trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
Der tror jeg representanten Håbrekke vet svaret, at det selvfølgelig er i dagens situasjon at man mener at en større voksentetthet vil gi økt kvalitet. Derfor er det viktig for SV å jobbe for en styrket bemanningsnorm. Men så er det ikke sånn at vi har nok personale til å innføre den normen i morgen, og ute blant dem som kjenner Barnehage-Norge, blir vi også møtt med at det er fornuftig å ha en gradvis innføring av bemanningsnormen. Jeg skulle ønske vi kunne fått det på plass fra denne høsten, men det lar seg ikke gjøre. Vi har rett og slett ikke nok personale, vi har ikke midlene som skal til for å skaffe det per i dag. Men forhåpentligvis er det mange kommuner som innfører bemanningsnormen før 2020, fordi de vet at det er siste frist for å innføre den bemanningsnormen som blir vedtatt her i dag.
Rannveig Kvifte Andresen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
Kristelig Folkeparti uttaler ofte – og det gjorde også representanten Håbrekke i sitt innlegg nå – at det er viktig med fleksibilitet for familiene. Fleksibilitet, eller valgfrihet, blir bl.a. brukt som et argument for kontantstøtte. Men Kristelig Folkeparti ønsker ikke barnehager med fleksible åpningstider og fremmer i dag også forslag om en regulering av maksimal oppholdstid for barna på 47,5 timer per uke. Nå er det kun 1,2 pst. av barna som oppholder seg mer enn 47 timer i uken i barnehagen, så forslaget som er fremmet her, vil ikke føre til store konsekvenser. Hvordan ønsker Kristelig Folkeparti å legge til rette for fleksibilitet for de foreldrene som jobber skift- og turnusarbeid, som har lang reisevei, aleneforeldre, osv.?
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
La meg starte med å takke for anerkjennelsen. Det er et dyptfølt engasjement, og det er på bakgrunn av den kunnskapen vi har om hvor alvorlig det er for barn å bli utsatt for dette. Vi kan ikke gamble med barns helse og utvikling på den måten som vi dessverre har gjort før, i en del av disse sakene. Så til spørsmålet: Vi frykter at ved å legge terskelen så høyt som det Fremskrittspartiet her gjør, ved at man skal ha en dom for å kunne frata foreldreskap eller avskjære fra samvær, gjør vi barna en dyp urett. Det betyr at vi mister muligheten til å beskytte mange av disse barna, og vi frykter at domstolene vil legge terskelen altfor høyt når de skal vurdere hvilket beskyttelsesbehov barn har. Vi går nå i stedet en annen vei, ved at vi sier at man skal heve terskelen for når man skal ty til samvær i det hele tatt i en del av disse sakene, hvor vi vet at det ikke er til barnas beste å ha samvær. Hvis man får en dom for overgrep eller vold, vil det være helt naturlig at man ikke tyr til samvær eller gir utstrakt grad av samvær med disse barna.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
For barn er det aller viktigste å ha trygghet, forutsigbarhet, kjærlighet og noen som er der for dem og kommer til å være for dem. I det forslaget vi har lagt fram, har det blitt grundig vurdert av Farskapsutvalget. Da så de på vurderinger av barnets beste og avveininga mellom det sosiale og det biologiske foreldreskapet. Vi legger ikke opp til å avskjære barna fra muligheten til sjøl å finne ut av dette, hvis de ønsker det. Tvert imot sier vi at barna sjøl fortsatt skal ha muligheten til å fremme saker uten noen frist. Det er avgjørende for oss at hensynet til barnets behov for stabilitet og forutsigbarhet er det vi skal vektlegge. I de fleste sakene hvor man har reist sak, kom man fram til at det var det etablerte farskapet som var det biologisk riktige også. Så vi mener at forslaget fra Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet ikke er egnet til å skape større trygghet.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
Når det gjelder de to forslagene som har blitt fremmet av Venstre, handler det første forslaget om en representant for barnet. Vi forsterker den retten i de sakene som dreier seg om vold og seksuelle overgrep. Vi har en ordning i dag, hvor man kan oppnevne en representant for barna i saker som går til hovedforhandling, og komiteen forutsetter at man som hovedregel bør oppnevne en slik representant. Derfor mener jeg at intensjonen i dette forslaget er ivaretatt. Det er litt uklart for meg om man ønsker at dette skal være en pliktbestemmelse for alle hovedforhandlinger eller ikke. Det har vi ikke fått vurdert. Når det gjelder det andre forslaget, er det justisministerens ansvarsområde. Det hører i hvert fall ikke til i barneloven. Så det er et tema som absolutt kan tas opp til diskusjon senere.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
Noen påstander blir gjentatt så ofte at de til slutt blir en sannhet ute i befolkninga. Det bekymrer meg. Representanten Horne sa at vi vet at påstander om vold og overgrep ofte blir misbrukt i disse sakene. Vet vi det? Det finnes ingen forskning som underbygger det. Det er en mengde påstander som florerer i debatten der ute, men den forskninga vi har, viser – i hvert fall når det gjelder seksuelle overgrepssaker – at det veldig ofte er slik at de foreldrene som får vite om det – i dette tilfellet var det mødre som hadde søkt seg til incestsentrene, man hadde undersøkt – hadde lett etter absolutt alle andre forklaringer på barnets oppførsel, før de til slutt måtte innse at det kunne dreie seg om seksuelle overgrep. De følte stor skam og stor frykt. De var redde for å miste omsorgen, hvis de gikk til sak. De følte også skyld fordi de ikke hadde klart å beskytte sitt eget barn. De syntes det var ekkelt å tenke på at de hadde hatt seksuell omgang med den samme personen som deretter hadde hatt seksuell omgang med deres eget barn. Vi kan bare tenke oss sjøl hvordan dette er. Jeg vil bare advare mot å kaste rundt påstander om at dette er noe som er veldig lett å ty til, og at man liksom trekker fram overgrepskortet. Det er ikke dokumentert. Men det vi vet, er at det er store mørketall på dette området. Vi vet en del om det antatte omfanget av vold og seksuelle overgrep som rammer barn – kanskje så mange som 100 000 barn. En forsvinnende andel av dem kommer til anmeldelse, og en forsvinnende liten andel av det igjen fører til domfellelse. Hvis vi skal gjøre det Fremskrittspartiet anbefaler oss å gjøre i dag, og som jeg også oppfatter at Høyre på mange måter anbefaler oss å gjøre, nemlig å si at vi skal legge terskelen ved domfellelse, beskytter vi ikke barn i dette landet. Det dette stortinget tidligere har sagt, alle unntatt Fremskrittspartiet, er altså at det er bedre at én voksen urettmessig blir avskåret fra samvær, enn at ett barn blir utsatt for grov mishandling, vold, seksuelle overgrep og vanskjøtsel i sin oppvekst. Vi må ta inn over oss hva det innebærer, og vi må klare å stå i den stormen. Jeg føler et veldig sterkt ansvar for disse barna, men jeg syns også det er fælt å tenke på de voksne som blir urettmessig beskyldt. Så jeg gjør hva jeg kan for å få opplyst sakene så godt som mulig. Jeg tok sjøl initiativ til barnehusene her i denne sal i 2004. Nå har vi snart ti barnehus, som nettopp skal bidra til bedre kompetansemiljøer. Jeg jobber for et bedre familievern, og vi blir bedre både på å trekke inn barnas perspektiver, på å få inn kompetanse om vold og seksuelle overgrep i det arbeidet familievernet gjør, og på å bedre kompetansen i høykonfliktsaker.
