trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-12:
Alle som har vært med i politikken tidligere, vet at det ikke nytter å prøve seg på å bløffe velgere, en får holde seg til slik det er. Det var den kommentaren til Arbeiderpartiets finanspolitiske talsmann, som nærmest framstilte det som om ingen ting hadde skjedd i budsjettforliket, som var grunnen til reaksjonen fra Sponheims og fra vår side. Man hadde praktisk talt ikke flyttet på 18 milliarder kr på inntektssiden – nesten ingen ting! Vi har ikke behov for å skjule noe. Vi har inngått et forlik som er ansvarlig overfor norsk oljeøkonomi, og som hindrer at rentepresset skal øke, og det gjorde det ikke lettere for oss at både Fremskrittspartiet og Høyre, men spesielt Fremskrittspartiet, hadde budsjetter som ikke er av denne verden, med inndekninger som nærmest ville ha jagd renten i været, knust husholdninger og truet kommuners økonomi. Når det er spillerommet, er det faktisk en del av en nasjonal forpliktelse å bidra både til at landet prioriterer bedre og til å drive tilbake næringsfiendtlige skatter som den opprinnelige konjunkturavgiften, få fjernet investeringsavgiften og få styrket grunnforskningen ved universitetene – det er det som teller for framtiden. Da er det en god gjerning. Videre er det bare å slå fast det som Sponheim har sagt, at sentrum – og Venstre er en del av sentrum – ser på seg selv som et selvstendig alternativ. Vi vedkjenner oss våre avtaler, men vi må jo også vurdere alternativene våre. Og den dagen Fremskrittspartiet lager budsjetter som ikke bare er basert på at de skal egne seg for å være i opposisjon, får vi en annen situasjon. Den dagen Fremskrittspartiet vil legge til side en del av sin politikk kan det jo bli interessant. Men tidligere i dag har vi fått dokumentert et syn på kultur som skaper et betydelig gap mellom Fremskrittspartiet og Venstre. Jeg skal ikke sitere representanten Evje, men hennes syn på kunstutdanning syns jeg var rystende.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-12:
Essensen i den siste delen av representanten Løviks forslag er om Venstre vedstår seg avtaler, og det gjør vi. Det skulle bare mangle! Det er også vel kjent at vi gjerne skulle ha ønsket et annet system. Det framgår av våre kommentarer. Det er også vel kjent at vi avventer en evaluering, og vi ser det selvfølgelig som positivt at statsråden har dreid dette fra lærebøker mot læremidler. Det er svaret. Vi gjorde en avtale, og vi holder den. Når det gjelder de andre sidene av representanten Løviks innlegg, er det helt rett at Venstre og Høyre i budsjettbehandlingen har hatt sterkt parallelle synspunkter i synet på forskning og universitet. Det er det ingen grunn til å legge skjul på. Men i de bakenforliggende budsjett er det en betydelig forskjell. Jeg skal ikke dra opp det nå, men den er så betydelig når det bl.a. gjelder kutt i sykelønnsordninger, kutt i bistandspolitikk, straff av NSB ved å fjerne halvparten av tilskuddet, at det i den rammen skapte en umulig situasjon mellom Venstre og Høyre. Men på det punktet som representanten var inne på, og de generelle holdninger han har, er det betydelige likhetspunkter og paralleller mellom våre partier. Vi skulle gjerne sett at vi kunne ha gjort noe mer med videregående skole, men i den samlede rammen var sentrums prioritering det som representanten Lyngstad på en utmerket måte fikk fram. Vi ville styrke og gjøre noe for universiteter og grunnforskning. Vi ville styrke ungdomstrinnet, vi ville sikre mangfoldet i skolen og gjøre noe for private skoler og private høyskoler. Når det var gjort, var pengene oppbrukt. Så renhårig må man jo være, for jeg tror ikke man skal gå fram i politikken og prøve å gi seg ut for å ha mer penger enn det man har. Man kan heller si til hvilket formål man bruker de pengene man har. Når det gjelder læremidlene – for å komme tilbake til det til slutt – så vil vi avvente evalueringen, for vi ønsker også å ha et selvstendig kritisk forhold til resultatet av den.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-12:
Da synden kom inn i verden, kom også innsikten inn. Nå har jeg sittet både i posisjon og vært i opposisjon, og derfor disponerer jeg penger ut fra det. Jeg kan bare tørt kommentere at i den byen der vi holder til, hvor Arbeiderpartiet og SV prøvde å danne byråd og da måtte kompromisse versus Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti, som også måtte prøve å kompromisse, så ligger Høyre-, Venstre- og Kristelig Folkeparti-budsjettet høyere når det gjelder utdanning enn det Arbeiderpartiet og SV kompromisset om. Slik er livet: Man forholder seg til de pengene som er her. Det er der vi testes, ikke bare når vi er i fri flyt, men når vi er nødt til å prioritere innenfor harde rammer. Det har vi gjort. Så får Reikvam og SV være en entusiast som roper, for veldig ofte er det viktig at noen har den rollen. Men vi som står der, kan ikke bruke andre penger enn det vi har. Av og til er det surt nok å si til folk at en ikke har penger. Det har jeg gjort som samferdselsminister, og jeg kan betro representanten Reikvam at det er en interessant studietur å dra landet rundt for å gjøre det. Men samtidig er det desto viktigere å kunne si nå at vi har penger til universitet, vi har villet gjøre noe med grunnforskningen. Dette er i grunnen det prinsipielle i svaret til representanten Reikvam om opptrappingsplanen. En regjering har rammer og muligheter for å lage det. Et storting kan be om det. Jeg syns i den situasjon vi nå er i, at det er svært gledelig at vi – i motsetning til i vår, hvor vi faktisk ikke fikk en slik samling – har en komite med Arbeiderpartiet på innsiden som ber om en opptrappingsplan i revidert nasjonalbudsjett. Jeg er enig med representanten Reikvam i at vi ikke kan gjenta slike forslag veldig mange ganger. Men da er Stortinget nødt til å gjøre en jobb, og jeg tar den innsikten innover meg også som en del av representantens replikk til meg.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-12:
