trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Jeg hører snakk om målretting, og jeg hørte representanten Britt Hildeng i et tidligere spørsmål gi eksempel på at en innfører en skatteskjerpelse på 75 mill. kr til for de sykeste og gir 100 mill. kr i skattelette til dem som får privat forsikring. Dette er en målretting som er helt tydelig. Spørsmålet blir da: Hvordan kan statsråden i dag forsvare et skattesystem som på en slik måte rammer de svakeste og gir til en gruppe som antakeligvis har nok fra før? Et annet forslag som har oppbrakt mange, er: Regjeringen fjernet muligheten til å ha en ekstrainntekt for de uføretrygdede på inntil 1G, altså ca. 54 000 kr, som for de aller fleste vil være et godt supplement for å få et verdig liv. Vi vet fra undersøkelser at nettopp uføretrygdede er de som har den svakeste økonomien i samfunnet. Dette synes vi også er en merkelig målretting, som vi reagerer kraftig på. Hvorfor gjør Regjeringen dette? Jeg minner også om mitt første spørsmål.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Statsråden har nå ved flere anledninger gjentatt «de fattigste først». Men det blir ikke mer riktig av den grunn. De fattigste blir rammet først av det budsjettforslaget som nå foreligger. Det er flott å satse 325 mill. kr på en fattigdomsplan, men det hjelper ikke når man bit for bit river det fra hverandre gjennom de forslagene som nå ligger til budsjett – mange fattigdomsdrivende forslag. Sosialministeren sier, det er vi enig med henne i, at arbeid er et av de viktigste tiltakene for å bekjempe fattigdom. Hvordan kan sosialministeren da forsvare de angrepene på dagpengeordningen, stønadsperioden, feriepengetillegget, ventedagene og kvalifikasjonskravene for å komme inn på arbeidsmarkedet som ligger i budsjettet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Mitt spørsmål går til den ærede sosialministeren. Rikets tilstand i TV 2 avslørte nylig med all tydelighet de motkrefter som finnes i Helse- og sosialdepartementet mot å gi livreddende behandling til unge narkomane. Subutex er et medikament mot opiater som har vært godkjent markedsført i Norge siden 1999 for behandling av personer helt ned mot 15 år. Departementet har imidlertid laget en såkalt rekvireringsregel som ikke tillater allmennleger å foreskrive preparatet Subutex uten at pasienten er med i et såkalt legemiddelassistert tiltak. Unge under 25 år er etter regelverket utelukket fra slik behandling. Rekvireringsregelen har etter mitt skjønn ingen medisinsk begrunnelse, og jeg kjenner heller ikke til noe vestlig land som har tilsvarende begrensninger når det gjelder bruk av Subutex for behandling av narkomane. Jeg går ut fra at rekvireringsregelen er hjemlet i en lov og ber sosialministeren fortelle meg hvilken lov denne regelen er hjemlet i.
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg på ingen måte kan si meg fornøyd med. Rekvireringsregelen, i tillegg til en rekke rundskriv fra Helsedepartementet og Sosialdepartementet, har gitt som resultat at ingen allmennleger/fastleger tør foreskrive medikamentet Subutex til unge narkomane av frykt for å miste sin legelisens. En fjerning av rekvireringsregelen vil likestille de narkomane pasientene med de øvrige pasientgrupper, og fastlegen vil kunne skrive ut Subutex og administrere behandlingen slik de gjør i alle andre sammenhenger. Mitt oppfølgingsspørsmål til statsråden blir: Vil sosialministeren sammen med helseministeren vurdere å fjerne rekvireringsregelen for å redde flest mulig unge narkomanes liv?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Mitt spørsmål går til den ærede sosialminister, som besvarer det i stedet for helseministeren: «Riksrevisjonen har uttalt sterk kritikk for oppfølgingen av psykiatriplanen i departementet. Det er dokumentert at de psykiatriske poliklinikkene kun behandler fra 0,8 til 1,4 pasienter pr. dag, og ventelistene bare øker. Vil statsråden nå pålegge foretakene større faglig aktivitet ved de psykiatriske poliklinikkene?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Jeg takker statsråden for svaret. Riksrevisjonen slår fast det mange av oss har sagt i lang tid, nemlig at kart og terreng innen psykiatriplanen ikke stemmer overens. Det er for meg uforståelig at departementet skal bruke hele to år på å godkjenne psykiatriplanene for kommunene og fylkeskommunene, og at departementet frem til dags dato ikke har vært i stand til å skaffe seg den fulle og hele oversikt over situasjonen innen psykiatrien. Det er et faktum, til tross for at vi har hatt en opptrappingsplan innen psykiatri som har vart i flere år. Mener sosialministeren at den situasjonsbeskrivelse om psykiatrien som fremkommer i statsbudsjettproposisjonen, er korrekt og fyllestgjørende for den situasjonen som de psykiatriske pasientene i dag opplever?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Jeg takker igjen statsråden for svaret. En bedring i produktiviteten kan man vel neppe si det er når ventelistene bare øker. Man har dokumentert at man behandler fra 0,8 til 1,4 pasienter pr. dagsverk i de psykiatriske poliklinikkene. Da må noe være riv ruskende galt. Hva gjør alle disse folkene om dagen? Det burde departementet gå inn og kikke på, en må finne ut hvordan arbeidet egentlig foregår i klinikkene. Har de for stor frihet der? Jeg tror det er nødvendig at departementet nå griper inn i forhold til psykiatrien og sørger for en større aktivitet og en større produktivitet når det gjelder pasientbehandlingen. Oppfatter jeg nå statsråden slik at dette vil bli nevnt i det styringsdokumentet som kommer til foretakene fra neste år?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2002-10-23:
Medikamentell behandling kan sjølsagt i visse tilfeller være viktig, men hovedfokuseringen bør etter vår oppfatning fortsatt være på den medikamentfrie behandlinga. Hovedproblemet, slik vi oppfatter det, i rusomsorgen i dag er at vi ikke evner å få til en sammenhengende behandlingskjede. Rusmiddelmisbrukere har ingen garanti for å få et tilpasset behandlingsopplegg når de har vært gjennom avrusing og utredning. Det er vanvittig bruk av offentlige midler. Mitt spørsmål til sosialministeren er derfor om hun opplever at dette er en akseptabel situasjon, eller om hun eventuelt vurderer å opprette såkalte venterom som gjør det mulig for folk som har vært gjennom avrusing og utredning, å ha konkret oppfølging inntil man får et tilpasset behandlingsopplegg.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Til spørsmålet og oppfølgingen fra Øystein Djupedal er det bare å si at sosialministeren mener at det er de folkene som trenger det aller mest som nå skal på tiltak, og som nå skal bli prioritert av Aetat. Men de menneskene som nettopp krever den type skreddersøm at de krever kurs som koster mer enn 50 000 kr eller mer enn 100 000 kr i et løp, er jo akkurat de som trenger dette aller mest. Dette er jo bl.a. funksjonshemmede. Vi hadde folk på høring i kommunalkomiteen i dag som sa at det er flere vellykkede mennesker som vil ut i arbeid, men som statsråden og Regjeringen nå vil forhindre kommer ut i arbeid. I tillegg er det slik at Aetat i dag har kun en tredjedel av det antallet tiltaksplasser og stillinger som de hadde sist gang arbeidsløsheten var så høy som den er nå, nemlig i 1997. Det er både SV og NHO faktisk enige om.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Jeg har et spørsmål til landbruksministeren. Et slagord for Venstre har vært: Venstre lover ikke gull, men grønne skoger. Vi har sett at det ikke blir gull av det Venstre blander seg bort i, men nå må vi også konstatere at partiet heller ikke lenger er troverdig når de lover grønne skoger. Skogbruket har lange tradisjoner i Norge og har vært en viktig næring i store områder av landet. Å ha en god skjøtsel av skogen blir sett på som en ære, både for de mange små skogeierne og for de store. Jeg var i grunnen litt optimistisk til Venstres gamle slagord om grønne skoger da jeg leste hva landbruksministeren sa i sin tale til Venstre på landsmøtet i april: «Skogbruket er i en helt ny situasjon. Sjelden har det vært så stille i de norske skogene som denne vinteren.» Hvordan kan landbruksministeren forsvare et slikt kutt – når han i andre fora snakker om å bevare skogen?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
I statsbudsjettet foreslår Regjeringen å fjerne tilskuddet til skogkultur i sin helhet – dvs. 63 mill. kr. Fylkesskogsjef Liv Marit Strupstad i Hedmark har gått ut og beklaget de kuttene som kommer, og sier at dette er noe en må se i et hundreårsperspektiv. Det minner meg litt om visa om Håvard Hedde, som hadde en skog på to furuer, og der det i et av de siste versene heter: «Men når me verte gamle og kvar skal hava sitt,so høgg eg ned den andre, og då er skogen kvitt.» Er det dette som skal være Regjeringens skogbrukspolitikk? Eller: Hva er egentlig Regjeringens langsiktige politikk for et bærekraftig skogbruk?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til miljøvernministeren: «Jeg viser til oppslag i Høvågavisa 16. oktober d.å. Der fremkommer det at campingvogner fastmonteres som hytter. Den siste tiden er det vist til gjentatte omgåelser av lovgivningen når det gjelder strandsonen. Miljøvernministeren prater mye om vern av strandsonen, men har til nå valgt å ikke gripe inn i forhold til kommuner som bryter loven. Vil statsråden fortsette denne passive holdningen når vi ser den utbredelsen ulovlige «hytter» langs kysten har?»
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Jeg takker for svaret, og jeg synes faktisk at det er fine ord statsråden kommer med i forhold til strandsoneproblematikken. Men problemet må jo også statsråden se. Da vi behandlet friluftsmeldingen her i huset, sa statsråden at han skulle følge nøye med i hva som skjedde i strandsonen. Ved et tilfelle i Vestfold i sommer bygde man næringsvirksomhet og leide ut hytter som næring for å få lov til å bygge i strandsonen. Så har vi vist til sjøbuproblematikken i Kristiansand, og nå altså campinghytter i Lillesand. Selv om en har tillit til at kommuner og fylkesmenn skal gjøre jobben, viser det seg altså at de ikke gjør det. Statsråden har det overordnede ansvaret for at loven blir fulgt opp, og da hadde jeg regnet med at han hadde vært mer aktiv i forhold til at departementet faktisk grep inn overfor fylkesmennene.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Problemet her er jo at det ikke blir regulert som hyttetomter. Det kan godt være at statsråden har sagt nei til hyttetomter, men det blir altså regulert som fiskebuer, sjøbuer, campingvogner og næringsområder, og det er jo nettopp det som viser at det er en uthuling av loven. Vi viser nå til enkelteksempler, men vi viser til mange enkelteksempler etter hverandre. Da hadde jeg håpet at miljøvernministeren hadde innsett at det nettopp ikke er enkelttilfeller, men at det er en omgåelse av loven som foregår ute i kommunene, og at han hadde tatt ansvaret – det overordnede ansvaret han har – for at loven skal bli fulgt opp. Det forventer jeg faktisk at miljøvernministeren vil gjøre.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg har følgende spørsmål til finansministeren: «Regjeringen har i forbindelse med sin bærekraftstrategi varslet at den vil legge fram en nasjonal Agenda 21 neste høst, det vil si Norges handlingsplan for oppfølging av Agenda 21 fra Rio-konferansen, uten at det klart har framkommet hvilken prosess Regjeringen legger opp til. På hvilken måte vil Regjeringen sikre at sentrale aktører blir involvert i prosessen slik at den blir bred og inkluderende i tråd med Agenda 21, og på hvilken måte skal Stortinget behandle nasjonal Agenda 21?»
