trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
Representanten Sande sa at dette er omkamp. Ja, det er omkamp. Det er en viktig omkamp for dem dette angår. Representanten Sande brukte på slutten av sitt innlegg angrep som det beste forsvar, for å forsvare Senterpartiet. Han sa at det finnes ingen felles forslag fra opposisjonen. Jo, det gjør det. I innstillingen står det hva vi skal gjøre. Vi kan ikke fatte et vedtak i opposisjonen i dag og si at dette gjennomfører vi med sikkerhet, men vi vil undersøke det, vi vil gå videre og se på det. Det er ikke, som statsråden sa, valgflesk. Dette er et forsøk på å løse opp en situasjon som vi synes har vært urettferdig helt fra vi fikk vite om overgangsordningen. Dette skal vi prøve å gjøre, hvorvidt vi greier det, vil tiden vise.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-05-21:
Eg synest det er synd at statsråden ikkje har oppfatta hovudessensen i mitt innlegg, at det vi ønskjer å gjere, er å rette opp grove løftebrot. I mitt innlegg var det også nemnt mange eksempel på det som vi meiner er grove løftebrot, som også småkraftutbyggjarane har oppfatta det som. Det er ikkje tvil om at det er mange kraftverk no som slit økonomisk, og som står i fare for å gå konkurs, som allereie er teknisk konkurs, og som viser til dei løfta som hadde komme før investeringane blei gjorde, slik at det å vri seg unna at det her er gitt lovnader, meiner eg er heilt feil. Eg vil ta opp igjen det representanten Skumsvoll sa: Her ser vi konturane av at utanlandske interesser vil kjøpe seg inn i norske småkraftverk. Dette er småkraftverk som gardbrukarar bygde for å skaffe inntekter til sine gardar. Kva meiner statsråden om at desse kraftverka kan gå over til utanlandsk eigarskap?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2013-05-21:
Representantane Ropstad og Siri Meling har gjeve ei god grunngjeving for kvifor dei fire ikkje-sosialistiske partia har fremja eit fellesforslag og kva som er vår intensjon når det gjeld det etter 2013. Elles har det vore mykje snakk om anstendigheit og historie i denne saka. Senterpartiet har sete med statsråden samanhengande sidan 2005, og eg kan forstå at både Erling Sande og statsråden har behov for å forsvare seg, og at angrep er det beste forsvar. Eg vil referere ein e-post som kom frå Guri Størvold, statssekretær i Olje- og energidepartementet, den 3. mars 2008. Det gjaldt overgangsordninga for grøne sertifikat: «Gode partikollega. Du kan ta det helt med ro. Det som er sagt fra tidligere statsråder og i stortingsmelding nr. 11 om at anlegg satt i drift etter 1.1.2004 skal kunne komme inn i ordningen med grønne sertifikat hvis de ellers tilfredsstiller kravene, står fast. Det er vårt krystallklare standpunkt når vi går inn i forhandlinger med Sverige om et felles marked for grønne sertifikat. Det er heller ingen signaler fra svensk hold så langt om at det skal by på problemer. Dette har jeg også formidlet til Småkraftforeningen i dag, 3. mars. Vi har stor tro på at vi skal kunne bli enig med svenskene om et felles marked for grønne sertifikat. Vi er opptatt av forutsigbare og gode rammevilkår for utbygging av fornybar energi. Hvis vi skal nå våre klimamål må vi ha en sterk satsing på fornybar energi framover. Småkraft er en helt sentral del av denne satsingen. Småkraft er også en viktig del av vår strategi for å bygge opp en ny, framtidsretta energibransje i distrikts-Norge. Håper dette var oppklarende. Og at du nå kan kjenne deg trygg på at partiet ditt fortsatt er til å stole på.» Det var overgangsordninga for grøne sertifikat. Det var mars 2008. Eg meiner faktisk at Senterpartiet burde beklage overfor dei småkraftutbyggjarane som bygde og som trudde på dette, at dei faktisk har blitt lurt. Det har ført til det vi ser i dag: Fleire småkraftverk står i fare for å gå konkurs, fleire må kanskje selje aksjane sine for å berge garden sin, og alt det er det Senterpartiet som har hatt ansvaret for. Eg meiner statsråden faktisk burde bruke denne anledninga og beklage det som har skjedd i denne saka.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
Eg takkar statsråden for svaret så langt. Eg erkjenner at vi faktisk er veldig einige om at vi har ei stor utfordring når det gjeld kvinner og sjukefråvær, spesielt i kommunal sektor, og korleis ein skal klara å løysa det. Trøyttleik og slappheit har kome i fokus når det gjeld sjukefråvær, og her er det igjen kvinner som toppar. Kven er det som ikkje er trøytt og slapp iblant? Til og med vi politikarar er jo det. Men kva er den utløysande faktoren som endrar friskleik og eigenmelding til sjukmelding? Det lurer eg på. Eg skjønar at ein del er inne i ein utgreiingsfase. Det har eg forståing for. Men det gjeld langt frå alle. Nokre ønskjer faktisk ein «time-out». Kvifor har trøyttleik og slappheit auka med heile 69 pst. i dei ulike diagnosegruppene på tolv år? Dette har skjedd trass i at vi har betre permisjonsordningar enn nokon gong. Vi har auka lønningar, vi har AFP, og vi har større kunnskap på ei rekkje medisinske område, der det òg er mange fleire behandlingar, og ikkje minst behandlingar som verkar. Arbeidsmiljøfaktorar som påverkar sjukefråværet, er det òg forska på i stor mon. Ein veit at det å jobba litt er viktig for individet og for samfunnet. Men korleis kommuniserer vi dette ut, og korleis blir det løyst på det enkelte legekontoret, den enkelte arbeidsplassen eller hos Nav? Når vi ser utviklinga, må vi etter kvart kanskje kome til den erkjenninga at vi ikkje gjer ein god nok jobb. Det trengst nye konkrete tiltak. Vi må få eit mindre byråkrati og eventuelle