Kristin Clemet (Høyre), 2004-03-02:
Arbeidet med og kontakten med kunst og kultur både i skolen og i tilknytning til skolen motiverer, engasjerer og inspirerer svært mange elever og lærere. Det gjør elevene oppmerksomme på egne talenter. Det gjør det mulig for de aller fleste å finne noe de mestrer, og noe de kan glede seg over. Dermed øker det også kunnskapen om egne kreative evner, noe som er svært viktig. Det stimulerer nysgjerrigheten – det gir livet innhold, simpelthen – og det gjør elevene kjent med det som etter hvert kan være det som på det mer «skolske» språket kalles «effektive læringsstrategier for dem selv». Kunsten og kulturen er altså viktig i seg selv, men kan også være viktig som innfallsport til eller som en integrert del av de mer tradisjonelle fagene og den tradisjonelle opplæringen. Dermed kan man si at kunst og kultur har positive effekter både på trivsel, på læring og på menneskers livskvalitet, på materiell og immateriell verdiskaping i et samfunn og på vår evne til innovasjon og entreprenørskap. Kunsten og kulturen i skolen og i tilknytning til skolen tar mange former i Norge. Det kan være egne fag, som jeg har vært innom, det kan være kulturaktiviteter på tvers av fag, f.eks. leseaktiviteter eller det å bruke musikk i matematikkopplæringen, det kan være rene kultur- og kunstaktiviteter i skolen, som f.eks. det å sette opp en teaterforestilling, eller det kan være kontakt med det profesjonelle kulturlivet på skolen eller utenfor skolen. Samlet sett mener jeg at denne aktiviteten og dette arbeidet holder en meget høy kvalitet i Norge. Jeg synes kanskje det er litt underkommunisert i debatten. For det første er det et stort omfang på aktiviteten og arbeidet. Det gis mange timer til disse fagene, og det er mange deltakere i aktivitetene på skolen og utenfor skolen, også i kulturskolene. Det er ofte, men ikke alltid, høy kompetanse blant lærere. Det er veldig god rekruttering til mange kunst- og kulturfag videre opp i utdanningssystemet til høyere utdanning, og det holder meget høy kvalitet blant kandidatene. Vi rekrutterer da også svært mange med høy kvalitet til det profesjonelle kulturlivet. Utfordringen på denne bakgrunnen blir etter min oppfatning på den ene side å bevare og videreutvikle dette som er så godt, og på den annen side å forsøke å se forbindelseslinjene mellom dette som er så bra, og som fungerer så bra, til det som kanskje er problemområder i norsk skole, som f.eks. leseferdighetene, som ofte kan bedres gjennom å styrke leselysten ved å satse på litteratur og bibliotek. Meldingen gir et bredt og etter min oppfatning imponerende, ikke i den forstand at det er imponerende, det departementet har skrevet, men et imponerende inntrykk og overblikk over kunst- og kulturaktivitetene i og i tilknytning til skolene i Norge. Jeg er glad for at komiteen setter pris på det overblikket. Jeg tror ikke det er så mange land, om noe, som kunne presentert et tilsvarende bredt og kvalitativt godt bilde. Dessuten gir meldingen oversikt over viktige tiltak knyttet til Regjeringens omfattende plan for å styrke leseferdigheter og leselyst, der det også satses midler på å styrke skolebibliotekene og kompetansen om biblioteker, og tiltak knyttet til Den kulturelle skolesekken, der midlene kommer til å øke og styrke skolenes muligheter. Meldingen omtaler musikk- og kulturskolene, som var den opprinnelige bestillingen fra Stortinget, og realfagsatsingen, fordi den også har implikasjoner, f.eks. når det gjelder tilskudd til vitensentre, entreprenørskap osv. Det er, når alt kommer til alt, bred enighet om det aller meste av dette. Jeg er glad for noen av de positive tilskuddene komiteen har gitt til meldingen, bl.a. gjennom å be om flere talentutviklingsprogrammer eller talentutviklingsprogrammer på flere områder. Men det er ett unntak, og det gjelder øremerking av bevilgningen til kulturskolene og det med å fastsette et tak på betalingssatsene. Mindretallet mener det er nødvendig med politisk styring. Det mener i og for seg også jeg, men jeg har tillit til at den politiske styringen kan skje lokalt. Det har skjedd til nå, og det har skjedd på en svært god måte. Det har vært etterlyst visjoner her. Jeg kan vel si at Regjeringen har en visjon om lokal handlefrihet, både for skoler og for kommuner. Det knytter an til vår demokratiske bærekraftighet, og det har også kulturelle dimensjoner. Vi tror at det blir lettere å redusere ventelistene gjennom større frihet. Jeg mener at den skolepengesatsen man opererer med, er sosial. Men det er ingen uenighet om at musikk- og kulturskolene er et positivt tilbud som må få utvikle seg, at Norsk Kulturskoleråd har gjort et godt arbeid, og at det spiller en viktig rolle når det gjelder kompetanseutvikling, nettverksbygging osv. Jeg tar til etterretning at komiteen mener at Kulturskolerådet bør spille en enda mer sentral rolle enn det departementet har lagt opp til i meldingen. Dette synes jeg ikke er problemfylt i det hele tatt.