Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-24:
Utviklinga i barnevernet de siste ti årene har vært bekymringsfull. Vi har over tid sett en sterk økning i antall saker, samtidig som antallet ansatte ikke har økt tilsvarende. En antatt konsekvens av dette er at det har gått ut over kvaliteten på det arbeidet de ansatte utfører. Riksrevisjonen bekrefter langt på vei dette. Innledningsvis har jeg lyst til å understreke at Barne- og likestillingsdepartementet har hatt en god dialog med Riksrevisjonen om barnevernet. Regjeringas bekymring for utviklinga i barnevernet var bakgrunnen for at regjeringa i 2010 satte i gang det største løftet i det kommunale barnevernet på 20 år. Barnevernsløftet, som vi kaller det, består av tre deler – for det første et ressursløft, for det andre en ny organisering og for det tredje nye prioriteringer. Jeg skal gå inn på disse elementene. For å ta ressursløftet først. Regjeringa styrket i 2010 kommunerammen bl.a. med henvisning til utfordringene i det kommunale barnevernet. Dette bidro til en samlet vekst i det kommunale barnevernet på 110 stillinger i 2010. Det var likevel langt under det vi hadde forutsatt. Siden 2011 har regjeringa øremerket midler til barnevernet. Det har ikke vært ukontroversielt – det har vært mange meninger om det. Men en direkte følge av øremerkinga har bl.a. vært 470 nye stillinger. Ressursløftet forlenges i år – i 2013 – og de 470 stillingene videreføres. I tillegg er nye 205 mill. kr. satt av til en ytterligere styrking. Midlene skal benyttes i kommunene til 270 nye stillinger, til kompetanse- og samhandlingstiltak for ansatte der, og til styrket tilsyn, for tilsyn er også viktig. Som en direkte følge av regjeringas barnevernsløft, har vi – når vi tar med årets budsjett – nå styrket det kommunale barnevernet med ca. 850 stillinger. Dette har som sagt gitt den desidert største økninga i antall stillinger de siste 20 årene. Men det har også ført til at vi har fått en mer levende debatt om barnevernet. Flere er opptatt av barnevernet, både her i Stortinget – som barneminister gleder det meg – og det har ført til en mer levende og engasjerende debatt lokalt i kommunene, bl.a. fordi vi har stilt krav om at søknader om nye stillinger skal være gjenstand for politisk behandling. Det har gjort at en rekke kommuner har gått igjennom sitt eget barnevern og fått noen aha-opplevelser. Når jeg reiser rundt, gleder det meg å treffe ordførere og rådmenn som har begynt å engasjere seg for barnevernet sitt, og tar tilbake innflytelsen over eget barnevern. Til sammen øremerkes nå nær 0,5 mrd. kr til kommunalt barnevern i 2013. Satsinga har hatt effekt. Til tross for en økning i antall saker rapporterte kommunene i 2012 for første gang på mange år en nedgang i fristoversittelser, en økning i andel med tiltaks- og omsorgsplaner og en økning i andel med tilsynsfører – for å nevne noe. Den negative utviklinga som har vart over år, har snudd, og den positive utviklinga fortsetter. Flere barn får riktig og god hjelp. Til punkt 2 om ny organisering: Departementet har den senere tid vurdert arbeidsfordelinga mellom stat og kommune, dvs. reformen fra 2004, da staten overtok fylkeskommunenes oppgaver og finansieringsansvar i barnevernet. Høsten 2012 hadde vi ulike forslag til endringer i fordeling av oppgave- og finansieringsansvar mellom stat og kommune på bred høring. Målet er å gi barn i barnevernet et bedre barnevernstilbud og bl.a. få ryddet unna en del av samarbeidsproblemene som vi har avdekket i fem evalueringsrapporter som har kommet etter den Fafo-rapporten som ble nevnt fra talerstolen, og som for øvrig har vært gjenstand for noe kritikk på grunn av metodiske problemstillinger. Våren 2013 fremmer jeg en lovproposisjon om endringer i barnevernsloven, der bl.a. framtidas organisering av barnevernet behandles. Jeg gleder meg til de diskusjonene vi skal ha framover om hva slags barnevern vi ser for oss i årene som kommer. I tillegg til denne proposisjonen skal vi også ha en stortingsmelding som skal se mange år lengre fram og si noe om hva slags utviklingstrekk vi ønsker oss. Til punkt 3, nye prioriteringer: Jeg vil i lovproposisjonen styrke barnas medvirkning. Lovproposisjonen vil også behandle noen av forslagene til Raundalen-utvalgets innstilling, Bedre beskyttelse av barns utvikling – NOU 2012: 5 – som nå har vært på høring. Jeg vil også si noe om kompetanseutfordringene. Det er helt riktig som det er blitt påpekt av flere her, at vi har utfordringer når det gjelder kompetanse. Regjeringa vil styrke kompetansen i barnevernet og bidra til større og mer robuste fagmiljøer i kommunene. I tillegg videreutvikles barnevernutdanningene. Riksrevisjonen peker på behovet for å styrke lederkompetansen i barnevernet. Det er vi helt enig i. I 2013 starter vi et arbeid med å etablere en barnevernlederutdanning på mastergradsnivå med sikte på studiestart i 2014. Vi har også øremerket midler til å styrke kompetansen i kommunalt barnevern. I 2011 fikk kommunene tildelt om lag 52 mill. kr til kompetansehevende tiltak. Mange av kommunene har valgt å bruke midlene til å få bedre kompetanse på håndtering av meldinger og undersøkelser. Oppfølging av barn i tiltak og kompetanse på hvordan man skal håndtere saker der barn har vært utsatt for vold og seksuelle overgrep, er også prioritert. I 2013 vil over 47 mill. kr gå til samhandlings- og kompetansetiltak i kommunene. Midlene skal bl.a. stimulere til samarbeid mellom barneverntjenester. Målet er å få til større og mer robuste fagmiljøer og dekke kompetansebehov som kommunene selv mener er viktig. Befring-utvalget – NOU 2009: 8, Kompetanseutvikling i barnevernet. Kvalifisering til arbeid i barnevernet gjennom praksisnær og forskningsbasert utdanning – kom med flere anbefalinger om hvordan utdanningene som kvalifiserer til arbeid i barnevernet, bedre kan møte kompetansebehovet i tjenestene. Vi vil etablere de nødvendige dialoger for at utdanningene som kvalifiserer til arbeid i barnevernet, i større grad skal møte praksisfeltets krav til kompetanse – som bl.a. representanten Skei Grande var innom. Regjeringa legger nå til rette for at nyutdannede og nytilsatte i barnevernet får god oppfølging og profesjonell veiledning gjennom sitt første år i tjenesten, et såkalt veiledet førsteår. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet etablerer i 2013 en videreutdanning i veiledning for erfarne medarbeidere i barneverntjenesten. Veiledning av nytilsatte og tilbud om etter- og videreutdanning er blant de viktigste virkemidlene for å rekruttere og beholde ansatte. Gjennom satsinga på flere stillinger og kompetansemidler i barnevernet, etablering av et veiledet førsteår i tjenesten og videreutdanningstilbud har vi styrket kommunenes mulighet til å rekruttere og beholde kompetente medarbeidere. Dette er viktige deler av et kompetanseløft som vil gi bedre tilbud og tjenester til utsatte barn og unge og familiene deres. Barn og unge i barnevernet skal ha anledning til å si hva de mener og ønsker før det tas avgjørelser på deres vegne. Jeg er ikke fornøyd med at det gjennomføres undersøkelser i barnevernet uten at barnevernstjenesten har snakket med barna. Dette er uakseptabelt. Barnevernet er til for barnas skyld, og de har rett til – også etter Barnekonvensjonen – å uttale seg og si sin mening om saker som angår dem. De har rett til å involveres i egen sak, og de skal lyttes til. Det betyr ikke at de alltid skal kunne bestemme utfallet, men de skal få informasjon, de skal bli hørt og respektert, og de skal kunne si noe om sin situasjon. Det er en forutsetning for kvalitet i tjenesten, det er en forutsetning også for mange for at de skal kunne gå videre i livet og få selvrespekt, og det er forutsetning for trygghet. Det handler altså om rettigheter som er så alvorlige at de er behandlet i FNs barnekonvensjon. Jeg har derfor foreslått en ny lovbestemmelse som styrker barns rett til å bli hørt i barnevernet. Jeg vil her presisere at i forslaget ligger det at barna skal få si sin mening under hele forløpet i barnevernet, ikke bare i de tilfeller der det skal treffes en beslutning, slik loven kan tolkes i dag. I tillegg jobber vi med både utdanning og opplæring av dem som allerede er tilsatt i barnevernet. Vi jobber opp mot fylkesnemndene, vi jobber opp mot domstolene, opp mot de sakkyndige, og vi har lovforslag ute på høring nå som også innebærer at vi skal styrke barns rett til å bli hørt og til å få informasjon på andre områder, bl.a. innenfor barnelovens område. Riksrevisjonen anbefaler at BLD vurderer hvordan Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet kan styrkes som