trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Representanten Høie frå Rogaland er oppteken av ein argumentasjon som eg kjenner igjen frå Høgre og Framstegspartiet og frå Arbeidarpartiet. Det er den vanlege argumentasjonen: Om me berre bygger gasskraftverk, forsvinn desse sterkt forureinande kolkraftverka i Danmark og dei endå verre i Polen, og samtidig får me dekt forbruksveksten internt. Det er ei tradisjonell veksttenking, ei vanleg tenking som då dessverre òg Arbeidarpartiet har rota seg bort i, men som Høgre står for. Som eg sa i mitt innlegg: Elkem Salten reduserer gjennom eit energigjenvinningsprosjekt sitt forbruk med to Beiarn-utbyggingar. Det same kan me få til på veldig mange smelteverk, og me kan òg gjera som representanten Høie har vore inne på sjølv, satsa på varmepumper for å få ned det forbruket me har i dag. Det er løysinga, det er framtida. Å bygga gasskraftverk for å pøsa meir energi inn i marknaden og dermed òg redusera prisen, er eit signal til folk om at dei berre kan gje blaffen i miljøet, dei må berre bruka meir strøm, dei treng ikkje spara, for me fiksar det, me. Det er så lite miljøvennleg som det går an. Det er berre å dekka eit forbruk som eigentleg er uendeleg, om ein ikkje prøver å avgrensa det og tenkja på miljøet først og fremst.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Ja, det ønskjer eg. Det er slik at eg mista litt hovudet i stad, så eg fekk ikkje sett dei fram.(Latter i salen) (Latter i salen)
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Eg sluttar meg til det meste av det Hilde Frafjord Johnson her la fram i innlegget sitt. Eg sluttar meg òg til forslaget som er framsett. Men eit par utfordringar: Når det gjeld gasskraftdebatten, sa eg i mitt innlegg at det er grunn til å tru at det iallfall ikkje blir bygd gasskraftverk med det første, og ikkje det første året, og at me – sentrum, SV og eventuelt fleire – på ein måte må finna ein strategi så me kan trenera bygginga av gasskraftverk ytterlegare. Og då synest eg òg at sentrumsregjeringa har hatt eit problem då dei var i posisjon, for dei er ikkje flinke nok med omsyn til alternativa. Dei er ikkje flinke nok til å kjøra fram alternativ fornybar energi for å gjera noko med det enøkpotensialet me veit er der. Så mi utfordring til Frafjord Johnson er: Korleis kan me, sentrum og SV, laga ein felles front mot kolkraftkameratane i Høgre, Framstegspartiet og Arbeidarpartiet, og kanskje spesielt nå i samband med budsjettforhandlingane? Eller blir det noko som Kristeleg Folkeparti sel ut? Og så i forhold til bensin- og dieselavgiftene: Kan Kristeleg Folkeparti vera veldig presise på om dei er samde med SV og alle dei politiske ungdomsorganisasjonane i at ein ikkje skal kutta i bensinavgifta, men at ein skal bruka bensinavgifta til å styrkja kollektivtilbodet? Er Frafjord Johnson samd i at dei 2 milliardar kr som ein bruker på miljøforureining og auka klimagassutslepp, kan ein heller bruka på f.eks. å redusera, halvera bussbillettprisen? Blir det ein strategi i forhandlingane?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Representanten frå Senterpartiet nemnde at saksordføraren var opptatt av dette med ord og handling, nemleg at ein gjer det ein seier, ein syter for at det blir budsjettmidlar til den politikken ein ønskjer å stå for. For meg verkar det som om Senterpartiet alt har spelt vekk eitt av dei korta det har i forhold til Arbeidarpartiet når det gjeld miljøet. I juni i år var Senterpartiet med på ein merknad i denne innstillinga, som lyder: «…mener dessuten det i sterkere grad må rettes fokus på å øke andelen kollektivreisende for å redusere bilbruken, samt redusere vare- og godstransport på vei på strekninger hvor dette er mulig.» Så har altså nå Senterpartiets leiar reist land og strand rundt og sagt at me skal senka bensinavgifta, senka dieselavgifta. Då er det dette med ord og handling. Det er ikkje samsvar mellom å gå inn for redusert bilbruk og redusert varetransport på veg og å redusera prisen på bensin. Då aukar ein jo bilbruken. Den logikken kjenner òg Senterpartiet til. Senterpartiet er altså villig til å gje 2 milliardar kr til bilistane i staden for å bruka 2 milliardar kr til viktige miljøtiltak, f.eks. halvera prisen på bussbilletten. Det ville ha vore noko. Så spørsmålet til representanten Dale er: Er reduserte bensinprisar og dieselavgifter eit viktig klimatiltak, som representanten var så opptatt av å prosedera på?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Venstres representant var opptatt av noko som eg òg var opptatt av i mitt innlegg, at det me seier me skal gjera, det må me òg gjera. Mellom anna er me klare over at det skaper stor forvirring blant veljarane dersom ein stadig vekk seier at ein skal gjera noko som ein ikkje gjer. Så la Kvassheim i sitt innlegg òg vekt på at Venstre ønskjer mindre forureining. Ein blei òg i ein replikk gjort merksam på at ein ønskte at marknadskreftene i sterkare grad skal syta for at det blir mindre forureining, altså prinsippa som ligg til grunn for grøn skatt, som Venstre og SV har vore samde om. Det er klart at dersom ein følgjer dei prinsippa som ein legg opp frå Venstre si side, er det veldig bra. Men det som skjer, er jo at sentrumspartia nå seier at bensinen og dieselen skal bli billegare. Dersom ein då tenkjer slik som ein frå Venstre seier at ein skal gjera i forhold til grøn skatt, må vel det bety at dette vil føra til auka bilbruk, auka godstransport på veg og altså større miljøproblem. Slik verkar marknadskreftene, ettersom eg har forstått Venstre – altså ein dårlegare miljøpolitikk. Spørsmålet til Venstre er: Er det grøn skattepolitikk dersom ein går inn for å redusera bensin- og dieselavgiftene? Spørsmål nr. 2: Er det ikkje meir fornuftig at Venstre slår seg saman med SV og står rakrygga i forhold til bulldosarane i transportnæringa, og seier nei, dei to milliardane som Arbeidarpartiet og truleg fleirtalet her vil dela ut til miljøforureinande tiltak innanfor transportsektoren, vil ikkje me vera med på? Er det ikkje betre at Venstre sluttar seg til å bruka 2 milliardar kr på kollektivtilbodet?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
