trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Vi har hatt gode og nyttige diskusjoner om handlingsregelen, både i regjeringen og i Stortinget, over flere år. Det er alltid lærerikt og interessant å gjennomføre denne type diskusjoner. Det har ikke endret mine konklusjoner, men det har skapt interessante debatter. Det er ikke noe nytt at Senterpartiet mener at vi skal ha en annen måte å budsjettføre veibevilgninger på. Det mente Senterpartiet i 2005, og det mente de i 2009, men begge ganger har regjeringen kommet til en annen konklusjon. Slik er det i en trepartiregjering – at vi noen ganger må finne løsninger som ikke alle partiene er helt enig i – og slik har det også vært i denne saken. Det er en ærlig sak at Senterpartiet sier det de sier, og argumenterer for det. Så til selve saken. Det som er utfordringen i Norge, er den totale pengebruken. Blir den totale pengebruken for stor, kan vi få økte renter, problemer i industrien og i norsk næringsliv. På den annen side, hvis det er for lav pengebruk, kan vi få økt ledighet. Derfor må vi ha evne til både å bruke mye penger i dårlige tider og å holde noe igjen på pengebruken i gode tider. Det er det vi bruker statsbudsjettet til. Da er det helt riktig at det i og for seg ikke spiller noen rolle om vi investerer i det ene eller i det andre. Derfor er det også feil å si at vi ikke tar hensyn til oljeinvesteringene. Hvis det er store oljeinvesteringer, store private investeringer, gir det mindre rom for offentlige investeringer. Hele poenget er jo nettopp at vi skal bruke de offentlige budsjetter til å utjevne svingningene i privat økonomi. Det er ikke slik at det blir lettere å gjøre det hvis vi tar veiinvesteringene ut, for da er det vi har igjen til å regulere økonomien, helse, barnehager og skole. Det blir enda tøffere å drive konjunkturpolitikk hvis vi ikke også kan bruke samferdselsinvesteringer, som vi brukte på en meget konstruktiv måte da vi hadde finanskrise i 2008 og 2009, og hadde kraftig økning i bl.a. veiinvesteringer. En annen side når det gjelder å sammenlikne vei og olje og gass, er at olje og gass er ekstremt lønnsomt. Det er ikke alle veiprosjekter.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
For det første: Denne regjeringen har økt kraftig bevilgningene til vei. Det kommer vi til å fortsette å gjøre. Derfor bygges det nå veier i stort monn over hele landet. For det andre: De tallene som representanten opererer med – hva skal vi si – tror jeg i hvert fall er en litt merkelig måte å sette opp tall på. Blant annet tror jeg at 300 mrd. kr-tallet er det nominelle tall og ikke korrigert for prisstigning. Korrigerer man for prisstigning, er det omtrent halvparten, altså 160. Men det er ikke det viktigste. Det viktigste er at de tallene viser at denne regjeringen bruker mye penger, og det er jo jeg for – det er fantastisk hyggelig å bruke penger på mange gode formål. Men det jeg sier, er bare at hvis du skal bruke mye penger, som denne regjeringen gjør, enten det er på helse, på veier eller på skole, må du passe på at du ikke bruker for mye penger. Det er mye enklere å ha oversikt over hvor mye penger du bruker, hvis du har det på statsbudsjettet – enn om du ikke har det på statsbudsjettet. En grunn til at f.eks. Hellas har de problemene de nå har, eller at Storbritannia har de budsjettunderskuddene de nå har, er at de har lempet ting ut av budsjettet, nettopp for å prøve å slippe å gjøre veldig vanskelige valg mellom ulike gode formål. Da får du problemer, for da skjuler du den reelle pengebruken for deg selv – og da lurer du bare deg selv.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
For det første: Vi følger handlingsregelen av hensyn til norsk økonomi, av hensyn til norske arbeidsplasser – ikke minst private konkurranseutsatte arbeidsplasser. Handlingsregelen gjør det mulig å bruke mye oljepenger. Vi bruker mye oljepenger, men ikke for mye – vi er ansvarlige. Det andre er at det er den totale pengebruken som er avgjørende for norsk økonomi, og den blir ikke noe mindre av at vi prøver å skjule noen av pengene gjennom andre måter å utgiftsføre dem på. Det er den totale pengebruken som avgjør. Da bør det stå i budsjettet, slik at vi får best mulig oversikt og gjør reelle politiske valg. For det tredje vil jeg si at det alltid er rart å høre Høyre klage over at regjeringen bruker for lite penger på vei. Den forrige regjeringen la fram en veldig slapp veiplan og greide ikke å nå målene. De nådde ikke sine egne mål i transportplanen. Den nye regjeringen la fram veldig ambisiøse mål. Dere sa at vi ikke ville greie det, men vi har nådd dem. Dere la listen lavt og rev. Vi la listen høyt og hoppet over. Da skal dere i hvert fall være litt ydmyke i kritikken av oss – når vi svinger oss over fine veiløfter.(Munterhet i salen) Så er det slik at vi skal legge fram en ny nasjonal transportplan. Jeg vil ikke bli overrasket over at det kommer enda mer penger der. (Munterhet i salen)
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Punkt 1: Den forrige regjeringen fulgte ikke opp sin egen Nasjonal transportplan. Punkt 2: Jeg er for omstilling også på samferdselssektoren. Men, for å si det sånn, jeg er for god omstilling, men mot dårlig omstilling. Det er ikke all omstilling som er bra. Det kan være kloke ting vi kan gjøre annerledes innen samferdsel i framtiden, og jeg hilser gjerne velkommen en debatt om det. Men hvis omstilling innebærer at vi prøver å skjule utgiftene, er det en dårlig omstilling. Det er den totale pengebruken som avgjør, ikke hvordan vi utgiftsfører den. Punkt 3: Det er jo slik at hvis Norge begynner å lånefinansiere veiprosjekter, har vi innrettet oss veldig dumt. Vårt problem er ikke at vi har for lite penger, vårt problem er den totale bruken av penger og eventuelt press på renten. Vi behøver ikke å kjøpe veier på avbetaling, vi kan bevilge til dem kontant. Det har denne regjeringen gjort, og det kommer vi til å fortsette å gjøre – i mye større omfang enn den forrige regjeringen.
Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2011-10-26:
Statsråd Navarsete er ikke uansvarlig. Hun sitter i en regjering som følger handlingsregelen, og som respekterer de budsjettregler som Stortinget har vedtatt. Da Stortinget vedtok dem i 2005, var både Senterpartiet og Fremskrittspartiet mot det, men regjeringen følger de budsjettregler som Stortinget har vedtatt – som jeg mener er veldig gode og trygge – og som gjør det mulig å investere i vei. Denne regjeringen investerer altså mye mer i vei enn det har vært gjort tidligere. Det andre er at vi investerer også i andre ting enn vei. For eksempel er det å investere i sykehus viktig. Der kommer det mer penger. Vi investerer i kunnskap, forskning og skole – det er å investere for framtiden. Selv om det å utdanne barn utgiftsføres som driftsutgifter, er det i høyeste grad investeringer for framtiden. Jeg tror vi må slutte å gjøre dette til en diskusjon om budsjetteknikk, men akseptere at det er en diskusjon om politikk – hvordan vi skal gjøre politiske valg. Enten vi investerer i kunnskap, som utgiftsføres som drift, eller vi investerer i vei, som utgiftsføres som investeringer, handler det om hvor mye penger vi totalt bruker på ulike gode formål. Denne regjeringen er for mye penger til mange gode formål, men ikke for mye!
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
Om alt dette som statsministeren nå sier, hadde vært iverksatt, og hadde fungert, hadde ikke alle disse voldtektene funnet sted. Justiskomiteen var i Stavanger på mandag og fikk da orientering om hvordan man i Stavanger hadde tatt natten tilbake. Hvorfor fungerer dette i Stavanger, men ikke i Oslo, hvis alle disse tiltakene her har blitt satt i gang? Jo, fordi Oslo og området rundt kanskje har et parallelt samfunn, ble det påpekt, som består av kriminelle asylsøkere, av folk uten lovlig opphold osv. Har ikke politiet her en sjanse til å kunne gå i dybden? Det ser ikke ut som om det er mulig. Vil statsministeren nå endelig sørge for at vi får nok ressurser til å kunne ta natten tilbake også i Oslo, og opprette lukkede asylmottak for både dem som har fått avslag, og dem som er på vent?
André Oktay Dahl (Høyre), 2011-10-26:
Å voldta noen er noe av det simpleste, groveste, verste noen kan gjøre mot et annet menneske. I løpet av 5 minutter kan en voldtektsforbryter fullstendig knuse livet til en kvinne eller mann – for år, kanskje for resten av livet. Høyre er enig i at det må satses bredt for å forebygge. Oslo kommune gjør også en veldig god jobb på mange felt, men Oslo, og Høyre, etterlyser flere politifolk å samarbeide med for å ta byen og tryggheten tilbake. Den tryggheten er borte, og det er regjeringens ansvar. Synlig politi for å forebygge at noe skjer, og nok folk til å etterforske, at man faktisk tar forbryterne, er et politisk ansvar, ikke minst for en flertallsregjering som har sittet i seks år. Er statsministeren fornøyd med at politidekningen rent faktisk stadig går nedover, ikke oppover, at Oslo-politiet har blitt mindre i stand til å forebygge og etterforske voldtekt, og at man derfor har redusert kvinners trygghet?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2011-10-26:
Jenter og kvinner, gutter og menn som blir påført overgrep, utsettes for en grov krenkelse. Vi kan ikke la denne krenkelsen skje, vi må få til nulltoleranse mot overgrep. Vi må snu utviklingen, og vi vet mye om hva som skal til. Vi må satse mer på forebyggende arbeid, mer på holdningsskapende arbeid i skolen og også rettet mot noen av våre nye landsmenn. Vi må ha mer synlig politi, bedre byplanlegging, en fornuftig skjenkepolitikk, gode lavterskeltilbud, som en nettportal. Vi må få bedre hjelp for dem som blir utsatt for overgrep, og vi må satse på forskning, ikke bare på hvem som gjør overgrep, men også hvorfor de gjør det. Mitt spørsmål til statsministeren er om han vil være med på å si «nulltoleranse mot overgrep», en aksjon som vi kan starte i denne sal i dag, ved at statsministeren stiller seg bak denne visjonen.
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-26:
I dag har nyhetene også vært preget av andre dårlige nyheter for Norge. 700 mennesker har mistet jobben sin permanent når REC nå legger ned sine fabrikker på Herøya, i Glomfjord og i Narvik. Hver gang det skjedde denne typen strukturendringer under den forrige regjeringen, kom Arbeiderpartiets representanter på banen og sa at vi trenger en mer aktiv stat, og etterlyste hvilke tiltak og virkemidler regjeringen skulle presentere for å stoppe en bedriftsnedleggelse. Etter seks og et halvt år med dagens regjering er det vel sånn at en aktiv stat etter hvert har blitt mest aktiv prat. Det er ikke virkemidler i dagens situasjon for å stoppe denne typen nedleggelser på kort sikt. Det finnes bare ett vesentlig virkemiddel på lang sikt, og det er å sørge for at konkurransekraften i norsk økonomi er så sterk og for norske bedrifter så god at vi klarer oss. Der er det noen dystre utsikter for øyeblikket, basert på mindre internasjonal trekkraft. Siden finanskrisen har vi mistet 57 000 arbeidsplasser i privat sektor i Norge. Når REC vurderer hvorfor de legger ned, sier de at det er etterspørselen som svikter, men det er også det at de ikke klarer å være konkurransekraftige med sine bedrifter i Norge. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvilken strategi har regjeringen tenkt å legge for konkurransekraften til norsk næringsliv fremover? Når man leser nasjonalbudsjettet, er det bare ett svar, og det er god økonomisk styring i makro. Men vi vet at konkurransekraft for en bedrift er konkurransekraft i mikro – det å være konkurransedyktige når de møter kundene, å være bedre, dyktigere, smartere enn sine konkurrenter. Hva er regjeringens strategi?