Nå tror jeg ikke jeg sa at det var en «provokasjon mot Stortinget». Det syns jeg ikke jeg har rett til å si. Jeg sa det var en provokasjon mot Venstre. Det er min plikt å tegne Venstres politikk, og jeg uttrykte det veldig klart – ikke i forhold til de store tall, i forhold til verdenshistorien eller i forhold til budsjettet i fjor, men i forhold til forskningsmeldingen. For det var i forskningsmeldingen tre helt grunnleggende elementer, som Stortinget gav marsjordre om til den daværende regjeringen Bondevik og for så vidt til den senere regjering. Det var ett element om en generell opptrappingsplan. Det var ett element om rekrutteringsstillinger – og der skal forresten Regjeringen ha ros for at den kom med det, inkludert en prioritering av kvinner i post doc.-situasjonen. Men det tredje elementet var å styrke driftssituasjonen for de institusjoner som bærer grunnforskningen. Det var i forhold til det jeg brukte et så sterkt uttrykk. Mine uttrykksmåter i denne salen er kun et mildt konsentrat av den akademiske og dannede kritikk som har formet seg rundt på de ulike universiteter, og en har av og til kommet her med paroler som f.eks. «Kunnskap koster, uvitenhet koster mer!». En annen het «Ap-makt er kunnskapsforakt!». Det er nå studenters vis å si det på. De marsjerte dannet og rolig, men intensiteten i engasjementet tror jeg ikke noen skulle være i tvil om. Det å bære dette budskapet inn på Stortingets talerstol, slik at vi ikke bare snakker til hverandre på sosialøkonomisk norsk – og representanten Frøiland gjør ikke det, ikke jeg heller – føler jeg at det er riktig å gjøre. For det er veldig ofte slik at vi gjerdes inn i budsjettene på den måten at de områdene som er de strategisk viktige, drukner i de store tall. Universitetene og grunnforskningen er strategisk viktige, de er bærende for dette landets framtid. Det var derfor jeg uttrykte meg sterkt på vegne av partiet Venstre, og det kommer jeg til å fortsette med å gjøre. Men hvis det gir slike resultater som i årets budsjett, vil gledesstundene være rikelige for dem som får lov til å være med på å oppleve dem.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-12:
La meg først slå fast at debatten om Teknologirådet ikke handler om etisk kompetanse i Trondheim. Enhver som kjenner NTNU, vet at den er skikkelig. Så dette er ikke en lokaliseringsdebatt, men en debatt om i hvilke former teknologidebatten skal foregå i Norge. Og der tror jeg jeg taler på vegne av flertallet som har fremmet forslaget, så la oss ikke banalisere diskusjonen til det. Diskusjonen handler om rådet, og vi får en sak om det. Ja, jeg er enig i at statsråden kan føle stolthet over antall studentboliger. Han kan også føle stolthet over å ha fulgt opp noe av det han har brent for før han ble statsråd, bl.a. videregående utdanning. Men i de kommentarer som har kommet til tidligere replikanter om forholdet til forskning, hvor han sier at ja, vi har et fond, ja, vi har rekruttering, har jeg savnet den dyreste posten, og det er den forpliktelsen som følger overfor Forskningsrådet og forskningsinstitusjonene, hvor universitetene er inkludert. Jeg tar til etterretning at statsråden nå sier det skal være en glede å sette budsjettet ut i livet, men jeg var til stede på en debatt hvor han nærmest, tror jeg, karakteriserte en universitetsrektors uttalelser som banalt sprøyt når rektoren var dypt bekymret over situasjonen. Så jeg ønsker bare statsrådens bekreftelse på at han forstår at opptrapping av norsk forskning også er helt avhengig av at grunnforskningsinstitusjonene styrkes på en slik måte at de som er der, har glede av å holde på med det de skal, og at det blir slutt på den situasjonen at kompetente forskere fra utlandet snur fordi de praktiske forholdene er så dårlige at de ikke kan være her. Jeg vil gjerne ha statsrådens bekreftelse på at opptrapping av norsk forskning også betyr et betydelig løft for grunnforskningsinstitusjonene, inkludert Forskningsrådet.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-12-12:
Det var deler av statsrådens oppsummering som fikk meg til å ta ordet. Jeg oppfatter at statsråden har avgitt en programerklæring om hvor de politiske skillelinjene skal gå. Det tar jeg til etterretning. Men hvor de går i forhold til partiet Venstre, er faktisk avhengig av den konkrete politikk som kommer til å bli fremmet i løpet av våren. Da vil det vise seg hvordan debatten ligger, både i synet på universitetenes plass og grunnforskningens rolle og når det gjelder alle andre viktige spørsmål. Siden statsråden oppsummerte på vegne av andre enn seg selv og sitt eget parti, syntes jeg det var nødvendig med denne lille fotnoten.
Rikke Lind (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Da regjeringen Stoltenberg la fram sitt forslag til statsbudsjett for 2001, var det ganske sterke reaksjoner – og sterke ord som ble brukt – fra ulike representanter fra sentrum. Nå har representanten Lyngstad gitt noe ros i dag, noe Regjeringens budsjett absolutt fortjener. Kirken og prestestillinger er et område Kristelig Folkeparti alltid har viet mye oppmerksomhet. Hvis man går tilbake og ser på hva statsråd Lilletun foreslo på dette området, er det faktisk slik at han foreslo opprettelse av én eneste ny prestestilling. Én eneste ny prestestilling var statsråd Lilletuns prioritering. Statsråd Giske har fått til et annet løft, som vi alle vet. Når det gjelder budsjettene som er vedtatt for denne stortingsperioden på området til kirke, utdanning og forskning, er det også interessant å se det skiftet som skjedde for to år siden. For da Høyre og Fremskrittspartiet lagde budsjettkompromiss med sentrum, fikk man i 1997 et kutt på 30 millioner, og høsten 1998 – for det budsjettet – et kutt på 328 millioner. Det var resultatet de to årene sentrum fant sammen med Høyre og Fremskrittspartiet. Høsten 1999 fikk vi et annet resultat – pluss 267 millioner. Denne høsten har vi også fått en god løsning med et nytt løft på kapitlet kirke, utdanning og forskning. Jeg vil utfordre representanten Lyngstad. Hvor mener representanten Lyngstad at sentrum og Kristelig Folkeparti finner de beste løsningene for Kirken, for forskning og for utdanning? Er det i samarbeid med Arbeiderpartiet eller er det sammen med Høyre og Fremskrittspartiet?
