trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-06-14:
Denne debatten handlar ikkje om om ein er for eller imot friskular eller privatskular, eller kva ein kallar det, men om korleis forholdet mellom offentlege og private skular skal regulerast, om kva slags avtalar dei private som tilbyr opplæringstilbod, skal ha med det offentlege. I dag er det slik at kommunane har motsegnsrett når skular søkjer om å starta opp, eller når dei søkjer om å utvida. I lova heiter det at ein ikkje skal gi godkjenning dersom godkjenninga får negative konsekvensar for det offentlege skuletilbodet. – Så langt, så bra. Statsråden seier her at regelverket samla sett er godt. I innstillinga står det i ein merknad frå Høgre, Framstegspartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre at det «vil være en urimelig inngripen i friskolenes rettsstilling» dersom forslaget frå SV skulle verta vedtatt – altså forslaget om å kunna redusera talet på private elevplassar i ein kommune eller fylkeskommune. Eg er heilt ueinig. Forslaget om at òg private skular må kunna vurderast i ein skulebruksplan, er berre rett og rimeleg. Dette er ikkje eit forslag om å ha ei «løpende vurdering», slik Høgre, Framstegspartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre skriv i innstillinga. I skulebruksplanen for Hordaland fylkeskommune, som no er ute på høyring, er alle dei private vidaregåande skulane utelatne. I Bergen kommune utgjer dei vel omtrent 50 pst. av elevplassane. Det vert føreslått å leggja ned 1 000 plassar, og talet på skular skal reduserast frå 43 til 34. Det er utelukkande skular i distriktet som vert føreslått lagde ned som ein kompensasjon for den overetableringa av private skular som over tid har skjedd i Bergen kommune sentralt. Fylkeskommunen tapar mykje pengar, og dei er nøydde til å ta slike grep. Eg forstår ikkje argumentet at dette skal vera så urimeleg for dei private. Ser ein korleis ein regulerer bruken av private på andre felt, f.eks. på helsefeltet, har jo dei private der meir kortvarige kontraktar enn det det her er snakk om, som i realiteten er ein livslang kontrakt når ein først har fått godkjenning og ikkje gjer noko ulovleg. Innanfor barnevernet er det fireårskontraktar, og innanfor rus og psykisk helse er det fire–seksårskontraktar, så det er veldig pussig at regjeringspartia her vernar dei som driv private skular, medan andre private tilbydarar innanfor det offentlege må regulerast på ein heilt annan måte. Så forslaget til SV er utruleg viktig, og det burde fått fleirtal med Kristeleg Folkeparti.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-06-14:
Eg synest ærleg talt det er ganske utruleg å høyra på noko av det som vert sagt frå talarstolen her. Når representanten Kent Gudmundsen skal forklara samanhengane i det som skjer i Hordaland, vil eg be han om å ta seg ein tur til Hordaland og reisa litt rundt, høyra med fylkespolitikarane og setja seg inn i skulebruksplanen som ligg ute på nett og er på høyring. I den planen ligg det forslag om å leggja ned yrkesskular. Representanten Ruth Grung viste til Rubbestadnes yrkesskule, som vert føreslått lagd ned. Det er den skulen som i ein nasjonal rapport frå Kunnskapsdepartementet kom aller best ut av skular i landet. Fitjar skule på Stord vert lagd ned, og det same vert Austrheim. Det er utkantskulane som vert lagde ned. Da kan vi snakka om valfridom – om at dette skal regulerast nærmast som i ei rein marknadsregulering, og vidare at fylkeskommunen som skuleeigar ikkje skal bry seg og ikkje sjå på dette og gjera vedtak. Da kan ein forstå det slik at det ikkje er bruk for ein skulebruksplan i det heile. Representanten Lill Harriet Sandaune hadde eit innlegg om at det her er snakk om elevane og ikkje politikarane sitt val, og at lovverket ikkje står i vegen for noko som helst. Men eg vil jo tru at både Høgre, Framstegspartiet, Venstre og Kristeleg Folkeparti er einige i at ei godkjenning ikkje skal givast dersom godkjenninga får negative konsekvensar for det offentlege tilbodet. Men dei synest altså det er heilt greitt at ein i det vidare forløpet ikkje skal ha verktøy som gjer at utviklinga av skuletilbodet får konsekvensar for det offentlege tilbodet på Rubbestadneset, på Fitjar og i Austrheim, fordi dei private som har fått ei godkjenning, skal ha godkjenning til evig tid dersom dei ikkje bryt lova, tar for mykje utbyte, for mykje betaling eller gjer andre ting som er direkte lovstridige. Representantforslaget frå SV er endra frå det vart fremja, og det er ei veldig viktig endring, for no vert dette kopla mot ein skulebruksplan. Skulebruksplanen for Hordaland, som eg har med meg her, varer frå 2016 til 2030. Da å skriva i ein merknad at dette er «uforutsigbart» for dei private – eg vil jo tru at når private får ei slik godkjenning til ei sikker inntekt, så er det ikkje «uforutsigbart», det er svært føreseieleg, og ikkje minst er det rettferdig overfor elevane.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-06-14:
Det vi har i dag, er kroppsøvingsfaget til alle. Det er òg viktig for å sikra fysisk aktivitet til elevane. Så har det vore ein diskusjon om kroppsøvingsfaget, for det er for prestasjonsorientert, og det skulle vore gjort ei endring. Eg har besøkt ein frisklivssentral der dei hadde ei gruppe med jenter som hadde droppa ut av kroppsøvingsfaget. Det gløymer eg aldri, eg synest at det ikkje skal kunna skje. Så veit vi, det er i alle fall mi erfaring, at det framleis er for mykje prestasjonar i gymfaget trass i at det har kome nokre andre føringar. Eg vil gjerne høyra frå statsråden kva han vil gjera for å sikra at alle skular har eit kroppsøvingsfag som sikrar bevegelsesglede og opplæring i ein sunn fysisk aktivitet i staden for prestasjonar i ballspel, friluftsaktivitetar osv.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-06-14:
Eg vil gjera same presiseringa som representanten frå Kristeleg Folkeparti av det forslaget som Senterpartiet står bak. Eg sa i mitt innlegg at vi ser for oss ein variant av det som ein allereie har forsøk med i Sogn og Fjordane, der ein tar kanskje 5 minutt frå dei andre teorifaga og kanskje utvidar skuledagen litt, mellom 5 og 15 minutt, og så får dei dette til utan å innføra ein klokketime eller å utvida rammetimetalet. Dette vil òg kosta litt pengar, det vil kanskje kosta litt i utstyr, men det vil ikkje kosta dei mangfaldige milliardane som det har vorte sagt i saka. Når vi likevel kjem til å stemma subsidiært for Arbeidarpartiet sitt forslag, er det fordi det ikkje står eksplisitt i det forslaget at ein skal auka rammetimetalet, dette vert tilsvarande den voteringa som var for to år sidan då Senterpartiet hadde eit liknande forslag. Så vert det ein debatt opp mot kva regjeringa no har sagt i ungdomshelsestrategien. Eg la ikkje så godt merke til det, for det er nøyaktig det som regjeringa sa i regjeringsplattforma. Første gong dette stortinget, iallfall i mi tid, gjekk inn på formuleringa «ein time», var i samband med folkehelsemeldinga som kom frå den raud-grøne regjeringa. Det låg ikkje inne i folkehelsemeldinga, men det kom inn i merknadar frå komiteen. Det står i ein fleirtalsmerknad frå Arbeidarpartiet, Framstegspartiet, SV og Senterpartiet at det «må vurderes hvordan skoledagen kan organiseres slik at elevene sikres minst én times fysisk aktivitet hver dag». Dette vart gjentatt i NCD-strategien, altså ein strategi for å førebyggja livsstilssjukdomar, som Jonas Gahr Støre kom med, det var nøyaktig den same formuleringa. Så vart det regjeringsskifte. Så kom regjeringsplattforma, og då fekk vi inn den formuleringa som i dag er gjentatt, om at ein skal sikra dagleg fysisk aktivitet. Eg har sagt før at då vi fekk ei ny regjering, fekk vi òg eit mykje lågare nivå og eit mykje lågare mål for fysisk aktivitet – fleirtalet på Stortinget gjekk vekk frå eintimesmålet, som trass alt hadde vorte sett ned i folkehelsemeldinga og i strategien. Då den nye regjeringa kom med den nye folkehelsemeldinga, var dette målet vekk, og det vert no gjentatt i ungdomshelsestrategien. Det som er håpet, er at det trass alt er eit fleirtal på Stortinget for ein times fysisk aktivitet – men ein får ikkje lov å stemma for det. Men det håpar eg at ein får lov til til slutt.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2016-06-14:
Det er eit veldig viktig og overordna prinsipp at alle land forvaltar sitt eige ressursgrunnlag på ein slik måte at ein har matproduksjon for å brødfø eiga befolkning. Nasjonal matproduksjon er ei solidarisk handling i ei verd der mange svelt. Noreg har ikkje store areal til matproduksjon. Vi har rikeleg med fjell, skog og vatn og lite dyrka mark. Det vi har av matjord, må brukast til å produsera korn der det er grunnlag for det, og elles til grasproduksjon. Dei store beiteressursane i dalføra og i fjellet kan berre haustast av drøvtyggjarar som sau, geit, kyr og anna storfe. Da må vi ha eit høgt dyretal i vestlandsfylka – Hordaland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Det krevst mykje arbeid og høg kunnskap for å driva med husdyravl, mjølkeproduksjon og kjøtproduksjon her. Store delar av arealet i desse fylka er frå naturen si side små og bratte. Dei grensar mot fjordar, vatn, elvar og bekkefar, vegar, hamrelag og fjell. For dei som tenkjer kroner og øre, er areala tungdrivne og lite effektive, men det er dette landet vi har, og det er desse areala som må drivast. Jordbruksavtalen som Stortinget behandlar i dag, skal leggja grunnlaget for om desse vestlandsareala i framtida skal vera lønsame å bruka eller ikkje. Men alle som kjenner Vestlandet, ser at store areal vert stadig mindre brukte og etter kvart gror igjen. Dette er stikk i strid med folks forståing av Stortingets fleirtalsvilje om auka sjølvforsyningsgrad av jordbruksvarer. Denne negative utviklinga er eit resultat av valet til dei enkelte gardbrukarane innanfor dei rammevilkåra og framtidsutsiktene som ein ser for bruk av eigen gard. Store areal på Vestlandet vert drivne ikkje på grunn av, men trass i dagens jordbrukspolitikk. Det er Stortinget som har ansvaret for å avklara kva ein vil med jordbruket på Vestlandet. Stortinget må på eit sjølvstendig grunnlag ta stilling til forhandlingsresultatet, om det er i tråd med den jordbrukspolitikken som er til gagn for landet, eller ikkje. I innstillinga kjem Stortingets dobbeltkommunikasjon på dette området tydeleg fram. Men dersom ein ikkje ønskjer ein variert bruksstruktur med lønsam drift også på mange av dei små og tungdrivne areala på Vestlandet, må ein vera ærleg og seia det. Ut frå Senterpartiets program meiner eg at ein må støtta forslaget om at auka matproduksjon på norske ressursar må bety at planteproduksjonen i Noreg må auka, og at kornimporten må reduserast. Det må løna seg å produsera gras på Vestlandet – heilt enkelt.