Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-04-29:
Jeg vil takke interpellanten for et svært viktig tema. Det er over 200 000 mennesker med nedsatt arbeidsevne, og derav har 120 000 et avklart behov for arbeidsrettede tiltak. De forhåndsgodkjente tiltaksbedriftene har en viktig rolle. De har arbeidet over de siste 30–40 årene. Det er om lag 400 slike bedrifter, og de har et budsjett i størrelsesorden 3,3 mrd. kr. Det er helt opplagt at på dette området, som på andre områder, trenger vi en gjennomgang for å få en mer treffsikker og bedre måloppnåelse. Jeg bruker mange ganger ordene røtter og vinger – forankring og nyskapning. En må hele tida være dynamisk. En må også være dynamisk på dette området, og jeg syns derfor at den usikkerhet som er skapt rundt det som statsråden har gjort, er urimelig. For det som statsråden har sagt her i dag, kommer for meg ikke som noen overraskelse – det er den linja jeg har oppfattet at statsråden har stått for hele tida. De arbeidsrettede tiltakene kan vi dele i ordinære bedrifter, forhåndsgodkjente og ikke-forhåndsgodkjente tiltaksbedrifter som deltar i anbudskonkurranse. Den største gruppen som trenger tilrettelagt arbeid, er mennesker som har redusert arbeidsevne som følge av psykiske lidelser, muskel- eller skjelettlidelser, og tidsbegrenset lønnstilskudd og arbeidspraksis i ordinær bedrift er veldig viktig for disse. Jeg vil understreke at det er mange flere sosialt innstilte arbeidsgivere enn de som har mulighet til å fylle en slik rolle i dag. Noe jeg også vil understreke, er at det er svært mange verdikonservative arbeidsgivere som har et perspektiv langt utover det å tjene mest mulig penger på kort sikt, som i mange henseende føler et samfunnsansvar. Når det gjelder de utviklingshemmede, er det helt opplagt at der er det forhåndsgodkjente tiltaksbedrifter som er det mest sentrale. Tidsubestemte ordninger for slike mennesker er utrolig vesentlig, og det trengs derfor, etter Senterpartiets vurdering, flere varig tilrettelagte arbeidsplasser. Det trengs ikke minst en langt bedre planlegging av dem som har ulike former for funksjonshemming, som går ut av skole, og som trenger en sømløs overgang til varig tilrettelagt arbeid. Dette varig tilrettelagte arbeidet i skjermet virksomhet er altså løsningen for dem som trenger mest oppfølging i hverdagen. Alle med en viss arbeidsevne bør i prinsippet gis mulighet til å finne sin plass innenfor det ordinære arbeidslivet, og da bør alltid en form for tilpasset, støttet eller subsidiert arbeid i det ordinære arbeidslivet være førstevalget. I forbindelse med Brofoss-utvalget er det stilt spørsmål om i hvilken grad det er ønskelig og mulig å øke bruken av ordinære virksomheter som arena for den arbeidsrettede bistanden. Etter Senterpartiets vurdering er det behov og mulighet for langt flere her – ikke minst innenfor det som heter tidsbestemt lønnstilskudd. Det er en del motforestillinger, bl.a. fra Finansdepartementet, på dette. Det er motforestillinger knyttet til at det er kostnadsoverveltning fra arbeidsgiver til staten, og at det er fortrengning ved at enkelte andre, som ikke kommer inn under ordningen, i det ordinære arbeidslivet altså blir fortrengt. Jeg skal erkjenne at det er dilemmaer. Det er dilemmaer ved denne ordninga som ved andre ordninger, men med det beskjedne omfanget som tidsbestemt lønnstilskudd har i dag, er ikke det dilemmaet så påtrengende – annet enn at det er en stor gruppe som ellers ikke vil få deltakelse i det ordinære arbeidslivet – slik at en med fordel kan øke den delen av arbeidsrettet bistand. Når det så gjelder det andre spørsmålet, i hvilken grad Arbeids- og velferdsetaten sjøl skal produsere tjenester, så kan jeg ikke se at det er hensiktsmessig. De kommunalt eide attføringsbedriftene gjør en svært god jobb, og dette er en deltakelse som en får til lokalt, noe som er svært viktig. Når det gjelder i hvilken grad det skal åpnes for andre aktører enn forhåndsgodkjente tiltaksbedrifter, er jeg enig med statsråden – en kan øke innen ideell sektor, men ikke gå inn på kommersielle ordninger. Helt til slutt: Jeg syns det som er knyttet til lov om offentlige anskaffelser og EØS-avtalen er for lite framme i denne saken. Det er vel egentlig dét som har ført til den diskusjonen der både Høyre og Fremskrittspartiet har gjort seg til skeptikere. Og da må en si det med rene ord: Det er EØS-avtalen som er problemet.