Rikke Lind (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg synes representanten Lønning bør jekke seg litt ned når det gjelder harseleringen han holder på med, både over Regjeringens framlegg til budsjett og budsjettkompromisset. Det ene året Høyre hadde mulighet til å styre og hadde en hånd på rattet, så var resultatet et kutt på 328 mill. kr. Det var Høyres bidrag det året, og kanskje blir det lenge til neste gang de får en mulighet til å ha en hånd på rattet i forhold til hva slags budsjett man skal ha innenfor denne sektoren. Når det gjelder Arne Lyngstads og Inge Lønnings omfavnelse i forhold til svakhetene i dette budsjettet når det gjelder Kirken, synes jeg dere gutter burde gå tilbake og se på hva dere gjorde de to årene dere styrte. Når det gjelder Høyres opplegg for inneværende år, har Høyre også kutt innenfor utdanningsbudsjettet. De sier at SFO, skolefritidsordningen, skal avvikles for alle andre barn enn 6-åringer. Hvilken tid er det Høyre og representanten Lønning lever i? Hva slags tilbud er det Lønning skal gi til alle barn – f.eks. her i byen – som er syv, åtte og ni år, når skolen er slutt klokken 13? Hvor er det disse barna skal være? Ute i gatene? Eller skal man tvinge foreldre til å være hjemme fra jobb? Når jeg ser på Høyres generelle merknader, får jeg følelsen av at det tegner seg en skole som mer ligner på den skolen representanten Lønning må ha gått i da han var barn, enn den skolen vi trenger for framtiden, ikke minst når det gjelder karakterer, som igjen skal innføres på barnetrinnet. Hvilken styrking av kvaliteten er det dette tiltaket vil gi barneskolebarna?
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Det blir litt skuffende når nestlederen i Høyre og deres hovedtalsmann på utdanningsområdet bruker nesten hele sitt innlegg til bare å kommentere det budsjettforliket som er inngått, som andre partier har fått til, og sier veldig lite om hva som er Høyres egne prioriteringer. Det blir litt smått når nestlederen i Høyre og deres talsmann har redusert seg selv til en kommentator til og kåsør over budsjettet i stedet for å snakke om den politikken som de selv står for. Men jeg skjønner på en måte at de ikke snakker så mye om de prioriteringene som Høyre har lagt inn i budsjettet, for vi vet at de økningene som de foreslår på utdanningssektoren, finansierer de ved å kutte hos de aller svakeste. De finansierer økningene ved å kutte i sykelønnsordningen – til syke mennesker. Jeg tror ikke at kronikerne er enig i at det er de som skal betale for at universitetene skal få mer penger. De kutter også, som de har gjort alle andre år, i bevilgningene til bistanden til de fattigste i verden, for å få sitt budsjett til å gå opp. Jeg skjønner at representanten Lønning ikke snakker så fryktelig mye om det. Jeg skjønner også at han ikke snakker om det når man ser på kuttbudsjettet, hvor de finansierer sine tiltak ved å kutte i og rasere skolefritidsordningen og ved å så godt som fjerne utlånsordningen for skolebøker i videregående skole. Så kom representanten Lønning i skade for å begå en feil her. Når han påstår at det var et dramatisk kutt i gebyrstipendordningen, er det faktisk feil. Det var foreslått en økning i gebyrstipendordningen. Aldri har noen regjering foreslått så mye til gebyrstipend som denne regjeringen har gjort. Men det Regjeringen har gjort, er at man har redusert litt på antall fag man skal gi stipend til, for å kunne konsentrere innsatsen til de fagene som vi mener er de viktigste. Og uansett kan ikke representanten Lønning stå her og beskrive dette som dramatiske kutt i gebyrstipendordningen, og framstille det som at det er et angrep på internasjonaliseringen av høyere utdanning.
Tomas Norvoll (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Det innlegget som representanten Dørum nå hadde her på talerstolen, syns jeg faktisk var relativt uverdig. Jeg registrerer at representanten Dørum følte det som en provokasjon at det angivelig var et kutt i budsjettet til universitetene. Da må jo budsjettene for 1999 og 2000 også ha vært en provokasjon for Odd Einar Dørum. Det er riktig at det på budsjettet for 2001 lå en reduksjon av studieplasser. Det gjorde det også i budsjettet for 2000 og i budsjettet for 1999. Forskjellen er at da tok man ikke ut hele kuttet i kroner og øre, men tidligere statsråd Lilletun valgte å spre det utover flere år. En stor del av reduksjonen er de pengene – altså kutt som ble bestemt under tidligere statsråd Lilletuns tid. Dette syns jeg virkelig med all respekt at representanten Dørum bør ta innover seg. Det er mulig jeg husker feil, men jeg mener å huske at representanten Dørum var statsråd i den regjeringen som kom med de kuttene i 1999 og i 2000.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Som representanten Marit Tingelstad godt vet, er jeg en varm tilhenger av samarbeid mellom Arbeiderpartiet og sentrum. Det er mye felles gods i det vi står for, også i utdanningspolitikken. Men jeg må si at jeg blir overrasket når sentrum går så hardt ut når det gjelder skolebøker, og at representanten Tingelstad – av alle – i starten av denne debatten stilte seg i spissen for en kritikk av ordninga med gratis skolebokutlån. Dette er altså det andre året der Arbeiderpartiet har fått sentrum med seg, slik at det har blitt flertall for til sammen 200 mill. kr til innkjøp av skolebøker. Det er vi blitt enige om to år på rad. Vi er godt i gang med å innfri denne ordninga. Elevorganisasjonen, som representerer alle elevene i Norge, har innstendig bedt oss slå ring om utlånsordninga i budsjettforliket. Likevel kan vi lese og høre at Senterpartiet er med på å kritisere den. Jeg blir mildt sagt oppgitt når det er i denne saken Senterpartiet fikk fram at de er misfornøyd med noe i budsjettet. Jeg må faktisk spørre meg sjøl: Velger Senterpartiet å trekke fram akkurat det med skolebøker fordi de egentlig er misfornøyd med hva de sjøl har oppnådd i sin allianse med Kristelig Folkeparti og Venstre? Kristelig Folkeparti har fått æren for mer penger til private skoler, til folkehøyskoler og til kirke, mens Venstre på mirakuløst vis har fått æren for økninger til universitetene. Nå føler jeg meg egentlig ganske slem, for det er tross alt Senterpartiet som jeg har mest sans for når det gjelder sentrumspartiene, men jeg må spørre: Hva er det egentlig Senterpartiet har fått ut av dette budsjettforliket?