trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Spørsmålet frå Henrik Asheim er eigentleg ganske avslørande, fordi det viser at høgrepartia ikkje forstår samspelet mellom politikken og dei ulike politiske grepa som det er mogleg å ta. Høgrepartia forstår ikkje at skal ein redusere forskjellar, kan ein ikkje – slik Henrik Asheim og Siv Jensen forsøker seg på – redusere det til ein fattigdomsdebatt aleine, eller redusere det til ein innvandringsdebatt aleine, fordi alt heng saman med alt. Når vi lanserer 83 forskjellige tiltak for å redusere økonomiske og sosiale forskjellar, er det nettopp fordi at skal ein klare å redusere desse forskjellane, må ein gjere det langs heile fjøla, ein må bruke heile det politiske spekteret. Det viser representanten Asheim at han enten ikkje forstår, eller at han ikkje er villig til å bruke dei politiske verkemidla som han kan ha i verktøykassa si til å ta i bruk.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
For Arbeidarpartiet er det ikkje aktuelt å innføre arveavgifta att. Det har vi hatt ein ganske grundig diskusjon om her i salen for ikkje lenge sidan, så det gjentek eg ikkje. Elles synest eg det er ganske fornøyeleg at representanten Asheim har brukt såpass mykje tid på å gå igjennom og vere nysgjerrig på vårt skatteopplegg, men det viser jo igjen at han ikkje forstår samanhengane i politikken. For viss ein skal redusere Gini-koeffisienten, viss ein skal redusere inntektsforskjellane og forskjellane mellom folk i dette landet, er det ikkje nok å sjå på skatten isolert. Ja, vårt skatteopplegg har, isolert sett, kanskje ikkje ein så ekstrem effekt når det gjeld å redusere forskjellane, men skal ein redusere inntektsforskjellane, må ein angripe det langs skatteaksen, ein må angripe det langs arbeidsaksen, og ein må angripe det langs velferdsaksen. Og vi har eit kommuneopplegg som er langt meir ambisiøst, vi har eit velferdsopplegg som er langt meir ambisiøst, og vi har ein arbeidslivspolitikk som bidreg til eit organisert, ryddig og regulert arbeidsliv, som i sum reduserer forskjellane mellom folk – og som er heilt motsett av det høgreregjeringa legg opp til, dessverre.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Eg synest ikkje den skrytelista frå Framstegsparti-representanten var så veldig imponerande, med den rekordhøge oljepengebruken vi har sett under denne regjeringa. Over  tusen oljemilliardar er brukte utan at det eigentleg står noko som helst igjen, verken ei stor sosial reform eller ei stor innsparingsreform, så eg hadde kanskje håpt og forventa at Framstegspartiet skulle gå litt stillare i dørene, eit parti som normalt ikkje vedkjenner seg å vere så veldig stolt over den store offentlege pengebruken, men tidene har snudd. Det som er hovudkritikken vår av regjeringa, i tillegg til at ein brukar dei store pengane feil, er at ein vel å bruke så mykje resursar og innsats på behovsprøvde ordningar, for vi meiner at det er fattigdomsfeller. Vi burde ha universelle velferdsordningar. For eksempel gjer behovsprøvde ordningar når det gjeld barnehage, at dersom ein hamnar over den grensa, løner det seg ikkje å jobbe, det løner seg å halde inntekta låg slik at ein framleis hamnar innanfor dei behovsprøvde ordningane. Dei kan vere ei fattigdomsfelle. Vi ønskjer at velferdsordningar skal vere universelle.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Det mest påfallande når høgrepartia skal diskutere forskjellar, er at dei berre snakkar om å løfte dei på botnen, om fattigdom, innvandring og låginntektsfamiliar. Det er viktig, men det er berre halve bildet. Skal vi redusere forskjellane, må vi også snakke om dei på toppen, dei som regjeringa har bidratt til drar ifrå resten av oss. Men det er nok meir ubehageleg å diskutere, for då må vi også snakke om skatt og omfordeling, f.eks. at det er blitt meir og meir lønsamt å vere kapitaleigar og tilsvarande mindre lønsamt å leve berre av si eiga arbeidskraft. Det er vist gong på gong at det er enkelt å bli rik i Noreg, at vi har høg konsentrasjon av millionærar og milliardærar. Det er ikkje eit problem for Arbeidarpartiet at nokon i samfunnet har kapital. Det som er problemet, er når avstanden mellom dei øvst og dei nedst ved bordet blir for stor, slik vi ser konturane av. Dei 10 pst. med størst formue eigde 58 pst. av den private formuen i Noreg i 2016. Forskjellane i formue i Noreg er no om lag på linje med Storbritannia, Frankrike og Sveits. Det må vi gjere noko med. Skatt og omfordeling er ein del av svaret – litt meir skatt til dei som toler det, gir meir å rutte med til dei som treng det. At også dei på toppen må bidra til små forskjellar, burde høgrepartia slutte å hisse seg opp over og heller begynne å omfamne, for små forskjellar er bra for alle, også for dei rike, og grunnane til det er mange. Eg kan nemne fire: Menneske som har store formuar, eig gjerne ei bedrift. Då er det dumt for dei at fleire og fleire får dårleg råd og ikkje kan kjøpe produkta deira. Aukande forskjellar svekkjer tilliten i samfunnet. Det er negativt for økonomien fordi vi må bruke meir tid og pengar på å kontrollere kvarandre – både myndigheiter og næringsliv. Når tilliten forsvinn, aukar motstanden mot handel. Det er spesielt dumt for bedriftseigarar som treng marknader å selje varene sine på. Eit samfunn med store forskjellar minskar den sosiale mobiliteten. Det er òg dumt for bedriftene, som kan gå glipp av verdifulle talent og få problem med å rekruttere rett kompetanse. Høgre er det fremste interessepartiet for rikfolk i Noreg. Mi klare anbefaling til Høgre-representantane her i salen er å bruke mindre tid på kortsiktige interesser for å betale litt mindre skatt og meir tid på å forklare dei rike kvifor også dei tener på å bidra til den dugnadsinnsatsen som trengst for å skape sterkare fellesskap og mindre forskjellar.