trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-16:
La meg først få lov å si at jeg har stor tro på teknologiutviklingen på dette området. Og jeg vil i grunnen ikke si at noen av de teknologiene vi ser, er bedre eller dårligere enn de andre. Jeg syns at både det som Statoil arbeider med, det som Aker og som Hydro arbeider med, og også det arbeidet vi finner hos Kværner og ABB på dette området, er interessant. Men jeg tror vi må erkjenne at når en snakker om at en kan plassere inn teknologi i etterkant i et gammeldags gasskraftverk, gjelder det bare én av teknologiene. De to andre må monteres fra første dag av. Det betyr at hvis en begynner med gammeldagse gasskraftverk og så tenker at en skal ettermontere, vil en gi en konkurransemessig ulempe til de to andre teknologiene, som også er under utvikling. Det er det ingen tvil om. Dessuten tror jeg at kostnaden ved å gjøre tiltaket om ti år, når en har etablert et gammeldags kraftverk, vil være større, rett og slett fordi levetiden til hele kraftverket har blitt kortere.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg tror på ingen måte at Arbeiderpartiet ikke er opptatt av Kyoto-avtalen og et internasjonalt kvoteregime. Jeg har lagt merke til den lange rekken av uttalelser som ikke minst representanten Stoltenberg har kommet med når det gjelder hvor positiv Kyoto-avtalen er for å sette en pris på forurensningen. Det som overrasker meg, er Arbeiderpartiets hardkjør akkurat nå, for vi vet jo alle sammen at Kyoto-avtalen ikke trer i kraft før om ti år. Spørsmålet er: Hvilket regime skal en ha fram til da? SFT har nedfelt en utslippstillatelse etter forurensningsloven, og forurensningsloven vil jo Arbeiderpartiet skal gjelde. Hvilket innhold skal en da ha de neste ti årene? Så har Regjeringen foretatt et ankevedtak som er mer eller mindre likt SFTs utslippstillatelse. Så sier Arbeiderpartiet plutselig at det ikke er bra nok, og det er da jeg lurer på: Mener virkelig Arbeiderpartiet at det i de neste ti årene skal være fritt fram? Skal vi etablere gratispassasjerer, som ikke trenger å betale for utslipp av CO2 i det hele tatt? Det overrasker meg, for det synes å ligge i Arbeiderpartiets vedtak nå.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Det jeg sa – ut fra det jeg har gått igjennom av det fagmiljøene har sagt – er at de knytter nær sagt alt de sier om gasskraft, opp mot et internasjonalt kvotesystem. Og det er jo det samme som Regjeringen har gjort, også da vi gjorde vedtaket etter forurensningsloven. Det er også det samme som SFT gjorde, da de la til grunn et vedtak etter forurensningsloven. Den eneste forskjellen mellom Regjeringen og SFT er at Regjeringen ikke fant å kunne dobbeltregulere med forurensningslov og nasjonalt kvotesystem de første ti årene. Grunnen til at vi ikke gjorde det, var jo at et flertall i Stortinget i forbindelse med Kyoto-meldingen hadde sagt at man ikke burde dobbeltregulere. Jeg bestrider ikke at NVE tidligere, og for så vidt også SFT, kan ha sagt at det vil ha en positiv virkning internasjonalt med gasskraft. Men at de da har forutsatt at det faktisk skal føre til at en erstatter kullkraftproduksjonen, og at det faktisk skal føre til at det ikke spises opp i økt forbruk, er jeg meget sikker på.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Som jeg sa i mitt første svar: Jeg sier ikke at de bruker det som en forutsetning, jeg sier at gasskraft hele tiden omtales knyttet til et internasjonalt kvotesystem. Det er ganske naturlig, for vi har jo inngått en internasjonal klimaavtale. Forskjellen på NVEs uttalelser, som Arbeiderpartiet nå bruker, i 1997 eller gasskraftmeldingen fra 1995 og NVEs uttalelser i forhold til Energiutvalget i 1998, er ganske enkelt at vi har inngått en internasjonal klimaavtale. Dermed er også NVEs betraktninger i 1998 langt mer relevante enn dem som kom i 1997 og 1995. Så sier jeg om SFTs beregninger at jeg regner med at de tar utgangspunkt i 1. at en konkret erstatter kullkraftproduksjonen2. at de ikke spises opp i økt forbruk Nå regner jeg med at representanten Sanner kanskje ikke er så opptatt av nødvendigheten av ikke å øke forbruket så sterkt, men for en del av oss er det ganske viktig.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-16:
For det første: Jeg er enig i at dette langt på vei handler om hva vi skal gjøre de neste ti årene, fram til et internasjonalt kvoteregime er på plass. SFTs utslippstillatelse tar utgangspunkt i det, Regjeringens ankevedtak tar utgangspunkt i det. Både fra SFTs og fra Regjeringens side sies det at her må det være et system som også fungerer i de ti årene. Høyre ønsker ikke at forurensningsloven skal gjelde. Det er greit. Men Arbeiderpartiet har faktisk sagt at forurensningsloven skal gjelde. Det er da jeg blir spørrende overfor Stortinget – og kanskje særlig overfor Arbeiderpartiet – om hva som da skal være innholdet i forurensningsloven. Det syns jeg er et vesentlig spørsmål. Men jeg håper at innstillingen fra energikomiteen i forbindelse med meldingen vil avklare en del av det. Så til norsk gasseksport. Det er riktig at vi ikke vil spørre hvert enkelt land hva de bruker den gassen til som de importerer fra Norge. Men når det er sagt, så mener vi jo at hvert enkelt land har et ansvar i forhold til sine egne klimautslipp, og det er et ansvar som ligger der helt eksplisitt. Men det er også et ansvar som må ses i forhold til den samlede energiproduksjon i hvert av landene.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg får bare gjenta det jeg har sagt: Jeg har lest de nyeste dokumentene, særlig fra NVE, ettersom det er mitt fagorgan. NVE omtaler gasskraft som positivt knyttet opp mot en internasjonal klimaavtale. Det de har sagt tidligere om 2 mill. tonn CO2 og reduksjon internasjonalt av det, er fra en uttalelse i 1997 og fra gasskraftmeldingen til Brundtland-regjeringen i 1995, og det var tilfeldigvis før vi fikk en internasjonal klimaavtale. Jeg sier altså at de omtaler gasskraft positivt knyttet opp mot et internasjonalt kvoteregime. Og da spør jeg meg: Hva er problemet? For det ligger jo også i SFTs tillatelse og i Regjeringens ankevedtak. Så hva er da Arbeiderpartiets problem?