SV er av den oppfatninga at miljøvernministeren oppheld seg i ein klimapolitisk skoddeheim, dette bl.a. på grunn av at ho foreslår å legga på elavgifta for å redusera elforbruket, samtidig som ho foreslår å redusera bensinavgifta, med den konsekvensen at me får meir biltrafikk og meir godstrafikk. Det er ikkje nokon logikk i dette, og derfor har miljøvernministeren fått eit kompass av SV, eit velbrukt eit, som kan visa kva retning ho bør gå i for å finna den rette miljøpolitikken. Mitt spørsmål når det gjeld dette, er: Meiner miljøvernministeren at det er fornuftig klimapolitikk å redusera avgiftene med 2 milliardar kr, eller meiner ho det er meir fornuftig å bruka dei to milliardane f.eks. til å halvera prisen på bussbilletten eller til å bygga bybane på Nord-Jæren – ei av mine hjartesaker? Det andre spørsmålet gjeld den faktiske reduksjonen på enøk/alternativ fornybar energi på grunn av at ein har lagt inn ei satsing på gass på land. Er det sånn at Regjeringa framleis held på den løysinga som dei har hatt heile vegen, nemleg at det skal byggast gasskraftverk? Er det det ein skal satsa på framfor alt som strategi i klimapolitikken, så må eg stilla meg undrande til det. Nå har ein venta i fem til ti år på desse gasskraftverka. Når miljøvernministeren er heilt klar over at desse gasskraftverka i alle fall ikkje kjem neste år, og ikkje veit me om dei kjem i det heile, må ein ikkje då konsentrera seg om å finna andre strategiar? For eksempel viste eg tidlegare i dag til ein artikkel i Nordlands Framtid om Elkem A/S Salten, som faktisk gjennom enøktiltak sparer to Beiarn-utbyggingar. Burde ikkje miljøvernministeren finna fram alle sånne Beiarn-prosjekt og syta for at det var det ein satsa på mens ein venta på dei gasskraftverka som aldri kom?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-10-12:
Eg oppfordrar SV si gruppe til å stemma mot Framstegspartiet sine forslag, for forslaget frå sentrumspartia og for forslaget frå Høgre. Eit liknande forslag har også SV sett på. Så vil eg be om at forslaga nr. 4, 6 og 7 blir oversende.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Det var et interessant innlegg fra saksordføreren som jeg gjerne vil gripe tak i noe av innholdet i. Han refererer gjentatte ganger til den elendige miljøpolitikken som Arbeiderpartiet legger opp til, og vi registrerer med interesse at Hallgeir Langeland ser sentrumspartienes politikk mer i samsvar med den kursen SV ønsker at miljøpolitikken skal gå i. Og det tror jeg det er grunnlag for å si. Denne meldingen som vi da skal ha hvert år, skal i første omgang ta utgangspunkt i at vi skal ha en progresjon i utviklingen. Men det som arbeiderpartiregjeringen nå legger opp til, er ikke bare en stagnasjon, det er vel et tilbakeskritt for miljøutfordringene på viktige områder, selv om andre områder er bra, bl.a. kulturminnepolitikken. Det kunne vært interessant å høre representanten Langelands vurderinger av sentrumsregjeringen i forhold til arbeiderpartiregjeringen. SV har gitt uttrykk for at de finner det naturlig med en samarbeidskonstellasjon også i regjering med Arbeiderpartiet. Men ut fra at SV nå hele tiden hevder at miljøpolitikken, og for så vidt også skolepolitikken, er de viktigste områdene for Sosialistisk Venstreparti, føler Langeland seg da komfortabel med at det er Arbeiderpartiet SV frir til, eller ville det være mer naturlig å tenke at SV ville foretrekke en sentrumsregjering fremfor den som i dag sitter?
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Den debatten vi har vært igjennom i dag, og debatten om trontalen, har gått etter en del fastlagte hovedlinjer som kan summeres opp i to–tre retninger. For det første har begge debattene båret preg av at Arbeiderpartiet og Regjeringen ikke har hatt særlig ønske om å diskutere gasskraftspørsmålet i relasjon til de store klimatiske utfordringene vi har. Man har tvert imot forsøkt å fokusere på andre forhold, som selvfølgelig i miljøperspektiv er viktig. Blant annet, som et punkt to, har man forsøkt å redusere og tåkelegge avstanden mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet i miljøpolitikken. Det er feil. Avstanden er stor, og den har blitt større. Den har blitt større i kjølvannet av det budsjettforslaget som er lagt fram, som illustrerer at den enighet om hovedlinjene som vi i denne innstillingen har skrevet oss sammen om, ikke blir fulgt opp fra Regjeringens side. Regjeringen bryter med de viktigste utfordringene som de har stått sammen med sentrum om i innstillingen, gjennom sine budsjetter. Det bekrefter også denne debatten i dag. Det er forskjell mellom sentrum og Arbeiderpartiet. Vi har gjentatte ganger forsøkt å illustrere det ved en rekke enkeltsaker hvor Arbeiderpartiet har gått i allianse bl.a. med Fremskrittspartiet. De store, viktige miljøpolitiske utfordringene som har kommet til dette huset, har Arbeiderpartiet funnet flertall for sammen med Fremskrittspartiet, ikke med sentrum. Derfor blir det faktisk feil når flere representanter for Arbeiderpartiet sier at det er mellom sentrum og Arbeiderpartiet at enigheten i dag er. Hovedlinjene er helt forskjellige. For det tredje: 2005 har vi fokusert på i denne debatten og i trontaledebatten. Og statsråden har i dag sagt at de regner med at de innen fristen 2005 vil ha et system klart. Det er ikke utfordringen. I Artikkel 3 i Kyoto-avtalen heter det at man skal kunne vise til konkrete målbare resultater. Hva betyr det? Det betyr i praksis at Norge skal kunne vise til konkrete reduksjoner i sine utslipp. De tiltak som Regjeringen har tenkt å komme med i den anledning, har den i alle fall ikke delt med Stortinget, selv om vi en rekke ganger har forsøkt å hente dem fram. Representanten Torny Pedersen sa i dag i sitt svar på den utfordringen at de gjør en masse. Hva er en masse i forhold til å møte konkrete utfordringer fram mot 2005? Tar Regjeringen virkelig avtalen alvorlig? Kan vi stole på at Arbeiderpartiet vil følge opp de avtaler som Norge internasjonalt forplikter seg til? 2005 er et strategisk årstall. Det er grunn til å sette spørsmålstegn ved hva dette årstallet egentlig representerer for Arbeiderpartiet.
