trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
Det var ukjent for meg at næringsministeren hadde smakt på Ansgar Gabrielsen og dermed har et sammenlikningsgrunnlag i forhold til Bache-Gabrielsen. Men la det ligge. Det er inngått et budsjettforlik mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet, og sentrumspartiene må regne med kjeft fra Høyre og Fremskrittspartiet. Nå er ikke dette budsjettforliket veldig omfattende i kroner og øre. Det er mer interessant å diskutere hva dette betyr for de to neste årene på Stortinget. Fra SVs side har vi merket oss at sentrumspartiene og Arbeiderpartiet har sagt at de skal samarbeide om forskjellsmeldingen, som nå ligger til behandling i Stortinget. Man går der rett inn i den drakampen som kommer til å dreie seg om hvor mye man skal beskatte kapital, som er den viktigste grunnen til at de 10 pst. rikeste har blitt rikere, og hvor mye man skal kjøre inn for å bekjempe fattigdom i Norge. Ønsker næringsminister og venstreleder Sponheim et systematisk samarbeid med Arbeiderpartiet, bl.a. om forskjellsmeldingen, som kan vare i to år, slik at man virkelig kan bekjempe forskjeller i Norge?
Børge Brende (Høyre), 1999-11-03:
Det er alltid interessant å lytte til Lars Sponheim i spontanspørretimen, iallfall når han, som han selv sa her i sted, gir uttrykk for alle de tanker han har i hodet. Det vi nå står overfor, er et budsjettforlik hvor man ser at forskjellen mellom skatten på kapital og skatten på arbeidsinntekt har økt, vi har fått en marginalbeskatning i Norge på 65 pst. på arbeidsinntekt. Hvordan mener Sponheim at dette harmonerer med Voksenåserklæringen, hvor det sies at denne avstanden skal minke? Vi har også fått en forverring i delingsmodellen, ikke bare i forhold til artister o.l., men man har også senket kapitalavkastningsraten til 5 pst., som betyr en forverring. Nå sier Sponheim at man kan oppnå mye positivt sammen med Arbeiderpartiet. Men i vår sa han at når det gjelder mange av disse enkelttiltakene, både i den lille og den store næringspolitikken, vet vi at de gode flertallsløsningene finnes mellom sentrum og Høyre og Fremskrittspartiet. Er han ikke lenger enig i den uttalelsen?
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Eg vil gjerne stilla spørsmål til næringsministeren. I dag høyrer me om at behovet for kapital er eit tema for norske bedrifter. Fleire store norske bedrifter kan vera på veg til å bli selde ut av landet. Dyno og Hydro Seafood er aktuelle døme. Felles for desse bedriftene er at dei treng tilgang på omfattande og tolmodig kapital for å kunna veksa og utvikla seg på ein god og nødvendig måte for å vera i front på verdsbasis. På den andre sida veit me at staten forvaltar store midlar som me treng ei god avkasting på. Spørsmålet mitt vert om statsråden ser det fornuftig å kopla desse to behova, og om det uroar næringsministeren at Noreg er i ferd med å verta eit filialland i staden for eit land der dei store selskapa finn det formålstenleg å ha hovudkontora sine.
Rita Tveiten (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Eg ynskjer å gripa fatt i akkurat det næringsministeren sa om Hydro Seafood, for det er som kjent eitt av lokomotiva i norsk oppdrettsnæring. Eg har òg merka meg at det kan finnast interessante norske kjøparar som har like gode bud på Hydro Seafood som utanlandske aktørar. Det som vert spørsmålet, er om statsråden eventuelt ville sitja roleg og sjå på dersom Hydro skulle føretrekkja ein utanlandsk kjøpar, om det skulle vera eit sjølvstendig poeng.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-11-03:
Det er jo et viktig spørsmål som representanten Tveiten tar opp i dag. Jeg hørte svaret til næringsministeren og må spørre: Regjeringen kan vel ikke være av den oppfatning at problemet er mangel på statlig eierskap i norsk næringsliv? Det kan vel ikke på noe slags vis fortone seg som at det bør opp på et høyere nivå? Jeg tror at man ved sammenligningen med de høye norske investeringer utenlands viker bort fra problemet, som er relativt akutt. Det er klart at Norge, som til de grader er eksportorientert og har sitt marked utenfor landets grenser, må ha denne aktivitet på et høyt nivå. Det jeg synes er problemet, er at Regjeringen mangler en strategi. Vi har ført en aktiv politikk overfor rederinæringen, som vi har klart å beholde innenlands. Vi ser nå at man faktisk også der har i gang aktivitet for å forverre de rammevilkår man har vært relativt godt enig om at man skulle ha i behold innenlands.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-11-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Hva er statsrådens prinsipielle holdning til at det offentlige engasjerer seg i og subsidierer virksomhet som er i direkte konkurranse med tilsvarende privat næringsvirksomhet når dette skjer på områder som tradisjonelt er ivaretatt av det private næringsliv, og vil statsråden som et ledd i Regjeringens næringspolitikk sikre at så ikke skjer?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-11-03:
Jeg takker statsråden for svaret. La meg bare innledningsvis få lov å si at jeg er glad for at vi i det minste har EØS-avtalen på plass, som kan være en vaktbikkje, ikke minst overfor offentlig virksomhet. Jeg setter for så vidt også pris på et relativt offensivt svar fra statsråden, for her har vi fortsatt mange gråsoner som det ikke er ryddet opp i. Vi har sett at i den tilbakelagte valgkampen har Kommuneforbundet inngått avtale med politiske partier som gjør at en konserverer dagens modell på altfor mange områder. Det er et sterkt behov for at også det offentlige nå iverksetter aktivitet og ivaretar sine kjerneområder på samme måte som vi i dag ser at de store norske konsern og næringslivet er nødt til å gjøre, hvis de skal overleve i framtiden. Da er det ikke tilfredsstillende at man i det offentlige fortsatt ønsker å konservere dagens virksomhet videre, og vi ser at man ikke er aktive når det gjelder å oppjustere eksempelvis Konkurransetilsynets rolle.
