Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2003-03-27:
Vi er svært fornøyd med forliket mellom SV og regjeringspartiene, som vi ser på som en videreføring av klimaforliket i fjor. SV mener at satsing på energisparing og energiomlegging samt på fornybar energi er viktigere målsettinger enn å bruke mest mulig naturgass. Naturgass kan være et virkemiddel for å redusere miljøbelastning, men økt bruk av gass er ikke noe mål i seg selv. Norsk industri er allerede en stor bruker av gass som råstoff, og det er naturlig at dette utvikles videre. SV er positiv til bruk av gass som råstoff i industrien, f.eks. til plastproduksjon, eller en fornuftig bruk av gass til energiformål hvor gass faktisk fortrenger olje eller alternativer som miljømessig er verre. Imidlertid ser vi betenkeligheter ved kostnadskrevende rørprosjekter, bl.a. på grunn av samfunnskostnadene, nedbetalingstiden, oppblåste volumanslag og lite fleksibel transport. Det er også klart at ingen planlagte naturgassrørprosjekter i Norge vil være økonomisk forsvarlige uten at man forutsetter et eller flere gasskraftverk for hvert rørprosjekt. Dette står for øvrig også i innstillingen, så det burde ikke komme som noen overraskelse for representanten Brustad at dette er SV sitt syn. På grunn av Norges geografiske utforming og lave befolkningstetthet vil gass transportert med båt være et langt mer fleksibelt alternativ, noe som vil øke mulighetene for at gass faktisk bidrar til miljøforbedringer gjennom reduserte utslipp, og at naturgass ikke fortrenger eller blokkerer for bioenergi og annen fornybar energi. Disse dilemmaene samt den store teknologiske og markedsmessige usikkerheten rundt gasskraftverk med såkalt CO2-håndtering tilsier at valg av eventuell infrastruktur må utredes nærmere. SV er derfor veldig glad for at regjeringspartiene tok imot vår utstrakte hånd og tilbud om et forlik om fortsatt å stå sammen om klimapolitikken og en helhetlig energi- og gasspolitikk. I innstillingen står vi sammen om at vi må utrede hva frakt av gass på skip eller i rør betyr for industrien, miljøet og helheten i det norske energisystemet. Regjeringen skal vurdere de økonomiske sidene ved utbygging av slik infrastruktur, inklusiv lønnsomhetsbetraktninger og ulike finansieringsformer med statlig deltakelse. Disse vurderingene skal forelegges Stortinget så snart det lar seg gjøre, men senest i løpet av våren 2004. Samtidig skal det settes ned et bredt sammensatt nasjonalt hydrogenutvalg som skal formulere nasjonale mål og nødvendige tiltak for å utvikle hydrogen som energibærer og virkemiddel for innenlandsk verdiskapning. Og det slås fast at utredningen av infrastrukturløsninger og hydrogenutvalgets arbeid skal samordnes i tid. Dette er viktig for å kunne dra veksler på konklusjonene fra hydrogenutvalget i arbeidet med å finne de hensiktsmessige løsningene i forhold til infrastruktur. Bruk av naturgass i Norge som råstoff til industrien skal sikres gode rammebetingelser. Men det betyr ikke at det er fritt fram for å legge gassrør i hver fjord og dal, til hver bedrift og hvert eneste hjem. Til oppvarming og elektrisitet skal Norge basere seg på fornybare energikilder og vannbåren varme. Derfor skal Regjeringen også utrede en statlig garantiordning for å få fart på utbyggingen av miljøvennlig og fleksibel fjernvarme og innføre et pliktig marked for grønne energisertifikater. Dette vil også bety mange arbeidsplasser. Det er flere ting også SV har fått gjennomslag for, og det skal vi komme tilbake til senere i debatten. Men viktigst er det at denne innstillingen er en seier både for miljøet og for hensynet til langsiktige og stabile arbeidsplasser. Det miljøfiendtlige og usolidariske gasskjøret fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og toppene i LO er ikke bare dårlig energipolitikk, det er også dårlig næringspolitikk. Nå burde jeg kanskje si at sympatien for Arbeiderpartiet og LO er større enn for Fremskrittspartiet, som avviser hele problematikken rundt utslipp av klimagasser og drivhuseffekten. Men det er i grunnen lettere å være overbærende med et parti som har bestemt seg for å lukke øyne og ører, enn med et parti og en organisasjon som hevder å ha solidariteten som sitt bærende fundament. De burde vite bedre enn å legge opp til en politikk for massiv økning av norske utslipp av klimagasser. Det er meningsløst å etablere et statsselskap med milliarder i egenkapital uten å vite hva det skal drive med. Heldigvis står Regjeringen fast på klimapolitikken og motstanden mot gasskraftverk. Dette gir