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Den kanskje viktigaste debatten i Stortinget denne våren går mot slutten. Den er viktig ikkje fordi regjeringa med denne meldinga har gjeve oss eit grunnlag for å kjempe mot forskjellar, snarare tvert imot, men fordi vi for alvor har fått synleggjort forskjellane også i norsk politikk. Der høgrepartia berre vil snakke om fattigdom og innvandring, forstår Arbeidarpartiet at vi også må snakke om dei rikaste på toppen, dei som dreg ifrå. Der høgrepartia vil snakke mest om at det går betre i Noreg enn i andre land, og til og med feilinformerer om korleis vi ligg an på statistikken, tek Arbeidarpartiet på alvor at forskjellane aukar, både i inntekt og formue. Og der høgrepartia fullstendig står fram som motvillige og makteslause, har Arbeidarpartiet lagt fram 83 forslag for å redusere forskjellane mellom folk. I tillegg stemmer høgrepartia systematisk imot forslaga i innstillinga og viser med det at dei ikkje har teke inn over seg at forskjellane aukar, at det er eit problem, og at politikken kan bidra til å snu utviklinga. Det er synd, men det er ikkje overraskande, og det er nok eit signal til veljarane om at den som ønskjer seg sterkare fellesskap og mindre forskjellar, ikkje kan stole på høgreregjeringa, men må vende seg mot eit tydeleg raud-grønt alternativ.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Norske innbyggere har tilgang til et helt sett av velferdsgoder, som helsevesen, utdanning og gratis tannlege for alle under 18 år. Regjeringen har også styrket innsatsen gjennom økte bevilgninger til foreldrestøtte, barnevernet, rusomsorgen, psykiatrien og helsestasjonene. Vi har økt barnetrygden, og engangsstønaden er økt vesentlig siden 2013. Ungdommer i lavinntektsfamilier har fått mer i skolestipend, og det er satt i gang et prøveprosjekt med gratis SFO. Tilskuddsordninger for barn fra lavinntektsfamilier er økt fra 100 mill. kr til over 300 mill. kr, som gjør at veldig mange flere nå enn før kan delta på ferie- og fritidsaktiviteter. I en av sine merknader til meldingen skriver, bl.a. Arbeiderpartiet: «Regjeringen er i ferd med å avvikle den universelle velferdsstaten skritt for skritt.» Jeg lurer på om Arbeiderpartiet kan peke på hvilke av de tiltakene jeg nå nevnte, som gjør at velferdsstaten er i ferd med å avvikles, skritt for skritt.
Jan Steinar Engeli Johansen (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Debatten i dag viser en særdeles tydelig forskjell mellom Fremskrittspartiet og de rød-grønne partiene. Fra Arbeiderpartiet har vi nesten utelukkende fått slått fast at de bare sitrer etter å komme tilbake til makten for å øke skatter og avgifter og ha enda mer offentlig styring av folks inntekter. Arbeiderpartiet har tatt opp i seg at «de rike» er et skjellsord – rikingene, de fæle menneskene som lyktes med å tro på en idé, som har skapt arbeidsplasser i sitt lokalmiljø, så rike at de fråtser i penger, som de strør rundt seg til lokale idrettsklubber, til korps eller til å bygge samfunnshus. Fy skam at noen lykkes, dette skal ikke Arbeiderpartiet ha noe av. Jeg trodde at politikere skulle konsentrere seg om å gjøre det de kan for at vi alle skal ha samme mulighet til å lykkes, til å kunne bruke de evnene vi har, til å bruke våre tanker, våre ideer, våre visjoner, vår energi og vår tid på å lykkes – og også kunne oppnå rikdom, helt uavhengig av personlig bakgrunn. Misunnelse og høy skattlegging av de rike er vel ikke nøkkelen til at andre oppnår suksess. Arbeiderpartiet har i debatten ikke vært opptatt av at flere skal bli lykkelige og få et godt liv. De har brukt sin energi på å slå fast at et samfunn med rike folk er et dårlig samfunn og bare et tegn på stor ulikhet. Lykke kan kanskje ikke kjøpes for penger, men økonomisk frihet er uansett et resultat av at en har gjort noe riktig, at en har lyktes. Hvis ingen skulle kunne tjene penger på å lykkes, hvem vil da bruke sin tid på å sette i gang nye tanker, på å utvikle nye ideer, på å etablere flere private arbeidsplasser? Fremskrittspartiet er motstander av at staten skal eie alt. Vi ønsker at vanlige folk skal kunne realisere sine drømmer, og er ikke opptatt av å straffe folk fordi de har lyktes. Vårt mål er at enda flere skal lykkes. Ja, vi er med på å utjevne forskjeller. Ja, de rike skal også betale. Men målet må uansett være at vi først og fremst skal sørge for at enda flere får et godt liv, helt uavhengig av at noen har noe mer. Så skal vi være kjempestolte over at Norge er og – i hvert fall med Fremskrittspartiet i regjering – skal være et land hvor alle skal kunne oppnå sin drøm, og hvor alle skal ha samme mulighet til å bli rik. Senterpartiet har i debatten tatt til orde for at staten skal styre arbeidslivet, at næringslivet skal pålegges å ha kvoter av folk fra forskjellige samfunnslag med forskjellige utfordringer. Ja visst har representanten Lundteigen rett i at Senterpartiet har blitt en garantist for Annerledeslandet, men det er en garanti jeg håper våre innbyggere og våre bedrifter skal slippe å få innfridd.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Jeg hoppet ikke bukk over det – jeg opplevde slett ikke det. Jeg sa at ulikheten har økt svakt de siste 30 årene. Fremskrittspartiet har vært med på å styre landet i 6 av de 30 årene, i 24 av de 30 årene har vi ikke styrt landet. Arbeiderpartiet har styrt landet i en stor del av disse årene. Jeg tror ikke at Arbeiderpartiet har hatt som mål å øke forskjellene i Norge, men det er noen faktorer som ligger utenfor både min og representanten Hansens mulighetsområde, og som gjør at utviklingen har blitt sånn, bl.a. en teknologisk utvikling som går i rasende fart, og som gjør – som jeg også var inne på i mitt innlegg – at færre med lav utdanning får ta del i arbeidslivet fordi kravene til formell utdanning blir høyere. Men Arbeiderpartiets løsning, å se ensidig på skattesystemet som omfordelende, er ikke måten å løse dette på. Man må skaffe arbeidsplasser til dem som trenger det, det er det som gjør at vi får folk ut av fattigdom, og at ulikhetene minker.