Kristin Krohn Devold (Høyre), 1999-12-16:
Justiskomiteen vil sende lotteriloven tilbake til Regjeringen. Samtidig støtter vi opprettelsen av et lotteritilsyn og innføring av aldersgrense for pengespill. Tilbakesendelsen av lovteksten skjer fordi komiteen vil være helt sikker på at retningslinjer og rammebetingelser for frivillige organisasjoner skal være stabile og forutsigbareat organisasjonenes inntekter opprettholdesat viktige aktiviteter ikke rammes gjennom forskrifter fra departementet som ikke har støtte i Stortinget En lovgivning med utstrakt bruk av fullmakter flytter lovgivningsjobben og makten fra folkevalgt lovgivende forsamling og inn i departementskontorene. Noen fullmakter er det riktig å gi, forutsatt at forskriftsverket aldri brukes til å gjennomføre en politisk mindretallskurs eller kursen til en fagavdeling i et departement. Jeg har tillit til at en Venstre-justisminister er opptatt av dette. Her har vi et fellesideologisk tankegods. Derfor tror jeg at justisministeren sørger for at departementet lojalt holder seg til det som er Stortingets syn og står i innstillingen. Jeg sier dette så klart, fordi jeg har fått opplyst at en departementsansatt etter avgivelsen av proposisjonen opplyste overfor en frivillig organisasjon at arbeidet i departementet fortsetter med det siktemål å få Stortinget til å forandre mening. Hvis dette er riktig, er det opprørende. I komiteens avgivelsesfase, da departementets politiske ledelse overfor komiteens medlemmer sa at arkader ikke ville bety at automatene ikke kunne stå på de samme steder som i dag, gikk en underdirektør i departementet ut i radio og sa det stikk motsatte, nemlig at dagens bensinstasjoner og lokalbutikker neppe kunne brukes som oppstillingssted. En lignende episode hadde vi sist ordningen med kasino på passasjerfergene var oppe til behandling. Fra departementet ble det da gitt uttrykk for overfor fergeselskapene at det var flertall for å stoppe ordningen. I Stortinget hadde vi tvert imot klart støttet at ordningen kunne fortsette. Dette er ikke helt bra. Det er også skadelig for tilliten som bør være mellom lovgiver og utøver, hvis vi ikke kan føle oss helt trygge på at klimaet er slik at forskriftene og praktiseringen av dem er i tråd med Stortingets intensjoner. Jeg vil understreke at dette ikke er en generell kritikk av Justisdepartementet, for det er bare i lotterisaken og i forhold til dette fagområdet at jeg har slike erfaringer som jeg har gitt eksempel på. Justisdepartementet for øvrig vil jeg tvert imot si fremhever seg svært positivt ved nettopp å følge opp klare signaler fra komiteen. Komiteens signaler i denne innstillingen er bl.a. at pengespillmarkedet består av både statlige og private spill, at disse må ses i sammenheng, og at vi vil ha en samlet gjennomgang av statlige og private spill tilbake til Stortinget. Jeg mener at det ikke bør settes en aldersgrense for organisasjonenes pengespill uten at vi samtidig setter den samme aldersgrensen for hele pengespillmarkedet. I tillegg til at det lages en felles lovgivning for private og offentlige pengespill, bør de dessuten underlegges ett og samme departement for å sikres likebehandling og helhet. Når det gjelder definisjonen av hva som skal anses som et samfunnsnyttig eller humanitært formål, aksepterer ikke komiteen at det foretas innstramminger her over hodet på Stortinget og aktørene. Komiteen sier klart at det ikke kan gis en strengere adgang til lotterimarkedet uten at dette først er blitt forelagt Stortinget, og store og små aktører må likebehandles når kriteriene for hvem som skal anses lotteriverdige, utformes. Pengespillmarkedet i fjernsynet domineres i dag av offentlige spill. Komiteen ber Regjeringen foreslå hvordan man skal dele dette markedet mellom statlige og private spill. Komiteen har tidligere bedt Regjeringen vurdere igangsettelse av BingoLotto i tilknytning til lotteriloven. Det oppdraget har departementet ikke utført, og en enstemmig komite ber derfor Regjeringen snarlig komme tilbake til Stortinget med en slik vurdering, sammen med et forslag til en deling av markedet mellom statlige og private spill. Antallet automater er i dag anslått til å være mellom 33 000 og 35 000. Komiteen gir ikke departementet fullmakt til å redusere dette antallet. Videre bør tillatelse til lotterier gis etter ens og ubyråkratiske kriterier. Særlig fordi lotteritilsynet blir finansiert av gebyrinntekter fra aktørene, er det svært viktig at det blir laget gode standardiserte søknadsskjemaer, som ikke krever omfattende og fordyrende søknadsprosedyrer. Det er jeg trygg på at statsråden vil følge opp. Komiteen avviser at det skal kunne stilles økt krav til gevinstandel ved lotteriene, og at det skal kunne settes et maksimaltak for driftsutgifter til 15 pst., fordi konkurransen fra bl.a. statlige spill gjør det stadig vanskeligere å få solgt lodd, og derfor er det helt nødvendig for de humanitære