Bent Høie (Høyre), 2003-04-08:
Det er et omfattende og vanskelig spørsmål som reises i dette Dokument nr. 8-forslaget, med basis i den såkalte Dent-O-Sept-saken. Når det gjelder oppfølgingen av denne saken, vil jeg, som saksordføreren også gjorde, vise til redegjørelsen som helseministeren tidligere har holdt i Stortinget om denne saken. Flertallet i komiteen ønsker at Regjeringen skal vurdere å utvide pasientskadeloven til å gi erstatning for tort og svie ut fra lignende kriterier som for Stortingets billighetserstatningsordning. Stortingets billighetserstatning har gjennom praksis utkrystallisert to hovedvilkår: at søker har kommet særskilt uheldig ut i forhold til andre i samme situasjon, eller at det offentlige er å bebreide. I hovedsak vil ordningen med pasientskadeerstatning dekke de forhold som kunne gi erstatning etter Stortingets egen ordning. Dagens pasientskadeerstatningsordning omfatter i tillegg til det som følger av alminnelig erstatningsansvar, et skjerpet uaktsomhetsansvar for svikt f.eks. ved ytelsen, et rent objektivt ansvar på visse områder og en generell rimelighetsregel. Dermed gir ordningen erstatning utover alminnelig erstatningsordning. Dette innebærer at den som blir skadet som pasient, er bedre sikret enn de som blir skadet i samfunnet ellers. Ordningen er likevel begrenset, som annen erstatningsrett, til å gi erstatning for økonomisk tap og til å erstatte for varige men. Ordningen inneholder også allerede rimelighet. Selv om vilkårene etter hovedregelen ikke er oppfylt, kan det gis erstatning etter en rimelighetsvurdering dersom skaden er særlig stor eller uventet og ikke er utslag av risiko pasienten må akseptere. Skjønnstemaet etter billighetserstatningsordningen er et helt annet en pasientskadelovens erstatningsrettslige system. Vilkårene etter denne ordningen er såpass åpne at dersom helsehjelp ikke får den ønskede virkning, kan det i seg selv gi håp om medhold i et krav om erstatning etter billighet. Forslag II i Dokument nr. 8:1 innebærer at man vurderer en særskilt erstatningsordning for ofrene i Dent-O-Sept-saken. De berørte i saken vurderes i dag etter den midlertidige ordningen for pasientskader. Det innebærer at pasienten får erstatning om 1. det er en årsakssammenheng mellom bruken av Dent-O-Sept og skaden, og2. de har lidd et økonomisk tap eller fått varige men. Dersom en skulle fravike disse kravene, ville det innebære at Dent-O-Sept-berørte vil komme bedre ut enn pasienter i tilsvarende situasjon. Det vil igjen bety at pasienter som rammes av en feil som berører mange, kommer bedre ut, mens enkeltpasienter som opplever å være i nøyaktig samme situasjon, og som føler seg rammet på nøyaktig samme måte, vil få en annen behandling. Dette vil etter vår oppfatning være i strid med den vanlige rettsoppfatning. Noe av hensikten med Stortingets billighetserstatningsordning må være at det er en konstruksjon som skal ivareta enkeltmennesker eller grupper som har lidd overlast som følge av forhold i samfunnet, men der det alminnelige rettssystemet ikke fanger opp forholdet. Det vil derfor være noe spesielt å forankre tilsvarende ordninger i det ordinære lovverket. Jeg er redd for at forslaget fra mindretallet her i salen i realiteten vil føre til det som på folkemunne kalles for «amerikanske tilstander» i erstatningsretten, der forhold ved siden av økonomiske tap og varige men i sterkere grad blir vektlagt. I et slikt system blir grensene mellom konsekvensene av en skade under behandling og f.eks. manglende forventet resultater av behandlingen flytende. Det er en utvikling og en prioritering av offentlige helsemidler som jeg ikke ønsker. Det er grunn til å foreta en kritisk gjennomgang av Norsk Pasientskadeerstatning, men den må basere seg på et bredere grunnlag enn det Dokument nr. 8-forslaget gjør. Jeg vil med dette ta opp forslaget fra komiteens mindretall, som er flertallet i Stortinget.