Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2013-02-14:
Vi fikk en veldig grundig redegjørelse av utenriksministeren, og som vanlig i norsk utenrikspolitikk er ikke uenighetene store. Derfor er det ikke vanskelig å slutte seg til det meste av redegjørelsen. Utenriksministeren gjør et poeng av at alt vi gjør utenrikspolitisk, kan forklares ut fra norske interesser, og trekker f.eks. linjer fra fredsforhandlinger i Colombia og til næringsinteresser i Brasil. Denne tydeliggjøringen er ny og interessant. Den inviterer også til en større debatt om prioritering innen utenrikspolitikken, først av hva som er våre viktigste interesser, og dernest av hvilke virkemidler som er mest effektive for å ivareta disse interessene. Men jeg erkjenner at selv med en streng prioritering vil og skal Norge fremme sine interesser bredt. Utenriksministeren ønsker å satse mer på økonomisk diplomati. Han vil også kopiere finnene og satse på «Team Norway». Dette har vår fulle støtte. Det å gi norsk næringsliv drahjelp utenfor landets grenser er i aller høyeste grad viktig for norsk utenrikstjeneste. Men en slik næringslivssatsing må fylles med innhold og gis nødvendig prioritet. Skal dette bli mer enn bare gode ord, må det konkretiseres. Vi tror det er krevende å få dette til uten å trekke ned innsatsen på noen andre områder. Vi imøteser utenriksministerens tanker knyttet til dette, og debatterer gjerne også her i Stortinget slike prioriteringer. Det å erklære en kobling mellom utviklingsbistand og norsk næringsliv, slik som utenriksministeren gjorde, er bra og noe alle burde applaudere. Men vi opplever – og har opplevd – at det har vært vanskelig å få aksept for at det er riktig å foreta slike koblinger. Dette handler selvfølgelig ikke om at vi igjen skal begynne å binde bistanden, slik som var vanlig lenger tilbake i tiden, men om å se sammenhenger og hva norsk næringsliv kan bidra med som en partner når vi engasjerer oss ute. I forhold til EØS-midlene er det nå akseptert at norske bedrifter eller institusjoner bør spille en rolle. Det var heller ikke like naturlig for en del år siden. Så her skjer det en utvikling, og det er bra. Det er ingen grunn til at vi skal være mindre stolte av vårt næringsliv og mindre ivrige etter å fremme deres interesser enn andre nordiske og europeiske land. Frihandelsforhandlingene med India trekkes frem som viktig. Vi er enig. Asia har i mange år vært stadig viktigere for norsk næringsliv, og vi må sørge for at vi har de beste betingelser som er mulig. Vi ser også frem til å få sluttført forhandlingene med Russland. I likhet med mange andre er vi opptatt av fortsatt å beholde de gode avtalene med EU. Men når det gjelder ett land snakkes det lite eller ingenting om det økonomiske og handelsmessige, nemlig USA, fortsatt verdens største økonomi. I går kom nyheten om at EU og USA er i ferd med å finne hverandre og starter nå opp forhandlinger om en omfattende handelsavtale. Jeg tok opp dette spørsmålet her i salen i fjor høst, uten da å få noen kommentar. Men jeg vil gjenta utfordringen: Vi må sørge for at norsk næringsliv har minst like gode betingelser som næringslivet i EU. Det er en oppgave for regjeringen nå å iverksette en mulighetsstudie for å få realisert en handelsavtale med USA, gjerne innen EFTA-rammen. Det som så ut som en oppgave vi kunne bruke litt tid på, begynner nå å få et hastepreg over seg. Det mangler ikke på utfordringer i Midtøsten og Nord-Afrika. Den revolusjonen som antakelig bare så vidt har startet, utfordrer både regionen og omverdenen. Det er svært viktig at vi ikke legger andre prinsipper og menneskerettighetsstandarder til grunn her enn andre steder. Vi må være tydelige og konsekvente i forsvaret av grunnleggende verdier og rettigheter. Vi må også tørre å ta et oppgjør med stater og bevegelser som åpenbart handler på tvers av akseptable normer. Til en viss grad gjorde utenriksministeren det, f.eks. i relasjon til Syria. Men en av hovedsponsorene til regimet i Syria og til ulike terrorbevegelser, nemlig Iran, ble ikke nevnt. Iran er en trussel mot stabiliteten i regionen. De finansierer og støtter med våpen regimer og bevegelser på en måte som er langt fra fredsfremmende. I tillegg driver de et atomprogram og er en versting innenfor menneskerettigheter. Alt dette gjør at det er nødvendig å være tydelig i fordømmelsen av Irans handlinger. Jeg slutter meg for øvrig også til det komitélederen sa om håndteringen av atomtrusselen fra Iran. Norge og andre land ble brutalt rammet av terroren i Algerie tidligere i år. Dette er en kraftig påminnelse om viktigheten av å fortsette å bekjempe ekstremisme og terrorisme. Den kampen må føres med mange virkemidler, og vi er helt enig i at det ikke er én enkelt oppskrift. Det har over lengre tid vært oppmerksomhet rundt finansiering av