Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2013-05-27:
Mange hivsmittede ønsker å stifte familie og få barn. Men disse parene møter i dag en spesiell utfordring, som vi vet. Dersom de forsøker å få barn ved naturlig unnfangelse, kan den hivpositive risikere å overføre infeksjonen til sin partner. De kan også risikere at barnet blir smittet. Denne risikoen vet vi kan reduseres dersom paret får assistert befruktning. Men slik loven er i dag, har sykehusene ikke anledning til å tilby disse parene denne behandlingen. Det er utgangspunktet for denne saken. Regjeringen ønsker å endre på dette – og er glad for at vi har bred støtte til det. Jeg skal ikke gå nærmere inn på omstendighetene rundt det, for jeg opplever at innleggene og innstillingen har gitt et godt bilde av det. Vi mener at behandlende lege må gjøre en konkret og individuell vurdering av smitterisikoen før legen avgjør om det er forsvarlig å gi paret assistert befruktning. I den vurderingen er det viktig at infeksjonsmedisinere er med. Da har samfunnet tatt gode forbehold for å kunne håndtere dette på en ansvarlig måte. Så til forslaget til klargjøringer i straffebestemmelsen. I de senere årene har det vært stilt spørsmål om hvor langt straffansvaret etter bioteknologiloven rekker. Et sentralt spørsmål har vært om straffebestemmelsen kun retter seg mot helsepersonell, eller om den også gjelder privatpersoner som mottar tjenester. Det har også vært reist tvil om pasienter og privatpersoner som benytter seg av tilbud i utlandet som ikke er tillatt i Norge, kan straffes som medvirker dersom de gjør forberedelser i Norge. Det kan f.eks. være dersom man fra norsk jord knytter kontakt og skriver kontrakt med en klinikk i utlandet. Regjeringen mener det er viktig at bestemmelsen blir tydeliggjort, slik at det går klart fram av ordlyden hvem som kan straffes for brudd på lovens bestemmelser. Det er etter min mening lovgivers ansvar å sørge for at det er klarhet rundt lovens forståelse. Forslaget som nå behandles, er først og fremst en klargjøring for å fjerne den tvilen som har vært om straffansvarets rekkevidde. Regjeringen har f.eks. ikke – med dette lovforslaget – hatt til hensikt å utrede og ta stilling til hele problemkomplekset som surrogati reiser. Dette var også representanten Lysbakken inne på. Den foreslåtte klargjøringen er i tråd med dagens praktisering av straffebestemmelsen. Dersom forslaget vedtas, vil det være klart at norske kvinner og par som reiser til utlandet for behandling som er forbudt i Norge, ikke kan straffes dersom de gjør forberedelser i Norge. Dette gjelder f.eks. enslige kvinner som får assistert befruktning i Danmark, og norske par som får eggdonasjon i Danmark eller i andre land. Som det ble sagt: Det er vel hovedtyngden av den gruppen som er berørt av dette. Det vil fortsatt være straffbart for helsepersonell i Norge å tilby behandling i strid med loven, å drive formidlingsvirksomhet for slik behandling eller å medvirke fra Norge til at par får behandling i utlandet som ikke er tillatt etter norsk lov. Det vil også være straffbart for virksomheter, foreninger, organisasjoner eller privatpersoner i Norge å medvirke til at andre får barn ved hjelp av f.eks. surrogati, ved å drive formidlingsvirksomhet. Det er bare å understreke: Surrogati er ikke tillatt i Norge, forslaget endrer ikke på det. Regjeringen ønsker ikke at det skal være lovlig å benytte seg av surrogatmor i Norge, og kommer ikke til å foreslå å åpne for det. Norske myndigheter fraråder norske borgere å inngå avtaler om surrogati i utlandet. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet og flere utenriksstasjoner har lagt ut informasjon om dette og om risikoen ved å benytte surrogatmor i utlandet. Norske myndigheter utsteder heller ikke den dokumentasjon som indiske myndigheter nå krever for å gi visum til dem som ønsker å få barn ved hjelp av surrogati. Det skulle – i praksis – gjøre dette til en ikke-eksisterende praksis i India. Surrogati er et globalt fenomen og bør diskuteres i globale sammenhenger. Haag-konferansen for internasjonal privatrett, der også Norge er medlem, utreder problemstillinger knyttet til surrogati. Haag-konferansens sekretariat har avgitt foreløpige rapporter i mars 2011 og i mars 2012. Her kartlegges og beskrives ulike former for nasjonal lovgivning, menneskerettigheter, partenes sårbarhet og risiko ved å bruke surrogati. Dette er et viktig arbeid som regjeringen følger nøye med på.