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Først vil jeg ta avstand fra et generelt prinsipp om at unge mennesker skal være slemme med gamle damer, det vil jeg ta sterk avstand fra. Så vil jeg også på en måte være glad for å understreke det som Marit Tingelstad sa, at det å jobbe for gratis skolebøker har vært en ren AUF-sak. Det er feil, rett og slett, når representanten Marit Tingelstad fremstiller det som om sentrum har jobbet så veldig for et skolebokstipend. Vi hadde denne saken oppe allerede den første høsten i denne stortingsperioden, og da fremmet Arbeiderpartiet et forslag om at Regjeringa skulle utrede både en utlåns- og en stipendordning. Det stemte sentrum imot, og bidrog dermed til at forslaget ble nedstemt. Det var faktisk slik at John Lilletun stod her på talerstolen og gikk inn for behovsprøvd skolebokstipend, ikke et skolebokstipend til alle elever. Det er altså ikke bare sånn at sentrumsregjeringa aldri foreslo skolebokstipend, de var faktisk også i ord imot det. Uansett er det slik at det var Arbeiderpartiet som fikk gjennomslag i fjor for å bruke penger i statsbudsjettet for å nå målet om gratis læremidler i den videregående skolen. Det måtte en arbeiderpartiregjering til for å foreslå dette. Representanten Marit Tingelstad brukte som er viktig argument at bare AUF av de politiske ungdomsorganisasjonene er for gratis skolebøker. Men jeg har vært på mange skolevalg og har hørt om mange skolevalg der ungdommer fra sentrumspartiene har sagt: Gratis skolebøker, klart vi er for det! Så jeg blir litt overrasket når man på en måte skyver ungdommene i sitt eget parti foran seg i denne saken. Jeg blir også overrasket når man på en måte blåser bort at elevorganisasjonene, som representerer alle elevene i Norge, ber oss slå ring om ordninga. Da er det: Ja ja, klart det, uten av at vi bryr oss om det av den grunn! Så jeg sier: Jeg hører at du sier det.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
SV er eit velmeinande parti. Dei slår om seg med store ord, kostnadskrevjande reformer, kraftig satsing over alt. Høyr berre her kva Rolf Reikvam nå var inne på: store forbetringar i innhaldet, masse pengar til endringsprosessar i skulen, store forbetringar av skulens fysiske miljø, særskilt lyft for ungdomstrinnet, reduksjonar i elevtalet på ungdomstrinnet, auka investeringar til datautstyr og IT-kompetanse, kraftig auke til etterutdanning av lærarar, kraftig auke til forsking og ikkje minst eit kraftig lønslyft for lærarane. Så mitt spørsmål er til det siste: Var årets lønsoppgjer bra for lærarane? Meiner representanten Reikvam at lærarane har grunn til å vere fornøgde med årets oppgjer? Dette blir i sum betydelege summar. Og i tillegg reiser partileiar Kristin Halvorsen og andre rundt i valkampen og lover lyft i milliardklassen. SV har pengar til alt, men dei roar seg når dei møter realitetane, heldigvis. Det stadfestar òg dagens budsjettinnstilling, som på mange måtar berre er ein liten fjert av det SV lover. SV er flinke til å skyte kritikk på andre parti, og rakke ned på andre parti. Og mitt spørsmål til representanten Reikvam blir om han nokon gong har grubla over sitt eige parti, om ikkje SV òg er med på å skape politikarforakt med sine lovnader.
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
Representanten Reikvam har gjennom tidligere replikker i dag vært opptatt av Kristelig Folkeparti som et oppblåst parti. Nå hører vi at SV vil ha rammene enda mer oppblåst. Men det stemmer at Kristelig Folkeparti er fornøyd med at vi har fått en økning på utdanningsbudsjettet, og at det også har gått bl.a. til privatskoler, for det var nødvendig. Kristelig Folkeparti mener det er mulig å støtte opp om en god offentlig skole samtidig som man innser verdien som ligger i det private initiativ til å starte utdanningsinstitusjoner som et alternativ til det offentlige. Troen på enkeltmennesket betyr både at vi tror foreldre har innsikt i hva som er barnets beste når det gjelder skoler, og at voksne studenter også ønsker mulighet til valg. Vi har tro på at det er sunt i et samfunn at det finnes mangfold. SV sier i budsjettinnstillingen: «…kampen mot privatskoler må føres som en kamp for en god og mangfoldig offentlig skole.» Jeg er enig i at den offentlige skole må være god, men Reikvam vil samtidig ha en kamp mot privatskolene. Ikke bare skolene, men også de private høyskolene synes å være et hår i suppa for SV. For det sies i en merknad fra SV at de «skal være et supplement til offentlige institusjoner». Og videre heter det: «Flere av de private institusjonene som får støtte, tilbyr utdanning i konkurranse med tilsvarende offentlige institusjoner.» Konkurranse kan til en viss grad være nyttig for å videreutvikle visse studieretninger og få spisskompetanse innenfor fagområder. SV er eneste parti som står utenfor merknaden om privat høyskoleutdanning, side 43, at flertallet «mener prinsipielt at det for private høyskoler som gir organisert forskerutdanning, bør tas hensyn til denne forskerutdanningen ved fastsettelse av tilskuddsrammen». Hvorfor en slik motstand fra SV? Jeg lurer på hva slags ideologi som ligger til grunn for å kunne stille seg på utsiden av nettopp dette?
