trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Mitt spørsmål går til statsministeren og grenser inn på samme tema som nylig var stilt til næringsministeren. Jeg vil også ta utgangspunkt i at Senterpartiets nestleder i går krevde likeverdige teletilbud og like telepriser over hele landet, mens samferdselsministeren i TV2 viste til at prisdannelsen er fri. Igjen må vi stille spørsmålet: Hva er egentlig Regjeringens mening når de ulike partier åpenbart representerer ulike syn? Skal det også i framtiden være likeverdige teletilbud, likeverdige priser, tjenester og service for teletjenester i alle deler av landet, og hvilket redskap vil Regjeringen benytte for å oppnå det i en situasjon hvor Telenor blir et børsnotert selskap? Jeg registrerte at næringsministeren viste til at det finnes ulike muligheter å gjøre det på. Mitt spørsmål til statsministeren er: Hvilke redskap vil man eventuelt benytte dersom Regjeringen står fast ved det som tidligere har vært en forutsetning?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg registrerer at man i debatten har vist til de grunnleggende teletilbud som skal være til stede over hele landet. Samtidig blir det en litt statisk betraktning på grunn av at den teknologiske endringen skjer veldig fort. Sannsynligvis vil en av de viktigste distriktspolitiske utfordringene i framtiden bli å sikre at alle deler av landet har tilgang til de teknologiske nyvinningene innenfor data og teleteknologi som kommer. Det kan myndighetene også sikre gjennom de konsesjonsvilkårene som statsministeren her viste til, bl.a. for Telenor. Vil Regjeringen gjøre det – at man ikke bare ivaretar de grunnleggende tjenester, men at man også sørger for at de nyeste teknologiske nyvinningene får tilgang i distriktene, slik at distriktene kan ta del i det informasjons- og teknologisamfunnet som er under utvikling?
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-01-27:
Den 30. desember i fjor søkte Norges Idrettsforbund og Olympiske komite, NIF, Kulturdepartementet om støtte til finansiering av stilling som sportsdirektør innen European Olympic Committee, EOC. EOC er en sammenslutning av de nasjonale olympiske komiteer i 48 land. Bakgrunnen for EOCs henvendelse til NIF er organisasjonens ønske om å styrke den faglige og organisatoriske bistanden til sine medlemsland. EOC har i dag et sekretariat i Roma, finansiert av den italienske olympiske komite, CONI. I St.meld. nr. 41 for 1991-92 om Idretten – folkebevegelse og folkeforlystelse, var et av regjeringen Harlem Brundtlands delmål: «Det internasjonale arbeidet må framheve de grunnleggende verdier ved idretten: en fri og uavhengig, demokratisk folkeorganisasjon med respekt for individuelle behov, rettigheter og fellesskapets interesser, og med klar beredskap mot økonomisk, politisk og menneskelig manipulering.» Alle partier, med unntak av Fremskrittspartiet, sluttet seg til dette og uttrykte det slik i Innst. S. nr. 28 for 1992-93: «Desto viktigere blir det at norsk idrettsbevegelse og våre myndigheter styrker sitt arbeid for en sunnere og mer demokratisk utvikling innen internasjonal idrett.» Dette har vært grunnlaget for departementets politikk på området på 1990-tallet. I 1996 gav Kulturdepartementet således tilsagn om å støtte økonomisk NIFs arbeid for å bli vertskap for sekretariatet for Den internasjonale paralympiske komite, IPC, som organiserer Paralympics for bevegelseshemmede. IPC valgte Berlin fordi det økonomiske tilbudet der var større enn det norske. Under forutsetning av at Idrettsstyret gikk inn for at NIF skulle påta seg forpliktelsen med EOC-stillingen, gav Kulturdepartementet den 13. januar tilsagn om en årlig øremerket bevilgning på 1 mill. kr over en periode på tre år. Eventuelle utgifter utover departementets bidrag ved et NIF-engasjement i oppgaver innenfor EOC, er i sin helhet et anliggende for NIF. Idrettsstyret vedtok i sitt styremøte den 13. januar 1999 «at det prinsipielt er positivt for norsk idrett at vi får inn representanter for norsk idrett i internasjonale posisjoner som ansatte eller tillitsvalgte. Det gir økte muligheter til å arbeide for saker norsk idrett prioriterer». Midlene til stillingen, dersom det blir aktuelt, vil for inneværende år bli tatt av disposisjonsmidlene og vil for kommende år inngå som en øremerket post på departementets tildeling til NIF. Avslutningsvis vil jeg understreke at det er viktig at norsk idrett engasjerer seg i det internasjonale arbeidet, ikke minst i en tid hvor det synes viktig å påvirke internasjonale idrettsorganisasjoner i retninger som det er bred enighet om i vårt land. Dette viktige arbeidet utgjør, som nevnt, ett av våre prioriterte områder.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-01-27:
Det er uten tvil slik at den internasjonale olympiske bevegelse, det være seg IOC eller EOC, står overfor store utfordringer knyttet bl.a. til de hensyn som jeg nevnte, og som lå inne i stortingsmeldingen som vi har basert oss på for 1990-årene. Jeg syns derfor det er viktig at vi følger opp de signalene som ble gitt om at man skal ta et internasjonalt ansvar og forsøke å få fram norske verdier i disse organisasjonene. Derfor har vi på basis av NIFs styrevedtak gått inn for en slik løsning. Når det gjelder NIF, er det en demokratisk bevegelse som vi har i Norge, bygd opp på en måte som jeg regner med representanten Fossum kjenner meget vel. Vi forholder oss altså til styrevedtak i NIF og ønsker med det å si at vi vil styrke de norske interessene og verdiene i internasjonal idrett.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-01-27:
La meg for ordens skyld presisere at det er Statens medieforvaltning som er konsesjonsmyndighet for lokal-TV. Ifølge opplysninger Kulturdepartementet har mottatt fra Statens medieforvaltning, skal NYTV fra begynnelsen av februar produsere og sende lokale sendinger for Oslo. Selskapet regner med å være på luften fem dager i uken med et halvtimes magasin. Dette vil komme i tillegg til de programmene som lages av NYTVs samarbeidspartnere. Under NYTVs redaktøransvar sendes det nå ca. 35 timer pr. måned med programmer fra ulike lokale aktører. På grunn av problemer med refinansieringen har NYTV besluttet å utsette full lansering av sitt planlagte TV-konsept til august/september 1999. Da skal de sende ca. 8 timer hver kveld, 3-4 timer vil være lokalprodusert. Statens medieforvaltning har akseptert disse endringene i framdriftsplanen. Det er selvsagt svært uheldig at det har vært så vanskelig å få til permanente sendinger med lokalfjernsyn i Oslo. Det er likevel et lyspunkt at konsesjonæren har inngått avtaler med tidligere lokal-TV-konsesjonærer i Oslo. Disse får nå nok en mulighet til å nå ut til sine målgrupper. Dette dreier seg om både arbeidsplasser og store investeringer. Statens medieforvaltning har vist forståelse for de problemene konsesjonæren har hatt. Men det sier seg selv at det må være en grense for hvor langt man kan strekke seg. På bakgrunn av de opplysninger som nå foreligger, ser det ut til at denne saken kan stå foran en akseptabel løsning.