Ivar Kristiansen (Høyre), 1999-11-03:
Jeg er sikker på at statsråden sitter med en lang liste med eksempler på virksomhet som drives av det offentlige, men som egentlig kun burde vært forbeholdt privat drift. Vi skal i gang med boligbygging på Fornebu der staten skal være en aktiv deltaker, og i kommunene har vi kinodrift og gartneridrift. Jeg har selv fått svar fra administrasjonsministeren om at man ikke vil rydde opp i en spesiell situasjon i Vefsn, der kommunen driver eget helsestudio i direkte konkurranse med en privat aktør, noe som er med på å true driften for den private virksomheten som økonomisk må drive fullt og helt selv og stå på egne bein. Jeg takker statsråden for svaret, som jeg synes var offensivt. Jeg ber statsråden bekrefte at han nå vil ta initiativ til å få klarere grenser på plass på dette området, for her er det mange tusen mennesker i sving, og det er milliarder av kroner i omløp i offentlig virksomhet i Norge som kan forvaltes og drives på en bedre og mer effektiv måte.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Statsråd Sponheim sa at han og Regjeringa var vaken for dei utfordringane som representanten Tveiten tok opp i sitt spørsmål. Det er jo bra. Statsråd Sponheim sa også at dei aktuelle bedriftene som var nemnde i denne samanhengen, var klare over Regjeringa sin posisjon. No er det jo faktisk Regjeringa sin posisjon som vart etterlyst i representanten Tveiten sitt spørsmål. Eg registrerte ikkje noko konkret svar på det spørsmålet, så eg gjentek: Kva er Regjeringa sin posisjon i forhold til det som no skjer i store delar av norsk næringsliv? Historiske tal er vi alle kjende med. Men det som skjer i notida, krev handling, og det er det vi etterlyser.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
Jeg har et spørsmål til helseministeren. Institutt for energiteknikk på Kjeller har siden 1950 sluppet radioaktive stoffer ut i Nitelva ved Lillestrøm. For 1963 var dette uten konsesjon, etter 1963 er det med konsesjon fra Statens strålevern. Gjeldende utslippstillatelse er gitt av Statens strålevern 4. desember 1992, og den utløper 31. desember i år. Utslippene i dag er trolig lavere enn de var på 1960-tallet, men vi vet at deler av området er forurenset, og befolkningen i området er sannsynligvis utsatt for stråleeksponering utover det som den burde være. Eventuell videre utslippstillatelse skal gis av Strålevernet fra 1. januar 2000. Mitt spørsmål til helseministeren er: Mener statsråden at det ved en ny utslippstillatelse bør stilles krav om nullutslipp av radioaktivt avfall?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
Jeg takker for svaret. Jeg er enig med statsråden i at de gamle syndene må vi rydde opp i, men det viktige er nå å prøve å se fremover. Jeg er også glad for at statsråden antyder at vi bør vurdere å stille krav om nullutslipp av radioaktivt avfall. Statens strålevern skal jo behandle denne søknaden, og de har nå ca. halvannen måned. I kontakt med Strålevernet i dag har jeg fått oppgitt at de ennå ikke har mottatt søknad fra Institutt for energiteknikk. Det er de faktiske forhold. Bekymrer det statsråden i en så alvorlig sak at en slik søknad blir sendt så sent, og at det da blir knapp tid til å behandle en slik søknad? Og for det andre: For tilsvarende reaktorer i Sverige, vet vi, har de oppnådd å få til nullslipp. Burde ikke vi også i Norge klare det tilsvarende når vi vet at de klarer det i Sverige? Burde ikke vi også ha klare mål om at den type reaktorer skal ha nullutslipp?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
Jeg vil stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Akershus fylkeskommune har innført ungdomskort til bruk på buss, tog og bane. Kortet koster nå 375 kr per måned. Fylkeskommunens årlige kostnader er anslått til ca. 40 mill. kr. Målet er å stimulere ungdom til å reise kollektivt. Kortbrukere som ønsker å bruke Romeriksporten, har fått et påslag på 250 kr fastsatt av NSB. Dette undergraver fylkeskommunens politikk for å få flere til å reise kollektivt. Vil statsråden påse at NSB fører en prispolitikk som støtter opp om fylkeskommunens miljøsatsing?»
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
Jeg må si det rett ut: Dette var et skuffende svar. I løpet av dette svaret kom det ikke ett politisk signal om hvorledes samferdselsministeren ser på kollektivtrafikk og det å stimulere ungdom til å reise kollektivt. Det var en beskrivelse av en del forhold som gikk på Romeriksporten, som de fleste av oss kjenner til. Vi vet jo i dag at dette er statlig finansiert, og det betales ikke rente på lånet osv. Jeg er også kjent med at NSB har lagt på 7 kr og 250 kr. Men det er ikke noe som tilsier at en bør ha det samme påslaget på ungdomskortet – som Akershus fylkeskommune i utgangspunktet har brukt forholdsvis mye penger på, nemlig 40 mill. kr, for å få ungdom til å reise kollektivt. Jeg vil da stille et helt konkret politisk spørsmål til samferdselsministeren: Er det viktig for samferdselsministeren å stimulere ungdom til å reise kollektivt, å gjøre ungdom til kollektivbrukere, og tror han at prispolitikk er et virkemiddel i den sammenheng?
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
Et lite tilleggsspørsmål: Er samferdselsministeren enig i at man med dagens lån aldri kan få til noen brukerfinansiering av Gardermobanen, at det der må til andre løsninger? Det er første spørsmål som det er viktig at han svarer rimelig konkret på. Hvis han mener det, må staten inn på en eller annen måte. Mener samferdselsministeren det er viktig å gi et signal til NSB allerede nå om at en prispolitikk som undergraver fylkeskommunens miljøsatsing, vil han, i alle fall så langt han kan, ikke anbefale NSB? Vil statsråden i de forhandlingene som eventuelt nå skal tas opp mellom fylkeskommunen og NSB, med sin forlengede arm inn i dette systemet, si til NSB at et påslag på 66 pst. på et ungdomskort er urimelig og et feil signal å gi til ungdom som vi ønsker å få til å reise kollektivt?