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 2000-12-12:
«Bedre norskopplæring best for alle» er tittelen på et innlegg av Trond Giske i Dagbladet 7. desember. Og det heter der: «For å kunne fungere i det norske samfunnet er det helt nødvendig å mestre norsk. Ved å gjøre norskopplæringen obligatorisk ønsker vi å gi et sterkt signal til tilbyder, samfunnet og den enkelte innvandrer om at det faktisk forutsettes at de lærer seg norsk.» I siste setning står det at man «vil sette av midler på neste års budsjett til slike tiltak». Kristelig Folkeparti er helt enig i dette. Men hvorfor følges da ikke den samme logikk overfor norske barn ved internasjonale skoler eller norske barn i utlandet? For til dem ville Regjeringen ikke bevilge penger til norskopplæring. Det står med én setning på side 102: «Regjeringa foreslår å fjerne tilskotsordninga for kompletterande undervisning frå og med vårsemesteret 2001». Internasjonalisering er et begrep som vi er blitt bedre kjent med de senere år. Norge er selvfølgelig en del av dette. Vi har ligget ganske langt fremme når det gjelder utferdstrang, det å reise ut i verden. Det gjelder ikke bare sjøfolk. Også bistandsarbeidere, misjonærer, handelsfolk og folk i utenrikstjenesten har besøkt de ulike kroker av verden gjennom lange tider. Det hender at det også følger barn med på ferden. Disse har vært trygge på at de kunne få opplæring i norsk og samfunnsfag. Mange foreldre er bekymret for hvordan det skal gå med deres barn i utlendighet om kompletterende undervisning ikke ville være til stede. Det vil skape vanskeligheter med å ta norskeksamen og i det hele tatt å holde norsk språk og kultur ved like. Derfor har vi fått mange henvendelser til komiteen fra fjern og nær, også via e-post. Det har tydeligvis også statsråden, som svarer at dette skal bli løst under budsjettbehandlingen i Stortinget. Er statsråden fornøyd med at sentrumspartiene har fått økt budsjettet med de 6,9 mill. kr som manglet for kompletterende undervisning, eller vil vi få slike forslag også senere?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Det er vel ingen som synes det er hyggelig å øke verken gebyrer, avgifter eller skatter. Men det er nå engang slik at det er en nødvendig del av et budsjett å ha den type inntekter. Nå er det viktig å understreke at de gebyrene som representanten Evje her viser til, ikke rammer en eneste student. Det er gebyrer som man kun betaler etter at man har studert, altså når man er ute i arbeidslivet. Så det rammer ikke studentenes økonomi. Det er noe man betaler når man skal nedbetale studielånet sitt. Det aller viktigste i forhold til studielånene er at rentenivået som man har på de studielånene som man betaler tilbake, er lavest mulig. Det tror jeg at det budsjettet som vi sammen med sentrum har kommet fram til i Stortinget, har gode muligheter for å bidra til.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Det er ikke noen tvil om at jeg helst skulle ønske at budsjettet ble vedtatt slik jeg hadde foreslått det, ellers hadde jeg ikke foreslått det slik det ble foreslått. Den endringen som kom, var et resultat av de forhandlingene og det forliket som vi kom fram til i finansinnstillingen og i utdanningskomiteen. Når det er sagt, synes jeg det er litt paradoksalt at det nærmest gjøres til et premiss for at norske barn i utlandet skal holde på sitt norske språk og sin norske kultur, at man har en tilskuddsordning. Gjennom ganske mange generasjoner har nordmenn reist til utlandet og vært meget opptatt av å holde på sitt språk og sin kultur og sine tradisjoner, uten at det har fulgt den type kontantstøtte med til slike ordninger. Og sammenlikningen med innvandrerbarn i Norge som skal lære norsk, blir for så vidt ganske søkt. Den relevante sammenlikningen måtte i så fall være at Pakistan gav tilskudd til pakistanske barn i Norge for å holde deres pakistanske kunnskaper ved like. Og meg bekjent eksisterer det ingen slik ordning, som da ville vært tilsvarende. Nå har vi fått et resultat. Det kan jeg godt leve med. Men hva slags forslag vi kommer med i senere budsjett, må vi ta i hvert enkelt tilfelle. Jeg mener at det må være foreldrenes ansvar også i utlandet å sørge for en god del av den tradisjon, kultur og samfunnskunnskap som man mener barna bør ha med seg også i forhold til sitt hjemland.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Det var mange spørsmål på én gang. Jeg skal prøve å komme gjennom det. For det første Teknologirådet. Som representanten Lønning helt korrekt sier, er ansvaret for Teknologirådet overført til en annen statsråd. Det er derfor litt vanskelig å skulle gå i detalj med å uttale meg om hvorvidt jeg er enig med min statsrådskollega, slik representanten Lønning her ber om. Jeg vet ikke hva slags erfaringer han har med tidligere regjeringer, men jeg kan understreke at jeg er enig med min kollega. Regjeringen har én politikk på det området. Både når det gjelder å styrke Teknologirådets rolle ved å fokusere på de mulighetene som ny teknologi gir, og det bruken av den kan innebære for samfunnet, og samtidig gjennom det presisere rådets vedtekter, så støtter jeg det, og jeg støtter også det næringsministeren har foreslått om at Teknologirådets sekretariat kan legges til NTNU i Trondheim. Nå registrerer jeg jo en viss debatt om det etiske nivået i Trondheim er høyt nok til at Teknologirådet kan plasseres der. Jeg skal ikke uttale meg ut fra personlige erfaringer, men jeg tror det generelle etiske nivået i Trondheim er tilstrekkelig til at det kan skje. Jeg husker å ha lest at det var den samme etiske debatten den gangen NTH ble lagt til Trondheim, som man mente ville bederve sivilingeniørstudentene. Så til forskningsopptrappingen. Det er jo ikke slik at opptrappingen av Forskningsfondet skulle komme i tillegg til en full opptrapping av forskningssatsingen på alle andre områder, det skulle være en del av den samlede forskningsinnsatsen. Det er derfor jeg henviser til Forskningsfondet. Men ikke bare det, også i forhold til stillinger og oppfølging av Hervik-utvalget har Regjeringen kommet med offensiv forskningsinnsats. Her er det en tydelig strategi fra Høyre: Hør på hva vi sier, ikke se på hva vi gjør. For da Høyre siste gang inngikk forlik med regjeringen Bondevik, for 1999, ble det ikke én eneste krone mer til forskning. Man kunne selvsagt ha krevd det. Det ble mindre til forskning enn det Bondevik-regjeringen hadde lagt fram. Resultatet av forliket ble kutt i forskningen fordi man hadde andre prioriteringer. Jeg registrerer at det har endret seg nå, men det var ikke tilfellet den gangen man faktisk påvirket politikken.