dette spørsmålet, så får vi en god dag: «Læreplanen for det nye utvidete kristendomsfaget omfatter ikke sikhismen, dette trass i at sikhreligionen har flere tilhengere både totalt i verden og i Norge enn livssyn som er omfattet. Sikhsamfunnet i Norge finner dette sårende. Vil statsråden ta initiativ for å få rettet opp dette?»
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Jeg finner også dette svaret forsøksvis positivt. Sikhismen er jo av de fleste oppfattet som en egen helt separat verdensreligion, selv om det også fins røster som mener at den må ses som en variant innenfor hinduismen. Men jeg tror den forståelsen som mer og mer brer seg blant sikhene selv, er at det er en egen religion på linje med hinduisme, islam og andre religioner som har sterk betydning på det indiske subkontinentet. Sikhene er spredt rundt i verden, etter hvert veldig mye i samme grad som jøder, som følge av lokale forhold i Punjab og også av deres kreativitet og arbeidsomhet. Vi har mange i Norge, men det er relativt mange sikher overalt i den vestlige verden. Alle disse hensynene tilsier at det bør være en alminnelig orientering om sikhismen for alle, men jeg deler statsrådens syn, at det selvsagt bør legges en særlig vekt på den i de områder i Norge hvor det etter hvert er en del sikher.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-09:
Jeg skal være helt kort, og statsråden behøver bare kommentere det hvis han er uenig. Jeg tar da som en selvfølge at departementet vil inngå en dialog med det norske sikhsamfunnet om hvordan dette kan gjøres på en formålstjenlig måte.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til sosialministeren, som altså helseministeren vil besvare: «Det stilles nå krav til at innehavere av skjenkebevillinger skal ha avlagt kunnskapsprøve i alkohollovgivningen og skjenkebestemmelser. Det samme kravet stilles ikke til de som skal kontrollere om skjenkesteder driver utskjenkning i henhold til alkoholloven, og slik undertegnede ser det, kan dette være et grunnlag for konflikter og ulike tolkninger av om en driver i strid med alkoholloven eller ikke. Vil statsråden sørge for at det blir stilt krav om den samme kunnskapsprøven også for skjenkekontrollører?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg må si at det bekymrer meg. Det kommunale ansvaret går selvfølgelig på at kunnskapsprøven skal avholdes – det gjelder de utøvende bedriftene. Når det gjelder krav til opplæring av kontrollører, foreligger det ikke noe krav til selve opplæringen. Jeg kan bruke eksempler fra min egen hjemkommune, der man har satt dette ut på anbud og har en bedriftsintern opplæring uten kontroll av innholdet i opplæringen. Spørsmålet mitt til helseministeren blir da: Føler ikke en regjering som er utgått av bl.a. Kristelig Folkeparti, når det gjelder det som har med utskjenkning av alkohol å gjøre, at de som skal kontrollere hvordan denne utskjenkningen foregår, i hvert fall gjør det i tråd med loven, og at de som skal kontrollere, har de kunnskaper om innholdet i loven som skal til?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Helseministeren sier at det som har å gjøre med selve opplæringen av de som skal drive denne kontrollen, er viktig. Ja, der er helseministeren og jeg helt på linje. Det er viktig at man driver i tråd med de lover og regler som Stortinget har laget. Men jeg må også si at når man sender ut kontrollører – for det er et krav, det står i loven at det skal kontrolleres – da må det i hvert fall være et minimumskrav at de som skal kontrollere om en bedrift følger loven, har kunnskap om loven. Det er det ingen krav til i dag. Jeg må også si at det bekymrer meg at man sier at man skal drive etter loven, og så sender man ut kontrollører som ikke vet hva loven dreier seg om. Hvordan kan man da vite, når man får tilbakemelding til kommunen, at restauranten har drevet i tråd med loven? Jeg må også si med hensyn til restauranteiere og også med hensyn til å få fjernet konflikter, at det er lite som skal til for å sørge for at kontrollørene kan innholdet i alkoholloven.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til helseministeren: «Ifølge Bergens Tidende er ventetiden ved Haukeland sykehus så lang og smertefull at Parkinson-pasienter vender sykehuset ryggen og ber om behandling i Oslo. Kapasiteten ved nevrokirurgisk avdeling skal være liten og sprengt, og bare de mest akutte sykdomstilfellene blir behandlet. Å gi hjelp til en bedre livssituasjon skal ikke være prioritert. Hva vil statsråden gjøre for at Parkinson-pasienter på Vestlandet får behandlingstilbud som er det norske helsevesenet verdig?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg vil takke helseministeren for et godt og grundig svar. Han viste til den garantien som er vedtatt i Stortinget, men dessverre gjorde Stortinget så mange grep i forbindelse med den garantien at man er kommet i den situasjon at så lenge kapasiteten også på Østlandet er i ferd med å bli sprengt, vil ikke garantien være gjeldende, fordi det også skal tas hensyn til kapasiteten andre steder. Og derfor vil man ikke kunne få den juridiske muligheten som Fremskrittspartiet ønsket, at man eventuelt kunne bruke andre behandlingsinstitusjoner, også private, for å få dette til. Jeg håper allikevel at helseministeren følger med i denne saken videre . Jeg tror helseministeren og jeg er enige på ett punkt, og det er at det ikke kan være geografisk bostedsadresse som skal være avgjørende for hvorvidt man får et relevant helsetilbud eller ikke.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg er enig med helseministeren i det siste han sa, det er iallfall klart. Og en av grunnene til at jeg viste til dette, er at Fremskrittspartiet ønsker å ha en garanti for det som man ønsker å få til. Men det er klart at når rett til fritt sykehusvalg blir innført, må man følge nøye med for å se om det blir fulgt opp på en slik måte som er Stortingets intensjon – at det blir et reelt fritt sykehusvalg i Norge. For jeg frykter at så lenge staten ikke har det overordnede økonomiske ansvar for sykehusene våre, vil nok enkelte fylkeskommuner prøve å komme seg unna den biten, og derfor håper jeg at helseministeren i hvert fall følger nøye med i utviklingen. Det er jeg også overbevist om at han vil gjøre, og jeg skal da ikke dra videre debatten om at staten bør overta ansvaret for sykehusene.