trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
La meg først få lov å si at det er et viktig og vanskelig saksområde Øyvind Korsberg her tar opp. Vi er, som alle i denne salen vet, pålagt å kombinere to tilsynelatende motstridende hensyn – det ene er å ha levedyktige bestander av alle de fire store rovdyrene våre, og det andre er å kunne bruke utmarksbeite til sau og rein. Det har fra Regjeringens side vært viktig å jobbe for å minske konfliktene i så stor grad som overhodet mulig. Derfor har Regjeringen økt kraftig bevilgningene til bestandsregistrering. Det ligger i Stortinget en proposisjon som slår fast lovfestet rett til erstatning, og det har vært jobbet grundig og mye både med forebyggende tiltak og overgang til annen drift der det ikke fins annen mulighet. I tillegg har det vært viktig for Regjeringen å få på plass effektiv jakt der en har bestemt seg for å ta ut skadedyr. Derfor har vi i forrige sesong bl.a. hatt ute en rekke betingede fellingstillatelser, som har sikret at når det oppstår skade, skal ikke en byråkratisk og langtrukken saksbehandling være i veien for at skadedyr tas ut. Det betyr også at Regjeringen er innstilt på å få til en effektiv jakt der det er enighet om at dyr skal tas ut. Jeg vil allikevel understreke at metodene som brukes for å få til en effektiv jakt, må være i tråd både med Bern-konvensjonen og viltloven. Det betyr at det er enkelte restriksjoner på hva slags type jakt som kan tillates.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Det er kort tid siden Stortinget hadde en grundig gjennomgang av hele rovdyrpolitikken og bestemte seg for de retningslinjene som Regjeringen nå forvalter etter. Jeg tror det ville være klokt å fortsette jobben med å gjennomføre de prinsippene som ligger i den nåværende politikken. Men det betyr ikke at det ikke underveis vil være behov for enkelte justeringer. Det er bl.a. snakk om å kunne diskutere justeringer for grensene for kjerneområdene, hvor det åpenbart ligger i meldingen en åpning for at de bør justeres etter hvert som bestandene utvikler seg. Det vil også være viktig å ha en god bestandsregistrering, slik at vi sikrer at forvaltningen av de enkelte bestandene er i tråd med antallet i bestanden, og at vi, etter hvert som bestandene øker, går over til en forvaltning som gjør det lettere å ta ut dyr.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
«Skibladner» er et av landets viktigste verneverdige fartøyer. Det er ett av 162 eldre fartøyer med vernestatus, og som får statlig tilskudd til vedlikehold etter antikvariske prinsipper. Fartøyet er altså prioritert som bevaringsobjekt og har gjennom en årrekke fått midler over Riksantikvarens budsjett – totalt i overkant av 10 mill. kr. Dette har igjen bidratt til å sikre «Skibladner»s driftsinntekter. Innenfor fartøyvernet er det primære ansvaret for vernemyndighetene knyttet til det å bidra til et faglig forsvarlig antikvarisk vedlikehold, og at fartøyene kan holdes i drift. Ordinært vedlikehold, opplag osv. er i hovedsak et ansvar for den enkelte eier. Dette er prinsipper som i utgangspunktet må legges til grunn også når det gjelder «Skibladner». Eierne og «vennene» til «Skibladner» har i en årrekke gjort en stor og viktig innsats for å verne båten. Denne innsatsen har vært avgjørende for at vi i dag har «Skibladner» flytende og i drift. Miljøverndepartementet har heller ingen problemer med å se behovet for, og viktigheten av, å finne gode løsninger for vinteropplag for «Skibladner». Jeg ser også at et fartøy som «Skibladner» byr på særlige utfordringer med hensyn til egnet vinteropplag. Men jeg mener som sagt at dette i utgangspunktet primært er et ansvar for eierne, på lik linje med det som er tilfellet for de andre verneverdige fartøyene. «Skibladner» er en attraksjon som trekker mange turister til Mjøsområdet. Jeg antar derfor også at det lokalt og regionalt vil være interesse for å bidra til en god løsning for «Skibladner». Når dette er sagt, vil jeg også legge til at departementet ikke kjenner de konkrete detaljene knyttet til et mulig vernebygg for «Skibladner», og hvilke andre aktører som er inne i prosjektet som finansieringskilder. Jeg finner det derfor vanskelig å kommentere spørsmålet om et eventuelt statlig engasjement i et slikt prosjekt mer konkret og vil understreke at når jeg ikke over bordet, eller fra Stortingets talerstol, avslører hemmeligheter om neste års budsjett, er det ikke fordi jeg har noe spesielt imot spørsmålsstilleren – men jeg kan altså ikke gjøre det.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Det er ikke noen tvil om at det er en svært alvorlig situasjon når «Skibladner» har sunket to ganger før. Det er også derfor Riksantikvaren har vært seg sitt ansvar bevisst og ved en rekke anledninger gått inn med midler på til sammen 10 mill. kr for å hindre at noe sånt skal kunne skje igjen. Når det så gjelder spørsmålet om hvorvidt vi kan forskuttere en eventuell søknad om penger til et opplagsbygg, vil jeg heller ikke kunne si noe om det i dette tilleggssvaret. Det jeg vil si, er at «Skibladner», sammen med en rekke andre gamle skip, er en viktig del av vår kulturarv, og at det er et felles ansvar å ta vare på dem. Det er også en felles utfordring å finne gode løsninger på andre praktiske problemer, noe vi bl.a. har gjort ved å gi «Skibladner» dispensasjon i forhold til å kunne slippe ut kloakk, fordi vi ser at det er vanskelig å få installert et godkjent system for kloakkoppsamling på et så pass gammelt skip. Men igjen: Vi kommer gjerne tilbake til spørsmålet om et opplagsbygg uten å forskuttere saksbehandlingen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Etter det jeg har fått opplyst fra SFT, er det fast stasjonerte slepefartøyet på Norne ikke demobilisert. Kravet til beredskapen på Norne har hele tiden vært at det skal være et fast stasjonert opptakssystem for olje på feltet. Et opptakssystem består av lenser, opptaker og slepefunksjon. Statoil har valgt å løse slepefunksjonen ved at et mindre slepefartøy er plassert om bord i beredskapsfartøyet som ligger fast stasjonert på feltet. Dette beredskapsfartøyet har også lenser og opptaker om bord. I november 1996 fikk Statoil krav om å disponere et ekstra midlertidig opptakssystem på Norne fordi det ikke forelå tilfredsstillende funksjonstester av det opptakssystemet de hadde. Høsten 1998 tok Statoil opp muligheten for å demobilisere det ekstra midlertidige opptakssystemet. SFT godkjente demobilisering av opptakssystemet, men ikke av slepebåten før det forelå tilfredsstillende testresultat av slepefartøyet som var plassert om bord i det fast stasjonerte beredskapsfartøyet. Etter at dette slepefartøyet sank under testen, har Statoil anskaffet et nytt, større slepefartøy. SFT har stilt krav til dette fartøyets funksjon og utforming. SFT har mottatt rapport fra Statoil hvor det fremgår hvordan det nyanskaffede slepefartøyet ble modifisert for å ivareta best mulig de krav som ble stilt til fartøyet. Statoil gav samtidig melding om at det ekstra slepefartøyet ble demobilisert, og at det ordinære fartøyet nå var i funksjon. Dette har SFT tatt til etterretning. Dette innebærer at det fast stasjonerte slepefartøyet på Norne fremdeles er plassert om bord i beredskapsfartøyet, men dette slepefartøyet er altså av en annen og forbedret type enn opprinnelig.