Emilie Mehl (Senterpartiet), 2022-02-03:
Jeg vil takke representanten for å ta opp et viktig tema. Innledningsvis vil jeg gjøre det helt klart at regjeringen er opptatt av at informasjon om drap begått i utlandet og ivaretakelse av nærstående som har mistet en av sine kjære på denne måten, skal være så god som mulig. Jeg har stor forståelse for at sånne situasjoner oppleves veldig vanskelige for de etterlatte. Mangelfull informasjon og i noen tilfeller uklarhet knyttet til en eventuell straffeforfølging i landet der ugjerningen er begått, kan, som de fleste vil forstå, utgjøre en stor tilleggsbelastning i en allerede veldig krevende situasjon. I Norge er det Kripos som utarbeider den årlige drapsoversikten. Den publiseres årlig, og den omfatter alle drap begått i Norge eller om bord på norske skip i internasjonalt farvann uavhengig av nasjonaliteten til gjerningsmenn og ofre. Formålet med denne drapsoversikten er primært å ivareta politiets og påtalemyndighetenes behov for å ha en nøyaktig og oppdatert oversikt over drap. I tillegg benyttes oversikten som grunnlag for å vurdere trender og utviklingstrekk der målsettingen er å styrke bekjempelsen og iverksette forebyggende tiltak. På tilsvarende vis vil de fleste andre land ha egne registre. Regjeringen har ikke så langt vurdert behovet for å etablere et eget register over nordmenn som er drept i utlandet. Jeg vil innledningsvis bemerke at det ikke er sikkert at et slikt register er det helt riktige virkemidlet for å sikre bedre oppfølging av etterlatte i disse sakene. Et slikt register vil i liten grad ha betydning for politiets etterforskning eller bistand til etterforskning av slike saker. I tillegg kommer de utfordringene et slikt register vil kunne ha for kvalitetssikring av data. Vi må ha med oss at mange av de aktuelle sakene som er en del av de tallene representanten refererte til, gjerne skjer i konfliktområder eller i veldig vanskelig tilgjengelige land, der det kan være veldig utfordrende å få ut tilstrekkelig informasjon. Når det gjelder internasjonalt samarbeid, prioriteres det høyt av norsk politi, og det jobbes kontinuerlig for å bedre både de rettslige og ikke minst de mer praktiske forutsetningene for et godt politisamarbeid. Men det vil variere i hvilken grad norsk politi er involvert eller får informasjon fra andre lands myndigheter når norske borgere er drept. Drap på norske statsborgere og andre personer som er hjemmehørende i Norge, kan under gitte omstendigheter etterforskes av norsk politi selv om handlingen har skjedd i utlandet. Men det skjer sjelden. Så lenge saken etterforskes i utlandet, er det ofte begrenset hva norsk politi og norsk påtalemyndighet kan foreta seg. Det går på praktiske årsaker, men ikke minst de rettslige skrankene. Det er noe vanligere at norsk politi gir bistand til den etterforskningen som utenlandsk politi utfører. I begge tilfeller er man avhengig av informasjonsutveksling. I henhold til internasjonale avtaler skjer det gjennom etablerte kanaler som Interpol, Europol, våre nordiske politisambandsmenn eller med direkte bilateralt samarbeid. Når det gjelder ivaretakelse av nærstående, er det i utgangspunktet myndighetene i staten hvor drapet er begått, som skal følge opp de etterlatte. Norske myndigheter bistår utenlandske myndigheter med kontakten med etterlatte dersom utenlandske myndigheter ber om det. I de sakene der norsk politi har en rolle som gjør at det kan være aktuelt å opprette en egen pårørendekontakt med ansvar for å følge opp de etterlatte, gjøres også det. Norske myndigheter kan også anmode utenlandsk myndighet om å bli holdt orientert om en pågående sak for igjen å kunne holde etterlatte videre orientert.