Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2003-06-13:
Norsk utenrikspolitikk har alltid lagt til grunn at det er FNs sikkerhetsråd som har hovedansvaret for opprettholdelsen av internasjonal fred og sikkerhet. FN er en av bærebjelkene i vår utenriks- og sikkerhetspolitikk og den fremste organisasjonen i arbeidet for internasjonal fred og sikkerhet. Derfor vil Kristelig Folkeparti at Norge skal arbeide innenfor rammen av FN når vi søker løsninger i internasjonale konflikter, og gå aktivt inn for å styrke FN som organisasjon. Når vi vektlegger FNs arbeid så sterkt, var det viktig for Norge å få muligheten til å delta i Sikkerhetsrådet. Vi arbeidet derfor intenst for at Norge skulle få en plass i rådet. Utgangspunktet var at vi ønsket at Sikkerhetsrådet skulle konsentrere seg mer om langsiktig arbeid i konfliktområder, og ikke bare fokusere på politisk krisehåndtering av dagsaktuelle hendelser. Norge hadde derfor tre hovedområder der vi ønsket et mer langsiktig arbeid. Det gjaldt de underliggende årsakene til krig og konflikt, fokus på Afrikas utfordringer og FNs evne til å planlegge og gjennomføre fredsoperasjoner. Hva oppnådde vi så med vårt arbeid i Sikkerhetsrådet? Norge fikk anerkjennelse for vårt fokus og vår innsats rettet inn mot Afrika i Sikkerhetsrådet. Med tanke på at nesten 15 millioner er drept i bare fem krigsherjede land i Afrika de senere år, framstår dette fokus som riktig. Konflikter i Afrika har også utgjort nesten to tredjedeler av sakene på dagsordenen i rådet, særlig gjelder dette konfliktene på Afrikas Horn, i Vest-Afrika og i og rundt Kongo. Norge fikk helt fra begynnelsen av hovedansvaret for den forberedende behandlingen av uttalelser og vedtak for Afrikas Horn. Vi hadde et lederansvar for både Etiopia-Eritrea-konflikten og konflikten i Somalia. I januar 2001 bidrog vi aktivt til å forhindre en tidlig opphevelse av våpenembargoen mot Etiopia og Eritrea, noe bl.a. USA var for. Vi ledet sendelag til Etiopia og Eritrea, og ledet arbeidet med en presidentuttalelse i rådet med mål om å forplikte både Etiopia og Eritrea til å akseptere kjennelsen fra den FN-oppnevnte grensekommisjonen. Utenriksministeren var selv i Etiopia og Eritrea for å støtte fredsprosessen. Selv om vi ikke lenger deltar i Sikkerhetsrådet, vil Afrikas Horn fremdeles være et hovedsatsingsområde for norsk utenrikspolitikk. Når det gjelder fredsbevarende operasjoner, fikk Norge lederskapet i rådets arbeidsgruppe for fredsbevarende operasjoner. Dette var i tråd med de prioriteringer Regjeringen hadde satt for arbeidet i Sikkerhetsrådet. Det har vært en tendens de senere årene til manglende oppfyllelse og deltakelse i FN-styrker fra vestlige industriland. Også det norske nærværet i FN-ledede fredsoperasjoner er redusert de senere årene, til fordel for NATO og internasjonale koalisjoner. Kristelig Folkeparti vil på det sterkeste fastholde viktigheten av at Norge deltar i FN-ledede operasjoner. Det trenger ikke være noen motsetning å delta i NATO eller andre koalisjoner, så lenge en fastholder at vi ønsker et sterkt FN. At flere internasjonale og flernasjonale aktører bidrar, kan styrke stabiliteten og sikkerheten i et område, men det skal ikke gå på bekostning av vårt FN-engasjement. Norge har lange tradisjoner for deltakelse i internasjonale fredsoperasjoner. Kristelig Folkeparti ønsker at Norge fremdeles skal delta i slike operasjoner i FN-regi eller operasjoner under