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Denne saken handler først og fremst om ungdommene våre, at de får en mulighet til å få et reelt valg når det gjelder hvilke utdanningsløp og hvilken del av arbeidslivet eller høyere utdanning som de ønsker seg på sikt. Den situasjonen vi har nå i Hordaland, gjør at industrifylket Hordaland er på vei til å trappe ned omtrent alt som finnes av yrkesfag, inklusiv Rubbestadnes, som var den skolen som ble anerkjent for å være den beste i hele landet. For det er faktisk ikke økonomi til å finansiere yrkesskoler – som er relativt dyrere – og det betyr at flere ungdommer i Hordaland må reise bort og bo på hybel for å velge utdanning, eller at de velger feil, noe som får konsekvenser for frafallsprosenten, som allerede er høy i hele landet, ikke spesielt i Hordaland. Det er en fortvilet situasjon Hordaland har kommet opp i. I forrige periode var det med én stemmes overvekt vi ga tilråding om at nye tilbud skulle etableres. Nå ser vi at de er bundet, både økonomisk og når det gjelder valg og utvikling i Hordaland, som har høy ledighet og tradisjon for industri. Vi trenger fortsatt ungdom som søker mot industri, og så er ikke skoleplassene her! Det har utrolig vide konsekvenser. På vegne av Arbeiderpartiet og dem som sitter i komiteen for utdanning, er jeg utrolig glad for at SV gjennom dette forslaget fokuserer på noe som ikke er holdbart og ikke minst på at ungdom i hele landet, spesielt i distrikter – som vi har mye av i Hordaland – ikke får en reell valgmulighet.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Vi har vel sjelden opplevd så unison enighet om hvor viktig fysisk aktivitet er. Statsråden var så vidt inne på det, men også samtlige representanter har beskrevet forsøk i sine lokale fylker og kommuner, hvor de enten samhandler med idretten eller tar det inn i skolen, utenfor skolen, på skoleveien osv. Det er utålmodighet der ute. Det er stor interesse for at man setter fokus på fysisk aktivitet, men samtidig er det store forskjeller mellom skolene. Det som er ønsket og intensjonen i Arbeiderpartiets forslag, er en systematisk kunnskapsbasert politikk, der man løfter for samtlige elever. Spørsmålet er om statsråden er enig i representanten Asheims kommentar om at en slik innfasing koster 6 mrd. kr.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
At det er mulig å lese det forslaget som nå ligger på bordet, som at rammetimetallet skal økes, og at det skal innføres flere timer, det er for meg en gåte. Men la nå det ligge. Det blir sikkert kommentert seinere. Jeg vil også minne representanten Asheim på at den rød-grønne regjeringa innførte to uketimer fysisk aktivitet for 5.–7. trinn. Fysisk aktivitet og helse ble innført som valgfag på ungdomstrinnet, og Arbeiderpartiet har i sitt inneværende program programfestet daglig fysisk aktivitet. For Arbeiderpartiet er dette en viktig sak. Hovedårsakene til det er redegjort for på en god måte av representanten Grung. La meg bare understreke: Fysisk aktivitet fører til bedre læring, og bedre læring fører til mindre frafall. Det er ikke bare «kanskje», slik som Venstre er inne på. Dette er det mye bra forskning på, slik som flere har understreket, og som statsråden nå bekreftet. Vi kan lese i innstillinga at denne saka er behandlet i Stortinget ved flere anledninger, og det er interessant å lese tidligere forslag, innstillinger, merknader og debatter. I den forbindelse kunne det vært fristende å referere Fremskrittspartiets merknader da stortingsmeldinga På rett vei. Kvalitet og mangfold i fellesskolen ble behandlet. Jeg skal la det ligge, men jeg kan minne om at de da fremmet forslag om å innføre én times fysisk aktivitet hver dag for elever i grunnskolen. Og i debatten i 2013 spurte Fremskrittspartiets representant fra denne talerstolen om hvorfor regjeringa ikke stemte for det forslaget: «Enten er det fordi regjeringa faktisk ikke ønsker mer fysisk aktivitet, eller så er det fordi forslaget kommer fra Fremskrittspartiet.» Representanten sa videre at det var skremmende at regjeringa gikk imot forslaget: «Det er skremmende fordi det med tydelighet viser at regjeringa ikke har skrupler når det gjelder å ha fagre løfter til velgerne, men ikke gjennomfører det når det kommer til stykket. Det er skremmende fordi man aktivt velger å sette ideologi foran praksis, at de setter ideologiske standpunkt og rir kjepphester framfor faktisk å føre tiltak som er til det beste for elevene. Det er skremmende fordi barns læring og trivsel i skolen blir gjort mindre viktig enn å vinne politisk gunst for velgerne.» Og til slutt, for å understreke det hele, ble det sagt: «For oss i Fremskrittspartiet er elevene viktigere enn politisk strategi og spill. For oss er læring viktigere enn ideologi.» Dette er bare et lite utdrag av kraftsalvene som kom fra Fremskrittspartiet den gangen. Derfor må det være lov til å spørre Fremskrittspartiet i dag: Hvorfor stemmer de nå imot forslagene? I henhold til Fremskrittspartiets egen retorikk må jeg spørre om læring ikke er viktig for dem lenger. I dag har de til og med to muligheter: De kan stemme for en gradvis innføring av fysisk aktivitet, eller de kan stemme for at det nå innføres én time hver dag innenfor rammene av dagens timetall. Når de nå tydeligvis ikke vil gjøre det, står det ikke til troende – på dette området heller. Én ting er hva de sier – som representanten Thorsen tidligere i dag – noe helt annet er hva de faktisk gjør.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