Aud Blattmann (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Det er kanskje viktig å minne om at det er rikets miljøtilstand vi debatterer i denne saken, Innst. S. nr. 256 for 1999-2000 og en melding som er sendt over til Stortinget fra den tidligere regjeringen Bondevik. Saksordføreren har da også lagt stor vekt på den enigheten som finnes i innstillingen. Likevel er det altså ikke grenser for hva slags betegnelser som brukes om regjeringen Stoltenbergs miljøpolitikk. «Skandaløst», sier saksordfører Langeland; i går hørte vi «banditter i miljøpolitikken». Med den enigheten som ligger i denne innstillingen, må jeg si at SV må ha kommet i dårlig selskap. Riktignok har SV i innstillingen en del særmerknader, og mitt spørsmål til Langeland blir: Dersom han ønsker å omgjøre ord til handling, som han la så stor vekt på, hvem er det han da totalt sett ønsker å godblunke til og samarbeide med?
Bent Høie (Høyre), 2000-10-12:
Norge importerer betydelige mengder kraft i år med normal nedbør. I dag hører vi på nyhetene at BP tar et prisverdig initiativ og får utredet å få ført elkraft ut til norsk sokkel, og på den måten vil de slippe CO2-avgift. Men når en ser det i det perspektiv, at Norge er en betydelig importør av kraft i år med normal nedbør, er det også slik at denne elektriske kraften må produseres. Med SVs politikk vil den kraften produseres på sterkt forurensende kullkraftverk nede i Europa. Hvordan vil SV sikre at et slikt positivt initiativ fra BP blir fulgt opp med en mer miljøvennlig energi, f.eks. fra et norsk gasskraftverk?
Bent Høie (Høyre), 2000-10-12:
I gårsdagens Fædrelandsvennen kan vi lese at miljøvernministeren vil ha alle dispensasjonssaker angående forhold til 100-metersbeltet på Sørlandet på sitt bord framover. Det må jo bety at Arbeiderpartiet ikke har tillit til at de som bor langs kysten, gjennom sitt eget lokaldemokrati kan forvalte disse områdene på en god måte. Hva er det som gjør at Arbeiderpartiet tror at miljøvernministeren er bedre i stand til å vurdere forvaltningen av disse områdene f.eks. til bading og friluftsliv enn det de menneskene som selv bor der, og som bruker disse områdene, er?
Bent Høie (Høyre), 2000-10-12:
Innledningsvis vil jeg si det hadde vært interessant å få høre hvordan representanten Korsberg vil forklare at de andre skal kunne dilte etter noen som ligger mange mil bak. Alle partiene i komiteen, unntatt Fremskrittspartiet, har vært svært opptatt av å snu den negative utviklingen som har vært for de ville laksebestandene, og har derfor sluttet seg til prinsippet om nasjonale laksefjorder og laksevassdrag. Norge har et betydelig internasjonalt ansvar for å sikre de ville laksebestandene. Den norske laksen har vært kjent langt utover landets grenser i flere hundre år, og de norske lakseelvene får fortsatt en betydelig oppmerksomhet internasjonalt. Turistene kommer nettopp til Norge for å oppleve disse unike naturopplevelsene som er ekte. Høyre slutter seg derfor til prinsippet om nasjonale laksefjorder og nasjonale laksevassdrag, men vi må selvfølgelig vurdere hvert enkelt forslag konkret. Havbruksnæringen er inne i en kraftig vekst. Mange har, som Korsberg sier, spådd dette til å bli Norges viktigste eksportnæring. Men hvordan tror Fremskrittspartiet at det internasjonale markedet vil reagere mot vår sterkeste merkevare, «Norwegian salmon», hvis deres politikk får gjennomslag, og vi i løpet av få år har fått en situasjon der Norge har utryddet den norske villaksen? Ser ikke Fremskrittspartiet at deres politikk, som sikkert i utgangspunktet er ment å være positiv overfor en viktig næring, kanskje er næringens farligste trussel?
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Faktisk er det gledelig, må jeg si, å høre Fremskrittspartiet her. Er det en sak som også har opptatt Fremskrittspartiet, er det villaksen, og jeg tror det er noe det går an å enes om i en hel komite, der også Fremskrittspartiet er med. Representanten Korsberg tar opp, slik jeg forstod det, bekymringene i forhold til Villaksutvalgets utredning og det vi har framfor oss som skal legges fram i løpet av 2001, og hvordan det går med Finnmark. Det som står i tilleggsmeldingen, St.meld. nr. 33, er at man skal se nærmere på Finnmark. Forslaget fra Rieber-Mohn-utvalget som omhandler Finnmark, blir det viktig å se på, men det kan se ut som om det ikke blir i den størrelsesorden. Jeg er klar over at det veldig mange steder rundt omkring i det ganske land har vært et stort oppsving av villlaks i elvene denne sommeren. Det er bra. Vi vet at det går i bølger år om annet når det gjelder også laksestammen. Men vi skal ikke sette oss på baken og tro at alt ordner seg selv, som Fremskrittspartiet tror når det gjelder miljøpolitikk. Vi skal gjøre et godt arbeid for å være helt sikker på at vi også i framtiden og med tanke på våre etterkommere skal ha en villaksstamme.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Frafjord Johnson tar etter min mening opp et viktig spørsmål. Det viktigste vi har gjort, er at vi har fått Kyotoprotokollen igjennom i dette hus. Det er det viktigste som er gjort for at vi skal komme i gang og få gjort noe når det gjelder alle utfordringene vi har på klimaområdet. Men vi skal også gjøre andre ting som har betydning, og det har vi gjort. Vi har bl.a. lagt på sluttbehandlingsavgift for avfall. Vi bruker forurensningsloven både i forhold til industrien og avfallssektoren – en viktig ting. Samtidig har vi en avtale med aluminiumsindustrien. Så det gjøres noe for at vi skal komme i gang. Og kanskje kunne det ha vært gjort enda mer fra den regjeringen som satt til i mars. Kanskje kunne den ha startet en prosess som det hadde vært enkelt å følge opp, og lagt en del føringer. Nå er det Stoltenberg-regjeringen som gjør det. Det skal gjøres en god del ting før vi kommer til 2005. Hovedsaken er at vi er i havn når vi kommer til 2008-2012. Men vi skal gjøre noe hele tiden i den perioden vi nå går inn i.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Jeg tror det er veldig viktig at man har oversikten over de strandsoneområdene som vi har, og som vi har igjen. Et av de områdene der vi har et godt samarbeid og et godt klima i forhold til sentrum, er når det gjelder å redde det som måtte være igjen av friluftsområder i strandsoner. Det er en utrolig viktig sak. Jeg tror ikke vi skal diskutere hvem det er som forvalter dette best eller dårligst, men det er viktig at vi nå får frigjort en del områder, slik at vi vet at allemannsretten sikres, og at alle, gamle og unge, kan få lov å ferdes i kystsonen. Vi ser at det gror opp en kultur der en kjøper opp og tar seg til rette på en måte som har ført til en dårlig utvikling. Og når vi ser på Oslo, at det er 300 som eier det meste, og de andre Oslo-innbyggerne kan flagge med 2 cm hver i forhold til områdene, da skjønner vi hvor stort problemet egentlig er. Så dette gjelder ikke hvem som gjør det best eller dårligst, men det er viktig at det offentlige tar et ansvar når det gjelder akkurat friluftsliv og strandsoner.