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg takker for svaret, som dessverre ikke inneholder noe videre ny informasjon utover det som har framkommet tidligere. Jeg er bekymret for at vi nå vil se nok et eksempel på nasjonal famling i forhold til oppfølgingen av disse viktige FN-konferansene. Jeg vil derfor gjerne høre litt nærmere om hvordan Regjeringen ser for seg at man skal inkludere sentrale, viktige aktører som er omfattet av Agenda 21-dokumentet, slik at de blir ansvarliggjort også i forhold til oppfølgingen i etterkant når en nasjonal Agenda 21 er lagt fram. Det nevnes en rekke aktører i Agenda 21 – alt fra fagforeninger til næringslivet, forskningsinstitusjoner og kommuner står oppramset. Hvordan vil Regjeringen få inkludert, aktivisert og forpliktet disse aktørene?
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Det jeg spurte om, var i tilknytning til spørsmålet. Jeg vil anbefale statsråden å gå nærmere inn i og lese det som står i Agenda 21-dokumentet og de kapitlene som omhandler sentrale aktører, hvor de sentrale aktørene ramses opp én etter én. Det er meningen at nasjonal Agenda 21 skal være en oppfølging av den agendaen som en globalt ble enig om på Rio-konferansen. Det betyr at man også må sy den over den samme lesten som man gjorde på Rio-konferansen. Jeg vil gjenta spørsmålet mitt: Hvordan vil Regjeringen sørge for at de aktørene blir inkludert, involvert og forpliktet til oppfølging?
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-10-23:
Regjeringen vil legge frem Norges handlingsplan for gjennomføring av den nasjonale strategien for bærekraftig utvikling – den «nasjonale agenda 21» – høsten 2003 i forbindelse med fremleggelsen av nasjonalbudsjettet for 2004. Regjeringen legger vekt på handlingsplanen og har startet arbeidet med innholdet i og prosessen rundt arbeidet. Det vil bli nedsatt et statssekretærutvalg bestående av statssekretærer fra de mest berørte departementene og Statsministerens kontor, med deltaking fra alle regjeringspartier. Arbeidet ledes av en statssekretær fra Finansdepartementet. Det legges opp til en åpen og inkluderende prosess overfor frivillige organisasjoner og andre berørte parter. Regjeringen har forutsatt at det skal avholdes møter med sentrale aktører om viktige temaer i handlingsplanen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-10-23:
Jeg har svart på det spørsmålet som ble stilt, nemlig hvilken prosess det legges opp til overfor Stortinget og frivillige organisasjoner. Så stiller representanten også et annet spørsmål, nemlig hvordan man vil inkludere andre institusjoner, organisasjoner, fagbevegelser og lignende i oppfølgingen av den plan som så legges. Det vil jo være avhengig av hva planen inneholder, og det må også Stortinget få si sitt til. Det vil det få ved behandlingen av nasjonalbudsjettet neste år.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-10-23:
Representanten spør om hva planen vil inneholde. Det kan jeg naturlig nok ikke svare på, tatt i betraktning at arbeidet med planen ennå ikke har startet. Men det ligger i det faktum at vi inkluderer denne planen, Agenda 21, og oppfølgingstiltak i nasjonalbudsjettet, at vi ønsker å inkludere hele tankegangen, også i den økonomiske politikken. Det er en tilnærmingsmåte som ikke minst SV har vært opptatt av flere ganger – at ikke miljøspørsmål skal settes på siden, men inkluderes i den helhetlige politikken. Det er det vi redegjør for i nasjonalbudsjettet. Så vil partene bli invitert til å delta og komme med sine synspunkter i prosessen. Hvordan de så skal forpliktes til oppfølging, vil vi komme tilbake til når planen foreligger. Men alle gode forslag mottas med takk, også under prosessen.
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til kirke- og kulturministeren: «Som en av Europas eldste utdannelses- og forskningsinstitusjoner og forløper til våre universiteter, og som en uatskillelig del av det nasjonale kulturminnet Kongsberg Sølvverk, er Bergseminaret på Kongsberg en bygning av stor historisk og antikvarisk verdi. Når Forsvarsdepartementet nå skal avhende sine eiendommer, vil statsråden sørge for at bygningen overdras og forblir i statlig eie, slik at Norsk Bergverksmuseum kan forvalte og formidle arven videre som et levende kulturminne?»
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Statsråden sier at dette er et viktig kulturminne, og at det er riktig at Norsk Bergverksmuseum skal ha bygningene. Jeg tar det for gitt at departementet, som vi her på Stortinget, har blitt varslet om at fristen for avhendelse var 7. oktober. Hvorfor har departementet somlet på denne måten og ikke søkt Forsvarsdepartementet om avhending av eiendommen innen fristen 7. oktober?