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Jeg var i mitt innlegg også inne på at når man reduserer f.eks. selskapsskatten, som man har gjort de siste årene – man har gått fra 28 pst. til 22 pst., Arbeiderpartiet har vært med på en nedgang til 23 pst. – så øker det i øyeblikksbildet ulikhetene noe. Men det er på lang sikt likevel riktig å gjøre det fordi det fører til at flere bedrifter vil investere her hjemme i stedet for å flytte arbeidsplassene og bedriftene ut av landet. Det gjør at vi får flere arbeidsplasser på sikt, selv om ulikhetene øker noe akkurat nå. Så er det sånn at omtrent halvparten av skattelettelsene i personskatten har gått til personer med under 600 000 kr i inntekt, det er den store majoriteten som har fått tatt del i skattelettelsene våre. Jeg synes det er artig at Arbeiderpartiet nå har begynt å prate om skattelette, til tross for at skattelettelsene har vært 25 mrd. kr de siste årene. Nå mener Arbeiderpartiet at tiden er inne for å gi vanlige folk skattelettelser, selv om man ikke syntes det da skattenivået var 25 mrd. kr høyere enn det er i dag.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Svaret på det er nei. Vi har redusert skattene og avgiftene med rundt regnet 25 mrd. kr de siste årene. Det har kommet alle til gode, også dem med lav inntekt. Jeg tror det er slik at det er sluttsummen på kassalappen som teller. Det er det samlede skatte- og avgiftsnivået som betyr noe for familiene når de gjør opp regnskapet på slutten av året. Da betyr det noe at man har fått 11 000 kr mer å rutte med hvert eneste år med denne regjeringen. Da Senterpartiet styrte, fikk hver enkelt familie mindre penger å rutte med. Så legger jeg merke til at i innstillingen til denne saken skriver bl.a. Senterpartiet at miljøavgiften er et godt og kraftfullt virkemiddel for å påvirke folks atferdsvaner. Det må jeg si er overraskende etter alle de replikkordskiftene Senterpartiet har hatt mot Fremskrittspartiet de siste årene, da man har beskyldt Fremskrittspartiet for bare å ville øke avgiftene. Hvilke avgifter er det Senterpartiet nå ønsker å øke gjennom sine merknader i denne innstillingen?
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Som jeg sa i mitt innlegg, mener jeg det er fornuftig at man går gjennom velferdsordningene og -godene med jevne mellomrom for å se om de treffer etter hensikten. I dem vi har gjort endringer, har man ikke over tid truffet etter hensikten. Det gjelder f.eks. støtten til tannregulering. Så er det slik at jeg gjerne skulle vært uten pensjonsreformen, men den var det altså Sosialistisk Venstreparti i regjering som kjempet gjennom – sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Fremskrittspartiet stemte imot den. Likevel har vi klart å redusere avkortingen for gifte og samboende pensjonister. Enslige minstepensjonister har fått 12 000 kr mer å rutte med fra i høst. Så vi gjør kraftfulle grep også for pensjonistene. Så er det riktig at vi har gjort endringer i noen velferdsgoder, men vi har økt mange andre. Vi har økt barnetrygden, vi har økt engangsstønaden, vi har økt bostøtten, vi har økt pleiepengene, vi har økt tilskuddet til ferie- og fritidstilbud. Fraværsgrensen er innført, slik at flere fullfører videregående skole. Det er grepene samlet sett som teller, og der har vi gjort mye riktig.
Sivert Bjørnstad (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
La også meg få begynne med å takke representanten Moxnes for Rødts landsmøtevedtak om at det fortsatt skal være et kommunistisk parti. Det gir stor glede, entusiasme og kampvilje hos oss i posisjon. Gode skillelinjer gjør det enklere for velgerne å gjøre kloke valg. Jeg er usikker på hvordan ulikheten er i kommunistiske samfunn som Venezuela og Nord-Korea, og var i det tidligere Sovjet, for å nevne noen. På en måte er det nok ganske store forskjeller mellom dem på toppen og dem under, men fordi resten er omtrent alle, og fordi alle har det like ille, er det godt mulig at ulikheten i disse regimene er ganske liten. Men skal man få ned den registrerte ulikheten, er det særlig to virkemidler som er veldig kraftfulle. Det ene er krig, for det er kapitalen som bombes først og hardest. Det andre er brede børsfall verden over. Jeg tror ikke at Moxnes håper på krig, men er det slik at når børsene raser og han legger hodet på puten, så er det med et smil om munnen?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Representanten Bjørnstad åpnet og sluttet med å si at det er et politisk mål å ha små forskjeller i et samfunn – det er bra. Så brukte han mye tid på å understreke at vi sannsynligvis er det landet i verden som har lavest ulikhet og størst likhet – det er også riktig. Og han listet opp mye av det regjeringen har gjort når det gjelder barnefamilier osv. – det er også riktig. Men det han hopper bukk over, er at utviklingen går i retning av større forskjeller, det er krefter som drar dette fra hverandre til tross for det man har gjort når det gjelder gratis kjernetid osv. Det er det som er faren over tid, at strekket i laget blir så stort at vi ikke lenger er et samfunn med små forskjeller med høy tillit. Det er faresignalene som er der. Hvorfor hopper representanten så lett over det?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Det er helt riktig at vi står overfor ulike krefter, internasjonale trender og nasjonale krefter som trekker i retning av ulikhet over tid, og det må møtes med politikk. Det vi har sett de siste årene, er at lavtlønte mister kjøpekraft, høytlønte får betydelig økt kjøpekraft. Regjeringens skattelette har i størst grad kommet dem til gode som tjener mest og har mest. Mener representanten Bjørnstad at denne skatteletten – for å isolere det til det – bidrar til å dempe eller øke forskjellene i samfunnet?