Anne Enger (Senterpartiet), 1999-01-27:
La meg være den første til å innrømme at det er en uheldig situasjon som har oppstått. Det er selvfølgelig slik at hvis det skulle oppstå ytterligere forsinkelser, vil vi vurdere å instruere Statens medieforvaltning om å sette en endelig frist for når regulære sendinger må være kommet i gang. Hvis denne fristen da ikke blir overholdt, må konsesjonen trekkes inn og vurderes utlyst på nytt. Når det gjelder de lokale konsesjonærene som nå får mulighet til å sende i den perioden vi er inne i, spør representanten Lånke om samarbeidet kan fortsette også etter at sendingene etter planen kommer i gang for alvor i august/september. Det vil jeg mene er en veldig fornuftig tanke. Jeg kan ikke her stå og si at de skal samarbeide, men jeg tror at en på dette området kan se muligheter for samarbeidsordninger som kan innebære at man får en løsning til alles tilfredshet. Det må være et mål.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kulturministeren: «For ca. et år siden innstilte Nyhetskanalen sine lokal-TV-sendinger i Oslo etter bare et halvt års drift. Selskapet NYTV, som fikk beholde konsesjonen for slike sendinger, forpliktet seg til å starte sendinger raskt og varslet sendestart 1. januar 1999. Dette er ikke innfridd, og oppstartingen er nå forskjøvet til høsten. Hvordan vurderer statsråden situasjonen for lokal-TV i Oslo?»
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Som kjent er frekvenser for overføring av lokal-TV en svært begrenset ressurs. I fjor sa Stortinget nei til å utvide med en ekstra kanal. Som jeg også nevnte, har det nye selskapet som ble dannet på restene av Nyhetskanalen, i et år forsøkt å skaffe kapital for å komme i gang, men har ikke klart det. Nå er sendestart utsatt enda et halvt år. Jeg mener det er riktig å spørre om man ikke burde utlyse konsesjonen på nytt slik at andre kunne få anledning til å søke og man kunne få behandlet denne saken. Når det gjelder de lokale konsesjonærene som har fått lov til å sende i mellomtiden, vil jeg også spørre statsråden om hun vil bidra til at de får lov til å fortsette dette samarbeidet, eventuelt med NYTV, til høsten, når de egentlige sendingene starter opp.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til barne- og familieministeren: «Forsvaret skal sende soldater til barnehager og barneskoler i Trøndelag i forbindelse med «Battle Griffin». Det er viktig å gå fram med særskilt aktsomhet overfor barn, og barn reagerer svært ulikt etter alder, bakgrunn og modenhet. Spesielt ønsker vi å skåne barn for vold, død og krig. Vi stiller store krav til dem som arbeider i skoler og barnehager, og til opplegg og undervisning som tilbys barna. Mener statsråden at det skisserte opplegget fra Forsvaret er egnet og faglig riktig overfor små barn?»
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg går ut fra at statsråden, som jo har et særlig ansvar for småbarna våre, har konferert med sine fagfolk om det faglige opplegget, og om dette opplegget er egnet for så små barn som barnehagebarn og barn i småskolen. Jeg vet bare at Barneombudet har uttalt seg negativt om denne aksjonen, og mener den er uheldig. Barn trenger informasjon, og det er viktig å unngå at de skremmes eller blir utrygge av at militær aktivitet pågår i nærmiljøet. Men informasjonen bør komme fra noen som kjenner barna og de individuelle forutsetningene den enkelte har. Forsvaret hevder at informasjon er nødvendig for barnas trygghet både i forbindelse med endrede trafikkforhold og skadelige objekter som blir henlagt eller gjenglemt. Men barn i så ung alder kan ikke pålegges ansvar for egen sikkerhet, det må foreldre, barnehager og skoler være med på. Jeg forstår det slik at statsråden godkjenner dette opplegget, og det er jeg skuffet over.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Fyrst innleiingsvis til problemstillinga der Anneliese Dørum seier at Forsvaret skal senda soldatar: Eg vil retta det til at Forsvaret har tilbydt besøk av soldatar dersom barnehagar og skular ynskjer å ta imot dei. I samband med «Battle Griffin» vil det vera mange soldatar i Trøndelag. Ei slik øving kan ikkje gå føre seg utan at nærmiljøet legg merke til det. Det kan òg virka skremmande dersom ein ikkje er klar over kva det er som går føre seg. Både barnehagen og skulen skal vera aktive i forhold til samfunnet omkring. Dette er nedfelt i planverket for både barnehage og skule. Eg ser det difor som positivt at borna blir gjorde kjende med det som skjer i nærmiljøet. Både i barnehagen og i skulen skal verksemda gå føre seg i forståing og samarbeid med heimane. Eg går ut frå at dei opplegga Forsvaret tilbyr i samband med denne konkrete øvinga, er drøfta i foreldreråd og samarbeidsutval i dei barnehagane og skulane det gjeld. Eg går òg ut frå at barnehagestyrarar og rektorar har vurdert om opplegget passar for dei borna det gjeld, og at det blir tatt særleg omsyn til born med bakgrunn frå krigsherja land. Barnehagestyrarar og rektorar er kompetente til å gjera slike vurderingar. Når det no skal gå føre seg ei omfattande øving i Forsvaret sin regi i Trøndelag, er det viktig at barnehagane og skulane er informerte og kan fortelja borna kva dette inneber, og kvifor ein held ei slik øving. I samband med denne øvinga har Forsvaret gitt eit tilbod om informasjon til barnehagane, både for å gi sakleg informasjon og for å hindra at born blir redde, på same måten som at t.d. representantar frå politiet kan komma til institusjonane for å gi informasjon om kva arbeidet deira går ut på. Slike samarbeidsprosjekt har lange tradisjonar både i barnehage og skule. Eg synest det er bra at Forsvaret har tatt dette initiativet. Slike store øvingar vil alltid få innverknad på dei miljøa dei går føre seg i. Initiativet deira tyder på at dei tek ansvar for at øvinga skal vera best mogleg kjend på førehand, slik at ho ikkje gjer unødig skade eller skapar unødig redsle hos borna. Tvert imot, dei kan få sjå at soldatane er vanlege menneske, dei òg.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