Erna Solberg (Høyre), 2011-10-26:
Jeg synes statsministeren skulle vært ærlig nok til å si at i de årene som er gått etter at finanskrisen startet høsten 2008, så har faktisk norsk næringsliv mistet mange arbeidsplasser i privat sektor. Det viser statistikken. Alle land i Europa hadde vekst i perioden 2005–2008 i privat sektor, der man hadde næringsvirksomhet som kunne være konkurransedyktig, for man trengte dette. Det som er utfordringen vår, er at nå møter vi et marked som blir mindre. I det markedet skal norske bedrifter konkurrere, og i det markedet har vi hvert eneste år siden Jens Stoltenberg ble statsminister, fått mindre konkurransekraft målt på alle internasjonale parametre om dette. Vi har høyere lønnsøkning enn de andre. Det hadde vært fint hvis vi hadde vært konkurransedyktige, vært bedre på forskning og utvikling. Men der sakker vi akterut i forhold til EU. Det hadde vært flott hvis vi hadde hatt lavere kostnader når det gjelder investeringer, altså når det gjelder vei og samferdsel. Men også der ligger vi dårligere an. Når vil regjeringen lage en reell strategi for konkurransekraften i Norge?
Svein Flåtten (Høyre), 2011-10-26:
Jeg synes statsministeren skal være forsiktig med å skryte av det store antallet arbeidsplasser. Han bør lese skriften på veggen. Den kommer fra Finansdepartementet, og den sier at det ikke har vært skapt nye private arbeidsplasser i dette landet etter 2008. Det er der vi befinner oss. Privat verdiskaping og private bedrifter blør, og de mister sin konkurransekraft. Da er faktisk spørsmålet ganske enkelt: Hva er budskapet fra statsministeren i årets statsbudsjett, som han har lagt fram, for å snu denne utviklingen som hans eget finansdepartement har sagt vi nå står midt oppe i?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
Hos statsministerens tidligere arbeidsgiver, SSB, gis det ut et fagblad som heter Økonomiske analyser. I Økonomiske analyser nr. 1 fra i år står det at oppgangen i arbeidsmarkedet startet i 2004, altså før denne regjeringen overtok, og at den har økt med rundt 250 000–300 000 arbeidsplasser. Det er riktig. Men det startet altså før denne regjeringen overtok. Så står det videre i denne utgaven: «Sysselsettingen i offentlig forvaltning har de to siste årene økt med 40 000 personer, mens det har vært en betydelig nedbemanning i konjunkturutsatte næringer.» Det er altså et litt annet bilde enn det statsministeren beskriver. For det første: Den økonomiske oppgangen startet uavhengig av rød-grønn politikk. I den grad de rød-grønne har oppnådd noe, så har sysselsettingen flatet ut etter at de overtok. Det andre er: Det er den offentlige forvaltningen som har sørget for at det har flatet ut, og ikke har gått ned. Mener statsministeren at SSB har rett i sin analyse?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
Jeg synes at statsministeren skal være litt mer korrekt i sin gjengivelse av klimaforliket, for Erik Solheim sa i Dagsavisen i fjor at «klimaforliket i seg selv ikke beskriver virkemidlene, bare målet». Så er vi ferdige med det. Oljemeldingen som ble framlagt av regjeringen, har en bane som viser de forventede framtidige CO2-utslipp som følge av oljemeldingen. En tilsvarende bane ble lagt i 2007. Det som er oppsiktsvekkende, er at den banen som regjeringen nå legger fram, er 29 pst. høyere enn den banen en hadde i 2007. Så mens klimaforliket og klimameldingen som en venter på, sier at en skal kutte utslipp, medfører regjeringens oljemelding at utslippene skal økes. Da blir jeg litt i stuss med hensyn til hvem jeg skal høre på? Skal jeg høre på miljøvernministeren som sier at utslippene skal ned? Eller: Skal vi høre på energiministeren som sier at vi skal føre en politikk der utslippene må gå opp? Ble oljemeldingen forelagt miljøvernministeren før den ble fremmet?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
Fremskrittspartiet mener det er viktig å føre en ansvarlig økonomisk politikk. Samtidig er det viktig å bygge landet, utnytte det potensialet som finnes, og øke vår framtidige produksjonsevne. Det er tross alt vår arbeidskraft som vil være den viktigste inntektskilden, også i framtiden, selv om olje er viktig i dag. Handlingsregelen regulerer bruken av vår oljeformue i Norge. Gjennom snedige beregninger fra Finansdepartementet – å lage seg grenser for hva som er ansvarlig, og hva som er uansvarlig oljepengebruk – kan vi altså gamble med oljeformuen ved å gi lån til EU-land som nesten er konk. Vi kan gjerne bruke oljeformuen til å kjøpe handlegater i utlandet, men å bygge veier i Norge, kan være uansvarlig, med mindre Finansdepartementet sier at det er greit – og det til tross for at det finnes mange gode, samfunnsøkonomisk lønnsomme veiprosjekter som kan realiseres. Argumentet for handlingsregelen er å unngå overoppheting i norsk økonomi. Det er jeg enig i – det er viktig. Samtidig, når vi ser tilbake på de siste årene, ser vi at når Statkraft får 14 mrd. kr i egenkapital, betyr ikke handlingsregelen noen ting, men hadde vi gitt 14 mrd. kr i subsidier til Statkrafts prosjekter i stedet, ville handlingsregelen sagt at det var uansvarlig. Da Stortinget i juni i år vedtok oljeprosjekter for 90 mrd. kr, hadde handlingsregelen ingen synspunkter på det. Men når vi skal bygge veier til disse anleggene, vil det omfattes av handlingsregelen. Når vi de siste fire årene har brukt 250 mrd. kr mer på norsk sokkel enn under Bondevik-regjeringen, har handlingsregelen ingen synspunkter på det. Men når Fremskrittspartiet foreslår å bruke 5 mrd. kr mer til veier og jernbane i Norge, er det veldig uansvarlig. Dette henger ikke sammen. Det er ikke slik at én krone brukt på vei, gir inflasjon, mens én krone brukt på vindmøller eller oljeplattformer ikke gir inflasjon. Vil statsministeren følge rådet fra sin samferdselsminister og ta en diskusjon om handlingsregelens innhold?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