Annelise Høegh (Høyre), 1999-11-03:
Jeg har et spørsmål til helseministeren. Da Kristelig Folkeparti og for så vidt også de andre regjeringspartiene var i opposisjon, var de svært kritiske til økte egenandeler. Etter to år med den nye regjeringen må vi nå konstatere at vi har sett en dramatisk økning i egenandelene som savner sidestykke. Pasienter som skal til rehabilitering ved opptreningsinstitusjoner, betaler 300–400 kr dagen, og det blir mye hvis de er der i tre uker. Eldre som skal ha medisiner på blå resept, risikerer i tillegg å betale flere hundre kroner i egenandeler som ikke kommer innunder det såkalte egenandelstaket. Høyre er tilhenger av et egenandelssystem dersom det er rimelig, og dersom det ikke rammer kronikere og andre svake grupper. Men nå går det jo over alle støvleskafter! Mitt spørsmål er: Hvordan kan helseministeren forsvare å legge frem et budsjett som på denne måten øker forskjellene mellom dem som har råd til å kjøpe medisiner og la seg bli bedre ved rehabiliteringsinstitusjonene, og dem som ikke har det?
Annelise Høegh (Høyre), 1999-11-03:
Ja, det er vel og bra at helseministeren vil utrede både egenandelstak 2, som Stortinget har bedt om, og andre ordninger, men problemet er jo ikke at det er så vanskelig å utrede. Problemet er om man faktisk vil gjøre noe med egenandelene. Det er riktig som helseministeren sier, at det er en relativt liten økning i de egenandelene som skjermes av taket i år, men det var en grassat økning i fjor. På to år har egenandelene økt med 30 pst. Høyre ønsker å oppheve det såkalte referanseprissystemet, fordi det er pasientene som må betale det vesentlige av regningen. 60 mill. kr i økte egenandeler, som ikke skjermes av noe egenandelstak, har pasientene måttet betale i det året vi nå snart er ferdig med. Jeg må spørre også når det gjelder opptreningsinstitusjonene: Når vil helseministeren gjøre noe mer enn bare å utrede? For dette er ikke et spørsmål om å utrede. Dette er et spørsmål om å kanalisere penger inn, slik at eldre, syke og kronikere ikke behøver å betale 300–400 kr dagen.
Annelise Høegh (Høyre), 1999-11-03:
Jo, det er det!
Annelise Høegh (Høyre), 1999-11-03:
Kom med det nå, så vil det hjelpe mange!
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Eg vil gjerne få stilla eit spørsmål til næringsminister Sponheim. Kyst-Noreg opplever no oppseiingar og permitteringar, fyrst og fremst i oljerelatert industri og i verftsindustrien. Bekymringa er stor. Dette kjem ikkje uventa, i alle fall ikkje for oss i Arbeidarpartiet. Derfor gjorde me alt i revidert statsbudsjett i vår framlegg om oppdrag til norske verft – m.a. bygging av forskingsskip, kystvaktskip, hurtigruteskip, ferjer og fiskebåtar. Dette er i liten grad fylgt opp av Regjeringa før no i samband med budsjettframlegget. I samarbeidsavtalen mellom Arbeidarpartiet og regjeringspartia har me vorte samde om å auka løyvingane til fornying av fiskebåtar og til å dobla fornyingstakten for ferjer. Det er ikkje gjeve at desse oppdraga kjem til norske verft. Mitt spørsmål er: Kva for strategi har statsråden og Regjeringa for å påverka, slik at desse oppdraga kjem til norske verft og sikrar norske arbeidsplassar?
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Eg takkar for svaret. Eg er samd i at det ser noko lysare ut, men det ser ikkje heilt lyst ut, så de burde koma endå ein del oppdrag til norske verft; det er derfor me aukar desse løyvingane. Eg ber ikkje statsråden koma med forslag til endringar i EØS-avtalen, men eg spør om hans haldning til og tankar om aktivitet for å påverka, slik at me får oppdrag, og flest mogleg av ferjene, fiskebåtane og dei andre båtane vert bygde ved norske verft, som, som statsråden riktig seier, er konkurransedyktige på desse områda.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Det er faktisk eg som har stilt spørsmålet, men av formelle grunnar står det Helga Rullestad sitt namn. «Eg har fått opplyst at dei fleste norske par vert avviste på norske sorenskrivarkontor når dei ber om å verta vigde ein laurdag. Dette er ein skilnad i handsaming i høve til dei som ber om kyrkjeleg vigsel. Vil statsråden ta initiativ til at par som ynskjer å gifta seg, kan fylgja norsk tradisjon med å gifta seg på laurdag uavhengig av om dei ynskjer kyrkjeleg eller borgarleg vigsel?»