I rettferdighetens navn var det faktisk ikke representanten Thorsen jeg siterte i mitt forrige innlegg, det var Hanekamhaug. Bare så vi har ryddet opp i det. Så sier representanten Thorsen at den rød-grønne regjeringa ikke gjorde noen ting på åtte år for fysisk aktivitet. Da bare minner jeg om, som jeg gjorde i mitt forrige innlegg, at den rød-grønne regjeringa innførte to timer i uka med fysisk aktivitet på 5.–7. trinn, fysisk aktivitet og helse ble innført som valgfag på ungdomstrinnet, og Arbeiderpartiet har i sitt program for inneværende periode programfestet daglig fysisk aktivitet og har fremmet forslag i Stortinget i tråd med det i denne perioden. Ellers er jeg enig med representanten Tyvand når det gjelder Fremskrittspartiets snuoperasjon, og jeg finner argumentasjonen de nå bruker, veldig merkelig. Representanten Thorsen kan gjerne gå på denne talerstolen gang på gang på gang og forsøke å bortforklare hvorfor de nå gjør som de gjør, men det blir ikke mer troverdig av den grunn.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Representanten Thorsen var oppe og minnet oss om forslaget de fremmet i 2013, og det kan jeg godt referere, for det lyder som så: «Stortinget ber regjeringen fremme de nødvendige forslag om fra høsten 2014 å innføre én time fysisk aktivitet hver dag for elever i grunnskolen, med en tilsvarende økning av rammetimetallet.» Thorsen begrunner altså det at de stemmer imot i dag, med at det ikke var likelydende med det som Fremskrittspartiet hadde den gangen. Da må vel det bety at hvis dette forslaget var blitt fremmet i dag, hadde altså Fremskrittspartiet stemt for.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Fremskrittspartiet minner oss hele tida på at de er imot bompenger, men de kan ikke stemme imot bompenger nå fordi det ikke er flertall for det i denne sal. I forrige periode var det også flertall i denne sal for bompenger, men den gangen stemte de imot bompenger. Så hvorfor i all verden kan de ikke fortsette med å gjøre det? Representanten Bård Hoksrud og jeg satt sammen i transportkomiteen i fire år, og jeg tror at han i hver eneste bompengesak vi hadde i de fire åra, sto på denne talerstolen og sa: Dere flår og raner bilistene. Så mitt spørsmål blir nå: Er det sånn at man ikke lenger flår og raner bilistene i forhold til bompenger, eller er det forskjell når Fremskrittspartiet er med på det, eller når de liksom prøver å framstille det som at de fortsatt er imot, men de stemmer likevel for?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Jeg er glad for at vi i dag vedtar utbyggingen av E6. Det er bra for Hedmark. Veien er viktig for innlandet og en viktig transportåre for Norge. Det er – hva skal jeg si – interessant å høre hvordan Fremskrittspartiet og Høyre nå er strålende fornøyd med at veien bygges videre nordover. Undertegnede var saksordfører da Stortinget vedtok fellesprosjektet E6-Dovrebanen 16. desember 2011, prosjektet representanten Slagsvold Vedum også nevnte i sitt innlegg. Ettersom vi har en samferdselsminister som er svært opptatt av historiefortellinger om de rød-grønne, og som bruker mesteparten av sine innlegg i denne sal på det, kan også jeg minne om utbyggingen av den veien, fra Minnesund og nordover. Den hadde ikke vært ferdig bygd hvis Fremskrittspartiet og Høyre hadde fått det slik de ville – og jeg kan også ta Kristelig Folkeparti og Venstre med på lasset. Det fellesprosjektet, som var ferdig planlagt, ville ikke Fremskrittspartiet være med på. De ville gå en ny runde med jernbanetraseen. Og etter ti års planlegging mente Høyre at alle innsigelser og påstander omkring saken skulle gås igjennom en gang til. Det gjaldt økonomi, planforutsetninger, andre formalia og miljø – og de fikk med seg Kristelig Folkeparti og Venstre på utsettelsesforslaget sitt. Nå kan vi alle være glade for at forslaget ikke fikk flertall, og vi kan vel konkludere med at dette store samferdselsprosjektet har vært svært vellykket. Fremskrittspartiet i Hedmark, som i dag er representert ved Hege Jensen, som også er sakens ordfører, var svært selvsikre i valgkampen, og garanterte, uten forbehold om valgresultat, fylkets velgere at det ville bli null kroner i bompenger bare de kom til makta. Hvis jeg ikke husker helt feil, var det helt uaktuelt å gå inn i en regjering hvis dette ikke ble en realitet. For dette var Fremskrittspartiets viktigste sak – viktigere enn skole, helse og barnehager, for å nevne noe. Nå skal det altså betales mer bompenger enn noen gang før i fylket. Så fikk jeg med meg i forrige debatt at representanten Jensen nærmest framstilte det som om Arbeiderpartiet var litt slemme mot Fremskrittspartiet, som i det hele tatt kunne kritisere dem for å løpe fra valgløftene. Jeg tillater meg likevel å minne om et par løfter fra Fremskrittspartiet i Hedmark i valgkampen: Det skulle bli en rask utbygging av firefelts vei fra Rena til Hamar. Det ble også lovet en kontinuerlig utbygging av E16 fra Kløfta til svenskegrensa, og den skulle stå ferdig i 2017. Ennå er det ikke bygd en meter vei i denne stortingsperioden, og nå er man til og med usikre på om sistnevnte vei kommer med i NTP. Til slutt: Statsråden framstiller det som om Arbeiderpartiet ikke kan noe om kompromisser og heller ikke er opptatt av det. Den påstanden faller på sin egen urimelighet. Hvis statsråden hadde fulgt med i andre debatter og saker som foregår i dette hus, ville han nok fort ha oppdaget at Arbeiderpartiet tar kompromisser mye mer på alvor enn det Fremskrittspartiets representanter gjør.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Jeg er også her av en grunn, og jeg liker også å bruke denne talerstolen. Det er nesten ikke til å tro når representanter fra Fremskrittspartiet går opp på denne talerstolen og sier at de rød-grønne har sviktet E6 nordover. Som jeg sa i mitt innlegg, satt altså Fremskrittspartiet og Høyre i desember 2011 og stemte for å utsette hele prosjektet. Hadde de fått flertall, hadde jo ikke veien som vi nå skal bygge videre på, vært der engang. Snakk om å svikte, og snakk om å bruke store ord. Og selv om Fremskrittspartiet liker det veldig dårlig – i Hedmark også – er det faktisk riktig at de har sviktet velgerne sine, og de har brutt alle valgløfter med tanke på hva som ble sagt og lovet når det gjaldt bompenger og innkreving av dem.
