Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2012-05-29:
Senterpartiet står bak forslaget om at det må en helhetlig vurdering til, og avviser dermed forslaget. Imidlertid er det å diskutere å innføre periodiseringsprinsippet i offentlig sektor slik at offentlige regnskaper og budsjetter ikke føres etter kontantprinsippet, en viktig diskusjon. Når Fremskrittspartiet ønsker å diskutere dette, er det sikkert flere motiver for det. For Senterpartiet er motivet i tilfelle å få bedre styring. Fremskrittspartiet vil sikkert ha mindre politisk styring, men det som for oss er sentralt, er at en har et prinsipp for føring av budsjetter og regnskaper som er slik at en får gjort det som en ser behovet for å få gjort, på en mer likeverdig måte, altså at det blir en mer likeverdig politisk konkurranse mellom de ulike oppgavene som staten har et ansvar for. Hva er det så jeg mener med det? Jo, det er mange ganger en diskusjon i denne salen om hva en investering er, og at det er mange former for investering. Ja, det er presist. Det å utdanne folk er en investering. Men det som er systemet i utdanningssektoren, er at når en gjør vedtak om studieplasser, vil de løpende kostnader for staten i forbindelse med de studieplassene komme inn som konsekvensjustert budsjett, f.eks. det forslaget som er framlagt av regjeringa i revidert nasjonalbudsjett, som er et bra forslag, om å øke antall studieplasser ved universiteter og høgskoler. Det kommer en liten kostnad nå, det kommer en større kostnad framover. Det er systemet for investering i studieplasser innenfor kontantprinsippet. Når det så gjelder bygg og anlegg, er det sjølsagt annerledes. Der er kontantprinsippet slik at investeringene kommer som en engangsutgift – alt sammen kommer på en gang. Det var noe av grunnen til at da et av regjeringspartiene hadde to sentrale spørsmål som det ønsket å få løst i denne perioden, nemlig barnehager og jernbane, gikk det veldig bra på barnehagesektoren, for der var det kommunene som sto for investeringene. Det kom ikke inn under statens kontantprinsipp, mens derimot jernbaneinvesteringer kom inn under kontantprinsippet, og det var mye vanskeligere da å nå fram i den politiske konkurransen med det, når vi vet at det er en rekke velferdsoppgaver som konkurrerer svært godt og bedre i forhold til investeringer i jernbane. For øvrig vil jeg si at det som flertallet i Stortingets finanskomité uttalte i Innst. 2 S for 2010–2011 om periodiserte virksomhetsregnskaper, nemlig at «det er viktig at virksomhetsregnskapene ikke forringer de særprega som folkevalgte styringskrav krever», er svært viktig å ivareta, og det er svært viktig å ha et regnskapssystem som sikrer den politiske styringen. Det er videre klart at det å lånefinansiere statlige investeringer kan ikke ut fra Norges forhold begrunnes ut fra rasjonelle økonomiske hensyn. Det er vesentlig at vi får systemer som fører til at det tas som folkevalgte beslutninger, og at det ikke er slik at statlig økonomi flyttes ut av Stortinget og ned til den enkelte statlige virksomhet. Det var før her referert til Avinor-modellen. Det er ikke et alternativ for Senterpartiet. Hvis Avinor-modellen skulle vært gjennomført for jernbane, statlige veger, havner og statsbygg, ville det redusert den folkevalgte styringa. Det er derimot viktig at vi totalt sett diskuterer behovet for systemendringer på dette området, fordi folk flest forstår ikke at investeringer i havner, universitetsbygg, jernbane og statlige veger ikke prioriteres høyere. Det er en systemfeil når denne type investeringer, som folk flest er svært opptatt av skal realiseres, taper i konkurransen ved at det heller gis økt lønn, økte pensjoner, økte velferdsforbedringer til de økonomisk ressurssterke, mens det som går på å bygge landet, det som går på å styrke konkurranseevnen på lengre sikt, taper i konkurransen. Derfor er det et viktig spørsmål, som må ha sin politiske avklaring snarest.