Magnar Lund Bergo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Det jeg og flere frykter, og som vi ikke føler oss trygge på, er at denne bygningen havner på det åpne markedet og blir solgt til høystbydende. Ingen av oss har lyst til å se pizzareklame på utsiden av den typen bygg. Vi vet at Norsk Bergverksmuseum har behov både for større plass, lager og formidlingslokaler, noe som de ikke har i dag. Alternativet til dette er et nytt bygg, som de selv anslår vil ha en kostnad på 10–20 mill. kr. Er det da noen grunn til å la Norsk Bergverksmuseum og andre nå gå i uvisse om hva som faktisk skal skje? Kan kulturministeren her garantere at denne bygningen vil bli overdratt? Og vil Kulturdepartementet vedkjenne seg og påta seg forvaltningsansvar for denne kulturhistorisk svært viktige bygningen videre?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Jeg har et spørsmål til justisministeren som vil bli besvart av statsråd Sponheim: «Ifølge Agderposten 12. oktober i år fikk to biltyver fra Litauen redusert straff i Sand tingrett fordi de ikke kan snakke norsk. I et annet tilfelle får en person i Arendal slippe å sone i fengsel for promillekjøring samt halvert bot fordi han er innvandrer. Begrunnelsen skal være at det ville være spesielt tøft for han å sone straffen fordi han er utlending. For folk flest virker dette helt uforståelig og kan fremprovosere rasisme. Vil statsråden gjøre noe for å stoppe slik forskjellsbehandling for loven?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Jeg takker statsråden for svaret, som ikke var all verden å skryte av, slik jeg oppfattet det. La meg først få si at det er mange gode grunner til å reagere når det ser ut til å ha utviklet seg en rettspraksis der utlendinger beviselig får mildere straff enn nordmenn for samme type forbrytelse. Her har vi altså to konkrete saker fra Agder som begge peker i retning av at innvandrere og utlendinger slipper billigere unna lovbrudd enn det nordmenn ville gjort for samme type lovbrudd. I disse sakene er det fremstilt som om utlendingenes manglende norskkunnskaper, og det at det er verre for utlendinger enn for nordmenn å måtte sone straff i norske fengsler, skulle være formildende omstendigheter som bør gi lavere straff. Regjeringen må da fullt ut innse at den negative effekten slik forskjellsbehandling for loven kan ha for nordmenns holdning til innvandrere, er svært uheldig.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2002-10-23:
Jeg merker meg selvsagt statsrådens uttalelser. Men la meg også få minne om det faktum at kriminelle utlendinger i Norge stort sett ler av norske myndigheters naive holdning og manglende styrke i forhold til å slå målbevisst og hardt ned på alle typer kriminell atferd. Norge blir dessverre sett på som et paradis der det er lett å begå kriminalitet, og organiserte utenlandske kriminelle miljøer ser det som svært attraktivt å kunne operere innenfor norske grenser. Kriminalitet begått av utlendinger i Norge har nå gått én vei – rett til himmels. Så svarer altså det norske rettssystemet med å gi rabatt til kriminelle utlendinger bare fordi de ikke kan snakke norsk, eller fordi det er synd på dem fordi de er utlendinger og må sitte i fengsel. Dette er helt uforståelig for Fremskrittspartiet, og det er utrolig klumsete. Det er naivt, og det er helt håpløse rettstilstander vi her står overfor. Jeg håper derfor at vi nå og for fremtiden slipper flere slike underlige avgjørelser i rettssystemet der innvandrere synes å få lavere straff enn nordmenn, slik som vi har eksempler på i disse to sakene.
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Gjennom mediene og henvendelser er jeg blitt gjort oppmerksom på Regjeringens praksis i forbindelse med stebarnsadopsjon av barn som lever med homofile/lesbiske foreldre. Vi vet at foreldrepar som har vært sammen i hele svangerskapet og som har opplevd det fantastiske øyeblikket å se sitt barn bli født, får avslag på stebarnsadopsjon med begrunnelse at de ikke er sterkt nok knyttet til barnet. Er det statsrådens vilje at barn blir fratatt juridiske rettigheter, og hva vil hun gjøre for å rydde opp?»
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Da vil jeg takke statsråden for svaret. Jeg vil starte med å si meg helt enig i det statsråden legger vekt på, nemlig at vi skal ha både en grundig og en konkret behandling av hver enkelt søknad. Nå er det slik at det har vært en del mediefokusering på mange av disse sakene. Det har gjort sterkt inntrykk på flere av oss. Uten at vi skal bruke tiden her i dag til å gå inn på konkrete enkeltsaker, vet vi at det nå er nesten et år siden Stortinget fattet sitt klare vedtak som handlet om at barn som lever med homofile foreldre, skal få samme juridiske og økonomiske rammer som barn som vokser opp med heterofile foreldre. Vi har nå ventet i mange måneder. Tidligere sa statsråden – jeg tror det var i sommer – at forskriftene ville være klare i løpet av noen få uker. Derfor har jeg lyst til å spørre: Hvorfor har ikke forskriftene kommet på plass? Er årsaken at Kristelig Folkeparti eller Regjeringen er motstandere av vedtaket som Stortinget fattet? Eller er det konkrete problemer med utarbeidelsen av forskriftene i departementet?
Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2002-10-23:
Dette er på mange måter et stykke nybrottsarbeid. Men vi vet også at dette er et veldig følsomt spørsmål for dem som er oppe i situasjonen. Selv om det ikke ligger lange utredninger i departementet om dette, mener jeg at det er viktig at vi får handlekraft bak de vedtakene Stortinget fatter, og at det er – jeg har lyst til å bruke uttrykket – nesten skandaløst at vi i slike følsomme saker ikke kan få retningslinjene på plass, slik at det skapes ro og trygghet hos dem som skal søke om stebarnsadopsjon. En del av begrunnelsen som er gitt, er nemlig at en av foreldrene ikke har hatt nær nok tilknytning til barnet sitt. Men når man da har fulgt hele svangerskapet, og man har vært til stede i barnets liv i flere år, er det vanskelig å forstå at dette ikke skal være nærhet til barnet. Jeg forstår at det i mange tilfeller kan være vanskelig å utarbeide forskrifter, men jeg vil håpe at vi i denne konkrete saken kan få retningslinjene på plass omgående.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
Noe av årsaken til at det selvfølgelig tar tid å utarbeide nye retningslinjer, er at dette arbeidet er ganske omfattende, og at disse retningslinjene er mye mer uttømmende. De retningslinjene vi har for stebarnsadopsjon i dag, er – for å si det slik – ikke så lange. Det er et omfattende arbeid som ligger til grunn for at vi også her ville ha nedfelt retningslinjene og skjønnsutøvelsen ut fra den praksis som til nå har vært fulgt i alle typer adopsjonssaker – innenlands, utenlands og også når det gjelder stebarnsadopsjon. I tillegg har vi ønsket å se dette i sammenheng med det nye saksbehandlingsregelverket, som også har krevd en omfattende gjennomgang, noe representanten Karita Bekkemellem Orheim kjenner fra sitt virke som statsråd. Både hun og jeg har hatt kontakt med kontroll- og konstitusjonskomiteen, så vi har altså prøvd å se dette litt i sammenheng.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2002-10-23:
Retningslinjene kommer om kort tid. Jeg har lyst til å minne om at vi selvfølgelig har gjeldende retningslinjer i dag. Lovendringen i Stortinget gjaldt hvem som ikke tidligere har kunnet adoptere sitt stebarn, ikke regelverket som sådant. Det som står i odelstingsproposisjonen, er nettopp at de reglene vi har, fortsatt skal kunne gjelde – så vi har jo for så vidt regler i dag. Samtidig har vi altså laget nye retningslinjer som faktisk er mye mer uttømmende, også når det gjelder skjønnsutøvelsen ved alle typer adopsjoner, også stebarnsadopsjon. Det er gjort nettopp for å sikre den nødvendige tryggheten, men også for å sikre barna det her dreier seg om, at adopsjon i alle sammenhenger skal gjøres på en betryggende og god måte.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «Tidligere i høst ble den første landsomfattende undersøkelsen om seksuell trakassering blant svenske 17-åringer på videregående skole offentliggjort i Sverige. Rapporten fra det svenske Arbetslivsinstitutet viser at sju av ti jenter på 17 år opplever å bli seksuelt trakassert. I Norge finnes det ingen lignende undersøkelse. Vil statsråden ta initiativ til å få gjort en lignende kartlegging i Norge?»