terrorisme, og dette er viktig. For det er mye som tyder på at i dag er de økonomiske motivene bak enkelte terrorgrupper nesten like store som de ideologiske. Vi må bekjempe deres forretningsplan og hindre dem i å operere. Vi må tørre å ta debatten rundt hvem det er som i hovedsak gir finansielle bidrag til f.eks. opprørsgruppene i Mali og Sahel. Disse terroristene kunne ikke ha skaffet seg verken våpen, biler eller rekrutter hvis det ikke var noen som var villig til å finansiere operasjonen. Da blir det viktig å gå etter bakmenn og i noen tilfeller stater som støtter terrorisme. Ellers vil jeg understreke at Fremskrittspartiet mener det er viktig å vurdere et norsk militært bidrag til Mali. Vi er opptatt av at mandatet for den mulige FN-operasjonen er tydelig og mulig å operasjonalisere. Når Norge nå har signalisert ønske om å få delta, vil det være riktig at vi fra første stund er med og former mandatet. Utenriksministeren har gitt gode signaler om viktigheten av å få på plass nye observatører i Arktisk råd. Det er viktig at dette skjer i år, og at man ikke utsetter beslutningen. Utgangspunktet må være at Arktisk råd forblir den ledende internasjonale organisasjonen for løsning av utfordringer i Arktis. Dette forutsetter inkludering av alle relevante parter, og Norge må frem til ministermøtet i mai bruke diplomatisk og politisk energi på å oppnå dette. Samtidig må man ivareta det som er særegent med Arktisk råd, nemlig urfolks deltakelse og det tette og gode samarbeidet med forsknings- og kunnskapsmiljøer. Også innen rammen av Arktisk råd må man begynne å inkludere næringsperspektivet. Ellers er jeg ikke uenig i noen av det utenriksministeren sier om nord, Barents og Arktis, men jeg savner at Utenriksdepartementet som koordinerende departement tar enda tydeligere grep for å satse offensivt innenfor flere næringer. Olje og gass er godt ivaretatt, men det er også foreløpig der det har skjedd noe av betydning. Det kommer en etterlengtet mineralstrategi. Norge er her absolutt ikke i front. I innstillingen til nordområdemeldingen mente en samlet utenriks- og forsvarskomité at en felles strategi innenfor mineralområdet på Nordkalotten mellom Norge, Sverige og Finland var en god idé. Vi tror det er mye å hente på samordning, ikke minst innen transport. Alle snakker også om den nordlige sjørute, men få gjør noe med det. Nå er det først og fremst næringen og ikke myndighetene som skal dra i gang utviklingen, men i tilrettelegging av f.eks. infrastruktur som havner, søk og redning og kommunikasjon har myndighetene en rolle å spille. Når det gjelder den nordlige sjørute, er Norge ideelt plassert og vil i et strategisk samarbeid med relevante naboland kunne legge rammer for virksomheten. Vi er glad for at det nå kommer en avtale i Arktisk råd om oljesøl, i tillegg til avtalen for snart to år siden om søk og redning. Utfordringen på begge områder er imidlertid kapasitet. Arktis er et ufattelig stort område, og det vil alltid være begrenset hvor store kapasiteter vi kan ha på plass. Men det er viktig å få identifisert de tilgjengelige kapasiteter mellom de arktiske stater og se om vi fellesskap skal begynne å fylle de gap som er mest kritiske. En begrensende faktor for søk og redning, ulik aktivitet, kystvakt osv. er manglende satellittdekning. Når vi inviterer f.eks. petroleumsnæringen inn i Arktis og snakker varmt om nye skipsruter, må vi ta inn over oss at dette krever ny infrastruktur innen kommunikasjon. Man er praktisk talt blind i deler av Polhavet. Det gjelder også miljøovervåking, som er viktig i dette området. Dette krever et betydelig kostnadsløft, og slik satellittdekning vil heller ikke kunne realiseres i dag uten at staten tar en del av kostnaden – gjerne i samarbeid med andre arktiske stater. Vi mener at statsbudsjettet, som legges frem senere i år, må gi noen signaler rundt dette. Vi skal fortsette å arbeide for at nordområdene preges av ro og samarbeid. Samtidig skal vi være tydelige på at også NATO har en rolle å spille i nord, og vi må – i dialog med andre arktiske NATO-land – skape en forståelse for våre utfordringer i nord. At det er forskjellig tilnærming til NATO og organisasjonens rolle når det gjelder den militære sikkerheten i Arktis fra ulike NATO-land, er ikke i vår interesse. Det er i vår interesse å få avklart NATOs strategi når det gjelder Arktis. Det må vi sørge for. Ellers slutter vi oss til det som sies om Russland. Vi er glade for at det nå skal bli enklere for russere å få flerreisevisum til Norge. Dette er noe vi har tatt opp ved flere anledninger, og vi er glade for at vi harmoniserer praksisen med Finland. Vi mener at et tett og bredt samarbeid med Russland tjener våre interesser. Til slutt vil jeg få si at vi støtter utenriksministerens vurdering når det gjelder forholdet til Kina.