Torny Pedersen (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Representanten Sanner har i dag fortalt oss at Høyre i sitt program vil foreslå at resterende vassdrag bør være uberørt og overlates til neste generasjon. Høyre og representanten Jan Tore Sanner har i mange saker gjort seg til talsmenn for naturvern. Det er positivt. Men de er langt fra konsekvente. Spesielt har jeg merket meg at vernet om strandsonen, som han nettopp har snakket om, har en langt lavere prioritet enn vassdrag og høyfjell. Jeg skulle ønske at Høyre på dette området viste større vilje til å verne om denne delen av naturen vår og ville bidra til å legge forholdene til rette slik at mange flere også fikk glede av disse områdene. Vi har mange eksempler på hindringer og utbygging i strandsoner som reduserer og umuliggjør fri ferdsel. Jeg vil gjerne høre en ytterligere utdyping av representanten Sanners og Høyres politikk, hva de egentlig mener skal til for at vi skal berge strandsonen og at det skal være fri ferdsel for alle, på samme måte som han nå ønsker å verne fjell, daler og rennende vassdrag.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Nå ser det ut som om debatten så langt i dag dreier seg om regjeringssamarbeid og mulighetene for det. Det er på en måte en debatt ikke vi deltar i. Nå er det jo slik at man skal ha noe å leve av, og en av de næringene som skal overta etter olje og gass, er oppdrettsnæringen. Med bakgrunn i de dårlige utsiktene for villaksen ble Rieber-Mohn-utvalget nedsatt for å foreslå tiltak for å berge laksen. Blant forslagene utvalget kom opp med, var det mest kontroversielle å stenge store deler av finnmarksfjordene og for øvrig resten av Kyst-Norge. Tallet på oppdrettsanlegg langs kysten har økt, og man fryktet at rømt oppdrettslaks skulle føre sykdommer over til villlaksen. Det har jo skjedd en del siden den gang. Kartlegging av lakselus, som har vært gjennomført i sommer, viser at det er villaksen som kommer med lakselusen. Mange av de etablerte sannhetene om villaks og oppdrettslaks må kanskje revurderes. I sommer har villaksfisket overgått all forventning i nesten hele landet. Det er gjort fangster som man må flere tiår tilbake i tid for å finne sammenligning med. Det nevnte altså ikke representanten Pedersen med ett eneste ord. Og mitt spørsmål til Arbeiderpartiet er: Er Arbeiderpartiet fremdeles like bekymret for villaksens fremtid? Og støtter Arbeiderpartiet villaksutvalgets utredning om å stenge store deler av Kyst-Norge for oppdrett?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Det er riktig at vi i Fremskrittspartiet har en annen miljøvernpolitikk enn en del av de andre partiene her i salen. Vi har ofte en annen politikk på mange andre områder også, og så kommer de andre partiene diltende etter. Om det skjer også i miljøverndebattene, får jo tiden vise. Når det gjelder atomsikring i Øst-Europa, er det viktig at man for det første tenker på de juridiske forpliktelsene man da inngår. Så vidt jeg vet, er en del av de midlene som er tenkt bevilget, ikke blitt brukt. Disse midlene skulle også utløse lokale midler, noe som ikkje skjedde. Jeg vet at på midten av 1990-tallet, var det store midler som ikke ble brukt, bl.a. til atomsikkerhet, fordi man ikke klarte å komme til enighet om de juridiske forpliktelsene dersom ting gikk galt. Når det gjelder klimadebatten, var det ikke hvilken som helst forsker som hadde skiftet mening. Det var faktisk den forskeren som drog hele debatten i gang, og det synes jeg er ganske avgjørende. Det er slik at nyere forskning gir nyere resultater, også innenfor klimadebatten. Man skal være veldig varsom med å sette i gang tiltak som koster milliardbeløp uten at man er rimelig sikker på at det man gjør, er rett. Når det gjelder den tragiske ulykken som det russiske forsvaret hadde i Barentshavet, synes jeg egentlig at det på en måte ikke hører hjemme i denne debatten, og jeg har for så vidt heller ikke tid å svare på det, for jeg ser at tiden går ut. Men sikkerhet, uansett om det er militært eller sivilt, er viktig, men det bør tas innenfor de enkelte lands budsjett.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Det kan jeg kanskje gjøre nå.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Representanten Høie startet med å si at vi dilter mange mil bak de andre partiene. Men det spørs jo hvordan man går. Hvis man går i ring, går man bak hverandre, og det er det jeg føler at de andre partiene gjør. La meg bare si at Fremskrittspartiet er det partiet som bevilger desidert mest penger til kalking i budsjettsammenheng. Det viser at vi tar dette med både villaks, ørretfiske og den verdien det representerer for både lokalbefolkningen og tilreisende, på alvor. Når det gjelder oppdrettsnæringen, skal man være klar over at det er en enorm verdiskaping vi her snakker om. Vi har ikke sagt at man ikke skal bry seg om de ville laksestammene. Vi har, og det har det vært enighet om i Stortinget, foreslått tiltak til bekjempelse av lakseparasitten Gyrodactylus salaris. På den måten synes jeg vi ivaretar akkurat det. Men det er klart at det er en avveining mellom lokale interesser, nasjonale interesser og noen tilreisende turister når det gjelder laksefisket i elvene, og den verdiskapingen oppdrettsnæringen gir. Jeg synes årets laksesesong er et utmerket bilde på at det ikke står så dårlig til med villaksstammen. Det har aldri vært tatt så mye laks på mange, mange tiår som det har vært gjort i år. Nær sagt hvem som helst har fått laks, om man ville eller ikke.