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Etter innstillingen og debatten å dømme er det tverrpolitisk enighet om at det er viktig at forskjellene er små i et land. Det bygger fellesskap, bidrar til høy tillit og er bra for økonomien og omstillingsevnen. Det som da er synd, er at regjeringen ikke fører en politikk som systematisk bygger opp under denne målsettingen. Kampen mot økende forskjeller handler ikke først og fremst om å hjelpe dem som sliter, som representanten Hoksrud uttrykte det i en replikkveksling. Det handler om å sikre de strukturelle og politiske bærebjelkene i samfunnet, som underbygger ivaretakelsen av et samfunn med små forskjeller og høy tillit. Ett eksempel er skattepolitikken. Et annet eksempel er lønnsdannelsen. Helt siden 1970-tallet har kapitaleiernes andel av verdiskapingen økt på bekostning av lønnstakernes. Også i Norge ser vi trenden, men mindre enn i andre land. Motkraften har ligget i vår måte å organisere lønnsdannelsen på og vårt trepartssamarbeid. Igjen ser vi at regjeringens politikk svekker denne motkraften. En høy organisasjonsgrad er en nøkkel i trepartssamarbeidet. Regjeringen anerkjenner det uorganiserte og svekker incentivene til å organisere seg gjennom å fryse fast fradraget for kontingenten. Arbeiderpartiet vil doble det. Fremskrittspartiet har vært en høyrøstet målbærer av en sterkere individuell lønnsdannelse, og Siv Jensen bygde i 2013 hele landsmøtetalen sin rundt at den norske modellen sto i veien for det norske folk. Mener hun fortsatt det i dag, etter seks år som finansminister? Det synes jeg finansministeren skulle svare på i denne debatten. Å svekke fagbevegelsen har alltid vært et mål for høyrepartiene fordi det vil svekke den politiske motkraften til høyresidens løsninger på samfunnsoppgavene. Det vil svekke arbeidstakernes innflytelse og stemme i samfunnsdebatten. Da blir det større rom for kapitalen. Skjev fordeling av inntekt og kapital handler ikke bare om penger; det handler selvsagt også om makt. La meg legge til at rundt omkring i dette landet er vi velsignet med kapitaleiere som har sterk forankring i sine lokalsamfunn, som har bygd sin formue med utgangspunkt i lokale ressurser, og som gir mye tilbake til lokalsamfunnet – arbeidsplasser, selvsagt, men også sponsorbidrag – og som slik sett deler sine verdier med dem som har vært med på å bygge dem. Det er rett og slett mye patriotisk kapital. Dette springer også ut av verdien av et samfunn med små forskjeller. Det er enda en god grunn til å hegne om disse verdiene og legge vekt på de politiske løsningene og tiltakene som motvirker kreftene som trekker i feil retning. Arbeiderpartiet tilbyr 83 konkrete tiltak over hele fjøla av politikk. Regjeringen burde omfavne dem, ta dem til seg og være med på å sette dem ut i livet.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-28:
Regjeringa har så langt kutta kraftig i arbeidsavklaringspengane, i bustøtta og i den statlege støtta til tannregulering. År etter år har pensjonistane fått mindre kjøpekraft, bortsett frå i år, då det kan sjå ut til at pensjonistane i snitt får 365 kr i årleg auka kjøpekraft – altså ei krone dagen. Pensjonistane sjølve seier at dei opplever dette som ein hån, og at dei ikkje hadde rekna med at det kom frå Framstegspartiet. Støtta til arbeidslause har òg vorte kutta, feriepengane har vorte fjerna, og karantenetida for dagpengar har auka. Tenkjer representanten Bjørnstad at dette er kutt som minkar forskjellane, eller tenkjer han at dette er kutt som aukar forskjellane?
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-28:
Forskjellane aukar i dette landet. Dei som har aller minst, får endå mindre. Arbeidslivet er ein av dei arenaene som bidrar til auka forskjellar under denne regjeringa. Eg vil gjerne sitera Jan Olav Andersen, som er leiar i EL og IT Forbundet, som sa i VG i mars i år: «Jeg frykter at vi får en ny underklasse i Norge. Den består av hardtarbeidende folk uten ei god lønn å leve av. Jeg frykter også at dagens regjering kommer til å sitte stille å se på at dette vokser fram.» Jan Olav Andersen er bekymra, arbeidsfolk er bekymra, og eg – på linje med dei – er bekymra for dette. Regjeringa har opna opp for mellombels tilsetjing og for nye og kortare kontraktar. Usikkerheita i arbeidslivet vert rett og slett større og breier om seg. Når eg er ute og besøkjer folk på arbeidsplassane, er det nettopp denne usikkerheita dei fortel om – om korte kontraktar, om innleige og om deltid. Folk er innleigde på eit prosjekt, men veit ikkje om dei får jobb etter at prosjektet er slutt. Mange damer i pleie- og omsorgsbransjen får deltidsløn for deltidsarbeid. Dette er damer som jobbar i sektorar som er organiserte rundt deltid. Regjeringa vel ikkje å gjera noko med dette. Denne utviklinga fører til ein endå meir ujamn maktbalanse mellom arbeidsfolk og arbeidsgjevarar. Det ligg rett og slett ikkje til rette for å ta ein stor ansvarsbit av fagforeiningsarbeidet når ein jobbar deltid, slik som desse damene gjer. SV vil ha eit arbeidsliv der arbeidstakarane kan vera trygge i jobbane sine, med sterke fagforeiningar. Lønsforskjellane i det norske arbeidslivet aukar. Gruppene med høgast løn dreg rett og slett ifrå. Reallønsveksten til dei 10 prosentane som er rikast, har vore på 15 pst. dei siste par åra. Løna til dei med dei 10 prosent lågaste lønene har stått heilt stille eller gått ned. Omgrepet fattige arbeidande er noko som me høyrer meir og meir om. Dette er heilt vanlege folk, som f.eks. tilsette i industri, bygg og anlegg, transport eller handel og service, som rett og slett ikkje får det til å gå rundt med den løna dei har. No ser eg at tida mi er på veg til å gå ut. Eg var ikkje heilt ferdig, men eg er veldig kritisk til at regjeringa faktisk ikkje gjer noko med dette.
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2019-05-28:
Senterpartiet skriver i innstillingen mye om at de mener ulikheten vokser på grunn av økte, flate avgifter. Samtidig vil Senterpartiet samarbeide med Arbeiderpartiet og SV, som vil øke avgiftene med mange milliarder. SV ville øke avgiftene med 9,5 mrd. kr, Arbeiderpartiet med 5 mrd. kr, bare i 2019. Hvis Senterpartiet mener at det er uheldig for ulikhet og fordeling, hvordan kan de da forklare at de skal oppnå en annen utvikling sammen med partier som vil øke avgiftene så kraftig?