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Den nye forskriften om avleggelse av kunnskapsprøve presiserer at styrer og stedfortreder i en virksomhet som har bevilling til salg eller skjenking av alkoholholdig drikk, må avlegge en kunnskapsprøve. Ordningen med dokumentasjon av kunnskaper om alkoholloven med forskrifter er begrunnet ut fra behovet for å øke kunnskapsnivået hos de som har ansvaret for salg og skjenking. Det er kommunene som har ansvaret for at de som skal utføre kontrollen med salg og skjenking av alkoholholdig drikk, får nødvendig opplæring. Jeg viser til sosialministerens svar på et lignende spørsmål i spørretimen den 2. juni i fjor. Sosialministeren føler seg trygg på at kommunene følger opp dette ansvaret, og planlegger derfor ikke å ta initiativ til ytterligere regler for å sikre at kommunale kontrollører har nødvendige kunnskaper om alkoholloven.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Det som er utgangspunktet, er jo at de som forvalter et skjenkeløyve, skal kunne vite hva det innebærer, og skal følge loven. Ansvarlig skjenkestyrer mv. må ha den kunnskapen. Det har man nå tatt skritt – og nye skritt – for å sikre. Der ligger den viktigste kvalitetskontrollen. Så er det, uansett hvordan kommunen velger å organisere skjenkekontrollen sin, kommunens ansvar at den holder mål, og i den grad kommunen finner at den brister i så måte, må kommunen treffe de nødvendige tiltak. Det mener jeg man må ha tillit til at kommunen gjør, uten at vi også på dette området skal komme med nye detaljregler som styrer kommunal virksomhet.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Det er jo ingen uenighet mellom representanten Nesvik og meg når det gjelder det forhold at kontrollørene må kunne den loven de skal kontrollere gjennomføringen av. Selvsagt må de det. Spørsmålet er om det kommunale ansvar for at så er tilfellet, trenger å reguleres ytterligere i form av detaljerte krav til opplæring av disse kontrollørene. Vi mener fra departementets side at det ikke er grunnlag for å stille slike detaljkrav i regelverket. Men det skal være klinkende klart at hvis kontrollørene ikke har den nødvendige kompetanse og ikke kan det lovverket og det regelverket de skal kontrollere gjennomføringen av, har de med respekt å melde lite å gjøre som kontrollører.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Jeg har ikke grunnlag for å gå inn i ytterligere enkeltheter i den konkrete saken, men jeg forutsetter at når sosialministeren har bedt om en nærmere orientering fra Hordaland fylkeskommune, vil hun i de drøftelser som jeg varslet at hun vil ha med fylkeskommunen, også vurdere hva slags oppfølging som er nødvendig. Jeg må for min del si at det i tillegg til dette er viktig å se på kontinuiteten og sammenhengen mellom de ulike forvaltningsnivåenes tilbud, og det er et sentralt tema i oppfølgingen av Nesvåg-gruppens arbeid. Jeg tror helt klart at det her vil være nødvendig å vurdere endringer i rutiner i tillegg til det som har med kapasitet å gjøre, for å sikre et langt mer smidig samarbeid og sikre løsninger på en annen måte enn det som var utgangspunktet i denne konkrete saken.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Jeg finner det ikke riktig fra Stortingets talerstol å gå inn i en konkret sak på den måten som representanten Alvheim nå inviterer til, men vil bare si at jeg har merket meg de opplysninger som han har brakt fram, og vil bringe dem tilbake til sosialministeren til den oppfølging av saken som jeg på hennes vegne varslet i mitt hovedsvar.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2000-02-09:
Jeg tror faktisk representanten Nesvik og jeg er enige på flere punkter enn det hans bemerkning nå gav inntrykk av. Jeg viste ikke til noen garanti – det er jo ikke vedtatt noen garanti i pasientrettighetsloven – men derimot er det vedtatt en rett til fritt sykehusvalg, og retten til fritt sykehusvalg vil utvilsomt føre til en utjevning av skjevheter mellom fylker og regioner i det alminnelige sykehustilbudet, på den måten at det vil være et incitament til å søke dit ventelisten er kortest og tilbudet best. I så måte vil fritt sykehusvalg også på dette området kunne være et bidrag. Men det kan ikke bli noen sovepute verken for Helseregion vest eller for andre helseregioner når de nå skal legge sine planer i forhold til det å ta et slikt kapasitetsproblem på alvor. Det er de nødt til å gjøre.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg ber om at den ærede helseminister svarer på mitt spørsmål til sosialministeren. Spørsmålet lyder: «Sosialetaten i Kvinnherad har fattet tvangsvedtak for en gravid kvinne i 7. måned. Vedtaket er godkjent av fylkesnemnda. Hordaland fylkeskommune har ikke behandlingsplass å tilby og nekter å betale behandling i institusjon utenfor fylket. Er dette i samsvar med lovens intensjoner?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Jeg takker for svaret. Det er ukjent for meg at denne saken fant en lykkelig løsning, hvis man da ikke anser opphold i fengsel som en lykkelig løsning for en gravid rusmisbruker. I sosialtjenesteloven § 6-2 a er det hjemmel for tvangsinnleggelse for gravide misbrukere, og vedtak i denne saken ble gjort av fylkesnemnda. Da er det en forutsetning i sosialtjenesteloven at fylkeskommunen, som er forpliktet og har ansvaret for institusjonstjenesten på dette området, også skaffer til veie behandlingsplass, noe som Hordaland fylkeskommune i dette tilfellet ikke gjorde. De ville heller ikke betale for en tilveieskaffet plass i eksempelvis Telemark fylke, fordi Hordaland fylkeskommune selv hadde innført inntaksstopp ved sin egen institusjon. Jeg vil spørre helseministeren om det ikke i tillegg til en orientering fra fylkeskommunen er grunnlag for å gi Hordaland fylkeskommune en skikkelig korreks i denne saken.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-02-09:
Det siste i helseministerens svar er jeg helt ut enig i – noe må skje på dette området. Når det ikke har skjedd til nå, er det fordi denne gruppen lidende mennesker dessverre er lite prioritert i vårt samfunn. Kvinnen har etter avslag fra Hordaland fylkeskommune om behandling fristet en kummerlig tilværelse, og hun har også i mellomtiden hatt opphold i Bergen kretsfengsel uten adekvat behandling for sitt rusproblem. Hvordan er det mulig å behandle selv en gravid stoffmisbruker på denne umenneskelige måte? Vil helseministeren sørge for at den aktuelle gravide kvinnen får medisinsk behandling umiddelbart, slik at det ventede barnet ikke blir påført alvorlige mentale skader?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-02-09:
Jeg vil få lov å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «I 1984 vedtok Stortinget at driftssentralen for Statkraft sine anlegg i Sogn skulle etablerast i Gaupne i Luster kommune. Konsesjonsvedtaket skulle vere eit «plaster på såret» etter broten lovnad om 300 arbeidsplassar i høve til Leirdøla-utbygginga i Luster nokre år før. Statkraft har vedteke å nedklassifisere driftssentralen til ein dagbemanna sentral med reduksjon i bemanninga. Meiner statsråden at ei slik nedbygging i Gaupne i Luster kommune kan forsvarast i høve til vedtaket for Jostedalsutbygginga?»