FN-mandat. Jeg er derfor glad for at Regjeringen har lovet å videreføre en norsk aktiv innsats for å styrke FNs evne til å planlegge og gjennomføre fredsoperasjoner. FN må bli best mulig til å håndtere globale konflikter. Fokuset på de underliggende årsaker til krig og konflikt var den tredje av våre hovedprioriteringer. Norge arbeidet for å sette de økonomiske drivkreftene i konflikter på dagsordenen. Et slikt aktuelt tema her var forholdet mellom konflikt og plyndring av et lands naturressurser. Rike naturressurser er dessverre ikke alltid noen garanti for vekst og utvikling. Tvert om er kampen om slike ressurser ofte årsak til konflikt og omfattende voldsbruk, og enda oftere det viktigste hinder for en fredelig løsning. Ulovlig utnytting av naturressurser som olje, diamanter, mineraler og tropisk tømmer kan gi store inntekter. Disse inntektene går ofte til å finansiere væpnede konflikter. Under presidentskapsmåneden var vi med på å arrangere en internasjonal konferanse om dette temaet. Vi støttet også sanksjoner mot handel med diamanter fra Liberia og Sierra Leone. Oppmerksomheten rundt Sikkerhetsrådets fokusering på ulovlig ressursutnyttelse og konflikt har bidratt til et omfattende samarbeid for å kontrollere handelen med rådiamanter, for å sikre at handel med disse går gjennom legale kanaler. Kristelig Folkeparti er svært glad for framgangen på dette feltet, og håper det vil bidra til at de økonomiske drivkreftene i konflikter blir kraftig svekket. Det er positivt at Regjeringen vil arbeide videre med temaet, og arbeide for at den økonomiske dimensjonen ved voldelige konflikter blir integrert i handlingsprogram og forskningsprogram i Verdensbanken og FN-organ. I Sikkerhetsrådet og i generaldebatten var utvikling av internasjonal strafferett sterkt i fokus. Samme dag som vedtektene til den permanente internasjonale straffedomstolen trådte i kraft, la USA ned veto mot forlengelse av FNs operasjoner i Bosnia og Hercegovina. Etter forhandlinger kom en fram til en felles resolusjon om å utsette straffeforfølgelse for deltakelse i fredsbevarende operasjoner fra stater som ikke er del i Roma-vedtektene. Det er et kompromiss, men det sikrer at FN fremdeles har en sentral rolle i fredsbevarende operasjoner, og slår fast at den internasjonale straffedomstolen har en særskilt verdi. Da Norge hadde presidentskapet i mars 2002, ble det fattet sentrale vedtak i Sikkerhetsrådet med tanke på konflikten i Midtøsten. I dette arbeidet spilte Norge en helt sentral rolle. I vår presidentskapsmåned ble det vedtatt to viktige Midtøsten-resolusjoner. Resolusjon 1397 var basert på forslag fra Saudi-Arabias kronprins, og for første gang gikk de arabiske land inn for Israels rett til eksistens, og for første gang gav USA sin støtte til en palestinsk stat. Dette var historisk og gav håp om en ny giv i fredsarbeidet i Midtøsten-konflikten. USA har siden den gang engasjert seg sterkere, og partene har godtatt kvartettens veikart til fred. Det er likevel bekymringsfullt å se den senere opptrappingen av voldsbruken mellom Israel og palestinerne. Norge må på det sterkeste fordømme terroraksjoner og selvmordsbombere. Slike angrep bringer ikke palestinerne nærmere en palestinsk stat. Derfor må de palestinske myndigheter gjøre sitt ytterste for å forhindre terror. Samtidig er det vanskelig å se at de israelske militære aksjoner bidrar til å gi Israel større sikkerhet. Mange av aksjonene kan snarere