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Eg takkar statsråden for svaret, som eg synest var positivt. Det handlar om likestilling uavhengig av tru og livssyn. No er det avhengig av kvar du bur, om dei er velvillige på sorenskrivarkontoret, om du kjenner nokon med vigselskompetanse som er villig til å via deg, osv. Eg har vore litt opprørt på vegner av unge som ynskjer å gifta seg, som ynskjer å fylgja norsk tradisjon. Eg trur det er bra at fleire giftar seg, og me må tilretteleggja for det. Og eg forstår at vigselen er ein viktig del av feiringa, at det ikkje er det same å gifta seg på fredag og så ha festen på laurdag. Eg tykkjer det er greitt med ei oppmoding i fyrste omgang, og vil venta med å gå vidare til me ser om dette fungerer, og eventuelt koma tilbake. Eg er ganske oppteken av dette med likskap både i høve til tru og livssyn, i høve til kjennskap og vennskap, og i høve til geografi, sjølv om eg forstår at ein ikkje kan ha tilbod på dei yttarste skjer. Eg vil bare høyra om statsråden er einig i det.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
Dette er jo bare glede. Eg vil gjerne stilla eit tilleggsspørsmål når det gjeld dette med nye som kan få vigselskompetanse, f.eks. kommunale tenestemenn. Eg veit at Human-Etisk Forbund har søkt om å få slik kompetanse. Eg er positiv til at dei skal kunna få det, men eg er òg oppteken av at det ikkje er nok aleine, for at folk ikkje skal verta viste til ein privat organisasjon for å verta vigde. Og eg er litt interessert i både om statsråden er positiv til at Human-Etisk Forbund kan få ein slik kompetanse, og om han meiner at det ikkje er tilstrekkeleg.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-03:
Jeg har et oppfølgingsspørsmål til næringsministeren. Vi er vel verdens dyktigste når det gjelder å bygge skip, og vi kan konkurrere med alle våre partnere i EØS-sammenheng. Når staten skal bygge ferjer, vurderer de allikevel å bygge disse ferjene i Romania eller Polen, som ikke er EØS-land. Staten sier at når de bevilger penger til å bygge hurtigruteskip, skal de bygges i Norge. Hva slags tiltak vil Regjeringen sette i verk for å bygge sine egne fartøy i Norge? Og kan Regjeringen tenke seg å koble verftsstøtte, tilskuddet på 9 pst., til bygging i Norge, slik at det tilskuddet ikke blir utbetalt dersom båten ikke blir bygd i et EØS-land?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-03:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Kondemneringsordningen for kystfiskeflåten er et godt tiltak for å få modernisert og kapasitetstilpasset denne flåten. Dessverre er det en del fartøy som faller utenfor ordningen. Det ser ut som om dette er fartøyer som ikke har fartøykvote i torskefisket. Er det et kriterium for å få kondemnering at fartøyet må ha fartøykvote i torskefisket for å komme inn under ordningen, og er det mulig å endre regelverket til også å omfatte fartøy som driver med andre fiskeri og ikke har fartøykvote for torsk?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-03:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var jo en god opplysning han kom med når det gjelder økningen i tilskuddsrammen. Men det er et par grupper som jeg mener er tilsidesatt, og som har adgangsbegrensning. Det er brislingflåten, som har en form for adgangsbegrensning for å kunne få drive brislingfiske. Det er også kystreketrålflåten, som driver reketråling på fjordene med en god del gamle fartøy som de gjerne vil kondemnere og trekke ut av det fisket. Det gjelder vel også en del av brislingflåten. Det er derfor ikke snakk om kapasitetsøkning i de fiskeriene, men det er en reell reduksjon vi her snakker om. Tilleggsspørsmålet mitt blir derfor: Er det ikke mulig å få til en forskrift som også kan omfatte disse fartøyene?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-03:
Jeg takker igjen for svaret, selv om det ikke gav noen avklaring, og svaret var jo negativt for de flåtegruppene jeg pekte på. Det er en del brislingbåter som jeg tror ikke har tilgang til andre fiskerier som omfattes av ordningen. Når det gjelder kystreketrålflåten, er det en gruppe som er blitt stemoderlig behandlet når det gjelder tildeling av torskerettigheter. Tidligere hadde denne flåten en del bifangst av torsk, men i og med at det ble innført rist i reketrålen, ble den bifangsten helt borte. Og de har dermed ingen mulighet for å få verken historiske rettigheter eller torskekvoter, så jeg ber igjen statsråden om å se på denne gruppen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-03:
Jeg har følgende spørsmål til miljøvernministeren: «I forbindelse med utarbeidelse av forskjellige verneplaner og planer for naturreservater i tråd med revidert landsplan for naturparker av 1993, opererer planleggerne med foreløpige ytre plangrenser som vanligvis ikke gjøres offentlig kjent. Synes statsråden at denne måten å drive saksbehandling på er i tråd med Stortingets forutsetninger?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-03:
Da revidert verneplan ble vedtatt i 1993, forutsatte en vern av 10-12 pst., ca. 900 000 dekar. I dag er det vernet 3,5 mill. dekar. Vi har en utvikling som løper løpsk, og det er bare et tidsspørsmål når departementet må komme til Stortinget og be om enda mer utvidede fullmakter. Til sammenligning har vi dyrket landskap i dette landet på 4 pst. Vi er altså helt på ville veier. Når det gjelder dette med ytre plangrenser, kan jeg betro statsråden at jeg måtte foreta tre henvendelser til fylkesmannens miljøvernavdeling i Bodø for å få de ytre plangrenser, som var tegnet med tusj, og som utvides etter behov og etter konsulentenes frie fantasi.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-11-03:
Som jeg redegjorde for i sted, har vi fått en utvikling der ca. 3,5 mill. dekar allerede er fredet. I tillegg kommer de foreløpige ytre plangrenser som de sitter og tegner med tusj. Jeg må igjen si: Jeg tviler sterkt på at dette er i tråd med Stortingets forutsetninger da man vedtok revidert landsplan for naturparker i 1993, der forutsetningen var å verne 10-12 pst. av landet og ca. 90 000 dekar. Hva er det vi her snakker om? Det er snart en tidobling i forhold til Stortingets forutsetninger, og det tror jeg ikke Stortinget la inn i planene. Da er spørsmålet: Er dette etter retningslinjene?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 1999-11-03:
På dei fleste områda er verftsindustrien vår, som vi snakkar om nettopp no, konkurransedyktig. Mitt oppfølgingsspørsmål til næringsministeren går på dette med ferjer. Ein har i avtalen no sagt at den ferjebygginga som har vore, kan ein fordobla dei neste åra. Då er eg interessert i kva ministeren meiner om å byggja ein del ferjer som går på gass, for i ein slik situasjon veit vi iallfall at industrien vår er konkurransedyktig og kan byggja desse ferjene. Eg veit òg at statsråden har vore på Stord og sagt at det er viktig å utnytta litt meir kommersielt den gassen som vi kan ta i land. Kunne vi få bygd ein del fleire ferjer som går på gass, ville det gje kompetanse til næringslivet – og ikkje minst kunne vi fått bygd desse ferjene i Noreg.
