Svein Harberg (Høyre), 2011-02-22:
Å gripe fatt i lesekompetansen hos det norske folk, å ønske å forbedre den og spesielt gi ny mulighet til dem som av forskjellige grunner ikke har fått utviklet sin lesekompetanse fullt ut, er å gripe fatt i en av de grunnleggende forutsetningene for å lykkes som samfunn. Vi vet at det alltid har vært slik at de som kunne lese, skrive, regne og kanskje attpåtil snakke fremmede språk, hadde store muligheter, og de fikk de framskutte posisjonene. Det har likevel historisk også vært god plass for dem som ikke var så skolerte. Endringen i forutsetningene for denne siste gruppen har vært enorm, og stadig nye yrkesgrupper utfordres i en hverdag der faglig påfyll, kvalifikasjonskrav, krav til dokumentasjon, instrukser og bruksanvisninger utfordrer lesekompetansen. Så må jeg skynde meg å legge til at det slett ikke bare er i de tradisjonelle yrkesfagene denne utfordringen forsterkes. Det gjelder på alle nivåer i arbeidslivet, eller privatlivet for den saks skyld. I et arbeidsmarked med nye generasjoner der bortimot 70 pst. har tatt høyere utdanning, er det en svært viktig oppgave for oss som politikere å gjøre alt vi kan for at alle kan se et eventuelt bytte av arbeidsoppgaver og arbeidsplass lyst i møte. Derfor har Høyre gjentatte ganger de siste seks årene tatt til orde for en systematisk og langsiktig satsing på å få løftet lesekompetansen og grunnleggende ferdigheter også i den voksne befolkningen. Reaksjonene på våre forslag har vært varierende, fra en svært imøtekommende holdning hos daværende kunnskapsminister Øystein Djupedal, som fortalte at her var det flere ting på gang, og at han gjerne ville spille på lag med Høyre – vi vet for øvrig fremdeles ikke helt hva som var på gang den gangen – til atskillig mer lunken mottakelse hos senere ministre. I dag opplever vi at regjeringspartiene ikke vil stemme for noen av forslagene våre, og det er mildt sagt overraskende. Jeg registrerer riktignok at merknadene fra regjeringspartiene gir en svært positiv omtale av noen av våre forslag, men de vil altså ikke være med på et samlet og tydelig krav fra Stortinget om økt oppmerksomhet, holdningsendringer, langsiktig satsing og evaluering av arbeidet, slik at vi kan sikre så lik tilgang som mulig til arbeidslivet for flest mulig. Høyre er glad for at det i opposisjonen er stor enighet om at det bør igangsettes en langsiktig satsing for å sikre voksne som sliter med grunnleggende ferdigheter, hjelp. Det er også stor enighet om at det er viktig å bredde tilbudet på en slik måte at alle relevante offentlige instanser og naturlige samarbeidspartnere involveres for å nå flest mulig. De rød-grønne partiene viser også i denne saken til tiltak som er satt i gang, og vedtak som er gjort, ja, vi får til og med ørsmå glimt inn i bestillinger gjort i de innerste sirkler rundt statsråden. Det er flott. Det som undrer meg, er imidlertid hvordan representantene i sine merknader kan gi ros for at saken tas opp, understreke at det må gjøres mer, for så ikke å stemme for et eneste av forslagene. Høyre har også tatt til orde for en kampanje som gjør det lettere å erkjenne og ta del i ekstra opplæring i grunnleggende ferdigheter. Det var betegnende å se undersøkelsen nylig som viste at det fra bedriftsledelsens side var påpekt at en betydelig del av arbeidsstokken nok hadde behov for et slikt tilbud, mens det fra arbeidstakerne i de samme virksomhetene kun var et fåtall som mente de trengte det. Nå skal ikke jeg si hva som var det riktige svaret, men det er nok grunn til å tro at det ikke var så lett å innrømme behovet for ekstra opplæring. Derfor setter jeg pris på Arbeiderpartiets stortingsrepresentant Arild Stokkan-Grande som etter å ha sett på og lært om resultatene av bruk av det nye leseprogrammet Pageturner, umiddelbart slo fast: Dette kunne jeg trenge selv, dette skulle vi hatt på Stortinget! – en flott holdning som jeg skulle ønske smittet over på hans partifeller i KUF-komiteen, slik at vi kunne si: Vi vil være tydelige, vi vil at et samlet storting skal stå bak kravet om økt satsing. Vi vil ta alle muligheter i bruk, ikke bare på Stortinget, men ute i de mange bedrifter og organisasjoner med arbeidstakere og medlemmer som har behov for slik hjelp. Til slutt vil jeg peke på vårt forslag om å lage et program for basiskompetanse i frivilligheten. Vi har programmet for basiskompetanse i arbeidslivet. Programmet fungerer godt, men skulle hatt ressurser til å nå langt flere. Håpet vårt er at ved å opprette et BKF kan vi nå nye grupper voksne, de som kanskje ikke er i arbeidslivet, eller som arbeider et sted der det ikke er BKA-prosjekt. Dersom de kan få et tilbud gjennom en landsomfattende frivillig organisasjon, eller gjennom en frivillighetssentral, vil enda en gruppe voksne kunne gå ut i hverdagen med styrket selvfølelse og nye muligheter. Til slutt tar jeg opp forslagene Høyre fremmer alene eller sammen med andre, og som ikke tidligere er tatt opp.