rom for en omlegging til en miljøvennlig energipolitikk. Industrien, derimot, har registrert at SV og Regjeringens forlik innebærer å få fakta på bordet. Alternative løsninger for hvordan gass skal kunne føres fram til aktuelle innenlandske brukere og brukes miljøvennlig, uten å ødelegge klimapolitikken, skal utredes. Det er det tid til. Norsk Hydro investerer 1 milliard kr i ny klorfabrikk i Grenland og tenker langsiktig. Og et bredt nasjonalt hydrogenutvalg skal utrede hydrogen som energibærer. Begge deler bidrar til økt verdiskaping og å skape arbeidsplasser. Adresseavisen skrev sågar på lederplass på lørdag at «forliket er et nødvendig korrektiv til Frp og Ap som har foreslått å bruke milliardbeløp til gassrør uten engang å utrede konsekvensene av en slik formidabel investering». Og avisen mener at det er liten grunn til å la seg forvirre av Arbeiderpartiets krasse reaksjoner: «Partiet – som tradisjonelt beskriver seg som ansvarlig – har i denne saken latt seg friste av ren populisme i selskap med Frp. Det taler for seg selv når Brustad prøver å innbille folk flest at vedtak om bruk av naturgass – nærmest over natten – vil føre til at den akutte energimangelen som rammet oss i vinter vil høre historien til. Dette er tøvete.» Men enda mer alvorlig mener Adresseavisen det er at Arbeiderpartiet også er villig til å redusere normale krav til sikkerhet for mulige investeringer i milliardklassen begrunnet med at det nå er tid for handling. SV og Regjeringens gassforlik er helhetlig energipolitikk. Arbeiderpartiets kampanje for å øke de norske CO2-utslippene, nylig relansert med krav om gasskraftverk i Grenland, umuliggjør en helhetlig energi- og klimapolitikk. Men vil ikke da SV bidra til å sikre gass til Grenland, er spørsmålet. Naturligvis gjør 6 000 mennesker i fakkeltog inntrykk, og naturligvis forstår vi frykten mange har for å miste arbeidsplassen sin. Samtidig må jeg også få minne om at Grenland har gass i dag, men i dag kommer gassen til Grenland med båt. Så er spørsmålet: Skal staten bidra til å finansiere en gassrørledning til Grenland? Vi har fått presentert forskjellige kostnadsanslag for en slik rørledning. Gassco, statens eget rørselskap, opererer med 6–8 milliarder kr. Og da er mitt spørsmål: Er ikke dette kostnader som krever en grundig utredning? Dessuten har det vært påpekt fra miljøer på Vestlandet at det faktisk vil være langt billigere å satse på en fortsatt båtløsning. Ifølge Stavanger Aftenblad sier Knutsen-rederiet i Haugesund at tre eller fire skip vil kunne frakte ca. 3 mill. kubikkmeter naturgass daglig, nok til å dekke det behovet som Naturgass Grenland har vist til, som ligger på mellom 0,7 og 1 milliard kubikkmeter årlig, og til en mye rimeligere penge. Er det ikke da naturlig at også denne løsningen blir skikkelig utredet? Det SV ikke kan være med på, er at det skal bygges et gasskraftverk i Grenland, slik Arbeiderpartiet ønsker. Dette må også være problematisk for regjeringspartiene, all den tid Sem-erklæringen forplikter til deponering av CO2 fra et slikt verk, noe som betyr at man i så fall må ha to rørledninger, for også å kunne transportere CO2 tilbake til et deponi. Det helhetlige gassforliket som SV og Regjeringen har inngått, illustrerer nok en gang at det er et flertall i Stortinget for en god miljøpolitikk, slik som det var i klimapolitikken, om bare Regjeringen vil. Og det er ikke, på bakgrunn av sammensetningen av dette stortinget og Regjeringens Sem-erklæring, noe flertall i denne salen for en sterk satsing på konvensjonelle gasskraftverk. Ingen, heller ikke i LO-kretser, kan vel for alvor ha trodd at SV aktivt vil tilrettelegge for massivt forurensende gasskraftverk. Og det er ikke fordi vi ikke unner folk arbeidsplasser, men fordi vi mener at vi har en bedre oppskrift på hvordan framtidens jobber skal skapes. Kanskje det er LO og Arbeiderpartiet som bør begynne å tenke litt nytt. Det mener i alle fall Dagsavisen, som i en god analyse hevder: «Miljøvern har ikkje vore, er ikkje og vil neppe bli saka som får veljarar til å stemme Ap. Men det kan bli ei sak som får veljarane til ikkje å stemme Ap, dersom miljøvern igjen blir viktig ved val.» På sikt håper jeg at vi kan få med oss Arbeiderpartiet – og fagbevegelsen – på utviklingen av framtidens energi- og næringspolitikk og starte omformingen av samfunnet i retning av den nødvendige økologiske bærekraft. Dette er et stort prosjekt, og da trenger vi at alle gode krefter deltar. Med dette tar jeg opp det forslaget SV har sammen med Senterpartiet i innstillingen.