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-02-09:
Det er i alle fall slik at Luster kommune har protestert i brevs form til Statkraft, og det faktiske forhold er slik at man ser for seg en sannsynlig kjedereaksjon. Når denne stasjonen som vi snakker om, er den eneste som har et stortingsvedtak bak seg, og det bare er én ny i Sør-Norge som blir opprettholdt som heltidsbemannet, ser man klart for seg at i neste omgang kan dette bli null. Mitt spørsmål til statsråden er: Er det framlagt noen analyse som viser sikkerheten for stabil kraftforsyning og for god kontroll av regulert vassdrag fra Statkraft ved denne omstruktureringen?
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2000-02-09:
Jeg takker for svaret. Jeg tolker statsrådens svar slik at det absolutt vil være utelukket på et senere tidspunkt å kutte ut denne sentralen. Det kunne likevel være interessant å vite om statsråden vil bringe fram en analyse som kan anskueliggjøre denne utviklingsprosessen, og som kan begrunne Statkrafts planer, og også forvisse dette lokalsamfunnet om at departementet vil ivareta vilkårene slik som de er nedfelt i proposisjonen og innstillingen.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Stortinget samtykket i regulering for utbygging av Jostedalsvassdraget 15. mai 1984. Luster kommune framsatte i den forbindelse krav om at driftssentralen i fylket skulle legges til Luster. Et av kommunens argumenter for dette kravet var at løftet om arbeidsplasser i forbindelse med Leirdøla-utbyggingen ikke var oppfylt. I St.prp. nr. 7 for 1983-84 la Olje- og energidepartementet avgjørende vekt på kommunens argumenter og forutsatte at driftssentralen ble lagt til Luster. Av departementets bemerkninger framgår det også at det ble tatt hensyn til det som var skjedd i forbindelse med Leirdøla-utbyggingen. Ytterligere bemerkninger omkring denne saken ble ikke gitt fra departementet. I Innst. S. nr. 200 for 1983-84 støttet flertallet av energi- og industrikomiteens medlemmer Olje- og energidepartementets standpunkt med hensyn til plasseringen av sentralen og hadde for øvrig ingen spesielle merknader knyttet til plasseringen. Jeg kan ikke se at Statkrafts vedtak om å klassifisere driftssentralen til å være dagbemannet, er i strid med den forutsetningen som ble lagt til grunn for tillatelsen. Forutsetningen var at driftssentralen skulle plasseres i Luster kommune, og den forutsetningen står sjølsagt fast. Men ingen bemerkninger, verken fra Olje- og energidepartementets eller fra Stortingets side, tilsier at Statkraft ikke sjøl kan avgjøre hvorvidt sentralen skal være døgnbemannet eller dagbemannet.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Det er riktig at denne sentralen er den eneste som har et stortingsvedtak bak seg. Ut fra stortingsbehandlingen av saken er det min oppfatning at det ligger et klart vilkår om at det skal være etablert en driftssentral i Gaupne. Når det derimot gjelder hvordan den blir organisert, kan det, slik jeg ser det ut fra Stortingets tidligere behandling av saken, ikke anses at det ligger et vilkår knyttet til det. Når det gjelder spørsmålet om dette kan være starten på en ytterligere nedgradering, forstår jeg det slik ut fra det jeg har brakt på det rene i saken, at sentralen i Gaupne skal betraktes som én av fire likeverdige driftssentraler, uten at det nødvendigvis betyr at sentralene må være helt like. Når det gjelder analyser knyttet til mulig sikkerhet i kraftsystemet, er jeg ikke kjent med at det er gjort videre analyser knyttet til det.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Representanten kan trygt tolke mitt svar dit hen at jeg oppfatter Stortingets behandling av denne saken slik at det ligger et vilkår om at det skal være etablert en driftssentral i Gaupne. Så må jeg også si at når jeg har gått igjennom denne saken, har jeg forstått at det ikke er slik tenkt fra Statkrafts side at dette totalt sett vil medføre noen vesentlig reduksjon i bemanningen sjøl om en velger en omorganisering. Når det gjelder spørsmålet om likeverdighet, er det som sagt slik at Gaupne skal betraktes som én av fire likeverdige driftssentraler, og det er den framtidige organiseringen som det legges opp til. Jeg ser ikke bort fra at en nærmere redegjørelse fra Statkraft om hvordan en tenker seg den framtidige organiseringen basert på fire likeverdige sentraler og hvordan det vil slå ut i forhold til sikkerhet og kraftforsyning, kan være mulig.
