Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-03-29:
Først vil jeg takke for at jeg får muligheten til å legge fram et litt helhetlig syn på spørsmålet rundt mobbing. Når tre interpellanter – tydelig samkjørt – har lyst til å fokusere på dette, så gir det en veldig god mulighet til å få fram en bredde i bildet, og inviterer også resten av Stortinget til å være med på det. Jeg er helt sikker på at det at det er et stort tverrpolitisk engasjement i saken, i seg selv er med på å inspirere og holde fokus lokalt på det viktige arbeidet for et godt læringsmiljø og kampen mot mobbing – og som sådan er et tiltak for å redusere mobbing. Den 27. januar i år signerte regjeringen og sentrale parter et nytt Manifest mot mobbing. Åtte parter forplikter seg nå til fire nye år med samarbeid mot mobbing. Manifestet har vært, og er, en viktig nasjonal plattform for arbeidet mot mobbing. Det bidrar til oppmerksomhet rundt mobbing, og mange viktige tiltak har blitt satt i gang som del av manifestarbeidet. Vi har likevel et behov for å revitalisere arbeidet med manifestet, først og fremst gjennom å forankre manifestet sterkere lokalt. På nasjonalt hold kan vi jo vedta oss bort fra mobbing så mye vi vil, men for å bli kvitt mobbing må det arbeides kontinuerlig mot mobbing i hver enkelt kommune og på hver enkelt skole systematisk over tid hver eneste dag. Derfor inviterte vi ordførerne i landets kommuner til å bli med oss på manifestarbeidet ved å signere et lokalt manifest. Vi har oppfordret ordførere til å gjøre manifestarbeidet til et bredt samarbeidsprosjekt innad i sin kommune, og involvere alle relevante aktører. Vi har tatt utgangspunkt i det som dreier seg om barn og unges oppvekst og skolens spesielle ansvar for å sikre et godt læringsmiljø. Men det vil jo være slik at resten av samfunnet og de kommunene som tenker enda litt større bredde, har ganske mye å lære av hvordan skolen jobber for å forebygge mobbing og for å løse opp i konflikter når de først har kommet. Slik sett synes jeg det er interessant at en del kommuner faktisk tenker bredere enn bare skole, barn og oppvekstmiljø, for da kan både voksne og barn samarbeide om en annen kultur for konfliktløsning også. Sist jeg sjekket hvor mange ordførere og kommuner som hadde meldt seg på, hadde tallet kommet opp i 150 kommuner, og det er over en tredjedel av alle kommunene. Vi ser at kommunene satser ganske ulikt. Noen har valgt seg ut helt spesifikke områder de vil satse på, mens andre ønsker en mye bredere satsing på hele læringsmiljøet. Det er gledelig å se at ordførere fra alle partier har meldt seg på Manifest mot mobbing. Vi behøver nettopp dette tverrpolitiske trykket som vi synes vi har oppnådd å få på Stortinget, ned på lokalt nivå også. Kommunene har allerede et lovpålagt ansvar for å arbeide med læringsmiljø og mot mobbing. Det lokale manifestet kommunene signerer på, understreker og tydeliggjør dette ansvaret. Vår intensjon, og vår klare forventning, er at de kommunale manifestene skal gi ny giv til det kommunale arbeidet mot mobbing, bevisstgjøre kommunene på deres ansvar og bidra til en bred kommunal dugnad mot mobbing, forankret hos politisk ledelse. Så skal vi selvfølgelig fra nasjonalt hold støtte opp om kommunenes arbeid. Et tiltak vi setter i gang gjennom manifestarbeidet, er å lansere årlige kampanjer rundt skolestart. Kampanjene vil fokusere på særskilte temaer som er spesielt sentrale mot mobbing, og vil bygge opp under og støtte det lokale arbeidet mot mobbing. Arbeidsgruppa for Manifest mot mobbing arbeider nå med utforming av kampanjen for høsten 2011, og temaet er digital mobbing. Mange kommuner og skoler benytter seg av ulike programmer i arbeidet mot mobbing. Vi kommer til å fortsette å gi støtte til programmer, men vi kommer til å utvikle et sett med kriterier som må oppfylles hvis et program skal motta støtte. Disse kriteriene er under utvikling, men at programmet er forskningsbasert og har en god plan for implementering eller gjennomføring, vil være viktige deler av dette. Det må understrekes at bruk av programmer ikke er den eneste måten en skole kan arbeide godt med læringsmiljøet på. For noen skoler kan program være en riktig framgangsmåte, mens andre velger egne opplegg. Jeg skal ikke gå inn på en lang diskusjon her om hvorvidt programmer gir effekt eller ikke, men jeg vil fastslå at det forskningen tydelig viser, er at det er det langsiktige, helhetlige og systematiske arbeidet som gir effekt på læringsmiljøet og mobbingen – uavhengig av om det benyttes program eller ikke. Et av de viktigste tiltakene vi har satt i gang for å bistå det lokale arbeidet, er satsingen Bedre læringsmiljø. Dette er en femårig satsing som bl.a. inkluderer et omfattende forskningsbasert veiledningsmateriell til bruk for skoleeier og skolene. Materiellet tar for seg sentrale elementer i læringsmiljøet, som klasseledelse og samarbeid mellom hjem og skole. Det er stor kjennskap til både satsingen og materiellet i sektoren. Vi har også gitt støtte til lokale prosjekter for bedre læringsmiljø. Til sammen 86 skoler har fått støtte, og vi vil effektevaluere disse prosjektene. Vi har satset på læringsmiljø både i det nye utdanningstilbudet for rektorer, i lærerutdanningen og i etterutdanningstilbud for lærere. Dette er tiltak vi helt sikkert vil se effekter av på sikt. Det er stilt spørsmål om dagens regelverk er godt nok for å sikre at skolen umiddelbart griper inn i alvorlige mobbesituasjoner, hvordan vi bedre enn i dag kan tydeliggjøre at unnfallenhet i mobbesaker skal få konsekvenser, og hvordan nasjonale myndigheter kan bidra til at kommuner og enkeltskoler kan få flere verktøy i kampen mot mobbing. For å danne meg et best mulig grunnlag for å svare på dette har jeg som nevnt ved flere tidligere anledninger, også fra denne talerstolen, bestilt en utredning fra Universitetet i Oslo. I mandatet for denne utredningen heter det at det må ses nærmere på om opplæringsloven er kjent og benyttet i tilstrekkelig grad for å hindre mobbing og ta tak i situasjoner der elever blir mobbet eller opplever diskriminering og trakassering. Det heter videre i mandatet at det skal innhentes erfaringer fra ordninger med uavhengige kontrollutvalg/ombud for elever. Det skal vurderes om det er behov for å styrke den støtten og veiledningen som tilbys elever og foreldre i slike saker, også hvordan dette kan skje. Når det gjelder det førstnevnte, rettslige virkemidler mot mobbing, skal dagens opplæringslov, dens muligheter og begrensninger i forhold til mobbing, diskriminering og trakassering, vurderes. Det vil altså bli vurdert i hvilken grad gjeldende opplæringslov er et egnet virkemiddel i bekjempelsen av mobbing. Dersom den vurderes å ha begrensninger, vil det videre bli vurdert hvilke endringer som bør gjøres i loven for å styrke den som et rettslig virkemiddel for å bekjempe mobbing. Når det gjelder det andre temaet, elevombud, vil det bli vurdert om det er behov for å opprette en elevombudsordning, og i så fall hvilke oppgaver et slikt ombud kan ha. Det vil i denne sammenhengen også bli sett på et slikt ombuds oppgaver og dets grenseflater mot andre organer, og om det er en av de allerede eksisterende ombudsfunksjonene som kan utvides. Utredningen foreligger før sommeren. Jeg ser det som unaturlig å ta stilling til de helt konkrete spørsmålene som utredningen skal vurdere, før denne foreligger. Men jeg kan jo si at det er ikke tilfeldig at utredningen er bestilt, og at vi nettopp ønsker bedre svar på de spørsmålene som vi etterlyser. Jeg synes det er aktuelt å se på hva vi kan klare å få til her – ikke fordi det er noe mål for oss å få flere skoler eller skoleeiere dømt for unnfallenhet i forbindelse med mobbesaker, men fordi det kan være med på å understreke alvoret. Uansett er målet å forebygge og ta på alvor, slik at det oppstår minst mulig mobbing, og når det oppstår, at det løses så raskt som mulig. Det vi allerede vet, på bakgrunn av både tilsyn i 2010 og en gjennomgang av klagesakene hos fylkesmennene, er at det ofte er mangelfull kompetanse og kunnskap om regelverket hos skoleeier og ute på de enkelte skolene. Likeledes vet vi at mange elever og foreldre ikke er klar over sine rettigheter i mobbesaker. Vi fortsetter med tilsyn av skolens psykososiale miljø i 2011 og vil legge vekt på at avvik som avdekkes gjennom tilsynet, lukkes, dvs. man gir seg ikke før det er ryddet opp. Tilsynet har også en viktig veiledende funksjon overfor skoleleder og skoleeier. Vi har bedt Utdanningsdirektoratet om å utvikle maler for skoler og foreldre som kan brukes når det gjelder klager på det psykososiale miljøet. Det vil også utvikles sjekklister for skolene som de kan følge i arbeidet med skolens psykososiale miljø. Utdanningsdirektoratet har dessuten nylig utarbeidet en ny veileder for skolens arbeid mot mobbing. Denne veilederen sendes alle landets skoler. Digital mobbing er et nytt fenomen som har kommet i kjølvannet av den teknologiske utviklingen de siste årene. Digital mobbing handler