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg takker for svaret. Jeg er glad for at statsråden vil ta tak i dette. De tallene som statsråden refererer til, er jo dramatiske tall, og dessverre er det liten grunn til å tro at de tallene vi ville fått i Norge, ville være spesielt annerledes enn dem vi har fått i Sverige. Desto større grunn skulle det være til å få fram slike tall, for å få mer fokus på problemstillingen. Professor Ewa Menckel, som utførte denne undersøkelsen i Sverige, uttalte seg til Klassekampen den 10. august i år om konsekvensene av de tallene man har avdekket: «– Mange opplever å bli deprimerte, får mageproblemer, hodeverk, angst, lav selvfølelse og lavere forhåpninger om framtiden. Mange tør ikke å gå på skolen. På lang sikt kan det også føre til at mange ikke tar videre utdanning etter gymnaset, …» Dette er jo konsekvenser som er dramatiske, også for samfunnet. Jeg lurer på om statsråden kan si noe mer om de tiltak man kan tenke seg å treffe i forhold til denne problemstillingen.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-10-23:
Jeg er enig i disse vurderingene. I tillegg kan jeg nevne at den samme professor Menckel også har gjort en undersøkelse på hva slags tiltak elevene i Sverige kunne ønske seg. De tingene som blir nevnt mest, er at de vil ha mer informasjon om seksuell trakassering og konsekvensene av det, på skolen. De vil ha organiserte diskusjoner om det samt klarere regler i skolen for hva man kan si og ikke kan si. Jeg vil gjerne ha statsrådens vurderinger av den type tiltak, om dette er noe som hun kunne tenke seg å ta opp i denne diskusjonen, og også hva slags tidsperspektiv hun ser for seg i forhold til når vi eventuelt kan få en slik kartlegging.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-10-23:
Arbeid mot seksuell utnytting og seksuell trakassering av barn og unge er viktig, og vi arbeider med dette på mange plan. Læreplanen berører temaet på ulike måter innenfor flere fag, og skolen arbeider med dette som del av sitt arbeid med lærings- og oppvekstmiljøet. Likeledes viderefører Læringssenteret sitt arbeid på området. I tildelingsbrevet til Læringssenteret for neste år har vi spesielt bedt om at temaet seksuelle overgrep og seksuell utnytting av barn og unge tas med i arbeidet for et bedre lærings- og oppvekstmiljø. Av spesielle tiltak som er iverksatt, kan jeg bl.a. nevne prosjektene «Verdier i skolehverdagen» og verdiprosjektet «skal – skal ikke», som begge tar opp verdier, holdninger og samhandling mellom mennesker. I Norge er det, så langt jeg kjenner til, ikke gjort tilsvarende landsomfattende undersøkelser vedrørende seksuell trakassering, slik som den representanten Lysbakken viser til i sitt spørsmål. Men forsker Svein Mossige ved NOVA har gjort en undersøkelse av Oslo-ungdoms holdninger til seksuelle krenkelser og overgrep. I NOVA Rapport 16:2001 redegjør han for denne undersøkelsen av 710 ungdommer i alderen 18-20 år. Her kommer det frem at ca. 30 pst. av jentene sier at de har blitt utsatt for seksuelle handlinger som de ikke ønsker. Dette er imidlertid snakk om mer enn trakassering – og omfatter alt fra voldtekt til mer diffuse handlinger. På bakgrunn av nærmere rapportering på feltet vil jeg vurdere om det er behov for ytterligere undersøkelser i vårt land, slik som representanten Lysbakken tar opp i sitt spørsmål. Jeg vil dessuten bringe spørsmålet videre til Nettverks- og ressursgruppe i arbeidet mot seksuell utnytting og seksuelle overgrep mot barn. Det er en arbeidsgruppe på statssekretærnivå, og den ledes av Barne- og familiedepartementet.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-10-23:
Det er viktig at vi nå undersøker nærmere hvilke behov vi har for å kartlegge situasjonen og eventuelt gjør det bedre. Men jeg kan jo sitere fra den norske rapporten jeg viste til, der det sies at man kanskje kan trekke to implikasjoner av de resultatene man kom frem til: «1) Aksept av holdninger til sex med barn og til voldtekt var forbundet med en forholdsvis liten tilslutning til egenskaper som handler om omsorg, vennlighet, ømhet og forståelse for andre.» Det sies også at å bringe unge gutter og menn inn i funksjoner i samfunnet hvor de kan handle i overensstemmelse med disse begrepene, derfor kan være viktig og ha betydning på sikt. Og det står videre: «2) Noen gutter uttrykker i mindre grad uenighet med holdninger som impliserer at ansvaret for å kontrollere guttens seksualitet legges på den kvinnelige partneren, og at seksualitet i liten grad er preget av gjensidighet. Dette viser at det er viktig at gutter involveres i samtaler om hva som er ønskelige former for gjensidige, seksuelle handlinger mellom ungdom.» Dette gir kanskje noen indikasjoner på hvordan vi bør arbeide. Det arbeidet kan naturligvis skje i skolen, men det må selvfølgelig også skje på mange andre plan i samfunnet, også i den private sfære.