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg har et spørsmål til nærings- og handelsministeren. Den største næringspolitiske utfordringen landet står overfor, er at deler av norsk næringsliv forvitrer og ikke erstattes av ny verdiskapning og nye arbeidsplasser. Det kjente analysebyrået Morgan Stanley Dean Witter har funnet ut at Oslo Børs er Europas billigste børs. Det betyr at bl.a. norske bedrifter selges på billigsalg, dels fusjonerer eller legger ned sin virksomhet. I inneværende år har Stortinget behandlet både en næringsmelding og en eierskapsmelding som har kommet fra statsrådens departement uten at det er fulgt opp med tilstrekkelige virkemidler som kan redusere eller stoppe denne negative utviklingen med utflytting og filialisering av deler av norsk næringsliv. Er det slik at Regjeringen administrerer en politikk for utflytting?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Mye av den næringspolitikken som er ført – og føres i dag – har vært rettet mot det bestående næringsliv, uten å lykkes. Det ser vi praktiske, reelle resultater av. Det vi også vet, er at det finnes utenlandske, f.eks. amerikanske, bedrifter innenfor høyteknologiområdene, som er interessert i å etablere seg i Norge og Norden fordi det her holder på å utvikles et nytt unikt næringscluster innenfor IT- og telesektoren. Disse bedriftene som sier at Norden ligger to år foran resten av verden som avanserte brukere, kan være interessert i å etablere seg i Norge, men da må de ha rammebetingelser i verdensklasse. Hva er Regjeringens tankegang på dette området når det gjelder å realisere denne unike muligheten for Norge?
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
«Grunnet meget stram økonomi i mange kommuner blir barnehager lagt ned når kommunene skal spare penger. De siste årene har kommunene og foreldrene måttet betale større og større del av de faktiske utgiftene fordi statstilskuddene har økt lite. Tidligere har statens målsetting vært å dekke 40 pst. av driftstilskuddet til barnehagene. Vil Regjeringen fortsatt gå inn for denne målsettingen?»
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
Jeg takker ministeren for svaret. Det som bekymrer meg mest, er at foreldrebetalingen har økt veldig, og at kommunene nå driver og legger ned barnehager for å spare på barnehagebudsjettene. Da må jeg spørre: Vil 40 pst. være nok til å stimulere kommunene til å gå inn for å satse på barnehagene? Vil man legge opp til det i stortingsmeldingen som legges fram til høsten, når man nå ser at kommunene er i ferd med å legge ned barnehager til tross for at man ligger på nesten 40 pst.?
Kirsti Saxi (Sosialistisk Venstreparti), 1999-11-03:
Jeg takker så langt for svaret. Ifølge et referat fra NRK i går varierer prisene på foreldrebetalingen veldig fra kommune til kommune. Det som bekymrer meg nå, er at det er avhengig av kommunens økonomi og politiske vilje hvor mye man ønsker å satse på barnehager. Resultatet blir ofte at foreldrene må ta det største økonomiske trykket. Et resultat av det kan være at i rike kommuner vil det være billig for foreldrene å ha barnehageplass, og i fattige kommuner kan det være veldig dyrt. Er man villig til å gå inn og sette et pristak på foreldrebetalingen?
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
Regjeringa ser det som eit offentleg ansvar å sikra at barnehageplass skal vera eit reelt tilbod til alle. Målsettinga har vore at det offentlege skal dekka 70 pst. av utgiftene i sektoren for å halda foreldrebetalinga på eit rimeleg nivå. Av dette skal staten dekka 40 pst. og kommunane 30 pst. Regjeringa står sjølvsagt fast ved målsettinga om at staten skal dekka 40 pst. av kostnadene i sektoren. Tal frå Statistisk sentralbyrå over fordeling av kostnader i barnehagane viser at ein nærmar seg målet for statleg finansiering. I 1997 dekte staten meir enn 37 pst. av kostnadene for sektoren samla, 40 pst. for dei private og 36 pst. for dei kommunale barnehagane. Det er all grunn til å tru at desse delane har auka ytterlegare etter dette. I 1999 har satsane for statleg driftstilskot auka to gonger, fyrst gjennom ei harmonisering med satsane for kontantstøtte, og i tillegg vart det løyvt ekstra midlar gjennom revidert nasjonalbudsjett. Samla sett er barnehagane tilførte over ½ milliard kr. Eg meiner derfor at staten no nesten har oppfylt målsettinga om å dekka 40 pst. av utgiftene i sektoren. Men Regjeringa vil sjølvsagt fylgja kostnadsutviklinga i sektoren nøye i tida framover. Vi ynskjer at alle barnehagar skal ha likeverdige økonomiske driftsvilkår, uavhengig av eigeform, og at foreldrebetalinga skal vera på eit nivå som inneber at alle har råd til plass dersom dei ynskjer det. Eg viser elles til den komande stortingsmeldinga om barnehagar, der desse sakene skal bli grundig drøfta. I dag er meir enn halvparten av barnehagane private. Medan staten ikkje skil på eigeform, men gir same tilskot til alle plassar, er det store variasjonar i den kommunale ressursinnsatsen. SSB sine tal over fordelinga av kostnader i barnehagesektoren viser at kommunane sin del har gått ned på 1990-talet. I 1997 dekte kommunane samla snaut 19 pst. av kostnadene i barnehagesektoren. Dette er langt frå målsettinga om 30 pst. I dei private barnehagane dekte kommunane berre 7 pst. av kostnadene, noko som er ei halvering sidan 1991. Det er òg berre litt over halvparten av plassane i privat sektor som får kommunalt tilskot. Det vekker bekymring at kommunane ikkje greier å oppfylla sin del av målsettinga om kostnadsdeling, særleg med tanke på konsekvensane for dei private barnehagane. Denne nedgangen i kommunal medfinansiering inneber at foreldrebetalinga blir høgare. Satsane for eigenbetaling har auka meir enn den generelle prisstiginga dei seinare åra, og auken har vore størst i dei private barnehagane. Her må no foreldra dekka over 45 pst. av kostnadene. Private barnehagar har òg i liten grad økonomisk evne til å tilby graderte satsar etter inntekt, søskenmoderasjon eller andre verkemiddel for å sikra at barnehageplass skal vera eit gode for alle som ynskjer det. Eg viser igjen til stortingsmeldinga om barnehagar, der Regjeringa vil drøfta desse spørsmåla grundigare.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
