Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-12-15:
For SV er god kommuneøkonomi et verdispørsmål. Det handler om at alle skal bli likestilt og få frihet. God kommuneøkonomi kan sikre en god, mer moderne skole, helt på høyde med samfunnet rundt, der alle elever faktisk får tilpasset opplæring, lykkes og lærer noe. Det er reell frihet for alle, og det er i tillegg veldig moderne. God kommuneøkonomi gir gode nok omsorgstjenester til barn, eldre, sjuke og funksjonshemmede. Det er også reell frihet for alle, og det er moderne. Dårlig kommuneøkonomi, derimot, gir oss høyt sjukefravær og mange uføretrygdede igjen for pengene. Det er umoderne, dyrt, det gir stor ufrihet for dem det rammer, og det er dyrt for samfunnet også. Ansatte innen helse- og sosialtjenestene, varehandelen, hotell- og restaurantnæringen, renhold og service topper sjukefraværsstatistikken. Det er kvinneyrkene som er hardest, en blir sjuk av hardkjøret. Et slikt arbeidsliv er ufritt og umoderne. SV mener derfor at kommuneøkonomien i 2005 må styrkes med minst 5 milliarder kr i frie inntekter og over 1,5 milliarder kr i øremerkede tilskudd. I tillegg til det ønsker vi i nysalderingen av budsjettet for 2004 å kompensere for skattesvikten på 1,2 milliarder kr. Da kan skolene, omsorgen, barnehagene, skolefritidsordningen, barnevernet og arbeidsmiljøet bli moderne og gi folk frihet i hverdagen, både dem som jobber der, og dem som ønsker det tilbudet som gis. Regjeringen og Fremskrittspartiet seiler under falskt flagg når det gjelder å snakke om frihet og modernisme. Vi i Norge liker å se på oss som om vi er langt framme, og derfor blir vi helt ute av oss når undersøkelser viser at våre barn ikke er på topp i noen skoleprestasjoner – ja, da blir det stor ballade. Så sier noen at dette ikke dreier seg om penger. Jo, det gjør det så menn. I et samfunn der Regjeringens hovedsak er mer penger til de rikeste, og der skolen har kun en pris i kostnad pr. elev og ikke ses på som en verdi i seg sjøl, går det galt. Signalet til våre barn er at penger og business er viktigst. Signalet til våre barn er ikke at skolen skal være topp moderne og det fineste stedet i bygd og by. Det er kjøpesentrene som er det, det er den private velferden som er det. Og for all del, sier dette samfunnet til sine barn, vær ikke så dum at du satser på et høykompetent, men lavtlønt kvinneyrke. Da belønner vi deg med vond rygg, et klistremerke i panna der det står at du er en utgift, og du får lavere pensjon når du blir gammel. Vil du derimot bli spekulant, er du en smarting som vi mener skal belønnes med skattesmutthull og status som sier at du er viktig i samfunnet, og at politikken må rettes inn mot dine behov, fordi du fortjener det. Dette skjønner unger, for de ser det rundt seg hver eneste dag, så vi kan ikke forundres når vi får slike resultater. Vi tror også at vi er langt framme i samfunnsmessig likestilling for funksjonshemmede. Det er feil. De opplever diskriminering, ja rett ut apartheid hver eneste dag, for kommuner og staten kjøper diskriminering for mange milliarder hvert år, og det private er ikke stort bedre. Dette må endres. SV fremmer i dag et forslag om at alle offentlige innkjøp skal ta slike hensyn, og jeg oppfordrer igjen de partiene som sier at de er for dette, til å stemme for forslaget, for det er et politisk spørsmål om vi skal si at vi ikke skal kjøpe diskriminering eller ikke. Det Regjeringen har gjort hittil, er at den sier at den skal vurdere det. Det er ingen politisk holdning, det er unnaluring. SVs alternative budsjettopplegg ville gi 17 000 flere arbeidsplasser. I tillegg øker vi tiltakene for de arbeidsledige, for tiltak virker. Det virker for dem som er arbeidsledige, og attføring for yrkeshemmede virker. Men det virker hvis opplegget har kvalitet, hvis det er tilpasset den enkelte, og hvis det kommer tidsnok. Å vente til folk har blitt langtids sosialklienter før massive tiltak settes inn, virker dårlig. Denne regjeringen har fra dag én vært systematisk på hæla i forhold til arbeidsledighet. Ledigheten har økt, Regjeringen har kuttet, og færre av de arbeidsledige får tiltak i dag enn før. Sammen med den såkalte fattigdomspakka blir dette vanskelig. I den fattigdomspakka ligger det etter Regjeringens egne tall 255 milliarder kr i 2004. I svar til Stortinget om kuttene bare i attføring og dagpenger sier Regjeringen at kostnadstaket til neste år, som vil ramme dem som er uten arbeid