Ingjerd Schou (Høyre), 2013-10-23:
Når jeg hører på representanten Giske, så skjønner jeg at betydningen av begrepet «dekket bord» har fått et annet innhold enn det jeg opplevde da vi rundet 2005. Jeg kan vel også minne representanten Giske om at selv om han synes det er litt rart at man har fått en annen regjering, så har faktisk folk i valgting også syntes det, og jeg minner om at valgtinget altså er over Stortinget. Det har ikke – sett fra mitt ståsted – vært noe galt verken med forrige regjering eller representanten Giske i regjering, men vi tror altså at vi kan gjøre ting bedre med nye ideer og andre løsninger, og det har folk også støttet oss i. Jeg tenkte jeg skulle vie oppmerksomheten litt til det som er grunnlaget for alle velferdstjenestene, og der hvor de aller fleste blir levert til befolkningen, nemlig kommunene. De Tocqueville satte ord på utfordringen for lokaldemokratiet allerede for 170 år siden. Han sa: «Kommuner er den mest selvfølgelige av alle samfunnsdannelser. Overalt hvor mennesker lever sammen, dannes en kommune av seg selv.» Og videre: «De kommunale institusjoner klarer ikke alene å kjempe mot en aktiv og sterk regjering.» Staten har de siste årene overført stadig flere oppgaver til kommunene og da gjerne også ledsaget av en sterk rettighetslovgivning. Kommunene har de siste åtte årene opplevd en økende ubalanse mellom pålagte oppgaver, forventninger og det økonomiske handlingsrommet de faktisk har fått. Dette reduserer de lokale folkevalgtes makt og gjør dem til administratorer av en statlig politikk. Samtidig har altså statlige myndigheter utviklet en omfattende rett til innsigelser og styring over kommunal planlegging. Dette fører til at forvaltningsorganer i mange tilfeller overprøver folkevalgte, noe som i seg selv er et demokratisk problem. Dette vil vi nå endre. Kommunene leverer de viktigste velferdstjenestene vi trenger i hverdagen, det være seg barnehage, skole, helsetjenester og mye mer. Kommunene er altså bærebjelken i den norske velferdsstaten, og vi vil i regjering forenkle og forbedre. I dag er det for mye statlig overstyring av kommunene, og beslutningene fattes lengre unna innbyggerne enn det som er nødvendig. Enkelte kommuner opplever både utfordringer knyttet til å sikre god kvalitet på velferdstjenestene, å tiltrekke seg og sikre god kompetanse hos ansatte, og uforutsigbarhet når det gjelder økonomiske rammebetingelser. I min erfaring, fra min lille kommune med 5 000 innbyggere, har gjennom 25 år organisasjoner, interkommunale selskap og andre selskap økt fra de få til i dag å være nær 40. I hele det området – Indre Østfold, 50 000 innbyggere er det i dag – er det åtte kommuner som samarbeider om krisesenteret, avlastningshjemmet for psykisk utviklingshemmede, vann og kloakk, avfallshåndtering, regnskapstjenester, som er det siste, og tekniske tjenester. Mistet kommunestyret styringen over dette? Min påstand er ja. Det demokratiske underskuddet er åpenbart. Når dagens regjering vil ta til orde for en kommunereform, er det fordi vi rett og slett ikke bare ønsker mer frihet, men også mer ansvar til kommunene. Det er der folk bor, det er der politikken møter innbyggerne, og det er der politikken er oppe til eksamen i møte med den enkelte. Det er der den enkelte opplever om fellesskapet er der når det trengs. Vi ønsker et levende lokaldemokrati der innbyggere, kommune, frivillige organisasjoner og det lokale næringslivet spiller på lag. Vi må ha tillit til enkeltmennesket, at enkeltmennesket i hovedsak gjør fornuftige valg slik at en ikke trenger å regulere så mye som er situasjonen i dag. Vi vil ha tillit til folkevalgte og at de vil det beste for sitt lokalsamfunn, slik at de kan få større makt og ansvar. Tillit til befolkningen er en selvstendig verdi i vårt arbeid i regjering. Vår reform må ta utgangspunkt i en oppgavegjennomgang der man vurderer hvilke oppgaver kommunene kan og bør ha. Større og mer robuste kommuner kan ha og få større oppgaver og ta mer ansvar enn dagens kommuner, og det er et mål at beslutningene flyttes nærmere innbyggerne.