endringar på diagnosekartet til legane. Ja, for det ein kryssar av på diagnosekartet, kan faktisk ha innverknad på livet ditt vidare. Vi snakkar her om helseforsikring, og kanskje skal ein reisa til USA. Det er sånne ting folk kanskje ikkje tenkjer på. Trøyttleik og slappheit trur eg skjuler mange ulike årsaker, som sorg, skilsmisse, dårleg leiing og dårleg arbeidsmiljø. Diagnose A04 er ein sekkediagnose på lettare psykiske lidingar. Det er først når ein kan klargjera årsakene at ein kan setja inn tiltak. Men då må ein få eit ærlegare sjukefråværsårsakskart. Ein treng å setja i gang prosjekt på lik linje med f.eks. prosjektet om ufrivillig deltid. Ein må læra opp leiarar i at sjukefråvær krev god leiing. Det handlar om å bry seg, òg på område som er vanskelege. Med den rause, gode sjukelønnsordninga vi har i dag, fortener ein mykje meir løysingsorientering òg for individet, og ikkje berre totalt for gruppene. Framstegspartiet har ønskt eit ærlegare bilete av sjukefråværet lenge og har fremma forslag om det. Eg har då eit spørsmål til statsråden: Er det andre aktive tiltak ein kan gå inn på, som ei sjukmelding skal utløysa – ikkje berre gradert sjukmelding, men faktisk ein form for aktivitet?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
Eg takkar for ein god debatt. Sjølv om vi ikkje var så mange som var opptatte av dette temaet, er det gode innspel og gode tankar vi alle har med oss. Eg har veldig lyst til å seia at mange, mange gjer ein god jobb når det gjeld sjukefråver for kvinner, òg i det kommunale. Det har eg lyst til å seia. Då må vi læra av dei – vi må klara å få ut dei gode signala til alle andre og ikkje seia: Ja, dei gjer det bra der, og så skjer det ikkje så mykje meir. Der har vi faktisk ein god jobb å gjera. Statsråden var inne på at det var viktig med aktivitet, presise diagnosar, opplæring av sjukmeldar med omsyn til praksis og betre tilrettelegging for psykiske lidingar. Det er eg veldig, veldig einig i. Men eg trur vi må få inn masse andre tankar, masse andre idear. Vi må opna opp for at eit heilt land går inn for å sjå på kva vi kan gjera med dette. Vi kan ikkje setja oss ned og seia: Nei, dette skal vi helst ikkje snakka om, og dette viser jo at bra er greit nok. Som representanten Gullvåg òg sa: Innsparingane er jo formidable. Ein ser kva for velferd ein kan få ut av berre ei innsparing på 1 pst. hos ein kommune. Då snakkar vi om bortimot 1 mill. kr. Det er utruleg mykje pengar som kan bli brukte på andre område. Ja, Gullvåg var ute med litt frykt i samband med haustens val. Det er eg ikkje bekymra for i det heile, for det er enklare å seia at vi faktisk ønskjer friskare kvinner i dette landet, og det ønskjer vi å bidra til å gjera noko med. Vi har ei god leiing – ja, det er kjempeviktig. Men dersom det er eit arbeidsmiljø der ein leiar faktisk er delaktig i at det er eit høgt sjukefråvær, nyttar det ikkje same kva å setja denne leiaren til denne oppgåva. Det ser vi dessverre mange eksempel på at ikkje er så godt. Då tenkjer eg sånn: Kanskje det skulle ha vore eit slags team som hadde gått inn og hjelpt for å få ordna opp i dette, og fått til betre løysingar for både arbeidstakar og arbeidsmiljøet generelt. Men igjen: Takk for debatten. Eg håpar at vi får meir fokusering på dette området, for det er kjempeviktig.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-05-21:
Representanten spør meg konkret om sykmelding etter en stund bør utløse aktivitet. Jeg mener at det er en veldig viktig diskusjon. For hvis vi ser på en del av dem som har vært sykmeldt i ett år, og som senere går over på arbeidsavklaringspenger, er det kanskje ett år utenfor arbeidslivet, og så inntreffer ikke kravet om aktivitet eller en tiltaksplass før etter lang tid. Så det å tilby aktivitet i sykmeldingsperioden tror jeg er en viktig måte å få flere tilbake i arbeid på. Det er en veldig sentral diskusjon. Representanten er også inne på dette med psykiske lidelser. Vi har jo sett at selv om sykefraværet går ned, øker lettere psykiske lidelser. Det kan jo være slik at diagnosene nå er mer presise enn de var for 10–15 år siden. Da var det kanskje slik at legene skrev ut at man hadde whiplash, og at man hadde vondt i skulder eller nakke, men realiteten var at man kanskje var trøtt og slapp, eller at man hadde en lettere psykisk lidelse. Det som er utfordringen, er at man ofte holder fast ved diagnosen ved første sykmelding. Etter en viss tid kan man få en mer presis diagnose. Det vil vi følge opp mer i det videre arbeidet. Men dette med symptomer som en årsak til sykefravær er en stor sekkebetegnelse. Det omhandler også muskel- og skjelettlidelser, det omhandler lettere psykiske lidelser, og det omhandler svangerskapsrelaterte lidelser. Så det er en stor sekkepost. Men det er viktig å få mer presise diagnoser – at den diagnosen som kommer innledningsvis ikke nødvendigvis er den som står etter en stund. Det er viktig med mye mer opplæring av sykmelder. Vi har nå utviklet et verktøy som gjør at den enkelte lege kan sammenligne sin sykmeldingspraksis med andre. Det ønsker vi skal brukes i mye større grad. Jeg vil i samarbeid med partene i arbeidslivet bidra til at flere av dem som blir syke, kommer raskere i aktivitet. Før sa man når det gjaldt muskel- og skjelettlidelser, at det var riktig å legge seg på sofaen. Vi ser ved lengre sykmeldinger, på samme måte som ved psykiske lidelser, at hvis resepten er å legge seg på sofaen, kan det øke faren for at man blir lenge borte fra arbeidslivet. Så vi har en stor jobb å gjøre i norsk arbeidsliv når det gjelder bedre tilrettelegging for psykiske lidelser.
Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2013-05-21:
Jeg takker for en veldig god diskusjon. Nå starter vi jo forhandlingene om en ny IA-avtale til høsten. Jeg må si jeg er enig med representanten Røe Isaksen som advarer mot å ha veldig mange mål i en IA-avtale, for vitsen med en IA-avtale er at det skal være få og konkrete mål som kan nås. Vi har nådd langt når det gjelder sykefravær. Vi er så å si i mål når det gjelder økt pensjonsalder. Det er veldig bra. Når det gjelder antall funksjonshemmede i arbeidslivet, har vi ikke nådd så langt. Så det er viktig å se på målene i IA-avtalen, og vi vil se på det i samarbeid med FAD. Men det er også noen som ønsker flere mål, noen andre mål. Så vil jeg også berømme industrien, som har gått langt, ikke bare på dette området, som handler om sykefravær, men som også har tatt opp pensjonsalderen – veldig mye mer enn det vi egentlig hadde regnet med. Nå er det veldig mange i 60-årsalderen som står i arbeidslivet. De utsetter sin pensjon. Så da vi fikk nye tall i forbindelse med framleggelse av revidert nasjonalbudsjett, var prognosene for utgiftene til folketrygden 5 mrd. kr lavere enn i desember 2012. Det skyldes jo at det blir færre på uføretrygd og arbeidsavklaringspenger, sykefraværet går ned. Men denne pensjonsavtalen virker så godt at det er færre som går av med pensjon, så man utsetter pensjonsalder. Dermed var det reduserte utgifter til folketrygden på alle disse områdene. Det er jo et tegn på at vi har nådd veldig langt med denne IA-avtalen. Så er jeg opptatt av å se på legenes portvakterrolle. Jeg skal om ikke lenge ha et møte med Allmennlegeforeningen om nettopp dette. Men jeg vil advare noe mot forslaget som handler om mer straff av leger og normerte sykmeldinger. Resultatet av det kan være at legene bruker mer tid på å dokumentere for å unngå straff, for å lage rapporter på hvorfor de fraviker det som er normen. Da bruker vi ikke legene til det vi skal bruke dem til. Vi skal bruke dem mer aktivt i oppfølgingsarbeidet av den enkelte. Så ønsket om mer kontroll kan rett og slett føre til ønske om mer byråkrati, eller at resultatet blir mer byråkrati. Er det noe jeg har fått tilbakemelding på når det gjelder IA-avtalen, er det ønsket om avbyråkratisering og ikke ytterligere kontrolltiltak. Så vil jeg si at dette er en viktig samfunnsdiskusjon. Forskerne sier at selv om menn deltar mer og mer hjemme, blir kvinner i dag utsatt for et veldig stort krysspress. Det handler om krav i arbeidslivet, krav i familielivet, krav om en vellykket fritid, og at det kan være elementer som ikke forskerne i dag klarer å fange opp i sine modeller. Så takk for en veldig viktig diskusjon, som vil fortsette i tiden som kommer.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
Stortinget er, som vi alle vet, Norges lovgivende forsamling. I dette huset behandles lovforslag fremmet av regjeringen, men også forslag som er fremmet av representanter. Nå er det langt fra alle representanter som er jurister, og det er få – om noen – som har spisskompetanse når det gjelder lovtekniske spørsmål. Når en som representant i den lovgivende forsamlingen mangler slik kompetanse, er det for meg naturlig å henvende seg der hvor kompetansen skal være, nemlig til departementet, som – slik som jeg har oppfattet det – er underlagt Stortinget. Da undertegnede på vegne av Fremskrittspartiets stortingsgruppe henvendte seg til Justis- og beredskapsdepartementets lovavdeling for å få bistand, tok jeg det som en selvfølge at slik bistand ville bli gitt. Overraskelsen var stor da avslaget kom. I og med at det kunne oppfattes som om vi ba om mer enn det som etter departementets syn var naturlig å gi bistand til, sendte jeg et nytt brev der jeg presiserte at det kun var lovteknisk bistand tilsvarende den vi fikk i 2008, vi ba om. På nytt fikk vi avslag på vår forespørsel. For undertegnede og for Fremskrittspartiet – og jeg tror for de fleste representanter og stortingsgrupper – er det naturlig å kvalitetssikre sine forslag på best mulig måte. Det er naturlig, slik jeg ser det, å benytte departementets kompetanse i Lovavdelingen. Det er vel slik at Lovavdelingen så langt det lar seg gjøre, skal bidra til at lovforslag blir så riktige som mulig, at de er i tråd med Grunnloven, og at den avdelingen skal være en nøytral instans i lovsaker? Eller tar jeg feil? Er det slik at Lovavdelingen er underlagt den til en hver tid sittende regjering og kun handler og gir uttalelser på vegne av denne? I så fall har vi, etter min mening, en demokratisk utfordring. Vi har da representanter i den lovgivende forsamling som ikke på lik linje med regjeringspartiene har mulighet til å benytte den kompetansen som departementet besitter, og som departementet besitter på vegne av den lovgivende forsamling – som er Stortinget. Hvis det ikke er slik at departementet kan yte partigruppene lovteknisk bistand, hvordan skal man da på best mulig måte kvalitetssikre sine lovforslag? Hvis det er slik at Lovavdelingen i departementet kun skal ivareta regjeringens interesser, hvorfor sies ikke dette rett ut? I svarbrevet fra statsråden skinner det, etter min mening, klart igjennom at departementet handler på denne måten. Hvis Lovavdelingen skal være en nøytral instans som skal gi nøytrale vurderinger, må også Stortinget kunne benytte denne fagkompetansen. Hvis Lovavdelingen er regjeringens forlengede arm, er det interessant, for da er – etter min mening – Lovavdelingens uttalelse lite verdt for andre enn regjeringen og ikke noe å forholde seg til for andre. Som nøytral avdeling i uttalelser og rådgivning, har den da overhodet ingen verdi. Jeg ser fram til presidentskapets vurdering av dette og av de spørsmål som ligger i selve saken.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2013-05-21:
Som stortingspresident Andersen sa, er Lovavdelingen et viktig supplement for Stortinget. Det er det ingen tvil om, og komiteene benytter den stadig vekk. Det er, som stortingspresidenten sa, under behandlingen av saker at Lovavdelingen kommer til nytte for Stortinget. Det er sånn at det stadig fremmes lovendringsforslag fra representanter og partigrupper, og det er, etter min mening, en stor fordel å kunne få en lovteknisk bistand før sakene fremmes. Det er det som er hele poenget. Det er saker som skal fremmes for Stortinget, som det ønskes å få en bistand til. Når stortingspresident Andersen sier at dette gjelder i tilknytning til proposisjoner som er under behandling, kommer det som jeg antydet i mitt første innlegg, tydelig fram: Lovavdelingen i departementet er regjeringens forlengede arm og skal jobbe etter det og gi råd ut fra de holdninger og synspunkter som regjeringen til enhver tid har. Dette blir feil for meg. Det er den lovgivende forsamling, Stortinget, som fremmer lovforslag, som må ha muligheten til å få vurdert sine forslag, om disse er i tråd med gjeldende rett, om de er i tråd med internasjonal rett, og ikke minst om de er i tråd med Grunnloven. Hvis stortingsrepresentantene og Stortinget ikke har denne muligheten, har vi etter min mening en demokratisk utfordring. Jeg ønsker at stortingspresident Andersen kan gi noen synspunkter eller forklaringer på hvordan representantene da skal forholde seg når det gjelder slike utfordringer som vi har når det gjelder å fremme lovforslag. Fremskrittspartiet har et forslag som er levert inn når det gjelder det med lovteknisk bistand på Stortinget, og jeg ønsker at stortingspresident Andersen kan gi noen synspunkter også på det.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2013-05-21:
Presidentskapet vil understreke at det er et viktig supplement for saksbehandlingen i Stortinget at komiteene har mulighet til å henvende seg til departementene for å be om svar på spørsmål i forbindelse med saker de har til behandling. For Stortingets lovgivende virksomhet har det stor betydning at departementet vanligvis etterkommer anmodning om å bidra med lovteknisk bistand under behandling av lovsaker. Når det gjelder spørsmålet om en partigruppe kan forvente seg å få lovteknisk eller lignende bistand fra regjeringsapparatet, må det skilles mellom saker hvor bistand har tilknytning til en proposisjon som er til behandling i Stortinget, og saker som ikke er til behandling. Med hensyn til den konkrete saken som representanten Ørsal Johansens spørsmål gjelder, viser den underliggende korrespondansen mellom representanten og Justis- og beredskapsdepartementet at det her er forespurt om bistand vedrørende en sak som ikke er til behandling i Stortinget. Det er dermed en vesentlig formell ulikhet mellom forespørselen fra Fremskrittspartiets stortingsgruppe om lovteknisk bistand i forbindelse med lovforslaget fra 2008 og den forespørselen som ble sendt til Justis- og beredskapsdepartementet 20. mars i år. Førstnevnte lovforslag gjaldt en sak som var til behandling i Stortinget, hvilket ikke er tilfellet med den sistnevnte. Etter presidentskapets oppfatning er det ingen praksis som tilsier at partigrupper kan forvente assistanse fra departementet til lovteknisk gjennomgang eller utforming av lovforslag når det ikke har tilknytning til en proposisjon som behandles i Stortinget. Presidentskapet viser til at heller ikke i forbindelse med behandling av lovproposisjoner har partigruppene en formell rett til å innhente lovteknisk eller lignende bistand fra departementene, selv om de som følge av en langvarig og velvillig praksis fra departementets side, har en forventning om å få det. Presidentskapet mener at den praksisen er svært positiv, men har forståelse for at departementet i enkelte tilfeller ikke finner å kunne imøtekomme anmodning om slik bistand når det krever et omfattende arbeid. Presidentskapet vil gjøre oppmerksom på at hvis et departement avslår en anmodning om å gi lovteknisk bistand i en sak som er til behandling, kan det være et alternativ å fremme forslag i innstillingen om at proposisjonen sendes tilbake til regjeringen, eller at Stortinget ber regjeringen fremme en proposisjon om lovendringer.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2013-05-21:
La meg først få presisere at det er gode muligheter for å få utredet alternativer i forbindelse med saker som er til behandling. Når representanten Ørsal Johansen viser til Lovavdelingen, må jeg få understreke det som er den formelle forbindelsen mellom storting og regjering. Stortinget kjenner bare statsråden. Ethvert spørsmål som går til fagavdelinger under et departement, går fra Stortingets side til statsråden. På den annen side er det heller ikke sånn at de politiske gruppene i Stortinget er avsendere av spørsmål til departementet – heller ikke om saker som er til behandling. Det er det komiteene som gjør. Det eneste unntaket fra det er en praktisk tillemping vi har gjort i forbindelse med finanskomiteens behandling av statsbudsjettet, der noen spørsmål blir sendt direkte. Men dette er en forståelse av måten å praktisere hovedregelen på, som altså er at Stortingets komiteer sender spørsmål til «sin» statsråd når det er aktuelt. Sånn sett har altså ikke vi som enkeltrepresentanter noe direkte forhold verken til Lovavdelingen eller til andre deler av regjeringsapparatet. Så spør representanten om hvordan vi skal få utredet godt nok alternative forslag. Det er det òg i dagens system gode muligheter til, fordi hvis det f.eks. fremmes et representantforslag om at en lov på et angitt område bør endres – så og så – er det fullt mulig å skaffe flertall for det i Stortinget og be regjeringen utrede. Da må altså regjeringen legge fram et sånt forslag. Men det er altså sånn at man må skaffe demokratisk grunnlag for det kravet, og så vil det kravet bli innført. Så har vi de praktiske ordningene som vi har i den løpende sammenhengen, der regjeringsapparatet i all hovedsak svarer på aktuelle spørsmål, som sagt, når saker er til behandling. La meg også nevne at i den endringen av forretningsordenen som vi gjorde i forrige uke, etter forslag fra presidentskapet og etter lang tids forberedelser, har vi òg styrket mindretallets muligheter til å kreve høring og til å kreve uttalelse fra departementet i forbindelse med Dokument 8-forslag som ligger til behandling i en komité. Det betyr også at muligheten for, via et Dokument 8-forslag eller et representantforslag, å få bedt om regjeringens vurdering av det faktiske innholdet i saken ytterligere er styrket etter det regelverket som nå er vedtatt, men som begynner å gjelde fra det neste storting.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-01-23:
Mitt spørsmål går til statsråd Halvorsen. Høyere norske utdanningsinstitusjoner skal være en arena for utvikling av vitenskap, spredning av kunnskap, stimulere til opplyst samfunnsdebatt, støtte opp under universelle verdier, f.eks. likestilling mellom kvinner og menn og religionsfrihet. Allikevel ser vi at radikale islamister ved flere anledninger har blitt gitt anledning til å spre sine ekstreme og dypt reaksjonære ideer ved norske utdanningsinstitusjoner. En av disse er predikanten og islamisten Haitham al-Haddad, som ved flere anledninger har fått benytte lokalene til Høgskolen i Oslo og Akershus til å holde foredrag. Al-Haddad er kjent for å spre jødehat, homohets, han argumenterer for dødsstraff for folk som forlater islam, og han ønsker ikke å slå ned på vold mot kvinner. Blant mange oppsiktsvekkende uttalelser har al-Haddad sagt følgende: «Jeg skal si dere sannheten om kampen mellom oss og jøder som er fiender av Gud, og etterkommere av apekatter og griser.» Han har også sagt: «En mann bør ikke stilles spørsmål om hvorfor han slår sin kone. La dem være i fred.» Forsker Lars Gule ved Høgskolen i Oslo og Akershus mener at det ikke er noen tvil om at al-Haddad er ekstrem: «Han representerer en reaksjonær forståelse av islam. Da kan jeg nevne hans kvinnesyn, syn på homofile, syn på muslimers identitet og rolle i samfunnet, med bl.a. dødsstraff for frafall. Holdningene hans er verre enn middelalderske, sier Lars Gule til NRK.» Al-Haddad er blitt avvist flere steder i Europa når det gjelder å holde innlegg, bl.a. ved London School of Economics og ved universiteter i Nederland. Er statsråden komfortabel med at islamistiske foredragsholdere med denne typen holdninger benytter norske læringsinstitusjoner til å predike sitt budskap?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-01-23:
Jeg er for så vidt glad for deler av det svaret. Statsrådens partileder, Audun Lysbakken, har sagt at det denne mannen står for, er «en cocktail av middelalder og 50-tallsverdier. Han står for et syn på dødsstraff som er ekstremt og forferdelig.» Så er jeg glad for at vi har ytringsfrihet i Norge – det skal vi dyrke. Jeg er sterkt i tvil om utsagn som at jøder er etterkommere av apekatter, er innenfor det som beskyttes av ytringsfriheten i Norge. Det er klart at høyere utdanningsinstitusjoner har en rolle i å bidra til en samfunnsdebatt, men oppgaven deres er å delta og bidra til en opplyst samfunnsdebatt. Ved enkelte av disse tilfellene har ikke media fått være til stede engang, og storsamfunnet har ingen kontroll på hva som blir sagt. Da mener jeg det må være lov å be statsråden om nå å være tydelig på at det Høgskolen i Oslo og Akershus her har gjort, ikke er akseptabelt innenfor rammen til akademia og høyere utdanning.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2013-01-23:
Mitt spørsmål går til statsråd Halvorsen. Det er sant at det er bare 16 pst. som er midlertidig tilsatt i akademia, men andelen blant de unge midlertidig tilsatte er betydelig høyere. Argumentasjonen man noen ganger hører fra sektoren, er at mye midlertidighet kommer av at en del av inntektene ikke er kjent på forhånd. For en gjennomsnittlig REMA-kjøpmann er absolutt alle inntektene ukjent før 1. januar. Likevel er hovedregelen i de aller fleste kolonialforretninger – som det het i gamle dager – at de tilsatte har fast tilsettelse. Mener statsråden at argumentasjonen om usikre inntekter er et relevant argument for hvorfor man har høy midlertidighet i akademia?
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Det er ingen tvil om at denne personen som Tord Lien henviser til, kommer med både påstander og utsagn som ikke bare er i strid med norsk lov, men som kan oppfattes som trusler mot norske borgere, og som er helt i strid med de normer og verdier som vi står for i det norske samfunnet. Jeg kjenner ikke bakgrunnen for hvorfor Høgskolen i Oslo og Akershus har gitt denne personen en talerstol, men jeg vet at mine kolleger, både statsråd Inga Marte Thorkildsen og andre, representanter fra Stortinget, intenst har oppfordret høyskolen om å la være. Det finnes det gode grunner for. Det er selvsagt slik at vi har ytringsfrihet i landet, og at det er lov å komme med påstander som kommer til uttrykk her, men jeg vil absolutt si at høyskoler og andre som kan være arenaer for åpne møter, må tenke seg veldig nøye om. Jeg deler den oppfatningen som Inga Marte Thorkildsen og Audun Lysbakken har gitt uttrykk for i denne saken, at dette er en person som ikke bør få en talerstol.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Jeg skal selvfølgelig sjekke hva som er lovverket rundt dette, men jeg tror at fra denne talerstolen må jeg begrense meg til en sterk oppfordring til de utdanningsinstitusjonene som kan få henvendelser om f.eks. å leie ut lokaler til denne typen ekstreme personer, som ønsker å predike et budskap som ikke bare er avskyelig og i strid med våre verdier, men som også, som Tord Lien er inne på, kan være ulovlig i forhold til norsk lov. Jeg reagerer også strengt på at man ønsker å ha denne typen møter lukket, for da kan man sterkt mistenke at det er fordi det kommer budskap der som kan være enda mer ekstreme enn det man så langt har sett. Så det jeg kan gjøre med dette, er å ta opp dette med utdanningsinstitusjonene, be om at man er veldig reflektert rundt hvem man låner ut en talerstol eller et lokale til, og at denne typen ekstremister ikke har en talerstol på norske utdanningssteder.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
I denne situasjonen er vi vel til og med forbi det spørsmålet som dreier seg om hat og intoleranse. Vi er også der hvor vi kan snakke om ytringer og trusler mot personer og grupper i Norge som er forbudt etter norsk lov, så jeg vil vel si at situasjonen kan være enda mer alvorlig enn det representanten Kielland Asmyhr gjør oppmerksom på her. Det er slik at alle utdanningsinstitusjoner er autonome, de bestemmer selv hva slags politikk de skal ha, hvordan den utformes. Men jeg kan komme med en veldig sterk oppfordring om at folk som sprer et budskap som er dypt reaksjonært, intolerant eller i strid med norsk lov, ikke får talerstoler på norske universiteter og høyskoler, og det skal jeg gjøre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Vi har ved flere utdanningssteder miljøer og forskere som nettopp er opptatt av dette, og som har mye kunnskap om det. Men jeg er helt sikker på at det kan være behov for mer, og at dette er utfordringer som kan være ganske krevende for oss i årene framover, som betyr at vi trenger mer kunnskap. Jeg har bare lyst til å si en ting, at det er én diskusjon rundt ytringsfrihet og én diskusjon om toleranse for intoleranse. Jeg har full tillit til at de som er del av norsk akademia og studenter, er oppegående og kan ta til motmæle mot den slags type holdninger og ytringer. Men det vi snakker om her, er utsagn og trusler som går videre og utover det, og da kan vi også regne med at dette er utsagn som kan være i strid med norsk lov. Jeg skal følge nøye med på hva slags kapasitet vi har når det gjelder kunnskapsoppbygging på dette feltet.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
