Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2013-01-08:
Stortingets siste møtedag før jul og Stortingets første møtedag etter jul preges av spørsmål om statlig eierskap. Det er bra. For dette er både en viktig sak for norsk næringsliv, en viktig grunn til at vi har lav arbeidsløshet og god sysselsetting og en viktig inntektskilde for staten. Men det er også, i et valgår, en av de dypeste skillelinjene mellom særlig Høyre og Fremskrittspartiet i opposisjon og regjeringspartiene. Og la meg aller først si at jeg synes det er veldig bra at denne debatten nå er i det organ hvor den hører hjemme: i Stortingets plenum eller også i næringskomiteen. Jeg tror det er en fordel at vi tar disse politiske slagene om statlig eierskap her og ikke i kontrollkomiteen. Det tror jeg også tjener kontrollkomiteens autoritet og posisjon. Statens direkte eierskap i norsk næringsliv representerer langsiktige finansielle investeringer, der staten ønsker å bidra til selskapenes vekst og industrielle utvikling. Det er viktig at staten forvalter eierskapet på en profesjonell måte, og det er bred enighet om at eierskapet skal utøves innenfor rammen av allment aksepterte eierstyringsprinsipper. Gjennom mange år har det imidlertid vært en diskusjon om hvor aktivt dette eierskapet skal utøves. Når interpellanten nå er bekymret over at eiermodellen i Aker Kværner ikke har gitt «politisk innflytelse eller makt over næringsutvikling», synes jeg også Høyre begynner å komme på veldig rett vei i synet på hvordan dette eierskapet skal brukes. Vi skal bruke politisk innflytelse og makt over selskapene på den måten som eierstyringsprinsippene legger opp til. Vi skal være en like aktiv og synlig og tydelig og kravstor og forventningssterk eier som private eiere er i sine selskaper. Det er god forskningsdokumentasjon på at aktive eiere gir bedre økonomisk resultat i selskapene. Aker ASA, SAAB AB, Investor AB og staten ved Nærings- og handelsdepartementet inngikk i juni 2007 en avtale om langsiktig, strategisk eierskap i Aker Kværner ASA, senere Aker Solutions ASA. Den 11. desember 2007 vedtok Stortinget å gi departementet fullmakt til å gjennomføre transaksjonen, jf. St.prp. nr. 88 for 2006–2007 og Innst S. nr. 54 for 2007–2008. I proposisjonen gjengis også aksjonæravtalen og vedtektene for Aker Holding AS, senere Aker Kværner Holding AS. Målet med statens eierskap er, jf. eierskapsmeldingen, «å bidra til at industriell kompetanse innenfor petroleumsrelatert virksomhet utvikles og at slik virksomhet ledes fra Norge. Selskapet skal drives på forretningsmessig grunnlag.» Det målet er nådd. Selskapet bidrar til at industriell kompetanse innenfor petroleumsrelatert virksomhet utvikles, det bidrar til at slik virksomhet ledes fra Norge, og selskapet drives også på et forretningsmessig grunnlag. Etter at de svenske eierne solgte seg ut av selskapet i 2011, eies Aker Kværner Holding i dag av Aker ASA med 70 pst. av aksjene og staten med 30 pst. Aker Kværner Holdings aksjepost utgjør igjen ca. 40 pst. av aksjene i Aker Solutions ASA og Kværner ASA. Staten og Aker har gjensidig forpliktet seg til å holde eierskapet i henholdsvis Aker Solutions og Kværner samlet for en periode på minimum ti år, dvs. fram til 2017. Det betyr at konstruksjonen, som interpellanten sier, er litt annerledes enn mange andre konstruksjoner. Og jeg kan være tilbøyelig til å være enig med Flåtten i at mest makt og politisk innflytelse over næringsutviklingen og selskapet, slik interpellanten etterlyser, får vi når vi har et direkte eierskap i den operative virksomheten. På den annen side får vi her en mye større innflytelse og forankring av selskapet enn eierandelen og den investerte kapitalen i utgangspunktet skulle tilsi. Sånn sett er det en konstruksjon som med en mindre investeringsandel gir oss en forankring av hele selskapet. Alternativet – å gå inn i selve det operative selskapet for å få en tilsvarende forankring – ville vært en mye større investering. Så konstruksjonen har sine fordeler, selv om et direkte eierskap gir andre fordeler. Aker Solutions og Kværner har i dag markedsverdier på henholdsvis om lag 32 mrd. kr og 5 mrd. kr. Aker Solutions-aksjen sto per 7. januar 2013 i ca. 118 kr og Kværner-aksjen i ca. 17 kr. Vi er ikke tilfreds med kursutviklingen, men utbyttet i perioden endrer bildet noe. Avkastningen fra både Aker Solutions- og Kværner-aksjene har de siste 12 månedene vært hele 90 pst. Det var en langt bedre utvikling enn i de fleste sammenliknbare selskaper og relevante indekser. I perioden 