Eg deler representanten si bekymring i forhold til den høge foreldrebetalinga, spesielt i dei private barnehagane. Skilnadene frå den eine kommunen til den andre, òg faktisk frå den eine barnehagen innan ein kommune til den andre, er veldig store. Det å fortelja kommunane kva prisnivå dei skal legga seg på, grip veldig sterkt inn i kommunane sin handlefridom. Men bekymringa deler eg altså. Så til spørsmålet som vart stilt med grunngjeving at kommunane driv og legg ned barnehagar. Vi får no venta og sjå kor mange barnehagar som reelt blir lagde ned. Vi veit at rådmenn veldig ofte plar foreslå slike tiltak, men kommunestyra plar retta det opp igjen når dei vedtar budsjetta sine. Det skjer kvart år. Dessutan veit vi òg at mange av familiebarnehagane kvart år blir skifta ut fordi dei er meir ustabile. Dei overlever som regel berre nokre år før familiane ynskjer andre ordningar. Dei er ofte kombinerte med at ein passar på sine eigne born. Spørsmålet om vi vil legga oss på 40 pst. i barnehagemeldinga som kjem til hausten, kan eg sjølvsagt ikkje svara på i dag. Det svaret vil ein få når meldinga kjem.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
: Det er klart at satsinga på barnehagar i kommunane er avhengig av kommunane sin økonomi og politikarane sin vilje. Slik har det alltid vore, og slik kjem det òg til å vera i framtida. Eg synest det er viktig at stortingspolitikarane og Regjeringa ikkje skal overstyra kommunane i alle ting. Den kommunale fridomen må oppretthaldast òg på dette området. Det at det er store skilnader, var ikkje noko nytt for meg i går. Det har vi visst lenge, så eg er einig med representanten Saxi i det. At kommunar med dårleg råd har høg foreldrebetaling, og at dei rike kommunane har låg foreldrebetaling, er ikkje eit heilt rett bilete. Det er faktisk store variasjonar der òg. Det er i alle fall mi erfaring. Når det gjeld spørsmålet om vi vil foreslå eit pristak i stortingsmeldinga, kan representanten Saxi faktisk ikkje få svar på det i dag. Eg trur eigentleg ikkje ho hadde venta det heller.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg skal få stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Norge er på bunn i forhold til de land det er naturlig å sammenlikne seg med når det gjelder entreprenørskap. Det er langt færre personer i Norge som starter opp egen virksomhet enn personer i disse landene. Det synes ikke å være særlig attraktivt å satse for seg selv i Norge. Dette er et faresignal når vi vet at behovet for stadig å skape nye bedrifter er en svært viktig oppgave. Er det mulig å peke på forklaringer på denne mangel på etableringslyst, og hva bør gjøres for å endre på dette bildet?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg takker for svaret, som jeg oppfatter som rimelig positivt og interessant. Den europeiske næringslivsorganisasjonen UNICE la i sommer fram en rapport som bekrefter at det var lite nyskaping i Norge i forhold til i USA, i forhold til i Japan og også i forhold til gjennomsnittet for Europa. Denne rapporten burde etter mitt syn vakt mer oppsikt og skapt mer bekymring her i Norge, for vi vet at svært mange av de bedriftene som skal bære velferdssamfunnet videre framover, i dag ennå ikke er etablert. Entreprenørskap og evne til nyskaping er selve grunnsteinen i vårt land. Skal vi her i Norge få et næringslivsklima som er i verdensklasse, er det en hovedoppgave å få fram positive holdninger til entreprenørskap og til dem som vil starte for seg selv. Jeg vil derfor be statsråden svare på om man i Regjeringen kan tenke seg å følge opp denne studien fra UNICE nærmere for kanskje å avdekke noe mer om, og noe mer detaljert, hva som er de bakenforliggende årsakene til at vi i Norge har relativt færre selskapsdannelser enn i Europa ellers.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg merket meg statsrådens svar, og jeg vil tillate meg å komme med et lite eksempel når det gjelder det offentliges negative holdninger til det å drive for seg selv. Næringsdepartementet fastsatte i 1992 en ny og innskjerpet antikontraktørklausul for å skvise ut små enkeltmannsforetaks muligheter til å delta i bygg- og anleggsvirksomhet for det offentlige. Holdningene i antikontraktørklausulen er at de små, selvstendige enkeltmannsforetak er nærmest uønsket i offentlige prosjekter, og at arbeidet helst skal utføres utelukkende av arbeidsfolk med lønnstakerstatus. Dette er et eksempel på det offentliges negative holdninger til enkeltmannsforetak. Vi vet jo at de fleste bedrifter starter nettopp helt i det små, gjerne som enkeltmannsbedrifter, og denne antikontraktørklausulen er slett ikke et godt element for å skape positive holdninger til det å starte for seg selv. Vil statsråden vurdere å fjerne dette diskriminerende offentlige stengselet for de små enkeltmannsforetakene snarest mulig?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til justisministeren, som svarer på vegne av kirke-, utdannings- og forskningsministeren: «Norge er et av få land i Europa som ikke har egen håndverkerutdanning innen bevaring av gamle bygninger. På bakgrunn av den kulturelle og nasjonalhistoriske egenart som ofte er uttrykt gjennom eldre byggeskikk og byggestil, synes mangel på denne type utdanningstilbud beklagelig. Spesialutdannede fagfolk innenfor bevaring av gamle bygninger finnes knapt i dag. Hvordan vurderer statsråden behovet for et utdanningstilbud på dette område, og hva vil han eventuelt foreta seg?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-11-03:
Jeg takker for det svaret jeg fikk. Selvsagt finnes det muligheter for å utdanne seg og få lærdom innen det statsråden nevnte. Men Norge er faktisk det eneste landet i Europa som ikke har høyere utdannelse innen det å bevare gamle bygninger. I dag har vi ca. 2 000 fredede bygninger og anslagsvis 1/2 million verneverdige bygninger som før eller siden vil trenge vedlikehold her i landet, og vi trenger kompetente fagfolk. Grunnen til at mange av de bygningene slett ikke har fått den rehabilitering og kanskje den fagmessige reparasjon som det er behov for, er nettopp at det har vært mangel på høyere utdannelse innenfor denne kategorien. Det burde ikke være noe tvil i et slikt perspektiv om at en i Norge burde sette i gang en linje for høyere utdannelse for bevaring av eldre bygninger. Det forstår jeg denne arbeidsgruppen skal se på, og jeg føler meg derfor fornøyd med svaret.