Elin Rodum Agdestein (Høyre), 2019-05-28:
Senterpartiet beskriver også en negativ inntektsutvikling i jordbruket og har spådd en kraftig inntektsnedgang i 2019. Nå er jordbruksoppgjøret i havn, og rammen ble økt med 1,24 mrd. kr. Er Senterpartiet enig med Nationen, som mener at det nå er grunn til større optimisme blant bønder?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Dette er en debatt som handler om ulikhet, og det er litt artig å lese hva Senterpartiet skriver i merknadene sine. De skriver at «avgifter eller insentiver som premierer klimavennlige valg hos folk flest vil være lettere å bære for de som tjener mye, enn for de som tjener lite». Ja, det er jeg helt enig i, men det tyder jo på at Senterpartiet gjerne vil innføre klimaavgifter. Hvordan mener Senterpartiet at det vil utjevne ulikhetene – for det rammer jo alle?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Jeg hadde tenkt å starte med å si at det var en høy og mørk SV-representant. Det var det jo ikke, men det var i hvert fall en tøff SV-representant. Ulikhet er noe som er viktig å jobbe med, og det handler i utgangspunktet om å hjelpe dem som sliter, og å få løftet dem. Når man skal være høy og tøff, bør man kunne sin historie. Da er det morsomt å be representanten om å svare på følgende: Ble det flere eller færre fattige under de åtte rød-grønne årene? Når ble barnetrygden økt under de rød-grønne? Og hvor mange ganger ble den økt?
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2019-05-28:
Jeg registrerer at representanten prøver ikke å prate om det som jeg i hvert fall synes er det viktige. Det handler om at de som er utenfor arbeidslivet, de som sliter, de som er fattige, er de man faktisk bør jobbe for å løfte. Det aller viktigste for dem er faktisk å komme seg i jobb og få hjelp til å løfte seg. Det gjelder ikke nødvendigvis hvor stor ulikhet det er. Det aller viktigste er faktisk å løfte dem som har aller minst. Så registrerer jeg at representanten ikke ville svare klart og tydelig på om det ble flere eller færre fattige under de åtte rød-grønne årene, og jeg registrerer at hun heller ikke ville svare på hvor mange ganger barnetrygden ble økt under de rød-grønne.
Mudassar Kapur (Høyre), 2019-05-28:
Så langt i debatten tror jeg vi alle kan slå fast at kampen mot ulikhet først og fremst handler om at våre barn ikke faller ut av skolen, og at voksne ikke faller ut av arbeidslivet. For barn og voksne med innvandrerbakgrunn er dette ekstra viktig hvis vi skal lykkes med integreringen. SV er i dag med på å fremme 20 forslag, og de handler i stor grad om å øke skatter og avgifter eller å utrede hvordan vi kan gjøre det. Vi har også kunnet lese forslag om klimatiltak og ulikheter. Mitt spørsmål til representanten går langs akkurat den aksen: Hvorfor er det slik at SV har prioritert slike forslag om skatter og avgifter foran helt konkrete tiltak for integrering, boliger og å skape flere jobber, som faktisk kan løse utfordringene?
Mudassar Kapur (Høyre), 2019-05-28:
Jeg noterer meg at for Sosialistisk Venstreparti er det faktisk slik at når man må konkretisere dette ned til forslag i forbindelse med denne meldingen, nevner man ikke de viktigste tiltakene på dette feltet. Man konsentrerer seg først og fremst om å øke skatter og avgifter, for det er det man mener er viktigst i kampen mot ulikhet. Det er notert. Representanten nevnte også at å øke skatten på bolig er viktig i kampen mot ulikheter. Er det én ting vi har sett, er det at hvis vi får byggetakten opp og byggekostnadene ned samtidig som vi ikke belaster innbyggerne med eiendomsskatt, er det med på å skape en mer sosial boligpolitikk. Representanten sier at boligskattene må opp. Da vil jeg faktisk ha et svar fra SV – dette har jeg lurt på mange ganger før og ikke fått svar på: Hvor høy må eiendomsskatten i Norge være for at ulikhetene skal gå ned?
Terje Breivik (Venstre), 2019-05-28:
Ja, det gjev grunn til å vera bekymra. Det er ikkje tvil om at trepartssamarbeidet er det viktigaste instituttet me har i Noreg for å skapa gjensidig tillit mellom arbeidsgjevar og arbeidstakar. Det er kanskje òg hovudgrunnen til at Noreg, trass i at me er eit høgkostland, i så stor grad konkurrerer internasjonalt, i marknader som har heilt andre kostnader. Det er heller ikkje tvil om at ein høg organisasjonsgrad og den jobben fagforeiningane har gjort, òg har bidrege til at me kan ta vare på den konkurransefordelen og det ansvaret dei viser. For min del og for Venstres del har me allereie teke initiativ til å vera i tett dialog med fagforeiningar og har hatt eigne høyringar her på huset, nettopp for å få innspel til korleis me i fellesskap kan bidra til å auka organisasjonsgraden.
Terje Breivik (Venstre), 2019-05-28:
Ja, definitivt, det er ikkje tvil om at utanforskap og det at ein føler at ein slit i barndommen og i oppveksten, kan bidra til den typen resultat. Det er òg hovudgrunnen til at me heilt sidan Venstre kom til makta som eit samarbeidsparti hausten 2013 og vart ein del av eit fleirtal som hadde moglegheit til å gjera noko med det, har – heilt medvitne og i storstilt grad – prioritert i alle budsjettforhandlingane, både på Stortinget og no, etter at me har vorte ein del av ei regjering, nettopp å setja i verk tiltak for å redusera særleg barnefattigdom, bl.a. ved å innføra gratis kjernetid i barnehagen og i skulefritidsordninga og å styrkja ulike tiltak i ein tidleg fase i livet – helsesysterteneste i skuleverket etc.
Terje Breivik (Venstre), 2019-05-28:
Det er all grunn til å ta på alvor dei ganske tunge sentraliseringskreftene, gravitasjonseffekten, som over lang tid bidreg til at ein får sentralisert både makt, menneske og kanskje òg kapital rundt dei største byane. Faktum er at det aldri har vore mindre fart i den sentraliseringa i moderne tid enn no. Det samla resultatet av den politikken som Venstre i lag med dei tre andre regjeringspartia fører, anten det gjeld næringspolitikk eller samferdselspolitikk, bidreg tvert imot til at me gradvis har klart å stoppa sentraliseringa. Eg er jo sjølv i høgaste grad ein distriktsrepresentant og bur i ei lita grend med seks–sju, kanskje ti, fastbuande. Eg har lyst til å seia at når eg høyrer på Senterpartiet, så høyrest det av og til ut som om eg bur i ein underutvikla del av landet. Eg føler meg tvert imot så til dei grader privilegert som får lov til å bu i ei så flott bygd i så flotte omgjevnader.
