Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-28:
Representanten Lånke tar opp en meget interessant interpellasjon om en av våre viktigste verdier som skiller oss fra de samfunn som er fundamentalistiske og udemokratiske, nemlig ytringsfriheten. Dette er jo tema som, som vi allerede merker av debatten, har veldig mange sider. Det handler om verdiforvaltning, det handler om lover, det handler om økonomiske rammebetingelser for mediebransjen, og det handler om forvaltning av konsesjoner. Jeg skal touche innom noen få av disse temaene. Det første jeg har tenkt å ta utgangspunkt i, er hvordan vi på ledende nivå i Norge forvalter dette med verdien ytringsfrihet. Hvis vi tenker to–tre år tilbake på debatten om karikaturtegningene, var det en debatt som gikk over hele verden, og også i norske medier. I den sammenheng skulle jeg ønsket meg en kulturminister som var fanebæreren for ytringsfriheten i Norge og stod på barrikadene og fortalte om hva vi i Norge definerer som ytringsfrihet. Men i den sammenheng var vår kulturminister fraværende og usynlig – en ellers svært så synlig politiker i vårt samfunn. Tilsvarende var det da vi fikk diskusjoner rundt blasfemiparagraf og regler om religionskritikk: Den til vanlig svært så synlige kulturministeren ble plutselig usynlig og dukket ut av debatten. Man kan jo stille seg spørsmålet om hvorfor statsråden, som er svært glad i media ellers, velger å dukke unna hver gang det kommer en viktig debatt om ytringsfriheten i samfunnet vårt. Til et annet tema: Vi er midt inne i prosessen med konsesjonstildelinger innen lokalradiosystemet, og der er det en rekke innarbeidede folkekjære lokalradioer som mister sine konsesjoner til fordel for andre som har skrevet gode søknader, og som har fått tillit hos byråkratene i Medietilsynet. En slik forvaltning av lovverket vårt setter ytringsfriheten under press, men er selvfølgelig også et enormt problem for dem som ønsker å drive seriøs næringsvirksomhet innenfor mediebransjen. Et annet tema innenfor dette området er pressestøtten. Det er godt kjent at Fremskrittspartiet er motstander av pressestøtte, men når pressestøtten først deles ut, må det være innenfor noenlunde forutsigbare rammer og etter objektive kriterier. Det er ikke tilfellet for veldig mange innenfor denne bransjen. Man har en ordning hvor deler av støtten kommer som en momskompensasjon, deler kommer i pressestøtte, og deler er overført til Kulturrådet. Nylig så vi at Kulturrådet fratok en rekke aviser deres pressestøtte på basis av en vurdering av at man ikke synes at innholdet holdt mål. En slik holdning til det redaksjonelle innholdet i aviser er etter min mening nærmest skandaløst og kan nærmest karakteriseres som et statlig maktovergrep mot pressefrihet og pressemarked, når folk i Kulturrådet skal sitte og være smaksdommere over forskjellige aviser. Jeg tok opp dette overfor statsråden og brukte avisen Norge IDAG som et eksempel, hvor Norsk Presseforbunds generalsekretær Per Edgar Kokkvold advarte mot beslutningene som Kulturrådet har fattet, og sa at man skal være svært «varsom med å kneble det man ikke liker». Svaret jeg har fått fra statsråden, sier i og for seg, konklusjonsmessig, at statsråden vil holde en armlengdes avstand når det gjelder disse sakene. Det er jo et hyggelig ståsted. Men når det gjelder andre kulturvirksomheter, har jeg aldri sett statsråden ha noe særlig armlengdes avstand – vel, det er mulig han har det når han henger i baren på forskjellige kulturarrangementer rundt om i Norge. Vi er godt kjent med statsrådens meget gode kontakter i dette miljøet.