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Jeg er redd representanten Bastesen får finne seg i at det er miljøvernministeren som er rett adressat for spørsmål som gjelder oljevernberedskapen. Spørsmålet gikk på om det fast stasjonerte slepefartøyet er demobilisert, og hva slags oljevernberedskap som nå finnes på Norne-feltet. Det mener jeg at jeg gav et godt svar på i mitt første svar. Jeg tror også at jeg relativt tydelig fikk fram at det slepefartøyet som nå brukes, ikke er den samme typen som det som sank, men en ny og forbedret type. SFTs vurdering er altså at den oljevernberedskapen som nå er på Norne-feltet, er tilfredsstillende.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Støvutslipp fra veitrafikk og vedfyring gir dårlig luftkvalitet i byer og tettsteder og fører til store helseskader. Regjeringen har derfor vedtatt ambisiøse mål for bedre luftkvalitet. Det er anslått at når målet for svevestøv er nådd, vil dette gi en årlig helsegevinst bare i Oslo på 1,5 milliarder kr. En interdepartemental arbeidsgruppe utreder nå hvilke tiltak som er mest kostnadseffektive for å redusere bl.a. svevestøvutslippene. For å nå målet om bedre luftkvalitet må utslippene av svevestøv både fra veitrafikk og vedfyring reduseres betydelig. Støvutslippene fra vedfyring kan reduseres ved å gå over fra vedfyring til f.eks. fjernvarme, ved å bytte ut eldre vedovner med nye, rentbrennende vedovner eller ved å rense utslippet. Firmaet Applied Plasma Physics AS, APP, har designet en «rensehatt» som gir redusert støvutslipp fra vedfyring. Firmaet hevder å kunne oppnå en rensegrad på 80-90 pst. av støvutslippene. Dette er svært interessant. Etter søknad fra APP har Statens forurensningstilsyn stilt seg positiv til å bidra til finansieringen av en uttesting av produktet for å dokumentere effekten av teknologien. Jeg er kjent med at APP har vært i kontakt med bl.a. Oslo kommune for å se på muligheten for fullskalatesting av produktet. Støvutslipp er et lokalt miljøproblem. De praktiske løsningene for å redusere disse bør derfor tilpasses de lokale forholdene. Bruk av APPs teknologi i fullskala bør derfor skje i samarbeid med lokale myndigheter. Jeg vil framover vurdere om kommunene bør gis nye virkemidler for å redusere utslippene av svevestøv fra vedfyringen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Jeg tror vi får tilgi representanten Johnsen at han var litt kjapp med å adressere spørsmålet når han tross alt er engasjert i et så viktig spørsmål som luftkvalitet. Jeg sa i mitt første svar at SFT allerede har stilt seg positiv til en uttesting av denne teknologien. Men jeg tror at dersom vi skal få til et fullskalaforsøk, er det også viktig å ha et samarbeid med Oslo kommune. Jeg tror derfor man må ha et samarbeid både med staten og med byen for å få dette til. I tillegg til svevestøv er det dessverre også en rekke andre stoffer som påvirker luftkvaliteten. Derfor tror jeg at det å rense vedovner ikke løser alle problemer knyttet til luftkvalitet. Vi må helt åpenbart også se på biltrafikken. Men i forhold til problemene med svevestøv er det ikke noen tvil om at dette er et svært viktig virkemiddel. Jeg er derfor veldig positiv til at denne teknologien blir prøvd ut, og jeg vil bidra både gjennom SFT og gjennom kontakt med Oslo kommune til at dette kan skje.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Miljøverndepartementet har nylig gitt ut nye retningslinjer for arealbruk i støysoner. Etter disse retningslinjene skal kommunen ikke tillate etablering av nye boliger på de mest støybelastede arealene rundt flyplasser. Dette er retningslinjer som er innført nasjonalt, fordi støy er et stort problem for flere hundre tusen mennesker og flystøy spesifikt for flere titusentalls mennesker. Det har derfor vært viktig å få på plass retningslinjer som kan redusere denne belastningen for mange mennesker. Samtidig har det hele tiden vært klart at Bodø kommune ville komme i en spesiell situasjon ettersom store deler av bebygde og bebyggelige arealer ligger innenfor støysonene. Det er derfor grunn til å gjøre unntak fra retningslinjene i dette tilfellet. I vurderingen av et slikt unntak vil avstanden mellom boligområder og sentrum og hensynet til fortetting nær trafikknutepunkter være viktige elementer. La meg presisere at da disse retningslinjene gikk fra meg, var det statsråden som tok initiativ til å få innarbeidet et unntak, for selv om det er viktig å få forskriftene på plass nasjonalt sett, er det også viktig å kunne åpne for unntak ut fra lokale hensyn, hvor ulike miljøpolitiske målsettinger kommer i strid med hverandre. Derfor fikk vi på plass et unntak, og nå forutsetter jeg at fylkesmannen i Nordland og Bodø kommune blir enige om praktiseringen av retningslinjene i Bodø i den prosessen som er innledet som følge av Bodø kommunes ønske om å tillate boligbygging i de mest støyutsatte arealene. Skulle ikke det skje, vil saken til slutt havne på mitt bord. Men det er mitt klare ønske og mitt klare håp at man blir enige om dette lokalt. Jeg har fra media, bl.a. i Tromsø, blitt bedt om å lage statlige retningslinjer for unntakene, og da må jeg si at i og med at unntakene skal være lokalt betinget, bør unntakene defineres fra lokalt hold. Det ville være meningsløst om statsråden og Miljøverndepartementet skulle sitte i Oslo og lage detaljerte regler for unntak i Bodø.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Jeg må jo si at jeg synes det er hyggelig at en som nesten har vært sambygding, er fornøyd med statsrådens svar. Jeg må igjen understreke at det bråket som har vært i Bodø den siste tiden, har forundret meg litt, for hvis en ser på retningslinjene, er det to ting som er nye. Det ene er at man har endret noe på støysonene. Det andre er at det er tatt inn en mulighet for et unntak ut fra lokale forhold, og det unntaket skal jeg ikke legge skjul på er tatt inn med henblikk på Bodø, som er i en helt spesiell situasjon. Jeg håper derfor at jeg slipper «å gripe inn» i en prosess. Jeg mener og håper og tror at vi får det beste resultatet hvis utformingen av unntaket kommer fra lokalt hold og i samarbeid mellom kommunen og fylkesmannen.