Terje Breivik (Venstre), 2019-05-28:
Venstre er eit sosialliberalt reformparti. Når det gjeld tenner, kan representanten vere trygg på at for Venstre sin del er me med og kjempar for at fleire av dei som treng det mest, gradvis får eit auka tilbod om å få gjort noko med tennene sine.
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Noe av det beste ved norsk næringsliv og – for så vidt også – offentlig sektor er vår høye produktivitet. Vi har tatt ny teknologi i bruk tidlig. Vi har et høyt utdanningsnivå og trygge, selvstendige ansatte, som tar ansvar for sluttresultatet. I Arbeiderpartiet er vi opptatt av at ansatte som står sammen i fagforeninger, er sterkere. Vi ser at det styrker deltakelse og kan virke inn på produktivitet – og derfor direkte på bedriftenes bunnlinje. Nå hører vi at organisasjonsgraden i norsk arbeidsliv synker til under 50 pst. Bare halvparten av dem som er ansatt, er organisert. Blir representanten Breivik da bekymret for produktiviteten i norsk arbeidsliv, og hva ønsker Venstre eventuelt å gjøre for å øke organisasjonsgraden?
Åsunn Lyngedal (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Så til et litt annet tema: I kontakt med rettsvesenet vårt og med litt innsikt i straffesaker blir det tydelig at veldig mange av dem som straffeforfølges i Norge, er unge menn fra litt dårligere økonomiske kår enn de flestes. Ofte har heller ikke omsorgen i de hjemmene de kommer fra, vært den beste – kanskje heller ikke oppfølgingen av skole og fritidsaktiviteter. Sett i lys av at det er slik virkeligheten ser ut, er det bekymringsfullt når de som har de 30 pst. laveste inntektene, har fått mindre kjøpekraft siden regjeringen Solberg tok over i 2013. Mens de fleste får det bedre, sakker disse 30 pst. lavest lønte akterut. De opplever seg også veldig mye svakere stilt når de på toppen drar fra. I tillegg vet vi at barnefattigdommen øker. Ser representanten at økende forskjeller og økende barnefattigdom kan ha en innvirkning på omfanget av kriminalitet i det norske samfunnet?
Torleif Hamre (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-28:
Det offentlige helsetilbudet har et stort hull, og det sitter i tennene. Det er til størst pine og plage for dem som har minst, for alle dem som må utsette på ubestemt tid både tannlegebesøk og nødvendige reparasjoner fordi prisen blir for høy. Tennene er fortsatt ikke en del av kroppen for hele befolkningen i Helse-Norge. Det synes å være bred enighet om at dette faktisk er et stort sosialt helseproblem, men i meldingen vi behandler i dag, er det usynlig. Her er problemet hva regjeringen ikke gjør, nemlig å fremme en ordentlig tannhelsereform. En anledning kom og gikk i fjor, da regjeringspartiene her i salen avviste representantforslag om styrking av norsk tannhelse. SV har i forbindelse med statsbudsjettet foreslått en reform med utvidelse av det offentlige tannhelsetilbudet og et mål om at ingen skal betale mer enn 2 500 kr i tannlegeutgifter per år. Venstre var et sosialliberalt reformparti. Jeg vil derfor spørre representanten Breivik: Hva vil Venstre i regjering gjøre med de sosiale forskjellene på tannhelseområdet?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-05-28:
Svaret på det er iallfall todelt. Om ein ser på lettane som har blitt gjeve i personskattlegging, har om lag halvparten gått til personar som har ei inntekt på under 600 000 kr. Det betyr at ein òg har løfta inntekta til dei familiane som har minst, og gjeve dei eit større handlingsrom og mogelegheit til større kjøpekraft. Ein del av desse skattedebattane vi har i Stortinget, blir ofte meir polariserte enn det er grunnlag for. Både Arbeidarpartiet og Kristeleg Folkeparti var jo ein del av skatteforliket som handla om og la føringar for korleis vi ønskjer å utforme skattepolitikken i tida framover – der ein har teke ned selskapsskatten, der ein for første gong har fått eit skilje som gjer det mogeleg å senke formuesskatten på arbeidande kapital. Det er viktige tiltak for å gjere det som er aller viktigast: å sørgje for at det er små forskjellar i landet vårt, at familiar kan leve i god velstand, at vi kan skape fleire arbeidsplassar, og at dei arbeidsplassane òg kjem til gode dei som ikkje nødvendigvis har dei høgste kvalifikasjonane.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-05-28:
Som eg nemnde i innlegget mitt, har ein over tid sett ein trend der forskjellane i landet vårt har auka. Sidan 1980-talet har det skjedd under skiftande politiske styre. Då er det viktig at vi har eit politisk fleirtal i landet som klarer å prioritere jobbskapande skattelette når ein prioriterer skattelette, og der om lag halvparten av letten i personskattlegginga har gått til dei familiane med inntekt under 600 000 kr. Det meiner eg òg er viktig når ein skal sjå samanhengen i korleis ein prioriterer dei midlane ein har. Tidlegare kritiserte Arbeidarpartiet det stortingsfleirtalet som har laga statsbudsjetta, for at vi berre snakka om arbeidsløysa og ikkje såg på sysselsettingsraten. No har òg han snudd. Ting går bra i norsk økonomi, og det er fordi vi har klart å styre godt, fordi det har vore tryggleik òg om pilarane i velferdssamfunnet vårt, at vi har eit samfunn som er ope og driv handel med resten av Europa. Det er eg glad for at vi har eit stortingsfleirtal som styrer trygt på i dag.
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-05-28:
Eg føler meg ganske trygg på at dersom vi skal ta vare på dei elementa som er viktige for at vi skal ha eit trygt arbeidsliv i Noreg, er handel og moglegheita for Noreg til å delta i den europeiske marknaden ein heilt essensiell berebjelke. Eg er bekymra når parti seier nei til EØS-avtalen og til sjølve pilaren som gjer at familiebedriftene langs Vest-Noreg og kysten kan vere med og skape dei arbeidsplassane og drive den eksporten som sikrar velferda vår. Kva er det vi skal leve av då, dersom vi ikkje skal delta i den viktigaste marknaden som ligg nær oss?