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Som jeg sa i mitt innlegg, stiller vi oss sterkt tvilende til om det er menneskeskapt aktivitet som påvirker klimaet. Jeg synes dette med at 97 pst. av de totale globale CO2-utslippene kommer fra naturen selv, er et ganske godt eksempel. Man har gjennomgått 40 istider lenge før både vi politikere og menneskene kom på denne jorden. Så det er klart at klimaendringer skjer hele tiden. Vi vil gå imot en ratifikasjon av Kyoto-avtalen, for den vil jo ramme oss som nasjon ganske hardt. Vi synes at det grunnlaget som FNs klimapanel bygger på, er syltynt. Vi tviler på om det blir noe av hele Kyoto-avtalen, for her sitter jo USA med nøkkelen, og der borte er det ikke akkurat stor stemning for å ratifisere denne avtalen. Så vi har egentlig et ganske avslappet forhold til hele Kyoto-avtalen, for vi regner med at den aldri kommer til å bli ratifisert.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Det er jo nesten sånn at representanten Sanner har lett med lys og lykte for å prøve å finne noe å være uenig med Fremskrittspartiet i når det gjelder villaks og den problematikken der. Vi ønsker ikke at man bare skal ha en oppdrettsnæring og la villaksen seile sin egen sjø. Her er det snakk om et samspill, og det tror jeg representanten Sanner burde være klar over. Han er iallfall klar over at Fremskrittspartiet er det partiet som i budsjettet bevilger mest midler til kalking. Det vi advarer mot, er å følge Rieber-Mohn-utvalgets innstilling, at man skal iverksette en rekke tiltak som vil ramme oppdrettsnæringen. Det er et faktum at villaksstammene har vært i kraftig vekst i noen år. Den er kommet inn til kysten, og det er blitt tatt en masse laks. Det er også et faktum at fra vi skrev innstillingen i vår og til i dag er det kommet ny forskning på området som viser at villaksstammen er mye mer robust, og at lakselus ikke bare kommer fra oppdrettsanlegg, men også fra villaksen. Mitt spørsmål til representanten Sanner er: Har han tatt innover seg de nye forskningsresultatene, og er han i det hele tatt klar over at de foreligger?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2000-10-12:
Statsråden sa helt i starten av sitt innlegg at kommunene skal få mer ansvar. Som jeg nevnte i mitt hovedinnlegg, er vi i Fremskrittspartiet sterkt bekymret over signalene om nye statlige direktiver og lover når det gjelder den såkalte strandsoneproblematikken. Det er viktig å være klar over at mange kommuner langs kysten har funnet fram til gode løsninger for å sikre allemannsretten, i et nært og godt samarbeid med grunneierne. De aller fleste som bor i strandsonen, har hatt sine boliger og eiendommer i årtier eller generasjoner, og de har spinket og spart gjennom et langt liv for å kjøpe disse boligene. Politikere og byråkrater som svekker deres rettigheter, gjør dermed inngrep i vanlige folks liv. Vil statsråden på dette feltet gi kommunene økt ansvar? Og: Hva vil statsråden gjøre for å styrke den private eiendomsretten?
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Jeg vil stille et spørsmål knyttet til vår største miljøutfordring, klimaproblemene. Med gasskraftverkene vil Norge få oppunder 30 pst. økning i CO2-utslippene, og vi skal som kjent ned til 1 pst. Regjeringen er utallige ganger blitt bedt om å redegjøre for hvilke tiltak den vil sette i verk for å overholde forpliktelsene i Kyotoprotokollen. Men vi får aldri skikkelig svar. Heller ikke i det siste svaret, av 28. september i år til undertegnede, kunne miljøvernministeren presentere nye klimatiltak, ingen nye planer. Det ble kun henvist til utarbeidelsen av et nasjonalt kvotesystem. Men kvotesystemet skal bare være et supplement til andre tiltak, det er slått fast i artikkel 6.1 d i Kyotoprotokollen, og det først fra 2008. Hva vil Arbeiderpartiet gjøre nå for å redusere utslippene innen 2005? Det er tross alt ikke gjort i en håndvending. For i Kyotoprotokollens artikkel 3.2 står følgende: «Each Party included in Annex I shall, by 2005, have made demonstrable progress in achieving its commitments under this Protocol.» Med andre ord: Hvert land som er inkludert i Annex I – det er Norge – skal ha gjort demonstrerbar fremgang i å oppfylle sine forpliktelser under denne protokollen innen 2005 – demonstrerbar fremgang. Og da er selvsagt spørsmålet: Hvordan har Arbeiderpartiet tenkt å oppnå demonstrerbar fremgang innen 2005? Hvilke tiltak vil bli gjennomført? Skal man nå den tidsplanen, må man komme i gang veldig fort. Det ville være interessant å høre representanten Torny Pedersens presentasjon av tiltakene. Eller har Arbeiderpartiet tenkt å bryte med disse forpliktelsene i Kyotoprotokollen? Det vil i hvert fall være en interessant politisk nyhet. Hvis man ikke har tenkt å gjøre det, regner jeg med at representanten Pedersen har gode og klare svar her.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Skillelinjene mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene i miljøpolitikken dreier seg ikke kun om gasskraftverk. Jeg kan godt opplyse representanten Nordtun om andre viktige miljøsaker hvor det har vært klare skillelinjer. Én sak er viljen til å følge opp Kyoto-avtalen, som henger godt sammen med gasskraftverk, der har vi en annen holdning. De andre er grønne skatter, der Arbeiderpartiet ikke ville akseptere sentrumsregjeringens forslag i sin tid, viljen til å satse miljøriktig i samferdselspolitikken, vi har sett kollektivtrafikken i dette statsbudsjettet, Øvre Otta, skytefelt på Østlandet, Beiarn, miljøvridning i energipolitikken med satsing på enøk og nye fornybare energikilder, det satte vi i gang, nå er det kutt i statsbudsjettet, og økt elavgift, det presenterte vi for et storting der Arbeiderpartiet sa nei, men nå kommer Arbeiderpartiet etter. Det skal vi selvfølgelig være glad for, men vi kan liste opp en lang rekke punkter i miljøpolitikken hvor skillelinjene er klare. Så skal vi selvfølgelig bygge allianser for å få til resultater. Det har vi gjort. Jeg tror med respekt å melde at Arbeiderpartiet kanskje ikke bør snakke aller høyest om det å bygge allianser. Det er politikk dette dreier seg om. Klimaspørsmålet er vår største miljøpolitiske utfordring. Jeg tror vi alle om kort tid vil få merke konsekvensene dersom vi ikke får til et handlingsprogram som skaper resultater, og som sikrer at norske forpliktelser overholdes. Og da skal man ikke si at dette er juss. Det er faktisk politikk det dreier seg om. Kristelig Folkeparti har aldri alliert seg med Fremskrittspartiet i miljøpolitikken, og jeg regner ikke med at det vil bli noen sterk allianse i fremtiden heller.