Jeg er enig i at vi ikke skal bygge alle veier bare for å gjøre om penger, man skal fortsatt prioritere. Det er mange gode, lønnsomme prosjekter som ikke blir realisert, men selvsagt er det den totale pengebruken som gjelder. Men la oss se på 2011. Det investeres i år 110 mrd. kr mer på norsk sokkel enn gjennomsnittet da Bondevik-regjeringen styrte. Samtidig brukes det 350 mrd. kr mer på utgiftssiden i statsbudsjettet. Det er altså 460 mrd. kr mer inn i norsk økonomi på bare sju år. Det er en ganske formidabel greie. Hadde Fremskrittspartiet foreslått noe i nærheten av halvparten av det i 2005, hadde vi blitt definert som uansvarlige. Men det viser at bæreevnen i norsk økonomi er til stede. Samtidig har det skjedd at oljefondet i 2005 var på 1 244 mrd. kr – i dag er det på 3 685 mrd. kr. Om man hadde brukt 5 mrd. kr mer i året på å bygge vei, hadde oljefondet bare vært på 3 650 mrd. kr. Det tror jeg fortsatt hadde vært nok til pensjoner, og vi hadde fått et næringsliv som var mer effektivt, på veiene. Vil en ta debatten på ny, eller avvise det med en gang?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-10-26:
Det er kanskje litt usikkert hvor opptatt mange av dem som mister jobben, er av ulike historiebeskrivelser. Situasjonen er meget alvorlig for de lokalsamfunn som nå rammes. Næringsråden i Nordland kan f.eks. si at det som nå nedlegges hos REC i Nordland, er det samme som 15 års oppbygging av industriarbeidsplasser i Nordland. Det rammer Narvik, det rammer Glomfjord, og i Telemark vet vi at det rammer Porsgrunn. Spørsmålet for dem som nå står overfor en akutt vanskelig situasjon, er hvordan staten og myndighetene kan bidra positivt. Fra Nordlands side peker man på at omstillingsmidlene vil være svært viktige i denne sammenhengen, ikke minst for å beholde ung arbeidskraft i fylket. Mitt spørsmål er: Hvordan vil regjeringen svare på denne utfordringen?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-10-26:
Jeg vil stille vår gode statsminister et spørsmål om sykehussituasjonen i landet. Regjeringen er i gang med å lage Nord-Europas største sykehus i Oslo-regionen. 1 000 årsverk skal bort i første omgang. Målet er det aller beste: et bedre tilbud til pasientene, men hva er det som skjer i praksis? For å lykkes trengs en plan, det trengs tid, det trengs økonomisk rom, og det trengs aktiv medvirkning fra motiverte ansatte og fagfolk, men ingen av disse forutsetningene synes å være til stede i denne svære omstillingsprosessen. Helt fra starten av har Statens helsetilsyn meldt sin bekymring. Det viste seg ikke å være uten grunn. Siri Hatlen, som gjennom år har vist at hun kan og vil gjennomføre store omstillinger i sykehussektoren, har måttet kaste kortene. De 20 000 ansatte er fortvilet over situasjonen. En av deres hovedtillitsvalgte, Aasmund Bredeli sier: «Sykehusene i Oslo ble fusjonert uten at det var gjort en faglig, økonomisk eller organisatorisk planlegging av dette. Vi har hele tiden påpekt konsekvensene av dette, og hvor umulig det har vært å få dette til. Nå ser vi at de negative konsekvensene er i ferd med å komme i form av demotiverte medarbeidere, som ikke får gjort arbeidet sitt på en ordentlig måte.» «Operasjoner og behandlinger må strykes, ventelistene øker, og hele den driftsmessige situasjonen ved sykehusene har blitt så vanskelig at det blir umulig å videreføre dagens situasjon.» Noen av omorganiseringene har også ført til svekket pasienttilbud, og vi har selv sett reportasjene om utviklingen når det gjelder slagtilbudet, som må sies å være en klar kvalitetsforringelse. Statens helsetilsyn roper stopp en halv, fylkeslegen mener det er på tide å ta en pause for å sikre seg at hensynet til forsvarlig drift ivaretas. Uroen gjelder ikke bare sykehusene i Oslo-området, vi vet at en rekke sykehus i Helse Sør-Øst må spare hundrevis av millioner kroner neste år. Til tross for disse faresignalene vi har tatt opp utallige ganger, kjøres denne prosessen videre på autopilot. Lojale byråkrater settes inn i lederposisjoner, og tillitsvalgte forsøkes brakt til taushet. Vil statsministeren bidra til at man nå stopper opp og tenker seg om i denne prosessen?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-10-26:
Med all respekt må jeg si at denne forelesningen ikke var et svar på mitt spørsmål. Jeg stilte statsministeren spørsmål om det er slik at når det meldes så kraftige faresignaler fra den uavhengige tilsynsmyndigheten, når det i tillegg kommer så kraftige meldinger fra representanter for de ansatte, og det er slik at man har måttet skifte direktør og styreleder og sette inn lydige byråkrater i disse rollene, er spørsmålet mitt: Er ikke det et signal om at man kanskje bør ta en time-out, en tenkepause, slik fylkeslegen ber om, og sørge for å tilføre nødvendige omstillingsmidler? Jeg husker meget godt da representanten Stoltenberg under en tidligere stor omstillingsfase i norsk sykehusvesen løp ved siden av og ropte: mer penger til omstilling, mer penger til omstilling. Forskjellen på den daværende regjering og den nåværende er at vi lyttet til det, og det ble mer penger til omstilling. Jeg synes at Stoltenberg skulle lytte til det som nå tas opp fra så mange hold.
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-10-26:
Det er ingen i denne salen som ber om at me stansar omstillinga, men me stiller spørsmål ved på kva måte me skal gjennomføre denne omstillinga. Det eg registrerer, er at statsministeren korkje vil lytte til fagfolk, til Helsetilsynet, til fylkeslegen eller for så vidt til Dagfinn Høybråten, som stilte dei gode spørsmåla no. Da Dagfinn Høybråten sat som helseminister, gjekk helsekøane ned, omstillingsprosessane gjekk på skjener. I dag opplever me at helsekøane går opp, og det er ingen som meiner at omstillingsprosessane går på skjener. Dei pårørande seier at dei er kasteballar til siste slutt. I Aftenposten i går kunne me lese om pårørande som seier at det berre er tilfeldig om ein får oppleve norsk helsevesen på sitt beste eller på sitt verste. Mitt spørsmål til statsministeren er: Skal det vere tilfeldig om slagpasientar og fødande får god og hurtig hjelp?