Tore Storehaug (Kristelig Folkeparti), 2019-05-28:
I dag kom Redd Barna med ein rapport som slo fast at Noreg er det tredje beste landet i verda å vere barn i. Sjølv om det er veldig gledeleg, har representanten heilt rett når han seier at vi bør vere bekymra over den utviklinga som er i barnefattigdom i Noreg. Det burde ein også vere fordi ho har gått stabilt same veg heilt sidan eg og representanten sjølve var ein del av den statistikken. SV har heilt rett i at dei har kjempa lenge for å auke barnetrygda. Forskjellen på SV, som har kjempa lenge for det, og Kristeleg Folkeparti, som har kjempa lenge for det, er at Kristeleg Folkeparti har fått med seg andre på å gjere det, slik at det faktisk blir ein realitet, og at ein for første gong sidan midten av 1990-talet har klart å få ein reell auke i barnetrygda. Det er ein stor og viktig siger. Så er det opp til skjønnet til kommunane korleis ein definerer og tel inn andre gode, som har gjort at det har slått litt uheldig ut nokre plassar. Då er det òg viktig at dei kommunane som ønskjer det, har moglegheit til å ta grep for å få gjort endringar.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Arbeidarpartiet er oppteke av å bruka dei store pengane på dei store oppgåvene, nettopp for å gje alle like mogelegheiter. Difor har vi eit meir omfordelande skattesystem, difor skjermar vi dei som tener minst, og lèt dei som tener mest og har størst formue, bidra meir til fellesskapet. Hushalda med lågast inntekt har mista kjøpekraft. Vil Kristeleg Folkeparti-representanten seia at forskjellane aukar eller minkar når regjeringa har gjeve 1,3 mill. kr til kvar av dei ti rikaste i formuesskattelette og samtidig gjeve langt meir i skattelette til dei som tener mest, enn til dei som har lite å rutta med?
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2019-05-28:
Tre av ti har fått mindre kjøpekraft. Det er ei lita trøyst for dei som har mista kjøpekrafta, at gjennomsnittet har auka ho – eller at ein har brukt mykje midlar. Spørsmålet var om regjeringa sin omvendte Robin Hood-politikk, med å gje store skattelettar til dei med høgst inntekt og formue, har minska eller auka skilnadene.
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-28:
Et av de verste bildene på Forskjells-Norge er barnefattigdommen som fortsetter å øke – over 100 000 barn som vokser opp i fattige familier og ikke får like gode muligheter som andre barn. Derfor skulle det bare mangle at ikke barnetrygda endelig økte, noe SV har kjempet for lenge. Men det som gjør det så hult, er at omkring 60 000 barn ikke får noe barnetrygd i dag, fordi foreldrene deres mottar sosialstønad, og de bor i kommuner som trekker vekk barnetrygden. De som kanskje trenger det mest, får det altså ikke. Hva gjør Kristelig Folkeparti da? Jo, de sier at bare økningen kan komme disse barna til gode, men ikke hele resten av barnetrygden. De 60 000 barna som trenger det mest, får bare smuler av økt barnetrygd med denne regjeringens politikk. Mener representanten Storehaug at det er rettferdig?
Freddy André Øvstegård (Sosialistisk Venstreparti), 2019-05-28:
Forskjellene i makt og rikdom øker. Det rammer de mange som blir hengende igjen, mens de rikeste drar ifra. Men forskjellene rammer også de små. Det rammer barna og familiene. Barnefamilienes økonomi er under press. Stadig flere familier lever under vedvarende lavinntekt, og da øker risikoen for barnefattigdom. Over 100 000 barn vokser nå opp i fattige familier. Det er 100 000 barn som ikke får like gode muligheter som de andre barna. Hvordan velger regjeringen å møte denne skammelige utviklingen? Jo, ved å lage flere avbøtende og behovsprøvde ordninger. I stedet for å gjøre noe med de økende forskjellene, sier Erna Solberg at de som har minst, må søke, dokumentere hvor lite de har, og be om almisser. På toppen av det hele drives veksten videre med store skattegaver til dem som har mest, kombinert med kutt i velferden for dem som har minst. Men kanskje verst av alt er hvordan Forskjells-Norge rammer de virkelig sårbare barna. Barnevernet skal gi omsorg og beskyttelse til barna blant oss som ikke får en trygg oppvekst hjemme. Men i løpet av de siste årene er det blitt tatt stadig mer hensyn til butikk, ikke til barn, i denne tjenesten. Noen få kommersielle selskaper har også begynt å dominere et privat barnevernsmarked. Pengene som fellesskapet bevilger til omsorg for barna, går heller til omsetning for den økonomiske eliten. Hjemme i Østfold har vi også eksempler på en kommersiell barnevernsbaron som har solgt selskapet sitt og cashet inn nesten 60 mill. kr – våre skattepenger som skulle ha gått til barns beskyttelse. Det rammer barna, og det rammer de ansatte, slik det også gjorde i et annet eksempel, også fra Østfold, hvor barnevernsbaronene krevde at de ansatte måtte betale for møbler på institusjonen av sin egen lomme, samtidig som de selv – nok en gang – cashet ut overskuddet. Det er også en del av historien om Forskjells-Norge: hvordan fellesskapets penger, som skulle ha gått til velferd for de mange, heller går til å bygge formuer for de få. Men heldigvis handler de økende forskjellene om politikk. Det er ingen naturlov, det er mulig å prioritere annerledes. Vi kan velge omsorg foran omsetning i barnevernet. Vi kan sette barn foran butikk og si nei til profitt i velferden vår. Vi kan sette mennesker foran markeder og sørge for at det er god nok bemanning, så de ansatte har tid til å se hvert enkelt barn. Og vi kan løfte økonomien for barnefamiliene gjennom å øke barnetrygden, også for dem som er over seks år, også for de 60 000 barna fra familier på sosialstønad. Da løfter vi de små blant oss, ikke bare dem med store lommebøker.
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-05-28:
Jeg vet at alle partier på Stortinget er opptatt av at vi skal ha høy organisasjonsgrad i Norge, nettopp for å bevare noe av det viktigste i vår politiske tradisjon for å motvirke ulikhet og et useriøst arbeidsliv, nemlig trepartssamarbeidet. Den beste måten å få til det på er å ha et velfungerende trepartssamarbeid med reell dialog og reelle forhandlinger mellom alle partene. I merknadene i innstillingen viser Rødt til at de har foreslått at regjeringen skal legge fram tiltak om hvordan organisasjonsgraden skal økes. Rødts egne svar på dette er å heve terskelen til arbeidslivet for dem som står utenfor, og å heve fagforeningsfradraget. Da lurer jeg på hvor fornuftig Rødt tror det er, for da vi hadde rød-grønn regjering og fagforeningsfradraget ble hevet kontinuerlig, gikk jo organisasjonsgraden ned. Så hvor gode forslag har egentlig Rødt selv?