No er det ikkje eg som har myndigheit til verken å godkjenna eller avvisa dette opplegget. Og eg må ærleg innrømma at då eg høyrde om dette fyrste gongen, var òg min refleksreaksjon slik som representanten Dørum sin har vore i spørsmålsstillinga og oppfylginga. Men då eg gjekk inn og såg på opplegget, vart eg veldig roleg. Det som kan vera eit problem, er sjølvsagt at dette kjem bardus på borna, altså at dei møter øvinga utan å kjenna noko til ho på førehand. Eg har òg lyst til å understreka at når dette informasjonsopplegget skal skje, er det ikkje snakk om at førskulelærarane, barnehagepersonellet eller lærarane skal gå ut av klasserommet og overlata heile arenaen til soldatar. Dette må sjølvsagt skje i eit samarbeid mellom fagpersonell og soldatar, slik at borna får ein skikkeleg informasjon. Eg er heilt samd med representanten Dørum i at born ikkje kan påleggast ansvar for eigen tryggleik, men eg synest likevel det er viktig at dei får denne informasjonen på ein så god og pedagogisk måte at dei ikkje blir skremde når ting skjer i nabolaget deira.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
For det fyrste vil eg gi uttrykk for at eg deler representanten Valle si bekymring over at vi for tida synest å ha ein aukande tendens til vald og kriminalitet blant born og unge. Mellom anna er det urovekkande at så mange unge ransmenn har innvandrarbakgrunn – 80 pst. faktisk. Dette er ei utfordring som går langt utover barnevernet sitt ansvarsområde, men der barnevernet må ta, og tar, sin del. Barne- og familiedepartementet har på ulike måtar engasjert seg i arbeidet for å førebygga alvorleg problemutvikling blant born og unge. Når det gjeld born og unge med etnisk minoritetsbakgrunn, vil departementet framleis legga til rette for tiltak i det førebyggande arbeidet og i hjelpeapparatet. Mellom anna arbeider vi med å systematisera den kunnskapen som finst om born, ungdom og familiar med flyktning- og innvandrarbakgrunn, og å vidareføra etterutdanningstilbod for personell i barnevernstenestene, særleg i dei større byane og i kommunar med mange innvandrarar. Vidare vil vi styrka rettleiingstilboda i fylke og kommunar med stor innvandrarbefolkning. Eg vil òg ta initiativ til ei brei open høyring om desse spørsmåla. Barne- og familiedepartementet har ein eigen budsjettpost retta mot ungdomsarbeid i dei større byane. Dei siste åra har vi lagt inn ei særleg satsing i Oslo, Bergen og Trondheim med vekt på tiltak for utsette grupper av born og unge, ungdom med innvandrarbakgrunn, og tiltak og prosjekt som kan gjera ungdom sin fritidssituasjon betre. Sjølv om det alt er gjort mykje for å dempa negativ utvikling, er det framleis behov for engasjement og løyvingar frå departementet si side. Hausten 1997 lanserte Barne- og familiedepartementet ein handlingsplan for born og unge med alvorlege åtferdsproblem. Som eit ledd i denne har departementet frå 1. januar 1998 finansiert ei forskareining ved Psykologisk institutt, Universitetet i Oslo. Denne forskareininga skal ta initiativ til eiga forsking om førebygging og behandling av åtferdsvanskar ved sida av å driva grunnopplæring og etter- og vidareutdanning i behandlingsarbeidet for denne gruppa. Forskareininga vil òg arbeida med nokre behandlingsmetodar som kan visa til dokumenterte og lovande behandlingsresultat. Mellom anna er det etablert eit samarbeid med Oregon Social Learning Center om ein metode som går ut på trening av foreldre og fosterforeldre i samspel med born, for å fremma positiv og redusera negativ oppførsel. Ein annan metode, som òg kjem frå USA, og som vil bli tatt i bruk i Noreg i samarbeid med fylkeskommunane, rettar seg mot dei mest kriminelt belasta med alvorlege åtferdsvanskar. Denne metoden går ut på sterk involvering av foreldre, lærarar og nærmiljø. Behandlinga skjer i heimemiljøet med intensiv oppfylging av behandlarar…(presidenten klubber) (presidenten klubber) Ja, president, eg har ein del igjen av svaret mitt. Det er ei vanskeleg problemstilling, og eg vonar eg kan få lov til å fullføra.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Takk. Dette er ein metode som har vist gode resultat. Mellom 25 og 70 pst. av dei unge har redusert sin kriminelle aktivitet alt etter fire månaders behandling. Ynsket om å prøva ut heimebaserte tiltak er sterkt til stades blant fagfolk på grunn av nedslåande resultat av institusjonsbehandlinga. Fordi ikkje alle kan behandlast heime, er det òg etablert kontakt med aktuelle fagmiljø i England for å få erfaring om kva for føresetnader som må vera til stades om institusjonsbehandlinga skal lukkast. For å betra oppvekstmiljøa rundt om i landet har departementet tatt initiativ til ei ny satsing – eit utviklingsprogram for styrking av oppvekstmiljøet i både distrikt og storby. Vi ynskjer å styrka og vidareutvikla barne- og ungdomspolitikken gjennom eit breitt samarbeid mellom offentlege og frivillige krefter, m.a. born og unge sjølve. Å betra born og ungdom sine høve til deltaking, medverknad og meistring står sentralt i dette programmet. Samstundes skal innsatsen mot vald og mobbing, rus og rasisme styrkast. Lokal mobilisering er eit viktig stikkord for satsinga, og det er dei lokale ideane og initiativa som skal vera grunnlaget og utgangspunktet for det arbeidet som skal gjerast. Førebels er ti kommunar med på denne satsinga. Heilt til slutt: Valdskriminaliteten i Noreg steig med nærare 5 pst. i dei tre fyrste kvartala i fjor. Vi har elles hatt ei svak stiging på heile 1990-talet. Dette viser, slik eg ser det, at valdsauke er eit generelt samfunnsproblem, men som enno ikkje er større enn at målretta innsats kan gi gode resultat. Både eg og resten av Regjeringa vil prioritera arbeidet mot vald og kriminalitet blant born og unge i tida framover.