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Jeg må først gi representanten Sanner honnør for vassdragsformuleringen i programmet. Jeg håper også Høyre kommer etter sentrumspartiene i en sterkere miljøprofil på andre områder. Det er ikke revansjelyst som driver sentrumspartiene, som driver Kristelig Folkeparti eller meg personlig – langt derifra. Det er et viktig anliggende knyttet til de klimautfordringene vi faktisk står overfor, og hvor Norge er i ferd med å være i en situasjon hvor vi er oppe i 30 pst. økning, og vi skal ned til 1 pst. Det ser altså ikke ut som om denne salen har tatt innover seg denne utfordringen. Det er ingen i det internasjonale miljøet som kan innbille oss – eller i utviklingslandene for den saks skyld – at de vil akseptere at Norge skal kunne kjøpe seg fri fra denne forpliktelsen. Det er helt urealistisk at vi skal kunne klare å kjøpe oss fri fra en slik økning – Norge, et av verdens rikeste land, med en gigantisk oljeproduksjon og mange milliarder på bok i utlandet – ikke sjanse i havet. Og da stiller jeg spørsmålet: Hvordan har man tenkt å sikre en oppfølging av disse forpliktelsene? Det står faktisk i artikkel 3.2: innen 2005. Så bidrar man til å øke utslippene ytterligere med gasskraftverk. Det er det som er vårt anliggende. Det er ikke revansjelyst. Det er bare å beklage de odiøse ord, men det er tvert imot hensynet til neste generasjon, som vil oppleve et klima i total forstyrrelse hvis ikke vi og resten av de vestlige industrilandene sikrer en reduksjon i de globale utslippene. Og der må Norge ta ansvar. Alle forventer det av en petroleumsnasjon som Norge. Og da skal ikke stortingsflertallet få fred, verken i klimapolitikken eller i spørsmålet om gasskraftverk. Vi kommer til å fortsette å debattere dette, men det skal ikke være av revansjelyst, det skal heller ikke være for å plage – det er ikke det vi er ute etter – men vi ønsker å sikre at Norge klarer sine forpliktelser. Hvis ikke vi gjør det, kan vi aldri vente at Kina, India og andre utviklingsland gjør det samme. Og tross alt: Det er der utslippene kommer til å øke mest. Kina er i ferd med å danke ut USA som største utslippsutøver av CO2. Hvis ikke vi gjør det, får vi aldri Kina til å gjøre det. Da er vi solgt miljømessig, og det ønsker ikke vi å sitte stille og se på.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Jeg forstår godt at representanten Langeland har lyst til å drive litt budsjettforhandlinger i salen. Det har mange forsøkt mange ganger tidligere. Det skal ikke jeg innlate meg på. La meg først si at vi har opplevd SV som en skikkelig alliert i disse sakene, i både gasskraft- og klimasaken og i andre miljøspørsmål, og det samarbeidet vil vi fortsette med på en bred front. Men vi trenger også flertall, og det må vi forsøke å jobbe for, som Langeland var inne på. Når det gjelder gasskraftverk, så er vi med på å diskutere en strategi. Det har vi allerede begynt å drøfte oss imellom i sentrumspartiene. Når det gjelder alternativ energi, vil jeg si at sentrumspartienes budsjettforslag, økningen til enøk og alternative energikilder og ikke minst energimeldingen med programmet om 5 milliarder kr over ti år i investeringer, er et skikkelig håndslag til å forsøke å finne alternative og mer miljøvennlige energibærere for Norge. I tillegg kom vi med en tiltakspakke i mars som gikk på utvikling av ny gasskraftteknologi og å legge til rette for, politisk og økonomisk, at man kan få til alternativer som er CO2-frie. Jeg syns at vi har gjort en hederlig jobb i den sammenhengen, selv om sikkert mange mener vi kunne gjort enda mer. Så når det gjelder budsjettforhandlingene, vil i hvert fall Kristelig Folkeparti arbeide for å få til en vridning som gjør at kollektivtrafikken ikke blir rammet sånn som den blir i dette budsjettet, men jeg vil ikke gå i detalj inn på ting som har med budsjettet for øvrig å gjøre. Vi har sagt det vi har å si, offentlig, til nå, og så får Hallgeir Langeland og andre eventuelt vente i spenning.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
I en replikk til Arbeiderpartiets hovedtalsperson Pedersen siterte jeg artikkel 3.2 i Kyotoprotokollen om at hvert land som er inkludert i Annex I, skal ha gjort demonstrerbar fremgang i å oppfylle sine forpliktelser innen 2005, altså ikke innen 2008–2012, men 2005. I et svar til meg den 28. september sier miljøvernministeren at hun vil legge an en «bred tolkning» av begrepet «demonstrerbar fremgang». Hva betyr det? Betyr det at miljøvernministeren vil tolke seg vekk fra forpliktelsen? Denne artikkelen kan ikke leses på annen måte enn at det innebærer å ha gjennomført tiltak som sikrer «demonstrerbar fremgang» i å oppfylle den klimaforpliktelsen vi har, innen 2005. Og med den 30 pst. økningen vi kan stå foran, og en målsetning på bare 1 pst., må det bety betydelige kutt i utslippene innen kort tid. Hvilke nye tiltak vil derfor miljøvernministeren sette i verk for å få dette til? Og siden kvotesystemet etter Kyotoprotokollen bare skal være et supplement etter artikkel 6, vil jeg høre hvilke andre tiltak miljøvernministeren vil legge opp