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg syns det er vanskelig å ha en formening om hva som blir kvoteprisen i et internasjonalt system. Så langt har anslagene variert ganske mye fra instans til instans, basert på ulike grunnlag og ulike forventninger, slik at jeg har vanskelig for å ha en slags formening om det. Og det er nettopp en av årsakene til at jeg mener at det her er nødvendig å vente på et internasjonalt forpliktende kvoteregime, for det er først da en vil vite hva som er prisen i systemet. Når det er sagt, er det klart at vi også har en jobb – og det vil jeg regne med får økt oppmerksomhet etter hvert – når det gjelder de ulike sektorene i det norske samfunnet som eventuelt skal omfattes av et kvotesystem. Det er jo ikke bare gasskraftverk, eventuelt med et utslipp på inntil 7 mill. tonn CO2, men det kan også være skipsfart, transport, fiskeri. Det må jo være en fordeling som er rimelig rettferdig mellom de ulike sektorene.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-02-16:
Jeg må i likhet med representanten Olav Akselsen konstatere at Arnstad ikke svarer på spørsmålet. Spørsmålet, som nå er stilt to ganger, er om det finnes noen fagmiljøer i Norge som slår fast at CO2-utslippene vil gå opp dersom vi bygger gasskraftverk i Norge. Som Akselsen har vært inne på, dokumenterer både SFT, NVE og SINTEF gjennom sine beregninger at de europeiske klimagassutslippene vil gå ned dersom vi bygger gasskraftverk i Norge. Det er det som må være målet. Målet må jo være at vi får de totale klimagassutslippene ned, ikke at vi i Norge kan stå og veive med vårt edle og rene flagg mens vi importerer stadig mer forurensende kullkraft fra Danmark, slik statsråd Arnstads strategi er. Så jeg vil be Arnstad svare på spørsmålet: Kan hun vise til et eneste fagmiljø som dokumenterer at de samlede klimagassutslippene vil gå opp dersom vi bygger gasskraftverk?
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-02-16:
Mitt spørsmål går til statsråd Arnstad: I en tidligere replikkveksling fremkom det med all tydelighet at statsråd Arnstad ikke kunne vise til et eneste fagmiljø som gir henne ryggdekning for påstanden om at de europeiske CO2 -utslippene vil gå opp dersom vi bygger gasskraftverk i Norge. Det som er mer alvorlig, er at statsråden ikke gir dekkende informasjon til Stortinget. Statsråden hevdet at SFTs beregninger, som med all tydelighet viser at de europeiske CO2 -utslippene går ned dersom vi bygger gasskraftverk i Norge, forutsetter at kvotesystemet er på plass. Det er ikke riktig. Jeg står med beregningene foran meg, og jeg håper at statsråden har sett disse tidligere. De viser at de europeiske CO2 -utslippene vil gå ned dersom vi bygger såkalt tradisjonelt gasskraftverk i Norge nå. Mitt spørsmål til statsråden er om hun trekker SFTs beregninger i tvil.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2000-02-16:
Poenget er jo at veksten i energiforbruket er sterk også under Bondevik-regjeringen, og på tross av de tiltakene som er satt i verk. Hvis vi korrigerer for det milde været i fjor, så steg forbruket med 2,9 pst. Det betyr at vi blir stadig mer avhengig av å importere sterkt forurensende kullkraft fra Danmark. Det er ikke riktig, som statsråden hevder, at SFTs beregninger forutsetter at kvotesystemet er på plass. Det SFT har dokumentert overfor komiteen, er at de samlede CO2-utslippene i europeisk sammenheng vil gå ned dersom vi bygger gasskraftverk nå. Når kvotesystemet er på plass, når Kyoto-mekanismene og avtalen trer i kraft, vil det være satt et tak, og da spiller det ingen rolle om vi fyrer med gasskraft, med eller uten rensing, fordi de økte CO2-utslippene da må kompenseres med reduserte utslipp andre steder. Så jeg synes det er en litt merkelig argumentasjon statsråden kommer med(presidenten klubber) til Stortinget. Jeg vil igjen spørre om(presidenten klubber) det er slik at hun trekker SFTs beregninger i tvil. (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Vil statsråden bekrefte at Norge i dag er importør av sterkt forurensende kullkraft? Jeg vil også spørre om det ikke nå er på tide at Regjeringen tar innover seg den virkeligheten som vi faktisk befinner oss i. Det er jo faktisk slik at de landene som har tatt i bruk gasskraftverk, har fått nedgang i mer forurensende energiproduksjon. Det som er situasjonen nasjonalt, er jo at det ikke er samsvar mellom vår nasjonale produksjon og vårt forbruk. Norge øker stadig sitt forbruk av forurensende kullkraft. Regjeringen har ikke kommet med noen tiltak som har snudd denne utviklingen nasjonalt. Jeg mener at bygging av gasskraftverk har blitt en symbolsak. Burde ikke Regjeringen nå legge symbolpolitikken til side og handle på en miljømessig forsvarlig måte?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til finansministeren: «Finansministeren har uttalt at kontantstøtten kan bidra til å redusere arbeidsstyrken i Norge og dermed skape problemer for privat og offentlig sektor. Hvilke tiltak har statsråden tenkt å iverksette for å motvirke denne utviklingen på kort og lang sikt?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg vil takke finansministeren for svaret. Jeg deler finansministerens bekymring over at veksten i arbeidsstyrken ser ut til å ha stagnert. Det er jo et meget urovekkende signal for vår framtidige velferdsstat. Bare for å opprettholde dagens nivå på omsorgstjenestene vet vi at det er behov for flere tusen nye arbeidstakere. I romjulen offentliggjorde Norsk Sykepleierforbund en statistikk som viste at i underkant av 3 000 sykepleiere forlot yrket i fjor for å benytte seg av kontantstøtteordningen. Jeg regner med at statsråden er enig med meg i at framtidens politikk må gjøre det mer attraktivt å arbeide, og at de reformene vi iverksetter, må ha et helhetsperspektiv i seg i forhold til utviklingen på andre samfunnsområder. Jeg vil derfor spørre finansministeren hva han ser for seg av endringer i kontantstøtteordningen, slik at det blir mulig å stimulere til økt sysselsetting i framtiden.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-16:
SV og Regjeringa er enige om at å bygge et gammeldags, forurensende gasskraftverk nå er det som er miljømessig dårligst. På sikt vil da CO2-utslippene bli størst. Når en hører debatten, høres det ut som om situasjonen vår nå nærmest er skjebnebestemt og ikke avhengig av politiske beslutninger i det hele tatt. Kan statsråden bekrefte at om vi skal nå våre mål med CO2-reduksjon, er det faktisk avhengig av at Norge nå tar de rette beslutningene, som på sikt vil få ned CO2-utslippene? Og kan hun igjen bekrefte at det er lite trulig at dyr, forurensende gasskraft fra Norge vil konkurrere ut mye billigere, enda mer forurensende kullkraft fra Danmark eller andre land?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-16:
Det ser ut som miljøarbeidet på energisiden kanskje er i ferd med å bli satt flere år tilbake fordi det ser ut til at flertallet i Stortinget ikke skjønner hva Kyoto-forpliktelsene på sikt vil gi oss. Som Jan Tore Sanner sa her i stad: Hvis man nå øker utslippene på ett område, betyr det at man må redusere dem et annet sted. Det er jo helt riktig. Det forutsetter kjøp og salg av kvoter på sikt. Da må man spørre seg hva prisen på disse kvotene blir, og om det faktisk er noen som har noe å selge. Foreløpig kan man se for seg at det er svært mange kjøpere på markedet, ikke så mange selgere. Kan statsråden si litt om hva slags priser man eventuelt måtte ha i et slikt kvotesystem, og om hun eventuelt ser for seg noen som kunne tenke seg å selge oss noe her, slik at et forurensende gasskraftverk kunne bli lønnsomt og kunne produsere strøm til en pris som det går an å selge?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Jeg har et spørsmål til statsråd Lilletun, som i spørretimen for en uke siden opplyste at Regjeringen ikke ville motsette seg bønnerop fra moskeer i Norge. Han la vel til at det var en slags forutsetning at det bare skulle skje én gang hver fredag fra hver moské. Nå viser det seg at bl.a. forstander Khadim Hussain i et trossamfunn i Drammen ifølge Drammens Tidende sist fredag sier: «Vi ser det som en plikt innen vår religion med bønnerop fem ganger om dagen.» Det er altså prinsippet om fem bønnerop pr. dag fra samtlige moskeer, som det begynner å bli ganske mange av i Norge, som dette spørsmålet dreier seg om. Vil Regjeringen sørge for nødvendig lovgivning eller på annen måte sørge for at det ikke blir adgang til bønnerop fra moskeer, bl.a. for å bevare norsk tradisjon og norsk kultur basert på de kristne grunnverdier?
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2000-02-16:
Dersom dette hadde dreid seg om religionsfrihet og ytringsfrihet, ville det vel være slik at da hadde man rett til slik utøvelse fem ganger om dagen. Når begrunnelsen er religionsfrihet, går det selvsagt ikke an å skille mellom antall ganger hvis dette er religionsutøvelse. Er det virkelig slik at statsråd Lilletun ser på dette som et støyproblem som lokale myndigheter skal avgjøre, basert på et slags lydvolum og beliggenhet? Ser ikke Regjeringen hvorledes det er umulig å si nei til fem ganger pr. dag for samtlige moskeer hvis man først begynner å si ja til noe? Ser ikke denne regjeringen noen grunn til å bevare Norge med de tradisjoner og den kultur vi har, og si nei til dette gjennom å sørge for lovgivning, som statsråden selv sa det er full adgang til? Er det virkelig slik at denne regjeringen sier ja til denne utviklingen?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Så vel i Grunnlova som i lova om trudomssamfunn er retten til fri utøving av religion slått fast i tråd med føresegnene i Den europeiske menneskerettskonvensjonen. I artikkel 9 i konvensjonen heiter det: «Frihet til å gi uttrykk for sin religion eller overbevisning skal bare bli undergitt slike begrensninger som er foreskrevet ved lov og er nødvendige i et demokratisk samfunn av hensyn til den offentlige trygghet, for å beskytte den offentlige orden, helse eller moral, eller for å beskytte andres rettigheter og friheter.» Sjølv om fridomen er der, går det fram at den må balanserast mot andre omsyn som er heimla i lov. Av naturlege årsaker finst det ikkje nasjonale retningsliner som regulerer spørsmålet om bønnerop. Slik eg ser det, er det naturleg at det vert gjeve løyve til bønnerop i tilknyting til hovudsamlingar, t.d. ved fredagsbønna. Det dette dreier seg om, er både å respektere internasjonale konvensjonar om religionsfridom og ytringsfridom og å tilpasse det norsk kultur, norsk tradisjon. Då meiner eg at det er fullt mogleg for lokale myndigheiter, som er dei som skal avgjere dette, å tilpasse det på ein måte som seier at i tilknyting til hovudsamling ein fredag vil det verte gjeve løyve, men ikkje løyve utover det. Det må òg tilpassast om det er i eit bustadområde, om det er i tilknyting til eit sjukehus, ein sjukeheim osv. Det vil ha noko med lydnivået osv. å gjere. Eg meiner at her må ein ha to tankar i hovudet på ein gong: Det eine er religionsfridom og ytringsfridom, og det andre er at det ikkje må vere til sjenanse i høve til den lovheimelen som eg siterte.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Eg er noko forundra over denne problemstillinga, for etter denne regjeringas syn og etter denne statsrådens syn er det via ytringsfridom og via religionsfridom at ein gjev god moglegheit for dei institusjonane som har etablert vår kultur, og som fører vår kultur vidare. Eg har sånn tillit til den kristne trua og til det som er grunnlaget for vår kristne kultur, at den toler godt at ein får høyre eit muslimsk bønnerop ein gong i veka. Det er også fullt mogleg å ha ei fornuftig regulering i forhold til omfanget av slike bønnerop. Dette er absolutt grunngjeve i internasjonale konvensjonar og i religionsfridom. Sjølvsagt har vi hatt eit forarbeid for å sjå på akkurat dei problemstillingane. Og eg har tydeleg meir tillit til at den kristne trua faktisk er i stand til å overleve – og ekspanderer – sjølv om vi ein gong i veka skulle høyre eit slikt rop.