Inga Marte Thorkildsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
For det første har jeg lyst til å minne om at Farskapsutvalget la til grunn at bare 1–2 pst. av barn født i ekteskap har en annen genetisk far enn morens ektefelle. Jeg opplever at det Kristelig Folkeparti her gjør, er å blåse opp et problem som er ganske lite – å gjøre det til utgangspunktet for bred politikk som vi skal basere oss på. Det er også sånn at for barn er det ofte vel så viktig hvem som er sosial far, som hvem som er biologisk far. Uansett er det viktig for oss å sikre stabilitet, trygghet og forutsigbarhet for barn, men barna sjøl kan reise endringssak når som helst hvis de ønsker det. Forslaget om å oppheve tidsfristene, som representanten Håbrekke er opptatt av, ble altså, som jeg sa i mitt svar i stad, foreslått på bakgrunn av Farskapsutvalgets utredning. De foretok en grundig vurdering av barnets beste og avveininga mellom det sosiale og det biologiske foreldreskapet. Det ble lagt stor vekt på muligheten for juridisk tilknytning til to foreldre fra fødselsøyeblikket og at foreldreskap gir stabilitet over tid. I høringa var det et flertall av høringsinstansene som støttet dette forslaget. Jeg er glad for at det bred tilslutning til det vi nå gjør, og også til å fortsette med pater est-regelen. Den har fungert bra. Det er også den måten de aller fleste land rundt oss forholder seg til dette temaet på, og det er en fordel å ha noenlunde like rettsregler på akkurat dette området.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Tusen takk for at presidenten åpner for replikkordskifte. Jeg vil først starte med å rose representanten Horne for at hun har gjort en god og grundig saksbehandlerjobb. Men det jeg aller mest har lyst til å rose Fremskrittspartiet for, er at de har vært veldig lojale overfor barnehageforliket. Fra forliket ble inngått for over ti år siden har det vært lojalt fulgt opp av Fremskrittspartiet fra dag én og fram til nå. Det som i større grad forundrer meg, er at vi nå på en måte er kommet til et nytt veiskille, og det dreier seg om at vi har vi gått fra å ha full barnehagedekning og det som går på at vi får plass til barna, til at vi nå skal få god kvalitet. Det forundrer meg at Fremskrittspartiet ikke vil være med på å få på plass en bemanningsnorm. Ikke minst for de minste barna er det kjempeviktig at man har omsorgsfulle voksenpersoner, og at det er mange av dem for at de skal få en trygg plass i barnehagen. Jeg forstår ikke hvorfor ikke Fremskrittspartiet vil sikre god kvalitet i barnehagene i årene framover, når de har vært med på å få full barnehagedekning.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg takker for Solveig Hornes store interesse for mitt virke som stortingsrepresentant. Det er alltid hyggelig å bli referert, og at det man sier, blir tatt på alvor. Når det gjelder flere opptak, viser vi gjennom det som skisseres i denne stortingsmeldingen, at man faktisk skal ta grep gjennom at man nå gradvis skal trappe opp til to opptak i året. Dette er man villig til å forplikte seg til, men det er runder man må ta i sammenheng med statsbudsjettet. Dette er ingen budsjettdebatt. Det er viktig å minne om at kommunene står fritt til å ha flere, og gjerne løpende, opptak. Mange kommuner har det. Det er også sånn at mange private barnehager i dag tar opp barn som egentlig ikke har rett til barnehageplass. Det har de full adgang til. I veldig mange sammenhenger løser dette seg til beste for barna, men vi må videre, for det er mange som opplever ikke å få plass. Derfor forplikter vi oss til gradvis å innføre to opptak i året, og det står vi for.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg registrerer at mange av dem som uttrykker skuffelse – eller hva man skal kalle det – ikke er uenige med regjeringen i det som foreslås, men man kunne kanskje tenke seg at ting gikk raskere, og det er vi mange i denne sal som gjerne skulle ønsket. Men dette skal veies opp mot andre hensyn i budsjettsammenheng, og det er viktig at man tar opptrappingen gradvis, sånn at også barnehageeierne får tid til å omstille seg med hensyn til f.eks. kravet om økt grunnbemanning. Det er også en kjensgjerning, basert på det vi ser av merknader fra komiteens side, at med Høyre blir det dyrere barnehageplasser, med Fremskrittspartiet blir det ingen opptrapping i grunnbemanningen, og med Kristelig Folkeparti blir det et mer rigid system med hensyn til åpningstider i barnehager. Jeg tror ikke dette framstår som fristende alternativ for dem som i dag har store ambisjoner på vegne av barn, og som vi står skulder ved skulder med.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg deler Håbrekkes engasjement for økt kvalitet, og jeg ser også – i likhet med Håbrekke – at dette i veldig stor grad handler om de ansatte, om deres kompetanse og at de har tilstrekkelig bemanning. Jeg deler også representantens utålmodighet når det gjelder å innføre dette. Så må vi samtidig se litt på realitetene. Det er ikke veldig mange utdannede førskolelærere som i dag er arbeidsledige. De jobber gjerne i andre yrker, mange av dem jobber i skole. Mange barnehageeiere har behov for å være forberedt på den utviklingen som kommer, og det er viktig å se at økte krav til økt bemanning også har budsjettmessige konsekvenser i form av statsbudsjettet. Derfor mener vi at det er en fornuftig tilnærming å ha en gradvis opptrapping, men jeg forventer jo at barnehageeiere umiddelbart setter i gang med planer for hvordan de skal øke bemanningen, og at de i hvert fall ikke skjærer ned, sånn som vi ser eksempler på i enkelte barnehager. Da er behovet for økt likeverdig behandling mellom barnehager – private og kommunale – veldig viktig.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Representanten Hofstad Helleland sa i sitt innlegg at for Høyre er de ansatte den viktigste ressursen. Det står i en veldig skarp kontrast til uttalelsen fra Torger Ødegård, som styrer barnehagesektoren i Oslo, som sier at det ikke er noen sammenheng mellom antall ansatte og kvaliteten i barnehager. Samtidig vet vi at Oslo er en av få kommuner i Norge – kanskje den eneste – hvor det det siste året har vært streik blant foreldre og ansatte fordi de er misfornøyd med måten politikken styres på i byen. Tok representanten Hofstad Helleland med dette avstand fra Ødegårds uttalelse og fra måten Oslo Høyre styrer denne byen på?
