Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 1998-11-30:
Fremskrittspartiet har lagt fram et helhetlig forslag til et alternativt budsjett som skiller seg ganske vesentlig fra det de andre partiene har lagt fram på flere viktige punkter. Vårt utgangspunkt er at vi ønsker en mindre offentlig sektor som konsentrerer seg om kjerneoppgavene som helse og omsorg, undervisning, forsvar og ordensvern, og utfører disse oppgavene på en skikkelig måte, noe som ikke alltid er tilfellet i dag. På den måten har vi også rom til betydelige skatte- og avgiftslettelser, som betyr at folk disponerer mer av sin inntekt, og selv kan bestemme hva de vil bruke pengene til. Vi hører stadig at om det offentlige får sine inntekter redusert, vil det automatisk gå ut over viktige velferdsoppgaver. Men det er jo ikke sant. En skal ikke bla mye i statsbudsjettet for å finne at store beløp går til helt andre ting. Mer enn 10 milliarder kr blir sendt ut av landet, og minst like mye blir brukt til å opprettholde et urasjonelt og ressurskrevende landbruk. Dette var de store tallene, men det er mengdevis av mindre poster som det aldri blir foreslått å kutte i for å kunne ivareta de viktigste velferdsoppgavene. Det burde f.eks. være rom for en liten innstramming i støtten til Operaen, som nå ligger på godt over 1 000 kr pr. billett. Vi gir støtte til såkalte frie dansegrupper som nesten ikke har egen inntjening, vi gir garantilønn til kunstnere som ikke greier å leve av eget arbeid, vi gir støtte til filmer nesten ingen går for å se osv. Listen kunne gjøres mye lenger, men dette er i hvert fall nok til å vise at ikke ethvert kutt i offentlige utgifter nødvendigvis rammer barn eller gamle og syke, slik det som regel fremstilles. Det er de samme partiene som bruker denne retorikken, som er de argeste motstandere av at det offentlige skal effektivisere sin virksomhet, til tross for at det finnes rikelig dokumentasjon på at dette kan gjøres uten at det går ut over kvaliteten. Vi har en offentlig sektor som er så stor at den gir et uakseptabelt stort skatte- og avgiftstrykk, samtidig som det er stor misnøye med mange av de tjenestene sektoren produserer. Det burde være nok å minne om den permanente «krisen» i det offentlige helsevesen, eldreomsorgen osv. Den sosialistiske løsningen på slike kriser har hele tiden vært å putte mer penger i sektoren, i den tro at det alene vil løse problemene, i stedet for å se på om det er organiseringen og effektiviteten det er noe i veien med, og ikke tilgangen på ressurser. En slik måte å prøve å løse problemene på er ikke bare ineffektiv, den er også samfunnsøkonomisk skadelig fordi den etter hvert fører til en skattebyrde som gir langt større samfunnsøkonomiske kostnader enn selve utgiftsøkningen. Disse merkostnadene oppstår fordi skatter og avgifter skaper kiler mellom pris til produsent og pris til forbruker. Høyere skatter og avgifter vil derfor gi lavere samlet verdiskaping i samfunnet. Derfor er det viktig å finne andre måter å løse disse krisene på. Fra privat sektor vet vi at markedet virker, og det fornuftige må da være å bruke markedet til å måle effektiviteten også i offentlig sektor. Det kan vi enkelt gjøre ved å konkurransestimulere den kommunale og statlige tjenesteproduksjonen. Det er ingen god grunn til at offentlig virksomhet skal være en slags skjermet næring, hvor det ikke stilles de samme krav til effektivitet som i annen virksomhet. Her må jo noen hver komme i et dilemma. Ineffektivitet betyr at det eksisterer et uutnyttet potensial til å skape noe av verdi. Et uutnyttet potensial er tapte muligheter, f.eks. til å gi nødvendig pleie til syke og gamle. Hva er da viktigst – å gi offentlig ansatte en skjermet tilværelse, eller å skaffe de nødvendige omsorgstjenester til dem som trenger det mest? Fremskrittspartiets kommuneopplegg har fått en del omtale i debatten. Blant annet påstod SVs Øystein Djupedal og Kristin Halvorsen at vi i vårt opplegg hadde svekket kommunesektoren med 7 milliarder kr. Dette er naturligvis helt feil. For det første har de ikke fått med seg at 3,2 milliarder kr bare er en øremerking til innskuddsbasert finansiering av sykehusene, og for det andre har de tydeligvis ingen forståelse av de dynamiske effektene av vårt opplegg samlet sett. Vi har fått Statistisk sentralbyrå til å beregne effekten av vårt opplegg bl.a. for kommunesektoren, og deres beregninger viser at sektoren ville kommet 2,5 milliarder kr bedre ut med vårt opplegg enn med forslaget fra Regjeringen, bl.a. på grunn av betydelig lavere pris- og lønnsvekst. En av hovedutfordringene nå er å legge til rette for et lavere og stabilt rentenivå. Det er flere faktorer som har bidratt til den situasjonen vi nå har, med et rentenivå som er omtrent dobbelt så høyt som i andre europeiske land. Lave oljepriser er åpenbart den viktigste faktoren, men det kan ikke være tvil om at markedet også er påvirket av det som blir oppfattet som mangel på politisk stabilitet og styringsevne. De siste ukenes rot og usikkerhet har vel heller ikke akkurat bidratt til å heve respekten for politikere og politisk arbeid. Dette er noe vi alle må ta på oss ansvaret for. Det gagner ingen når noe så viktig for landet som budsjettbehandlingen blant folk flest blir oppfattet som et politisk svarteperspill. Derfor er det viktig at vi nå har fått ting på plass og får vedtatt et budsjett.