Inge Lønning (Høyre), 2008-12-02:
Det har ikke vært noen merkbar interesse for denne interpellasjonsdebatten fra regjeringspartienes side. Det kan man jo tolke på forskjellige måter, men det avspeiler vel at entusiasmen for akkurat det temaet som er reist, er relativt begrenset på den siden. Statsråden var i sitt svar til interpellanten innom spørsmålet om spesialistutdanningen og de private avtalespesialistenes mulige rolle i praksissammenheng. Det er et spennende tema, som jeg gjerne skulle ha hørt litt mer om fra statsrådens side. Det er jo slik i det norske system at svært mye av ansvaret for spesialistutdannelsen, både definisjonen av spesialiteter og tilrettelegging, ligger hos Legeforeningen. Man kan vel nesten litt romslig si det slik at det er en del av det norske utdanningssystemet som er «outsourced» til yrkesorganisasjonen. Jeg har ingen definitiv oppfatning av hva som er de sterke og de svake sidene ved det, men det er en litt spesiell ordning. Mitt spørsmål til statsråden er om han opplever det slik at han har tilstrekkelig styring med dette systemet, gitt at vi er enige om at det er påtagelige rekrutteringsproblemer på noen områder, mens det er veldig god rekruttering på andre områder. Et nærliggende eksempel er jo geriatrien, som Stortinget har vært opptatt av i kjølvannet av omsorgsmeldingen som vi behandlet for to år siden. Det er et område som vi alle vet kommer til å bli kraftig etterspurt i årene fremover av demografiske grunner, og hvor rekrutteringen i dag står i stampe. Det er også reist spørsmål om definisjonen av spesialiteten geriatri egentlig er adekvat i forhold til det behovet vi ser komme. Jeg skulle gjerne hørt statsråden utdype dette litt nærmere. Statsråden viste i sitt svar til antall årsverk som ytes av private avtalespesialister, og det er et imponerende høyt tall. Men som flere har vært inne på, er jo egentlig omfanget veldig mye større enn det som kommer frem i antall årsverk, simpelthen fordi andelen av årsverk som går med til pasientbehandling, er så uendelig mye større hos de private aktørene enn hos tilsvarende fagfolk som arbeider innenfor det offentlige system. Det er vel grunn til å tro at den negative utvikling som vi har sett de siste årene, fra en situasjon hvor køene ble kortere og kortere for hvert år, til de nå blir lengre og lengre for hvert år, har en meget enkel forklaring, nemlig at kapasiteten i den private del av norsk helsetjeneste utnyttes svært mye dårligere i dag enn det som var tilfellet for noen år siden. Og mitt spørsmål til statsråden er: Ser han ikke at det er her – på kort sikt i hvert fall – muligheten ligger til å snu den negative utvikling tilbake til en positiv utvikling? Så til et siste spørsmål. Jeg la merke til at statsråden sa om dagens modell med de regionale helseforetakene at den kanskje ikke er perfekt. Det vil jeg tro er et understatement. Jeg skulle gjerne også der høre statsråden utdype litt nærmere hva han mener er det ikke-perfekte ved systemet. Etter mitt skjønn er det ikke-perfekte ved systemet lett å identifisere. Det skyldes at sørge for-ansvaret bare er halvdelen av oppgaven, og den andre halvdelen består i å levere tjenestene. Etter mitt skjønn er det nesten dømt til å gå galt når man plasserer begge disse ansvarene på ett og samme sted. Det er ikke mange andre steder i samfunnet vi blander rollene på den måten. Så mitt spørsmål til statsråden er: Ser han ikke at det kanskje er der svakheten ligger – i sammenblandingen av to helt ulike roller?