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Den tomten representanten Hedstrøm omtaler i sitt spørsmål, er i arealdelen til kommuneplanen for Fredrikstad lagt ut til LNF-område, såkalt landbruks-, natur- og friluftsområde. Dette innebærer at tomten i utgangspunktet kun kan bebygges med landbruksbygg. Unntak fra dette kan skje ved dispensasjon fra planen. Slik dispensasjon er det her søkt om, men den er avslått av kommunen. Kommunens avslag er påklaget, og saken er for tiden til behandling hos fylkesmannen i Østfold. Fylkesmannen skal ved sin behandling vurdere om det foreligger særlige grunner for å meddele dispensasjon. Da saken foreligger som klagesak hos fylkesmannen, finner miljøvernministeren det ikke riktig å gå nærmere inn på realiteten i denne. Etter gjeldende rett er det for øvrig generelt sett ikke erstatningsansvar for kommunene ved planendringer, unntatt i helt spesielle tilfeller. Spørsmål om eventuell erstatning vil det være opp til domstolene å avgjøre.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Representanten Hedstrøm har rett i at området tidligere var lagt ut til byggeområde for bolig, men det forelå ikke byggetillatelse for boligen. Det er også slik at etter kommunesammenslåingen mellom Onsøy og Fredrikstad ble tomten i ny kommuneplan for Fredrikstad, vedtatt 18. juni 1997, lagt ut til landbruks-, natur- og friluftsformål. Prosessen rundt en kommuneplan er demokratisk, og jeg tror man skal være forsiktig med å dra en slik prosess så langt som det representanten Hedstrøm her gjorde. Som jeg sa i mitt første svar, vil jeg ikke forskuttere om dette kommer inn under erstatning eller ikke, det er det eventuelt opp til en domstol å avgjøre. Men jeg tror nok at kommunen her står på relativt trygg grunn, også i forhold til eidsvollsmennene.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
I den distrikts- og regionalpolitiske redegjørelsen kommunal- og regionalministeren holdt i Stortinget 20. april 1999, gikk det fram at vi nå er godt i gang med vår distriktspolitiske snuoperasjon og nye grep i distriktspolitikken. Et viktig ledd i dette arbeidet er økt personretting av tiltakene. Særlig viktig er innsatsen rettet mot ungdom, kvinner og fraflytting. Mange unge flytter til sentrale strøk for å få seg høyere utdanning, men for få kommer tilbake. Mange innser at distriktene representerer livskvaliteter og muligheter for et godt liv som det er høyst fremtidsrettet å ta vare på. Men det er mange stengsler for å få dette til i praksis. Dette er vi nå i ferd med å gjøre noe med på mange felt. Jeg mener at prosjekter av den karakter som er planlagt i Fyresdal, vil kunne bidra til økt interesse for bygdene. Et slikt tilbud som Fyresdal vil gi, representerer etter min vurdering viktige knappe attraktive ressurser for unge i etableringsfasen. Dette prosjektet kan derfor være et godt eksempel på tiltak som vil kunne påvirke en tilflytting av denne gruppen. Det kan komme flere eksempler av ulike typer tiltak for å utnytte denne interessen fra ungdommen. Det er foreløpig ikke tatt stilling til konkret medvirkning fra departementene. En naturlig oppfølging fra sentralt hold kan være møte/høring med de ulike partene i prosjektet, både kommunen og andre interessenter. De mange ulike eksemplene på personrettede tiltak vil bli vurdert i samband med neste distriktsmelding våren 2001, som grunnlag for ny satsing i distriktspolitikken.
Guro Fjellanger (Venstre), 1999-06-02:
Jeg tror at både representanten og jeg er enige om at det er et problem i mange lokalsamfunn at det er vanskelig for unge å få tilgang på eiendommer og bruk. Derfor synes vi at dette eksemplet fra Fyresdal er så bra som det er. Når representanten spør om vi kan forvente liknende eksempler i framtiden, vil jeg si at det i stor grad er opp til kommunene og lokalsamfunnene selv, for dette er initiativ som jeg tror det er best kommer nedenfra, og som ikke skal trekkes ned over hodet på folk. Men hvis det kommer liknende prosjekter, vil jeg tro at Regjeringens håndtering av denne saken gir signaler om at vi ikke er interessert i å sette stengsler i veien for tilsvarende kreativitet i andre lokalsamfunn. Så får vi komme tilbake til en mer grundig gjennomgang av saken i den meldingen som kommer våren 2001.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Statsministeren har nå fått hvile i flere sekunder. Jeg vil gjerne følge opp med et spørsmål om Kosovo. Det er i morgen faktisk fire uker siden de såkalte G8-landene, som inkluderer Russland, ble enige om hovedtrekkene i en politisk løsning for Kosovo. Vi har alle, vil jeg tro, et dypt ønske om at bombingen skal opphøre. Men et springende punkt gjenstår: Hvordan kan vi gi hundretusenvis av kosovoalbanere tilstrekkelig trygghet for at de kan vende tilbake til sine hjemsteder? Til det trengs det et effektivt internasjonalt militært nærvær som kan gi de nødvendige sikkerhetsgarantier. Som kjent, og som nevnt, besøker i dag Finlands president Ahtisaari, sammen med den russiske spesialutsendingen Tsjernomyrdin, Beograd. Det er første gang den typen besøk finner sted. Den tyske utenriksminister sier i dag at muligheten for et gjennombrudd i de nærmeste dager er til stede. Hvordan ser statsministeren på mulighetene for et gjennombrudd, en bombestans og et klart FN-mandat for det videre arbeid?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg må si at jeg deler den vurderingen. Jeg forutsetter at Regjeringen gjennom det OSSE-formannskapet Regjeringen og utenriksministeren har, har en aktiv kontaktlinje slik at en kan medvirke til den politiske løsning som må legges til grunn. Den internasjonale styrke må være effektiv, men det må samtidig ikke settes så strenge krav til rammene for den at den aldri kommer på plass. Jeg tror at muligheten for å få til en slik styrke, hvor NATO-land, Russland, Ukraina og andre medvirker, er til stede, og jeg forutsetter at Regjeringen også har, som NATO-land, den fleksibilitet som skal til for at en kan respondere positivt på et reelt signal fra Beograds side om at en nå aksepterer dette nærværet. Jeg slutter meg for øvrig til ønsket i et tidligere spørsmål om en redegjørelse for situasjonen i Stortinget før Stortinget går fra hverandre.
