Eirin Sund (Arbeiderpartiet), 2015-10-20:
Jeg vil også takke representanten Njåstad for at han tar opp denne interpellasjon. Det er en utrolig viktig debatt. Om vi har for lav – det synes jeg, iallfall – valgdeltakelse, og om den er stabil, så mener jeg at vi bør løfte på hver tue for å finne ut hvordan vi kan få flere til å stemme. Jeg er ikke enig med representanten Rotevatn som mener at det ikke er et mål i seg selv, slik jeg oppfatter det, at folk skal gå til stemmeurnene. Som flere har vært inne på, og som statsråden sa veldig bra i innledningen i sin tale, er det et stort paradoks at når vi lever i et demokrati der vi verken trenger slåss eller dø for å få lov til å stemme, og vi ser hva som skjer ute i verden, blir ikke den retten brukt. Jeg tenker at når det gjelder politikk – om det er her på huset, i fylkesting eller i kommunen – er det hverdagen til folk vi holder på med. Kanskje det er det folk ikke ser – om det er her, eller om det er der. Jeg tror at det som flere av representantene har vært inne på, og som representanten Kolberg veldig tydelig adresserte – at politikken selv er ansvarlig for å gjøre seg relevant, og at det er vanskelig å se forskjeller – kan være med og forklare at folk velger å ikke stemme. Jeg hører mange som sier at det ikke er noen forskjell uansett hvem som styrer. Men så tror jeg også at representanten Andersen fra SV har veldig rett når hun sier at dette med handlingsrommet og oppgaver er vesentlig for hvordan en opplever å drive kommunepolitikken, og hvordan en opplever hvilke muligheter en har til å gjøre de oppgavene en blir satt til å gjøre i kommunepolitikken. Statsråden sa noe om tilgjengelighet til møtene, det å lage rom for å inkludere innbyggerne. Det er ingen tvil om at det er rett, det er heller ingen tvil om at både departement og kommuner bruker mye ressurser både på å informere og på ulike måter for å få folk til å gå til stemmeurnene. Men når jeg synes det er så viktig at representanten har tatt opp dette, er det fordi at alt det vi har gjort, viser at det ikke er godt nok – det gjør ikke at flere strømmer til urnene – og da ønsker i alle fall jeg å være med og se på hva vi da kan gjøre. Jeg innrømmer villig vekk – ikke villig, faktisk, men jeg innrømmer det – at jeg ikke har vært for stemmerett for 16-åringer, det har ikke Arbeiderpartiet vært i det hele tatt. Det er en av de tingene som skal bli interessant å se på, når det skal evalueres. Det samme gjelder Internett, og det samme gjelder flere av disse forsøkene som har vært gjort – hva vil evalueringen si? Det som evalueringen sier, vil også være viktig for oss når vi skal ta denne debatten videre inn i partiet, med tanke på hvordan vi skal innrette oss. Men så er det slik: Jeg var i kommunestyret i 16 år. Jeg kom inn i kommunestyret i Gjesdal i 1987, med palestinaskjerf og joggesko og var 20 år og skulle redde verden. Jeg ble i det kommunestyret i 16 år. Jeg var en av få kvinner og den eneste ungdommen som kom inn den gangen. Jeg har vært en av dem som har vært for at en skulle ta vekk strykningen og heller gjøre det positivt å kumulere, nettopp fordi kvinner og ungdom er de som ramler ut av kommunestyrene. Jeg kommer ikke til å si her fra denne talerstolen at jeg er villig til å være med på det som Martin Kolberg egentlig er villig til å være med på, å muligens ta inn igjen strykningen. Men jeg vil være med og se på det, hvis en kan dokumentere hvilken betydning det vil ha når det gjelder å få kommunestyrer og fylkesting som er representative for hele befolkningen. Så hører jeg interpellanten si – og det har han rett i – at det muligens oppleves slik ute at innbyggerne ikke får lov til å bestemme selv hvilke folk som skal inn i kommunestyrene. Det er i alle fall slik i Arbeiderpartiet at når en står på en liste, om det er til storting eller til fylkesting eller til kommunestyre, så står en på den listen fordi en er der på et program for partiet. Jeg mener ikke at personen ikke er relevant, men det viktigste når en så sitter i fire år – enten det er her eller i kommunestyret – er å utføre den politikken som partiet står for. Jeg tror kanskje noe av det som gjør at den dimensjonen forsvinner i kommunepolitikken, er at politikken – som er partipolitikken, ideologien og prinsippene – forsvinner når en driver med – jeg holdt på å si – «mindre» ting. Og når en sammenblander alt dette, blir denne fargen, noe andre representanter har vært oppe på talerstolen og snakket om tidligere, en farge som folk ikke ser forskjell på. Jeg ønsker at folk skal få velge hvem som kommer inn i kommunestyrene, men jeg ønsker også at det skal være en tydelig politisk profil, og jeg ønsker at det skal være slik at kvinner og ungdom ikke ramler ut. Da tenker jeg at en av de tingene som Arbeiderpartiet ikke har bestemt, men som vi er nødt til å diskutere, er om en felles valgdag kan være veien å gå, uten at jeg konkluderer på det her og nå.