Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2008-11-20:
Stortingsmeldingen om nedrustning og ikke-spredning og meldingen om eksportkontroll og internasjonalt ikke-spredningssamarbeid reiser mange viktige spørsmål. For Kristelig Folkeparti er arbeidet for fred og sikkerhet og det å få en nedrustnings- og rustningskontroll en av hovedsakene i utenrikspolitikken. Jeg er veldig glad for at det i begge de innstillingene vi nå behandler, er bred enighet om alle de viktigste hovedspørsmålene. Jeg kan også slutte meg til saksordfører Marit Nybakks hovedsynspunkter på meldingen om nedrustning og ikke-spredning. Vi vet at det i dag finnes masseødeleggelsesvåpen nok til å utslette menneskeheten. USA og Russland har alene 95 pst. av atomvåpnene, og de har så store lager av disse at de kan utslette hverandre flere ganger. Det kan med rette kalles «over-kill capacity». Ut fra et slikt perspektiv ser vi klart at det må være mulig å få til økt sikkerhet på et lavere rustningsnivå enn i dag. Det krever at reduksjonene skjer på en verifiserbar og balansert måte. Får vi det til, vil vi også kunne frigjøre store økonomiske og vitenskapelige ressurser til menneskelig og sosial utvikling. Tenk hvilken visjon det er i stedet å kunne sette disse ressursene inn i arbeidet for å løse verdens fattigdomsproblemer og verdens klimaproblemer! Det burde være nok til å tenne gløden for nedrustning hos alle tenkende mennesker. Jeg tror det er viktig å holde fram disse visjonene i en debatt som føres i et klima som ikke akkurat er preget av at vi er på raske skritt fram mot å nå slike mål. Snarere er det en situasjon preget av mange dystre skyer i horisonten. Men jeg tror det er viktig at vi holder visjonen fram om en atomvåpenfri verden, og at vi kan ha en vilje til fordomsfritt å drøfte ulike veier fram mot en slik visjon. Det er mange aspekter ved dette brede arbeidet for nedrustning og rustningskontroll som er berørt i innstillingene, ikke minst arbeidet for ikke-spredning av atomvåpen. Det har blitt kommentert av flere talere. Jeg skal begrense meg til å kommentere noen få spørsmål. Først til rakettskjoldet: Kristelig Folkeparti deler i utgangspunktet den vurderingen som Regjeringen har i stortingsmeldingen av planene om å utvide det amerikanske missilforsvaret i Europa. Et missilforsvar kan gi økt beskyttelse mot ballistiske missiler innenfor et geografisk område. Men ser en på de mulige ringvirkninger av å utvikle rakettskjold, er det vide konsekvenser for internasjonal sikkerhet som er mer uoversiktlige. Vi må derfor ta i betraktning muligheten for at utbygging av rakettskjold kan motvirke avspenning, sette inngåtte avtaler i fare, lede til ytterligere rustningstiltak fra andre eller gjøre oppslutning om nye nedrustningstiltak vanskeligere. Det er viktig å forebygge slike uønskede virkninger, og derfor er det viktig at truslene fra ballistiske missiler blir møtt med egnede politiske og diplomatiske virkemidler også. Regjeringen gav som kjent sin tilslutning til sluttkommunikeet fra NATOs toppmøte i Bucuresti i april 2008. Der anerkjenner Regjeringen det betydelige bidrag til beskyttelse av allierte som USAs europabaserte rakettskjold vil gi. Regjeringen har gjennom det nevnte kommunikeet gitt klarsignal til at NATO, ut fra prinsippet om alliansens udelelige sikkerhet, skal utvikle såkalte opsjoner for en omfattende rakettskjoldarkitektur som utvider dekningen til allierte territorier og befolkninger som ikke på annen måte blir dekket av det amerikanske rakettskjoldsystemet. Sluttkommunikeet støtter at slike opsjoner skal behandles på NATOs toppmøte i 2009. Det er viktig å arbeide for å forebygge mulige uønskede ringvirkninger av å utvikle en slik omfattende rakettskjoldarkitektur fra norsk side, og vi vil derfor aktivt støtte politiske og diplomatiske virkemidler som kan motvirke slike uønskede virkninger i arbeidet for nedrustning og rustningskontroll. Jeg har i likhet med representanten Valle merket meg utspillet fra Frankrikes president, Sarkozy, og forslaget om et mulig OSSE-toppmøte på forsommeren om europeisk sikkerhet. Det ville være interessant å høre om utenriksministeren har noen vurderinger av det forslaget. Så til noen spørsmål som gjelder ikke-spredning. Atomenergiavtalen mellom USA og India har flere sider. Fra et nedrustningsperspektiv vil jeg likevel trekke fram en problematisk side. Det beste hadde vært at Nuclear Suppliers Group, hvor Norge deltar, hadde forutsatt at India sluttet seg til Ikke-spredningsavtalen og Prøvestansavtalen som en forutsetning for denne atomenergiavtalen. Jeg er klar over at Norge lenge arbeidet for det, og at det ikke lyktes. Det etterlater en uro og en usikkerhet som vi ikke trenger i dette området. Jeg minner om at det er en region som er potensielt meget farlig – for ikke å si eksplosiv. Utviklingen er på mange måter negativ i Pakistan, og konflikten om Kashmir er fortsatt uløst og er svært farlig for hele denne regionen. Derfor hadde det vært ønskelig om man hadde nådd lenger i disse forhandlingene med India. Så to ord om Iran. Etter vårt syn er det Iran som i dag utgjør den største utfordringen knyttet til spredning av atomvåpen. Det er flere som har vært inne på det i debatten så langt. Regimet i Iran har mange farlige trekk. Presidenten har sagt at han ønsker å radere vekk et annet land, Israel, fra kartet, og regimet driver destabilisering i Midtøsten ved å støtte både Hizbollah og Hamas. Regimet i Iran har langt fra vist tilstrekkelig samarbeidsvilje overfor det internasjonale samfunn i rustningskontrollsammenheng, og Det internasjonale atomenergibyrået, IAEA, har f.eks. uttrykt stor bekymring over Irans rakettutviklingsprogram. Det såkalte Prosjekt 111 omfatter mellomdistanseraketter som kan nå mål både i Midtøsten og i deler av det sørlige Europa. Om Iran skulle bli i stand til å sette kjernefysiske stridshoder på disse rakettene, vil det forverre sikkerhetssituasjonen på en alvorlig måte. Hertil kommer at Iran åpenbart har stormaktsambisjoner i denne regionen, og jeg tror at det er en farlig tendens i den norske debatten til å undervurdere hvor potensielt truende Irans regime er for det internasjonale samfunn, og ikke bare for situasjonen i den regionen Iran er en del av.