Olemic Thommessen (Høyre), 2008-11-20:
Ordningen med omsorgslønn er en svært viktig ordning for familier med medlemmer med nedsatt funksjonsevne eller alvorlig sykdom. Ordningen skaper rom for omsorg i våre aller nærmeste relasjoner, også der omsorgen er så omfattende at den ikke er kombinerbar med annet arbeid, eller belastningene ellers ville umuliggjøre at de som trenger omsorgen, kunne forbli hjemme. Dette er en omsorgsform vi må verne om, og som vi må sørge for fungerer best mulig. Ordningen må selvsagt først og fremst vurderes ut fra de menneskelige behov som er til stede, men det bør også være nevnt at mange mottakere av omsorgslønn gjennom sin innsats gjør et arbeid langt utover det vi normalt legger i et vanlig arbeidsforhold, og sparer det offentlige for store beløp. Høyre fremmet denne saken på bakgrunn av en konkret henvendelse. Vi har senere dessverre fått flere. Vår sak handlet om en enslig forsørger som i 18 år hadde tatt hånd om sin multihandikappede sønn for så å oppdage at hun ikke hadde krav på dagpenger eller ledighetstrygd. Etter å ha vært døgnvakt i 18 år med en månedslønn på ca. 10 000 kr i måneden har jeg forståelse for at bitterheten vokser frem, ikke minst i lys av hva hun har spart samfunnet for, og hva som kunne vært scenarioet dersom hun hadde overlatt barnet til offentlig omsorg, noe som selvfølgelig for henne ikke var noe egentlig alternativ. Jeg merker meg brevet til komiteen fra statsråden og ser at dagens system inneholder forskjellige alternativer som i og for seg er vel begrunnet. Problemet er at dagens ordning fremstår som et skrivebordsprodukt som ikke fanger opp den virkeligheten som er der ute blant dem dette angår. De henvendelsene vi får, forteller at informasjon ikke når frem, at situasjonen rundt etableringen av omsorgslønn i praksis ikke gir valgmuligheter, og at de akutte problemene familiene står oppe i, totalt overskygger tanken på hva som kommer etter, kanskje om mange år. Vi er også kjent med at enkelte ikke har fått orientering om konsekvensene av hvilken tilknytningsform som velges, eller at informasjon om dette ikke er gitt i det hele tatt. Eksempelvis kom det nok som en ubehagelig overraskelse for det konkrete tilfellet denne saken springer ut av. I den sammenheng er det viktig å understreke at dette ikke dreier seg om noen ressurssvak person, tvert imot en person som var godt utdannet og meget vel skikket til å ivareta sine interesser under normale forhold. Jeg har merket meg at statsråden gjennom sitt brev til komiteen mener å ha svart på spørsmålet om hva som er gjeldende regler på området. Det kan være, men vi som stilte spørsmålet, hadde tenkt at en litt grundigere gjennomgang ville lede frem til noen forslag om å forbedre ordningene overfor de menneskene dette angår. Slik sett opplever jeg svaret fra departementet som litt fantasiløst og litt lite entusiastisk i forhold til å gå inn i de reelle problemstillingene. Høyre mener man burde ha vurdert om man kunne legge opp til en enhetlig ordning der man uavhengig av tilknytningsform kunne gi fulle sosiale rettigheter eksempelvis. Jeg viser til brevet fra Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon som følger saken. Brevet underbygger den virkelighetsoppfatning vi har fått formidlet fra flere som dette gjelder. Jeg håper Regjeringen og regjeringspartiene tar dette inn over seg når de nå vil arbeide videre med disse sakene, selv om Høyres forslag i dag blir nedstemt. Med dette tar jeg opp de forslag Høyre er med på.