En stund trodde jeg at representanten Horne hadde funnet ut at jeg var født 2. september, men så er jeg heller ikke lille Kristin lenger – tvert imot, for å si det sånn! Jeg skjønner veldig godt at de foreldrene som har barn som er født fra 1. september og utover, er urolige for hva som er tilbudet til deres barn framover. Hvis man skal få til full barnehagedekning, må man først sette en tidsfrist, og så må man jobbe videre med hvordan man skal få til et godt system som gjør at kapasiteten i kommunene er sånn at man også tar inn barn som er født etter disse fristene. Grunnen til at vi i dag ikke har flere opptak enn dette ene – eller lovfestet rett til barnehageplass – er følgende: I mange kommuner er det for liten kapasitet når det gjelder barnehager. Da tenker jeg ikke bare på bygg, men jeg tenker på folk til å jobbe i barnehagene, jeg tenker på kvalifisert personale til å jobbe der. Det er viktig for oss at det er god kvalitet i barnehagene, særlig fordi det er nye utfordringer knyttet til at det er veldig mange små barn i barnehagene nå i forhold til hva det var for noen år siden. Så er det selvfølgelig et budsjettspørsmål. I norske kommuner er det 14 000 barn født etter 1. september, som likevel har plass i barnehagene. Mange kommuner klarer å sikre en rettighet utover det som er den lovfestede rettigheten. Mitt mål er at vi skal utvide de tilbudene som finnes, også for ettåringene, men at vi må gjøre det i takt med kvaliteten i barnehagene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Vi er nå utenfor de spørsmålene som SV mener politikere skal blande seg borti. Jeg synes det er interessant at Fremskrittspartiet nå har – hva skal jeg si – flyttet grensene for sin politikk. Jeg har ikke tenkt å komme med noen råd til barnefamilier om hvordan de skal planlegge, men jeg har tenkt å ha fullt trykk på at vi skal ha gode kvalitetsbarnehager til alle barn. Og jeg er helt sikker på at de som har ettåringer som de ønsker barnehageplass til, ønsker seg barnehageplass fordi de er i en fortvilet situasjon hvis de ikke får den, men også en barnehageplass med god kvalitet. De ønsker seg en barnehageplass der de vet at barnet deres blir godt ivaretatt, der det er nok voksne – der de kan tilby nettopp det. Det er bakgrunnen for at vi må passe på å ta hensyn til begge deler. Så vil jeg si at Fremskrittspartiet er i akkurat det samme dilemmaet. Det er ikke sånn at Fremskrittspartiet i sitt budsjettforslag kan garantere barnehageplass til alle barn i det øyeblikket de fyller ett år. De har også en tidsfrist, men den er bare litt senere.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Jeg må si at jeg sitter og tenker litt tilbake, for det er noe veldig interessant som har skjedd i barnehagedebatten. For det første er det sånn at denne valgfriheten som de som for kort tid siden først og fremst var opptatt av kontantstøtte, ønsket, har vist seg å være den valgfriheten foreldre har ønsket for å velge en barnehageplass av god kvalitet. Nå er det nesten sånn at alle barn har gått i barnehagen før de begynner på skolen. Det er veldig bra. Da må vi sikre oss at det er et tilbud av god kvalitet. I dag går det nesten 300 000 barn i barnehage. Vi regner med at det kanskje er 10 000 flere som ville ønske seg en barnehageplass hvis vi hadde to opptak i året. Da må vi passe på at vi går fram på en sånn måte at det er god kvalitet for de nesten 300 000 barna som er i barnehagen i dag, samtidig som vi stadig får plass til flere. Det er et budsjettspørsmål, og det er et spørsmål om å rekruttere personell. Men jeg er selvfølgelig ivrig opptatt av at vi skal lykkes med dette, sånn at ingen trenger å være urolig for barna sine.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Så vidt jeg kan huske fra Høyres alternative budsjett, foreslår ikke Høyre å bevilge en eneste krone mer til opptak av flere barn i barnehagene. Det synes jeg er veldig interessant. Det er viktig at velgerne vet det før valget, for det betyr at det Høyre mener, er at en skal putte flere barn i de barnehagene som allerede er der – fylle opp de barnehagene – sånn at det blir flere barn per voksen. Det er ikke noen annen måte – det koster penger å mene at tilbudene til ettåringene skal utvides. Jeg vil advare mot det, for det går ut over kvaliteten til de barna som er i barnehagene. Det går ikke an å bløffe seg unna at hvis man skal øke barns rettigheter, krever det flere ansatte i barnehagene. Det kreves flere barnehager, for vi trenger jo plass til dem. Det handler ikke bare om holdninger eller hvordan man praktiserer opptak. Det handler rett og slett om å bygge ut den kapasiteten og ha det antallet ledige plasser som trengs.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Jeg deler Linda C. Hofstad Hellelands syn på hvor viktig det er med skolegang, uansett hvor vanskelig situasjon barn kan være i. Særlig kan selvfølgelig barn som har store utfordringer på andre områder, ha ekstra krevende skolegang – for det er jo ikke sånn at man sender hjernen alene på skolen, det er barn som kommer med ryggsekken full av kanskje mange andre typer problemstillinger også. Særlig har barn som f.eks. er i overgangen mellom fosterhjem, barnevernsinstitusjoner – og kanskje tilbakesending igjen – krevende utfordringer når det gjelder å følge et skoleløp. Vi har gått nærmere inn i de tallene for å sjekke hvordan barns rettigheter til skolegang innfris i forbindelse med at de er på institusjon. Vi ser at det er noen utfordringer der, særlig i forhold til de litt større barna. Det skyldes ikke nødvendigvis at de ikke har tilbud om opplæring, men at dette er barn som på grunn av alle de andre problemene de har, også er skolevegrere. Det er altså den typen utfordringer i tillegg. Men jeg er helt enig i at her er det en gruppe barn som det må legges til rette for.