Line Skøii Vennesland (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Alle har ansvar for egen helse, men alle har også ansvar for alles helse. Det var en ofte brukt overskrift av den rød-grønne regjeringen, og særlig av Jonas Gahr Støre da han som helseminister la fram folkehelsemeldingen «God helse – felles ansvar». Det løftet som nettopp Jonas tok for folkehelsearbeidet, trakk opp noen linjer for helsepolitikken som Arbeiderpartiet ønsker å føre videre. De gode vanene må læres tidlig, sies det. Men de unge blir født med gode vaner. Når vi ser barn i to–tre–fire-årsalderen, ser vi at de er aktive. Vi må la seksåringene få lov til å fortsette å være aktive, men også sørge for at niåringene, femtenåringene og attenåringene kan være det samme. Vi må ta vare på og videreføre seksåringens glede over å være aktiv. Derfor vil Arbeiderpartiet ha én times fysisk aktivitet inn i skolen. Som flere har vært inne på, har flere skoler i Norge allerede vist at det er mulig å få til en slik aktivitet, hver dag, uten at det betyr store innhogg i skolebudsjettet. Noen skoler har f.eks. fått på plass mer aktivitet gjennom god praktisk organisering av uteskole i ulike fag, lengre friminutt med aktivitet midt på dagen eller samarbeid med lokale idrettslag – som f.eks. i min hjemkommune, der vi har et idrettslag som driver en idretts-SFO. Men ikke alle er så heldige at de bor i min hjemkommune. Det som er så alvorlig, er at dårlig helse går i arv. Hvor man bor, hvilken utdanning man tar og hvilken økonomi familien har, påvirker risikoen for å utvikle dårlig helse. Hvilken familie vi blir født inn i, vil med stor sannsynlighet påvirke helsen vår for resten av livet vårt. Fellesskapet har derfor et ansvar for å gi alle en god start. Vi kan motvirke at helseforskjeller går i arv ved å bruke de arenaene der barn møtes, uavhengig av hvor de kommer fra. Det skal vi gjøre, for dårlig helse skal ikke gå i arv. Det er uakseptabelt. Å investere i barns helse og aktiviteter er kanskje noe av det lureste vi som samfunn kan bruke penger på. Derfor la Arbeiderpartiet inn 100 mill. kr i sitt alternative budsjett til en forsøksordning for kommuner som ønsker å prøve dette, og derfor fremmer vi nå forslag om én times fysisk aktivitet i skolen for alle.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Jeg vil bare komme med noen kommentarer. Her brukes det tid på økte kostnader knyttet til ERTMS, og så kommer det kritikk fordi man ikke kommer i gang raskere. Jeg er glad for at vi har en statsråd og en regjering som er seg sitt ansvar bevisst når det kommer til hvordan man bruker skattebetalernes penger og faktisk kvalitetssikrer før man setter i gang. Det er ikke noen tvil: Dette er et av vår moderne tids største løft for infrastruktur i Norge, og vi er nok mange som rundt omkring i landet har stått mang en gang og ventet på perrongen fordi det ikke kom tog på grunn av signalfeil. Tidligere regjeringer har hatt muligheter, og dette handler om etterslep og mangel på bevilgninger og mangel på handlekraft, i hvert fall gjennom de siste 20 årene. Nå skjer det noe. Heikki Eidsvoll Holmås påstår at det er en neddragning av investeringer i jernbane. Da lurer jeg litt på hvor han har vært hen. For 2012 var ikke ambisjonsnivået så veldig høyt i den rød-grønne regjeringen. Man satte av 47 mill. kr til planlegging. Det er derfor man ikke kan investere mer, man får ikke brukt mer penger. I inneværende år er det 1 144 mill. kr, som betyr at denne regjeringen satser på kollektiv. Det kan virke som om innkreving av bompenger for Oslofjordtunnelen opphører. Det blir ikke mer trafikksikkerhet av å betale bompenger. Det opphører fordi det er betalt. Jeg er også glad for at man her gjør kvalifiserte valg før man beslutter noe og bestemmer noe. Trafikksikkerheten har både komiteen og statsråden sagt noe om. Det skal vi følge med på. Men det blir ikke mer trafikksikkerhet av å betale for bom.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Dette er en gledens dag for dem som bruker veien, og for dem som trenger veien for å kunne ferdes trygt. Men det er også en gledens dag for Fremskrittspartiet. Vi opplever et gedigent politisk skifte. Så jeg ser fram til at man skal diskutere bompengereform nok en gang i Stortinget senere – hvor Senterpartiet og Arbeiderpartiet nå er rørende enige om at vi må gjøre det billigere for bilistene. Det ser jeg virkelig fram til. Fremskrittspartiet har vunnet fram. Vi har stått alene i kampen mot bompenger i mange, mange år. Nå virker det som om det begynner å nærme seg et flertall som ikke vil ha bompenger. Karianne Tung fra Arbeiderpartiet sier at hun er glad for at de rød-grønne styrer i fylker og kommuner. Jeg er fra fylket Vestfold, og vi kan ta en liten oppfriskning: Under den rød-grønne regjeringen skulle det koste 116 kr å kjøre gjennom Vestfold. Et rød-grønt fylkesting syntes det var helt ok. Det kom så et borgerlig fylkesting som forhandlet med nebb og klør mot den rød-grønne regjeringen, og fikk satsen ned til 87 kr – under harde kamper. Med ny blå regjering, borgerlig regjering, koster det 57 kr. Hadde vi hatt rød-grønt styre der, hadde det kostet 116 kr – for det syntes man var helt greit. Det viktigste nå er at Senterpartiet og Arbeiderpartiet har en rørende interesse for å diskutere bompenger, og det er vi glade for i Fremskrittspartiet. Vi hilser velkommen framtidige debatter. Jeg er glad for at disse partiene tar bilistene på alvor og gjør det billigere for næringslivet og folk flest, slik at vi kan finansiere veier på andre måter. Så litt bør vi ha med oss av fakta før vi diskuterer om man er glad for det ene eller det andre. Jeg er mest glad på bilistenes vegne og for framtiden som kommer.
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Det framgår av statsråden sitt svar på spørsmål frå Arbeidarpartiet om rv. 23 Oslofjordforbindelsen at det er usikkert korleis ESA vil stilla seg til unntaket frå maksimalt 5 pst. stigning i tunnellane. Samtidig er det i det same svaret gjort greie for at Statens vegvesen har brukt 170 mill. kr til bl.a. reguleringsplanlegging av nytt tunnelløp. Mitt spørsmål til statsråden vert då: Kva tid vart statsråden merksam på at ESA vil kunna stilla seg avvisande til ei slik løysing? Og kva slags dialog har statsråden og departementet hatt med ESA til no i denne saka?
Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2016-06-14:
Eg må dessverre arrestera statsråden når han snakkar om kryssing «over» Oslofjorden. Her er det snakk om kryssing under Oslofjorden, i tunnel. Dersom ESA skulle stilla seg avvisande til eit parallelt tunnelløp til rv. 23, betyr det då at dei 170 mill. kr som Statens vegvesen vil rekvirera til prosjektet, og som altså er bompengar som bilistane har betalt inn, vil vera bortkasta?