Knut Arild Hareide (Kristelig Folkeparti), 2011-10-26:
Eg trur statsministeren veit veldig godt at Bondevik-regjeringa la fram Sem-erklæringa. Dei oppfylte alle måla for veg og jernbane, som dei la fram nettopp i Sem-erklæringa. Det som er vanskeleg å sjå i dag, er den raude linja hos statsministeren. Han har snakka om behovet for omorganisering og omstilling, men det behovet gjeld altså ikkje for veg- og jernbanesektoren, der Liv Signe Navarsete nettopp tek opp behovet for ei nytenking i ein sektor som er organisert på nøyaktig same måten som på 1960-talet. Bondevik-regjeringa gjennomførte ei omorganisering i Avinor som har vist seg å vere usedvanleg vellykka. Stoltenberg-regjeringa har ikkje valt å snu på den omstillinga. Kvifor vel ikkje regjeringa å sjå nettopp til Avinor-modellen, og gjere det same for veg og bane, når behovet er så stort?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2011-10-26:
Dessverre ser vi nå en statsminister som jeg oppfatter som like tafatt som helseministeren. La det være sagt fra denne talerstolen at det er ingen partier i denne sal som er uenig i at vi skal få et mer effektivt og moderne helsevesen. Norsk sykehusvesen over hele landet, men kanskje spesielt Oslo universitetssykehus, er i krise. Vi får daglig rapporter om hvor ille det er. Det er åpnet en tilsynssak om et mulig dødsfall på grunn av dette. Det siste nå er at fylkeslegen i Oslo har sendt et brev med 16 punkter fordi han er bekymret for pasientsikkerhet, arbeidsmiljø osv. Tenk deg følgende: Hvis det nå hadde vært streik og man hadde fått tilsynssak og dette brevet, er jeg overbevist om at regjeringen hadde grepet inn med tvungen lønnsnemnd. Spørsmålet blir da: Når man hadde gjort det i en streikesituasjon, hvorfor griper man ikke inn i dag?
Bent Høie (Høyre), 2011-10-26:
Jeg tror det er grunn til å minne statsministeren om at Oslo universitetssykehus og Ahus ikke er fabrikker, men virksomheter som driver med livskritiske oppgaver i samfunnet, der endringer som ikke er godt nok fundert, fort kan få dramatiske konsekvenser. Allerede 12. oktober i 2010 fikk jeg helseministeren til å komme til Stortinget for å redegjøre for omstillingsprosessen, nettopp fordi allerede da hadde styrelederen ved Oslo universitetssykehus gitt uttrykk for stor bekymring for – over to måneder før prosessen skulle være i virksomhet – at dette ikke var godt nok fundert. Den gangen sa helseministeren: «I en fase med tunge omstillinger er en kommuniserende ledelse særdeles viktig for å skape forståelse og bygge tillit.» Så er spørsmålet mitt til statsministeren: Er det det som preger omstillingsprosessen nå, at helseministeren har lyktes med å skape tillit og forståelse for de endringene som nå foregår?
Bent Høie (Høyre), 2011-10-26:
«Stikk i strid med politiske retningslinjer får vi nå tall som viser at antallet yngre funksjonshemmede som bor på sykehjem og institusjoner forbeholdt de eldste, stiger. 166 personer under 50 år opplever dette, en økning på 29 fra 2010. Hva vil regjeringen gjøre for å snu denne trenden?»
Bent Høie (Høyre), 2011-10-26:
Dette har vært et problem over tid, men under den forrige regjeringen ble det satt i gang en rekke tiltak. Ikke minst ble det gitt veldig sterk oppmerksomhet om dette temaet fra helseministrenes side. Det resulterte i at det ved inngangen til 2006, da en hadde regjeringsskiftet, faktisk bare var fire stykker som fortsatt bodde på sykehjem, som ønsket å flytte ut, og som ikke hadde en dato for utflytting. Så har en i det siste sett at denne utviklingen har snudd, og en er nå tilbake igjen på et veldig urovekkende høyt nivå. Det er åpenbart for meg at skal en få snudd denne utviklingen, vil det kreve en mye mer konkret oppfølging fra statsrådens side opp mot fylkesmennene, sånn at de igjen prioriterer dette arbeidet og kan gjennomføre det samme som en har gjort tidligere.
Bent Høie (Høyre), 2011-10-26:
Det er helt åpenbart at når utviklingen har snudd, og en nå står med 16 personer som ønsker et annet tilbud, har en behov for å få et helt annet trykk på dette. Det vi også ser, er at botilbudet til denne gruppen i større grad er i ferd med å preges av å bli alternative institusjoner i stedet for egne botilbud. Mange roper varsku om at PU-reformen nå er satt i revers, og at kommunene er i ferd med å bygge opp institusjoner tilsvarende dem som en var opptatt av å legge ned gjennom reformen. Hvilke planer har helseministeren for å gripe fatt i de forholdene?
Bent Høie (Høyre), 2011-10-26:
«Hvordan har utviklingen i bruk av PET-scan i Norge vært siden 2009, og er nivået så langt i 2011 i tråd med den utviklingen Nasjonalt råd for kvalitet og prioritering la til grunn i sin sak i 2009?»
Bent Høie (Høyre), 2011-10-26:
Det som er klart, er at hvis en ser på og sammenligner de retningslinjene som er i Norge, med retningslinjer internasjonalt, er det betydelig færre retningslinjer i Norge knyttet opp mot anbefaling om å bruke PET-CT-skann. Hvis en lytter til det som kreftlegene i Norge sier, er det 30 kreftpasienter hver eneste dag som burde hatt tilbud om PET-CT-skann, som ikke får det. Samtidig er det betydelig ledig kapasitet både på de offentlige PET-CT-skannerne og på den ene private PET-CT-skanneren. Det som imidlertid hindrer bruken av disse, er at henvisninger for bruk av dette veldig ofte blir avslått med henvisning til at det er for liten kapasitet. Det er jo ikke tilfellet, så lenge de som opererer disse PET-CT-skannerne, sier at de har muligheten til å utnytte den kapasiteten de har.
Bent Høie (Høyre), 2011-10-26:
Helseministeren gjentar at det er mangelen på kapasitet som er årsaken til at pasienter ikke får dette tilbudet. Det er jo ikke tilfellet så lenge de som opererer disse PET-CT-skannerne, sier at de har mer kapasitet og har mulighet til å utnytte kapasiteten. Så hva vil helseministeren gjøre – hvis hun mener, som hun nå sa, at manglende kapasitet er en årsak – for at den ledige kapasiteten som er, f.eks. på Aleris, blir utnyttet til fordel for de pasientene som faktisk har behov for dette, og at leger som henviser til PET-CT-skann, ikke opplever det som de opplever i dag, nemlig at de både blir faglig overprøvd og også får sine henvisninger avvist, men at den kapasiteten som er, faktisk blir utnyttet, sånn at norske kreftpasienter får en diagnose – på lik linje med det man får i andre land?