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Ja, jeg må si jeg føler meg som en budsjettvinner. På mange områder har vi fått til en skikkelig satsing på utdanning, og vi bruker mer på utdanning i 2001 enn dette landet noensinne har gjort, det gjelder for så vidt også høyere utdanning, så sånn sett kan jeg trygt kalle meg budsjettvinner. Vi må huske på at noe av det som ligger i budsjettet, er at vi bl.a. har fått til et lønnsløft for lærerne som gir en uttelling på bortimot 1 milliard kr. Det vil jeg si er en satsing på skole som det har vært snakket om i mange år, men som vi nå får til. Det ligger 100 mill. kr mer til IKT i skolen. Det betyr at den skolepakken som regjeringen Bondevik hadde planlagt skulle være på rundt 900 mill. kr, nå blir på 1 milliard kr. Det vil jeg kalle satsing på skole. Vi får til 100 mill. kr til læremidler i videregående skole. Det betyr at vi i løpet av høsten og neste høst kommer langt, kanskje bortimot halvveis til en gratis videregående skole når det gjelder læremidler. Det vil jeg kalle et løft for skolen. Så vil jeg også si at vi har fått til et kommuneøkonomiopplegg både for primærkommunene og for fylkeskommunene med en kraftig økning i økonomien. Det betyr at hver eneste kommune rundt omkring i Norge blir litt bedre i stand til å prioritere skolen, blir litt bedre i stand til å pusse opp skolebygg og gi skikkelig utstyr og tilføre driftsmidler til den undervisningen som elevene skal ha. Vi har fått til 1 000 studentboliger for 2001. Det tror jeg er et viktig velferdsløft for mange unge som sliter med å skaffe seg et sted å bo i de store byene. På område etter område har vi etter mitt syn fått et budsjett som jeg trygt kan stå inne for, og som jeg vil karakterisere som en vinner i budsjettkampen for 2001.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Det er helt riktig som representanten Dørum sier, at opptrapping av forskningen også betyr satsing på grunnforskningen, og da særlig i institusjonene som har ansvaret for det, universitetene. Derfor har vi også i statsbudsjettet lagt inn 25 mill. kr til vitenskapelig utstyr, nesten 60 mill. kr til nye stipendiat- og postdoktorstillinger, og i tillegg har vi helårsvirkningen av de stillingene vi fikk som følge av omstillingsmidlene som Arbeiderpartiet fikk sentrum med på i budsjettet som gjaldt for 2000. Det jeg har kalt uriktig – jeg har ikke brukt ordet «sprøyt», og jeg skal ikke karakterisere det i det hele tatt herfra – er når man sier at dette er det dårligste universitetsbudsjettet noen gang, som noen har sagt. Da har man for det første ikke mye historisk kunnskap for å vite hva det dreier seg om, og da mener jeg at man overdramatiserer på en slik måte at man banaliserer debatten. Det er i hvert fall sånn at vi bevilger mer til universitetene i 2001, også i mitt forslag, enn det regjeringen Bondevik med representanten Dørum som medlem foreslo for 2000. Så hvis dette skal sammenliknes, er årets universitetsbudsjett i hvert fall ikke det dårligste, da er det det nest dårligste sånn sett hvis en bare sammenlikner med det. Og hvordan det budsjettet som Dørum kunne være med på å legge fram – det er mulig han tapte kampen innad i Regjeringen, det vet ikke jeg – som da blir forbedret for 2001 ved at man foreslår mer for 2001 enn man foreslo for 2000, da plutselig kan bli så dramatisk, utløse kaos eller hva slags karakteristikk det er man bruker, det forstår ikke jeg. Man må gjerne «lobbe» for sine interesser og påvirke for å få mer penger, som man jo har fått til – og det er jo sjelden en utdanningsminister beklager seg over det – men det er måte på hva slags debattform og hvilke uttrykk man bør bruke om helt marginale endringer. Jeg er helt enig i Dørums engasjement for universitetene. Jeg er helt enig i at grunnforskningen har en viktig, kanskje den viktigste rolle i vår forskningsinnsats framover. Og det tror jeg vi skal klare å følge opp sammen.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg skal bare kort kommentere noe av det som er kommet opp etter at jeg hadde ordet første gang. For det første tannutdanningen i Tromsø: Det skal vi komme tilbake til. Det ligger nå til vurdering i Sosial- og helsedepartementet og er en sak som vi vil se på. Så til utlånsordningen. Ja, det kan hende at representanten Lønning har truffet ansatte i den videregående skole som er misfornøyd med ordningen. Det har jeg ennå til gode, men det er mulig det er slik. Lønning sier at det er vanskelig å finne en eneste av de ansatte som synes det er en god ordning. Jeg vil svare følgende: Jeg tror det skal være vanskelig å finne en eneste elev eller en eneste forelder i den videregående skolen som heller ville hatt Høyres politikk på dette området enn Arbeiderpartiets. Vår ordning sparte mange tusen elever for 1 000 kr i året i høst, og vi sparer dem for 2 000 kr til neste høst. Det er et viktig skritt mot en mer rettferdig skole. Så til spørsmålet om ressurstildelingssystemet og også om hvordan en større del kan gå direkte til grunninstitusjonene. Som representanten Lønning sikkert er kjent med, har vi en omfattende evaluering av Norges forskningsråd og skal se på hvordan ordningen har fungert. I tillegg skal vi legge fram en stortingsmelding i løpet av våren, hvor hele bevilgningssystemet til høyere utdanning skal gjennomgås. Det vil være en helt naturlig og viktig del i forbindelse med den stortingsmeldingen å gå gjennom disse bevilgningsmåtene. Så til boligmangelen for funksjonshemmede. Jeg vil i forbindelse med tildelingen av byggetilsagnene for 2001 se på hvordan vi også kan bidra til å legge bedre til rette for funksjonshemmede. Det er viktig, for å skape en rettferdig utdanning, at det ikke skal være mangelen på bolig som hindrer funksjonshemmede i å ta plass i høyere utdanningsinstitusjoner. Så vil jeg også si at jeg synes at denne debatten, i likhet med den som jeg egentlig opplevde etter den utdanningspolitiske redegjørelsen i vår, viser at de store, dramatiske politiske kløftene har vi ikke i dette parlamentet. Vi diskuterer om bevilgningsnivået skulle vært sånn eller sånn, men det er egentlig forholdsvis små spørsmål i forhold til de kanskje veldig bitre og dype utdanningspolitiske skillene som har vært tidligere. Selvsagt er det forskjeller, og selvsagt er det mer på det ideologiske og skolepedagogiske området vi finner forskjeller, først og fremst kanskje mellom Høyre og Fremskrittspartiet på den ene siden og sentrum og Arbeiderpartiet på den andre siden. Jeg har bare lyst til å kommentere til slutt at jeg registrerer at Fremskrittspartiet vil bruke straffelekse, igjensitting og utvisning for å skape ro og disiplin i skolen. Det som skjer i Fremskrittspartiet om dagen, viser vel kanskje at mer bruk av utvisning ikke akkurat skaper ro. Kanskje skulle man prøve seg med straffelekse og igjensitting?