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg var i mitt innlegg opptatt av at vi trenger en politikk som beskytter familien, og det er noe jeg registrerer at representanten Håbrekke også er opptatt av i sitt innlegg – og i mange innlegg i flere debatter i denne salen. Kristelig Folkeparti ønsker tettere samarbeid på borgerlig side. Vi vet at det sannsynligvis vil bety en fjerning av fedrekvoten – altså mindre mulighet til å være hjemme med barn. Det vil kunne bety dyrere barnehageplass, og at det vil framstå som mindre attraktivt for mange å ha barn i barnehage. Det vil bli økt bruk av midlertidige stillinger, kanskje over tid, som vil legge ytterligere press på familien, og økt bruk av privatisering, noe som legger et større kommersielt press på familien. Spørsmålet er: Vil representanten Håbrekke og Kristelig Folkeparti kjempe mot en sånn samfunnsutvikling, eller vil man sette seg i førersetet med tanke på denne type samfunnsutvikling? Når vi vet at man lover skattekutt i milliardklassen: Tror representanten Håbrekke at det vil bli rom for alle de flotte(presidenten klubber) løftene som Kristelig Folkeparti har? (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
Jeg kan forsikre representanten Horne om at jeg aldri er i ro, og dette problemet har jeg allerede tatt tak i. Før sommeren kommer Utdanningsdirektoratet til å få i oppdrag å komme med forslag til hvordan vi kan få dette bedre til. Gjennom barnehagereformen har det hele veien ligget som et premiss at i det øyeblikket vi har full dekning, skal kommunene ha ansvar for barnehager på samme måte som de har ansvar for skole og eldreomsorg, og man skal erstatte øremerkingen med et tilskudd til rammene. Regjeringen Bondevik varslet at det skulle komme i 2007, vi innførte det fra 2011. Vi utsatte det, nettopp fordi vi skulle ha en bedre trygghet for at vi skulle lykkes. Men vi er ikke fornøyd med hvordan det fungerer – først og fremst fordi det er veldig uforutsigbart for de private barnehagene hvordan man skal drive i løpet av et år. Jeg har hatt god dialog med Private Barnehagers Landsforbund om dette spørsmålet. De har kommet med mye informasjon til meg. Vi har samarbeidet med Kommunenes Sentralforbund for å få dette på plass, for forutsigbarhet er viktig.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
Jeg synes det er så underlig å høre på Høyre i barnehagediskusjoner. Man skulle jo tro at Høyre ville vært de som virkelig hadde gått i bresjen for barnehageutbygging – for å få lavest mulig pris, for å sikre at alle barn får plass. Og så er det jo motsatt. Høyre har vært dratt igjennom barnehagereformen mothårs – mothårs. At de nå plutselig skal svinge seg til de store retoriske høyder, synes jeg er fascinerende, la meg si det sånn. Når det gjelder barnehagene og bemanningsnorm, synes jeg man skal legge merke til at det er på ett område vi skal få en lovfestet voksentetthet eller bemanningsnorm. Det er på barnehageområdet. Vi har det ikke på skoleområdet, vi har det ikke på eldreomsorgsområdet – vi har det ikke på noen andre velferdsområder. Dette er et stort gjennomslag for alle som er opptatt av barnehager. At det skal lovfestes, betyr(presidenten klubber) at vi har hørt(presidenten klubber) på andre enn på Ødegaard, nemlig hvor viktig det er med mange …(presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
De åpne barnehagene er et sted – et tilbud – der foreldre og barn sammen kan være i felleskap med andre barn. Det er ikke et barnehagetilbud i den forstand som vi diskuterer gjennom barnehageloven, med krav til pedagogiske ledere og nå også bemanningsnorm, men det er et veldig viktig introduksjonstilbud for mange som senere ønsker seg en barnehageplass, og særlig for minoritetskvinner og -barn. Vi oppfordrer sterkt kommunene til å ha et slikt tilbud. Jeg vet at mange har det, nettopp for å introdusere barnehagen som et trygt sted for minoritetsforeldre å sende barna sine til. Men det er ikke rimelig å regulere de åpne barnehagene på samme måten som vi regulerer det ordinære barnehagetilbudet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
Først en liten kommentar til bemanningsnormen i Oslo. Venstre sitter jo i byrådet i Oslo sammen med Høyre og Fremskrittspartiet og …
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
… støtter byrådet i Oslo og står bak det som har skjedd med bemanningsnormen. Det regner jeg med, de er i hvert fall en del av det flertallet. Jeg synes det er kjempefint at SV presset Høyre til å skrive under på denne avtalen på nytt, fordi det var en del av avtalen om det nye Munch-museet. Det var det ene. Det andre gjelder makspris. Det er ikke maksprisen som hindrer kommunene i å sørge for at de har gode og rimelige barnehager for dem som har dårlig råd. Det har kommunene plikt til å ha. Vi skal sørge for at kommunene får klarere beskjed om hva som skal til for å innfri det kravet, både når det gjelder søskenmoderasjon, og når det gjelder lavere pris for familier som har dårlig råd.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-06:
Men Høyre vil vel Venstre kanskje vedkjenne seg.(Presidenten klubber.) (Presidenten klubber.)
