Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-06-13:
Regjeringens forslag til omlegging av Forsvaret har sin basis i en grunnleggende erkjennelse av at Forsvaret i en årrekke har befunnet seg i en dyp, strukturell krise, og denne krisen hadde bare vært marginalt bedre eller verre med noen hundre millioner kroner mer eller mindre. Forsvaret er dårlig organisert i forhold til de oppgaver det skal løse, samtidig som de ressurser Forsvaret får tilført, er for små til å drive og fornye det på ansvarlig vis. I dag bruker vi for store summer på et forsvar som ikke gir økt sikkerhet, men der gal bruk av pengene for ofte fører til at vi setter fly på bakken, legger fartøyer til kai og tærer på våre lagre. Vi vil ha mer sikkerhet for hver krone, ikke mindre. For hvert år som går, blir Forsvaret dessuten enda mer gammeldags og i enda dårligere stand til å løse sine oppgaver, fordi midlene til å drive og ikke minst fornye det på en skikkelig måte ikke finnes, og fordi utviklingen har løpt fra den kalde krigens måte å organisere Forsvaret på. Det mener faktisk alle land, også vår nabo i øst. Derfor er alle land inne i en dyptgripende reorganisering av sine forsvar. Vårt forsvar er med andre ord inne i en negativ utviklingsspiral, som i løpet av få år vil føre til et forsvarspolitisk sammenbrudd dersom ikke drastiske grep tas. Om forholdsvis få år – om vi ikke gjør noe med det, og det ser det ut til at vi vil – vil alt gå med til lønninger og ren drift av et stort antall garnisoner uten at det produseres reell forsvarsevne. For å sitere et enstemmig Forsvarspolitisk utvalg, der alle partiene på Stortinget var representert, og som avgav sin innstilling i fjor: «Å motvirke Forsvarets voksende ubalanser og utvikle et Forsvar som er tilpasset dagens virkelighet og fremtidens krav, er ikke et spørsmål om justering og rasjonalisering. Det kreves radikal omlegging." – Dette sa alle, fra Fremskrittspartiet til SV. På samme måte understreket forsvarssjefen i Forsvarsstudien 2000 behovet for en omfattende og rask omlegging av Forsvaret. Han begrunnet dette behovet både ut fra det sikkerhetspolitiske behov for å modernisere styrkestrukturen, og ut fra det økonomiske behovet for å redusere størrelsen på Forsvaret. Skulle vi vedlikeholde og drifte dagens vedtatte struktur, som mange er tilhengere av, ville det kreve minst 36 milliarder kr i årlige budsjetter – og jeg legger merke til at ikke noe parti er i nærheten av det tallet her i dag. Med basis i disse rådene fra forsvarssjefen og Forsvarspolitisk utvalg anbefalte Regjeringen i St. prp. nr. 45 betydelige grep i Forsvarets struktur og organisasjon. Vi anbefalte både en reduksjon av størrelsen på Forsvaret for å tilpasse det til realistiske, men økte – jeg understreker økte – økonomiske rammer, og en modernisering av Forsvaret for å tilpasse det til en ny sikkerhetspolitisk situasjon og den militærfaglige utvikling. Den overordnede målsetting for anbefalingene var å legge til rette for en modernisering av Forsvaret gjennom å kutte 5 000 årsverk og redusere de årlige driftsutgiftene med 2 milliarder kr. En omlegging i den størrelsesorden Regjeringen har anbefalt, vil nødvendigvis være smertefull, for både enkeltpersoner og lokalsamfunn. Vi mener imidlertid dette er en pris som må betales om vi skal skaffe et moderne forsvar tilpasset en ny tid, og ikke minst trygge arbeidsplasser i framtiden. Jeg vil gjerne her fra denne talerstolen gi min honnør til befals- og arbeidstakerorganisasjonene i Forsvaret for å ha tatt denne utfordringen på strak arm, selv om de selvsagt har hatt sine kritiske merknader og derigjennom faktisk påvirket proposisjonen. Regjeringen anbefaler videre, som kjent, tiltak for å avhjelpe de sterkest berørte kommunene, og dem er det flere av. I tillegg til den høyst forståelige kritikk som proposisjonen er blitt møtt med fra organisasjoner, lokalsamfunn og enkeltpersoner som er sterkt berørt, er også Regjeringen blitt kritisert for å anbefale en for sterk nedbygging av Forsvaret. Vel, jeg viser til at i forhold til årets nivå øker man i proposisjonen med 1 milliard kr og gjennom Arbeiderpartiets opplegg i innstillingen med 1,5 milliarder kr i forhold til dagens nivå. Og det er en krevende oppgave for de partier som ikke har for vane å kutte i sykelønnsordningen eller i bistandsbudsjettet for å skaffe ryggdekning for flere milliarder til Forsvaret. Fra mange hold er proposisjonen blitt lagt ut som at vi prioriterer deltakelse internasjonalt høyere enn forsvaret av norsk territorium. Jeg er særlig glad for Høyres leders