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Som representanten Løvik var inne på, er det et stort potensial i havbruksnæringen som bare kan utnyttes dersom vi satser på forskning og utdanning. Og det gjør vi i det budsjettet som er lagt fram. Når det gjelder spørsmålet om havforskningsfartøyet, skal vi være oppmerksom på at det opprinnelig var lagt fram ett konsept med én kostnadsramme og én bestemt utforming. I ettertid, sent i budsjettprosessen, er vi blitt gjort kjent med at anbudsrunden har resultert i langt høyere priser på dette fartøyet enn man kunne forutsatt. Det vil være ansvarlig saksbehandling å kontrollere at de forutsetningene som foreligger, er riktige og nødvendige for å få et godt havforskningsfartøy for universitetet i Bergen og for Havforskningsinstituttet. Og det vil vi gjøre. I den forbindelse vil det selvfølgelig også være et moment å prøve å minimalisere de eventuelle skadevirkningene det har at man ikke kommer raskt nok i gang med byggingen av dette fartøyet. Dette skal vi se på. Når det gjelder utdanning som virkemiddel i fiskerinæringen, er det slik at vi for så vidt har en tilfredsstillende rekruttering til næringen. Til tider har det vært manglende søkning til fiskerifaglig utdanning, både på høyere nivå og på videregående nivå. I øyeblikket er det bedre, det er faktisk en merkbar forandring når det gjelder søkning både til grunnkurs naturbruk og til akvakulturutdanning, og det er prisverdig. Men veldig mye av utfordringen for å få folk til å ta slik utdanning, hviler på partene i arbeidslivet. Man er nødt til å få til avtaler om bord i båtene, hvor man får uttelling for at man rent faktisk tar den formelle utdannelsen som man burde ha for å drive et vanskelig og krevende yrke.
Otto Gregussen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg er enig med representanten Tingelstad i at forskning er viktig for fiskeriene. Derfor er det helt naturlig å være til stede og høre på denne debatten som setter viktige premisser for alt vårt arbeid med forskning, og forskning er en viktig del av Fiskeridepartementets arbeid. Så vil jeg si at det ikke er helt riktig at det ikke er framdrift i arbeidet med å skaffe oss et nytt havforskningsfartøy. Det er framdrift, men dette arbeidet – anbudsrunden inkludert – har foreløpig gitt som resultat at vi kan konstatere at dette fartøyet blir vesentlig dyrere enn hva man hadde forutsatt. Da er vi nødt til å gå tilbake og se om forutsetningene for bygging av dette fartøyet er slik som de må være for at vi skal få et tjenlig fartøy. Her må vi være klar over at det nye med dette fartøyet er at det skal ha med seg utstyr både for havforskning og for det som Universitetet i Bergen har behov for, bl.a. til geologi. Vi må se på dimensjonene på dette. For båter er det sånn at dess mer tungt utstyr man skal ha om bord, dess mer oppdrift må man ha, og dess større båt må man ha, og det er klart at dette må vurderes i en sammenheng. Når det gjelder spørsmålet om salderingen og de midler som foreslås tatt ut av budsjettet, er dette en teknisk sak basert på at vi kan konstatere at man ikke kommer i gang med bygging av fartøyet i år. Hadde man vært sikker på at man kom i gang, og hadde de kortene vært delt ut på en annen måte, ville det vært like automatisk å la det samme beløpet bli stående.