til. Jeg registrerer at hun varsler en stortingsmelding, men hun vil vel kunne si noe om hvilke tiltak som vil ligge der. Jeg vil be om at denne stortingsmeldingen også vil inneholde en plan for tiltak for oppfyllelse av denne delen av de norske forpliktelsene, ikke bare en vurdering av hvordan vi står i forhold til den forpliktelsen. Med andre ord: Vil Arbeiderpartiet stille seg bak det forslag som sentrumspartiene har omdelt i salen? Jeg synes det vil være ønskelig å få svar på om representanten Torny Pedersens svar til meg er dekkende for arbeiderpartiregjeringens syn. Hvis det er tilfellet, vil jeg være urolig i forhold til forpliktelsene vi står overfor i tiden fremover. Statsråden sa at lovavdelingens syn var lagt til grunn i behandlingen av gasskraftsaken og omgjøring av utslippstillatelsen. Hva er likheten mellom «mest sannsynlig», som Miljøverndepartementet sier, og lovavdelingens syn om «høy grad av sikkerhet», rettslig og faktisk? Hva er likheten? Det ønsker vi svar på.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Noen anklages her for å gjøre stortingssalen om til rettssal. Det er det ingen som har til hensikt å gjøre. Dette dreier seg faktisk om noe så enkelt som at vi må være sikre på at politikerne følger loven. Vi vil altså forsikre oss om at det skjer en forsvarlig behandling av denne saken etter forurensningsloven, og det har vi faktisk full rett til å forfølge, vi har faktisk plikt til å forfølge dette så lenge det opereres med ulike signaler. Det er ingen grunn til å hisse seg opp over dette, det er faktisk en viktig funksjon for denne sal. Det andre som jeg vil kommentere, er statsrådens uttalelser om at på trygg grunn – rettslig og faktisk – mener hun at en står juridisk. Statsråden har ikke brukt «høy grad av sikkerhet», rettslig og faktisk, i sin uttalelse. Hun har brukt «mest sannsynlig». Hvis man tar isen som et bilde: Er isen trygg, er den trygg. Er det mest sannsynlig at den er trygg, er den ikke fullt så trygg lenger. Det er faktisk en viss substansiell forskjell på de to uttrykkene. Hadde man vært helt trygg, tror jeg faktisk at Miljøverndepartementet hadde sagt at man var helt trygg og brukt nøyaktig den formuleringen som lovavdelingen i Justisdepartementet har brukt. Jeg tror Regjeringen hadde bestemt seg uansett, og at man her har tatt en sjanse. Den sjansen syns jeg ikke man bør ta som regjering, men det er Regjeringens eget ansvar. Vi er her for å sørge for at politikerne følger loven. Så punkt 3: Statens forurensningstilsyns rolle. Det er helt greit at man ikke spør SFT om internasjonale energimarkeder og deres funksjon. Det har jeg full forståelse for. Men SFT har forvaltningsansvaret for forurensningsloven, og de har en plikt og en rett til etter loven å vurdere hvordan forurensningsloven følges i hvert enkelt tilfelle. Det er det overordnede organ for forvaltningen av denne loven. Det er grunnen til at vi kritiserer at de tilsynelatende – og jeg kan ikke skjønne noe annet ut fra statsrådens innlegg – er ekskludert fra denne vurderingen, som de da gjorde i forrige omgang. Det beklager vi, for vi mener at SFT har en svært viktig rolle å fylle i denne saken. Og til slutt: Dette har med politikk å gjøre, absolutt ikke med jus. Dette dreier seg om politikk, og det dreier seg om klimapolitikk og miljøpolitikkens framtid. Det er grunnen til at vi velger å forfølge denne saken, og det skal vi love at vi vil fortsette å gjøre.
Hilde Frafjord Johnson (Kristelig Folkeparti), 2000-10-12:
Jeg vil tilrå sentrumspartienes representanter å stemme mot forslagene nr. 1-3 fra Fremskrittspartiet, mot forslag nr. 5, fra Sosialistisk Venstreparti – de øvrige er jo omgjort til oversendelsesforslag – og for forslaget fra Høyre om at forsvarseiendommer blir vurdert som friluftsområder. Når det gjelder forslag nr. 9, står vi selvfølgelig bak det. Bare en saksopplysning i den forbindelse. Bestemmelsen er ferdigforhandlet. Det er fortolkningen som forhandles.
Gunn Karin Gjul (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
At Fremskrittspartiet ikke har noen miljøpolitikk, legger de ikke sjøl skjul på en gang. Vi hører jo i debatten i dag og i representanten Korsbergs innlegg at de har fine ord når det gjelder miljøpolitikk, friluftspolitikk og lakseforvaltning, men når det kommer til den praktiske politikken, ønsker de ikke å gjøre noe. Vi kan også gjennom de foregående og det inneværende års budsjett se at Fremskrittspartiet ikke har noen politikk på dette området. Vi har fått en ganske bitter erfaring med det. For i forbindelse med årets budsjett foreslo faktisk Fremskrittspartiet å kutte hele bevilgningen til atomsikkerhetstiltak i Øst-Europa. Fremskrittspartiet har i ettertid måttet innse at atomubåtulykken i Barentshavet er så alvorlig at det faktisk må drives forebyggende tiltak på dette området. Det nytter ikke å komme diltende etter at ulykken har oppstått. Da kan det være for sent. Og det har altså Fremskrittspartiet skjønt i denne sammenhengen. Det gjelder både kjernekraftulykker og klimakatastrofer. De må forebygges. Vi må hindre at de oppstår. Det er for sent å komme springende med penger og miljøtiltak etter at ulykken og miljøkatastrofen har oppstått. «Kursk»-ulykken fikk altså Fremskrittspartiet til å skjønne alvoret med atomtrusselen. I klimapolitikken er det kanskje enda viktigere å forebygge. Inntrer det først en katastrofe, er det for sent. Det nytter ikke å si som representanten Korsberg, at det fins en eller annen forsker som er i tvil. På det stadiet miljøkatastrofen oppstår, er det for sent. Og mitt spørsmål til representanten Korsberg er: Har ikke erfaringene med «Kursk»-ulykken fått Fremskrittspartiet til å innse at man også i klimapolitikken må legge opp til et føre var-prinsipp?
