Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2011-05-31:
Først noen generelle betraktninger om skattesystem som sådant: Det kan være mange formål med et skattesystem, men det er i hvert fall tre viktige formål som jeg tror det er verdt å understreke. Det ene er at en skal skaffe fellesskapet inntekter. Det skal skje på en mest mulig effektiv og rettferdig måte, og det skal også være slik at skattesystemet skal gjøre at lønnsomhet før og etter skatt er mest mulig lik. Dette var prinsipper som lå til grunn for skattereformen i 1992, som undertegnede kjenner godt til. Jeg kom dessverre litt for sent inn igjen i forhold til det aktive arbeidet rundt skattereformen i 2004–2006, men det jeg synes er veldig positivt, er at en har videreført mange av grunnprinsippene fra skattereformen i 1992. Ett slikt grunnprinsipp er behovet for å ha et mest mulig enkelt skattesystem, å ha et skattesystem med et bredt grunnlag og med lavest mulige satser. Det i seg selv tror jeg er et kjennetegn ved det norske skattesystemet som gjør at det norske skattesystemet står seg godt i internasjonale sammenhenger – vi har et skattesystem som er robust, og som står seg over tid, og som oppfyller mange viktige mål ellers i den økonomiske politikken. Jeg har bitt meg merke i en veldig god merknad på side 17 i innstillingen. Der sier komiteens flertall – alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet: «Flertallet registrerer at Skattereformen 2006 synes å ha vært vellykket.» – Det er undertegnede enig i. – «Tilpasningsmulighetene i det gamle systemet er i all hovedsak fjernet. Hvor mye man betaler i skatt, avhenger nå langt mindre av hvordan arbeidsinntekten er opptjent eller virksomheten organisert.» Dette er et veldig godt sitat, som på en måte understreker noe av det som er kvaliteten ved det norske skattesystemet, at det er relativt sett bred enighet om de grunnleggende trekkene i skattesystemet. Men så er vi uenige om satser og en del andre ting. Jeg vil også påpeke at jeg tror det perfekte skattesystemet som er rettferdig for alle, og som alle er 100 pst. fornøyd med, ikke er oppfunnet. Det kommer heller ikke til å bli oppfunnet, for skattytere er forskjellige, og bedrifter er forskjellige. Jeg synes egentlig at vi i fellesskap skal være stolte over at vi har et skattesystem i verdensklasse. Det synes jeg det er verdt å understreke i dag. En av de tingene man gjorde i forbindelse med skattereformen, var at man jevnet ut de høyeste skattesatsene ved å redusere skatten på lønn og innføre utbytteskatt. Det var bred enighet om at denne løsningen langt på vei stenger muligheten for å omdanne høyt beskattet arbeidsinntekt til lavt beskattet utbytte ved å utnytte de svakheter som var i delingsmodellen, og som for øvrig fikk veldig rosende omtale da den kom i 1992, men som ble litt dårligere etter hvert. Jeg mener at reformen har lagt til rette for at viktige beslutninger om investeringer, finansiering og virksomhetsform tas ut fra det som er fornuftig forretningsmessig, og ikke ut fra det som gir lavest skatt. I tillegg til at reformen bidrar til å løse et omfattende tilpasningsproblem, viser også analysene at lettelsene i lønnsbeskatningen har bidratt til økt arbeidstilbud. Ja, det er en viss dynamikk i det, det er det vel ingen som har sagt at det ikke er. Så er det noen problemstillinger som jeg mener at vi bør legge bak oss. En av disse er den diskusjonen som har pågått i veldig mange år om fritak for såkalt arbeidende kapital. For eksempel vil bankinnskudd, som sjelden blir omtalt som arbeidende, kanaliseres til produktiv virksomhet gjennom kapitalmarkedene. Så et fritak for arbeidende kapital vil svekke formuesskattens fordelingspolitiske betydning vesentlig. Et fritak for alle næringseiendeler, også for aksjeformue, ville gitt et provenytap på rundt 6 mrd. kr i 2011. Det er et faktum at om lag 30 pst. av lettelsen ville ha gått til et lite mindretall med mer enn 3 mill. kr i