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Eg trur statsministeren i spontanspørjetimen i dag gjorde greie for at når det gjeld satsinga på akkurat dette området, er det ikkje der vi har skore ned. Vi har verna området «tiltak for born og unge» i budsjettet; jamvel om vi måtte ha eit stramt budsjett, har vi klart det. At vi kan trenga fleire midlar og ta ein heil diskusjon i forhold til kommuneøkonomien, er interessant nok, men eg trur ikkje eg skal gjera det – i denne omgangen iallfall. Det som eg kan gjera greie for i tillegg til det eg sa i svaret mitt, er at Regjeringa har behandla og gitt godkjenning for at vi skal ha ei norsk offentleg utgreiing, NOU, om barnevernet og fosterheimsproblematikken. Vi har ikkje oppretta dette utvalet enno, men det vil skje i nær framtid, og då vil dei sjølvsagt gå gjennom alle desse problematiske spørsmåla som representanten er opptatt av. Eg vonar vi ut frå det òg vil ha endå betre tiltak å setta i verk i framtida.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg har dette spørsmålet til barne- og familieministeren: «I forbindelse med nylig framlagt statistikk fra Oslo politikammer over vold og ran i Oslo er det tydelig at barnevernet må mobiliseres og skoleres i større grad, for å gis mulighet til å gripe fatt i problemene. Hva vil statsråden gjøre for å få gått gjennom hver enkelt ungdomssak for å skaffe kunnskap og finne ut hva som har sviktet, for så å kunne sette inn effektive tiltak?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret, som jeg syns var bra og utfyllende. Jeg deler statsrådens mening om at her må vi bygge på systematisk forskning og ikke på synsing. Men det er jo sånn at mange av de tiltakene som statsråden gjør rede for, vil lide både under dårligere kommuneøkonomi og fordi en del av disse tiltakene faktisk har vært salderingsposter i budsjettarbeidet sammen med Høyre og Fremskrittspartiet. Advokater som har forsvart de som har begått lovbrudd, er ganske samstemt i at barnevernet, sammen med resten av hjelpeapparatet, må gå raskt inn og gi rask hjelp og grensesetting, og at barnevernet må styrkes. Vi i SV har gjentatte ganger etterlyst en handlingsplan, en systematisk handlingsplan for den kompetanseutviklinga vi alle veit trengs i barnevernet, spesielt kompetanse på hvordan det er å møte foreldre og barn med flerkulturell bakgrunn som blir ofre for diskriminering og utstøting i samfunnet …(presidenten klubber) (presidenten klubber) Helt på tampen vil jeg gjerne spørre om når statsråden vil komme med en slik handlingsplan, og om statsråden nå vil ta initiativ til en skikkelig økning, en styrking av barnevernet, i revidert nasjonalbudsjett(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Det er et viktig tema, president.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg har følgende spørsmål til fungerende justisminister: «Det har i senere tid blitt tydeliggjort at domstolene har foreldede holdninger både i forhold til offeret i en voldtekt og til problematikken rundt hiv/aids. Både Pluss(Interesseorganisasjon for HIV-positive i Norge) og advokater reagerer, og med rette. (Interesseorganisasjon for HIV-positive i Norge) Ser statsråden behovet for å endre lovverket slik at rettssikkerheten til voldtatte og hiv/aids-syke ivaretas på en tilfredsstillende måte?»
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret. Jeg hadde planlagt å etterlyse nettopp Seksuallovbruddsutvalgets innstilling, fordi jeg syns det haster å komme med den slik at vi kan få endringer som gjør at voldtattes rettssikkerhet blir ivaretatt. Vi er mange som imøteser innstillinga med stor spenning, og vi kommer til å følge opp akkurat den. Jeg skjønner jo at statsråden ikke kan kommentere en dom, og det var faktisk ikke denne enkeltsaken som gjorde at jeg tok opp dette spørsmålet. Jeg har mange års erfaring fra jobbing med voldtektsproblematikk, og for meg er det helt åpenbart at det i rettsapparatet finnes holdninger som preges av fordommer både i forhold til voldtatte og i forhold til hiv/aids-syke, og det er manglende kunnskap om årsakene til og virkningene av voldtekt. Og jeg har sett at der hvor det er mulig å heve kunnskapsnivået, har det også skjedd noe med rettssikkerheten. Jeg vil derfor spørre statsråden om han vil ta kontakt med riksadvokaten for å se til at kunnskapene om voldtekt bli økt i rettsapparatet.
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Eg har følgjande spørsmål til nærings- og handelsministeren: «I ein artikkel i Aftenposten den 19. januar 1999 er situasjonen for sysselsettinga i verftsindustrien og ordretilgangen for 1999 og 2000 omtala. Allereie i andre kvartal i år kan 7000 arbeidsplassar gå tapt. Dette vil ramme heile næringa langs Kyst-Noreg og ha dramatiske verknader også for andre arbeidsplassar. Kva vil statsråden gjere for å betre denne situasjonen?»
