Bent Høie (Høyre), 2011-04-14:
Jeg tror dagens debatt kun vil ha historisk interesse, og da vil det i tilfelle være for å gå tilbake til denne innstillingen og allerede der se skissen av det som blir det framtidige styringssystemet for norsk helsevesen. For det er helt åpenbart at så lenge det kun er ett parti i denne sal, nemlig Arbeiderpartiet, som fortsatt støtter dagens styringsmodell, er det jo ikke spørsmål om det blir en endring, men om når det blir en endring. Sannsynligvis vil det bli relativt kjapt etter stortingsvalget i 2013. Den styringsmodellen som vi har i dag, har altså ikke tilslutning fra noe annet parti enn Arbeiderpartiet. I denne innstillingen skisseres det en alternativ styringsmodell. Den alternative styringsmodellen baserer seg på to helt vesentlige elementer. Det første elementet er at Stortinget behandler en nasjonal sykehusplan som en del av den nasjonale helse- og omsorgsplanen. Vi har jo nå, sist fredag, fått regjeringens svar på det ønsket, og det er igjen en nasjonal helse- og omsorgsplan som ikke i noen særlig grad beskriver hvordan spesialisthelsetjenesten i Norge konkret skal utvikle seg, og spesielt ikke er det en nasjonal sykehusplan. Det er et forsøk på å definere hva som er et lokalsykehus. Der er listen lagt sånn at det akkurat går å definere sykehusene slik de vil være etter de omstillingene som nå pågår innenfor den listen. Derfor vil Soria Moria-erklæringen kunne sies å være opprettholdt. Men det gis ikke noe forsøk på å definere hva andre typer sykehus skal inneholde. Nei, det sies i Nasjonal helseplan at det skal forskriftsfestes. Ved å forskriftsfeste det holder man det på betryggende armlengdes avstand fra denne sal, og dermed kan man fortsatt ha den typen diskusjoner bak lukkede dører internt i regjeringen, selv om de dørene etter hvert blir slått opp på vid gap av de enkelte medlemmene av regjeringen. Den alternative modellen er å fastsette de viktige spørsmålene i en nasjonal helseplan, i en nasjonal sykehusplan, sånn at det er forankret her i Stortinget. Da er det ikke noe behov for de regionale helseforetakene. De fire regionale helseforetakene, som i dag i realiteten driver opptil fire forskjellige typer helsepolitikk i dette landet, vil da være overflødige. De vil være et byråkratisk mellomledd mellom en nasjonal helseplan som forankres i Stortinget, og robuste, beslutningsdyktige styrer ved de lokale sykehusene. Det er også bakgrunnen for at Høyre støtter forslaget om at en punkt 1) oppretter en nasjonal helse- og omsorgsplan, og punkt 2) at man legger ned de regionale helseforetakene. I denne debatten er det enkelte, spesielt representanten Toppe fra Senterpartiet, som prøver å skape et inntrykk av at Høyre var pådriver for den styringsmodellen som vi har i dag. Det er ikke korrekt, så jeg vil anbefale at representanten Toppe og de andre som lever i den villfarelsen, går tilbake igjen og leser odelstingsproposisjonen om ansvarsreformen. Der vil en se at Høyre la fram et helhetlig annet forslag som innebar at en skilte driftsstyringen av sykehusene ut fra det som den gang ble kalt forvaltingsstyringen, nettopp fordi man mente at det var behov for en forvaltningsstyring, altså en politisk styring, av de viktige spørsmålene knyttet til hvordan sykehusstrukturene og spesialisthelsetjenesten skulle se ut i Norge, da man mente det var feil å organisere det i en foretaksmodell etter modell av aksjeloven. Det var imidlertid en modell som Arbeiderpartiet fremmet, som de fikk flertall for sammen med Fremskrittspartiet, og som Høyre støttet subsidiært fordi vi mente det var viktig å bidra til å få et statlig ansvar for spesialisthelsetjenesten. Det som dette dreier seg om, er om spørsmål som befolkningen oppfatter som livsviktige, skal tas av folkevalgte politikere eller av ansiktsløse byråkrater. Fra Høyres side er dette spørsmål som hører hjemme i demokratisk valgte organ, fordi det er nettopp denne typen spørsmål velgerne legger stor vekt på når de går til valg og velger sine representanter. I dag foregår det et svarteperspill som minner veldig sterkt om det svarteperspillet som også foregikk da fylkeskommunene hadde ansvaret for sykehusene.