Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2021-02-04:
Først til representanten Huitfeldt, som snakket om konflikten i Myanmar. Ja, det er åpenbart av interesse for Norge. Jeg tror folk flest der ute i Norge, nordmenn flest og velgerne, er veldig opptatt av hvordan det går i Myanmar – bare så det er sagt. Fremskrittspartiet har hele tiden vært imot at Norge aktivt skal søke plass i FNs sikkerhetsråd. Norges plass i Sikkerhetsrådet vil potensielt tvinge oss til å fatte avgjørelser som Norge isolert sett ikke er tjent med. Utenrikspolitikken og allmenn politikk utført av politikere valgt av det norske folk, skal tjene Norges interesser på kort og lang sikt. Fremskrittspartiet kan ikke se at en plass i FNs sikkerhetsråd er i tråd med en slik forpliktelse. Over tid er det etablert en holdning om at norske utenrikspolitikere har en unik evne til å skape fred og forsoning. Samtidig hevdes det at Norge må bidra, men denne noe flytende ambisjonen reiser spørsmålet om hva vi skal bidra til. Noen ganger får vi høre at vår unike posisjon skyldes at vi er små. Neste gang får vi høre at det skyldes at vi har finansielle muskler. Andre ganger får vi høre at det skyldes at vi ikke har noen globale ambisjoner. Litt uklart og diffust blir det litt i etterkant hevdet at alt sammen er i Norges interesse. Det som er helt klart, er at aktiv deltagelse i stormaktspolitikk isolert sett ikke har noen oppside for Norge. Det er helt åpenbart en stor oppside for aktører som deltar i dette arbeidet. I vår plass i Sikkerhetsrådet vil vi måtte ta standpunkt i saker som vi ellers kunne latt være å ha et syn på, og løst i stille diplomati. Siste eksempel av mange er hvordan Norge skal definere Kinas forhold til landets minoritet uigurene. USAs nye utenriksminister definerte Kinas behandling som et folkemord, mens UD mumlet noe litt kryptisk. Det skyldes selvsagt at en brutal karakteristikk vil bringe oss i utakt med Kina, noe som ikke er i Norges interesse. Som stormakt er det USAs privilegium å kunne være tøffere i ord og handling, nettopp fordi landet har styrke og egeninteresser i en slik sak. Så til angjeldende sak. Flertallet hevder at Stortinget kun skal fungere som et organ som bedriver etterfølgende kontroll mot avsluttende embetsforhandlinger. Dette er ikke et entydig budskap. Det er et forsøk på å gjemme seg bak konstitusjonell sedvane. Flertallet skriver også at Stortinget ikke skal være noen rådgiver for regjeringen. Men det er ikke det forslaget dreier seg om. Det er ikke slik at det skal være en rådgiver. Det står heller ikke i forslaget. Man prøver å snu et forslag hvor det ikke står. Det er ingen som ber regjeringen bedrive utenrikspolitikk på bakgrunn av debatter i Stortinget, men det er samtidig svært viktig at Stortinget blir informert om saker og Norges holdninger i forkant av at beslutninger fattes, bl.a. fordi Norges argumentasjon og beslutninger i Sikkerhetsrådet ikke kan ses isolert, men vil berøre en rekke sider av norsk politikk generelt. En parallell kan være Norges EØS-avtale, hvor vi gjennom vårt medlemskap har måttet gi fra oss noe selvråderett for å sikre våre handelsinteresser. Det får vi noe igjen for. Det er i Norges interesse. I Sikkerhetsrådet forholder det seg ikke slik. Norge vil måtte mene noe om stormaktspolitikk som ikke gir oss noe tilbake, men gjør at vi blir stående mellom barken og veden, som kun har en nedside. Det gjelder både sikkerhetspolitikk og næringslivspolitikk. Nettopp derfor er åpenhet avgjørende. Avveininger som regjeringen gjør, bør ikke hemmeligholdes, men diskuteres i forkant. Et midlertidig forum, slik det er foreslått, vil sikre at utenrikspolitiske debatter i stortingssalen får den nødvendige relevans, og sikre at Stortinget har den nødvendige informasjon til å føre debatter, med tilgang til mest mulig identisk bakgrunnsinformasjon. Det er en styrke for demokratiet. Flertallet viser til at regjeringen kan velge å gi orienteringer i den utvidete utenriks- og forsvarskomité, DUUFK. Men slike orienteringer bidrar til det motsatte av åpenhet. Når informasjon gis i DUUFK, forutsettes det at informasjonen blir værende i DUUFK, og demokratiske debatter umuliggjøres. Det er åpenbart at Fremskrittspartiets støtte til forslagene nr. 1 og 2 i representantforslaget fremsatt av Rødt, ikke skyldes vårt ønske om å støtte en eneste liten flik av Rødts utenrikspolitikk. Men det er ikke det denne saken dreier seg om. Det er helt irrelevant. Vi snakker om prosess. Vi ønsker en utenrikspolitikk som helt tydelig og klart setter Norges interesser først, og våre avveininger vil alltid ha en slik ambisjon. Det gjelder både hva Norge gjør, og hva Norge ikke gjør. Men vi innser at det ikke er noen fasit for slike spørsmål. Nettopp derfor bør Stortinget få innsyn i hvordan regjeringen tenker, ikke kun delta i en debatt som kontrollfunksjon. At regjeringen forelegger viktige saker i forkant, betyr ikke at regjeringen skal endre sin utenrikspolitikk. En slik foreleggelse sikrer en debatt i forkant, ikke en debatt om snøen som falt i fjor.