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Eg vil takke statsråden for svaret, som eg ikkje syntest var så veldig godt, for den utviklinga næringsministeren beskriv her, har han kjent til lenge. Det er derfor ingen grunn til at næringsministeren skal drøye lenge før han kjem tilbake til Stortinget med eit forslag om å heve verftsstøtta frå 7 til 9 pst. Eg meiner at allereie i månaden som kjem, må dette kome til Stortinget. Situasjonen er faktisk slik at det er ca. 35 verft som har arbeid i dag, men utan nye oppdrag snart vil det vere berre fem verft som har noko i ordrebøkene. Om eitt år blir det siste nybygget frå norsk side levert. Dette er ein alvorleg og dramatisk situasjon. Utan like konkurransevilkår med andre land taper vi arbeidsplassar i Noreg, og bedriftene står i fare. Vi veit også at hjørnesteinsbedriftene ligg ute i distrikta, og når vi også veit kva næringsminister Sponheim lova i valkampen når det galdt å styrkje bedriftene i distrikta, så må det handling til no.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Det har i den senere tid blitt foretatt en rekke bemanningsreduksjoner i innenriks fergefart. Fra mannskapshold hevdes det at dette fører til redusert sikkerhet for passasjerer og mannskap. Fra ansvarlig kontrollmyndighet hevdes det derimot at sikkerheten ikke svekkes ved slik bemanningsreduksjon, da det samtidig er montert nytt sikkerhetsutstyr. Anser statsråden sikkerheten som tilfredsstillende ivaretatt, eller er sjøfolkenes bekymring berettiget?»
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. I en reportasje i Norsk Sjømannsforbunds medlemsblad sier både offiserer og mannskap at den lave bemanningen går på sikkerheten løs, og at de ikke tør tenke på hva som skjer hvis en nødssituasjon skulle oppstå. Det hevdes også at bemanningen er for lav selv til vanlig drift. I samme blad blir det også innrømmet fra ledende hold i Sjøfartsdirektoratet at det i en evakueringssituasjon ikke er folk til f.eks. å bære handikappede eller hjelpe på annen måte. Det satser man på at passasjerene skal hjelpe til med. Jeg mener at det er økonomiske besparelser som synes å være bakgrunnen for denne nedbemannningen. Mine spørsmål blir da: I hvor stor grad er faren for tap av menneskeliv vurdert opp mot økonomiske innsparinger i denne nedbemanningsprosessen, og kan man forvente at det vil bli ytterligere nedbemanning i tiden som kommer?
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg vil få stille nærings- og handelsministeren følgende spørsmål: «Det er en betydelig nedgang i ordretilgangen for verksteder og servicebedrifter innenfor oljerelatert industri, både hva angår nykontrahering og vedlikeholdskontrakter. Noe av årsaken knytter seg trolig til utsetting av planlagte utbygginger på norsk sokkel og lave oljepriser, men en vesentlig grunn synes å være dårligere rammebetingelser for norske bedrifter enn i våre konkurrerende land. Vil statsråden foreslå tiltak som bedrer rammebetingelsene for næringen?»
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret. Det er med stigende bekymring jeg ser at ordretilgangen i verftsindustrien går sterkt nedover og ligger under verkstedenes kapasitet, og at permitteringer ser ut til å måtte komme. Når det svikter på skipsverftssiden, smitter det også lett over på den landbaserte offshoreindustrien. Eksempler fra mitt hjemmeområde, Kristiansund-området, viser at det er en tendens til dette. Jeg er også gjort kjent med at oljeselskapene revurderer sine vedlikeholdskontrakter og utsetter sine vedlikeholdssykluser. Jeg vil derfor spørre nærings- og handelsministeren om han allerede nå kan signalisere noen konkrete tiltak – utover dem han antydet i sitt hovedsvar – som måtte være aktuelle i veldig nær framtid.
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
«Det har i lengre tid vært usikkerhet knyttet til eierforholdene i selskapet Scancem Chemicals AS. Aker RGI har varslet at de ønsker å selge seg ut av selskapet hvor den norske sementprodusenten Norcem AS er ett av datterselskapene. Norcem AS har sementproduksjon i Brevik og i Kjøpsvik. Hva vil statsråden gjøre for å få avklart fremtidige eierforhold og sikre at det fortsatt blir opprettholdt sementproduksjon i Norge?»
Bent Hegna (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg får takke statsråden for svaret – jeg syns det var et greit svar. Det viser at han har engasjert seg i forholdet allerede, og det er jeg i og for seg fornøyd med. Det er tross alt mange arbeidsplasser det dreier seg om, både i Brevik og i Kjøpsvik, og usikkerheten for de ansatte er stor med tanke på framtidige eiere og forholdene rundt dette. Vi har jo blandede erfaringer med konsesjonsvilkår og hva de er verdt, og næringsministeren må være aktiv for å sikre arbeidsplasser. Det er også en annen side av dette, som statsråden for så vidt var innom i svaret sitt, og det er at denne bedriften eier en stor naturressurs, nemlig kalkstein – for mange milliarder kroner – noe som også må være del av statsrådens behandling av saken. Vi er fortsatt på et tidlig stadium, men jeg oppfattet statsråden dit hen at han vil gjøre alt som står i hans makt for å sikre at det fortsatt blir sementproduksjon i Norge.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Jeg vil stille følgende spørsmål til utenriksministeren: «Fylkeshelsesjefen i Arkhangelsk har bedt Troms fylkeskommune om hjelp til å skaffe livsviktige medisiner og engangsutstyr for anestesi og kirurgisk behandling. Fylkesordfører i Troms har overlevert en rapport til UD, og vil konsentrere eventuell hjelp om legemidler for diabetes, til psykiatri og engangsutstyr til kirurgi. Det antydes et beløp på 5 mill. kroner. Vil utenriksministeren innenfor UDs budsjett søke å finne midler til medisinsk nødhjelp til Arkhangelsk, eventuelt be Stortinget om bevilgning til dette?»