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-06:
Regjeringen fremmer i dag forslag om endringer i jordloven som gjør det lettere å kjøpe tilleggsjord for aktive bønder. Det støtter Kristelig Folkeparti, men samtidig mener vi det må være nokså opplagt at den lovendringen vil føre til et økt antall slike kjøp og salg. Vi stiller oss veldig undrende til at en regjering der Senterpartiet sitter, samtidig vil fjerne muligheten til odelsfrigjøring. Så jeg lurer på om statsråden kunne bruke 1 minutt til å forklare hvordan han ser på dette fra sitt ståsted.
Steinar Reiten (Kristelig Folkeparti), 2013-06-06:
Kristelig Folkeparti er tilfreds med at regjeringen nå fremmer forslag om endringer i jordloven, som vil gjøre det enklere for aktive næringsaktører i landbruket å få kjøpt tilleggsjord. Det siste tiåret har norsk landbruk vært gjennom en omfattende rasjonaliseringsprosess. Spesielt innen grovfôrbasert storfehold har utviklingen gått mot færre og større bruk med vesentlig høyere produksjonsnivå per bruk og per arbeidstime. Dette har bl.a. medført at gjenværende aktører i landbruket har behov for stadig større arealer til fôrproduksjon. På grunn av de strenge bestemmelsene i jordloven § 12 har det imidlertid vært vanskelig for mange å få kjøpt tilleggsjord. Dagens lovtekst sier at fradeling av jordbruksareal bare kan gjennomføres hvis «samfunnsinteresser av stor vekt taler for det», eller deling er forsvarlig ut fra «omsynet til den avkasting eigedomen kan gi». I realiteten har disse rigide bestemmelsene gjort det tilnærmet umulig å selge jordbruksarealer som tilleggsjord til nabobruk. I områder med grovfôrbasert storfehold er derfor situasjonen mange steder at tidligere bønder som har avviklet driften, leier ut jorda til de få som fortsatt satser, og må drive i stadig større skala for å få lønnsomhet i driften. Det får i sin tur utilsiktede negative effekter: Stadig større og tyngre maskiner pakker jorda, mens tiltak for å vedlikeholde drenering og bearbeide jorda ikke blir prioritert. Resultatet blir derfor mange steder at avling per arealenhet går ned over tid. På bakgrunn av de nevnte forhold vil Kristelig Folkeparti støtte forslaget til nytt tredje ledd i jordloven § 12. Endringen vil åpne for kommunalt skjønn som skal ta utgangspunkt i hva som tjener landbrukets interesser. Det vil dreie fokus mot god arrondering og at aktive bønder kan eie jord i stedet for å leie den. I stedet for dagens forbudslinje vil vi få en kommunal praksis som favoriserer aktivt framfor passivt eierskap i landbruket, og dermed også økte incentiver til bearbeiding av dyrket mark. Vi vil derimot ta klar avstand fra regjeringens forslag til nytt fjerde ledd i jordloven § 12. Der framgår det klart at hensynet til en variert bruksstruktur i landbruket kan settes til side hvis delingen vil ivareta hensynet til bosettingen. Hvert år de siste 20 årene har det blitt bygd ned om lag 16 000 mål med matjord i Norge. I 2011 ble det omdisponert 6 000 mål dyrket mark. Sett i lys av den raske takten i tap av dyrket og dyrkbar jord i Norge, kan vi ikke støtte en lovendring som etter vår mening nærmest gir norske kommuner en blankofullmakt til å omdisponere matjord til boligformål. Vi mener at fortetting og effektiv utnyttelse av arealer som allerede er regulert til boliger, klart er å foretrekke framfor spredt bosetting på omdisponert landbruksareal. På dette grunnlaget vil Kristelig Folkeparti ikke støtte forslaget om ny § 12 fjerde ledd i jordloven.
Arne L. Haugen (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Begge de to sakene vi nå har til behandling, har sin opprinnelse i landbruksmeldingen som Stortinget behandlet i fjor vår. Regjeringen peker der på behovet for å få en mer dynamisk holdning til eiendomsforholdene i landbruket for å sikre rekruttering, fornyelse og gjøre det lettere å komme inn i landbruket for folk uten arvet tilknytning, og sørge for at utviklingen skal gå i retning av at de som driver jorda, også skal eie den. Det er viktig for å få til bedre agronomi og å få gjort de investeringene som er nødvendige for å nå målene om et aktivt landbruk over hele landet og økt produksjon. Derfor er begge disse lovendringene viktige for å få inn en ønsket dynamikk i omsetning og drift av landbrukseiendommer. Når det så gjelder endringen i jordloven konkret, legges det opp til en enklere vurdering av delingssøknader. Behovet for det er særlig til stede ved fradeling av areal som skal brukes som tilleggsjord, og fradeling av tomter med eller uten bygningsmasse som skal brukes til bostedsformål. Det blir en mer fleksibel delingsbestemmelse som gir økt kommunalt handlingsrom. Personlig ser jeg det som tiltak som stimulerer til optimalisering av produksjonsmulighetene i landbruket, og et viktig tiltak som stimulans for bosetting i strøk der spredt bosetting er ønskelig. Jeg er glad for at det er et bredt flertall som støtter regjeringens forslag, som legger opp til en fleksibel delingsbestemmelse, og som åpner for disse skjønnsmessige avveiningene ut fra lokale behov. Hensynet til vern av arealressursene, om deling fører til en god driftsmessig løsning og om deling kan føre til drifts- eller miljømessige ulemper skal avveies nettopp ut fra de lokale forholdene. Det synes jeg er flott. Så til odelsloven: Den viktigste endringen er innsnevringen av odelskretsen. Det har vært en lang diskusjon. I Arbeiderpartiet er det mange som mener at odelsloven faktisk har utspilt sin rolle. Historisk har vi sett at odelsloven kan ha uheldige konsekvenser. Men jeg er tilfreds med at regjeringen følger opp landbruksmeldingen og fremmer denne proposisjonen om lovendring som innebærer innsnevring av odelskretsen. Det er en veldig god retning i det og et positivt signal utad om større muligheter for mer fornyelse innenfor landbruket. Så om oppheving av § 31 om odelsfrigjøring: Jeg må si at jeg i utgangspunktet var negativ til å fjerne denne lovhjemmelen, men vi er kommet til at det er rasjonelle grunner for det. Dette er en ordning som er svært lite brukt, og en omstendelig prosess som også krever mye ressurser. Så jeg kjøper regjeringens argument om at kostnaden ved ordningen ikke står i forhold til nytteverdien. I tillegg reduserer de endringene vi nå gjør både i jordloven og odelsloven, behovet for odelsfrigjøring. Alt i alt har vi to lovendringsproposisjoner som bidrar positivt til fornyelse i landbruket.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-06-06:
Man har mange rare regler og lover innen landbruket. Man har odelsloven, som vi holder på med nå, og vi har også jordloven. Det å oppheve delingsforbudet i jordloven vil være veldig bra for bøndene, for da får bonden selv bestemme over egen eiendom. Det mener i hvert fall vi i Fremskrittspartiet er viktig – eiendomsretten står veldig sterkt hos oss. Mitt spørsmål til statsråden er: Når vil statsråden være med på å gi den norske bonden full eiendomsrett over sin egen jord?