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Eg vil få stilla følgjande spørsmål til miljøvernministeren: «Utstein Kloster i Rogaland, det einaste bevarte klosteret i landet frå mellomalderen, er i ferd med å forvitra. For tre år sidan vart det utarbeidd ein skaderapport som vart send saman med ein grunngjeven søknad til Riksantikvaren. Ennå har det ikkje kome svar frå Riksantikvaren. Samstundes har bygningsskadane etter kvart forverra seg, og det hastar med ei utbetring. Når vil statsråden gjera noko med dette?»
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 2000-02-09:
Eg vil takka så mykje for svaret! Eg vart veldig glad for det. Eg våga mest ikkje å tru det då eg høyrde det. Utstein Kloster er i særstilling som nasjonalt kulturminne og er for lengst rangert blant dei ti fremste kulturminna i dette landet. I tillegg er det mykje brukt. Bakgrunnen for spørsmålet mitt er at klosteret er i ferd med å forfalla og forvitra. Vatnet driv inn i murane, med den følgja at pussen dett av og golvborda rotnar. Me veit alle at til lenger ein ventar med slikt vedlikehald, til dyrare og verre vert det – ofte mangedobla i forhold til utgangspunktet, då det her vart søkt om 3 mill. kr. Og så tilleggsspørsmålet mitt: Vil statsråden medverka til at det som nå trengst for å få ordna opp i dette, òg vert løyvt framover til arbeidet er ferdig?
Unn Aarrestad (Senterpartiet), 2000-02-09:
I fleirtalsmerknaden i Budsjett-innst. S. nr. 9 for 1998-99 under kap. 1429, Riksantikvaren, står det klart: «Det vises blant annet til at det nasjonale klenodium Utstein Kloster trues av forfall på grunn av manglende vedlikehold. Flertallet legger til grunn at dette er av de oppgavene som blir prioritert ved disponering av denne posten. Flertallet ønsker også å bli orientert dersom det er slik at manglende bevilgninger gjør at det nå skjer uopprettelig skade på middelalderbygninger og anlegg.» Eg er veldig glad for at statsråden vil følgja dette opp i tida framover. Men så lurer eg på: Vil Stortinget i framtida òg verta orientert dersom det skulle verta manglande løyvingar til slikt?
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-09:
Utstein Klosters tilstand har vært vurdert av Riksantikvaren ved undersøkelser både i 1991 og 1993 og av Nidaros Domkirkes Restaureringsarbeider i 1997. Rapportene er samstemte når det gjelder tilstanden ved klosteret og hvilke tiltak som bør prioriteres. Skadene på anlegget skyldes langsomme forvitringsprosesser av saltholdig sementmørtel i murene i klosteret. Saltholdig sementmørtel ble i stor grad brukt til reparasjon og vedlikehold av klosteret på 1900-tallet. Den viktigste delen av de forestående restaureringsarbeidene blir derfor å hugge vekk denne sementen og erstatte den med tradisjonell kalkmørtel, som ikke gir tilsvarende skader. Utstein Kloster har i likhet med mange andre middelalderbygninger behov for restaurering. Jeg er derfor lei for at det ikke har vært mulig å sette av midler til dette tidligere. Søknaden fra Stiftelsen Utstein Kloster har ligget i påvente av en anledning til prioritering. Men det er leit at Riksantikvaren ikke har orientert Stiftelsen Utstein Kloster om dette. Jeg er kjent med at det i midten av januar i år har vært kontakt mellom Riksantikvaren og stiftelsen. Denne kontakten har gitt Riksantikvaren ytterligere opplysninger om klosterets tilstand som vil være grunnlag for vurdering av tilskudd og oppfølging i løpet av februar. Riksantikvaren vil òg gjøre en befaring til klosteret. Jeg vil nå be Riksantikvaren legge fram et forslag til oppfølging av tilstandsrapportene snarest etter at befaringen er gjennomført, slik at restaureringsarbeidet kan komme i gang allerede inneværende år.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-09:
La meg først si at jeg er helt enig i representantens understreking av at dette er et svært viktig kulturminne, og at det er viktig å komme fort i gang. La meg også få lov til å si at dette er et kulturminne som i likhet med mange andre kulturminner har utløst stort lokalt engasjement. Vi ser at identitet og tilhørighet rundt den type kulturminner er viktige drivkrefter. Blant annet har dette lokale engasjementet også gitt seg uttrykk i at representanten Gunnar Kvassheim tidligere har engasjert seg tungt i dette spørsmålet. Jeg er enig med representanten når hun sier at mine signaler om å komme i gang i år, må følges opp. Det er noe av det som er den store utfordringen vår i forhold til kulturminnearbeidet. Det er et langsiktig arbeid, og det er viktig at de prosjektene man starter opp, blir gjennomført. Jeg forutsetter derfor at når vi starter opp dette arbeidet i år, først og fremst med å skifte ut mørtelen, blir det selvsagt fulgt opp gjennom bevilgning også i kommende år.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-09:
Det er ingen tvil om at komiteen i sine flertallsmerknader fra i fjor har understreket betydningen av Utstein Kloster. Jeg har også lyst til å trekke fram de spennende mulighetene som nå ligger i at vi i forbindelse med Utstein Kloster også har fått et områdevern etter kulturminneloven som gir veldig spennende muligheter. Da budsjettet ble behandlet før jul, var én av de tingene komiteen bad om, at Regjeringen skulle komme tilbake til Stortinget med en opptrappingsplan innenfor kulturminnesektoren som gjør at vi kan få tatt vare på de viktige kulturminnene våre og sørge for at de ikke forfaller og forvitrer. Det vil Regjeringen selvsagt følge opp.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-09:
Jeg har tidligere i Stortingets spørretime gitt uttrykk for at det ikke er ønskelig å ha blanding av ulv og hund i norsk fauna. Jeg har også sagt at dersom vi med sikkerhet kan si at det finnes slike blandingsdyr i Norge, vil jeg sette inn nødvendige tiltak for å få dem fjernet. Grunnen til at vi ønsker å unngå krysninger mellom ulv og tamhund i naturen i Norge, er at slike ulv-hund-hybrider gir muligheter for videre spredning av gener fra hund. Direktoratet for naturforvaltning har pekt på at dette kan gi negative effekter på den fåtallige ulvebestanden som finnes i Sør-Skandinavia. I mitt svar på en interpellasjon den 28. januar orienterte jeg om undersøkelser som er gjennomført i forbindelse med mistanker om ulv-hund-krysninger i en ulveflokk i Østfold. Valpene i denne flokken er med stor sannsynlighet resultatet av en krysning mellom hannhund og hunnulv. Saken er fulgt opp ved at Direktoratet for naturforvaltning nylig har gitt fellingstillatelse på de fire blandingsvalpene.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-09:
Som vesteråling er jeg vant til å snakke kjapt, men jeg vet ikke om jeg rekker å svare på alle spørsmålene jeg fikk, på ett minutt, men jeg får eventuelt komme tilbake til noen av dem i neste runde. Vi er også kjent med ryktene om at det har vært avl av hybrider i Sverige, og at disse skulle være satt ut også på norsk side. Vi har ingen bevis som tyder på at det er sant. Dette var jo også rykter som gikk rundt valpene i Østfold. De har i ettertid vist seg å være en krysning mellom en ulvetispe i vill tilstand og en hund. Vi har heller ikke grunn til å tro at det er innslag av ulvehybrider i andre deler av den norske stammen. Når det gjelder spørsmålet om ikke all ulv burde testes, har jeg lyst til å understreke at dette er meget kompliserte og veldig dyre tester. Jeg tror det er lurt å følge den linjen man har lagt seg på hittil, nemlig at det blir foretatt test der det er mistanke om at det kan være hybrider.
Guro Fjellanger (Venstre), 2000-02-09:
For å ta det siste først, så er jeg enig i at man så langt som mulig må sikre seg at det er ren ulv vi har i den norske faunaen. Det er også bakgrunnen for at vi har hatt en meget klar holdning til at i den grad det var mulig å påvise at valpene i Østfold var hybrider, skulle de felles. Og det blir altså nå gjort. Jeg er også enig med representanten i at det bør testes der det er mulig, f.eks. der man har ulv som er påkjørt. Samtidig har jeg lyst til å understreke at også disse testene er ganske kompliserte, fordi de må sammenliknes med genprofiler og genmateriale fra den sørskandinaviske ulvestammen for å analyseres. Det er langt enklere å foreta analyser hvis man kan ta prøver både av en far og en mor – også blant ulver.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg skal få lov til å stille miljøvernministeren følgende spørsmål: «Fredag 28. januar 2000 uttalte miljøvernministeren til TV-nyhetene at hun ønsket å bygge opp en ulvestamme uten for stor innblanding av hund. Hva legger miljøvernministeren i en slik uttalelse?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-02-09:
Det var spesielt uttalelsen «uten for stor innblanding av hund» som fikk meg til å reagere. Intensjonen har vel vært at hvis vi skal ha ulv, skal det være i betydningen ulv av ren stamme. Gjennom media er vi jo kjent med at det muligens har foregått og foregår hybridavl i Sverige. Kan det være sluppet ut slik hybridulv, som nå sprer seg? Det er bl.a. ihjelkjørt to ulvetisper i Østerdalen i den senere tiden. Den ene ble sendt til USA for undersøkelse. Er det tatt DNA-tester av disse dyrene, og hva viser i tilfelle de? Det er også sagt at hybridulv har en annen og farligere oppførsel enn ren ulv. Blant annet har det vært sagt fra deler av forvaltningen at ulv hopper ikke over gjerder og går ikke til angrep på hund, f.eks. i bebygde strøk. Begge deler har vi sett eksempler på. Kan det tyde på at vi har mer hybridulv i Norge enn det som kanskje har kommet fram til nå? Bør ikke da all ulv, av de vi kjenner til nå, testes?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg vil gjerne si at de dyr man har til obduksjon og kontroll, i hvert fall bør testes. Jeg synes det er litt betenkelig at forvaltningen nå synes å signalisere en målsetting og et ambisjonsnivå som er ulikt det som vel må være ambisjonsnivået for dem som ønsker gjeninnføring av ulv, ved at de sier at biologisk sett er det ingen grunn til å avlive disse hybridulvene. Og når forsknings- og forvaltningsleddet sier det, så synes jeg det er betenkelig. Svenska Naturskyddsföreningen kom med en stor utredning på 1970-tallet når det gjaldt ulv. Der går det fram at de har oppført en del ulv i stambok, og at de prøver å følge linjene i utviklingen av ulv. Er det en slik føring og registrering av ulven i Norge, og bør ikke den da i tilfelle følges opp ved at man sikrer seg at det i hvert fall er ren ulv det man skal ha?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
«Tipping og andre pengespel fungerer i mange tilfelle som eit ekstra tilbod hjå mange lokale handelsmenn. Kundane kombinerer gjerne sine daglegvareinnkjøp med høve til å få utført ulike former for tipping. Slik sett kan pengespeltilbodet verka konkurransevridande butikkane imellom. Kva kriterium ligg til grunn, og korleis vert kommisjonærane plukka ut og fordelt frå Norsk Tipping si side?»