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Det er presisert i mange sammenhenger – og jeg kan gjerne gjøre det igjen – at alle barn i Norge har rett til skolegang. Det som er utfordringen her, kan være en del barn som er under omsorg av barnevernet, som er i krevende og vanskelige situasjoner, som er enten på institusjon eller i fosterhjem, og som har krav på et tilbud, men som det er vanskelig å få til. Det må alle som har ansvar for barn, hele veien bestrebe seg på å legge til rette for. Men noen av de barna vi snakker om her, er barn som har såpass kaotiske forhold ellers rundt seg at skolegang er krevende der og da. Desto viktigere blir det at de har en mulighet til å ta igjen den skolegangen som de kanskje ikke fikk mulighet til akkurat da. Så vi har også en gruppe med litt større ungdom, og voksne, som vi må passe på får innfridd den retten de også har til grunnskoleopplæring.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Det er helt riktig som representanten Aspaker sier, at dette ofte dreier seg om forsterkede tiltak, og ikke bare om at barn skal gå på en nærskole som ligger i nærheten av en institusjon som vedkommende f.eks. er på; det kan være barn som har store utfordringer med hensyn til å kunne klare å møte opp på skolen og fullføre en vanlig skoledag, fordi alt annet rundt er så kaotisk eller fylt med problemer. Da har barn rett til opplæring på den institusjonen der de er. Jeg skal gå igjennom regelverket for dette på nytt og se på hvordan vi kan forsterke dette og forsikre oss om at alle barn får rett til det tilbudet. Men dette er ganske vanskelige saker fordi de barna er i en vanskelig situasjon.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Dette er en ganske krevende problemstilling, og jeg synes kanskje at noen av talerne later som at det det først og fremst dreier seg om her, er å følge barn fram og tilbake til skolen. Men her kan det være situasjoner hvor barn er i en veldig vanskelig livssituasjon som gjør at dette ikke er alternativet. Det som er krevende, er hvordan disse overgangene skal være, og hva slags tilbud man har, hvis man f.eks. ikke er i stand til å gå på skolen av ulike grunner. Jeg skal følge opp disse problemstillingene på nytt, fordi det er helt riktig – som det er sagt – at alle barn har rett til skolegang, og de har rett til at den skolegangen er til stede på en slik måte at det er mulig for dem å delta. Jeg skal merke meg engasjementet fra representanten Thorsen og andre og gå opp den løypa på nytt.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Jeg kan glede representanten Skei Grande med at hun tar feil med utgangspunkt i spørsmålet, fordi midlertidigheten innenfor akademiske institusjoner har gått ned. Den var i 2006 ca. 20 pst., og i 2012 er den 16,9 pst. Men jeg kan med en gang si at 16,9 pst. er for høyt, og at vi har jobbet systematisk overfor institusjonene for å få ned omfanget av midlertidighet. Det innførte min forgjenger, Tora Aasland, som et eget område å rapportere på i styringsdialogen med institusjonene. Det vi nå ser, er at vi har et godt grunnlag for å gå mer direkte på hver enkelt institusjon. Vi ser at noen er ganske gode med å få redusert midlertidigheten, mens andre helt klart har utfordringer med dette. Vi skal nå følge dette veldig nøye overfor hver enkelt institusjon med klare forventninger til hvordan de skal få redusert midlertidigheten, fordi omfanget av midlertidighet er for høyt. Det er så store variasjoner mellom institusjoner at det er helt opplagt at de som ligger veldig høyt, har gode muligheter for å komme ned hvis ledelsen tar tak i det. Det forventer jeg, og det kommer jeg til å kreve av institusjonene at de gjør.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Det stiller jeg meg litt undrende til, for noe av det som er utfordringen innenfor akademia, er jo dels at man har ulike forskningsoppdrag som det kreves litt ulik rekruttering til, og at de utdanningsstillingene som vi har innenfor akademia, kan – hva skal jeg si – begrunnes med den typen stillingsvern, eller vern i forhold til midlertidige og faste stillinger, som man har i dag. Jeg mener den riktige veien å gå fram på, er å stille krav til ledelsen ved de ulike institusjonene om at de har en personalpolitikk og en planleggingshorisont som gjør at omfanget av midlertidighet reduseres. Det er altfor mange som i dag har altfor mye usikkerhet rundt sine stillinger.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Jeg mener at det brukes i større omfang enn det man har saklig grunnlag for, og jeg har møtt det – la meg være såpass diplomatisk og si det sånn – som en dårlig unnskyldning for ikke å ta tak i midlertidighet på sin institusjon. Man har beskrevet usikkerheten om inntekter knyttet til f.eks. deltakelse i ulike forskningsprosjekter eller forskningsprogrammer og usikkerheten om hva slags kompetanse man trenger for å kunne delta, som mye større enn det den faktisk er. Derfor er det også sånn at noen institusjoner har lyktes ganske godt med å redusere midlertidigheten, mens andre ikke har gjort det. Jeg er sikker på at de som ikke har gjort det, kan lykkes bedre. Det vil selvfølgelig alltid være sånn at ulike forskningsprogrammer kan kreve nye, ulike sammensetninger av f.eks. forskere enn det man har hatt fra før, men jeg tror at det lar seg håndtere mye bedre enn det jeg ser mange eksempler på.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Noen av de problemstillingene som er trukket fram her nå, kommer til å bli tema i den forskningsmeldingen som jeg har tenkt å legge fram for Stortinget før påske. Det som vi nå gjør, er å ta opp dette spørsmålet veldig tydelig med alle institusjonene og vise til de gode eksemplene vi har, fordi det rett og slett er behov for mer skreddersøm her. Jeg har ikke lyst til å si generelt om alle institusjonene ved universiteter og høyskoler at de ikke gjør noe med midlertidigheten, fordi det nemlig er noen som bør belønnes og holdes fram som gode eksempler, og derfor har jeg ikke lyst til å skjære alle over en kam. Det kommer til å bli mer skreddersøm i styringsdialogen med institusjonene, med tydelige krav og forventninger til ledelsen ved de institusjonene om at de gjør det de kan for å få redusert midlertidigheten. Jeg tror dette også handler om institusjonenes muligheter til å holde på viktig kompetanse.