Kristin Clemet (Høyre), 2002-10-23:
Umiddelbart synes jeg det høres ut som det er mye klokt i det representanten Lysbakken her sier. Vi vet vel egentlig stadig mer om hvor viktig det er med ledelse i skolen, ledelse i klassen, tydelige voksenroller, det å ha gode regler for atferd, det å gjennomdiskutere disse reglene, slik at man forstår hvorfor man har dem, og eventuelt ha et apparat for sanksjoner. Jeg tror det ligger mye her, og jeg kan si at vi gjør mye innenfor dette feltet som også vil få implikasjoner for det vi nå snakker om. Jeg tør ikke her og nå gi noen tidsramme for eventuelle nye undersøkelser. Det må jeg eventuelt komme tilbake til. Det verdiarbeidet og det arbeidet som foregår i skolen når det gjelder ledelse, er et kontinuerlig arbeid som det er lagt økt tyngde bak i den senere tid.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Jeg er oppmerksom på at politidistriktene i ulik grad ser ut til å foreta kontroll av oppholds- og arbeidstillatelse på utenlandske skip som går på norske havner. Jeg har også forstått at dette i hovedsak skyldes en usikkerhet om hvordan reglene som i dag eksisterer, skal forstås og dermed tolkes, og hvordan de skal kunne gjennomføres. Departementet jobber derfor for øyeblikket med å klargjøre og gjennomgå reglene for å få et mer håndterlig regelverk som også kan gjennomføres. Jeg har lyst til å understreke at det arbeidet er vanskelig, fordi utlendingsloven § 6 stiller krav om arbeidstillatelse for arbeid som utføres av utlendinger i riket, men samtidig skal dette tilpasses de internasjonale avtaler som vi har. Der er det også helt klart at de internasjonale avtaler og forpliktelser vi har, innebærer at vi skal være tilbakeholdne med å stille krav til arbeidstillatelse for mannskap på utenlandske skip som går i flere norske havner, og som samtidig betjener havner utenfor Norge. Dette samsvarer med det norske prinsippet og holdningen til flaggstatprinsippet og den internasjonale praksisen som Norge har lagt opp til. Det har vært vanskelig for politiet å håndheve lovverket slik som det er i dag, fordi det har krevd klarere regler. Departementet er nå i gang med å arbeide med regler, og vurderer da spørsmålene om man skal unnta – for det er en unntaksparagraf i utlendingsloven – dette området fra kravet om arbeidstillatelse, eller om man skal lage mer praktikable regler på området som politiet faktisk kan følge opp. Det er faktisk slik at dagens praksis med ikke å kontrollere dette har utviklet seg og eksistert i stort sett alle år siden vi fikk dagens utlendingslov, men det har vært sterke krefter som har ønsket at vi skulle gjøre endringer på området, og de har vist til denne ulike behandlingen. Jeg har lyst til å understreke at ulik behandling nok først og fremst ikke gjelder NIS-registrerte skip, men NOR-registrerte skip, som i dag er de som trafikkerer langs kysten, og som opplever at de utenlandskeide skipene kan ha lavere kostnader på grunn av bemanning fra hjemland eller andre utland.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Det er altså slik at det ikke er helt klart at § 6 i utlendingsloven bare kan tolkes ut fra ordlyden der; den må også fortolkes i lys av de internasjonale forpliktelsene vi har. Det betyr at når det gjelder de båter som ikke bare går mellom norske havner, men som også betjener havner utenfor Norge, skal det ikke nødvendigvis stilles krav til arbeidstillatelse etter dagens lovverk. Det er derfor det har vært vanskelig å trekke disse grensegangene. Men vi regner med å kunne konkludere på hvordan de skal trekkes i løpet av relativt kort tid. Vi har nå arbeidet oss igjennom problemstillinger knyttet til dette, og er like før å kunne fatte en beslutning og avklare situasjonen. Men jeg har lyst til å minne om at denne situasjonen har vært uklar siden loven kom. Og det som er praksisen i dag på politikamrene, er den praksisen som har vært i alle disse årene. Nå skal vi sørge for at vi får en praksis og en rettstilstand som stemmer overens.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Jeg har lyst til å understreke at jeg er enig i at den situasjon som vi har vært oppe i hvor vi ikke har praktisert loven, ikke har vært god. Derfor må vi sørge for at praksis og lov stemmer overens. Men det er altså ikke så enkelt, for mange av de utenlandske båtene som går mellom norske havner, betjener også havner i andre land og tar mellomcabotage på disse strekningene. Det som er vesentlig for Norge, er at Norge også har andre skipsfartsinteresser, hvor nettopp norske båter i NIS-registeret som ikke går på norske havner, er avhengige av at andre land også praktiserer muligheten for at båter som kommer fra utlandet, kan trafikkere kysten deres med mellomlaster. Hvis vi skulle fjerne den muligheten, ville vi være med på å begrense den absolutt største delen av norsk skipsfart, nemlig NIS-flåten sin mulighet til å ha lønnsomhet på en del av transportstrekningene i andre deler av verden. Derfor er vi også nødt til å se på helheten i hvordan vi skal praktisere og gjennomføre NIS-lovreglene. Men jeg lover representanten at dette skal bli avklart ganske snart, og da skal vi få et regelverk som kan praktiseres.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Spørsmålet om hvorvidt det kommunale selvstyret er svekket i forbindelse med etablering av statlige mottak, har vært reist ved flere anledninger, bl.a. ved behandling av et Dokument nr. 8-forslag fra representanten Jan Simonsen 18. april i år. Representanten Simonsen foreslo da at staten ikke skal kunne opprette asylmottak i en kommune hvis kommunen ikke ønsker det. Alle partier, unntatt Fremskrittspartiet, gikk imot dette og fastslo at det er et nasjonalt ansvar der kommunene ikke kan ha vetorett. Norge er forpliktet etter internasjonale avtaler og konvensjoner til å behandle asylsøknader og gi vern til dem som har behov for beskyttelse. UDI har ansvar for at det til enhver tid er tilstrekkelig med mottaksplasser, og som kjent må mottakene være plassert i en eller annen kommune. For Utlendingsdirektoratet er det viktig å etablere et godt samarbeid og en god dialog med vertskommunene og naboene. Men i enkelte situasjoner, når tilstrømningen tilsier at det må etableres nye