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Det er kanskje merkeleg at ein som eigentleg i stor grad er imot pengespel, tek opp ei slik problemstilling. Men så lenge det faktisk er mange lokale nærbutikkar som får store problem fordi at dei ikkje har høve til å tilby kundane sine denne typen tenester, er det likevel eit svært relevant spørsmål. Eg er derfor glad for at det er sett i verk eit prosjekt som skal greia ut desse spørsmåla og kartleggja effekten av innføring av spel som tilleggsfunksjon for distriktsbutikkane. Det synest eg er positivt. Men eg synest òg det er viktig å spørja seg korleis ein t.d. kan utvikla ny teknologi som gjer det billigare og enklare å plassera ut denne typen tenester på fleire plassar, slik at fleire butikkar kan nyta godt av dette. Eg synest òg det bør reisast spørsmål ved om det er rett at to butikkar som ligg tett inntil kvarandre, begge skal ha eit slikt tilbod, mens ein som ligg litt perifert i forhold til dei to butikkane, ikkje har eit slikt tilbod.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Eg forstår det slik at det eigentleg er dei lokale regionsjefane som er krumtappen her. Og det kunne kanskje vera på sin plass at kulturministeren tok ein prat med Norsk Tipping om at dei i endå større grad har i fokus dette med å ha ei fordeling i regionane som iallfall fører med seg at ikkje to butikkar som ligg heilt kloss på kvarandre, skal ha tilbodet, samstundes som det ligg ein butikk i eit område som har ein viss befolkningskonsentrasjon, ikkje kan tilby denne typen tenester. For det er faktisk – det har eg fått vita både frå Veitastrond, Feste handel i Glesnes i Hordaland og ikkje minst frå Klokkarvik i Hordaland – eit stort problem. Folk står i fare for å mista nærbutikktilbodet sitt, fordi folk heller handlar hos dei som ligg meir i eit senter og kan tilby denne typen tenester.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til fiskeriministeren: «Norsk fiskeeksport kom opp i om lag 30 mrd. kroner i fjor og har potensial til å verta mangedobla. Marknadstilgang er den faktoren som i stor grad kjem til å avgjera dette. Gjennom den nye tingingsrunden har Noreg ein unik sjanse til å betra marknadstilgangen for fisk og dermed leggja til rette for vidare vekst i norsk fiskerinæring. Noreg manglar eigen fiskeriråd ved WTO-delegasjonen i Genève. Kva strategi har Regjeringa for å fronta norske fiskeriinteresser fram mot neste WTO-runde?»
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Vesle Noreg er verdas største fiskeeksportør, og ettersom vår eigen marknad er sterkt avgrensa, er me heilt avhengige av marknadstilgang. Det byr på mange utfordringar. Det er rekna ut at 1 000 tonn laks til bearbeidingsindustrien gjev arbeid til 30 personar på heilårsbasis. I dag dannar det meste av dette råstoffet grunnlaget for arbeidsplassar utanom våre landegrenser, og det er altså tap av verdiar for Noreg. Og kva er grunnen til dette? Jo, det er høge tollmurar for vidareforedla produkt. Etter mi meining har me inga tid å missa, og målet om å ha ein fiskeriråd på plass i Genève i løpet av året er etter mitt syn defensivt. Skal potensialet i norsk fiskerinæring utløysast, må me vera tidleg oppe kvar einaste dag nokon kvar av oss. Eg vil derfor stilla spørsmål til fiskeriministeren: Korfor nøler han med å få fiskeriråden på plass i Genève i ein fart?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 2000-02-09:
Eg er veldig glad for at fiskeriministeren ikkje nøler, men når ein då skal ta sikte på å få denne fiskeriråden på plass i løpet av dette året, er det ein litt for vid agenda, spør du meg. Og eg er ikkje i tvil om at Regjeringa flaggar WTO-spørsmål når dei er ute og reiser. Spørsmålet mitt er: I kva grad flaggar dei i fiskerispørsmål når dei er ute og reiser? Japan er ein av dei nasjonane som me verkeleg treng overbevisa med omsyn til våre strategiar, så eg ynskjer fiskeriministeren lykke til.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Norsk Tipping har i dag ca. 3 800 kommisjonærer, og Norge er dermed det landet i verden som har flest kommisjonærer i forhold til innbyggertallet. Selskapet har ikke planer om noen vesentlig økning av dette kommisjonærantallet. Utfordringen er å utvikle og forvalte kommisjonærmassen videre. Det vil imidlertid alltid være bevegelse i kommisjonærmassen på bakgrunn av nedleggelser, inndragelser og nyetableringer. Norsk Tipping regner således med at ca. 80 nye kommisjonæretableringer vil finne sted i 2000. Norsk Tipping skal etter lov og instruks drives etter forretningsmessige prinsipper for å skape et størst mulig overskudd til glede for overskuddsmottakerne. Slike prinsipper er således styrende ved etablering av nye salgsledd, da det er store kostnader forbundet med opprettelse og drift av selskapets kommisjonærer. Ut fra de rammebetingelsene som foreligger og på bakgrunn av den produktportefølje selskapet har, legges det ved etablering av kommisjonærverv vekt på å være tilgjengelig der hvor folk ferdes. Når det gjelder etablering av nye verv, arbeider selskapet etter opptrukne retningslinjer og nedfelte rutiner både når det gjelder behandling av søknader om verv og innvilgelse av kommisjonærverv. Norsk Tippings kriterier for tildeling av slike verv er ikke endret i de siste årene. Det legges vekt på følgende kriterier: beliggenhet og tilgjengelighet åpningstider netto vareomsetning antall kunder pr. uke og handlemønster forventet spilleomsetning vilje og kompetanse til å prioritere spill hos den som driver butikken eller kiosken bransjemiks kredittvurdering Av mer underordnede kriterier kan vi nevne avstand til nærmeste kommisjonær og salgsareal På mindre tettsteder/lokalsamfunn vil antall husstander og stedets