Jan Tore Sanner (Høyre), 1999-06-02:
Det er liten tvil om at Regjeringen har håndtert prosessen rundt Saga på en svært uheldig måte. I tillegg til at næringsministeren var ute og karakteriserte nye tilbud som meningsløse, forskutterte også olje- og energiminister Anne Enger Lahnstein beslutningen, etter at Hydro og Statoil var kommet frem til en enighet, ved å si i TV 2-nyhetene at dette innebærer at disse viktige verdiene kan forbli på norske hender. Man avventet med andre ord ikke hva Sagas aksjonærer måtte mene. Man forskutterte allerede beslutningen og karakteriserte det som gledelig at Hydro og Statoil var blitt enige, og man mente det ville være meningsløst for andre å komme med tilbud på Saga. Ser statsministeren at dette kan være med på å gjøre norsk sokkel mindre attraktiv, i og med at Regjeringen, med støtte fra Arbeiderpartiet, sender ut så sterke signaler om at man i norsk oljepolitikk tenker norsk og primært statlig – med andre ord at det er en fare for at man kan forskjellsbehandle norske og utenlandske selskaper?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Jeg vil få stille statsministeren følgende spørsmål: «EFTA-domstolen har kjent hele ordningen med differensiert arbeidsgiveravgift for ulovlig. Hoveddelen av ordningen kan foreløpig videreføres som transportstøtte. Ordningen er nå definert som regionalpolitikk, og flertallet som forsikret om at dette var skatte- og avgiftspolitikk, tok grundig feil. Hele ordningen er nå underlagt EU. Ser statsministeren disse fakta, og vil Regjeringen legge fram en total konsekvensanalyse av de prinsipielle sidene av dommen?»
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret. Jeg forstår at Regjeringa fremdeles forsøker å minimalisere de ganske alvorlige endringene i dette systemet som EFTA-domstolen har slått fast. ESA har fått fullt medhold og avvist Norges begrunnelse, at arbeidsgiveravgifta er en del av det norske skatte- og avgiftssystemet og dermed unntatt EØS. Innenfor EØS styrer EU, og Regjeringa følger etter. Derfor mener jeg det hadde vært riktig at Regjeringa så raskt som mulig hadde kommet til Stortinget med en sak om de prinsipielle sidene av konsekvensene av den dommen som er falt. Jeg kunne også tenke meg å spørre statsministeren hvordan Regjeringa har planlagt å forholde seg til tidsfristen som han sjøl refererte til i sitt svar, og om vi kan forvente oss en stadig nedtrapping av dette systemet fram mot den datoen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-06-02:
Jeg har et spørsmål til statsministeren: «I muntlig spørretime 3. mars 1999 lovte statsministeren å ta affære i en sak som gjelder fiskere under 18 år. Problemet for denne gruppen er at vergemålsloven setter grenser for hvem som får registrere seg i Enhetsregisteret og Foretaksregisteret. Statsministeren sa at han ville ta kontakt med de departementer denne saken berører: Finansdepartementet, Nærings- og handelsdepartementet og Justisdepartementet. Har statsministeren gjort noe med saken, og hva er i så fall gjort?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-06-02:
Jeg takker statsministeren for svaret, som jeg ikke er fornøyd med. Tvert imot – jeg var mer fornøyd med det første svaret han gav i den muntlige spørretimen. Da skulle han ordne opp. Det er ikke så enkelt som å overlate registreringen til faren eller vergen når en ungdom på 16 år, som står på blad B i fiskermanntalet, skal fiske sin tildelte maksimalkvote, for hvis faren blir registrert som fisker for å fiske den kvoten, får ikke faren lov til å fiske sin kvote. Slik er regelverket i fiskerilovgivningen. Så gutten kan simpelthen ikke bruke faren som sin verge. Han kan heller ikke bruke en annen fisker som verge, for hvis fiskeren har fartøykvote, får han ikke lov til å fiske sin fartøykvote hvis gutten fisker sin maksimalkvote. Det må være mulig å forandre vergemålsloven og gi den et tillegg, gi mulighet for dispensasjon, slik at fiskere som står på blad B, får lov til å være registrert i registeret og får lov til å betale moms fra 16-18 år. Det må gå an å tilpasse vergemålsloven til fiskeriloven.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-06-02:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Jeg viser til tidligere spørsmål i spørretimen i april 1998 og muntlig spørretime 16. desember 1998 og 11. mai 1999 angående oljevernberedskapen ved Nornefeltet. Statoil har søkt om demobilisering av slepefartøyet og ville erstatte dette med egen båt. Ved test 3. november 1998 sank denne båten. Dette beviser at en demobilisering går ut over beredskapen. Er det fast stasjonerte slepefartøyet demobilisert, og hvilken oljevernberedskap finnes nå på Nornefeltet?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-06-02:
Jeg forstår nå at spørsmålet ble besvart av feil statsråd likevel. Det jeg vil ha rede på, er hva slags slepefartøy det er på Norne-feltet, og om det slepefartøyet er testet i dårlig vær, for det slepefartøyet som de hadde, sakk i det jeg vil kalle «blankstille». Jeg er en sjøens mann, så jeg er i stand til å vurdere været. Jeg har fremdeles ikke fått svar på hva slags fartøy som skal brukes til å slepe lenser. Nå er det fjerde gangen jeg spør, og det er umulig å få et fornuftig og skikkelig svar. En båt som henger i en davit på et stasjonert fartøy, er ubrukelig til å slepe lenser ute i Norskehavet. Det er en skandale hvis dette slepefartøyet henger i daviten om bord i en annen båt. Er oljevernberedskapen like dårlig på de andre plattformene i norsk sone?