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
«Romania var ein nyttig medspelar for NATO under bombeaksjonane på Balkan i vår. Nå taper dette landet store summar kvar dag, sidan skipstrafikken på elva Donau er hindra. Vil utanriksministeren ta initiativ til at Romania ikkje må ta desse tapa åleine, og at Donau kan verta opna for normal trafikk?»
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
Eg takkar utanriksministeren for optimistisk og aktiv haldning og for svaret. Romania er eit ungt demokrati som vart hemma i si utvikling i krigstida, og som har mykje å taka att, særleg når det gjeld økonomisk og strukturell utvikling. Romania støtta òg sanksjonane mot Serbia. Difor er det ein tankekross at dette landet må bera slike byrder sjølv medan deira innanlandske oppgåver er svært krevjande. Det er ymta om eit tap på 40–50 mill. dollar pr. månad. Det er mykje pengar for eit land som Romania, og me veit at Milosevic og hans regime ikkje vil hjelpa til med å dekkja eit slikt tap. Ser utanriksministeren noka moglegheit for at NATO og EU kan gå saman for å dekkja det tapet som m.a. Romania lir?
Olaf Gjedrem (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
Eg takkar for svaret. Herald Tribune hadde i går, 2. november, ein artikkel der ein var inne på at Frankrike og Tyskland arbeider for ei opprydding og med m.a. å få laga ei provisorisk bru ved den nest største byen i Serbia, Novi Sad. Deira respekt for landet som lir av eit tap og risikerer flaum, var utslagsgjevande for den haldninga som kom til uttrykk i denne artikkelen. Dei ti landa som ligg langsmed Donau, som er 2 900 km lang, er langt på veg avhengige av at vassvegen er open. Vil statsråden støtta eit slikt initiativ, som nemnt, frå Frankrike og Tyskland, sjølv om det skulle vera usemje i EU og NATO i diskusjonane om framdrifta av desse oppryddingsaksjonane, som er svært viktig for heile regionen?
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
Både for Romania og for andre land i regionen er Donau av stor økonomisk betydning. NATOs luftoperasjoner førte til ødeleggelse av en rekke broer over Donau, med det resultat at deler av hovedløpet i dag er stengt for skipstrafikk. Stengningen har påført både Romania og andre av Jugoslavias naboland betydelige tap. I tillegg er faren for flom og oversvømmelser økt, som følge av de mange hindringene i elveløpet. Det internasjonale samfunnet har et ansvar for å hjelpe landene i regionen med gjenoppbyggingen etter Kosovo-konflikten. Hovedansvaret for disse problemene ligger imidlertid hos president Milosevic og hans regime. De er ansvarlige for de store menneskelige og materielle ødeleggelsene under Kosovo-konflikten. Serbiske myndigheter nekter i dag fartøyer fra nabolandene adgang til landets kanalsystemer, som en alternativ seilingsrute for mye av trafikken på Donau. Beograd viser heller ingen vilje til et samarbeid om opprydding av elveløpet. I tillegg til å trenere disse tiltakene krever myndighetene i Beograd internasjonal bistand til gjenoppbygging av ødelagte broer. Det er som kjent uaktuelt for Norge å bidra med denne typen bistand til Serbia så lenge Milosevic-regimet sitter ved makten. Dette er en omforenet holdning også blant våre allierte. Samtidig er det urimelig at sanksjonsregimet overfor Jugoslavia skal ramme nabolandene. Det er bl.a. fare for store oversvømmelser til våren i et land som Ungarn dersom ødelagte brolegemer ikke fjernes fra elveløpet før vinteren setter inn. Spørsmålet om lettelser i sanksjonsregimet diskuteres nå i regionale fora i Sørøst-Europa og i EU, herunder i forbindelse med Stabilitetspakten for Sørøst-Europa, hvor EU og OSSE har sentrale roller. Fra norsk side deltar vi aktivt i disse drøftelsene. Jeg tok senest saken opp i mine samtaler med bl.a. utenriksminister Albright og EUs utenrikspolitiske koordinator Solana under Midtøsten-toppmøtet i Oslo. Vi har også en nær dialog med den serbiske opposisjonen om denne saken. Norge er rede til å støtte oppryddingsprosjekter langs Donau som det viser seg mulig å gjennomføre.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
Norge og de andre NATO-landene er svært takknemlige overfor den solidariteten som Romania viste i forbindelse med Kosovo-konflikten, og slik sett er gjenåpningen av skipsleden høyt prioritert for oss alle sammen. Jeg tror at det er vilje hos oss, og det synliggjøres vel også i det arbeidet som gjøres i forbindelse med Stabilitetspakten for å bidra økonomisk til Romania. Jeg har drøftet dette med den rumenske utenriksministeren ved et par anledninger. Dette er et mer omfattende problem, og jeg tror det er viktig at man ser dets regionale karakter. Jeg vet at spørsmålene ble drøftet på toppmøtet i forbindelse med den sentraleuropeiske frihandelsavtalen i Budapest nå 19. og 20. oktober, og jeg vet også at det er nær kontakt mellom EU og søkerlandene i regionen om disse problemene. Det er mitt håp at det skal være mulig å finne noen åpninger som gjør at vi kan bidra til å renske opp i Donau, og hvis disse mulighetene forefinnes, så skal vi hjelpe til med det.
