Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2000-04-13:
Jeg har med vilje prøvd å holde hele diskusjonen om kommuneøkonomien unna denne diskusjonen, fordi jeg har på følelsen at hver gang man diskuterer kommunesektoren, ender det i en diskusjon om kroner og øre. For at man skal kunne rendyrke noen spørsmål som dreier seg om struktur og system, har jeg prøvd å holde det utenfor. Det er klart at hvis man gjennomfører en betydelig desentralisering, samtidig som det er et veldig gap mellom forventningene om hva slags tjenestetilbud kommunene skal gi, og de pengene de faktisk har til disposisjon, vil det oppleves lokalt som en strategi for ansvarsfraskrivelse fra Stortingets side, og ikke en strategi for desentralisering. Men når det gjelder diskusjonen om kommuneøkonomi, mener SV det må en betydelig satsing til hvis standarden på de kommunale tjenestene skal være i nærheten av hva vi – man kan si moderne, oppegående mennesker med betydelig vekst i privat forbruk i løpet av de siste årene – forventer når det gjelder valgmuligheter, hvis man sammenligner med standarden på andre områder. Det standardgapet bekymrer oss veldig, og vi tror det legger grunnlag for en omfattende privatisering hvis vi ikke klarer å gjøre noe med det. Når det gjelder systemet for overføringene til kommunene, skal ikke jeg gå i noen markant polemikk mot det som Høyre og Fremskrittspartiet i større grad tar til orde for, nemlig stykkprisfinansiering. Det er motsatt system av det som jeg ser for meg i forbindelse med våre konklusjoner etter Riksrevisjonens rapport, for da lager man på en måte en pakke, en pris, og det betyr at tjenesten skal koste det samme rundt omkring i det ganske land, med en sjekk og en rettighet – en helt firkantet rettighet – knyttet til det, mens hvis man diskuterer lokaldemokrati og muligheten for i større grad å kunne påvirke ut fra at tjenestene utformes lokalt, må man også nettopp legge vekt på det som er de ulike lokalmiljøenes fortrinn i forhold til hvordan tjenestene skal utformes. Det betyr at ungdomsskolen i Lofoten kan være på en fiskebåt, mens ungdomsskolen på Grünerløkka kan være hos en stukkatør, en gyllenlærmaker, en møbelsnekker eller på en kafé – for å ta utgangspunkt i nettopp det. Det jeg føler at stortingsflertallet har kommet fram til, er erkjennelsen av å burde flytte beslutningene i forhold til hvordan tjenester skal utformes, et hakk lenger i retning av kommunenivået, men vi må se i øynene at på dette området er det og skal det være dragkamper mellom ulike interesser. Det er gode konflikter, hvis en kan bruke det mest mulig offensivt. Det er ulike interesser, og det er gode konflikter som gjør at en kan lage rimelige kompromisser som ivaretar de ulike brukerne. Vi skal ikke være redd for at det ligger motsetninger i disse spørsmålene, men vi skal flytte fokus et hakk nærmere lokale beslutninger. Jeg takker Riksrevisjonen for å ha åpnet mine øyne, som førte til en smertefull, men antakelig nødvendig politisk prosess. Dette er bare fortsettelsen av en dragkamp som egentlig går mellom storting og regjering på den ene siden og kommunene på den andre siden – en nødvendig konflikt, men hvor jeg oppfatter at stortingsflertallet har flyttet fokus et hakk lenger i retning av kommunal og lokal innflytelse på hvordan tjenestetilbudet skal utføres.