Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2007-12-03:
Formålet med Riksrevisjonens undersøkelse har vært å belyse i hvilken grad Miljøverndepartementet ivaretar sitt nasjonale ansvar for en bærekraftig arealplanlegging og arealdisponering etter plan- og bygningsloven. Følgende forhold er vurdert: i hvilken grad arealstatus og arealutvikling i Norge er i tråd med målet om bærekraftig arealdisponeringi hvilken grad det kommunale plansystemet brukes slik at målet om en bærekraftig arealplanlegging og arealdisponering kan nåsi hvilken grad Miljøverndepartementet ivaretar sitt styrings- og samordningsansvar for en bærekraftig arealplanlegging og arealdisponering Riksrevisjonens undersøkelse viser at arealstatusen og arealutviklingen i Norge på flere områder ikke ivaretar verdier og prinsipper Stortinget har vektlagt for å sikre en bærekraftig arealdisponering. Det er en samlet komite som viser til at bærekraftig utvikling er satt som mål for verdenssamfunnet gjennom en rekke internasjonale prosesser i regi av FN. Begrepet defineres som en utvikling som imøtekommer dagens behov uten å ødelegge fremtidige generasjoners muligheter for å tilfredsstille sine behov. Målet om en bærekraftig utvikling har vært førende for norsk areal- og ressursforvaltning siden tidlig i 1990-årene. Føre var-prinsippet og at naturens tålegrenser ikke må overskrides, skal legges til grunn for forvaltningen, og miljøhensyn skal innarbeides som premiss i all arealdisponering. Komiteen har merket seg at Riksrevisjonens mål med Dokument nr. 3:11 for 2006-2007 har vært å belyse i hvilken grad Miljøverndepartementet ivaretar sitt overordnede ansvar for å sikre en bærekraftig arealplanlegging og arealdisponering etter plan- og bygningsloven. Datainnsamlingen i undersøkelsen ble avsluttet i oktober 2006. Under komiteens arbeid har komiteen delt seg i flertall og ulike mindretall. Det er et stort flertall – alle unntatt Fremskrittspartiet – og jeg regner med at eventuelle talsmenn for det flertallet vil forklare sine standpunkter. Det er imidlertid en samlet komite som kommer med en viktig påpekning, nemlig at ansvaret for å ivareta utviklingen skal ligge og ligger hos Miljøverndepartementet. Komiteen minner også om at vi har en streng lovgivning knyttet til arealforvaltning, jf. strandsonen og verneområder. Da er det, sier komiteen, viktig at en skiller mellom strandsoneforvaltningen i indre Oslofjord og forvaltningen i områder hvor presset er langt mindre og topografien ofte annerledes. Komiteen mener derfor at situasjonen når det gjelder å følge opp nasjonale arealmålsettinger, er noe mer nyansert enn det Riksrevisjonens rapport hevder. Rapporten fokuserer ikke tilstrekkelig på de lokale folkevalgtes store innsats for å sikre en positiv og miljøvennlig utvikling i sine kommuner. Et mindretall, bestående av Fremskrittspartiet og Høyre, viser til at i Norge tilligger arealforvaltningen primærkommunen. Dette er et prinsipp som bygger på respekt for det lokale folkestyret, og at en lokalt vet best hvor skoen trykker. Medlemmene fra Fremskrittspartiet og Høyre mener at bevisbyrden for å gripe inn overfor primærkommunene i deres arealforvaltning bør tilligge staten. Med andre ord: I en primærkommune hvor både de ansatte og kanskje de folkevalgte politikere har vært på befaringer og satt seg grundig inn i om det kan tillates at det bygges en hytte eller utvides en hytte, eller det bygges et hus, og de finner ut at det ikke generer noen naboer, eller at det ikke er noen som helst reelle beveggrunner mot det i lokalområdet, og kommer til at de sier ja til f.eks. en søknad om dispensasjon, bør det, etter Høyre og Fremskrittspartiets oppfatning, ikke være slik at noen hos Fylkesmannen eller i staten uten videre, med et pennestrøk, bare fordi de har sett på noen kart, kan bestemme at de overprøver avgjørelsen. Jeg synes det er rart at partier som Senterpartiet og Arbeiderpartiet her undervurderer sine egne lokale folkevalgte i den grad som de gjør, når de f.eks. ikke ønsker å fjerne Fylkesmannens innsigelsesrett, som vi mange ganger har foreslått. Det er jo i realiteten slik at hvis man mener at man lokalt vet best hvor skoen trykker, burde man akseptere deres avgjørelser istedenfor å skjerpe inn og gjøre det vanskeligere å få dispensasjoner, vanskeligere å få tillatelser. Det er i hvert fall Fremskrittspartiets syn at på dette området kunne vi faktisk avlaste Fylkesmannen for en del arbeidsoppgaver, oppgaver som en tidligere debatt viste at Fylkesmannen egentlig mangler ressurser til. Vi burde kunne la lokale folkevalgte organer ha den endelige avgjørelsesretten i enkeltsaker.