Jørn L. Stang (Fremskrittspartiet), 2000-12-12:
Jeg vil gjerne berøre sak nr. 3, som er knyttet til budsjettet. Det gjelder et forslag fra stortingsrepresentantene Torbjørn Andersen, Steinar Bastesen, Vidar Kleppe, Terje Knudsen og meg selv om utbygging av norsk værradarnett. Komiteen støtter forslaget som er lagt fram, noe vi synes er meget hyggelig. Værradar er et viktig hjelpemiddel i moderne overvåking. Værradar gir større sikkerhet for skipsfart, fly, oljeinstallasjoner og veitrafikk. Norges eneste radar i drift ligger i Asker – før høsten 1999, da ble en værradar bygd i Hægebostad i Vest-Agder. Til sammenligning har Sverige elleve radarer, Finland seks og Danmark fire. Så det finnes ingen dekning fra Lindesnes til Kirkenes. Sett i forhold til disse land har Norge den mest dramatiske kystlinje, som er meget lang. En investering i sikkerhet vil samfunnet tjene på, og det fordres et fullt utbygd værradarnett. Ved utbygging av et komplett norsk værradarnett vil korttidsvarsler frem til seks timer bli vesentlig forbedret, og man vil kunne beregne med mye større nøyaktighet den nedbøren som faller over et gitt område. En radar er et unikt hjelpemiddel til å kunne observere nedbør opp til 25 mils avstand, samt vind i nedbørsområdene. Det er lett å følge og varsle f.eks. kraftige byger eller fronter med mye nedbør og sterk vind. En værradar gir kontinuerlig og detaljert informasjon for sitt dekningsområde. Ved utbygging av et norsk værradarnett vil viktige samfunnssektorer oppnå en betydelig økonomisk fordel. Sivil og militær luftfart får betydelig sikrere totimersvarsler, som gir tryggere planlegging. Veikontorene får tilgang på nedbørsdata som setter dem i stand til å planlegge innsatsen langt bedre enn de gjør i dag. Flomberedskapen styrkes gjennom sikrere informasjon om nedbør. Kraftverkbransjen får bedre grunnlag for å forutsi magasinsituasjonen. Landbruket får bedre beslutningsstøtte. Fiske og annen maritim virksomhet får bedre korttidsvarsling av kraftige værsystemer med sterk vind i kystnære områder. Andre sektorer som bygg/anlegg eller sport/fritid vil ha interesse av værradarnett. Som sagt, dette berører mange. Nasjonal sivil beredskap styrkes ved at det blir langt lettere å følge bevegelsen og nedfallet av farlige utslipp til luft, eksempelvis radioaktive utslipp. Værinformasjon som kan hindre forlis, har en uvurderlig betydning. Selv relativt mindre delkostnader knyttet til forlis eller andre ulykker har betydelige økonomiske konsekvenser. Det finnes langt over 100 værradarer i Europa. Over halvparten av disse er moderne dopplerradarer som kan måle vind i tillegg til nedbør. Noen land har bygd ut en imponerende kjede av moderne værradarer, f.eks. Sverige, Spania, Tyskland og Italia. Norge med sin kystlinje må være i samme klasse som disse landene.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Samfunnet står overfor en stor utfordring når det gjelder å stoppe økningen i antall mennesker i yrkesaktiv alder som blir satt på trygd fordi de ikke klarer den jobben de har hatt, eller fordi de ikke kommer inn på arbeidsmarkedet av helsemessige grunner. For de fleste er det en veldig stor påkjenning å forlate et aktivt yrkesliv, for deretter å gå inn i en passiv trygdetilværelse. Spesielt er dette en uvirkelig situasjon for dem som mener at de fortsatt har en restarbeidsevne som de kan bidra med i samfunnet. Ofte dreier det seg om relativt små tilretteleggingstiltak for at folk kan tre inn i arbeidslivet igjen. Her kommer utdanningstilbud og arbeidstrening inn som en viktig form for tilrettelegging. Jeg registrerer at komiteen spesielt har nevnt Krokeide yrkesskole ved Bergen i innstillingen, og at bevilgningen til denne skolen økes. Dette synes jeg er positivt, fordi denne skolen på en god måte kombinerer opplæring, arbeidstrening og rehabilitering, og den kan vise til at svært mange vender tilbake til yrkeslivet etter et slikt opphold. Jeg tror det er viktig å utvikle flere slike tilbud i framtida. Jeg har i denne debatten også behov for å si noe om den store mangelen på tannleger i deler av landet – en situasjon som bare forverrer seg år for år. Når store deler av Distrikts-Norge mangler tannleger, tilsier dette at det er behov for å utvide utdanningskapasiteten. Utdanningsstedet spiller en stor rolle for hvor tannleger, og andre, fortsetter sitt virke – det benevner vi som «lakseeffekten». Dette ser vi et godt eksempel på ved at i områdene tett opp til de odontologiske lærestedene i Oslo og Bergen er tannlegemangelen liten og -tettheten stor. Med den økende skjevfordeling av tannleger i landet totalt er det innlysende at vi må få en fullverdig tannlegeutdanning i Tromsø. Jeg håper at dette kan realiseres raskt, slik at folk i hele landet kan få den tannlegehjelp de har krav på. Jeg synes det må være rimelig at neste års budsjett tar høyde for det. Vi kan ikke leve med en situasjon hvor både barn, gravide og andre ikke får det tannlegetilbud de har krav på. Alle innbyggerne i dette landet må få det når vi nå engang har gitt et slikt tilbud.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 2000-12-12:
Jeg tillater meg å være den representanten fra Agder som får anledning til å takke for komiteens bevilgning på 500 000 kr til Stiftelsen Arkivet. Det var tidligere stortingsrepresentant Osmund Faremo fra Aust-Agder som fikk ideen og tok initiativet til å starte arbeidet med å få opprettet denne stiftelsen. Mange av oss kjenner hans historie og hans utrettelige arbeid og kunnskapsformidling om menneskerettigheter, frihet og fred – mot undertrykkelse, urettferdighet, rasediskriminering, vold og kriminalitet. Etter vedtak av Stortinget ble det gamle statsarkivet i Kristiansand overført vederlagsfritt til Stiftelsen Arkivet. Formålet med stiftelsen var å opprette et informasjonssenter om den annen verdenskrig og skape et kraftsentrum for framtidsrettet fredsarbeid og konfliktløsning. I kjelleretasjen vil Gestapo-kvarteret fra krigstiden bli gjenskapt. Det var slik Osmund Faremo ønsket det, og det er slik bygningen vil bli utnyttet. Bygningen er i dag under rehabilitering og skal stå ferdig til åpning på fredsdagen den 8. mai 2001. En stor del av aktiviteten vil bli rettet mot skoleverket. Det er forutsatt at ca. 3 500 skoleelever hvert år vil besøke selve Gestapo-kvarteret, der en også kan få møte representanter for store humanitære organisasjoner, som vil få tilhold i bygningen. Vi har alle et ansvar for vår felles fremtid, og stemmene fra arkivet kan og bør bli et viktig tiltak i oppdragelsen til sivilisert omgang med våre medmennesker, sa Osmund Faremo. Slik kan Stiftelsen Arkivet være med og bidra til å formidle historien om årene 1940-45, for mye tyder på at holdningsdannende arbeid for menneskerettigheter, fred og frihet er mer nødvendig enn noen gang tidligere. Her kan Stiftelsen Arkivet spille en viktig rolle, og da gjerne i samarbeid med Villa Grande og Falstadsenteret, slik komiteen skriver i sin innstilling. Dagens bevilgning gjør dette mulig. Jeg forutsetter at Regjeringen i neste års budsjett drøfter seg imellom på hvilket budsjett statsstøtte til Stiftelsen Arkivet skal utgiftsføres.