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Sjølvsagt er eg samd med representanten Ursula Evje og Framstegspartiet i at ein ikkje kan akseptere sal av hasj, korkje inne på skulen, i skulegarden eller i skulens nærområde. Det må ein slå ned på, og ein skal bruke dei verkemidla som ein har tilgjengeleg – og der er det verkemiddel tilgjengeleg. Det eg likevel trur er det viktigaste verkemiddelet – og eg håpar at representanten Evje er einig meg med i det òg – er at vi klarer å utvikle ein spennande og god skule. All forsking viser at i den grad ein klarer å engasjere elevane i deltaking, i medverking, og at ein får ein skule som er spennande og utfordrande, vil òg dei andre problema – dei mellommenneskelege problema – minke. Difor trur eg at det viktigaste eg som utdanningsminister kan gjere, er å halde fram – engasjere lokalt utviklingsarbeid, engasjere elevane til meir medverking i det faglege utviklingsarbeidet og miljøarbeidet og engasjere foreldra sterkare. Ein skule der elev, foreldre og lærar står saman mot dette uvesenet, trur eg òg vil kunne ta knekken på det. Då er det òg viktig slik som det etter kvart har vorte. På dei fleste ungdomsskulane og vidaregåande skulane er det oppretta politikontakt. Dei får både politiet inn – generelt, i miljøretta tiltak i samband med undervisninga – for å drive førebyggjande arbeid, og dei får kontakt med nokon som kjenner skulen når spesielle problem oppstår. Men mitt hovudsvar er: Det viktigaste eg kan gjere for å kome uvesenet til livs, er å vere med og utvikle ein god, spennande og utfordrande skule.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Noko skjer no! Det som skjer, er at vi på ein mykje sterkare måte enn tidlegare engasjerer foreldra i skulens drift, på ein mykje sterkare måte engasjerer elevane i skulens drift. På ein ny måte har vi utvikla konfliktråd i skulen som skal vere med og ta opp interne konfliktar, men som sjølvsagt òg vil vere med og skape eit samhald på skulen. Så har vi i sterkare grad òg inngått samarbeid med politiet. Det kan godt hende det er rett det representanten Evje seier, at det ikkje er alle skular som har utvikla dette, men det er anbefalt frå oss, og vi trur det er ein god måte når det skjer etter ryddige reglar. Difor er eg overtydd om at ein skule som vert ei eining der ein står saman for å få skulen til å verte god, etter skulens føremål, vil kunne takle inntrengjarar som prøver å profittere på elende innanfor skulens område. Eg deler representanten Evjes bekymring, men eg håpar vi kan vere samde om at det er utviklinga av ein god skule, og foreldre- og elevengasjement, som kan stoppe uvesenet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
På konkret mistanke vil det vere høve til å gjere det som representanten Simonsen no seier, men samstundes er eg redd dersom det på ein måte vert hovudverkemiddelet. I årets statsbudsjett har vi for fyrste gang lagt inn 25 mill. kr til å engasjere nye yrkesgrupper i skulen. Vi trur at i tillegg til eit godt læringsmiljø er det viktig med eit godt sosialpedagogisk arbeid. Difor føreslår vi at det kjem inn nye yrkesgrupper. Enkelte rektorar har føreslått videoovervaking. Vi trur det er aller viktigast å få inn menneske. Dersom vi får inn menneske med sosialpedagogisk bakgrunn i skulegarden i friminuttane, i «langfri», trur vi faktisk at det er det mest førebyggjande. Så igjen: Eg trur på skulens indre arbeid som det viktigaste førebyggjande middelet, og så skal ein i ekstreme tilfelle kunne nytte seg av politiet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Eg vil ikkje avvise at det kan vere behov for ein handlingsplan. Det som er realiteten, er at vi gjennom dei nye helseplanane har styrkt kraftig skulehelsetenesta med skulehelsesøster. Eg viser til det eg sa, at vi har styrkt moglegheita for sosialpedagogisk bemanning. Det å satse på å gjere skulen så god at det indre miljøet er det som vil stoppe narkotikautviklinga, trur eg er den beste strategien. Det er klart at denne utviklinga i samfunnet generelt, at rusmiddel får meir og meir tak, er bekymringsfull. Difor vil ikkje eg på dette tidspunktet avvise at vi òg treng handlingsplanar. Men eg trur det er i det daglege, viktige arbeidet, i læreplanar og i den ordinære verksemda, vi fyrst og fremst må skape eit miljø som fungerer. Samtidig er det heilt rett det som vert sagt, at problemet er veksande. Difor kan vi sjå på forslaget, men som sagt, det er gjennom den ordinære verksemda vi må stoppe dette.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Eg har gjennom media registrert det same som representanten Kristiansen, og har sett i gang eit arbeid for å klargjere dei juridiske forholda rundt eit slikt spørsmål. Det er klårt at ein i alle fall må halde seg innanfor det som er juridisk haldbart, med overvaking som ein heller ikkje alltid veit går føre seg. Når det er sagt, vil eg leggje til at eg ikkje kan svare endeleg når det gjeld jusen i det, det vil eg kunne kome tilbake til, og det er sett i gang eit arbeid. Når det gjeld kva eg meiner om det, ser eg i grunnen med uro på at ein må gå til eit slikt steg. Hovudgrunngjevinga for at vi i budsjettet i år fremma forslag om å få alternative yrkesgrupper inn i skulen, var at vi skal kome i gang med eit sosialpedagogisk arbeid, at vi skal kome i gang med andre typar arbeid i skulen som gjer at ein løyser miljøproblema på ein meir konstruktiv, medmenneskeleg måte. Så eg håpar vi skal klare å utvikle ein skule der kameraovervaking ikkje er den naturlege arbeidsmåten.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Nei, det var å trekkje statsrådens svar vel langt. Eg seier at dersom det er slik at jusen tilseier at det ikkje er høve, vil sjølvsagt det verte opplyst. Er det med varsling osv. høve til å gjere det, meiner eg at det skal vere så mykje fridom for den enkelte kommune og den enkelte skule at eg ikkje skal overprøve alt dei gjer, sjølv om det ikkje var den pedagogiske metoden eg og Regjeringa ville brukt. Ein skal sjå forskjell på dei to tinga. Dersom det ikkje er innanfor lovas rammer, må vi sjølvsagt stoppe det. Er det det, vil eg kanskje seie kva eg meiner, men det får vere opp til skulen til slutt korleis dei vil praktisere det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Svaret på spørsmålet frå representanten Brandsnes, framsett av representanten Brustad, er nei; eg meiner ikkje det er rett at elevar i vidaregåande skule skal verte straffa med fråvær for å delta i politisk eller anna demokratifremjande verksemd. Dette vil eg grunngje på følgjande måte: Reglane om føring av fråvær er fastsette