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Jeg har dette spørsmålet til kulturministeren: «Det flerspråklige bibliotek(DFB) er kompetansebibliotek på bibliotektjenester til språklige minoriteter. Tilgjengelighet og tilbud på bibliotektjenester spiller en viktig rolle for inkludering i det norske samfunnet. DFB har hatt en sterk økning i aktivitetsnivået, og med 6 000 flyktninger fra Kosovo vil behovet øke i år. Den økonomiske situasjonen var prekær allerede i 1998. (DFB) Hvordan mener statsråden at DFB kan opprettholde drifta som trengs for å kunne yte tjenester til stadig flere flyktninger?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret. Det viser at vi er enige om hvor viktig tilbudet er for språklige minoriteter. Tidligere meldinger har slått fast at folkebibliotekene er det offentlige kulturtilbudet som har lyktes best i å nå flyktninger og innvandrere. Ofte viser det seg at biblioteket er det stedet beboerne på et asylmottak oppsøker først i fritida i lokalsamfunnet. I en tid der alt er utrygt, vil en bok på eget morsmål representere noe trygt, for ikke å snakke om hvor verdifullt det er for foreldre å kunne lese en bok for barna sine. Statsstøtten til DFB har stått stille siden 1994, og behovet har økt samtidig. Allerede i fjor ropte biblioteket varsku. I den situasjonen vi nå får, med 6 000 nye flyktninger fra Kosovo, vet vi at behovet vil øke veldig mye. Og da er mitt spørsmål: Hvordan ser kulturministeren for seg at denne viktige jobben kan gjøres uten at biblioteket får de nødvendige ekstra tildelingene i år?
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-02:
Staten v/ Statens bibliotektilsyn har inngått en kontrakt med Oslo kommune v/Deichmanske bibliotek om kjøp av bibliotektjeneste for innvandrere og flyktninger. Tjenesten omfatter fjernlån, dvs. enkeltlån og bokdepoter, av bøker og andre medier på innvandrerspråk, og informasjons- og kompetanseoverføring til kommuner utenfor Oslo. Samlingen, Det flerspråklige bibliotek, omfattet i 1998 ca. 154 000 bind på 37 språk, hvorav ca. 61 000 bind for barn og unge. Bibliotektjenesten er statlig og kommunalt finansiert, og i 1998 utgjorde den statlige tilskuddsandelen 73 pst. Statstilskuddet for 1999 er på 2 965 000 kr. Tiltaket er delegert til Statens bibliotektilsyn, som i sin budsjettsøknad for år 2000 har foreslått økte ressurser til formålet. Når det konkret gjelder bibliotektilbudet til kosovoalbanske flyktninger, mottok Kulturdepartementet den 28. mai i år brev fra Statens bibliotektilsyn som tillegg til budsjettforslaget, der de ber om en økning på 335 000 kr for år 2000 som særlig påplussing for å styrke dette tilbudet. Bakgrunnen for brevet er en henvendelse fra Oslo kommune v/Deichmanske bibliotek om en ekstrabevilgning for å dekke økte utgifter i forbindelse med forventet økt utlån og veiledningsvirksomhet på grunn av mottak av 6 000 kosovoalbanske flyktninger til Norge i 1999. Jeg er klar over at gode bibliotektilbud er et viktig innslag i flyktningenes hverdag, fordi de på biblioteket kan møte både landsmenn og lokalbefolkning, og fordi de kan få tilgang til informasjon om hjemlandet og bøker på morsmålet. Særlig for barn og unge er det viktig med litteratur på eget språk. Behovet for statlig bevilgning til Det flerspråklige bibliotek i år 2000 – herunder det behovet som flyktningene fra Kosovo genererer – er imidlertid en budsjettsak som jeg på dette tidspunkt ikke kan kommentere utfallet av.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-02:
Som representanten Valle selv pekte på, er vi enige om betydningen av dette tilbudet til språklige minoriteter, og kanskje spesielt i en situasjon hvor vi har den flyktningtilstrømningen fra Kosovo som vi har i dag, er det svært viktig at vi kan gi et tilbud på morsmålet. Representanten understreket hvor viktig det er at foreldre kan lese bøker for barna på morsmålet, og det er jo av veldig stor betydning. Når det gjelder statstilskuddets størrelse, er det en budsjettsak. Jeg kan ikke kommentere det nærmere. Men når situasjonen er ny, i og med at vi har fått så mange ekstra flyktninger, er det klart at jeg vil ta med meg det og min forståelse av betydningen av et slikt tilbud inn i den videre budsjettbehandlingen.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-02:
Kulturdepartementet er kjent med og har tatt fatt i problemet med at øvre tilskuddsrammer for lokale og regionale kulturbygg ikke har vært prisjustert på lang tid. For lokale kulturbygg er øvre tilskuddsramme i størstedelen av landet inntil 1 mill. kr. I Nordland og deler av Nord-Trøndelag, dvs. Namdalen, er tilskuddsrammen inntil 1,6 mill. kr, og i Troms og Finnmark inntil 2 mill. kr. For regionale kulturbygg er tilskuddsrammen inntil 5 mill. kr lik for hele landet. For regionale bygg har øvre ramme stått fast siden ordningen ble innført i 1989. Øvre tilskuddsramme for lokale kulturbygg har ikke vært regulert siden 1984. Tilskuddssatsene for både lokale og regionale bygg er inntil en tredjedel av godkjente byggekostnader i størstedelen av landet, og inntil 50 pst. i de nordligste fylkene. For søknader som gjelder mindre lokale kulturbygg eller ombygging av eksisterende hus, oppnås ofte maksimalsatsene på henholdsvis en tredjedel eller halvparten av godkjente kostnader. For større lokale kulturbygg og for regionale bygg ligger den statlige andelen ofte vesentlig lavere enn maksimalsatsene. Bevilgningen på kap. 320 post 60, Lokale og regionale kulturbygg, i 1999 var på 36, 312 mill. kr. Samlet godkjent søknadssum fra fylkeskommunene er på 177,5 mill. kr. Det blir i 1999 fordelt 26,1 mill. kr