Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2002-06-18:
Jeg har i og for seg ikke behov for å bruke 5 minutter. Jeg tror det er viktig at vi prøver å begrense innleggene litt, i og med at vi ellers kan risikere å få en likelydende debatt to, ja kanskje tre ganger i løpet av dagen, og det tror jeg vi kan prøve å unngå. La meg først innledningsvis si at jeg på et mer prinsipielt og generelt grunnlag vil gi Langeland rett i forhold til tidsaspektet for behandling av saker i både komite og storting, som selvfølgelig under vanlige omstendigheter bør være lengre. Det er ingen grunn til å være uenige om det. Det som imidlertid lå til grunn for komiteen både når det gjaldt direktivet og odelstingsproposisjonen, var jo arbeidspresset i komiteen. Det var den eneste begrunnelsen vi på det tidspunktet hadde, og komiteen var også samstemt. Imidlertid viste det seg i etterkant at de politiske sidene ved det, bl.a. relatert til Regjeringens behov for å meddele at godkjenningsprosedyrene var gjennomført i parlamentet i henhold til de frister som var lagt opp, og som er bestemt for denne type saker, nok var større enn det komiteen kanskje i utgangspunktet var innforstått med. Det får selvfølgelig komiteen og kanskje også jeg selv ta på vår kappe. Det er den ene biten av det. Hvis ikke odelstingsproposisjonen behandles i dag, betyr det i realiteten at den formelle meddelelse til EU ikke kan skje, med de usikkerhetsfaktorer som dermed kan skapes i EU i en tid hvor vi faktisk trenger å være i en god dialog med EU. Det er etter flertallets oppfatning i og for seg ikke noe grunnlag for å utsette en sak der resultatet allerede er gitt. Vi vet alle hva som kommer til å bli resultatet. Når det gjelder spørsmålet om odelstingsproposisjonen og forsvarlig behandling, tror jeg vi generelt er enige om at det ikke er noe politisk nytt i odelstingsproposisjonen i forhold til selve direktivet og St.prp. nr. 42 for 2001-2002. Det er der politikken ligger. Som jeg kanskje kommer inn på litt senere i dag, bærer også innstillingen preg av det, fordi mindretallet, bestående av SV og Senterpartiet, ikke har et ord politikk i det hele tatt i sine merknader. Man har bare formalia. Det betyr at debatten – det essensielle i selve saken – kommer i forbindelse med gassmarkedsdirektivet, St.prp. nr. 42. Min oppfatning er at det er lite – eller ingenting – å hente ved å utsette behandlingen av odelstingsproposisjonen. Det som er av politikk, tar vi ut i en senere debatt i dag. La meg også få lov til å si at representanten Langeland og SV selv – det får stå for min egen regning, men det er min vurdering av det – på sett og vis har bidratt til nødvendigheten av å få denne saken på plass nå, gjennom at man i og for seg har brukt mediene til å fokusere på en kobling mellom direktivet og GFU-problematikken i EU, som man i utgangspunktet fra norsk side ikke ønsket, og som ikke var tiltenkt. Det skapte en unødig situasjon i forhold til EU, som forsterket behovet for avklaringer. Det er også noe vi antakelig vil komme tilbake til. I sum vil jeg si at selv om Hallgeir Langeland på et prinsipielt og mer generelt grunnlag har rett når det gjelder generelle saksbehandlingsprosedyrer, har altså denne saken vært av en slik karakter at komiteens flertall har vært nødt til å vurdere den annerledes og fremskynde den. På det grunnlaget vil jeg anbefale at odelstingsproposisjonen blir behandlet i tråd med det oppsatte program for Odelstinget i dag.