fagdirektorat, slik at direktoratet kan gi mer faglig støtte til de kommunale barneverntjenestene. I høringsnotatet som vi sendte ut høsten 2012, foreslo departementet å dreie statens faglige rolle overfor kommunene mot økt ansvar for generell opplæring og faglig veiledning. Forslaget innebærer i praksis at Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet – altså Bufdir – utvider sitt mandat som fagdirektorat også for det kommunale barnevernet, dvs. at de bl.a. gis ansvar for å utarbeide faglige anbefalinger om hva som er god barnevernfaglig praksis. Høringen viser at det er en relativt stor oppslutning om å etablere et felles nasjonalt organ med ansvar for faglig utvikling av barnevernet, men høringsinstansene er delt i synet på hvordan dette bør organiseres. Departementet følger opp forslaget i proposisjonen, som legges fram for Stortinget våren 2013. Vi har også satt i gang et arbeid for å utvikle materiell for å hjelpe kommunene i deres arbeid med evaluering av hjelpetiltak. Jeg merker meg at både Riksrevisjonen og komiteen fokuserer på tiltakenes kvalitet, som jo selvfølgelig er et veldig viktig punkt. Det er bra med dette fokuset. Fra i år stiller vi krav om halvårlig rapportering fra kommunene på om de har evaluert hjelpetiltakene, og vi utvikler et bedre verktøy til hjelp for kommunene. KS har sammen med Oslo kommune satt i gang prosjektet Evaluering av hjelpetiltak for å forbedre kvaliteten og sikre at tiltaksplanene blir utarbeidet på brukernes premisser. Involverte kommuner er Bergen, Trondheim og Asker og fire bydeler i Oslo. Til nå har 130 barnevernkonsulenter benyttet metodikken, og 50 kommuner har meldt interesse. Det er viktig at alle landets kommuner får tilgang til evalueringsverktøy til bruk når hjelpetiltakene skal evalueres, og bistand til å ta i bruk verktøyene om kommunene ønsker det. Dette kommer jeg tilbake til i den bebudede meldinga. Jeg er glad for å kunne si at vi har et barnevern i utvikling. Jeg har tro på at de grepene som nå gjøres, vil føre til et bedre barnevern for barna det gjelder. Vi styrker kapasiteten, og vi legger til rette for mer robuste barneverntjenester. Vi tilbyr nye kompetansetiltak både til nyansatte og til dem som har vært i tjenesten en stund. Høstens høringsrunde har gitt oss mange gode innspill til den videre utviklinga av barnevernet. Blant annet har jeg registrert ønsket om og behovet for retningslinjer og faglige anbefalinger om hva som er god barnevernfaglig praksis. Jeg tar med meg alle innspillene og ser fram til å oversende barnevernproposisjonen til Stortinget til våren. Helt til slutt har jeg lyst til å si at barnevernet altså trenger engasjerte politikere på alle nivåer. Før i tida var det sånn at barnevernet stort sett fikk kritikk for å være for interessert i å gripe inn overfor barn. Jeg opplever at det har skjedd nærmest en revolusjon i synet på barn i vårt samfunn, som kommer barna til gode. Det dreier seg kanskje om å etablere det som barnepsykolog Magne Raundalen, som altså ledet dette utvalget jeg var innom, i Dagbladet nylig kalte for en mental avvergeparagraf, nemlig at vi alle forstår at vi er en del av det utvidede barnevernet. Det er ikke bare det profesjonelle barnevernet som kan gjøre jobben, alle er nødt til å bidra – og selvfølgelig offentlige tjenester. De er jo i første rekke – både Nav og, ikke minst, barnehagene er viktige. Det gir oss en unik mulighet til å komme inn tidlig. Helsestasjonene, skolen, politi og fritidsetat – you name it – alle er vesentlige. Men da må man forstå at barn ikke er familiens eiendom, men at familien er avgjørende for å sikre en god utvikling for barn. Nå vet vi mye om skadevirkningene av å vokse opp i hjem som både er utrygge og direkte farlige for barna. Det skader dem så voldsomt at mange av dem ikke overlever barndommen og ungdommen sin. Jeg vil at vi skal ha et barnevern, ikke et ungdomsvern. Da må vi gjøre ganske mye framover, for vi har i stor grad i dag et ungdomsvern. Her skal vi se på en rekke ting som kommer til å være utfordrende – til og med kontroversielle – framover. Jeg håper at denne komiteen også vil være med på å engasjere seg, sånn at vi klarer å gi barn den barndommen de har krav på, som det er deres menneskerett å ha, og som vi vet preger deres liv og deres helse i generasjoner framover.