til lokale kulturbygg og ca. 10,2 mill. kr til regionale bygg. Når det gjelder en økning av de statlige tilskuddsrammene, må også presset som er på ordningen, tas med i vurderingen. Økte rammer til de enkelte hus uten at posten økes tilsvarende, vil nødvendigvis medføre at færre søknader kan imøtekommes, og at ventetiden økes ytterligere, noe som anses som lite ønskelig. I denne situasjonen har Kulturdepartementet valgt å differensiere rammene innenfor de lokale kulturbyggene. Fra og med år 2000 heves øvre ramme fra 1 mill. kr til 1,6 mill. kr for lokale kulturbygg som har et stort omland, og som skal fungere for en kommune eller del av en større kommune. Det forutsettes at søknaden oppfyller en del vilkår: Planene skal forhåndsgodkjennes i departementet. Det må dokumenteres arkitektonisk kvalitet, at kulturbygget rommer et bredt spekter av aktiviteter, og at det vil nå mange brukere. Fylkeskommunen skal tas med på råd når det gjelder hvilke hus som kommer i denne kategorien. For de nordlige fylker, som allerede har en øvre ramme på 1,6 eller 2 mill. kr, medfører dette ingen endring. Det gjøres på nåværende tidspunkt ingen endringer i rammene for de regionale kulturbyggene.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-02:
Hvis jeg skulle ta utfordringen og si hva jeg mener om kultur- og distriktspolitikk, ville det nok komme til å ta litt mer enn ett minutt. La meg bare understreke den store betydningen kulturtilbudet har, også med tanke på valg av bosted. Det forsøker jeg å få fram ved alle anledninger, slik at kultur kan være sektorovergripende og gjennomsyre hele vår tenkning når det gjelder hva slags samfunn vi egentlig vil ha. Det er rett at vi har forsøkt å løfte posten for lokale kulturbygg noe, men vi har ikke kommet særlig langt. Den endringen som jeg nå har pekt på, er avhengig av totalbevilgningen, men det er et skritt i riktig retning. Ellers vil jeg i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett gjerne peke på den satsingen som ligger på de kommunale møteplassene, og som jeg håper at Stortinget slutter opp om ved at man sier ja til en bevilgning til dette, og at vi også i forbindelse med tusenårsskiftet forsøker å få til et system hvor vi kan gi noe støtte til fylkenes tusenårssteder, selv om heller ikke det blir så omfattende som man kanskje hadde grunn til å håpe.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-02:
: Kulturdepartementet foretar gjennom Statens medieforvaltning en løpende evaluering av økonomien i avisene. Statens medieforvaltning har nylig avgitt en rapport om lønnsomhetsutviklingen i dagspressen i 1998. Rapporten viser at aviser som mottar pressestøtte, i 1998 hadde et samlet underskudd før støtte på ca. 155 mill. kr. Dette er en økning på 3 mill. kr fra 1997. Tallene viser at som tidligere er det særlig nr. 2-avisene og de fem riksspredte meningsbærende avisene som går med betydelig underskudd, og som har behov for pressestøtte for å overleve. Imidlertid er det ingen aviser som er lagt ned på grunn av kuttene i pressestøtten. Målene for Regjeringens pressepolitikk, slik de er uttrykt i budsjettproposisjonen for 1999, er: «Opprettholde grunnlaget for utgivelse av aviser» og «Opprettholde grunnlaget for at det kan komme ut alternativer til de ledende daglige avisene lokalt og nasjonalt». Disse målsetningene står fast fra Regjeringens side og har ligget til grunn for fordelingen av produksjonstilskudd til dagsaviser for 1999. Jeg mener at dagens pressepolitikk langt på vei oppfyller de målsetningene vi har satt oss. Samtidig er det klart at de siste to årenes budsjettreduksjoner i tillegg til andre endringer i pressens rammebetingelser har skapt behov for å vurdere målene og virkemidlene i pressepolitikken på nytt. Regjeringen oppnevnte derfor 16. april i år et offentlig utvalg, ledet av Hallvard Bakke, til å gjennomgå de offentlige virkemidlene for pressen. For å unngå avisdød er det nødvendig å opprettholde mest mulig stabile rammevilkår i perioden fram til utredningen foreligger.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-06-02:
Til det siste spørsmålet vil jeg nok si at vi har pressestøtteordningene, som er relativt generelle, og jeg finner ikke rom for å sette i gang med ekstratiltak knyttet til enkeltaviser, slik som man kunne tolke Alstads spørsmål. Jeg er klar over at dette er en vanskelig situasjon. Det er også bakgrunnen for at vi har nedsatt dette utvalget. Det er på mange områder usikkerhet knyttet til rammebetingelsene for avisene – vi har selvfølgelig en diskusjon om moms, vi har annonsepolitikken, som ble nevnt her, omlegging av porto og altså en omlegging av pressestøtte. Jeg vil også peke på at eierstrukturene endrer seg, og at vi får alternative medier. Så vi har store forventninger til at det utvalget som Hallvard Bakke leder – og som jeg er veldig glad for at han sa ja til – skal komme med tiltak og virkemidler som vi kan bruke for å opprettholde det jeg vil legge opp til fortsatt skal være målene for pressestøtten, som er demokratisk begrunnet.
Aud Folkestad (Venstre), 1999-06-02:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til statsråd Anne Enger Lahnstein: «Den øvre grensa for stønad til bygging av lokale og regionale kulturhus har ikkje vore justert. Dette kan illustrerast med at det maksimale tilskotet for regionale kulturbygg er på 5 mill. kroner, men det kan ikkje overstige 33 pst. av byggjekostnadene. Det er truleg lenge sidan kulturministeren fekk søknader om godkjenning av kulturhus til 15 mill. kroner. Vil statsråden vurdere å auke det maksimale tilskotet til bygging av regionale kulturhus?»