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2016-06-14:
Jeg har bare lyst å kommentere et par ting som har kommet fram. For det første synes jeg at jeg begynner å kjenne igjen dette angrepet fra Arbeiderpartiet om at ting ikke skjer, og at det ikke går fort nok. Det har vi hørt ofte. Poenget er at vi har bevilget mer penger enn noensinne. Vi har en framdrift i sakene. Vi trengte en del planleggingsmidler for å få det opp på et anstendig nivå da vi tiltrådte som regjering. De planleggingsmidlene bruker vi til å planlegge prosjektene framover. Det er også noe av det som har vært nevnt her som en av årsakene til at man ikke alltid kommer i mål med oppstart til rett tid: Planleggingsprosessen tar lengre tid en forutsatt. Dette med bompengeinnkreving er alltid et litt ømtålig punkt, men forhåndsinnkreving av bompenger er greit når man vet at prosjektene kommer. Det er for så vidt en fornuftig måte. Men det normale i andre saker har jo vært at man først har bygget veien og så krevd inn pengene etterpå. Det er fordi de som bruker veien, skal være sikre på at man har fått det man betaler for. Vi har jo et grelt eksempel når det gjelder Oslopakke 3 og E18 Vestkorridoren. Der har man helt siden 2008 innkrevd ekstra bompenger til veiprosjektet, som man ennå slåss om gjennomføringen av. Nå er det heldigvis over, nå kommer veien, og jeg er glad for det. Regelen er at man skal bygge veien, før man krever inn pengene. Men man skal i hvert fall avslutte innkrevingen når veien er betalt. Og når man har drøyd dette i noe tid i forbindelse med Oslofjordtunellen, er det fordi man innenfor et visst tidsrom – man bevilget seg tre år for å se hva man skulle gjøre – ennå ikke har kommet helt i mål med det alternativet som man kommer til å bygge. Det gjør at man på et eller annet tidspunkt må si: Nå er denne veien nedbetalt. Til gjengjeld har vi nå satt i gang et prosjekt i den andre enden av rv. 23, som også betyr mye, nemlig det som skal skje gjennom Drammen. Så det pågår viktige prosjekter på rv. 23 i dag, og man viderefører prosjektet i den andre enden. Jeg påpekte i mitt innlegg at når det har vært tre dødsulykker på rv. 23 hittil i år, sier det noe om beskaffenheten på veien utenom tunellene. Det er faktisk en vei som krever investeringer, både på Lier-siden og på Frogn-siden.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2016-06-14:
Først vil jeg slutte meg til alle som har gitt uttrykk for glede over at det ble enighet mellom Bondelaget og staten også ved årets forhandlinger. Det er viktig at et stort flertall i Stortinget slutter seg til forhandlingsresultatet. Det er viktig for forhandlingsinstituttet at det partene blir enige om, blir vedtatt. Jeg har lyst til å kommentere noen punkter. Komiteen understreker at jordbrukets viktigste oppgave er å produsere mat. Av hensyn til beredskap, ressursutnytting, verdiskaping, sysselsetting og av klimahensyn er det viktig at norsk jordbruk produserer de matvarene som det er naturlig å produsere i Norge, og i et omfang som kan dekke innenlandsk etterspørsel og lønnsom eksport. Jeg merket meg at under debatten om Riksrevisjonens undersøking av arbeidet til styresmaktene for å nå målene om økologisk landbruk stilte representanten Per Olaf Lundteigen spørsmålet: Hva er viktigst: å øke matproduksjonen eller drive økologisk? Hans konklusjon var at økt matproduksjon måtte gå foran, og jeg er tilbøyelig til å være enig. Men mitt spørsmål videre er: Gjelder ikke det også andre forhold hvor produksjonsmålet er i strid med andre landbruksmål? Jeg har noen punkter som jeg vil påpeke. Det første er: Det må lønne seg å produsere. Komiteens medlemmer fra Høyre og Fremskrittspartiet viser til at vridningene i tilskuddsordningene for å stimulere til økt matproduksjon og mer effektiv gårdsdrift fra 2014 og 2015 legges til grunn også for årets avtale. Dette gir forutsigbarhet for landbruket og legger til rette for at bønder som vil satse og investere i norsk landbruk og norsk matproduksjon, gjennom denne avtalen fortsatt får gode muligheter til det. For det andre: Det må være lov å satse. Komiteens flertall, medlemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, peker videre på at det er stor optimisme og investeringslyst i norsk jordbruk. Det er viktig, ikke minst for rekrutteringen til næringen, at det er mulig for den enkelte bonde å modernisere og videreutvikle alle brukstyper. For det tredje: Landbrukspolitikken må favne både store, mellomstore og små bruk. Skal vi nå produksjonsmålet, må vi gi alle bruk en mulighet til å utvikle potensialet den enkelte gård har, og være effektive. Regjeringen har lagt opp til en politikk der også gårder med store arealer og stor produksjon får betalt for sin merproduksjon. På den annen side vil jeg gi uttrykk for glede over at løsdriftskravet blir skjøvet ut i tid. Jeg tror ethvert krav som utløser et behov for betydelige investeringer, vil føre til automatisk avvikling av mange bruk, ikke minst der hvor man er nær et generasjonsskifte.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2016-06-14:
Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap har i sin gjennomgang av Jernbaneverkets virksomhet påvist flere avvik som etter deres oppfatning ikke har vært lukket innenfor de avtalte frister. Dette har vært omtalt de siste ukene i både Aftenposten og Dagens Næringsliv. Avvik som ikke lukkes innenfor de oppsatte frister, kan skape et inntrykk av at ikke alle pålegg tas på alvor, og skape utrygghet hos de reisende. På hvilken måte vil statsråden se til at Jernbaneverket følger opp de avvik som Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap og eventuelt Jernbanetilsynet peker på, innenfor de oppsatte tidsfrister?