Knut Vollebæk (Kristelig Folkeparti), 1999-11-03:
Jeg tror jeg kan forsikre representanten om at det er bred enighet innad i NATO, og også i EU, om at vi må gjøre noe for nabolandene, og også for så vidt for den serbiske befolkningen. Jeg tror det er viktig at fellesskapsholdningen beholdes, og derfor er jeg glad for den dialogen som vi nå ser innad i NATO, og også vis-à-vis landene i regionen. Vi er i kontakt med EU om disse spørsmålene, og vi vil gjerne – som jeg sa i mitt forrige svar – støtte opp om de initiativ som blir tatt. Jeg håper og tror at det skal være mulig å få en bred enighet om måten å gjøre dette på, nettopp ut fra det anliggende som representanten gir uttrykk for: Behovet for aktivt å vise støtte til de landene som kanskje led aller mest under Kosovo-konflikten, nemlig landene i regionen.
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-11-03:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Ifølge oppslag i Dagens Næringsliv vil den avgrensing av eierskap i fiskeoppdrett Fiskeridepartementet har sendt på høring, føre til at større norske oppdrettsselskap og utenlandsk eide selskap som er etablert i norsk oppdrett, vanskelig kan overta Hydro Seafood ASA, som nå er på salg. Medfører dette riktighet?»
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-11-03:
Jeg vil takke statsråden for den avklaringen han har gitt i sitt svar. Oppdrettsnæringen har utviklet seg til å bli en tung og viktig næring både i nasjonaløkonomisk og distriktspolitisk sammenheng. Interessen, optimismen og viljen til å satse er stor, noe som gir grunnlag for etablering av nye arbeidsplasser. Mitt spørsmål til fiskeriministeren er: Når regner statsråden med at det er grunnlag for tildeling av nye konsesjoner i næringen?
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-03:
Jeg kan innlede med å si at det medfører ikke riktighet. Regjeringen sendte den 26. oktober 1999 på høring forslag til forskrift om kontroll med eiermessige endringer innenfor oppdrettsnæringen. Forslaget har hjemmel i § 6 i oppdrettsloven. I høringsforslaget er det foreslått at ingen, som hovedregel, skal kunne kontrollere mer enn 15 pst. av de tildelte konsesjonene til oppdrett av laks og ørret. Dette innebærer i dag en grense på om lag 115 konsesjoner. Med bakgrunn i de registrerte opplysningene jeg sitter inne med om direkte og indirekte eierskap i næringen, kan oppdrettsnæringens største selskap og næringens nest største selskap fusjonere uten å komme i strid med den foreslåtte begrensningen. Jeg vil videre opplyse om at det er åpnet adgang for å dispensere fra begrensningen på 15 pst. dersom særlige samfunns- eller næringsmessige hensyn tilsier det. Fram til sommeren 1991 var det i oppdrettsloven et forbud mot å inneha majoritetsinteresser i mer enn ett anlegg dersom det ikke forelå særlige hensyn som tilsa det motsatte. Dette for å hindre at for sterk konsentrasjon av dominerende eierinteresser ble samlet på få hender. I forbindelse med lovendringen i 1991 ble det uttrykt at målsettingen fortsatt var å søke å unngå store oppsamlinger av konsesjoner på én hånd. Siden lovendringen har utviklingen i næringen gått i retning av konsentrasjon av eierforholdet mot færre og større selskaper. Hydro Seafood, som det største selskapet innen oppdrett av laks og ørret i Norge, har majoritetsinteresser i 87 konsesjoner. Videre er det fire selskaper som innehar mellom 20 og 25 konsesjoner. Konsesjonsordningen og andre reguleringer av næringen har vært en viktig forutsetning for den lønnsomme veksten som har vært, og som har gjort det interessant å investere i næringen. Samtidig medfører konsesjonsordningen at noen blir gitt en eksklusiv rettighet til lokaliteter langs kysten – en del av vårt felles ressursgrunnlag – en ordning som har som konsekvens at den begrenser muligheten for nye aktører. Uten en avgrensing av hvor mange konsesjoner som kan innehas av en eier, ligger det i realiteten åpent for en monopolisering av næringen. Regjeringen mener derfor at vi bør ha regler som forhindrer at reguleringssystemet medfører at eksklusive rettigheter til norskekysten kan bli samlet hos et fåtall utøvere, og som kan hindre effektiv konkurranse mellom produsentene av laks. Tiden er derfor inne til å fastsette en grense i medhold av oppdrettsloven for å hindre at store selskaper kjøper seg opp enda høyere enn det Hydro Seafood har gjort og blir så store at de får en dominerende posisjon, noe som etter Regjeringens mening også vil komme i strid med den spesielle samfunnsmessige betydningen næringen har, så lenge det ikke er rom for utdeling av nye konsesjoner. Som det går fram av mitt svar, er oppslaget i Dagens Næringsliv ikke riktig, og jeg kan heller ikke se at det er grunnlag for den vinklingen avisen har gitt saken.
Peter Angelsen (Senterpartiet), 1999-11-03:
Det er riktig som spørreren gir uttrykk for, at oppdrettsnæringen kanskje er en av de viktigste vekstnæringene vi har langs norskekysten. Det er derfor viktig at vi skaper grunnlag for en balansert vekst som samtidig gir lønnsomhet. La meg si det slik: Næringen har vært under streng regulering etter at lakseavtalen med EU ble inngått av den forrige regjering sommeren 1997. Lakseavtalen har faktisk dannet grunnlag for at vi har kunnet regulere næringen lønnsomt, og det er derfor det er så stor interesse for å investere i næringen i dag. Vi har et godt samarbeid med næringen når det gjelder regulering av produksjonen gjennom fôrkvoter. Og jeg kan fortelle at det til neste år er lagt inn en betydelig økning av fôrkvotene. Men vi følger hele tiden med, slik at vi, når tiden er inne, kan tildele nye konsesjoner for å ivareta det vekstbehovet næringen har i forhold til det som skjer i markedene. Vi vurderer det slik at vi kanskje til neste år må se på om vi ikke må ha en ny konsesjonsrunde dersom næringen fortsatt har vekst i markedet, slik den har hatt de to siste årene. Det er en prosess som vil bli satt i gang i samarbeid med næringen, og jeg tror også det vil bli en prosess som har stor politisk interesse.