i forskrifta til opplæringslova. Det følgjer av forskrifta § 4-28 fjerde leddet at det ikkje skal førast fråvær for opp til i alt 14 dagar i skuleåret når eleven t.d. har teke del i arbeid som tillitsvald i landsdekkjande organisasjonar eller elevorganisasjon på regionalt plan eller på landsplan. Det er ein føresetnad at fråværet bør søkjast kompensert ved eigen innsats frå eleven, tilrettelagt av skulen. Deltaking i eit tiltak som t.d. Ungdommens fylkesting er ikkje spesielt omtala i forskrifta. Men intensjonen bak reglane om fråvær og føring av fråvær er å gjere det mogleg for ungdom under vidaregåande opplæring å kunne ta del i ulike former for organisasjonsarbeid og i politisk eller anna demokratifremjande verksemd. Forskrifta opnar òg for, jf. § 4-28 tredje leddet, at eleven kan utføre organisert eller sjølvstendig studiearbeid, derunder skuleadministrative gjeremål, etter avtale med faglærar eller rektor, utan at dette vert rekna som fråvær. Denne regelen gjev eit romsleg høve for skulen til å tilretteleggje opplæringa slik at deltaking i m.a. politisk eller anna demokratifremjande verksemd kan reknast som ein del av opplæringa. Det er mogleg for skulen å leggje til rette for ulike former for opplæring. Departementet er no i gang med ein omfattande revisjon av heile kapitlet om vurdering i forskrifta til opplæringslova. Problemstillinga om fråvær og føring av fråvær er allereie med i dette arbeidet. Eg vil i dette arbeidet m.a. vurdere om det er naudsynt å endre nokre av formuleringane i forskrifta når det gjeld fråvær for å ta del i demokratifremjande arbeid.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Eg skal ikkje tøye tida i dag, for eg har skjønt at det er mange spørsmål. Svaret er kort og enkelt: Ja.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Norges byggforskningsinstitutt har, som representanten Sjøli viser til, nyleg lagt fram ein rapport om tilgjenget ved universiteta og studentbyane i Oslo, Bergen, Trondheim og Tromsø. Rapporten er truleg òg aktuell når det gjeld tilhøva ved andre lærestader i landet. Målsetjinga til Regjeringa er at funksjonshemma utan vanskar skal ha tilgjenge til lærestadene. Rapporten syner at denne målsetjinga enno ikkje er nådd. Alle bygg, anlegg og lokale bør vere fysisk tilgjengelege for alle studentar, og funksjonshemma bør ikkje ha problem i så måte. Høgskular og universitet skal arbeide med å leggje tilboda til rette for funksjonshemma. I Regjeringa sin handlingsplan, St.meld. nr. 8 for 1998-99, vart institusjonane pålagde å utvikle handlingsplanar for funksjonshemma i løpet av 1999. Slike handlingsplanar skal òg innehalde tiltak for fysisk tilrettelegging der dette er naudsynt. Departementet har bede lærestadene om tilbakemelding om arbeidet med handlingsplanar. På bakgrunn av slike tilbakemeldingar vil det verte vurdert om det er naudsynt med ytterlegare oppfølging i høve til lærestadene. I tillegg har departementet i tildelingsbreva til institusjonane føresett at minst 5 pst. av løyvinga til vedlikehald vert nytta til å leggje bygg og lokale betre til rette for funksjonshemma studentar. Gjennom oppfølging av aktuelle tiltak i St.meld. nr. 8 vonar eg at tilgjenget til høgare utdanning allment skal bli betre for funksjonshemma. I tillegg vil eg vise til at det før helga vart halde ein konferanse på Hamar om dette temaet. Eg har elles teke initiativ til oppretting av eit brukarforum for funksjonshemma studentar i høgare utdanning. Forumet vil ha representantar frå brukarsida, universitet og høgskular og departement. Forumet skal drøfte informasjon og problem som er knytte til funksjonshemma i høgare utdanning, og fremje forslag til tiltak. Her er det òg naturleg at spørsmål som gjeld fysisk tilgjenge til høgare utdanningsinstitusjonar, blir tekne opp. Rapporten frå Norsk byggforskningsinstitutt omfattar òg tilhøva i studentbyane og ved universiteta. Det er ei erkjenning at bygging av bustader tilpassa funksjonshemma fører til auka kostnader i høve til vanlege hybeleiningar, noko det no er teke betre omsyn til i den nye tilskotsordninga. Det er viktig at funksjonshemma får tilbod om studentbustader slik at dei kan delta aktivt i studentmiljøet. I budsjettet for 2000 vart det varsla ein handlingsplan for bygging av studentbustader, og i denne planen vil bustader for funksjonshemma verte prioriterte. Eg reknar med at handlingsplanen vert lagd fram på vårparten.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Når det gjeld tidsperspektivet for tilbakemeldinga på handlingsplanane, reknar eg med at departementet skal ha ferdig ei oversikt over dette i løpet av dette semesteret. Når det gjeld om 5 pst. er mykje eller lite, er det faktisk ganske mykje. For dersom ein ser på totalvedlikehaldet og ein kvart år faktisk no øyremerkjer 5 pst., er det grunnlag for store forbetringar ut frå det. Det er heilt rett at her var det mykje å ta fatt i. Fyrst har me handlingsplanane, vi skal evaluere dei, og så skal me sjå om det er naudsynt med ytterlegare pålegg. Når det gjeld desse 5 prosentane, meiner faktisk eg at det er ganske mykje.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Representanten Grete Knudsen reiser spørsmål knytt til ein mogleg praksis som inneber brot på rettar etter åndsverklova. Som kjent slår denne lova m.a. fast kven som har retten til eit åndsverk, avgrensingar i retten for ein viss bruk av åndsverk, t.d. for kopiering til privat bruk, og avgjerder om avtalar om bruk av åndsverk, m.a. til undervisningsformål. Med andre ord fastset lova rettstilhøvet mellom private partar. Dersom det skjer uheimla bruk, vil det vere ei sak mellom skuleeigar, dvs. kommunar eller fylkeskommunar, og rettshavarane. Ei undersøking som Norwaco – Organisasjon for rettighetshaver til audiovisuelle verk – har gjort, tyder på at det i praksis skjer brot på lova når det gjeld framvising av spelefilmar i undervisninga. Representanten Knudsen ber òg om at eg tek initiativ til ei opprydding som sikrar at åndsverklova vert ivareteken vis-à-vis skulane sin praksis, og det vil eg gjere. Eg vil be dei statlege utdanningsdirektørane ta kontakt med kommunane og fylkeskommunane og gjere dei merksame på det lova seier om bruk av spelefilmar i undervisninga.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Representanten Knudsen nemnde ein institusjon som opplagt er vårt ansvar, og vi må òg sjølvsagt ta ansvar for å rydde opp i dei statlege institusjonane – eg nemnde i stad kommunar og fylkeskommunar, men dei institusjonane vi er eigarar av, er sjølvsagt òg eit ansvar for oss. Når det gjeld parallelliteten til Kopinor, kan det vere mange ting som kan sjåast likt. Ut frå at kommunane og fylkeskommunane er den store skuleeigaren, vart Kopinor-avtalen etter drøftingar og forhandlingar med KS overført til KS for to år sidan. Eg meiner difor at det prinsipielt er rett og naturleg at KS i så fall får forhandle fram ein avtale som er parallell til Kopinor-avtalen. Vi medverkar gjerne til samtalar med KS om det spørsmålet.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