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Jeg tror vi skal spare Jens Stoltenberg for å følge opp denne problemstillingen. Det er mitt ansvar å følge opp dette når det gjelder disse institusjonene, og jeg tror ikke de føler at de får utydelig eller uengasjert tale på dette området. Jeg forventer at de gjør mye mer med spørsmålet om midlertidighet enn det de har gjort til nå. Men det er forskjeller mellom institusjonene, og derfor har jeg ikke lyst til å være like hard i klypa overfor alle, fordi jeg er opptatt av at de som gjør en god jobb på dette området, skal få anerkjennelse for det. Derfor er det skreddersøm i dialogen, og de får så hatten passer hvis det er behov for det.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Det primære formålet med nasjonale prøver er å vurdere i hvilken grad skolen lykkes med å utvikle elevenes ferdigheter i lesing, regning og engelsk. Nasjonale prøver skal primært gi styringsinformasjon til skolene, kommunene og de nasjonale myndighetene. Det er også en målsetting at prøvene skal være til nytte for den enkelte elevs pedagogiske utvikling i samarbeid mellom lærer, elev og foresatte. Når de nasjonale prøvene brukes med vett og forstand, legger man særlig vekt på oppfølgingen av dem, slik at man tar tak i de læringsutfordringene enkelte elever har. For elever som har spesielle utfordringer, enten fordi de har et annet morsmål enn norsk, eller fordi de har en eller annen form for lærevansker, finnes det andre verktøy og prøver som er bedre egnet enn nasjonale prøver til å følge dem opp. For å få best mulig informasjon på skole- og kommunenivå er det ønskelig at flest mulig elever tar prøvene. Hensynet til at enkelte elever vil ha lite utbytte av å ta prøvene, gjør at det likevel er åpnet for fritak. Fritaksreglene er utformet slik at de åpner for bruk av skjønn til en viss grad. Det gjør at praktiseringen av fritaksreglene kan variere, men det er et mål at reglene skal forstås og praktiseres så likt som mulig. Kort fortalt er fritaksreglene slik: Det kan gis fritak fra nasjonale prøver for elever som får spesialundervisning eller særskilt språkopplæring for minoritetsspråklige, etter § 2-8, og når det for den samme eleven er gjort en vurdering av at prøven ikke vil ha noe særlig å si for elevens opplæring. Andelen elever som blir fritatt, varierer med elevgrunnlaget. En skole som har mange elever fra språklige minoriteter eller med spesialundervisning, vil normalt ha et høyere fritak enn skoler med få slike elever. Det betyr ikke nødvendigvis at fritaksreglene praktiseres ulikt. Også innenfor disse gruppene er det store forskjeller. I en rapport som Kunnskapsdepartementet mottok fra fylkesmennene om gjennomføringen av nasjonale prøver høsten 2011, ble bl.a. fritaksreglene for nasjonale prøver kommentert. Det var noen av fylkesmennene som var bekymret for at skoler og kommuner bruker fritak som strategi for å oppnå bedre resultater, men bekymringen var størst for at skoler fritok for få elever fra prøvene og dermed utsatte enkeltelever for noen utfordringer som var langt unna det som var mulig å mestre. Det gir nederlagsfølelse og ikke et godt grunnlag for læring senere. Utdanningsdirektoratet har bl.a. på bakgrunn av tilbakemeldingene fra fylkesmennene utarbeidet ny veiledning til skoleledere og skoleeiere som tydeliggjør ansvar, regler og rutiner for fritak. De vurderer nå om det er behov for ytterligere informasjon og veiledning om fritaksreglene. De personopplysningene som ligger inne i nasjonale prøver, må vi behandle med forsiktighet. Derfor er det begrenset hvordan f.eks. kommunene kan følge enkeltelever. Vi har den typen informasjon på nasjonalt nivå, men hvis skolene er gode til å ta tak i de læringsutfordringene elevene har, er det ikke en permanent tilstand at elevene f.eks. må fritas eller være på laveste nivå.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Jeg tror jeg kan berolige representanten med at vi også har noe vi kaller kartleggingsprøver, som først og fremst er ute etter å finne de 10–20 pst. av elevene som trenger ekstra oppfølging. Det har vi i tillegg til de nasjonale prøvene, så skolene har gode hjelpemidler for å finne de elevene som har noen ekstra utfordringer når det gjelder læring. Men det viktige her er at man klarer å ta tak i de læringsutfordringene, slik at de elevene får brukt det potensialet de har, og at de ikke blir låst fast til lave prestasjoner dersom de har mulighet til å komme lenger. Så jeg deler den bekymringen det gis uttrykk for her. Vi får en egen evaluering av nasjonale prøver. Den kommer denne våren. Da skal vi gå igjennom hvor effektivt det virkemidlet er. Jeg er opptatt av at den refleksjonen som skjer rundt bruken av nasjonale prøver, nettopp dreier seg om hvordan man kan bidra til bedre læring og ikke om den overforenklede rangeringen som jeg ser at enkelte kommuner har. Jeg tror det gir oss en helt feil fokusering på bruken av de nasjonale prøvene.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-01-23:
Jeg er enig med representanten Bøhler i det. Vi får se hvilke muligheter vi kan få til innenfor de kravene vi har når det gjelder personopplysning, for det er viktig at vi klarer den balansegangen. Så er jeg enig i at vi hele veien må sørge for at man har en likere praksis når det gjelder fritak, sånn at ingen fristes, fordi det f.eks. er en veldig ensidig fokusering på rangering, til å tøye regelverket av den grunn. Det er i utgangspunktet barnets utbytte av å delta i de nasjonale prøvene som skal være avgjørende. Så vi har en litt mer overordnet kunnskap om hvordan elever eller grupper av elever utvikler seg nivåmessig sammenlignet med andre elever over tid. Det viser at det kan være til dels ganske store endringer, f.eks. for elever som presterte på laveste nivå når det gjaldt lesing på femte trinn, har 32 pst. kommet på nivå 3. Det er litt forskjellige inndelinger i nivåer, men de har helt opplagt løftet seg betydelig til åttende trinn. Så det skjer betydelig progresjon, og hvis vi fokuserer på det, kan vi håndtere dette med vett og forstand.