Bjørn Hernæs (Høyre), 1999-03-23:
Begrunnelsen for Regionfelt Østlandet ligger i hovedretningslinjene for Forsvarets virksomhet og utvikling, som Stortinget har sluttet seg til. Kravet om effektiv utdanning av soldater og befal i kunnskaper og ferdigheter, evne til raske beslutninger og til å mestre samspillet mellom avdelinger og våpenarter gjør dette nødvendig. Det overordnede mål er å kunne møte krisesituasjoner i verdens farligste yrke best mulig trenet. Rena leir og Rødsmoen er ifølge leirsjefen verdens beste utdanningsinstitusjon for soldater. Med Regionfelt Østlandet på plass vil vi kunne få de samme mulighetene for å samtrene flere bataljoner fra alle våpengrenene i Hæren. Det er for meg et nesten uvirkelig tankekors hvordan representanter i Stortinget kan forsvare ikke å støtte en slik etablering, når de i neste øyeblikk synes å være beredt til å sende norske soldater f.eks. til bakkeoperasjoner i andre land. Skytefeltsaken har vært igjennom omfattende høringer. Alle har selvsagt fått anledning til å uttale seg. Allikevel demonstreres det mot skytefeltet fra de forskjelligste miljøer. Men jeg har en mistanke om at når det gjelder den ungdommen som protesterer, er det den ungdommen som selv finner det for vanskelig å delta i forsvaret av landet, som står for demonstrasjonene. Kanskje burde de vurdere å nøye seg med sin fornemme status – ikke opphøye seg til dommere over det behov den ungdommen har som vil forsvare landet sitt, slik det alltid er blitt krevd. Skyte- og øvingsfelt er tvingende nødvendig i en uperfekt verden. Derfor er jeg glad for at forslaget fra Arbeiderpartiet, Høyre og Fremskrittspartiet blir vedtatt i dag. Til tross for at det representerer et meget betydelig naturinngrep er derfor Høyre, også i øvingsfeltets hjemfylke, beredt til å ta denne belastningen. «Hvorfor velger flertallet det mest naturødeleggende og konfliktfylte alternativet?» spør Nationen på kommentarplass den 19. februar 1999. Spørsmålet bør besvares både av regjeringspartiene og av Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet. I tillegg til at det er det mest naturødeleggende og konfliktfylte alternativet, er flertallets valg av Gråfjellet det største inngrepet i den private eiendomsretten, i et område som hører til landets mest lønnsomme, mest veldrevne og best arronderte skogbruk. At dette ikke bekymrer Arbeiderpartiet, forbauser ingen. At Fremskrittspartiet er med på det, får vi ta til etterretning. At regjeringspartiene ikke løfter en finger for å hindre det, er et tankekors. Flertallet lover grunneierne full erstatning etter Grunnloven § 105, men grunneierne ber ikke om penger. De ber om rett til å drive med det de kan, og som de er vokst opp med gjennom generasjoner. De ber om rett til å drive et lønnsomt skogbruk, både privatøkonomisk og nasjonaløkonomisk. I innstillingen gjentas det fra stortingsmeldingen: «I visshet om at mye av makeskiftepotensialet er brukt opp gjennom prosessen ved etableringen av Rena leir og Rødsmoen øvingsområde, vil et makeskifte i Åmot kommune(alternativ Gråfjellet og delvis alternativ Holmsjøen) være meget vanskelig å gjennomføre. … For alternativ Gravberget vil mulighetene for et makeskifte være betydelig bedre.» (alternativ Gråfjellet og delvis alternativ Holmsjøen) Vi har ikke fått avklart – i den replikkvekslingen jeg hadde med saksordføreren – hvordan flertallet mener at man skal kunne gjennomføre makeskifte på disse premissene, uten en grunnleggende forandring av konsesjonsloven når det gjelder bo- og driveplikten. Jeg etterlyser svar på det spørsmålet. Forsvaret innrømmer videre at makeskifte er et klart konfliktdempende tiltak. Allikevel velger flertallet det alternativet som gir mest konflikt, og ikke det alternativet som gir minst konflikt, og hvor mye tyder på at flertallet av befolkningen ønsker skyte- og øvingsfeltet velkommen. Når Forsvaret selv dessuten sier at Gravberget byr «på de beste mulighetene for varierte øvingsmønstre ved større samvirkeøvelser», og når vi vet at nettopp slike øvingsmønstre er en hovedhensikt med øvingsfeltet, er det ikke lett å forstå at flertallet velger mest konflikt, mest naturbelastning og mest inngrep i den private eiendomsretten. Hittil i debatten har det også, bl.a. fra representanten Gunnar Halvorsen, blitt gjort et poeng av at Høyre ikke fullt og helt og til siste punktum følger forsvarssjefens innstilling. Det er en merkelig problemstilling. For det første, som representanten Ingvald Godal påpekte, foreligger det her praktisk talt to likeverdige alternativer, der Forsvaret meget vel kan leve med begge to. I tillegg til dette har faktisk Høyre en tradisjon for å tenke selv, også i forsvarsspørsmål. Det mest nærliggende eksempel er å henvise til den brede behandlingen av Heimevernets rolle, hvor jernalliansen mellom Arbeiderpartiet og forsvarssjefen forsøkte å påtvinge Heimevernet en organisasjon som ikke tjente verken Heimevernet eller – etter flertallets oppfatning – Forsvarets samlede interesser.