André Oktay Dahl (Høyre), 2007-01-18:
Jeg er fra Romerike, så det er en par–tre ting som jeg delvis kjente igjen i beskrivelsen her. At staten bryter dette regelverket, skaper visse signaler innad, men ikke minst utad i forhold til kommuner og fylkeskommuner. I kommunal sektor har vi i likhet med forrige taler sett hvor mye slurv det er med eksempelvis dokumentasjon, notaritet, i forhold til hva som skjer ved en anskaffelsesprosess. Kunnskapen om regelverket er definitivt ikke helt på høyden. Det er kanskje heller ikke mulig i en liten kommune som ikke akkurat er så attraktiv for de mer laudable kandidatene enn meg i forhold til å jobbe der for å påse at regelverket forstås og etterleves, og det kombineres ofte med at rullegardinen går ned blant ansvarlige politikere, både i denne salen og kommunalt, når man diskuterer kontrollspørsmål, for det er ikke så visjonært og interessant som å budsjettere. Da blir det heller ikke nok politisk press på å etablere gode nok kontrollregimer i kommunene, i fylkeskommunene og heller ikke i staten. Det som er faren, er jo at det skapes kulturer for at det er greit, og at det også på sikt kan skape rom for at mer uhederlige personer enn både fylkesordførere og ordførere kan se sitt snitt til å skaffe seg raske penger i et rom som åpner for det. I forhold til den innyndingsvirksomheten som disse organiserte kriminelle miljøer bedriver på bredt plan, er det jo faktisk ingen feberfantasi å frykte at de vil søke seg til de pengevaskemaskinene hvor internkontrollen er svakest. Så økt kunnskap er nødvendig statlig, men ikke minst kommunalt – det har jo kommunalministeren tidligere fokusert på. Som representanten Foss sa i sitt innledningsinnlegg, er hovedkonklusjonen at brukerne er gjennomgående fornøyd med KOFA, men saksbehandlingstiden er det de er misfornøyd med. På hjemmesiden til nemnda skriver man at man har en saksbehandlingstid på «opp mot et år» og «saker der kontrakter er inngått, eller oppdragsgiver ikke vil vente med å inngå kontrakt blir nedprioritert». Jeg opplever at det er en større grad av frustrasjon i næringslivet enn det som ble fremført av statsråden her i dag. Eksempelvis ber jo Rådgivende Ingeniørers Forening om at Regjeringen sørger for at saksbehandlingstiden går ned, eller eventuelt legger ned hele organet, for det er ikke noen vits i å ha et organ som riktignok tas på alvor når de har tid til å se på saken, men hvis de ikke har tid til å se på saken, blir det jo heller spesielt attraktivt å sende klager dit. Det er jo en klar bestilling til revidert nasjonalbudsjett, og vi velger på bakgrunn av statsrådens positive signaler å tolke det dit hen at man i hvert fall vil vurdere tilleggsbevilgninger når man kommer dit om få måneder. 78 pst. av de spurte i en meningsmåling som ble gjort i Aftenposten i fjor, mente at korrupsjon forekommer i noen eller i stor grad i offentlig sektor i Norge, og bare hver tiende nordmann har tillit til myndighetenes evne til å avsløre korrupsjon. Det mener jeg er alvorlig, for den mistilliten har kraft i seg til å undergrave demokratiet innenfra omtrent på samme måte som terrorisme skaper frykt og tvil om hvorvidt demokratiet greier å slå tilbake. Det er i det perspektivet vi må lese denne interpellasjonen i dag og prøve å bekjempe denne type regelverksbrudd som kan utvikle seg til noe langt mer alvorlig senere. Som det er sagt, er også åpenhet, innsyn og ikke minst gode varslingsrutiner viktig. Den nye offentlighetsloven som vi vedtok i fjor, kan bli et nytt verktøy i kampen mot regelverksbrudd og korrupsjon. Det hender at selv om man bryter reglene internt og man tror ingen oppdager det, er det ganske kjekt – noen ganger i hvert fall – at media oppdager det og kan oppdage det. Så er det noen ildsjeler – noen vil kalle dem nerder, jeg kaller dem ildsjeler – som jobber for å avsløre det man kan se av negativ kultur i offentlig sektor. Det er imidlertid behov for å utvide den lovens virkeområde ytterligere til også å gjelde andre rettsobjekter som utfører helse-, omsorgs- og udanningstjenester, for der er det ekstreme summer som ikke undergis en offentlig kontroll på tilsvarende måte som andre sektorer i dag. Det håper jeg Regjeringen etter hvert er villig til å vurdere, i likhet med utvidet mulighet til å drive selskapskontroll i kommunene. Det viktigste med denne interpellasjonsdebatten er at vi også fra statlig hold, når sjansen byr seg, ikke bare i kontrollkomiteen, men i alle komiteer i dette huset, benytter anledningen til å se på om det er slik at staten går foran med et godt eksempel i forhold til å håndheve regelverket som det er, og som det forstås. Det tror jeg ikke. I hvert fall er dette starten på noe jeg håper kan bli positivt for å skape de holdningsendringene som er helt nødvendige, både statlig og kommunalt, for å få bukt med regelverksbrudd, enten de er bevisste eller ubevisste. Det er veldig greit å få presisert fra både statsråden og andre talere at rettsvillfarelse fritar ikke for straff, heller ikke alkoholisme. Men det har jo andre klargjort tidligere.