om alt fra stygge eller sårende meldinger på nett og mobil til publisering av uønskede fotografier eller videoer. Digital mobbing av barn og unge er en ny utfordring for de voksne. Mange foreldre og lærere har verken kompetanse eller kunnskap om hvordan barn og unges mediehverdag ser ut i praksis, og har vanskelig for å oppdage og avdekke denne typen mobbing. Selv om mye av den digitale mobbingen kan være skjult for mange voksne, er den veldig synlig for barn og unge. De får utmerket godt med seg hva som skrives og lastes opp på ulike nettsteder. På mange måter er den digitale mobbingen enda verre enn tradisjonell mobbing fordi den ofte kan bli liggende ute på nettet i lange perioder og gjenoppleves gang på gang både av offeret selv og av et potensielt stort antall tilskuere. Noen undersøkelser kan belyse omfanget. I Medietilsynets undersøkelse «Barn og digitale medier 2010» oppgir 10 pst. av barn i alderen 9–16 år at de er blitt mobbet gjennom elektroniske medier, mens 6 pst. oppgir at de er blitt mobbet eller truet via mobilen. I en nylig publisert europeisk undersøkelse om barn og unges nettvaner, «EU Kids Online II», finner forskerne at 8 pst. av norske barn oppgir å ha blitt mobbet på nett det siste året. Sammenlignet med andre europeiske land kommer Norge dårlig ut. Den vanligste typen nettmobbing er å få tilsendt stygge eller sårende meldinger, eller at meldinger om en selv blir publisert, slik at andre kan se det. Hvordan skal vi så gripe fatt i den digitale mobbingen? Først av alt vil jeg understreke at Norge har et godt utgangspunkt for å arbeide mot digital mobbing. I den nevnte undersøkelsen, «EU Kids Online II», oppgir 97 pst. av barna i Norge at læreren har engasjert seg i nettbruken deres, og 97 pst. sier at foreldrene engasjerer seg aktivt for å gi dem en trygg bruk. Begge resultater er høyest i Europa. Norske barn ligger dessuten over det europeiske gjennomsnittet i ferdigheter på nett. Det betyr at vi har et godt grunnlag her til lands for å få bukt med digital mobbing, og at deres høye forbruk av sosiale medier kan være med på å forklare de høye tallene i Norge. Så vet vi at mange av dem som mobbes digitalt, er de samme som opplever mer tradisjonell mobbing. Det er ikke slik at det er én gruppe som mobbes på skolen, og én gruppe som mobbes digitalt. Det betyr at generelle tiltak mot mobbing også vil være av betydning for å redusere den digitale mobbingen. Som ved tradisjonell mobbing må vi oppfordre barn og unge til å si fra når de oppdager mobbing. Den tause tilskuer er et like stort problem ved digital mobbing – hvis ikke større. Barn og unge har førstehåndskjennskap til disse sakene, og oppdager dem gjerne lenge før voksne gjør det. Jeg tror at mye av dette handler om nettvett. Barn og unge må vite hva som er tillatt på nettet, og hvilke grenser som gjelder. De må være seg bevisst at nettet ikke er et fristed for en type oppførsel som aldri ville ha blitt tolerert på andre arenaer eller hvis man sto direkte overfor hverandre. Her har vi voksne et ansvar også. Det er skremmende å se hvordan godt voksne mennesker oppfører seg på nettet. Voksne må gå foran med et godt eksempel når det gjelder nettvett. Digital mobbing, som mobbing for øvrig, omfattes av straffebestemmelsene i opplæringsloven § 9a-7, som rammer brudd på oppfølging av bestemmelsene i kapittel 9a. Det betyr at denne bestemmelsen kan ramme en kommune som skoleeier eller f.eks. en ansatt ved en skole som ikke oppfyller sin varslings- eller handlingsplikt etter loven. Når det gjelder den som mobber, gjelder de alminnelige straffebestemmelsene i straffeloven. Framsettes f.eks. trusler gjennom digitale hjelpemidler, rammes dette av straffelovens bestemmelser på lik linje med trusler framsatt på andre måter. Det er ikke fritt fram selv om man opptrer digitalt. Det er viktig at barn og unge blir klar over dette. Digitale ferdigheter er nå regnet som grunnleggende ferdigheter på linje med lesing, skriving, regning og muntlig framstilling. Vi må forsikre oss om at når vi lærer elevene om bruk av IKT, må dette også inkludere en etisk dimensjon. Vi må sende elevene ut på nettet med digital dannelse. Det er satt i gang flere kampanjer for å bekjempe digital mobbing. Jeg kan komme tilbake til det på et senere tidspunkt. Jeg vil bare avslutningsvis si at jeg er veldig glad for at det er et bredt engasjement fra ytterst til venstre til ytterst til høyre i kampen mot mobbing. Det mener jeg er et viktig signal å gi også til det lokale nivå.