og er sjuke, er på 60 mill. kr. Attføringspenger i ventetid 100 mill. kr, andre småendringer 6 mill. kr, reduserte dagpengeytelser 125 mill. kr, og vips, der ble faktisk hele fattigdomspakka borte – og enda litt til. Folk får altså ikke jobb av å bli truet med fattigdom, de får det dårligere av det. Vi mener det er etisk feil, og det er et verdispørsmål når Regjeringen velger å gjøre det slik. SV vil gi mer frihet til dem som har det vanskelig. Har man dårlig helse og er arbeidsløs og må forsørge seg på attføringspenger, rehabiliteringspenger eller midlertidig uføretrygd, får man altså 17 kr pr. barn, fem dager i uka. Begge statsrådene her i salen har barn, og de kan jo for moro skyld prøve å få endene til å møtes nå i juletida med 95 kr i uka å forsørge et barn på. Mange som mottar disse ytelsene, må gå til sosialkontoret, og der får de, f.eks. i min gamle hjemby, Kongsvinger, 700 kr å feire jul for hvis de har barn. Og da er de heldige, for da bor de i en kommune som faktisk gir et ekstra juletilskudd. Det er det ikke alle som gjør. Det blir en litt stusslig jul i verdens rikeste og beste land å bo i. SV mener derfor at som et første skritt må barnetilleggene i disse ytelsene minst økes til det man får ved varig uførhet. Kostnadene ved en så beskjeden økning for den enkelte er faktisk store for samfunnet, og det viser i noen grad hva vi faktisk tar fra disse familiene. En undersøkelse fra KS Agder viser hvordan kuttene i statlige ytelser skaper store økonomiske og sosiale problemer for mennesker i en vanskelig livssituasjon, og det skyver systematisk disse utgiftene over på kommunene, som har nok av ubetalte regninger liggende fra før. Arbeidsmarkedet er svært viktig for folk. Vi lever nå i en tid der den sosiale dumpingen øker, og det ser dessverre ut til at denne regjeringen synes at det er greit. I Dagsavisen den 5. desember kunne vi lese at innleide polske arbeidere bygger nytt sjukehus i Akershus for en netto timelønn på 50 kr. Og det skal bli flere. Norske entreprenører og utleiefirmaer tjener rått på arbeidere med timelønn langt under tariff. Og ingen kan i virvaret av utleiefirmaer, småselskaper, underleverandører og agenter finne ut hva disse menneskene faktisk får i lønn, hva slags arbeidsforhold de har, og om papirene er i orden, for det er ikke nok folk som kontrollerer og har innsyn. Hvordan er det mulig, når man sier at man er imot sosial dumping, ikke å være villig til å gå med på sterkere virkemidler for å hindre dette? Det er ganske avslørende når regjeringspartiene og Fremskrittspartiet i merknader i innstillingen ikke er enig i at lønnsdumping, dårligere arbeidsmiljø og mindre jobbtrygghet verken er sosialt akseptabelt eller en strategi som kan sikre norske arbeidsplasser. Der har Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV i tillegg skrevet at næringslivet må styrkes gjennom «høy kvalitet, høy kompetanse og miljøvennlige produkter og produksjon», og at strategier for å øke konkurranseevnen er sterkere utdannings- og forskningspolitikk, en aktiv næringspolitikk med vekt på nyskaping, ansvarlig statlig eierskap og en sterk distriktssatsing. Dette er altså Regjeringen og Fremskrittspartiet imot. Det må jo bety at de faktisk ønsker lønnsdumping i Norge, ønsker et enda større strekk i laget, og at det skal bli mindre jobbtrygghet og dårligere arbeidsmiljø. Jeg har et behov for å spørre om dette virkelig kan være Kristelig Folkepartis politikk. Distriktspolitikken har flere talere vært inne på i dag, og SV vil, i likhet med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, legge sterk vekt på det. Vi mener at folk må få bo der de vil. Men det er et politisk ansvar å gjøre det mulig. Regjeringen satser altfor lite på distriktspolitiske virkemidler, og støtte til bedriftene og regionene går ned. Men langt mer alvorlig er det at de dropper å ta distriktspolitiske hensyn i all annen politikk og lar den virke sentraliserende. SV mener at alle saker må testes på distriktsvirkningene. Å flytte noen stillinger mellom store byer hjelper ikke. SV mener vi må bruke det handlingsrommet som vi har, og som EØS-avtalen gir oss mulighet til. Da kan vi styrke de spesifikke distriktspolitiske virkemidlene i stor grad. Men vi har selvfølgelig også mulighet til å ta distriktspolitiske hensyn i all politikk, og da vil vi oppleve en mye jevnere og mer balansert utvikling over hele landet. Er det noen forslag igjen nå som SV ikke har tatt opp?