Gjuteriskolan i Jönköping er i dag eit nordisk kompetansesenter innanfor støyperifaga og gjev opplæring for lærlingar og bedrifter i dei nordiske landa. Departementet sitt engasjement ved Gjuteriskolan går tilbake til tidleg på 1980-talet og er knytt til fagopplæringa sitt behov for teoretisk kompetanse på eit område kor det ikkje er etablert eit tilbod i Noreg. Dei siste 20 åra har departementet kvart år gjeve økonomisk tilskott til Gjuteriskolan i Jönköping. Dette har vorte gjort i form av årlege tilskott direkte til skulen til materiell og utstyr. I tillegg vart det i perioden 1993-1997 gjeve i underkant av 1 mill. kr i tilskott til særskilde investeringar. Vidare er det gjeve tilskott til Teknologibedriftenes Landsforening og Fellesforbundet til deira bruk av Gjuteriskolan som opplæringssenter for norske lærlingar i støyperifaga. Tilskott frå departementet har dekt undervisnings- og administrasjonskostnader. Opplæringa på Gjuteriskolan er ein del av opplæringa i bedrift i støyperifaga. Innanfor desse faga har det vorte nødvendig å hente fagleg kompetanse frå ressursmiljø utanfor bedriftene. Det er på denne basis departementet gjennom fleire år har gjeve økonomisk støtte for å oppretthalde det sterke støyperifaglege opplæringsmiljøet som er på Gjuteriskolan. Jönkøping kommune har teke initiativ til å reforhandle avtalen som regulerer forholdet mellom Gjuteriskolan og dei norske brukarane, dvs. Teknologibedriftenes Landsforening og Fellesforbundet. Departementet har motteke innspel frå Jönköping kommune, men har behov for å sjå nærare på korleis vi ynskjer å delta i samarbeidet om Gjuteriskolan for framtida. Departementet vil difor bruke år 2000 til å gjennomgå ordninga. Det er no for tidleg å seie noko om utfallet av denne gjennomgangen. Inntil det er teke ei avgjerd i denne saka, vil departementet dekkje utgifter til administrasjon, undervisning og leige av hyblar ved Gjuteriskolan i Sverige. Departementet tek sikte på å avklare saka innan utgangen av 2000.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 2000-02-16:
For det første vil eg her og no stadfeste at tilbodet sjølvsagt vert halde ved like i år, då vi betalar som vi tidlegare har gjort til denne skulen. Det andre er at det sjølvsagt skal finnast eit slikt tilbod òg i framtida, etter 2000, med tilsvarande kvalitet. Vi erkjenner, som representanten Løvik peikar på, at dette er ein viktig bransje med gode framtidsutsikter som må sikrast tilstrekkeleg med kompetent personale. Det vi likevel ser på, er om det er naturleg å tilretteleggje for dette tilbodet i Noreg. Ut frå argumentasjonen til representanten Løvik kan vel mykje tyde på at det ikkje umiddelbart ser ut som den mest naturlege løysinga, men det er altså det vi går gjennom. Og tilbodet til industrien og til næringa skal òg finnast etter år 2000.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-02-16:
Mitt spørsmål går til energistatsråd Marit Arnstad. Ifølge pressereferater har statsråden på årsmøte i Nord-Trøndelag Senterparti uttalt at hun vil love flere hundre millioner i statlige kroner til utvikling av miljøvennlig gasskraftteknologi. Jeg har lest grundig i budsjettet for å se hvor varslingen av dette er, eller hvor denne politiske prioritering ligger, men kan ikke se det. Snarere ser jeg tvert imot at på kapittel 1830 post 50, Energiforskning, ble det under høstens, fjorårets, behandling av 2000-budsjettet kuttet i Regjeringens forslag. Og mitt spørsmål er: Når oppstod behovet for å øke på dette området med beløp som, så vidt jeg forstår, vil representere noe sånt som 100 pst. økning i forhold til det som nå står på inneværende års budsjett?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-02-16:
Jeg kan forsikre statsråden at jeg leser også Aftenposten meget grundig. Det samme gjør jeg faktisk også med Regjeringens energimelding, som har et perspektiv på 20 år. Jeg kan ikke finne dette prosjektet eller disse perspektivene omtalt med ett ord i den energimeldingen som Regjeringen har lagt frem. Jeg registrerer også at i fjorårets budsjettinnstilling er det en del partier – det er faktisk et flertall – som sier at innenfor den gitte bevilgning er det viktig å prioritere forskning på CO2-rensing. I den merknaden var ikke regjeringspartiene med. Det understreker for meg at dette er et prosjekt som er påfunnet i en debatt internt i det midtnorske senterparti eller i Regjeringens kamp mot stortingsflertallet, og at det ikke springer ut fra Regjeringens syn på langsiktig behov for energiforskning. Som kjent gjelder energimeldingen et 20-årsperspektiv.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-02-16:
Denne dialog gjennom flere spørsmål hvor statsråden spør Stortinget, avdekker iallfall én ting meget klart, og det er at Regjeringen er på kollisjonskurs med Stortinget i spørsmålet om hva man skal gjøre inntil et nytt kvotesystem er på plass, særlig når det gjelder håndtering av klimagassutslipp fra gasskraftverk. Slike spørsmål lar seg avklare. Det har Regjeringen valgt ikke å gjøre. Da kan det bli kollisjon av det. Mitt spørsmål ligger så på en annen del av konsekvensen av statsrådens og Regjeringens stahet i spørsmålet. Kan statsråden bekrefte at i påvente av et nytt kvotesystem, kan andre land, gjerne med norsk gass, etablere produksjon av elektrisk kraft absolutt uten restriksjoner på klimagassutslipp?