mottak i stort tempo, må Utlendingsdirektoratet likevel ha mulighet til å gjøre det. Det har til nå i år kommet rundt 600 enslige mindreårige asylsøkere til Norge. Til sammenligning har det hvert av de siste årene kommet rundt 550 enslige mindreårige. Aldersgruppen 0-15 år utgjør ca. 10 pst. av de enslige mindreårige søkerne. Det foregår nå også en differensiering av tilbudet til de enslige mindreårige asylsøkerne. Mottaket utenfor Moss, som representanten refererer til, er et ledd i denne differensieringen. Mottaket skal ha 25 plasser og skal innkvartere enslige mindreårige fra 0 til 15 år. Etableringen er i tråd med St. meld. nr. 17 for 2000-2001 Asyl- og flyktningpolitikken i Noreg og synspunktene til komiteens flertall i Innst. S. nr. 197 for samme år. Der fastslo man at tilbudet til de yngste enslige mindreårige bør styrkes ved at det etableres egne avdelinger med styrket bemanning for denne gruppen. Vi har også en avdeling for denne aldersgruppen i Flora kommune i Sogn og Fjordane. Siden mange av barna har familie i østlandsområdet, var det ønskelig med en avdeling også her. Dette vil være landets minste asylmottak. Det vil være døgnkontinuerlig bemanning med kvalifisert personale. Innflyttingen skal skje gradvis, noe som vil gi kommunen bedre tid til sine forberedelser. Barna skal ha mest mulig normal tilværelse, med skolegang, lekser, lek og fritidssysler. Mottaksetableringer vil ofte være omstridt, særlig hvis mottakene er store. Men frykten for dette mottaket, som altså er landets minste, med plass til inntil 25 av de aller minste av de enslige mindreårige, har jeg liten forståelse for.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Det er klart at målsettingen burde ha vært at vi skulle kunne gjøre dette på en måte som var bedre i forhold til å skape aksept, og ha tid rundt etableringen av de enkelte mottakene og skape gode forhold både mellom naboer og kommuner. Det er ikke alltid mulig å gjøre det. Blant annet har det i år vært behov for å etablere relativt mange asylmottak, spesielt fra høsten i fjor frem til våren i år. Når det gjelder mottak for enslige mindreårige asylsøkere, er det etter min oppfatning meget viktig at de får egne mottak, og når vi har mangel på egne mottaksplasser, ikke minst for den mest sårbare gruppen – det er her snakk om barn mellom 0 og 15 år – synes jeg ikke at den leksen av konsekvenser som nå representanten Hedstrøm sier er en følge av asylmottak andre steder, er riktig i forhold til akkurat denne gruppen, og at det nødvendigvis er belegg for det man sier. Det er snakk om 25 barn under 15 år som skal ha tett oppfølging i døgnbemannet kompetanseinstitusjon, som er sterkere enn noe av det vi har på andre asylmottak, og vi kan ikke si at de skal plasseres langt inni skauen. Vi skal sørge for at disse barna har normale rettigheter som blir oppfylt også i vårt samfunn.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Vi vil alltid ha en dialog med kommunene om kostnadene knyttet til de tilbud kommunene skal gi i forbindelse med et mottak. Dette er et spesielt mottak, som er meget annerledes enn de fleste andre asylmottak. Det er klart at vi skal ha en fruktbar diskusjon med Moss kommune om hvilke merbelastninger som måtte komme. Vi betaler bl.a. for både skolegang og for barnehageplass til dem som er i den alderen at de har behov for tilbud om det. Men samtidig har jeg lyst til å understreke at jeg synes at debatten som har vært i Moss, er relativt uartig. Jeg synes også representanten Hedstrøms andre spørsmål her i sted bygde opp under en rekke fordommer. Jeg kan ikke se at han har belegg for det han sa knyttet til mottak for de svakeste, for de yngste og med den typen bemanning som det har vært snakk om her. Jeg synes dette bærer litt preg av at det blir nørt opp under grums. Vi må vel si det sånn at når det kommer barn mellom 0 og 15 år uten sine foreldre til dette landet, må vårt samfunn ta vare på dem og sørge for at de får oppfylt de rettigheter som de har i forhold til barnekonvensjonen. Det skal dette mottaket gjøre. Et vanlig mottak vil ikke være tilfredsstillende for å dekke disse barnas behov.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Dette spørsmålet ligger i grenselandet mellom planregler og byggesaksregler, dvs. miljøvernministerens og mitt kompetanseområde, men jeg skal svare på vegne av begge. Når en byggesøknad er i overensstemmelse med vedtatt reguleringsplan og bebyggelsesplan, har søker rett til å få innvilget søknaden. Det er det som ligger i at plan- og bygningsloven er en såkalt ja-lov. Det kan likevel være at reguleringsplanen inneholder bestemmelser om utbyggingstakt, såkalte rekkefølgebestemmelser. Hvis slike bestemmelser f.eks. inneholder krav om at noe annet må bygges før det aktuelle feltet, gir det kommunen hjemmel til å avslå søknaden. Søknaden vil dermed ikke oppfylle kravene i reguleringsplanen. Jeg forstår imidlertid spørsmålet slik at det ikke er slike bestemmelser i reguleringsplanen som er til hinder for den aktuelle utbyggingen, men at kommunen arbeider med bestemmelser i forbindelse med kommuneplanen, og at ny kommuneplan ikke er vedtatt. I slike tilfeller kan ikke kommunen uten videre avslå søknaden, men den har anledning til å nedlegge bygge- og deleforbud og dermed avslå søknaden. I så fall har kommunen to år på seg til å fatte nytt reguleringsvedtak. Hvis det ikke er nedlagt bygge- og deleforbud, og søknaden er i full overensstemmelse med reguleringsplanen og kravene ellers i plan- og bygningsloven, forskrifter og vedtekter til loven, har kommunen ikke adgang til å avslå søknaden.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Plan- og bygningsloven gir rekkefølgen for hvordan man skal få overprøvd et vedtak gjort av kommunen hvis man mener at det er ugyldig. Det første vil være å klage på saken til fylkesmannen. Hvis man ikke får medhold hos fylkesmannen, kan man eventuelt ta saken opp i forhold til departementet med spørsmål knyttet til om lovtolkningen er riktig eller ikke. I utgangspunktet er det ikke sikkert statsråden kan gå inn og overprøve kommunale vedtak, men det er en klageadgang i plan- og bygningsloven, hvor første instans – og altså hovedinstansen – for å klage er fylkesmannen.
