Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-04-09:
Aller først, og det så vi jo et eksempel på tidligere i denne debatten, i en replikk fra representanten Kristiansen: Norsk europadebatt reduseres ofte til et spørsmål om ja eller nei, om for eller mot, og ferdig med det. For all del – det er viktige for- og mot-spørsmål vi snakker om, men det er jo også så mye mer. La meg starte med å slå fast en selvfølgelighet: SV, som de andre partiene på Stortinget, og som et veldig internasjonalt orientert parti, er sterke tilhengere av at Norge deltar i mange former for europeisk samarbeid, innen bl.a. sosial utvikling, forskning, utdanning, miljøvern, kultur, og ikke minst handel osv. Vi er alle europeere, helt uavhengig av vårt syn på norsk medlemsstatus i EU og våre ulike syn på EØS. Når vi nå diskuterer EØS-avtalen, er det med et Europa i dyp økonomisk krise som bakteppe. Det er økt massearbeidsløshet, og det er dramatiske kutt i velferdsordninger som rammer befolkningen i mange land. Det er viktig at Norge støtter de kriserammede landene på en slik måte at vanlige folks interesser holdes i hevd, og ikke bare bank- og finansvesenets. Denne stortingsmeldingen gir mange gode opplegg for å ivareta handlefriheten innen EØS-avtalen bedre enn vi har gjort til nå, og det er viktig. I utgangspunktet mener jeg at avtalen innebærer en unødvendig detaljstyring. For det første setter jeg pris på at meldingen varsler en sterkere årvåkenhet fra norsk side når det skal avklares hvilke nye EU-rettsakter som er EØS-relevante, altså hvilke rettsakter som er en nødvendig del av EUs indre marked, og som dermed etter forutsetningene skal inn i EØS-avtalen. Jeg er spent på om en – og jeg understreker eventuell – ny regjering vil ha samme offensive syn på det. For det andre er jeg veldig glad for at meldingen varsler en mer aktiv bruk av reservasjonsretten mot rettsakter som kan true norske interesser eller verdier, og det gjelder spesielt rettsakter som griper inn i norsk arbeidsliv. Jeg registrerer at jeg ikke fikk noe som var i nærheten av et tilfredsstillende svar på mitt spørsmål i stad. Regjeringen har vært veldig tydelig på at vi mener at de forpliktelsene vi har gjennom ILO-konvensjonen, er viktigst, fordi arbeidslivet er viktig for oss. Det kunne jeg godt tenke meg å få et enkelt svar fra Høyre på. Jeg mener at utviklingen har vist at mye av kritikken mot EØS-avtalen er riktig. Avtalen innebærer detaljstyring fra Brussel, og har blitt mye mer omfattende enn mange trodde. Jeg regner med at mange tilhengere av EØS-avtalen også er enig i at den er langt mer omfattende og spenner mye bredere enn det som var forutsetningen da vi ble en del av den. Der er jeg spesielt bekymret for at EØS setter faglige rettigheter på spill, etter flere dommer i EU-domstolen som endrer maktforholdene i europeisk arbeidsliv, i arbeidstakernes og fagforeningenes disfavør. Det må vi være årvåkne på. Jeg har lyst til å gi veldig ros til utenriksministerens klare og tydelige forsvar for norske faglige rettigheter, og de norske arbeidslivsreglene som den rød-grønne regjeringen vil beskytte. Det har ingenting med nasjonalisme, smålighet eller at man bare bryr seg om Norge å gjøre – man kan til og med si at det er akkurat det motsatte. Spesielt i tider som dette er det viktig at enkelte land holder fast ved de grunnleggende verdiene i arbeidslivet som har gjort at vi er et så godt land å leve i, og som viser andre land at det faktisk er mulig. Spesielt viktig er det å hindre at EU-domstolens mange kjennelser om avregulering av arbeidsmarkedet får effekt i Norge. Dette er problemstillinger jeg aldri har hørt noen politikere fra Fremskrittspartiet eller Høyre snakke om fra denne talerstolen – aldri noen gang i de mange debattene vi har om EU og EØS i denne salen. Det kunne jeg tenke meg at det ble en slutt på. Jeg vil vite hva Høyre tenker om disse veldig viktige problemstillingene. Så tenkte jeg, ved inngangen til debatten her, at det var godt mulig at opposisjonspartiene ville benytte anledningen til å skape inntrykk av en mulig splittelse blant de rød-grønne. Til det er det jo ikke stort annet å si enn at alle partier har sine primære standpunkter, både på høyre og venstre side av politikken. Vi jobber med det langsiktige mål å få et alternativ til EØS-avtalen, og det kortsiktige mål å regjere på grunnlag av den, sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Det burde det egentlig være ganske ukomplisert å forholde seg til, men for enkelte er det altså ikke det. Men vi lykkes jo med den linjen. Regjeringen har benyttet seg av reservasjonsretten, og sagt nei til innlemmelse av EUs tredje postdirektiv. Det må man gjerne prøve å underspille betydningen av, som om postdirektivet var en sånn perifer sak som ikke har konsekvenser for Norge. Men det var altså første gangen reservasjonsretten ble brukt etter at EØS-avtalen trådte i kraft. I neste periode vil vi, f.eks. sammen med Senterpartiet, jobbe for at den rød-grønne regjeringen skal bruke den mer aktivt. Andre saker jeg synes er viktige framover, er at vi stiller oss solidarisk med befolkningen i EU ved å gi lån og på annen måte understøtte velferdsstaten og hindre svekkede arbeidsvilkår, at vi sikrer at EØS ikke kan overprøve tariffavtaler og sette til side ILO-konvensjoner som Norge har forpliktet seg til å følge, og at ILOs kjernekonvensjoner gis forrang framfor EØS-avtalen på arbeidsliv.