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-05-28:
Jeg er helt sikker på at hvis representanten Bjørnar Moxnes hadde tatt seg tid til å lese statistikken om hvordan det går med dem som faktisk får jobb gjennom et bemanningsbyrå, ville han kanskje revurdert sitt standpunkt. Men han vil ikke det, for han er kommunist – dvs. Rødts landsmøte har bestemt at Bjørnar Moxnes fortsatt er kommunist. Det er noe helt spesielt med et parti som på Stortingets talerstol prøver å få Arbeiderpartiet til å bli en del av høyresiden, og som fortsatt hyller resultatene av kommunismen verden over. Intet annet parti har hatt så mange fyrtårn i verden som Rødt. Det siste fyrtårnet deres var Venezuela. Der ser vi hvordan det går med ulikheten. Det er et land som mangler mat og medisiner. Vil representanten Bjørnar Moxnes ta avstand fra måten Hugo Chavez ødela Venezuela på? Vil han ta avstand fra at pressefriheten ble innskrenket? Eller er Venezuela fortsatt et fyrtårn for partiet Rødt?
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-05-28:
Jeg var litt undrende til innfallsvinkelen til representanten Petter Eide i replikkrunden, hvor han faktisk brukte ordet at statsråden hadde «obstruert» regjeringsplattformen på et punkt – som aldri har stått i regjeringsplattformen. Hvis dette er presisjonsnivået i disse debattene, er det kanskje ikke så bra, for å si det slik. Jeg vil takke utviklingsministeren for en viktig, god og grundig redegjørelse, og jeg er glad for at klima var en så viktig del av den, for klima er i aller høyeste grad også utviklingspolitikk. Det rammer urettferdig, det rammer de fattigste først, allerede fattige mennesker i allerede fattige land som kan få livsgrunnlaget sitt ødelagt. Innen 2030 risikerer vi at 100 millioner mennesker skyves ut i ekstrem fattigdom på grunn av klimaendringene. Cirka én milliard mennesker lever i dag uten energi – én milliard. Dette er mennesker som vi skal løfte ut av fattigdom samtidig som vi skal løse klimaproblemene. Ingen kan eller må undervurdere størrelsen på denne utfordringen. Klimakrisen vekker et engasjement for hvordan Norge skal nå målene for 2013 og hvilke tiltak som må iverksettes. Men det styrker også det engasjementet vi må ha for verdens fattige. Derfor er det på sin plass å minne om at hvis man ikke tar klimakrisen på alvor, har man verken en økonomisk forsvarlig politikk eller en solidarisk politikk. Og derfor må det følges opp med tiltak. I 2019 er det satt av 6,8 mrd. kr over bistandsbudsjettet til klima, miljø, hav og fornybar energi. Det arbeidet må prioriteres videre fordi fattige land må få hjelp til å hoppe over fossilfasen. Så langt er det investert 10,9 mrd. kr i fornybar energi gjennom Norfund. Vi må bidra med tilpasning, tilpasning til de klimaforandringene som allerede har funnet sted, og forebygging av naturkatastrofer. Dette skal være en helt sentral del av utviklingsarbeidet. Norge er i dag et foregangsland på klimafeltet, noe som ikke betyr at man kan lene seg tilbake og ta det med ro, snarere tvert imot må man fortsette med å være enda mer framoverlent, for vi skal fortsette med å være et foregangsland. Derfor er jeg glad for de føringene som utviklingsministeren hadde i sin gode redegjørelse, for klimapolitikk er definitivt også utviklingspolitikk.
Stefan Heggelund (Høyre), 2019-05-28:
Jeg har lyst til å begynne med å takke interpellanten for å ta opp dette viktige spørsmålet, og jeg har også lyst til å takke statsråden for hans gode svar til representanten Westgaard-Halle. Jeg har også lyst til å takke for interessante bidrag i debatten som har vært. En viktig ting, som representanten Ketil Kjenseth var inne på nå i slutten av sitt innlegg, er at vi kan ikke snakke om den ene  tingen som skal gjøre at vi klarer å løse klimaproblemet. Det er mange ideer, mange teknologier som må til for at vi skal klare å gå fra fossil til fornybar energi. Det er ikke bare én ting, det er mange ting, men da må vi også vise at vi klarer å legge til rette for nyskaping, og at vi klarer å være en støtte der vi ser at ny teknologi er i utvikling. Når det gjelder vindkraft til havs, ser vi viktig teknologiutvikling og lavere kostnader, og nettopp derfor forberedes nå ett eller to havområder for havvind, av regjeringen. Norge kan bygge på utrolig viktig kompetanse og erfaring fra olje- og gassnæringen, fra skipsfart, verftsindustri og fornybar energi. Norske selskaper er i front når det gjelder flere delelementer innen vindkraft til havs, f.eks. sjøkabler, men norske selskaper er også verdensledende på personell- og monteringsfartøy, maling, understell, sertifisering og programvare. Så her kan Norge bidra med mye. Vi kan bidra med teknologiutvikling, og det kan også bli en viktig eksportvare. Ja, det eksporteres allerede for betydelige verdier til utbygging av vindkraft til havs i andre land, og flytende vindkraft er særlig spennende sett med norske øyne. Så jeg har – igjen – lyst til å takke interpellanten for å ta opp dette viktige temaet. Jeg har lyst til å takke for de gode svarene fra statsråden, og takke for alle gode bidrag i denne interessante debatten. Dette er et tema vi må diskutere mer, sammen med andre fornybartemaer for Norge. En ting er i hvert fall sikkert: Vi har en unik kompetanse og erfaring til å klare å utvikle dette feltet videre, og da må vi være framoverlente på videreutvikling av ny teknologi og fornybare investeringer, også til havs, for når det gjelder havet, er Norge i en helt særegen posisjon. Så tusen hjertelig takk til interpellanten, og tusen hjertelig takk igjen til statsråden. Og så hadde jeg nok håpet at flere partier skulle delta i denne debatten.