2008–2012 har staten mottatt nær en halv mrd. kr i utbytter fra disse selskapene, og vi håper selvsagt at vi snart vil kunne konstatere en positiv avkastning fra investeringen og at vi innen 2017 vil ha oppnådd en rimelig avkastning. Norsk industrihistorie – også innenfor olje og gass – er et resultat av ofte utradisjonelle løsninger som har bidratt til å muliggjøre en oppbygging av sterke miljøer. Mye av dette har vært kontroversielt. Et sterkt statlig eierskap i oljeselskapene var i sin tid også kontroversielt. Fremskrittspartiet foreslo i sin tid å selge hele eierskapet til oljeformuen. Mange forslag, som er fremmet av den borgerlige opposisjon, framstår i dag ikke bare som en gal politikk, men som forholdsvis uforståelige standpunkter som ville gjort Norge til et fattigere land rent finansielt, men også industrielt. Leverandørindustri til olje- og gassnæringen er i dag verdensledende på mange områder. Aker Solutions og Kværner er gode eksempler på dette og verdensledende aktører på flere av sine virksomhetsområder. Aker Solutions har siden 2007 gjennomført store endringer. Kværner ble skilt ut fra Aker Solutions våren 2011 og er i dag et ledende EPC-selskap bl.a. på norsk sokkel, mens Aker Solutions etter flere strukturelle endringer framstår som et internasjonalt og rendyrket oljeserviceselskap med globale ambisjoner. Et visst statlig eierskap i sentrale bedrifter som dette kan være av betydning for å trygge norske eiermiljøer, teknologiske miljøer og et stort antall industriarbeidsplasser rundt om i landet. Viktige strategiske beslutninger fattes ved hovedkontoret, i styret og på generalforsamlinger, og nasjonal tilstedeværelse kan bidra til å lette norske aksjonærers og aktørers deltakelse i beslutningsprosesser. Fortsatt tilstedeværelse av hovedkontorfunksjoner i landet er også av betydning for verdiskapingen ved å bidra til å sikre og utvikle spesialisert kompetanse i Norge. Gode eksempler på dette kan være det industrielle miljøet rundt Kongsberg Gruppen, eller det finansielle miljøet i Oslo med DNB som en sentral aktør. For å sikre nasjonal forankring av hovedkontoret er det nødvendig med en statlig eierandel på minst en tredel, og dette er derfor en viktig terskel for regjeringen. I enkelte tilfeller kan staten oppnå slike mål med lavere eierandeler, og Aker Kværner Holding er nettopp et eksempel på det. Men også her har den politiske debatten det siste året vist betydelige forskjeller. Mens noen av oss var svært bekymret over at en arbeidsplass med nær 1 000 ansatte – TV 2 – ble flagget ut til utlandet, var andre av den oppfatning, og da særlig Høyre og Fremskrittspartiet, at dette med nasjonalt eierskap ikke var så viktig, og man møtte utflagging av Norges største kommersielle mediebedrift med et skuldertrekk. Det kan ikke være tvil om at det er viktig å ha beslutningsmiljøer og eiermiljøer i Norge. Det kan ikke være tvil om at det er viktig å ha industrielt konkurransedyktig industri med forankring i Norge. Det kan ikke være tvil om at det er viktig å ha teknologiutvikling og høykompetente arbeidsplasser, særlig innenfor en sektor hvor vi allerede er store. Dette bidrar også til den sterke olje- og gassklyngen i Norge. Representanten Flåtten spør om det vil bli gjennomført en evaluering av forretningssamarbeidet med Aker, og hva jeg mener regjeringen kan lære av den modellen som ble valgt. Vi forvalter aksjene i Aker Kværner Holding etter de samme prinsippene som andre eierposter. Konstruksjonen med et holdingselskap og en aksjonæravtale er likevel spesiell og medfører noen særordninger sammenliknet med det vi har i selskapene med direkte eierskap, f.eks. er det inntatt klare regler i avtaleverket med hensyn til hvordan enkelte saker av viktighet skal behandles, bl.a. nærstående transaksjoner. Dette er ikke unikt for denne konstruksjonen. Også i private selskaper kan man få problemstillinger med nærstående transaksjoner, at man kan ha aksjonæravtaler og enighet om prosesser rundt disse spørsmålene. Vi opplever dette som uproblematisk, vi opplever dette som et konstruktivt og godt samarbeid, og vi opplever at de ulike problemstillingene blir løst på en hensiktsmessig måte og at den eierkonstruksjonen vi har gjennom det eierskapet vi har i Aker Kværner Holding, bidrar til de målene som Stortinget sluttet seg til da transaksjonen ble godkjent. Jeg opplever at vi har en god dialog med vår medaksjonær i Aker Kværner Holding, og vi ser fram til å fortsette det samarbeidet på en god måte til beste for norske arbeidsplasser og norsk industri.