framprovosere nye aksjoner. Norge var et aktivt medlem av Sikkerhetsrådet. Vi ledet to av fem sendelag, vi ledet rådets arbeidsgruppe for fredsbevarende operasjoner, og vi tok på oss ansvaret for å lede sanksjonskomiteen for Irak. Det var en svært krevende oppgave. Sikkerhetsrådet ble mot slutten av 2001 enig om en konkret omlegging av sanksjonene. FNs 57. ordinære generalforsamling var preget av Irak-spørsmålet, og det var den vanskeligste saken i Norges medlemsperiode. Norge støttet konsekvent FNs strategi for en avvæpning av Irak. Norge var med da Sikkerhetsrådet 8. november enstemmig vedtok resolusjon 1441. Denne resolusjonen viste en vei til løsning av konflikten, en vei vi kalte FN-sporet. Norge håpet at Saddam Hussein ville etterkomme FNs mange bindende krav som var stilt til det irakiske regimet, slik at vi kunne ha fått en fredelig løsning på konflikten. Iraks regime samarbeidet gradvis mer, men bare halvhjertet og motstrebende. De oppfylte ikke kravene i resolusjon 1441. Etter hvert gav diplomatiet, våpeninspeksjonene og økt militært press likevel større resultater. Derfor gikk Norge inn for å gi våpeninspektørene mer tid, samtidig som Irak fikk konkrete krav til nedrustning innen korte, men gjennomførbare tidsfrister. Både mens Norge var medlem av Sikkerhetsrådet og senere holdt vi fast ved at FN hadde hovedansvaret, og at det derfor var FN-sporet som skulle følges. Det er dypt beklagelig at Sikkerhetsrådet ikke klarte å bli enig om veien videre. Det er alvorlig når Sikkerhetsrådet ikke har evne til å løse oppgaver og inngå kompromisser som gjelder trusler mot internasjonal fred og sikkerhet. Det vil kunne svekke autoriteten i framtiden. Norge var imot krigen. Vi var uenig i den militære løsningen Irak-konflikten fikk, men nå må vi se hvordan vi kan bidra til oppbyggingen av Irak til det beste for sivilbefolkningen. Norge er innstilt på å bidra aktivt til oppbyggingsinnsatsen, og har lagt vekt på at innsatsen bør koordineres av FN. Det er derfor positivt at FNs sikkerhetsråd enstemmig vedtok å gjenopprette programmet. FNs generalsekretær har fått utvidede og fleksible fullmakter til å benytte ressursene i programmet til å møte den humanitære krisen i Irak. USA vant tilsynelatende den militære krigen, men USA vil ikke vinne freden alene. Det meldes nå om at angrepene mot de amerikanske okkupasjonsstyrkene stadig blir flere og bedre planlagt. Bare i løpet av de siste to ukene har ti amerikanske soldater blitt drept og mer enn 25 skadet. Freden er altså ikke vunnet. Forsvarsminister Rumsfeld sa denne uken at han trodde det ville ta flere måneder før okkupasjonsstyrkene ville kunne klare å stanse angrepene. I Bagdad har ikke offentlig ansatte fått lønn siden mars, mange går uten arbeid, og folk mangler penger til å kjøpe mat. Dette vitner ikke om en situasjon der krigen er vunnet og freden har seiret. Jeg tror USA bedre enn før ser at de ikke kan operere uavhengig av FN og det internasjonale samfunnet. Derfor gikk det også forholdsvis smertefritt i Sikkerhetsrådet å få vedtatt en spesialutsending til Irak. Målet er nå at det irakiske folks lidelser skal ta slutt. Da må alle jobbe sammen for å få en slutt på deres lidelser. I Irak-spørsmålet opplevde Sikkerhetsrådet et tilbakeslag, men rådet blir likevel aldri irrelevant. FN har opplevd tilbakeslag før og kommet sterkt igjen. Det er i dag ingen andre som kan fylle FNs rolle i en stadig mer globalisert verden.