Aud Folkestad (Venstre), 1999-06-02:
Eg takkar kulturministeren for svaret og er svært glad for at ho vil heve rammene for lokale kulturbygg. Det er positivt at sentrumsregjeringa har vist vilje og evne til å auke løyvingane til kulturbygg etter den sterke nedskjeringa som arbeidarpartiregjeringar har sytt for. Det regionale kulturhuset har òg, med sin spesielle karakter, ein svært viktig funksjon. Undersøkingar viser at kultur er eit av dei viktigaste kriteria ved val av bustad. Difor blir kultursatsing eit viktig distriktspolitisk verkemiddel. Statsråden finn ikkje å kunne auke ramma no. Eg vonar likevel at ho på sikt vil vurdere å gjere det. Ein kommune som vil byggje eit regionalt kulturhus, må oftast bere heile kostnaden åleine, men tek eit viktig lyft for ein heil region. Eg vil gjerne vite korleis statsråden vurderer kulturhus som eit distriktspolitisk verkemiddel, og kva planar departementet har for regional kultursatsing på litt lengre sikt.
Aud Folkestad (Venstre), 1999-06-02:
Eg tillèt meg å stille følgjande spørsmål til kyrkje-, utdannings- og forskingsministeren: «Det har vore uro ved Statens teaterhøgskole i Oslo i vår i samband med den økonomiske situasjonen ved høgskulen. Både innskrenking av studietilbodet og delvis stenging har vore antyda frå avdelingsstyret si side. Ressursrammene for teaterutdanning her i landet er blant dei lågaste i Norden. Kva vil statsråden gjere for å sikre landet ei tilfredsstillande teaterfagleg utdanning i framtida?»
Aud Folkestad (Venstre), 1999-06-02:
Eg takkar statsråden for svaret, og er glad for at han vil sjå nærare på dette spørsmålet. Det er viktig for utviklinga av scenekunsten her i landet at vi kan tilby gode og stabile utdanningsvilkår. Vi bør satse meir på å ta vare på og vidareutvikle eit særprega norsk teater og stimulere norsk dramatikk. I løpet av dei siste 30 åra har det med jamne mellomrom vore sett i gang førebuande arbeid med tanke på å opprette ei teaterfagleg utdanning også på Vestlandet, med særleg vekt på nynorsk og dialektar. Kyrkje- og undervisningsdepartementet kom med framlegg om dette allereie i 1970 og i 1976, og i NOU 1988:1, Scenekunst, vart det gjort framlegg om å sjå vidare på det. Ser statsråden desse kultur- og utdanningspolitiske initiativa som ein god måte å styrkje og vidareutvikle den teaterfaglege utdanninga her i landet på? Og vil han eventuelt ta noko initiativ for å få framdrift i desse planane?
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg har skjønt at jeg skal stille følgende spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Statens annonsepolitikk har vært under press, og blir stadig utfordret av annonsører. Hva vil statsråden gjøre for å sikre at lover og regler blir fulgt på dette området?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret. Jeg vet at disse påminnelsene virker, så det er bra at arbeids- og administrasjonsministeren vil følge opp på denne måten. Det slår meg av og til når det gjelder debatten om annonsepolitikk, at det er et visst behov for å minne oss om hva som er målsettingen for den kgl. resolusjonen som er vedtatt. Målet er for så vidt tredelt. Det er for det første å sikre hver enkelt innbygger og virksomhet reell tilgang på informasjon om hva det offentlige driver på med. Det er for det andre å sikre hver enkelt innbygger informasjon om deres rettigheter, plikt og muligheter. Og det er for det tredje å sikre lik og alminnelig tilgang til å delta aktivt i den demokratiske prosessen. Vår annonsepolitikk er altså demokratisk begrunnet, og ikke pressepolitisk. Det er ikke til å legge skjul på at det stadig vekk kommer innspill, også til oss, som viser at den kgl. resolusjonen som er vedtatt, ikke følges fullt ut, men det er tydelig at situasjonen har bedret seg siden sist vi diskuterte dette. Det viser seg derfor at det er nyttig å presisere regelverket. Men en del instanser har bl.a. gjennom pressen gitt uttrykk for at man aktivt velger å se bort fra den resolusjonen som er vedtatt, og det er vel ikke en holdbar situasjon.
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Da vil jeg få stille følgende spørsmål til kulturministeren: «På grunn av kutt i pressestøtten er økonomien i flere aviser satt under press. Har statsråden oversikt over hvordan dagens politikk slår ut for avisene?»
Jon Olav Alstad (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret. Statsråden viste til underskuddet i fjor for aviser som mottar pressestøtte, som for så vidt er en lite relevant målestokk for hvordan situasjonen er for enkelte aviser, spesielt de som nå er hardest rammet. Statsråden nevnte også at ingen aviser har gått inn, og at dagens pressepolitikk derfor foreløpig ivaretar de pressepolitiske målene. Jeg skal ikke gå inn i noen lang polemikk om det, selv om det kunne vært fristende, det får vi utsette til fredag. Det gjelder også det statsråden sa om at hun ville vurdere de pressepolitiske målene, som for så vidt er et litt annet signal enn jeg opplevde å få forrige fredag. Det jeg har litt lyst til å spørre om, er hvordan situasjonen er for en del av de avisene som er aller mest utsatt pr. i dag – ikke situasjonen for avisene generelt, men for dem som er i faresonen, som har slitt i flere år, og som nå sliter veldig tungt på grunn av den politikken som har vært ført de siste årene. Er det mulighet for å la dem få drive videre inntil vi får en ny pressepolitikk?