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg har et spørsmål til statsråd Arnstad, som nylig har besøkt Saudi-Arabia. Jeg har forstått at statsrådens hovedhensikt med besøket var å diskutere oljepolitikk, og det er jo ikke så merkelig når de to største produsentene av råolje møtes, og også å fremme Norges kandidatur til Sikkerhetsrådet. Jeg er sikker på at statsråden har gjort dette på en aldeles strålende måte. Nå er Saudi-Arabia et land hvor ikke menneskerettighetene står i sentrum. Mitt spørsmål til statsråden er: På hvilken måte tok statsråden opp menneskerettighetsspørsmålene med sitt vertskap der, og hvilken type respons fikk hun på dette spørsmålet?
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
At det var et arbeidsbesøk, er greit nok, det er det vel stort sett når statsråden er ute, går jeg ut fra. Men det er jo satt en standard for hvordan man opptrer når man møter land med denne type problemer. Er det slik at Saudi-Arabia, som en økonomisk stormakt, er skjermet mot kritikk? Etter det jeg kan forstå, har verken dette besøket eller besøk i Saudi-Arabia fra andre land ført til at dette problemkomplekset i særlig grad er satt på dagsordenen. Opplever statsråden det som et problem at en økonomisk stormakt som Saudi-Arabia skjermes for kritikk for svært dramatiske overgrep i forhold til menneskerettighetene?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-16:
Mitt spørsmål går til statsråd Arnstad. Eg trur det er viktig at me minner kvarandre om at det faktisk ikkje er kome nokon nye miljøparti her på Stortinget, og om kva miljørørsla meiner i spørsmålet om gasskraftverk. Bellona, Natur og Ungdom, Naturvernforbundet – ja, faktisk ei samla miljørørsle – og òg mindretalet i Arbeidarpartiet meiner at det er gale å bygga sterkt forureinande gasskraftverk. Og då synest eg det er riktig av oss å få utdjupa hovudargumentet til m.a. den nye statsministerkandidaten frå Arbeidarpartiet og hans miljøvener i Høgre og Framstegspartiet, dette at ein skal slutta å importera sterkt forureinande gasskraft. Eg vil gjerne be statsråden klårgjera denne problematikken, ikkje minst òg i forhold til at danskane faktisk har fasa ut kolkraft.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2000-02-16:
Det er eit anna argument som ofte er framme, og det er at ein må bana vegen for ny teknologi ved å bygga desse gammaldagse gasskraftverka. Om ein bygger t.d. Naturkrafts gasskraftverk, vil ein sannsynlegvis få ein lågare energipris, og dermed vil ein få større vanskar med å realisera t.d. forureiningsfrie gasskraftverk. Eg ønskjer å utfordra statsråden på dette: Har dette vore diskutert med dei som har dei andre, verkeleg interessante prosjekta på gasskraftverksida?
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Eg vonar ikkje at statsråden prøver å ymta om at ikkje alle – i alle fall ikkje Arbeidarpartiet – er for Kyoto-avtalen. Det er klårt at vi byggjer alt som vi skal gjere, på Kyoto-avtalen – innanfor dei rammene som vi òg ser at det kan byggjast gasskraftverk, fordi vi er opptekne av å redusera importen av sterkt forureinande kolkraft. Statsråden sjølv er samd i at det kjem til å vera situasjonen i mange år om vi ikkje gjer noko. Vi skal gjera alt som statsråden legg til rette for når det gjeld bio og når det gjeld fornybar energi, men likevel viser energimeldinga at vi vil ha behov for meir kraft i åra som kjem, og då vert det altså import av kolkraft. Vi er i den situasjonen når vi importerer sterkt forureinande kolkraft, at vi har den beste teknologien. Vi brukar jo den teknologien på gasskraftverka som er bygde ute på sokkelen – vi har om lag hundre gasskraftverk ute på sokkelen med denne teknologien. Skulle det vera så vanskeleg å ta den i bruk på land? Det er mindre forureinande enn kol.
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg har et spørsmål til kulturministeren. Stortinget har flere ganger hatt til behandling spørsmålet om gratisprinsippet i biblioteket. Det har alltid blitt avvist i Stortinget, sist gang i 1996. Derfor er det ganske underlig og oppsiktsvekkende at det denne gangen er en regjering av Senterpartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti som fremmer spørsmålet på nytt. Bibliotekenes grunnleggende prinsipp er at all tilgang til informasjon skal være gratis. Denne regjeringen har tilsynelatende vært spesielt opptatt av små og mellomstore bedrifter. Statsråden åpner for at enkeltpersoner, og nevner her spesielt også bedrifter, som etterspør spesielle informasjonstjenester, bør betale for disse tjenestene. Hvordan vil statsråden forsvare at småbedrifter i distriktene skal betale for bibliotektjenester?