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-06:
Helt på tampen av regjeringens andre stortingsperiode ser vi en dreining av landbrukspolitikken i disse to lovproposisjonssakene. Vi ser en oppmyking av delingsbestemmelsene i jordloven, og vi ser en innskrenkning av odelskretsen. Hva er det landbruksministeren ser nå, som ikke daværende landbruksminister så i 2006?
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-06:
Jeg merker meg at både tidligere og nåværende landbruksminister har en liten visitt til det verdikonservative partiet Høyre. Den utfordringen tar vi gjerne. Mitt og Høyres poeng er at i 2006 så vi en skjerping av praktiseringen når det gjaldt deling. I 2006 gikk det ut et meget klart signal om at her skulle det innskjerpes. Så gikk det noen få år, og man så et behov for å ha et bredere perspektiv i den saken. Vi støtter den utviklingen, vi støtter det nye perspektivet, på samme måten som vi allerede i 2006 så at dette ville vært et klokt og riktig grep. Sånn sett synes vi det er hyggelig at regjeringen på det punktet kommer etter Høyre.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-06:
Eiendomsretten er særdeles viktig for utviklingen av et samfunn, og trygghet rundt eiendomsretten er en forutsetning for økonomisk utvikling. Det er også en forutsetning for et levende demokrati. Derfor har vi en sterk eiendomsrett. Med en rett følger det også plikter. Men når vi skal ha en eiendomspolitikk for landbruket, er vi opptatt av at dersom vi slipper dette helt fritt, vil det være samfunnsmessig ugunstig over tid. Man må alltid veie ulike hensyn opp mot hverandre. Men den liberaliseringen vi nå gjør av jordloven, vil gjøre det lettere å selge og fradele jord, og å selge jord til dem som driver jorda. Så vi mener det er et samfunnsgagnlig prosjekt som gir frihet for den enkelte bonde, og at den endringen vi nå foretar, i sum vil tjene både bonden og samfunnet.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-06:
De endringene vi nå gjør i både jordloven og odelsloven, er store endringer. Som jeg var inne på i mitt hovedinnlegg, har i hovedsak det samme lovverket vært gjeldende siden 1950-tallet når det gjelder jordloven. Regjeringen Bondevik II gjorde heller ikke endringen med å fjerne delingsforbudet. Men Senterpartiet og regjeringen har et helt praktisk forhold til jordloven. Vi må se på, og vurdere, hva vi mener er tidens krav og tidens utfordringer. Nå mente vi at tiden var moden for en endring av jordloven § 12 – å legge mer til rette for å slå sammen eiendom hvis det trengs, og å legge mer til rette for å fradele tomter for å skape utvikling. Når vi syntes at dette var nødvendig og riktig, så gjør vi den endringen – og gjennomfører den.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-06:
Det gjør jeg med glede, og hvis presidenten tillater det, bruker jeg gjerne 2 også, men jeg får vel ikke tid til det. Punkt 1: Jeg håper og tror at endringen i jordloven § 12 vil føre til økt omsetning av eiendom i Norge, og vi ser det som ønskelig at flest mulig av dem som driver jorda, eier jorda. Vi legger opp til det, og vi håper og tror at dette også kan stimulere til at man kan fradele tomter som ikke vil komme i strid med andre landbruksmessige hensyn. Punkt 2 gjelder odelsfrigjøring. Vi innskrenker odelskretsen. Det er færre som har odelsrett, men de som har odelsrett, vil få styrket odelsretten sin. Barnet til den som er odler, vil få styrket sin odelsrett – så lenge vi ikke har mulighet for odelsfrigjøring. Vi mener at det er rett. Nå blir det en enkel og oversiktlig lov, som gjelder barn og barnebarn. Vi fjerner muligheten for odelsfrigjøring, men vi mener at det i sum er riktig. I perioden 2005–2011 har jeg fått opplyst at det er litt i overkant av 2 000 dekar fulldyrket mark som er omfattet av dette, så i praksis har det nesten vært en sovende bestemmelse.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-06:
Det er nesten trist at det ikke er flere i salen når vi skal endre en lov med så lang historie. Med fare for å ta feil tror jeg ikke vi finner noen annen lov med så lang historie. Historien til loven er det beste argumentet for å bevare den. Odelsloven er en av grunnene til at vi nettopp har det mangfoldige eierskapet som vi har i dag, som har bidratt til at vi er et ganske likestilt samfunn. Det er av det gode, og det har bidratt til færre konflikter og større fellesskap i landet vårt. Så odelslovens beste argument er historien. Som god konservativ endrer man for å bevare. Så merker jeg meg at det partiet som kaller seg konservativt, ikke er konservativt i denne saken heller. Så over til jordloven og debatten om den, som er interessant å sitte og høre på. I tillegg til den dimensjonen som Per Olaf Lundteigen tok opp med tanke på økonomi, som jeg mener er den vesentligste grunnen for økt leiejord, er at da min bestefar – for å ta min egen eiendom – drev gården, hadde han en bitte liten traktor, min oldefar hadde hest. Nå har man en stor traktor, og innenfor melkeproduksjonen har man melkerobot. Det har skjedd en enorm teknologisk utvikling. Det gjør at den eiendommen som var en drivverdig eiendom for 30–40 år siden, i dag ikke kan gi levebrød til en som er bonde. Derfor må man der endre, åpne opp for eiendomsendringer som er i samsvar med de endringer man ser i teknologisk utvikling. Det er det vi nå gjør i jordloven § 12. Det er én dimensjon, men en vel så viktig dimensjon er nettopp de enorme teknologiske endringene vi har sett i norsk landbruk de siste årene, teknologiske endringer som også har bidratt til en veldig effektivisering, der vi nå innenfor melkesektoren nesten ser en revolusjon på grunn av melkeroboten som er på vei inn. I tillegg til den landbrukspolitiske dimensjonen, som er veldig viktig, er det en bosettingspolitisk dimensjon i den endringen vi gjør nå. En av de største ressursene i norske bygder er at man har mye areal. Å bruke den ressursen til bosetting, andre typer tomter, andre måter å leve på, er av det gode. Derfor må vi også ha en jordlov som stimulerer til at det skal bli lett å fradele, lett å få en annen type tomt hvis man ønsker å bo et annet sted enn på et byggefelt eller i et boligsentrum – at man har et mangfold av muligheter for det norske folk.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-06:
Det er befriende å høre representanten Lundteigens riktige framstilling med hensyn til om Høyre er et verdikonservativt parti eller ikke. Hvis man er et verdikonservativt parti, hvorfor i all verden skal man da fjerne loven om odelsretten og åsetesretten fra Grunnloven? Grunnloven er jo grunnlagsdokumentet for det lovverket vi har, og Grunnlovens formål er en konservativ tilnærming til samfunnsstyringen, nettopp ved at endring skal skje over to perioder, at det skal være forutsigbarhet gjennom to perioder, og at det skal være to tredjedels flertall i salen. Det er en grunnleggende verdikonservativ tilnærming til hvordan et samfunn skal styres. Det skal ikke skje endringer brått og tilfeldig. Det skal være forutsigbarhet, og det skal være trygghet for folk og for land. Det mest verdikonservative dokumentet vi har, som i hvert fall Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Kristelig Folkeparti slutter opp om, er Grunnloven – og når det gjelder jordspørsmål, Grunnloven § 107 – mens det partiet som liker å kalle seg verdikonservativt, ikke ønsker å ha en sånn forutsigbarhet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-06:
Jordloven er en næringslov, det er loven om bruk av jord i betydningen «land» – altså jord, skog og utmark. Gjennom denne loven skal en skape grunnlag for næringsmessig drift av jord, skog og utmark. Det er en historisk viktig lov. Den første kom 2. april 1917, så den er altså nærmere 100 år. Loven har hatt ulike formål gjennom tidene. Loven fra 1928 hadde som formål å legge til rette for at husmannsbrukene skulle bli selvstendige og at vi skulle få bureisingsbruk – altså flere gårdsbruk. Loven fra 1955 var en strukturrasjonaliseringslov, der det ble lagt til rette for å samle gårdsbruk. Det viktigste da var både delingsforbudet av eiendom og at en skulle slå sammen hele gårdsbruk. Det har lenge vært rimelig godt samsvar mellom eier og bruker. Men det er naturlig at en får mer jordleie etter hvert. Samtidig vil jeg understreke at det å ha jordleie, er noe positivt. Det er positivt at eldre eiere leier bort jord til yngre eiere som har større kraft til å drive større areal. Det er en del av den dynamiske utviklinga i enhver generasjon. Men når det er så stort omfang av jordleie i dag, henger det naturlig sammen med at det i dag er store gårdsbruk, som har vært drevet i nærmere 1 000 år – det ser vi på navnene til gårdsbrukene – som blir lagt ned i drift, for eiers regning, fordi det ikke er økonomisk lønnsomt. Jeg vil si at det er en økende ubalanse mellom eierskap og leie av jord. Det vil fortsette så lenge du ikke har en nødvendig betaling for den planteproduksjonen som skjer på arealene. Det vil ikke være mulig å få til et bedre samsvar mellom det å eie kontra det å leie enn i dag, dersom man ikke får økt betaling for dette. Det er kjernen i det spørsmålet. Når det gjelder endringen i jordloven § 12 i dag, er den bra. Den gjør at en nå kan samle og sikre arealressursene uten å slå sammen hele gårdsbruk. Det er viktig at det skjer ved de avgjørelsene som her kommer opp til behandling, slik at man får en tjenlig og variert bruksstruktur – som det heter – og at delingen fører til en god driftsøkonomisk løsning, altså at en legger vekt på arrondering. Gjennom dette virkemiddelet kan samfunnet sikre at man ikke får transport over store avstander, man slår sammen arealer som naturlig henger sammen. Det er viktig at en får det premisset veldig tydelig inn i behandlingen av sakene, slik at en får en naturlig samling av eiendom. Det er naturlig ut fra den situasjonen vi står i i dag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-06:
Odelsloven er en privatrettslig lov i motsetning til jordloven og konsesjonsloven. Det er svært viktig. Den er over 1 000 år, den er forankret i Grunnloven § 107, og jeg vil karakterisere den som en sterkt verdikonservativ lov. Den støtter opp under langsiktig planlegging og drift, og gir stabilitet. Det er den viktigste loven som har sikret en sjølstendig bondestand i Norge, og det er den viktigste loven som har sikret at vi har annerledes eiendomsforhold til arealer i Norge kontra lenger sør. Det er så vesentlig at det har smittet over på vår holdning til å eie hus og leiligheter, slik at det har vært en bred forståelse for å sikre at hver eneste mann og kvinne med rimelige muligheter skal kunne skaffe seg sin egen leilighet. Det står i den samme tradisjonen. Dette er utrolig vesentlig med hensyn til fordeling av makt. Eier du din bolig, eier du din eiendom, har du makt. Når mange er i den situasjonen, fordeler vi makt på de mange. Når det er få som eier, blir det stor makt på de få. Derfor er odelsloven utrolig vesentlig. Odelstradisjonen gjør at du kan investere i eiendom. Sjøl om det i dag ikke er lønnsomt, vet du at de som er odelsberettigede, under nye og bedre forhold kan få glede av dine investeringer. Du kan investere på tross av politikken, i håp om at det kommer noe bedre. Når det gjelder odelskretsen, har professor Falkanger vurdert den og sagt at den er betenkelig nær odelsinstituttets kjerne, noe som er sjølsagt. Samtidig sier Falkanger at det til sjuende og sist er en politisk vurdering hva som er i henhold til, eller i strid med, Grunnloven § 107. Jeg er sjølsagt enig i det. Etter min vurdering burde en ikke stramme inn odelskretsen, slik som det ble gjort. I den situasjonen vi nå er i, med stadig lengre levealder, er det svært mange som har en nær tilknytning til sine besteforeldre, gjennom den oppvekst og den opplæring som det er her, og det burde da være naturlig at de fortsatt har odelsrett. Derfor er jeg uenig i det å stramme inn odelskretsen. Når det gjelder odelsfrigjøring av eiendom som selges til tilleggsjord, § 31, har den skapt så mye konflikter og rettssaker at jeg er svært enig i at den tas bort. Det vil styrke odelsinstituttet og gjøre forholdene enklere på det punktet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-06:
Partiet Høyre ønsker å ta vekk hele odelsloven. De ønsker å redusere lønnsomheten i jordbruksarbeid. Jeg vil si det så tydelig fra denne talerstolen: Vi har ikke noe mindre verdikonservativt parti i denne sal enn Høyre. Høyre har nå dyrket den ekstreme verdiradikale retningen, og står i sin tradisjon hvor det er finanskapitalen og de som ønsker å tjene på eiendomsrett uten å bruke, som skal premieres. Jeg synes det er sterkt. Jeg kjenner mange som fortsatt tror at Høyre er et verdikonservativt parti. Men i nettopp odelsspørsmålet viser Høyre hvor de står hen, som det klareste verdiradikale partiet vi har i denne salen. I alle henseender legger en opp til at det å videreføre de tradisjoner som her ligger, på en slik måte at du skal ha inntekt av å arbeide med jord og planter, blir neglisjert. Det er sterkt å erfare, men dessverre: Der er vi i dag.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-06:
Bare noen korte kommentarer til Sivilombudsmannens melding for året 2012. Jeg vil slutte meg til saksordførerens beskrivelser, beskrivelser som viser at Sivilombudsmannen og hans embete gjør en god jobb. Det som er Sivilombudsmannens sentrale oppgave, er å bistå folk, mange ganger folk som ikke kan føre saker, fordi en ikke har tilstrekkelig økonomisk evne til å sikre sine interesser. Derfor er det vesentlig at Sivilombudsmannen opptrer på en slik måte at en har et våkent blikk på dem som kanskje i mange tilfeller kan karakteriseres som svakere med hensyn til å hevde sine interesser. Det er to poenger jeg vil ta fram som jeg synes viser dette fra Sivilombudsmannens melding for året 2012. Det første er forslag om endringer i forvaltningsloven, digital kommunikasjon som hovedregel, hvor spørsmålet er om en skal endre forvaltningsloven slik at digital kommunikasjon skal være hovedregel for kontakt mellom forvaltning og borgere. Sivilombudsmannen sa der i sin høringsuttalelse at det er «en avgjørende forutsetning for en eventuell lovendring at den enkelte borger gis tilstrekkelig og individuell informasjon om ordningen, herunder hva som anses å erstatte et samtykke til kun å motta informasjon elektronisk fra det offentlige og hvordan man kan reservere seg mot en slik ordning». Det er vesentlig det som Sivilombudsmannen sier, at en gjennom denne endringen av forvaltningsloven ikke skal komme dårligere ut enn i dag. Det andre er avsnittet som går på Sivilombudsmannen og språket. Sivilombudsmannen er en leder på sitt område, og vi vet at målloven, som regulerer forholdet mellom nynorsk og bokmål, ikke gjelder for Sivilombudsmannen. Det er da veldig gledelig at Sivilombudsmannen likevel ser det som rett og viktig å følge lovens bestemmelse. Det er svært bra at Sivilombudsmannen viser den holdningen til begge våre norske mål.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-06-06:
Mot én stemme. Jeg stemte imot.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-06:
Jeg skal ikke bruke mange minutter, men en så åpenbar feil kan ikke bli stående uimotsagt. Høyre har aldri foreslått å fjerne odelsloven. Høyre har foreslått å fjerne odelsloven fra Grunnloven, og dermed få en vanlig debatt rundt odelsloven som virkemiddel. Det er noe helt annet. Jeg måtte bare korrigere den åpenbare feilen som Lundteigen hadde i sitt innlegg.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Jeg fikk et direkte spørsmål fra komiteens leder som jeg synes det er riktig og viktig å svare på. Men før jeg gjør det, gleder jeg meg over at en samlet komité mener tallene fra årsmeldingen tyder på at forvaltningen i Norge stort sett gjør en god jobb og behandler henvendelser fra innbyggerne i tråd med gjeldende retningslinjer. Så gir likevel årsmeldingen forvaltningen nyttige påminnelser om at det er rom for forbedringer. Det gjelder både ved at systemet kan bedres, og ved at enkeltsaker kunne og burde vært håndtert på en annen måte. Ved at ombudsmannen har hele forvaltningen som sitt virke og et bredt tilfang av enkeltsaker, kan han bidra til å se den enkelte forvaltningsgrens virksomhet i en større sammenheng, og det er nyttig. Det konkrete spørsmålet har en lengre forhistorie, og i årsmeldingen framgår at Sivilombudsmannen har bedt Justis- og beredskapsdepartementet om å tilføye i rundskrivet om fri rettshjelp at motpartens saksomkostninger skal dekkes etter rettshjelploven når ombudsmannen har anbefalt søksmål. Tilbake i 2011: På bakgrunn av at Stortinget tidligere hadde understreket at staten skal dekke en parts idømte sakskostnader til motparten i saker der ombudsmannen har anbefalt søksmål ved å ettergi kravet, har denne saken av ulike årsaker ikke hatt den oppfølging fra departementet den burde hatt. Det gjorde også at da Stortinget våren 2012 behandlet årsmeldingen fra Sivilombudsmannen for 2011, ba komiteen ombudsmannen om å foreslå eventuelle tiltak på dette området. Vi mottok da i februar i år ombudsmannens forslag. Han ber departementet overveie en tilføyelse i rundskrivet om fri rettshjelp der det framgår at motpartens sakskostnader skal dekkes etter rettshjelploven i saker hvor søksmål er anbefalt av ombudsmannen. Departementet har ombudsmannens forslag til behandling, og han er orientert om at vi tar sikte på å treffe en beslutning før sommeren, slik at nye retningslinjer i saker der ombudsmannen har anbefalt søksmål, kan tre i kraft etter sommeren. En privat part har krav på fri sakførsel etter en særlig bestemmelse i rettshjelploven i saker der Sivilombudsmannen har anbefalt søksmål. Etter rettshjelploven omfatter en bevilgning til fri sakførsel både behandlingsgebyret etter rettsgebyrloven og i svært stor utstrekning også sideutgifter for domstolen. Da bør denne saken være løst på en god måte i løpet av kort tid.