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-06-14:
Det er jo en enstemmig tilrådning til vedtak i saken, men jeg har allikevel noen kommentarer til noen av merknadspunktene som ligger i saken. Den første gjelder ERTMS, som flere har vært innom. Jeg er bekymret for at vi ikke skal klare å holde den framdriften som er fastsatt, og hvis det skulle ende opp med en mellomløsning på de nye jernbanestrekningene som er under utbygging, ville det være utrolig leit. Dette er viktig hvis vi skal ta i bruk det potensialet som jernbanen har, til mer gods på bane. Det er viktig for økt persontrafikk at vi greier å få på plass nye signalsystemer fort. Og det er helt nødvendig at vi greier å holde den planlagte framdriften. Jeg skulle helst sett at vi kunne gjort det raskt, for en del krysningsspor på en del banestrekninger står ubenyttet i påvente av nytt signalsystem. Så er det en merknad som Senterpartiet og Arbeiderpartiet har om kostnadsoverskridelsene på E6 Helgeland nord, og det er en bekymring vi har. Nå har noen av oss representanter møtt kommunene dette vedrører, og situasjonen er såpass krevende at Statens vegvesen vurderer å kutte i prosjektet for å komme ned på kostnadsrammen. Det er per dags dato overskridelser på 450 mill. kr, og de er nødt til å få en avklaring innen tidlig i høst for ikke å måtte begynne å ta ut delstrekninger eller ta ut trafikksikkerhetstiltak. Det var på ingen måte Stortingets intensjon da prosjektet ble vedtatt. Det er utrolig viktig at man kommer med en avklaring og en løsning som gjør at man kan beholde trafikksikkerhetstiltakene som ligger der, og at man kan beholde delparsellene som lå i prosjektet, ellers vil man få store standardbrudd og fortsatt ha halvdårlige løsninger. Jeg ber intenst statsråden om å merke seg dette og prøve å finne en løsning så raskt som overhodet mulig. Representanten Rommetveit var innom flere prosjekter som er forsinket eller som man ikke har fått avklaring om. Et av prosjektene han ikke nevnte, og som jeg har tenkt å nevne, er E39 Rogfast og forlenging av forhåndsinnkrevingen. Der sa en samlet komité at man forventet oppstart av prosjektet i 2015. Man forventet også statlige midler til prosjektene. Jeg håper inderlig at vi får en proposisjon til Stortinget høvelig raskt, slik at man ikke forsinker framdriften enda mer – at vi får en proposisjon, eller at man tar den nødvendige avklaringen i statsbudsjettet for 2017. Til sist ser jeg at man ønsker å splitte opp, bl.a. gjør man det når det gjelder Avinor. Man ønsker å etablere nye selskaper. Man følger det løpet man har fulgt i forbindelse med jernbanereformen, med oppsplitting i flere statsforetak. Jeg er veldig skeptisk til det økte byråkratiet det kommer til å medføre, og jeg tror ikke det nødvendigvis er den beste løsningen. Nå ser man under særskilte transporttiltak fra departementet at man tar opp organisering og oppgaver i forbindelse med reiseplanlegging og elektronisk billettering. Det er i utgangspunktet en veldig god sak. Stortinget har jo sagt tydelig at man ønsker sømløse reiser, men trenger man nødvendigvis å etablere et statlig selskap for å gjøre det? Jeg spør.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-06-14:
Statsråden var i sitt innlegg litt innom E39 og framdrift på det, men det er viktig å få avklart når vi kan forvente en proposisjon til Stortinget om E39 Rogfast. Kan statsråden være litt mer konkret enn å si at man avventer noen av de siste reguleringsplanene?
Abid Raja (Venstre), 2016-06-14:
I 2008 fikk Venstre gjennomslag for 20 pst. rabatt på kollektivreiser i Akershus og Oslo, og nå har vi sammen med regjeringen fått gjennomslag for 20 pst. rabatt på NSB-reiser, vel å merke der hvor det ikke er eksisterende takstsamarbeid. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil statsråden til høstens budsjett være en pådriver innad i regjeringen for at vi får til 20 pst. rabatt på månedskort også der hvor det er eksisterende takststamarbeid?
Abid Raja (Venstre), 2016-06-14:
Jeg tror det ble feil.
Abid Raja (Venstre), 2016-06-14:
Det er det vi lurer litt på.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Jeg nevnte noe av dette i mitt innlegg. Vi er opptatt av at vi skal få en bedre kryssing over Oslofjorden, og for meg er det naturlig at vi prøver å ha flere tanker i hodet på en gang. Nå har jeg altså fått kjeft fordi ikke alt går så fort som Arbeiderpartiet og opposisjonen håpet, selv om det egentlig er noenlunde i tråd med den framdriften Arbeiderpartiet i posisjon hadde planlagt. Når det gjelder rv. 23, har jeg ingen planer om å stoppe planleggingen av det tunnelløpet som vi kan få, selv om vi samtidig må avklare hva slags handlingsrom som er, eller hvilke problemer vi kan få når det gjelder stigningsgrad. Det er derfor vi også har sagt at vi må utrede om det er en mulig og bedre løsning å bygge en bro eller bygge en tunnel et annet sted. Den dialogen har vi fortløpende.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Hvis man planlegger noe som man ikke kan bygge, kan man risikere at noen av pengene er bortkastet, men langt fra alt, for det handler om hvilke alternativ vi bygger istedenfor. Ser en på alle de alternativene som er utredet når det gjelder kryssing av, over, på eller under Oslofjorden, vil mye av veien nyttiggjøre seg fordi mye av dette skjer på land. Så er det selve kryssingen under. Det som hadde vært interessant å høre, når Arbeiderpartiet tar opp denne tematikken, er om Arbeiderpartiet mener at vi skulle ha stoppet planleggingen, og dermed forsinket hele framdriften. For det er jo det som egentlig indikeres ved å stille den type spørsmål, at en mener vi burde vente til alle svar var gitt fra ESA før vi gikk videre med å vurdere hvilke løsninger vi selv ønsker. Den form for framdrift vil ikke jeg anbefale. Jeg vil sørge for at vi får en bedre kryssing av eller på – eller hvilken preposisjon man skal bruke – Oslofjorden, rett og slett fordi det er viktig med en bedre trafikkavvikling og en bedre sammenknytting av Østfold og Vestfold, og gjerne en bedre omkjøringsvei rundt Oslo enn det en har i dag.