Borghild Tenden (Venstre), 2011-10-26:
Først vil jeg si at jeg er glad for å høre at statsministeren lover at ambisjonsnivået i klimaforliket ligger fast. Det han sier, er bra, men Venstres bekymring er det framlagte statsbudsjettet, der vi ikke kan se noen konkrete tiltak som gjør at klimagassutslippene svekkes – tvert imot: De øker. Til Enova er det, som statsministeren nevnte, så vidt jeg vet, blitt varslet kutt. I svar på spørsmål fra Venstres gruppe greier ikke Finansdepartementet å peke på ett nytt, konkret tiltak i 2012-budsjettet for å redusere klimagassutslippene, men viser til gamle CO2-tiltak. Så kanskje statsministeren her og nå kan peke på nye, konkrete tiltak i det framlagte budsjettet som reduserer klimagassutslippene.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2011-10-26:
Vi ser at få av dei tiltaka som var i klimaforliket, har blitt gjennomførte. Vi ser at mange av dei lågthengande tiltaka som er i Klimakur 2020, ikkje har blitt gjennomførte, og vi har fått stadfesta at i statsbudsjettet er det få eller ingen tiltak. Det er svært beklageleg at regjeringa på denne måten øydelegg, slik at mange ikkje tek på alvor dei store utfordringane som er når det gjeld klimaet. Det er fire år sidan klimaforliket. Det er to år sidan Klimakur 2020 kom, og regjeringa si klimamelding er stadig blitt utsett. I si tale på Arbeidarpartiet sitt landsmøte i 2007 sa statsminister Stoltenberg: «Tiden for å vurdere tiltak mot klimaendringer er over. Det haster med handling.» Det er fire år sidan. Framleis er det vurderingar, ikkje handlingar, som gjeld. Kan statsministeren fortelje kva slags informasjon regjeringa har fått sidan 2007, som gjer at ho er komen til den konklusjonen at det openbert ikkje hastar lenger?
Arve Kambe (Høyre), 2011-10-26:
Høyre er faktisk enig med Senterpartiet i at regjeringen bruker for lite penger på vei, på midtdelere. Derfor kommer Høyre også i årets budsjett med en milliardøkning til både veibygging, vedlikehold og flere midtdelere. Statsministeren kunne ha sluppet det veiopprøret som nå kommer internt i regjeringen fra Senterpartiet, om han hadde holdt seg til intensjonene i handlingsregelen, som han skryter av. Den sier at oljepengene først og fremst skal brukes til vekstfremmende tiltak, som utdanning, forskning, samferdsel og skattelette. Det har i praksis kun skjedd i Høyres alternative statsbudsjetter. Regjeringen klarer heller ikke i 2012 å oppfylle egen Nasjonal transportplan. Ville statsministeren ha unngått den debatten om oljepengebruk som i dag har oppstått i regjeringen, dersom han hadde sluppet til nye finansieringsformer for vei, nye alternative eierskapsformer for samferdselsetatene og holdt seg til handlingsregelens intensjon om mer penger til vei?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-10-26:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «Tekniske og allmenne fag-ordningen, TAF, har vist seg som en meget vellykket ordning der elever kan kombinere yrkesfagopplæring og fag som gir studiekompetanse. Det er nå blitt kjent at Utdanningsdirektoratet vil endre ordningen, slik at den blir mer lik dagens lærlingordning. Endringene begrunnes i at vitnemål fra videregående opplæring ikke gir rom for å dokumentere elevens fulle kompetanse. Hva er problemet med å lage et tilpasset vitnemål for TAF, og stiller statsråden seg bak den igangsatte, i realiteten, nedleggelsen av TAF-ordningen?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-10-26:
Jeg mener at kunnskapsministeren har en stor pedagogisk utfordring hvis man mener at man har sendt ut noe som skal bidra til å klargjøre rammene. De som sitter der ute, oppfatter klart dette som et angrep på hele ordningen, og at den i realiteten står i fare for å bli nedlagt sånn som den har vært etablert, og den har vært en suksess i mange år. Når statsråden sier at dette oppfattes som et problem i Møre og Romsdal, er det en sannhet med modifikasjoner, for det er ikke bare fylkeskommunene som har reagert, det har også NHO. Man er også ganske rystet over at Samarbeidsrådet for yrkesopplæring ikke er konsultert i saken, ikke har vært tatt med på råd om hvordan man skal gjøre dette fremover. Jeg lurer jo på hvordan det er mulig at saken har kommet så skjevt ut fra hoppet at det der ute oppfattes som om ordningen nå er i ferd med å bli nedlagt. Så står altså statsråden her og sier at hensikten med høringen er det stikk motsatte.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-10-26:
Jeg er for så vidt litt beroliget av det svaret som statsråden kommer med nå. Men til det siste statsråden sa, om en hybrid i systemet: Vi må ikke bli så systemopptatt at ikke hybrider som viser seg vellykket, og som store suksesser, også kan finne en plass i systemet. Man må kunne gjøre det på en sånn måte at man slipper å sitte ute og lage særregler og tilpasninger. Jeg har et konkret spørsmål til statsråden til slutt: Vil statsråden innkalle Samarbeidsrådet for yrkesopplæring og bidra til at man får gått gjennom denne saken, og at de som har skoen på, og som i dag er fornøyd med denne ordningen, faktisk også kan bli tatt med på råd før departementet trekker sine endelige konklusjoner? Jeg har også hatt møter, bl.a. med NHO, som slett ikke føler seg sikker på at det som er sendt ut på høring, vil innebære å bevare TAF-ordningen i den form den har i dag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-26:
Dette spørsmålet er jeg veldig glad for å få, fordi jeg ser at det er en diskusjon, særlig i Møre og Romsdal, om hvorvidt TAF-ordningen skal fortsette å eksistere. Hele mitt utgangspunkt når det gjelder diskusjonen rundt TAF, er at dette er veldig vellykket, og at vi ønsker å finne en form på hvordan dette kan videreføres. TAF er altså en mulighet til å kombinere en yrkesfagopplæring med at man får studiepoeng, og det har vist seg veldig vellykket mange steder. Derfor er utgangspunktet for spørsmålet helt feil, det er motsatt. Det er sånn at Kunnskapsdepartementet har tatt initiativ til å klargjøre rammene for en videreføring av tilbudet. Dette orienterte jeg også representanten Henning Warloe om her i spørretimen for nøyaktig et år siden. Jeg er kjent med de mange meldinger departementet har fått, om hvor vellykket TAF har vært i de fylkene som har hatt tilbudet. Det tilsier at dette er en ordning som vi skal videreføre, og som fylkene skal ha mulighet til å legge til rette for. Det er derfor vi har startet arbeidet med hvordan vi kan sikre TAF-tilbudet for framtiden. Det er flere grunner til at det nå er behov for å klargjøre de rammene som skal trekkes for fortsatt TAF-drift: Den ene er at den integrerte opplæringen av full yrkesopplæring og studiekompetanse over fire år er lokalutviklet, uten å være en del av den offisielle strukturen innenfor videregående opplæring. Nå tilbyr halvparten av landets fylkeskommuner ulike fagvarianter av TAF og ulike måter å organisere tilbudene på. På noen punkter er en del av tilbudene ikke i samsvar med de rammene som gjelder for fag- og timefordelingen innenfor videregående opplæring. Det har også vært nødvendig å gi dispensasjon for å få utstedt gyldig vitnemål for fullført videregående opplæring gjennom et TAF-opplegg. Gjennom vinteren 2010/2011 drøftet representanter for departementet og direktoratet ulike måter å videreføre TAF på med representanter for TAF-skolene og TAF-skoleeierne samt de organisasjonene som er opptatt av TAF. Dette resulterte i at departementet i mai i år sendte ut et forslag til rammer for den framtidige TAF-opplæringen og ba om synspunkter på disse. Alle fylkesmenn, fylkeskommuner og ulike organisasjoner i arbeidslivet ble bedt om å gi tilbakemelding på forslagene. De rammene som ble sendt ut, var utformet slik at det verken er nødvendig med lov- eller forskriftsendringer for å gjennomføre dem. Hovedpunktene i forslaget var at opplæringen fortsatt skal føre fram til både full fagkompetanse og studiekompetanse, men at fylkeskommunene selv velger om det skal tas sikte på generell studiekompetanse eller ytterligere fordypning i visse studiekompetansefag i tillegg til fagopplæringen. Nåværende premiss om at det enkelte tilbudet må bygge på og gjennomføres i et frivillig, nært og forpliktende samarbeid mellom aktuell fylkeskommune og berørte lærlingbedrifter, ble foreslått videreført. Vi har nå fått inn mange høringsuttalelser om dette, og vi vurderer de synspunktene som er kommet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-26:
Jeg sender gjerne over en kopi av det brevet som har gått ut, til representanten Elisabeth Aspaker. Der kan hun se at vi har skissert noen forslag til hvordan TAF kan videreføres, og bedt om synspunkter på dem. Så langt har vi fått 22 høringsuttalelser. 16 av dem, dvs. 75 pst., gir tilslutning til de forslagene som foreligger. Det betyr at hvis det nå er noen som er urolige for TAF og har synspunkter på de forslagene som er sendt ut på høring, som vi gjerne vil ha synspunkter på – det er derfor de er sendt ut – må de sende disse synspunktene til oss. Vi er lydhøre. Vi saumfarer til og med mediene for å få dem, i tilfelle det er noen som faller for fristelsen til å okke seg i mediene istedenfor å sende synspunkter til oss, når de har den muligheten. Hvis det er noen urolige der ute som ennå ikke har fått fremmet sine synspunkter, vil jeg gjerne invitere til at de sørger for at disse formidles, selv om de ikke har holdt høringsfristen. Den ble utsatt til slutten av august. Vi er opptatt av å finne en form på TAF som betyr at dette kan videreføres, fordi det har vært en liten hybrid i systemet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-10-26:
Hvis NHO er bekymret for det – det står dem selvfølgelig fritt å ha samtaler med representanten Aspaker – bør de gjerne også ta kontakt med meg om det. SRY er et veldig viktig samarbeidsorgan for oss. Dette er selvfølgelig også et tema der. Men intensjonen med det vi nå ønsker å få til, er hvilken form TAF skal ha permanent framover, fordi det nettopp har vært et skoleslag som har kombinert både studieforberedende fag og yrkesfagene. Det er det ingen grunn til å sette noe som helst slags spørsmålstegn ved. Jeg er forundret over at en sånn misforståelse kan oppstå når det er det motsatte som er tilfellet, og når vi har sendt ut en skisse for hvordan det kan gjøres, og ber om tilbakemelding. Til alle dem som er opptatt av dette: Kom med de tilbakemeldingene! Vi er opptatt av at vi skal klare å få denne skoleformen til å fortsette.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2011-10-26:
Jeg har følgende spørsmål: «Statens vegvesen har etter oppdrag fra Samferdselsdepartementet startet prosjektet «Ferjefri E39», et prosjekt som skal utvikle teknologi og finne samfunnsvirkninger ved å gjøre E39 ferjefri. Den økonomiske rammen for dette arbeidet/prosjektet er ikke kjent. Andre delprosjekter på strekningen er også under arbeid. I hvilken grad berøres fremdriften på disse delprosjektene, og når er prosjektet «Ferjefri E39» planlagt ferdigstilt?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2011-10-26:
Jeg takker for svaret. Dette er jo et såkalt teknologi- og samfunnsutviklingsprosjekt, som statsråden sier, og det gjelder hele strekningen fra Kristiansand til Trondheim, med åtte mer eller mindre krevende fjordkrysninger. Det er selvfølgelig en spennende sak, og en horisont som har vært nevnt for dette arbeidet, har vært 2040. Men så er det også slik at mange av disse fjordkrysningene allerede er mer eller mindre avklart. To av dem er Rogfast i Rogaland og Hordfast i Hordaland. Her har statsråden tidligere ha avklart at disse to prosjektene skal med i NTPs neste rullering. Det er bra. Spørsmålet mange stiller seg, er om denne fremdriften er avhengig av om man velger å satse på nye og uprøvde løsninger også i disse to prosjektene, som det åpnes for i denne konseptvalgutredningen?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2011-10-26:
Jeg takker igjen for svaret. For å smalne inn fokusområdet enda litt: For den fjordkrysningen som gjelder mellom Stord og Bergen, er det lagt fram to alternativer, en midtre og en indre linje, hvor den midtre har en del av disse nye grensesprengende løsningene i seg. Hordaland fylkeskommune har nylig fattet et høringsvedtak hvor de stiller seg åpne for begge løsninger, men stiller som en klar betingelse at det er både økonomisk og teknologisk løselig og realistisk, og at det kan ferdigstilles til 2021. Spørsmålet blir da: Anser statsråden dette for realistisk, hvis man velger å gå for de mer usikre teknologiske løsningene i alternativ fire?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-10-26:
Samferdselsdepartementet har gjeve Statens vegvesen i oppdrag å greia ut kor stort potensial ein ferjefri E39 vil ha for næringsliv og bu- og arbeidsregionar. Prosjektet skal vurdera teknologiske løysingar for fjordkryssingar og korleis konstruksjonane eventuelt kan utnyttast til å produsera energi frå bølgjer, straum og vind. Gjennomførings- og kontraktstrategiar skal òg greiast ut i prosjektet. Det er såleis eit omfattande arbeid med fire delprosjekt som skal gjennomførast. Nokre av delprosjekta er i gang, medan andre er i startfasen. Statens vegvesen er i ferd med å utarbeida ein konkret framdriftsplan. Førebels er det vanskeleg å seia konkret når heile prosjektet «Ferjefri E39» blir ferdigstilt. For arbeidet med konseptvalutgreiingar langs E39 og Nasjonal transportplan 2014–2023 er framdrifta for delprosjekta om teknologiske løysingar og samfunnsverknader mest kritisk. Statens vegvesen har som ambisjon at desse delprosjekta skal ha ei framdrift som gjer at prosjektet «Ferjefri E39» kan bli eit grunnlag både for konseptval i pågåande KVU/KS1-arbeid langs E39 og for Nasjonal transportplan 2014–2023. Det er naturleg nok knytt størst uvisse til framdrifta i dei delprosjekta som inneheld grensesprengjande teknologiløysingar.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-10-26:
Det er rett som representanten Halleraker seier, problemstillinga knytt til Ferjefri-prosjektet og KVU E39 Aksdal–Bergen kan vera den same òg på andre strekningar av E39, i større eller mindre grad. Så har det aldri vore tanken at heile utgreiinga skulle vera ferdig sommaren 2012, men det har vore – og er – ein ambisjon å ha resultat som gjeld kostnader og evne til å gjennomføra sommaren 2012. Vegdirektoratet seier at det er uvisse knytt til framdrifta. Ferjefri-prosjektet har ikkje fått endra framdrift i høve til det som står i KVU-en, men det er ei uvisse. No blir det arbeidd med ein framdriftsplan. Det tilseier at dette er noko som vi har moglegheit til å koma tilbake til før sommaren 2012.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2011-10-26:
Det er slik at KVU-en Aksdal–Bergen er ute til høyring no, med frist 1. november. Det betyr at det er i desse dagar at høyringsutsegnene kjem inn. Så skal dei arbeidast vidare med. Lat meg på den eine sida ikkje forskottera det som eg no seier er eit løp for framdrifta i heile Ferjefri-prosjektet. Men lat meg på den andre sida samtidig understreka, som eg òg sa i spørjetimen for to veker sidan: Det er mi målsetjing at KVU-en Aksdal–Bergen skal med i komande Nasjonal transportplan. Her er stort utolmod både på rogalandssida og på hordalandssida etter å få det meir ferjefritt over dei to strekningane som gjeld Stavanger–Bergen.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-10-26:
«I Innst. S. nr. 240 for 2008-2009 ba et enstemmig storting regjeringen sørge for å styrke jordmortjenesten i kommunene både med hensyn til kapasitet og kvalitet. Det mangler imidlertid fremdeles jordmødre i mange kommuner, utviklingen går endog i feil retning. Ifølge SSB har det vært en nedgang i antall årsverk for jordmødre fra 2009 til 2010. Det er svært bekymringsfullt. Hva vil statsråden nå foreta seg for å sikre en god og trygg jordmortjeneste for alle gravide og fødende som ønsker det?»
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-10-26:
Takk for svaret. Jeg tror det er et ganske stort sprik mellom det statsråden beskriver, og det som oppfattes blant dem som jobber ute i kommunene. De gir helt klart uttrykk for at situasjonen er blitt dårligere. Det har ikke vært noen styrking av jordmortjenesten verken når det gjelder kvalitet eller kapasitet i kommunene de siste årene, til tross for at Stortinget har vedtatt at så skal skje. Det er riktig som statsråden sier, at det er veldig små stillingsbrøker – de er faktisk helt nede i 10 pst. i enkelte kommuner. Det er jo heller ingen jordmødre som flytter fra ett sted i landet til et annet for å få en 10 pst.-stilling. Så det er veldig mye å ta fatt i her. En økning på to årsverk, som kommer fram ved at SSB har begynt å telle annerledes, er et sprik i forhold til det som fagforeningen, Den norske jordmorforening, opplever. Det er jo heller ikke spesielt imponerende. Så spørsmålet er: Hva tror statsråden er årsaken?
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2011-10-26:
Jeg vet at det er en del samarbeid om det i gang, men det er fremdeles stor bekymring når det gjelder både beredskap, følgetjeneste og andre oppgaver. Det mangler som sagt stillingshjemler – det blir ikke prioritert ute i kommunene. På bakgrunn av det vi vet skal skje nå fra 1. januar, at kommunene også får Samhandlingsreformen å jobbe med, er det stor bekymring for at jordmortjenesten vil bli nedprioritert, fordi dem det gjelder, anses som friske kvinner, men det er jo et utrolig viktig forebyggende arbeid. Kvinnene blir også skrevet ut tidligere fra fødeavdelingene enn før, så oppfølging i barsel er også mulig. Gang på gang gjennom de siste seks årene har jeg kommet tilbake til dette spørsmålet, men det er ikke blitt bedre. Mitt spørsmål er om helseministeren nå vil ta kontakt med kommunalministeren, slik at de kan samhandle om å få en skikkelig god jordmortjeneste på plass.