Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2009-06-04:
Siden sakens ordfører, Ola Borten Moe, ikke er medlem av Odelstinget, er det mitt ansvar å framlegge saksordførerens innlegg. Innstillinga er sjeldent avklarende på den måten at en viser stortingspartienes ulike ideologiske grunnsyn i et av samfunnets viktigste spørsmål, nemlig eiendomsrettspolitikken, eiendomsretten til landbruksarealer. Fra regjeringspartienes side er det lagt vekt på en oppdatering og modernisering av hele lovverket knyttet til eiendomsrettsforholdene i landbruket, og de viktigste tre lovene er odelsloven, jordloven og konsesjonsloven. Regjeringspartiene fører videre sitt grunnsyn om kobling mellom eiendomsrett og eiendomsplikter samt et lovverk som gir langsiktig trygghet for dem som oppfyller pliktene. Odelsloven er spesielt viktig for gårdbrukernes langsiktige forvaltning av landbruk på tross av skiftende økonomiske forhold – økonomiske forhold som i perioder setter framtidstrua på svært krevende prøver for å sikre videreutvikling av gården, slik at den overleveres i en bedre stand. Det var en stor revisjon av tilsvarende lovverk i 1974, og det er mange paralleller mellom innstillinga den gangen, og debatten da, og det som skjer i dag. Den gang anførte opposisjonen med Høyre, Libertas og Anders Lange sin kritikk av pliktene knyttet til lovverket mot en sentrum–venstre-allianse i norsk politikk. Det er vanligvis eiendomsretten det appelleres til hver gang bønder og bygdefolk skal kurtiseres til samarbeid med Høyre. Taktikken er da å snakke om forsvar av eiendomsretten uten å si eiendomsrett for hvem. Det er konkurranse om å eie jord. De som arbeider på den, vil eie den, og de som har penger til å eie, vil eie den. Her må man treffe et valg. Man løser ikke konflikten mellom gårdbruker og spekulant som begge ønsker å erverve samme eiendom ved å si at flest mulig fra begge parter skal eie jord. Man må velge. Man må bygge opp et vern til fordel for den man velger. Dette vernet er den samfunnsmessige vurderingen, konsesjonssystemet og odelsloven. Jeg har ikke noe sted sett Senterpartiets syn på eiendomsrett så godt uttrykt som i det Adler-Falsenske grunnlovsutkast, der det i sin tid het: «Eiendomsret er den Ret som enhver Borger har, til at nyde og raade over sit Gods, sine Indtægter, over Frugterne af sit Arbeide og sin Flid.» Den eiendomsretten er ikke av det samme slaget som godseiernes eiendomsrett lenger sør i Europa, den er mer beslektet med arbeidernes rett til å rå over fruktene av sitt arbeid. Retten til å eie andres arbeidsplass og fruktene av andres arbeid må ikke forveksles med retten til å eie sin egen. Vi må trenge lenger inn i ordet «eiendomsrett», inn til de politiske realiteter. Det er familiebruket som er den norske realitet. Enhver framskrittspolitikk i Norge må basere seg på sjøleiende bønder, familiebruket. Erfaringer fra kollektiv overtagelse av godseierne under Stalin og matvarekjedenes overtakelse av råderetten over jord i USA viser dette til fulle. Motstanden mot framskrittspolitikk kommer i Norge ikke fra kollektiviseringsfolk, men fra høyresida, som kan tenke seg jorda omgjort til spekulasjonsobjekt. Innstillinga i dag viser at Fremskrittspartiet er konsekvent. De ønsker å ta vekk både odelslov, jordlov og konsesjonslov – alt er veldig enkelt. Det interessante i innstillinga er at partiet Venstre har nærmet seg partiet Høyre ved at en både ønsker å ta vekk odelsloven og ønsker å ta vekk boplikten som en nasjonal plikt og overføre den til kommunene. Høyre står på sitt tradisjonelle standpunkt om ingen personlig boplikt, ingen prisregulering – og undergraver også bopliktene i odelsloven. Det som er viktig i denne innstillinga, er at det fra regjeringspartienes side er lagt opp til en oppmyking av jordlovens delingsparagraf, § 12. Regjeringspartiene går i merknader inn for å åpne opp for å fradele deler av en landbrukseiendom til nabobruk i særlige tilfeller, hvor det ut fra arronderingsmessige hensyn ligger til rette for det. Fradelingssøknader med det formål å etablere store fritidseiendommer uten odel og konsesjonsplikter, er ikke ønskelige. Flertallet i komiteen ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med nærmere vurdering av den praktiske utforminga. Det må være nødvendig balanse mellom hensynet til gårdbrukernes behov for stabile eier- og bruksforhold, hensynet til bosetting og hensynet til lokalsamfunnets livskraft. Poenget med en vurdering av oppmyking av delingsforbudet i jordloven § 12 er å legge til rette for frivillige, arronderingmessige forbedringer av bruksstrukturen, slik at knappe naturressurser – jord, skog og utmark – gir et bedre langsiktig inntektsgrunnlag for dem som bebor og arbeider på disse arealene i bygdene. Et annet viktig punkt er prisvurderingene. Det legges opp til et større påslag på boverdien, noe som vil kunne lette forholdene ved salg av eiendom.