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Statlig annonsering i dagspressen er regulert gjennom retningslinjer vedtatt ved kgl. resolusjon av 18. mai 1979. Retningslinjene regulerer flere sider ved statlig annonsering, også det spørsmålet representanten Alstad tar opp, nemlig hvilke aviser statlige etater kan bruke når de annonserer ledige stillinger og orienterer befolkningen om lover og administrative tiltak. Arbeids- og administrasjonsdepartementet har ansvaret for forvaltningen av disse retningslinjene, og har delegert oppgaven til Statens informasjonstjeneste. Det har flere ganger vært vurdert å gjøre forandringer i disse retningslinjene, bl.a. av det såkalte Viksveen-utvalget i deres NOU 1992:37, Statlig annonsepolitikk, og også av Statskonsult i deres rapport om den statlige pressestøtten fra 1998. Kulturdepartementet har nylig nedsatt et utvalg som skal vurdere pressens økonomiske rammebetingelser, inkludert statlig annonsering. Men la det være helt klart at det pr. i dag er retningslinjene fra 1979 som gjelder på dette området. Når det gjelder spørsmålet om hvilke tiltak som skal settes i verk for å få etatene til å følge disse retningslinjene, er det viktig å være oppmerksom på at Arbeids- og administrasjonsdepartementet i denne saken ikke har instruksjonsmyndighet direkte overfor etater under andre departementer. Det er den enkelte statsråd og fagdepartementene som kan instruere sine etater om å overholde disse retningslinjene. For å minne departementene om denne oppgaven har Statens informasjonstjeneste flere ganger, og senest i brev til departementene i juni 1998, minnet om de aktuelle retningslinjene og bedt om at underliggende etater blir orientert. Retningslinjene er nå også elektronisk tilgjengelige på SIs hjemmeside. Trass i denne spredningen av kunnskap om retningslinjene får Arbeids- og administrasjonsdepartementet enkelte klager fra aviser som mener at de ikke får de statlige annonsene de har krav på etter retningslinjene. Dette gir anledning til å presisere retningslinjene overfor de aktuelle departementene, etatene og avisene. Siden det fortsatt er noen problemer med å få etatene til å følge retningslinjene, vil Arbeids- og administrasjonsdepartementet igjen be Statens informasjonstjeneste om å minne departementene om de gjeldende retningslinjene, og be dem instruere underliggende etater.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Jeg kan i alle fall være enig med representanten i at det er bedre enn det har vært tidligere. I den grad noen aktivt har gått ut og sagt at de ikke vil følge annonsepolitikken, har vi umiddelbart grepet fatt i det, og disse vil få direkte tilbakemelding om at de skal følge det regelverket som gjelder. Ellers kan jeg også love, som jeg sa i sted, at vi skal ta kontakt med Statens informasjonstjeneste og be om at de nok en gang henvender seg til alle departementene.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg har tillatt meg å stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Nok en gang har det vært en modellkonkurranse med deltagere ned til 12 år. En av vinnerne var 13 år. Vil statsråden vurdere nedre aldersgrense for bruk av voksenmodeller i Norge?»
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 1999-06-02:
Jeg takker for svaret. Jeg syns det var mye interessant i statsrådens svar. Mens det i 1968 var 8 pst. vektforskjell mellom en gjennomsnittskvinne og en fotomodell, er forskjellen i dag 23 pst. Når småjenter ned til elleve år sminkes opp som voksne damer, er det fordi de har de såkalt riktige, spikertynne kroppene, uten mage, hofter eller lår. En nylig presentasjon av sesongens klær i motebladet Henne så mer ut som en reportasje om anoreksi. I USA vet vi at modellene opererer bort de nederste ribbeina. Det er denne monsterlignende kvinnetypen som er forbildet for dagens tenåringsjenter. Spiseforstyrrelser er i dag den vanligste dødsårsaken hos unge kvinner. Andre blir ødelagt for livet, og får aldri et naturlig forhold til mat. Jeg synes det er positivt at statsråden vil se på reklame rettet mot barn i den kommende forbrukermeldingen. Men jeg vil spørre henne igjen om hun vil se på dette med en aldersgrense, og da snakker jeg om modeller som brukes på catwalken i Norge.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Eg er einig i den problemstillinga som representanten Nybakk reiser. Det er ei utvikling som ingen av oss likar. Det å ha ei aldersgrense for dei som jobbar aktivt innafor modellyrket – om eg forstår spørjaren rett – er ei moglegheit som eg vil sjå på. Men å forby unge jenter å vera med i konkurransar, føler eg kanskje er å gå for langt. Her må foreldra sterkt inn i biletet. Det er klart at vi kan påverka foreldre og born til sunne vanar. Eg har òg lyst til gjennom dette svaret å senda ei utfordring bl.a. til redaktøren av Henne, som har hatt sterke synspunkt på dette området, om at hennar synspunkt faktisk bør matcha dei bileta som ho trykker i bladet sitt, i forhold til kva kvinneideal vi har. Det å utfordra dei som jobbar i sektoren, trur eg er viktig. Samtidig skal eg lova å vurdera om det er vegen å gå i forhold til dei som jobbar aktivt innafor modellyrket.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-06-02:
Ein kan meina kva ein vil om bruken av dagmamma, men forbode er det faktisk ikkje. Vi skal vera forsiktige med å formulera oss slik at vi stemplar ei heil gruppe for å driva med svart arbeid, slik vi har sett tendensar til i kontantstøttedebatten. Svart arbeid er forbode, og ulike forslag har i dei seinaste åra blitt vedtatt og sette i verk for at dagmammaer skal betala skatt av inntekta. I 1990 vart det gjort visse endringar i regelverket for å gjera det meir attraktivt for dagmammaer å vera registrerte. Regelverket vart forenkla, og bl.a. er det no mogleg å trekka frå utgifter til mat og slitasje i heimen. Dei som hadde dagmamma eller praktikant, måtte heller ikkje betala arbeidsgivaravgift. Det er også laga eit informasjonshefte om skattereglar ved barnepass. Reglane for å få foreldrefrådrag vart endra i fjor, slik at det no berre blir gitt frådrag for dokumenterte utgifter til pass og stell av born. I tillegg vart frådraget for desse dokumenterte utgiftene auka frå og med i år, noko som gjer det meir lønsamt med «kvite» ordningar. Mange som har høge barnehageprisar å betala, set pris på det auka frådraget. Når det gjeld endringa i talet på registrerte dagmammaer, vil vi i dialog med Skattedirektoratet sjå på kva årsakene kan vera. I den undersøkinga som representanten Bekkemellem Orheim refererer til, er det to forhold som det er viktig å vera klar over. For det fyrste omfattar desse tala både dei som hadde planlagt å la borna bli passa av dagmamma på full tid, og dei som hadde planar om å ha dagmamma i kombinasjon med andre ordningar. Desse kombinasjonane gjeld også dei som hadde planar om å ha barnehageplass i tillegg til dagmamma. For det andre gjeld desse tala berre 1-åringar. Vi må også hugsa på at undersøkinga refererer seg til det foreldra hadde planlagt å gjera før kontantstøtta vart innført, og vi bør difor vera varsame med å trekka for bastante slutningar om kva ein faktisk gjer. Statistisk sentralbyrå har nettopp fullført den nye spørjeundersøkinga til foreldra. Når rapporten ligg føre i oktober, vil den gi oss verdifull kunnskap om bl.a. kva for ei omsorgsform borna reelt sett har. Når den nye undersøkinga frå Statistisk sentralbyrå er analysert, vil vi få eit betre grunnlag for å vurdera om det er aktuelt å setta i gang tiltak for at dagmammaer skal bli registrerte.