kommentar på det punkt. Jeg kan ikke få understreket sterkt nok hvor uenig jeg er i denne kritikken. Det er to hovedårsaker til at jeg mener at denne argumentasjonen er urimelig: For det første vil et stort, men umoderne forsvar ikke være til noen hjelp for Norge, verken nasjonalt eller internasjonalt. Et slikt forsvar vil ikke på en effektiv måte kunne ta opp kampen mot en eventuell angriper. Den tid er forbi da store armeer sloss mot hverandre. Et slikt forsvar ville heller ikke kunne samarbeide på hensiktsmessig måte med våre allierte. For meg er den viktigste grunnen til å modernisere Forsvaret nettopp at det er nødvendig både for å kunne operere effektivt sammen med våre allierte i forsvaret av Norge, og for å kunne møte mindre utfordringer mot norsk suverenitet raskt og effektivt på egenhånd. Selv uten en eneste norsk soldat i Kosovo må vi legge om det norske forsvaret. For det andre er jeg i grunnleggende forstand uenig i at det finnes noen motsetning mellom vår internasjonale innsats og forsvaret av Norge. Som et lite land i en utsatt strategisk posisjon er Norge fullstendig avhengig av både stabile og forutsigbare internasjonale rammevilkår og et sterkt og vitalt NATO. Gjennom vår innsats internasjonalt bidrar vi til begge deler. Derfor er vår innsats ute av direkte betydning for forsvaret av Norge. Hvis ikke vi kan bidra ute, kan vi heller ikke regne med hjelp utenfra om vi skulle trenge det. Så til innstillingen. Jeg registrerer med betydelig glede at Regjeringen har fått støtte for svært mange av sine overordnede grep. Om lag 90 pst. av de lokaliseringsforslagene Regjeringen har fremmet, og til dels under stor protest, har fått komiteens tilslutning. Komiteen har gitt sin tilslutning til Regjeringens overordnede mål med hensyn til årsverksreduksjon tilsvarende 5 000 personell – en tøff utfordring – og driftsinnsparinger samt modernisering av Forsvarets styrkestruktur. Det er derfor ingen tvil om, på tross av enkelte avisartikler, at forsvarskomiteen anbefaler Stortinget å slutte seg til en betydelig forsvarsreform. Jeg understreker dette fordi det gjerne er avvikene fra proposisjonen som kommer i fokus, naturlig nok. Men sant å si er ikke et forsvar til 29 milliarder kr eller 30 milliarder kr vesensforskjellig fra et forsvar til 28,5 milliarder kr, som er Arbeiderpartiets opplegg i innstillingen. Man svikter ikke landet og glemmer 9. april ved å gå inn for 28,5 milliarder kr, mens de som går inn for 29 milliarder kr eller 30 milliarder kr, bærer arven videre med rak rygg. Komiteinnstillingen er heldigvis fri for den slags, og debatten har i dag også stort sett vært det. Det understreker hvor mye vi står sammen om, og det er for ethvert lands sikkerhets- og forsvarspolitikk det aller viktigste. Og la meg her uttrykke uforbeholden honnør til komiteens leder og saksordfører. Jeg vil også legge til at når det er sagt fra enkelte at krigsstrukturen avviker sterkt fra proposisjonens forslag, må det ses i lys av de økonomiske realiteter i innstillingen. Det er ikke slik at 20 000 flere personell i Heimevernet eller 10–15 fort i «møllpose» eller en litt slapp brigade er et kjempetilskudd til stridsstrukturen i Forsvaret. Og til dem som føler at de har berget MTB-ene, må jeg føye til: Sentrumspartienes MTB-opplegg var også slapt i forhold til det vi nå har bidratt til, som sikrer produksjon av MTB Skjold fra 2003 på en langt annen og direkte måte enn det som lå i sentrumspartienes opplegg. Her står igjen Høyre og Arbeiderpartiet sammen. Men for sikkerhets skyld – og jeg sier det klart og tydelig: Regjeringen vil som en selvfølge legge vedtakene etter dagens debatt til grunn for den videre forsvarsreformen. Samtidig må jeg si at jeg er sterkt opptatt av at det som vedtas, må være finansiert. I motsatt fall er vi tilbake til utgangspunktet: et systematisk underfinansiert forsvar med en systematisk underfinansiert struktur som til slutt bryter sammen, og som gjør at omstillingene neste gang vil bli enda mer dramatiske enn det Regjeringen legger opp til i sin proposisjon. Foreløpige – jeg understreker forløpige - analyser i departementet og Forsvarets overkommando viser at flertallsforslagene ligger i størrelsesordenen 1,3–2,4 milliarder kr over proposisjonens økonomiske nivåer årlig. Når forskjellen mellom anslagene er så vidt stor, skyldes det at departementet og Forsvarets overkommando har lagt noe ulike forutsetninger til grunn. Lagring, repetisjonsøving og begrenset investering i nytt materiell til f.eks. Trønderbrigaden er mulig for 350 mill. kr i året, men det