infrastruktur også ha stor betydning for tildeling av kommisjonærverv. Norsk Tipping ønsker i størst mulig grad å være tilgjengelig for publikum, også på mindre steder. Men selskapet må selvfølgelig ta hensyn til hva som er forsvarlig forretningsdrift. Dette innebærer at det på mindre steder ofte vil være økonomisk forsvarlig å etablere kun én kommisjonær på bakgrunn av de kriteriene som er nevnt ovenfor. Selskapet er oppmerksom på de konkurransemessige konsekvensene valg av kommisjonær kan få på ulike steder, og legger stor vekt på behandlingsform og lokalkunnskap ved at søknaden behandles av selskapets lokale salgsleder. Norsk Tippings regionsjef fremmer innstilling om avslag på søknad eller ansettelse som kommisjonær, mens endelig avgjørelse fattes i selskapet etter opptrukne retningslinjer. Norsk Tipping har strukket seg langt for å imøtekomme distriktsbutikkene. Blant annet deltar Norsk Tipping i et prosjekt i samarbeid med Merkantilt kompetanseprogram for utkantbutikkene i regionene – Merkur – hvor 14 utkantbutikker har fått kommisjonærverv i et testprosjekt. Dette prosjektet skal bl.a. kartlegge effekten av innføring av spill som tilleggsfunksjon for distriktsbutikken. Merkur-prosjektet avsluttes sommeren 2000.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg er enig med representanten Tveiten i at prosjektet Merkur er interessant, og jeg ser fram til å få resultatene av det til sommeren. Jeg tror at det vil kunne gi oss nyttig informasjon. Når det gjelder teknologiutvikling, er det et spørsmål som Norsk Tipping er fundamentalt opptatt av. Jeg er sikker på at det er riktig å si at Norsk Tipping i dag opererer med meget avanserte systemer. Men vi vet også at utviklingen på dette området er enorm, og at det også i framtiden vil være nye teknologiske løsninger tilgjengelig på markedet. Det er jeg overbevist om, og det vil selvsagt også kunne gjøre det lettere å ha flere kommisjonærer dersom Norsk Tipping mener at det er riktig. Når det gjelder fordelingen på det enkelte sted, vil jeg vise til at det er de lokale salgsledere som foretar de vurderingene, og det er til det leddet man da bør henvende seg.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Norsk Tipping skal, som jeg nevnte, ifølge lov og instruks drives etter forretningsmessige prinsipper. Målet er selvsagt at de skal ha størst mulig overskudd, slik at vi kan nyte godt av det overskuddet til viktige samfunnsmessige formål. Det er ingen tvil om at det er en relevant problemstilling som er reist. Jeg vil, når rapporten fra Merkur-prosjektet foreligger, få anledning til å gå inn i spørsmålene på et faglig grunnlag, og det vil jeg selvsagt gjøre.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Representanten Alstad spør om jeg vil sørge for at debatten om videre utbygging av NRK2 ikke forsinker utbyggingen av digitalt fjernsyn. Jeg viser til behandlingen av stortingsmeldingen om digitalt fjernsyn før jul i fjor, der departementet ble bedt om å vurdere om det er mulig å frigjøre frekvenser, slik at kapasiteten til digitalt bakkesendt fjernsyn kan økes utover det vi hadde foreslått. Jeg har derfor satt i gang en fornyet kartlegging av hvilke ledige frekvenser som finnes for fjernsyn. Det er derfor for tidlig å si noe helt presist om hvilke konsekvenser økt utbygging av NRK2 vil ha for en digital utbygging. Etter de data vi til nå har bygd på, synes det imidlertid helt klart at vi ikke kan øke distribusjonen av NRK2 i bakkenettet, uten at dette på en uakseptabel måte begrenser vårt framtidige handlingsrom. Økt utbygging av NRK2 vil også være svært kostbart. Jeg er derfor redd for at en prioritering av bruken av frekvensressurser til NRK2 kan føre til at det tar lengre tid før hele befolkningen får et digitalt TV-tilbud. Bakkesendt digital-TV gir som kjent en bedre utnytting av frekvensressursene, og gjør at flere TV-kanaler kan bli riksdekkende, og vi får også muligheter til å øke dekningen for NRK2. Jeg vil igjen presisere at NRK2 har den dekningsgraden som Stortinget forutsatte da NRK fikk samtykke til å starte kanalen. Økt utbygging av NRK2 kan vanskelig forsvares så lenge dette kan komplisere utbyggingen av digitalt fjernsyn med økt kapasitet. Som jeg også nevnte i spørretimen i forrige uke, legger vi stor vekt på å finne løsninger som gjør oss i stand til å dekke så store deler av landet som mulig når digital-TV skal innføres.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg kan bare slutte meg til alt det Alstad sa. Vårt utgangspunkt i dette arbeidet er, som sagt, at vi skal sikre en god dekning over hele landet av så mange kanaler som mulig.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Basketligaen 2000 er en allianse av klubber tilsluttet Norges Basketballforbund. Bakgrunnen for planene om etablering av den nye basketligaen er et ønske om å øke interessen for basketball i Norge, og å utvikle norsk basketball på herresiden. Ligaen vil bygge på et lisenssystem hvor flere ulike kriterier vil være avgjørende for innvilgelse av lisens til den enkelte klubb. Det er ikke fastsatt noe bestemt tall for hvor mange klubber som skal inngå i ligaen i årene framover, slik at de klubber som ikke får lisens i første omgang, vil kunne komme med etter hvert. Planene om etablering av Basketligaen 2000 er behandlet både av forbundstinget og styret i Norges Basketballforbund. Det er videre forutsatt at forbundstinget i april dette år formelt vil vedta ligaens vedtekter og gi sin formelle tilslutning. I henhold til Norges Idrettsforbund og Olympiske komites lover er det enkelte særforbund den høyeste faglige myndighet på sin idretts område. NIF har for øvrig klart uttrykt overfor Basketballforbundet at de ser på Basketligaen som en interessant