Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2003-11-13:
Odelstinget har i dag til behandling forslag til lov om konsesjon ved erverv av fast eiendom. Loven erstatter gjeldende lov av 31. mai 1974 nr 19, som da oppheves. Under komiteens behandling ble det den 23. september avsagt dom ved EU-domstolen i saken C-452/01 Ospelt og Weissenberg. Komiteen sendte 13. oktober brev til statsråd Sponheim med ønske om vurderinger av konsekvensene for Norge av EU-dommen. Brevet med statsråd Sponheims vurderinger av konsekvensene for det norske systemet for boplikt ligger vedlagt innstillingen. Hovedtrekkene i Regjeringens forslag til ny lov er 1 at hensynet til miljøet og framtidige generasjoners behov skal framgå av § 1, formålsbestemmelsen2 at erverv av bebygd eiendom kan skje uten konsesjon dersom eiendommen ikke er større enn 100 dekar, og ikke mer enn 20 dekar er fulldyrket.3 at utlendinger kan erverve eiendom til fritidsformål uten konsesjon4 at erverv av ubebygde enkelttomter til bolig- eller fritidshus kan skje uten konsesjon dersom tomta enten ligger i område som i kommuneplan, reguleringsplan eller bebyggelsesplan etter plan- og bygningsloven er utlagt til byggeområde, og hvor tomteinndelingen er foretatt eller godkjent av bygningsmyndighetene, eller dersom tomta ikke er større enn 2 dekar. Departementet foreslår at konsesjonsfriheten ved slike erverv skal være betinget av at tomta bebygges innen fem år5 at erverv av andre ubebygde eiendommer kan skje uten konsesjon dersom eiendommen ligger i område som i reguleringsplan er regulert til annet enn landbruksområde, eller den ligger i område som i kommuneplanen er lagt ut til byggeområde. Departementet foreslår at konsesjonsfriheten ved slike erverv skal være betinget av at erververen ikke foretar bruksendring i strid med plan6 at boplikten ved erverv fra nær slekt endres tilsvarende ny grense i tråd med den nye arealgrensen7 at spekulasjonsbestemmelsen i gjeldende lov § 7 ikke foreslås videreført8 at priskontrollen oppheves for alt annet enn landbrukseiendommer Kommunene skal imidlertid fortsatt kunne sette konsesjonsgrense null. Regjeringen foreslår også å oppheve kravet til jord- og skogbruksfaglig kompetanse, slik det framkommer i jordloven og lov om skogbruk og skogvern. Det er etter min oppfatning interessant at det i innstillingen er et flertall mot to prinsipielt viktige punkter i Regjeringens forslag. Senterpartiet har sammen med Arbeiderpartiet og SV avvist forslaget om arealgrense på 100 dekar, hvorav ikke mer enn 20 dekar må være fulldyrket, og forslaget om å oppheve kravet overfor kommunene om jord- og skogbruksfaglig kompetanse. Dessverre har disse partiene flertall kun i næringskomiteen, ikke i Stortinget, så mye tyder på at Regjeringen vil komme til å få flertall i salen i dag sammen med Fremskrittspartiet. Det er oppsiktsvekkende at departementet uten noen form for konsekvensanalyse av forrige endring, allerede nå foreslår å heve konsesjonsgrensen så vidt kraftig. Ved behandlingen av landbruksmeldingen, som ble framlagt av sentrumsregjeringen ved Kristelig Folkepartis landbruksminister Kåre Gjønnes, var det flertall for å heve konsesjonsgrensen fra 5 dekar til 20 dekar. Vedtaket ble satt i kraft fra 1. januar 2001. Mindretallet ble da utgjort av Høyre og Fremskrittspartiet. Høyre foreslo å heve konsesjonsgrensen til 50 dekar. Jeg finner grunn til å minne om at det verken i høringsnotatet eller i proposisjonen er gjort forsøk på å anslå hvor mange eiendommer som nå vil bli konsesjonsfrie. Tall som Norges Bondelag har hentet fra SSB, viser at over 25 500 landbrukseiendommer vil bli konsesjonsfrie med departementets forslag. Jeg er glad for at et stort flertall i komiteen er med på å påpeke den mulighet kommunene har til å sette konsesjonsgrense null. Det er vesentlig for utøvelsen av lokaldemokratiet at denne retten opprettholdes. Jeg legger til grunn at de kommuner som velger å sette konsesjonsgrense 0, blir respektert, og at kommunenes vedtak ikke undergraves ved en liberal fortolkning av unntaksreglene på dette punktet, noe et stort flertall i komiteen har påpekt. Departementet har foreslått å fjerne kravet til at det skal være jord- og skogbruksfaglig kompetanse i kommunene. Forslaget framstår som uheldig når