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Eg skulle ha stemt imot.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-06-06:
Det gjekk litt fort – eg trykte, men akkurat for seint.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-03-19:
Det foreligger et representantforslag fra stortingsrepresentantene Hallgeir Langeland, Snorre Serigstad Valen, Eirin Sund, Truls Wickholm, Marianne Marthinsen og Jette Christensen om å utrede republikk som styreform i Norge. Under kontrollkomiteens behandling har dette endt opp i tre forslag. Flertallet, bestående av Senterpartiet, Kristelig Folkeparti, Høyre, Fremskrittspartiet og representantene Kolberg og Nybakk fra Arbeiderpartiet, fremmer forslag om at forslaget bifalles ikke. Mindretallet – Jette Christensen, fra Arbeiderpartiet, og SV – fremmer forslag om dette utredes, mens representanten fra Venstre foreslår at forslaget vedlegges protokollen. Jeg regner med at mindretallene presenterer sin begrunnelse for forslagene. Det som er flertallets vurdering, er at kongeriket Norge er et fritt, sjølstendig og udelelig og uavhendelig rike, og at vårt konstitusjonelle monarki ikke er til hinder for vårt konstitusjonelle demokrati, der Stortinget, som det øverste folkevalgte organ, representerer folkets makt. Vi er alle kjent med at kongen ble fratatt politisk makt ved 7. juni-vedtaket i 1905. Gjennom 7. juni-vedtaket og folkeavstemninga ble det også gitt tilslutning til at regjeringa tok på seg et uavgrenset ansvar gjennom den såkalte kontrasignaturen av kongens avgjørelser. Dette ble senere stadfestet gjennom en egen grunnlovsendring, § 31, den 15. august 1911. Medlemmer av statsrådet hadde da reservasjonsrett, altså ikke medansvar for regjeringas avgjørelse gjennom Grunnloven § 30. Det som er sentralt, er det som flertallet understreker, at vårt konstitusjonelle monarki har opptrådt i samsvar med de konstitusjonelle regler som har eksistert siden 1905. Disse er i samsvar med stortingsflertallets syn. Av denne grunn er det konstitusjonelle monarkiet ikke blitt svekket. Derfor å si at det å avskaffe monarkiet fordi det ikke er demokratisk, har altså ingen forankring i vår styreform, slik den er forankret i Grunnloven. Det er videre en forutsetning for vårt konstitusjonelle demokrati at det må ha en bred oppslutning blant folk. For at dette skal kunne dyrkes framover, må alle lag av folket kjenne seg representert av kongen og dronninga som utøver av kongemakt og symbolsk overhode. Det er det som er det essensielle. Kongen og dronninga har siden 1905 opptrådt i henhold til vårt konstitusjonelle demokrati og har opptrådt på en slik måte at det favner vidt og samler det som er felles forståelse i det norske samfunn. Dermed har en bred oppslutning om den kongelige rollen som en skal fylle. På denne bakgrunn tilrår jeg på vegne av flertallet at representantforslaget ikke blir vedtatt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-03-19:
Ratifikasjonen av FN-konvensjonen om rettigheter til mennesker med nedsatt funksjonsevne er en viktig sak, og jeg vil slutte meg fullt og helt til den grundige, gode og sterke framstilling som saksordfører Brandvik ga. Det har tatt tid – ja – fordi det skal følges opp i praksis. Det skal følges opp i praksis det å forsøke å få et mer likeverdig liv for dem som er funksjonshemmet, i forhold til oss som er funksjonsfriske. Det vil måtte få konsekvenser i hverdagslivet, det vil måtte få konsekvenser i budsjettprioriteringer, det vil måtte få konsekvenser dersom en mener noe med det, som nå alle partier er veldig sterke på, at en eksempelvis burde legge til rette for en lavere reallønnsvekst for dem som har en materiell overflod. Vi får se hvordan det går. I innstillinga er det en presisering av begrepet «rimelig tilrettelegging» som jeg har lyst til å understreke. Med rimelig tilrettelegging mener vi – og det er en samlet komité: «nødvendig og hensiktsmessig endring og justering som ikke innebærer en uforholdsmessig eller utilbørlig byrde, når det i et bestemt tilfelle er behov for det, for å sikre at mennesker med nedsatt funksjonsevne kan nyte eller utøve alle menneskerettigheter og grunnleggende friheter på linje med andre». Dette er ganske krevende. Det koster penger. Her er det en samlet komité som står sammen om det, og når jeg nå hører bl.a. representanten Sylvi Graham som er veldig sterkt kritisk til tidsbruken, synes jeg det er noe sterkt. Jeg får en litt flau smak i munnen etter mange års erfaring med Høyres representanter i finanskomiteen, hvor jeg ikke kan si at det er offentlig sektor generelt, eller de gruppene her spesielt, som er tildelt de største midlene. Så jeg er veldig glad for at regjeringa nå har framlagt dette, og at den har framlagt det på en sånn måte at det er klart for å gjennomføres i praksis. Det borger for at vi skal stå sammen om det når vi nå har en felles innstilling, og det blir veldig spennende å se i den praktiske gjennomføringa.