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 1999-01-27:
Jeg takker for svaret og den positive velvilje. Rapporten som jeg refererte til, bygger på besøk fra representanter for fylkeshelsesjefen i Troms ved representanter fra Regionsykehuset i Tromsø, som var i Arkhangelsk i tiden 18. – 23. november. Jeg var der samtidig, ved åpningen av Barns senter for utvikling. Det er svake grupper som lider mest: psykisk utviklingshemmede, psykiatriske pasienter, barn og eldre. Det dreier seg om medisinsk nødhjelp for å redde liv. Jeg er glad for at statsministeren i sin nyttårstale understreket betydningen av å hjelpe Nordvest-Russland. Kan utenriksministeren ved gjennomgangen av de 95 mill. kr som var ubenyttet i 1998, tenke seg å stille de 5 mill. kr til disposisjon, slik at nødhjelpen, som dreier seg om å redde liv, blir gitt nå?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-01-27:
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren, som jeg forstår vil bli besvart av næringsministeren: «Den nybygde linebåten "Geir" er blitt utviklet med en nyskapende dragebrønn i sentrum av båten i stedet for åpen drageluke i siden, noe som har forårsaket forlis av fiskebåter. Det nye systemet fungerer perfekt også i storm. Utviklingskostnadene har vært på ca. 9 mill. kroner. Rederiet har tidligere søkt om kontraheringstilskudd og fått avslag. Da dette vil bedre sikkerheten og hindre forlis i line- og garnfisket, kan statsråden tenke seg å revurdere avslaget på kontraheringstilskudd?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret, og for så vidt var jeg klar over begrunnelsen for hvorfor det ikke ble gitt kontraheringstilskudd. Det er et paradoks når det gjelder kontraheringstilskudd, altså verftstilskudd, at man i fiskeflåten omtrent må ligge på kne for SND med lua i hånden for å få det samme verftstilskuddet som man hadde fått om man hadde bygd en lystyacht til 100 mill. kr. Her er det utviklet et system som vil forhindre forlis i framtiden, og da ville det vært rimelig om det ble utbetalt samme kontraheringstilskudd, altså verftsstøtte, til utviklingen av dette fartøyet. Det hadde utgjort ca. 6 mill. kr av kostnadene, som tross alt har vært på 9 mill. kr. Er det ikke på tide at saksbehandlerne blir instruert om å bruke fornuft i behandlingen av slike saker?
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-01-27:
Jeg har et spørsmål til miljøvernministeren: «Norsk rovdyrforvaltning gjør at rovdyrbestanden vokser fritt, og kun i unntakstilfeller blir det gitt fellingstillatelse. Bønder som har dyr på utmarksbeite har enorme tap som bare delvis blir dekket av staten. Statens dyrehelsetilsyn tar nå til orde for å forby utmarksbeite neste sommer. Det viser at sameksistens mellom sau og rovdyr er umulig, noe våre forfedre tok konsekvensen av. Hvilke tiltak er tenkt satt i gang for å forhindre at dette fører til avfolkning av distrikts-Norge?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er et gammelt ordtak som sier noe sånt som at kua svelt mens graset gror. Mens man debatterer og diskuterer og resonnerer, svelt både reindriftsnæringen og bøndene, som må avvikle sine bruk, og fraflyttingen er et faktum. St.meld. nr. 35 for 1996-97, som ble vedtatt i 1997, burde ha vært sendt tilbake og diskutert på nytt. Så må man stille spørsmål om det ikke snart er på tide at staten tar ansvaret for rovdyrene sine og begynner å passe på dem. Det nytter ikke å flytte sau, og det nytter ikke å flytte byttedyrene. Rovdyrene flytter etter. Staten bryter Grunnloven § 105 om eiendomsretten, og den undergraver den eldgamle naturrett om å forsvare liv og eiendom. Det er ikke noen god sak for staten og heller ikke for Stortinget.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-27:
Retningslinjene for pengepolitikken ligger fast. Valutaforskriften av 6. mai 1994 er ikke endret. I valutaforskriften heter det at: «Norges Banks løpende utøvelse av pengepolitikken skal rettes inn mot stabilitet i kronens verdi målt mot europeiske valutaer, med utgangspunkt i kursleiet siden kronen begynte å flyte den 10. desember 1992.» Norges Bank utøver pengepolitikken på dette grunnlag. I valutaforskriften er det ikke fastsatt noen sentralkurs med svingningsmarginer, med tilhørende plikt for Norges Bank til å intervenere i valutamarkedet, slik vi hadde under fastkursregimet som gjaldt fram til 10. desember 1992. I forskriften legges det derfor opp til fleksibilitet i utøvelsen av pengepolitikken. Valutaforskriften pålegger Norges Bank å holde kronekursen stabil mot europeiske valutaer. Rentenivået må dessuten tilpasses slik at en unngår vedvarende og omfattende intervensjoner. Samtidig er det begrenset hvor sterke virkemidler i form av renteendringer og kjøp og salg av valuta banken kan benytte for å holde kronekursen stabil. Det følger av dette at dersom presset på kronekursen skulle bli særlig sterkt i den ene eller annen retning, skal banken la kronekursen endre seg på kort sikt, men innrette bruken av virkemidlene med sikte på at kursen bringes tilbake til utgangsleiet etter hvert. Forskriften tar på denne måten høyde for at valutakursen kan avvike fra utgangsleiet, slik situasjonen har vært den siste tiden. Det er Norges Bank som har det operative ansvaret for gjennomføringen av pengepolitikken. Innenfor de rammer valutaforskriften setter, er det således Norges Bank som har ansvaret for å innpasse virkemiddelbruken i pengepolitikken. Sentralbanksjefen har pekt på at valutaforskriften gir fleksibilitet. Han har videre uttalt seg om hvordan Norges Bank vil innrette virkemiddelbruken med sikte på at kronekursen etter hvert bringes tilbake til utgangsleiet. Jeg har ingen merknader til sentralbanksjefens uttalelser, og kan ikke på noen som helst måte se at hans uttalelser skulle innebære en endring av retningslinjene for pengepolitikken.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-27:
Jeg har oppfattet at sentralbanksjefen har understreket at pengepolitikken ligger fast. Han har videre pekt på at retningslinjene for pengepolitikken gir fleksibilitet, som jeg sa i mitt første svar, og rom for skjønn, og at det skjønnet er det Norges Banks oppgave å utøve. Sentralbanksjefen har også sagt at det er mulig å endre renten før kronen har styrket seg igjen, tilbake til utgangsleiet den hadde før renteøkningene satte i gang. Videre har han uttalt at dersom vi skal ha stabil valuta i forhold til euro, må vi over tid ha en pris- og kostnadsvekst som er på linje med stigningen ellers i Europa. I sin skjønnsutøvelse vil Norges Bank derfor legge vekt på at renten settes slik at den bidrar til lav prisstigning. Jeg ser derfor ikke at det er behov for noen ny forskrift. Den forskriften som ligger der fra 1994, gir rom for den nødvendige fleksibiliteten, og jeg er enig i den vurdering og de uttalelser som sentralbanksjefen har gitt om hvordan denne forskriften skal forstås med hensyn til fleksibilitet.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-27:
Gjeldende takseringssystem gir normer for fastsettelse av ligningstakst for nybygg. Skattedirektoratet har i en årrekke gitt anvisning på at det normalt kan passe å sette ligningsverdien for nye boligeiendommer til 20 – 30 pst. av kostprisen for bygning og grunn. I ligningspraksis er denne verdsettelsesnormen fulgt opp. Bakgrunnen for direktoratets retningslinjer er at gjennomsnittlig takstnivå er lavt, og at likhetshensyn tilsier samme lave nivå på alle nye boliger. Det er imidlertid på det rene at takstnivået er ujevnt. Takstene på eldre bygg ligger oftere lavere enn 20 – 30 pst. av markedsverdi. På den annen side kan markedsutviklingen enkelte steder ha vært slik at takstene ligger over 30 pst. av dagens markedsverdi. Avvik både nedover og oppover i forhold til nivået på 20 – 30 pst. av markedsverdi, må anses å ligge innenfor den normale variasjonsbredden i det nåværende takstsystemet. Justering av allerede fastsatte takster skjer først og fremst gjennom årlige prosentvise tillegg. Da takstene for eldre bebyggelse er fastsatt på skjønnsmessig grunnlag til forskjellig tid, og ofte har stått nominelt uendret i en periode med sterk prisstigning, er takstnivået blitt svært ujevnt. De årlige prosentvise tilleggene har ofte bidratt til å forsterke skjevhetene. For å avhjelpe forskjellene har Skattedirektoratet gitt retningslinjer om at ligningsverdien på eiendommer som ligger vesentlig over takstnivået for sammenlignbare eiendommer ellers i kommunen, kan justeres. Fordi gjeldende takstsystem er lite presist, kan individuelle forskjeller i takstnivået i praksis ikke utjevnes uten å foreta en fullstendig taksering. Jeg er på ingen måte tilfreds med det varierende nivået innenfor gjeldende takstsystem. Det har lenge vært behov for en fullstendig revisjon av takstsystemet. Derfor ble det i juni 1996 fremmet en stortingsmelding om boligtaksering og prinsipper for boligbeskatning, jf. St. meld. nr. 45 for 1995-96. Meldingen ble behandlet av Stortinget i april 1997 på grunnlag av Innst. S. nr. 143 for 1996-97 fra finanskomiteen. I Finansdepartementet arbeides det nå med en oppfølging av komiteflertallets merknader i denne innstillingen, bl.a. med hensyn til å vurdere økonomiske, fordelingsmessige og administrative konsekvenser av en omlegging som skissert i innstillingen. Det har ikke foreligget nødvendig datamateriale til å gjennomføre tilfredsstillende analyser på disse punktene, men i fjor ble en datainnsamlingsprosess i samarbeid med Statistisk Sentralbyrå avsluttet. Departementet har nå fått et godt grunnlag for å foreta de beregninger og analyser som komiteflertallet har bedt om. Disse beregningene og analysene vil bli forelagt Stortinget sammen med andre vurderinger av omlegginger i boligbeskatningen. Foreløpig er det ikke mulig å antyde noe konkret tidspunkt for framleggelsen, men jeg understreker at arbeidet prioriteres. Situasjonen er dessverre slik at vi stort sett må akseptere de resultatene som framkommer av dagens system, i påvente av et nytt og kraftig forbedret system. På denne bakgrunnen er det ikke grunnlag for å gi nærmere instrukser til ligningsmyndighetene om å endre gjeldende takster.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-27:
For å forsøke å svare først på spørsmålet som kom på slutten: Det er ikke slik at Regjeringen ønsker å bruke folks bolig som et slags «spekulasjonsobjekt», for å bruke det uttrykket, for å bringe inn mest mulig skatt. Jeg er fullstendig enig i at dagens system er uakseptabelt så lenge man har de tallene som Torbjørn Andersen viste til på variasjoner i ligningsverdi i forhold til markedsverdi, som i hvert fall ikke er langt fra sannheten. Det erfarte vi da vi behandlet boligtakseringsmeldingen, som jeg nevnte i mitt første innlegg. Men jeg tror ikke at dette løses ved nå å flikke på det system vi har og har hatt i veldig mange år. Man må heller påskynde prosessen og få et nytt takseringssystem som forutsetningsvis skal bli mye mer rettferdig enn det systemet som vi har hatt hittil.
Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-01-27:
Jeg legger til grunn at spørsmålet om arbeidsgivers fradrag for utgifter som pådras i forbindelse med at ansatte er innlagt for behandling for narkotika- eller alkoholmisbruk, gjelder utgifter til lønn m.v. til den ansatte og dekning av behandlingskostnadene ved innleggelse i institusjonen. Lønnsutgiftene, herunder arbeidsgiveravgift og andre sosiale kostnader, er fradragsberettiget, jf. skatteloven § 44 første ledd bokstav a. Dette gjelder også om den ansatte som er innlagt i behandlingsinstitusjon, ikke er sykmeldt, men er innvilget permisjon med lønn av arbeidsgiveren. Den ansatte vil bli beskattet for lønnen på vanlig måte. Dersom den ansatte blir beskattet for den fordel som dekning av behandlingsutgifter representerer, vil også arbeidsgiveren få fradrag for kostnaden som en lønnsmessig kostnad. Når det gjelder arbeidsgivers dekning av behandlingsutgifter som ikke behandles som lønn, kan dette isolert sett neppe bli betraktet som en driftsutgift for virksomheten. Det er derfor vanskelig å se for seg et alternativ hvor den ansatte ikke skal beskattes for den fordel dekningen av behandlingsutgiftene representerer, men arbeidsgiveren likevel skal innrømmes fradrag for dekning av slike utgifter. Jeg kan ikke se at det er mangler ved skattesystemet på dette området, og ser derfor ingen grunn til å ta noe initiativ til innføring av en særskilt fradragsregel for slike utgifter. I utgangspunktet er det et lønnstillegg når arbeidsgiver dekker privatutgifter til institusjonsopphold m.v. for en ansatt.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg vil stille følgende spørsmål til finansministeren: «Likningsverdien på to tilsynelatende like boliger kan variere mye. Dette skaper en urettferdighet gjennom beregningen av fordelen av å bo i eget bolighus. Likningskontorenes retningslinjer har vært at likningstakst skal utgjøre mellom 20 og 30 pst. av forventet salgspris av boligen. Likningskontoret er ofte uvillig til å sette ned likningstaksten på bolig- og fritidshus. Vil statsråden gi en instruks til likningskontorene om å holde likningstaksten innenfor de normer som finnes?»