Liv Marit Moland (Arbeiderpartiet), 2000-02-16:
Jeg takker for svaret. Mange i bibliotekmiljøet frykter for en uthuling av gratisprinsippet når en nå foreslår å åpne for at det skal betales for visse tjenester. Basistjenestene skal fortsatt være gratis, sier statsråden. Men hva er definisjonen på basistjenester utover utlån av bøker, og hvem skal definere hva basistjenester er? Kan kommunene, som eier av bibliotekene, selv definere disse basistjenestene?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-16:
Det jeg vil slå fast aller først, er at de tjenestene vi pr. i dag normalt bruker innenfor biblioteket, fortsatt skal være gratis. De kjente og kjære tjenestene skal vi ikke på noen måte tenke i retning av å ta betalt for. Men det som er situasjonen på bibliotekområdet, er at teknologien skaper helt nye muligheter for å fremskaffe materiell, og det foreligger helt nye perspektiver for hvilke tjenester biblioteket kan utføre. Tradisjonelle tjenester som små bedrifter etterspør, vil selvsagt fortsatt være gratis. Men det vil kunne være tilfeller hvor f.eks. en bedrift etterspør meget spesielle tjenester som teknologien nå åpner for at biblioteket kan stille opp med. Da vil vi ofte være i en situasjon hvor f.eks. utenlandske databaser skal brukes og biblioteket vil måtte betale for å hente ut informasjonen. Og i slike situasjoner mener vi at det ikke er urimelig at etterspørreren bidrar til finansieringen.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-16:
For det første må jeg få klargjøre at de forslagene som er nedfelt og drøftet i St.meld. nr. 22 for 1999-2000 om arkiv, bibliotek og museum, er i overensstemmelse med tilrådingen fra vårt fagorgan, Bibliotektilsynet. De små justeringene som foreslås, vil også bringe det norske systemet på linje med systemet i de øvrige nordiske land. Og som jeg gjorde klart i mitt første svar, er det spesialtjenester utviklet for én enkelt etterspørrer som vil kunne danne utgangspunktet for en betalt tjeneste. I den grad man ønsker utført oppdrag som vil være tilgjengelig for mange, og som mange etterspør, vil vi overhodet ikke drøfte betaling.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg er enig med representanten Knudsen i at Kulturby Bergen gir en god anledning til å profilere norsk kultur også utenfor landets grenser. Slik vil arrangementet også fungere. Kulturby Bergen har satt sammen et utmerket program, og det er grunn til å gi arrangørene honnør for det. I forbindelse med at Bergen kommune i 1995 søkte om status som europeisk kulturby, gav Stortinget tilsagn om et statstilskudd på 36 mill. kr til delfinansiering av kommunens driftsutgifter ved gjennomføringen av det europeiske kulturbyåret. I Regjeringens proposisjon, som lå til grunn for Stortingets vedtak, ble imidlertid det lokale ansvaret for arrangementet spesielt understreket. Jeg siterer fra St.prp. nr. 31 for 1994-95, der det heter: «Kulturdepartementet vil understreke det økonomiske eneansvaret Bergen kommune ved dette påtar seg for kulturbyprosjektet samt at statens finansielle medvirkning begrenses til omtalte 36 mill. kroner i driftsstøtte til selve kulturbyåret, …» Det har således aldri vært noen tvil om størrelsen av og forutsetningene for statens tilskudd. Jeg kan vanskelig se at forutsetningene er endret. Jeg har redegjort for dette i møte med ledelsen for Kulturby Bergen 2000 og i den forbindelse også orientert om mulighetene til å søke støtte til konkrete tiltak fra andre statlige myndigheter.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg er selvsagt den første til å være opptatt av at Kulturby Bergen 2000 skal bli en suksess. Vi skal bruke alt det fine som skjer i forbindelse med Kulturby Bergen 2000, også til å profilere Norge. Men det har, som jeg har sagt, aldri vært tvil om statens tilskudd til Kulturby Bergen 2000. Vi forutsatte selvsagt at det ble tatt høyde også for midler til markedsføring i budsjettene til Kulturby Bergen 2000. Jeg har hatt kontakt med de fleste av de instansene som representanten Knudsen nevnte i sitt innlegg nå, og jeg håper at det vil være mulig å finne fram til midler. Det som i hvert fall er klart, er at Utenriksdepartementet selvsagt vil stille utenrikstjenestens apparat til disposisjon. Jeg er sikker på at man vil komme fram til en god dialog mellom Utenriksdepartementet og Kulturby Bergen 2000 i den saken.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-16:
Spørsmålet fra representanten Bredvold gjelder innkjøpsordningen for ny norsk skjønnlitteratur, som forvaltes av Norsk kulturråd. Denne innkjøpsordningen har flere formål. Å tilføre landets folkebibliotek eksemplarer av nye bøker er ett av disse. En omlegging som antydet av spørsmålsstilleren, vil innebære at flere av de øvrige formål med ordningen ikke uten videre vil bli ivaretatt. Innkjøpsordningen for ny norsk skjønnlitteratur har eksistert siden 1965 og innebærer at 1 000 eksemplarer av nye norske skjønnlitterære titler kjøpes inn av Kulturrådet innenfor en fast årlig avsetning, og storparten av disse eksemplarene videreformidles til folkebibliotekene over hele landet. Om lag 85 pst. av titlene som forlagene melder på ordningen, blir innkjøpt. På denne måten gir innkjøpsordningen publikum tilgang til bredden og mangfoldet i den norske skjønnlitterære samtidslitteraturen. Da innkjøpsordningen ble gjort permanent i 1968, ble det samtidig i St.meld. nr. 16 for 1968-69 nedfelt fire mål for ordningen: å bedre forfatternes økonomiske vederlagå senke bokprisen på norske bøkerå sikre forleggerne mot tap ved utgivelser av ny norsk skjønnlitteraturå medvirke til at bøkene nådde fram til publikum Erfaringene etter 35 år er at innkjøpsordningen i hovedsak har fungert i forhold til disse målene. Norsk kulturråd har imidlertid tatt initiativ til en større utredning om norsk bokbransje, og utredningen vil selvfølgelig også omfatte en gjennomgang av innkjøpsordningen. Kulturrådet har som siktemål å få gjennomført delutredninger underveis, og utredningen vil som helhet være sluttført i 2002.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2000-02-16:
Jeg er selvsagt opptatt av at bibliotekene skal ha et godt tilfang av de bøkene folk ønsker seg, men jeg må få gjenta noe av det jeg sa, eller i hvert fall hadde ment å få fram, i mitt første innlegg, nemlig at målet for tiltak innen norsk bokpolitikk er bredere enn kun å ivareta dem som låner direkte fra bibliotekene. Altså: Vi skal sikre bredde i utgivelser, lik tilgang til litteratur for alle, og utgivelser som kulturelt sett er verdifulle, men økonomisk sett lite lønnsomme. Det vi er opptatt av, er at vi skal skape en bokpolitikk som gir et samspill mellom både produsentene, formidlerne og brukerne av litteraturen. Og for at vi skal få til den helheten i bokpolitikken, tror jeg vi må tilnærme oss problemstillingen på en litt bredere måte enn det representanten Bredvold gjør i sitt spørsmål.