bruttoinntekt. Fordelingsvirkningen av skattesystemet er viktig for at folk flest skal oppfatte at skattesystemet er rettferdig. Det bidrar til å skape større legitimitet i skattesystemet, men jeg vil også hevde at det bidrar til at produktiviteten i økonomien er bedre enn det den ellers ville ha vært. Et tema som man – selvsagt – stadig kommer tilbake til, er at norske bedrifter utarmes av skatte- og avgiftssystemet. Så langt jeg har kunnet observere, er ikke det den generelle meldingen vi får tilbake fra norsk næringsliv og internasjonale undersøkelser. Tvert imot er det slik at Norge generelt sett anses som et godt land å investere i, drive næringsvirksomhet i, og skattesystemet får også høy rating. Så synes jeg også det er verdt å peke på at vi i den perioden som har gått fra 2006 og fram til i dag, har hatt en kraftig vekst i sysselsettingen. Vi har hatt en god vekst i norsk økonomi – vi fikk en mindre nedtur i forbindelse med finanskrisen enn mange andre land. Det skulle også tilsi at vi både har et solid næringsliv og har et skattesystem som bidrar til sysselsetting og arbeid, og det skal vi være veldig glade for. Så er det enkeltproblemer som selvsagt kan løses. Det betyr f.eks. ikke at formuesskatten ikke kan bli bedre, og at endringer i formuesskatten kan sikre en enda bedre balanse mellom hensynet til fordeling og hensynet til næringslivet. Det har også vært bakgrunnen for de endringer som regjeringen har foreslått og fått vedtatt i formuesskatten, med sterk økning i bunnfradraget, som har gjort at hundretusenvis enten har fått mindre formuesskatt eller har fått formuesskatten helt fjernet. Selv om evalueringen viser at vi har – og bekrefter at vi har – et velfungerende skattesystem, er det behov for justeringer og forbedringer. Det vil vi jobbe videre med, bl.a. fjerne regelen om korreksjonsinntekt, endre 3 pst.-regelen i fritaksmetoden slik at bare utbytter blir omfattet, og vi skal jobbe videre med et forslag til en regel som avskjærer fradrag for tap på fordring mellom nærstående selskaper. Det er også viktig at vi jobber med slike spørsmål. Dette er ting som jeg vil komme tilbake til i de årlige budsjettoppleggene. Så til slutt litt mer om dynamiske effekter. Dette er jo et spørsmål som har vært inne i replikkveksling tidligere i dag, og en er selvsagt opptatt av at en skal prøve å ivareta dette i budsjettarbeidet. Men det må gjøres på en forsvarlig måte, for det er ikke noe forhold 1:1. Såkalte dynamiske virkninger er ting som kan oppstå over tid. Selv ved det som er gjort i Sverige med det såkalte jobbfradraget, er det usikre beregninger. Blant annet er et utvalg, som vi har vært innom tidligere i dag, noe mer skeptisk til virkningen enn det som kan synes gjennom intervju med folk fra det svenske finansdepartementet, som det var vist til i Aftenposten for noen dager siden. Hvordan skatter og avgifter påvirker folks beslutninger om å arbeide, investere og etablere virksomhet er viktige hensyn i regjeringens skatte- og avgiftspolitikk. Men det er usikkerhet om størrelsen og hvor fort de blir gjort gjeldende. Derfor er det mitt syn at en heller bør ligge på den konservative siden når det gjelder å budsjettere virkningen av såkalt dynamiske skatteeffekter, enn å gå for langt. For det er bedre å ha noe å gå på, for anslagene vil uansett være usikre. Så helt til slutt: De gode resultatene fra evalueringen av skattereformen viser at et stabilt og robust skattesystem basert på noen gjennomtenkte og gode prinsipper er viktig for å ha gode rammevilkår for næringslivet og for å sørge for at fordelingspolitiske hensyn ivaretas. Oljebeskatningssystemet, som har stått så å si uendret fra 1992, og som bidrar til langsiktige og forutsigbare rammevilkår for en viktig del av norsk næringsliv, er et godt eksempel på det. Det er grunnlag for optimisme med tanke på å bevare de systemegenskapene ved et skattesystem som gjennomgående har gitt gode resultater for norsk økonomi.