John Dale (Senterpartiet), 2000-10-12:
Framstegspartiet står stadig på det standpunktet at det ikkje er nødvendig å ha ein klimapolitikk nasjonalt og internasjonalt. Framstegspartiet avviser at klimaendringar kan ha samanheng med menneskeskapte tilhøve. Men det standpunktet står isolert, og det har liten sjanse til å vinna fram. Så Framstegspartiet vil på eit eller anna tidspunkt verta konfrontert med ein internasjonal avtale som vert ratifisert. Om dei så måtte stemma imot, vert avtalen ratifisert. Den avtalen går eg ut frå at partiet vil kjenna seg forplikta av. Difor vil Framstegspartiet også måtta ta stilling til oppfylling av avtalen, til spørsmålet om korleis byrdene skal verta fordelte. Men det har me så langt ikkje høyrt eit ord om. Så Framstegspartiet risikerer difor å stå heilt utan ein politikk den dagen Kyoto-avtalen er ratifisert. Spørsmålet er ganske enkelt: Er det verkeleg nok å seia den tid, den sorg?
John Dale (Senterpartiet), 2000-10-12:
Representanten Bent Hegna opplyser no at han har vore deltakar i debatten om gasskraftverk i snart sju år, og det er riktig. Dette er vel eigentleg ikkje ein debatt om gasskraftverk, men ein debatt om klimapolitikken nasjonalt og internasjonalt, som er eit mykje større og viktigare spørsmål. Det er ein debatt som vil halda fram i fleire år, og me ser for oss at me stadig må vera på jakt etter nye løysingar for å kunna setja i verk ein skikkeleg og ansvarleg klimapolitikk. Så spør representanten Hegna meg om kva slags heilskapleg tenking som ligg til grunn for vårt syn på mennesket og naturen. Eg må då her i ein replikk prøva å svara så enkelt som mogleg. Mennesket er ein del av naturen. Mennesket skal leva i naturen, og Noreg er eit av dei landa der mennesket finst overalt. Hovudutfordringa for oss er ikkje å gå ut av denne naturen, men å forstå at me må oppføra oss på ein slik måte at me viser tilbørleg respekt for også andre skapningar i denne store samanhengen. Det kan vera problematisk nok. Vår line er ikkje fyrst og fremst gjennom ein omfattande fredningspolitikk å forby mennesket tilgang til denne naturen. Hovudlina går i ei anna retning. Og som eg sa: Me må verta meir medvitne på korleis me som ansvarlege menneske skal opptre i naturen.
John Dale (Senterpartiet), 2000-10-12:
Det kan verka innlysande at høge bensinavgifter og høge avgifter på diesel vil redusera bruken av bil og senka nivået på transport, og at ein på den måten vil kunna få eit heldig utslag for klimapolitikken. Det kan verka slik. Men denne samanhengen er slettes ikkje klar. I visse tilfelle, og særleg dersom avgiftene vert for høge, vil dei verta opplevde som ein skatt, og dei vil ikkje ha den verknaden miljøpolitisk som representanten Langeland etterlyser. Så det er ikkje noko sesam sesam å bruka slike avgifter i ein miljøpolitisk samanheng. Eg er likevel samd med representanten Langeland i at dersom ein senkar avgiftene, må me passa oss for at ikkje bruk av bil og f.eks. fly, som eg sa i innlegget mitt, stadig vert relativt billegare i forhold til bruk av kollektive transportmiddel. Så det er ei oppgåve for oss som no registrerer uro på dette punktet, å følgja opp med tiltak for kollektivtrafikken, slik at me ikkje får ei forskyving i gal retning. Og det er ei utfordring som me vil koma tilbake til under behandlinga av budsjettet.
John Dale (Senterpartiet), 2000-10-12:
Politiske parti har i årevis programfesta positive formuleringar om kollektivtrafikken. Slike utsegner finst òg i tallause offentlege dokument. Men reelt sett har utviklinga gått andre vegen. Kollektivtrafikken framstår i eit stadig mindre heldig lys. Kollektivtrafikken er i dag ei miljøpolitisk sak på defensiven, og kan fort verte oppfatta som eit symbol på at miljøverdiar generelt er på vikande front. Kollektivtrafikkens status i statsbudsjettet og transportplanen er heller ikkje imponerande, for å seia det diplomatisk. Men nye sjansar vil by seg. Eg tenkjer spesielt på kva som må skje under oppfølginga av Kyoto-avtalen. Transportsektoren står lagleg til for hogg, det er heilt klårt, og serleg dersom det blir bygt gasskraftverk. Men i alle høve vil satsing på kollektivtrafikk måtte verta ein viktig og nødvendig del av reknestykket. Er miljøvernministeren einig i denne tankegangen, og vil kollektivtrafikken verta oppfatta som eit særs viktig satsingsområde i den stortingsmeldinga statsråden opplyste vil koma til Stortinget våren 2001?
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2000-10-12:
Vi har i dag til behandling innstillingen fra energi- og miljøkomiteen om Regjeringens miljøvernpolitikk og rikets miljøtilstand. Det dokumentet fra den forrige regjeringen om miljøvernpolitikken og rikets miljøtilstand som kom til Stortinget, sluttet den sittende regjeringen seg til. Det er altså sentrumsregjeringens rapport som vi i dag behandler. Arbeiderpartiet er enig med sentrum i alle miljøpolitiske tiltak i denne innstillingen, bortsett fra ett, og det gjelder gasskraftverk. Og da er det en merkelig kritikk Frafjord Johnson kom med mot sin egen, den forrige, regjering i dag. Men jeg tror også Frafjord Johnson må ta innover seg at det er et solid flertall i denne sal for bygging av gasskraftverk. Det er politikk det dreier seg om. Vi må ikke gjøre denne salen om til en rettssal. Det får andre ta seg av, slik som inndelingen i det norske systemet er. I miljøpolitikken som ellers, slik den politiske situasjonen er i Stortinget, er det viktig å få til noe, det må bygges allianser. Og jeg la spesielt merke til under trontaledebatten de to foregående dagene at flere representanter fra Kristelig Folkeparti kom med knallhard kritikk mot Regjeringen. Det var ikke mye snev av alliansebygging og å få noe til. Fra vår side er vi villig til å få noe til. Men la meg spørre Frafjord Johnson til slutt: Er det alliansen med Fremskrittspartiet som skal gi nyvinning i miljøpolitikken og bidra til alliansebyggingen – når Fremskrittspartiet vitterlig fra denne talerstolen i dag sa at de går imot ratifikasjon av et av de viktigste internasjonale miljøpolitiske instrumenter som jeg håper vi får i havn, nemlig Kyoto-avtalen? Jeg ønsker Frafjord Johnson lykke til med den alliansebyggingen.