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Sikkerhet på jernbanen er svært viktig – ja sikkerhet innenfor alle transportformer er svært viktig. Derfor tar vi dette på høyeste alvor. Vi har hatt god kontakt med både Jernbaneverket, tilsynet og andre i denne saken. Så konstaterer jeg også at Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap på sine nettsider har lagt ut en tekst som viser at måten Dagens Næringsliv har gjengitt dem på, ikke samsvarer med det som DSB faktisk står for. Derfor mener jeg det er viktig at vi ser på hva som er realitetsinnholdet her, og ikke bare enkelte mediers store overskrifter. Etter ulykken med toget som løp løpsk fra Alnabru og ned til havna, har det vært mye arbeid i Jernbaneverket for å rydde opp i dette. De både så på den strekningen der ulykken konkret skjedde, og de satte i gang et arbeid for å finne ut om det er andre områder der lignende ting kan skje. De satte også i gang tiltak. Det er ikke riktig at ingenting ble gjort før etter at tilsynet hadde vært til stede, men det er riktig at de ikke hadde funnet en løsning som fungerte. De hadde prøvd å montere en fysisk ting, men det funket ikke som planlagt. Derfor er dette noe de holder på å utbedre, og tilsynet sa at de burde snart bli ferdige.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Denne regjeringen ønsker å bygge mer vei og mer jernbane. Det er ingen intern strid hos oss, slik det er i enkelte andre konstellasjoner, om hvorvidt man i det hele tatt ønsker vei eller ikke. Det viser at vi kan ha en veldig god framdrift på dette. Det er ikke politisk strid, men det handler om at vi må sørge for at alle nødvendige vedtak er på plass. Riktignok har vi faktisk hatt en framdrift raskere enn det som normalt ville skjedd i denne sammenheng, for normalt skal man ikke sette i gang det som heter kvalitetssikring 2 før siste reguleringsplan er på plass. Vi har allerede satt i gang kvalitetssikringsarbeidet på Rogfast, nettopp for å kunne kjøpe oss tid for å kunne sette saken raskere fram for Stortinget. Min ambisjon er at vi skal kunne komme med den i løpet av – forhåpentligvis – denne høsten, slik at Stortinget kan gjøre sine vedtak. Så håper jeg alle partiene i Stortinget støtter dette, både dem som var med og la fram forrige NTP, og dem som nå styrer, slik at vi får et enstemmig storting til dette viktige prosjektet. Det er viktig at alle ulike parter i politikken viser at en faktisk står bak.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Jeg synes det ville vært feil hvis jeg skulle begynne med forpostfektninger til statsbudsjettet i høst, og det gjelder både internt i regjeringen og i samarbeidet med Venstre og Kristelig Folkeparti. Men jeg kan konstatere at ja, Venstre har vært en god pådriver og fått stort gehør i dagens borgerlige flertall for at det satses mer på jernbane og kollektivtrafikk generelt. Jernbanebudsjettet har økt med 50 pst., og det er over 100 flere togavganger fra Oslo S nå enn da vi overtok. Ikke minst de store byene har tjent på at vi har et borgerlig flertall, med Venstre og Kristelig Folkeparti, som jobber for at vi øker bevilgningene til kollektivtrafikk. Nå har vi fått signert en Oslopakke 3-avtale i Oslo og Akershus som i all hovedsak hviler på at et borgerlig flertall sikrer at staten skal ta 50 pst. av investeringene på nye, store infrastrukturprosjekter, og at det ligger inne mye mer penger til kollektivdrift og -satsing enn det ville gjort om det forrige regimet hadde fortsatt.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Den påstanden fra Heikki Eidsvoll Holmås er rett og slett feil. Det ville vært bevilget langt mer penger til både vei og jernbane i den åtteårsperioden med Fremskrittspartiets alternative budsjett, enn det ble gjort med den rød-grønne regjeringens budsjett – rett og slett fordi jeg tror både Fremskrittspartiet alene og den borgerlige opposisjonen hele veien påpekte at det å la infrastruktur forfalle ikke gir god samfunnsøkonomisk nytte, verken på kort sikt eller, aller minst, på lang sikt. Det ser vi også når en f.eks. så hvor mye driftsstans det var på jernbanen. En kan la forfall pågå en stund uten at det får alvorlige konsekvenser, men til slutt blir det synlig. En av mine forgjengere, Magnhild Meltveit Kleppa, var mange ganger nede på Oslo S, spesielt i årene 2011 og 2012, og måtte svare for at jernbanen kollapset gang på gang. Til tross for det så vi en realnedgang i bevilgninger til vei- og jernbanevedlikehold fra 2011 til 2012, fra 2012 til 2013 og sågar fra 2013 til 2014. En lærte altså lite av de feilene en selv måtte svare for.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Nei, det er ikke uvesentlig for Stortinget. Jeg tok også opp i mitt innlegg at vi jobber iherdig for å kunne redusere kostnadsveksten og forhåpentligvis få til kostnadskutt. Jeg erindrer en artikkel i Aftenposten i 2014 der representanten Magne Rommetveit, som tilhører Arbeiderpartiet faktisk, sa at forrige regjering gjorde ikke nok når det gjaldt å redusere kostnadsveksten, en våget ikke å ta de skikkelig tøffe takene, en lot bare ting skure og gå – litt fritt sitert, men essensen er riktig. Vi har nettopp grepet fatt i dette. Vi har sørget for å omorganisere ting, vi har sørget for Nye Veier AS som selv har identifisert at mye av kostnadsveksten skyldes vedtak som gjøres tidlig, og at en ikke har statlig plan, men en lar kommunene få regulere, og at nesten alle som vil ha et kryss, får et kryss, og hvert kryss koster 100 mill. kr, og på den måten har kostnadsveksten tiltatt. Det er nettopp det man griper fatt i: å sørge for å få en standard som er så god som den skal være, men der en likevel klarer å knipe på pengene. Den jobben skal vi jobbe videre med, nettopp for å få ned kostnadsveksten, og forhåpentligvis også kostnadene.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-06-14:
Jeg inviterer Stortinget i nærmest alle saker Stortinget behandler, til å stille spørsmål i saksbehandlingen. Det ville være naturlig at sånne ting tas opp der, men det er også mulig å stille skriftlige spørsmål og få det skikkelig dokumentert. Noe av det som har økt kostnadene, er den generelle kostnadsveksten i næringen, og det trodde jeg Arbeiderpartiet også var kjent med. Det er i hvert fall noe som har vært diskutert i alle andre sammenhenger utenfor Arbeiderpartiet. Noe av det som har økt kostnadene, er at vi bygger en bedre standard. Vi bygger en standard som skal tåle en fartsgrense på 110 km/t istedenfor 100 km/t. Jeg registrerte at da vi økte fartsgrensen i vår til 110 km/t, latterliggjorde Arbeiderpartiet det. Jeg mener det likevel er fornuftig. Vi kommer til å fortsette å bygge veier som tåler moderne kjøretøyer, og som er framtidsrettet. Det som virkelig er dyrt, er det vi opplever når vi reiser til Østfold og får kritikk fra arbeiderpartiordførere lokalt for at den veien som Arbeiderpartiet i regjering har vedtatt å bygge, er underdimensjonert. Men når vi nå prøver å bygge en vei med en standard som er framtidsrettet, så koster det ikke bare noen hundre millioner, men milliarder. Det er bortkastede penger.