Erna Solberg (Høyre), 2002-10-23:
Hvis det viser seg at det er et gjentakende problem at det er mangel på informasjon om hvordan disse reglene skal fortolkes, er det klart at vi vil se på hvilken informasjon som i dag gis. Men det er også slik at vi på disse områdene har under arbeid en ny del på reguleringsplansiden – vi har et lovutvalg under Miljøverndepartementet, Planlovutvalget, som utarbeider endringer i loven. Jeg ser det ikke som nødvendig at vi setter i gang et stort informasjonsarbeid før vi eventuelt får iverksatt nye deler av dette lovverket. Men vi kan sørge for at vi i informasjonsarbeidet med det nye regelverket som vil komme i løpet av noen år, også tar med alt det erfaringsmaterialet vi har om feilbehandlinger i kommunene, slik at vi kan ha en base hvor man ser hvordan dette faktisk skal tolkes.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-10-23:
«Passasjerene med fergene til og fra Lofoten har i sommer opplevd ventetider på opp mot et døgn for å kunne komme med bil til og fra Lofoten. Spesielt lange ventetider har det vært i fergesambandet mellom Bodø og Lofoten. Lofoten er et av Norges mest attraktive reise- og feriemål, nasjonalt og internasjonalt. Ventetidene i fergekø i sommer har vært helt uakseptable. Hva vil statsråden gjøre for å forbedre fergekapasiteten til og fra Lofoten før neste reiselivssesong i 2003?»
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-10-23:
I sommer opplevde vi på sambandet Bodø–Røst og Værøy–Moskenes en trafikkøkning på henholdsvis 15 pst. og 19,8 pst. i månedene juni og juli. Så det er ikke bare det at kapasiteten er dårlig slik den er i dag, men kapasiteten blir dårligere på grunn av en betydelig trafikkøkning. Gjenstående biler i sambandet utgjorde i juli måned 8,2 pst. Svolvær–Skutvik, som er det andre hovedsambandet, hadde et gjenstående snitt på 24,7 pst. og en trafikkøkning på over 30 pst. Jeg vil takke statsråden for et positivt svar, der hun griper fatt i problemet og søker å utbedre det. Slik situasjonen er nå, er den sterkt til hinder for det lokale næringslivet, som har mye av sin inn- og utfrakt på sommerstid. I tillegg går det faktisk ut over Norges renommé som reisemål når turister kjører fra Sør-Europa og står ett døgn i kø for å komme til det endelige målet. Jeg tviler på at statsråden eller norske samferdselsmyndigheter for øvrig ville ha akseptert en slik ventetid på andre deler av det norske trafikksambandet.
Søren Fredrik Voie (Høyre), 2002-10-23:
Jeg synes også det er veldig positivt at statsråden følger opp henstillingen fra Stortinget om å legge ut riksvegsamband på anbud. Vil det også bli gjort et arbeid slik at fergesambandet i Vestfjordbassenget kan komme ut på anbud, både når det gjelder frekvens, anløpssteder og et mest mulig rasjonelt opplegg som tjener både lokalbefolkning, næringsliv og internasjonalt reiseliv?
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-10-23:
Statens utgifter til riksvegferjedriften har økt betydelig de siste årene. For 2003 er det i statsbudsjettet foreslått en bevilgning på vel 1 090 mill. kr Det er om lag på nivå med bevilgningen for 2002, og dette ventes å føre til at tilbudet i hovedsak videreføres i 2003 som for 2002. Når det gjelder ferjekapasiteten i Lofoten, er det slik at ferjetrafikken er vesentlig høyere i de tre sommermånedene enn i resten av året. Årsaken til dette er den store turiststrømmen til området i sommerperioden. Dersom man ser på trafikken i resten av året, oppfyller ferjekapasiteten Statens vegvesens servicemål i forhold til antall gjenstående biler. Statens vegvesen arbeider for å effektivisere riksvegferjedriften, bl.a. gjennom økt bruk av anbud, som Stortinget åpnet for i vår etter forslag fra Regjeringen i den nye loven om yrkestransport. Jeg er opptatt av at eventuelle gevinster av dette arbeidet kan nyttes til forbedringer i tilbudet. På denne bakgrunn vil jeg arbeide for at ferjesambandene i Lofoten skal få en forbedring av kapasiteten totalt sett sommeren 2003. Dette vil kunne skje ved at en ferje fra Rogalandsområdet som frigis når en ny katamaran settes i drift i sambandet Stavanger–Tau i mai 2003, rokeres til ferjesambandene i Lofoten.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-10-23:
Det er helt riktig, som representanten Voie peker på, at det er mange biler som står igjen i disse sommermånedene. Det er selvfølgelig et vanskelig dilemma at det er så stor forskjell på kapasitetsbehovet vinter og sommer. Jeg må si jeg synes det er veldig gledelig at vi har denne trafikken, og at Lofoten er et veldig populært reisemål for mange om sommeren. Derfor er jeg opptatt av at vi skal finne en best mulig løsning på dette, og Statens vegvesen har et arbeid på gang for å legge til rette for en løsning her.
Torild Skogsholm (Venstre), 2002-10-23:
Hensikten med å legge disse ferjetilbudene ut på anbud er nettopp at vi skal hente ut en gevinst, og at vi tror det er til nytte for folk uansett om det er i Vestfjorden eller i andre deler av landet. Det er ikke noe mål i seg selv å ha anbud for anbudets skyld, men nettopp for å oppnå en gevinst ved å gi et bedre tilbud til dem som er avhengige av denne transportformen.