det skjer samtidig med at departementet vil legge avgjørelsesmyndighet i alle konsesjonssaker og delingssaker til kommunene. Det er viktig at kommunene som forvaltere av flere økonomiske og juridiske virkemidler besitter jord- og skogsbruksfaglig kompetanse – for det første fordi landbrukskommunene nå er tiltenkt stadig større overføringer til kommunal landbruksforvaltning for å skape grunnlag for ny næringsutvikling og attraktive bosteder, dernest fordi lav kompetanse sannsynligvis vil føre til flere klager og dårligere rettssikkerhet, noe som igjen fører til lengre saksbehandlingstid og behov for større kapasitet og mer kompetanse på fylkesnivå. Samfunnskostnadene ved en slik utvikling vil fort kunne bli store. På denne bakgrunn går Senterpartiet, sammen med Arbeiderpartiet og SV, mot forslaget om å fjerne kravet til jord- og skogbruksfaglig kompetanse. Graden av offentlig kontroll ved omsetning av fast eiendom er selvsagt et viktig spørsmål, både fordi det berører den enkeltes råderett over egen eiendom og fordi en slik kontroll på den annen side er viktig for å nå sentrale politiske målsettinger. Jeg har selv bodd store deler av mitt liv i ei bygd hvor det over tid har blitt stadig flere ubebodde hus og nedlagte gårdsbruk. Dette er dessverre situasjonen i altfor mange bygdesamfunn. Å legge til rette for at eiendommer blir bebodd av mennesker som har lyst å bo på landsbygda, må derfor være sentralt i vår politikkutforming. Men det er ikke uten videre gitt at dagens konsesjonslov er et hinder i så måte. Dagens lov er selvsagt ikke uten svakheter, svakheter som kan og må bøtes på, bl.a. ved å endre praktiseringen av den. Jeg mener det er god grunn til å åpne for større bruk av dispensasjon fra boplikt i områder hvor det åpenbart ikke finnes alternativ til fritidsbruk. Det ser vi ganske mange eksempler på. Det er utvilsomt bedre at eiendommene blir brukt til fritidsformål, enn at de står ubebodd og forfaller. Det bør også i større grad åpnes for fradeling av bygningsmasse på eiendommer der det er etterspørsel etter tilleggsjord fra nærliggende gårdsbruk. Bygningene på disse eiendommene kan da omsettes enten som heltidsboliger eller fritidsboliger, dersom dette er alternativet. Det er to justeringer innenfor dagens regelverk som jeg tror vil komme til å forbedre situasjonen betydelig i mange sammenhenger. Det forslag Regjeringen fremmer i dag, og som ser ut til å få tilslutning i Stortinget, reiser en rekke problemstillinger. Det er ikke tvil om, slik det også framkommer i høringsuttalelsene, at det å heve konsesjonsgrensen til 100 dekar vil komme til å føre til et prispress også på landbrukseiendommer. Betydelig flere eiendommer unndras priskontroll. Når eiendommer opp til 100 dekar er fritatt fra priskontroll fra myndighetene, vil dette uvilkårlig over tid føre til et prispress på eiendommer over 100 dekar. Det vil også vanskeliggjøre tilgangen på tilleggsjord, i og med at prisen på mange av disse eiendommene sannsynligvis kommer til å bli høy, og det vil bli vanskelig for aktive gårdbrukere å konkurrere prismessig i forhold til dem som ønsker eiendommen til andre formål enn å drive landbruk. Det vil derfor komme til å bli vanskeligere for næringsutøvere å få tilgang på nødvendig tilleggsjord. Jeg tror dette vil komme til å åpne for en utstrakt omsetning til fritidsformål, ikke minst i de attraktive områdene rundt Oslofjorden og på sørlandskysten. Når også svært mange av gårdene på Vestlandet, med den størrelsen mange av disse har, vil bli konsesjonsfrie, tror jeg vi kommer til å se en betydelig økning i fritidseiendomsmarkedet. Dette er ingen god utvikling i områder hvor det utvilsomt er mulig å få til fulltidsbosetting på eiendommene, og hvor det bør legges til rette for at folk skal kunne bo på full tid. Jeg tror Regjeringen ville ha stått seg på å ha brukt noe mer tid på å evaluere den loven som trådte i kraft i 2001, hvor man foretok en betydelig heving av arealgrensen for konsesjonspliktige eiendommer, fra 5 dekar til 20 dekar. Grensen på 5 dekar hadde stått fast fra 1974. Når man for så kort tid siden som to år hevet grensen såpass kraftig, tror jeg man ville stått seg på å ha brukt noe mer tid før man vurderte å ta nye skritt. Jeg vil til slutt anbefale komiteens innstilling.