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 1999-01-27:
Jeg takker statsråden for svaret. Først og fremst vil jeg si at boligen ikke bør være noe skatteobjekt. Både fordelsbeskatning og formuesskatt på private boliger bør etter mitt syn fjernes. Men når det først er så galt som det er, at disse skatteformene fins, er det viktig at det ikke er store skjevheter i det. Det er jo slik at det har oppstått betydelige skjevheter når det gjelder ligningsverdien på boliger, ettersom – som statsråden var inne på – det har vært en takstøkning på 10 pst. i en årrekke med unntak av noen år. Det er faktisk slik at ligningsverdien av boliger varierer med fra 3 til 110 pst. av det vi kan kalle markedsverdien. Det skaper et helt galt skattegrunnlag når det gjelder å utregne fordelsskatten. Selvfølgelig er statsråden kjent med det, og var bekymret over det, og det er jeg glad for. Men jeg vil gjerne få spørre: Er det virkelig slik at vi har en regjering i Norge som ønsker å spekulere i et slikt nødvendighetsbehov som folks bolig tross alt er, og ser det som en slags sikker skatteinntektskilde for det offentlige? Kunne statsråden si litt om det?
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-01-27:
Jeg tillater meg å rette følgende spørsmål til finansministeren: «Både narkotikamisbrukere og tunge alkoholbrukere kan i dag få behandling for sitt misbruk. En del av de som i dag er innlagt på slike institusjoner for behandling, har blitt beordret dit av sine respektive arbeidsgivere med beskjed om at man enten lar seg behandle eller mister jobben. Arbeidsgiver investerer da selv en betydelig sum for at dyktige medarbeidere skal kunne komme ut av sitt misbruk. I dag er ikke slike utgifter fradragsberettiget for arbeidsgiver. Vil statsråden ta initiativ til å endre på dette?»
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-01-27:
Jeg deler representanten Karin Andersens bekymring over de problemer en del barn og unge, og da spesielt barn og unge med innvandrerbakgrunn, møter i det norske samfunn i dag. Samtidig har jeg tillit til at lokalpolitikerne driver en ansvarlig kommunepolitikk, og at de ønsker å ta vare på samtlige innbyggeres ve og vel. Mitt inntrykk er at kommunene er dyktig ledet både politisk og administrativt. Den statlige detaljstyringa i form av øremerking og regelverk må reduseres for at kommuner og fylkeskommuner skal ta ansvar for å finne lokale løsninger som gir best mulig velferd til innbyggerne. Ved behandlinga av St.meld. nr. 23 for 1992-93, Om forholdet mellom staten og kommunane, ble det i Stortinget gitt uttrykk for at prinsippet om rammestyring av kommunesektoren var viktig for å sikre et godt fungerende folkestyre lokalt. I min redegjørelse for Stortinget om lokaldemokratiet den 19. mars i fjor påpekte jeg at det er behov for et levende lokalt folkestyre og for økt interesse og engasjement i lokalpolitikken. Regjeringa mener at større reell makt til folkevalgte organer, ikke minst i kommuner og fylkeskommuner, er en forutsetning for at folk skal finne det meningsfylt å engasjere seg i politisk arbeid og ta ansvar for samfunnsutviklinga. Mange kommuner er opptatt av hvordan de kan hente inn synspunkter og engasjere innbyggerne i utforminga av de lokale beslutningene. Flere kommuner har f.eks. innført systematisk medvirkning fra barn og ungdom ved opprettelse av barne- og ungdomsråd og kommunemøter for barn og unge. Dette viser at kommunene ønsker at barn og unge skal trives og engasjere seg i lokalmiljøet. Jeg går ut fra at dette også gjelder barn og unge med utenlandsk bakgrunn. Staten har iverksatt flere tiltak for å legge til rette for en bedre integrering av barn og unge med innvandrerbakgrunn. Jeg håper at kommunene gjør det samme, men lokale myndigheter må sjøl stå ansvarlig for konsekvensene av sine valg og økonomiske prioriteringer.
Ragnhild Queseth Haarstad (Senterpartiet), 1999-01-27:
Det spørsmålet representanten Karin Andersen stilte, går faktisk også på det lokale sjølstyre, og jeg har sett det som en av mine hovedoppgaver å prøve å få til størst mulig lokalt sjølstyre og legge til rette for det. Derfor dreier dette seg også om hvor stor detaljstyring vi skal ha fra storting og regjering overfor kommunene. Når det gjelder det representanten Andersen nevner om hvor viktig det er med barnehage og skole, er jeg enig i det. Jeg vil minne om at Regjeringa allerede i juni i fjor la fram en handlingsplan mot rasisme og diskriminering, hvor bl.a. tiltak som Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet nå følger opp overfor skoleverket, er et av satsingsområdene. En del andre ting som går på justisministerens område, var også detaljert beskrevet i den handlingsplanen, så fra statens side har vi lagt til rette for dette. Når det gjelder budsjettet for år 2000, går jeg ut fra at alle forstår at det kan jeg ikke forskuttere nå.
Ane Sofie Tømmerås (Arbeiderpartiet), 1999-01-27:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til fungerende justisminister: «Medfører det riktighet, slik det har framkommet i media, at statsråden vurderer å ikke følge opp Stortingets enstemmige vedtak om å bygge en ny, moderne fengselsanstalt i Østfold?»