blir en litt slapp brigade. Men vi kan selvfølgelig si at vi har den, og sånn sett er det en blomst i knapphullet. Jeg synes ikke det er en fullgod løsning. Skal Trønderbrigaden inngå i en tilnærmet firebrigadersstruktur i et 20-årsperspektiv og fornyes troverdig, tilsier det ifølge Forsvarets overkommando vel 1 milliard kr ekstra i året. Uansett vil flertallstilleggene kreve et helt annet og økt budsjettnivå enn det som er forutsatt i proposisjonen, spesielt utover fireårsperioden. I tillegg kommer det meget betydelige ekstrakostnader knyttet til transportflyene og som følge av komiteens forslag om å utsette beslutningen om enkelte organisasjonsendringer. Jeg er imidlertid glad for at komiteen har bedt om nytt grunnlag for raskt å kunne avklare virksomheten knyttet til Rygge, Gardermoen og Kjeller. Komiteens innstilling gir oppsummert ikke grunnlag for en bindende og fastsatt økonomisk ramme. Rammen henvises i realiteten til de årlige budsjettbehandlinger, som før, og vi vet hvordan det kan gå. Jeg leser innstillingen slik at der Fremskrittspartiet, Høyre og sentrumspartiene har flertall, vil sentrum basere seg på at disse tilleggene koster 29 milliarder kr, mens Høyre og Fremskrittspartiet mener det koster mer. Her er Høyre, Fremskrittspartiet og jeg helt på linje. Det blir ikke lettere ved at sentrumspartiene skriver følgende i sine merknader til økonomiske rammer: «Komiteens medlemmer fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet mener at dersom det viser seg at den struktur som nå vedtas ikke kan videreføres som forutsatt, må Regjeringen fremme forslag om nødvendige tiltak for Stortinget.» Dette representerer en betydelig utfordring, for å si det mildt, og er hovedgrunnlaget for at vi ikke har funnet grunnlag for å gi oss inn i et forsvarspolitisk forlik vel vitende også om at vi har erfaringer for at sentrum og Arbeiderpartiet vanligvis ikke greier å heve seg så høyt opp under alle de mange prioriteringer som melder seg til den årlige budsjettbehandling. Jeg vil ta kraftig avstand fra at statsministeren har latt dette «drive». Han har utvist større aktivitet også ved å følge nøye med i mine møter med de parlamentariske ledere fra uke til uke og fra dag til dag, så her er vi kommet akkurat så langt som det var mulig å komme. Manglende strategisk ledelse av Forsvaret har etter mitt beste skjønn vært et hovedproblem i mange år. Topptunge, ineffektive og til dels dobbeltarbeidende strukturer i ledelses- og kommandoapparatet er en like viktig forklaring på Forsvarets problemer som for lave bevilgninger. Jeg er glad for innretningen på komiteens merknader her, selv om Regjeringen ikke synes å få flertall for såkalt integrert løsning. Gjennom store omorganiseringsgrep, samlokalisering av forsvarssjefens stab med departementet og en betydelig slanking av ledelsesapparatet, kan en langt på vei få de samme virkningene. Avgjørende for Regjeringens beslutning om å anbefale Forsvarets fellesoperative hovedkvarter lagt til Jåttå, er de fordeler en samlokalisering mellom Forsvarets fellesoperative hovedkvarter og NATOs subregionale hovedkvarter vil gi. Det gir vesentlige synergieffekter når norske offiserer daglig får virke i et bredt sammensatt internasjonalt fellesoperativt miljø. Det gir dem god innsikt i hvordan NATOs militære organisasjon fungerer, slik at de blir bedre i stand til å sikre norske interesser i NATO-systemet. Ved å legge det fellesoperative hovedkvarter til Jåttå, gjør vi det dessuten mulig for NATO-hovedkvarteret der å kunne fungere som et reelt hovedkvarter i krise eller krig, fordi det på meget kort varsel vil kunne forsterkes med personell fra det fellesoperative hovedkvarteret. Det er disse poengene, der det kompetansemessige utbyttet av samlokaliseringen er det viktigste, som gjør at vi velger Jåttå. Det er ikke, som mange hevder, frykten for at NATO vil trekke seg ut. Det tyngste argumentet for å legge hovedkvarteret til Reitan er de potensielle nasjonale utfordringer i nordområdene. Det tar imidlertid Regjeringen i sine anbefalinger høyde for gjennom å opprette en utvidet landsdelskommando på Reitan, som nettopp skal fungere som en nasjonal krisestyringskommando med vekt på våre særlige utfordringer i nordområdene, og som en mulig framskutt kommandoplass for det fellesoperative hovedkvarter. Her vil jeg avsanne alle forlydender om at forsvarssjefen har planer om ikke å følge opp flertallsvedtak i salen. Tvert imot, dette skal bli et meget vitalt organ som skal drive med alt det Reitan har vist at de er gode til å drive med, også i framtiden.