og spennende organisatorisk nyvinning, og at de ikke kan se spesielle lovmessige eller idrettspolitiske problemer i denne sammenheng. Jeg tolker representanten Fossum dit hen at hun ønsker at Kulturdepartementet skal gripe inn i forhold til forutsetningene for den nye basketligaen. Det ville i så fall innebære et klart brudd i forhold til det tradisjonelle samarbeidet med NIF. Departementet forholder seg til NIF som en paraplyorganisasjon for landets frivillige idrettsorganisasjoner, og forsøker i denne sammenheng å balansere hensynet til statlig styring mot hensynet til idrettsorganisasjonenes autonomi. Departementet forholder seg i den aktuelle saken til at endringer av konkurranseoppsett og konkurranseregler for de enkelte særidretter primært er en sak for idretten selv. Av de opplysninger departementet har mottatt fra NIF i tilknytning til representanten Fossums spørsmål, framgår det at spillemidler til Norges Basketballforbund, gjennom NIF, ikke er brukt til ligaforberedelser eller aktuelle ligaklubber verken i 1999 eller i år. I tilfeller hvor forhold strider klart mot forutsetningen for den statlige støtten til idrettsorganisasjonene, vil det kunne være aktuelt for departementet å fremme særskilte synspunkter overfor NIF. I den aktuelle sak kan bruddet med opp- og nedrykkssystemet, et kjennetegn ved europeisk idrett, i høyeste grad diskuteres. Det samme gjelder kravene til medietilpasning av arenaer og arrangement, og eventuell tilsidesetting av sosialpolitiske hensyn. Imidlertid kan jeg ikke se, ut fra min kjennskap til den nye basketligaen, at det i dag foreligger omstendigheter som skulle tilsi at departementet griper inn i den aktuelle sak. Men jeg kan forsikre representanten Fossum om at departementet vil følge utviklingen innen idretten nøye i tiden framover, spesielt med hensyn til konsekvensene av den sterke markeds- og mediatilpasning av både topp- og breddeidretten.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Som jeg sa i mitt første svar til representanten Fossum, er de forhold hun nevner, spørsmål som vi er opptatt av og følger nøye. Jeg sa i svaret mitt at mitt utgangspunkt er at den nye basketligaen i utgangspunktet er et anliggende for idretten, men det kan selvfølgelig stilles spørsmål ved et seriesystem som ikke baseres på det tradisjonelle opprykks- og nedrykksprinsippet, og hvor også andre elementer enn idrettslig nivå ligger til grunn for utvelgelse av deltakende klubber. Det er imidlertid sånn at det er ikke noe helt nytt i norsk idrett at det stilles krav til økonomien i toppidrettsklubber, f.eks. har flere toppklubber i fotball i de senere årene blitt truet med nedflytting i divisjonssystemet som følge av store underskudd og dårlig økonomisk styring. Så også i andre tilfeller har det vært situasjoner hvor ikke-sportslige forhold har blitt tillagt vekt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Jeg er opptatt av at vi må finne den rette balansen mellom idrettens autonomi og styringsproblematikk sett fra vår side. Det er et litt spesielt forhold i denne saken, i lys av at Basketballforbundet viser til at man ikke har brukt tippemidler til å utvikle ligaen. Men jeg tror, som representanten Fossum, at vi ikke er veldig uenige i denne saken. Jeg håper at de spørsmål som er reist i denne debatten, vil det bli tatt høyde for både i Norges Idrettsforbund og Basketballforbundets videre arbeid i denne saken, for som jeg også gjorde rede for i mitt første svar, er man fortsatt i en prosess.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-09:
Med få unntak er norske kulturinstitusjoner helt avhengige av offentlige driftsbevilgninger eller driftstilskudd for å oppnå balanse i årsregnskapet. Det er imidlertid bred enighet om at det like fullt påhviler kulturinstitusjonene et ansvar for også å skaffe seg egeninntekter. I tillegg til ordinære billettinntekter og lignende har en del institusjoner også et utvilsomt potensial for å oppnå bidrag fra sponsorer. Sponsing er etter min vurdering uproblematisk så fremt det ikke oppstår konflikt mellom næringslivets forutsetninger for eventuelle bidrag og vedkommende kulturinstitusjons kunstneriske eller kulturfaglige interesser og planer. Erfaring tilsier at slike dilemma sjelden oppstår. Så langt min oversikt rekker, har kulturinstitusjoner gode erfaringer med sponsorer. Det er viktig at potensialet for sponsing blir utnyttet best mulig. Næringslivet er i mindre grad inne i finansieringen av kulturlivet i Norge enn det som er tilfellet i en rekke andre land. Sponsing vil kunne gi institusjonene et viktig løft utover det aktivitetsnivå som muliggjøres gjennom ordinære driftstilskudd og driftsinntekter. Selvsagt er det den enkelte institusjon selv som må sørge for å skaffe seg sponsorer. Departementet er likevel opptatt av å ha en forståelse for hvordan aktører i næringslivet tenker og vurderer når det kommer forespørsler fra kulturinstitusjoner om økonomiske bidrag. Det framstod for meg som et alvorlig tankekors når selv ikke et så sentralt kulturevenement som en Ibsen-festival ved Nationaltheatret var i stand til å fange næringslivets interesse. Dette var mitt utgangspunkt for å ta telefonisk kontakt med en håndfull sponsorer som tidligere hadde ytt bidrag til Ibsen-festivalen. Jeg ønsket i dette konkrete tilfellet å få klarhet i hvorfor de ikke lenger fant dette tiltaket attraktivt nok, og å påpeke betydningen av festivalen. Dersom saken vinkles slik enkelte aviser har valgt å gjøre, kan det utledes et prinsipielt dilemma. Jeg vil understreke at de bedriftene jeg var i kontakt med, ikke har et forhold til Kulturdepartementet i andre sammenhenger som aktualiserer den type problemstillinger som synes å ligge i spørsmålet.