organisasjonene å bruke profesjonelle aktører til salg og drift. Komiteen sier at fordelingsbrøken mellom formålet, drift og lokalinnehaver ikke skal kunne endres uten Stortingets samtykke, da dette er en avgjørende rammebetingelse for aktørene. Spilleavhengighet hos barn må bekjempes, særlig overfor dem som er mest utsatt: gutter mellom 12 og 15 år. Det er bra at de frivillige organisasjonene selv har øns ket en aldersgrense for pengespill. De fleste anbefaler 16-årsgrense, mens Redd Barna ønsker 18-årsgrense. For meg er det umulig å forsvare at staten ved Justisdepartementet setter aldersgrenser begrunnet i spilleavhengighet på andres spill og samtidig utelater sine egne – statens – som i tillegg har et betydelig større omfang. Det er en dobbeltmoral vi ikke kan være bekjent av, og jeg forutsetter selvfølgelig at justisministeren når ny sak fremmes for Stortinget, slår fast at det blir innført lik og rettferdig aldersgrense for alle pengespill, også dem staten selv driver. For meg er det langt viktigere enn om grensen blir på 16 eller 18 år. Fordi det innføres aldersgrense, er det ikke behov for å gjøre automatene «tregere » å spille på, snarere tvert imot, så lenge vi forutsetter at organisasjonenes inntekter skal opprettholdes. Den forskriften departementet sendte ut 28. august 1998 om at alle automater innen 1. april 2001 skal gjøres mindre attraktive, bør tilbakekalles. Komiteen sier helt klart at «det ikke må settes krav i forskriftene som krever utskiftning av automatene eller som reduserer inntektene for organisasjonene ».Og videre: «Komiteen ber departementet gjennomgå forskriftene med bakgrunn i disse forutsetningene. » Dette er sitater fra innstillingen, og disse kan ikke fravikes. Det er på dette punktet det er meget bekymringsfullt hvis det sendes ut signaler fra departementet om at man har tenkt å fortsette som før. Komiteen er informert om at de nedgraderte automatene ikke spiller inn like mange inntekter som før. Derfor sier vi i innstillingen: «For Stortinget har det vore ein føresetnad at inntektene skulle liggje nokolunde på dagens nivå. » Og videre: «Fleirtalet meiner difor trongen for å redusere automatane sin appell no er mindre viktig. » Det hjelper ikke at noen allerede har innrettet seg etter forskriften og betalt penger for å gjøre automaten mindre attraktiv med responstid, lyd og lysblink. De som har gjort det, er helt klare i sin anbefaling til oss: De nye automatene spiller inn vesentlig mindre penger, og det er avgjørende at forskriften kalles tilbake før enda flere bruker unødige penger på en kostbar nedgradering av maskinene. Det er ennå god tid til 1. april 2001, nesten 1 ½ år, men det er nå organisasjonene må få beskjed om at de ikke behøver å pådra seg denne kostnaden. Selvsagt er det greit med en volumknapp på automaten, slik at butikkansatte osv. kan justere lyden ned etter behov, og komiteen støtter grense for innsats og gevinst, men vi støtter ikke forskriften av 28. august 1998. Komiteen er skeptisk til spillehaller. Vi er enig i at spillearkader kan prøves ut, men krystallklare på at det ikke skal stilles krav om bruk av arkader. Dessuten skal man fortsatt kunne bruke dagens oppstillingsplasser. Disse er ofte på bensinstasjoner og i kiosker der innehaveren har utsikt til automaten fra kassen. Dette gir like gode muligheter for tilsyn som store maskinansamlinger i en spillearkade. Flertallet i komiteen åpner for kasinodrift og vil ha sak til Stortinget om dette sammen med en helhetsvurdering av det totale spille- og automatmarkedet. Flertallet mener overskuddet kan gå til humanitære og samfunnsnyttige formål, og i Finland vet vi at legaliseringen av spillekasinoer førte til avvikling av ulovlige «spillebuler » styrt av kriminelle miljøer. Det var en betydelig positiv sideeffekt. Når det gjelder passasjerfergene som går til utlandet, opprettholdes adgangen til så vel oppstilling av automater som kasinodrift. Flertallet vil nå ha dette inn i loven, slik at vi er helt sikre på at signalene følges opp. Regjeringen anslår kostnadene ved lotteritilsynet til å bli 45 mill. kr. Det er mye penger, og selv om det ikke skal tas fra minimumsbrøken for inntektene til formålet, må det tas fra et sted. Og hvis driftskostnadene ved penge spill øker, blir det til sjuende og sist mindre å fordele og mindre å overføre til formålet. Jeg forutsetter derfor at mulighetene til kostnadseffektivitet vil være et hovedkriterium når lotteritilsynets omfang, detaljregulering og geografiske lokalisering skal fastlegges. Disse tingene som jeg har nevnt, var det viktig for Stortinget å legge premissene for før det videre lovarbeidet. Jeg stoler på at statsråd Dørum følger dette opp overfor sitt departement, slik at lokale idrettslag og humanitære organisasjoner ikke behøver å engste seg for nye og verre rammebetingelser for de inntektene som skal sikre det fantastisk verdifulle arbeidet disse organisasjonene gjør.