Jan Tore Sanner (Høyre), 2002-06-21:
Innstillingen til revidert nasjonalbudsjett bekrefter at Samarbeidsregjeringen står sterkere og tryggere ved utgangen av vårsesjonen. Etter valget i fjor høst er kursen lagt om: Skatter og avgifter reduseres, slik at den enkelte får beholde mer av egen inntekt, og slik at innsatsvilje og skaperkraft belønnes.Skolen rustes opp. Kvalitet og mangfold er satt i fokus.Offentlig sektor avbyråkratiseres og moderniseres, slik at folk skal sikres bedre service og flere tjenester.Miljøpolitikken er skjerpet.Kampen mot fattigdom både nasjonalt og internasjonalt er trappet opp. Samarbeidspartiene har fått flertall i Stortinget for hovedlinjene i Regjeringens politikk. Det skjer selvsagt ikke uten kompromisser. Men på tampen av denne sesjonen kan vi konstatere at Regjeringen har fått en avtale om revidert nasjonalbudsjett med Fremskrittspartiet, innenfor ansvarlige økonomiske rammeren avtale om neste års kommuneøkonomi sammen med Fremskrittspartietet forsvarspolitisk forlik sammen med Arbeiderpartiet som sikrer samsvar mellom struktur og finansiering i denne fireårsperioden Etter at budsjettet for 2002 først ble vedtatt etter et kabinettspørsmål, har vi fått høre igjen og igjen at regjeringspartiene ikke ville få en avtale om revidert nasjonalbudsjett, og neppe ville klare å holde rammene. Vi klarte begge deler. Det er ingen grunn til å legge skjul på at avstanden mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet var stor, og at kravene var tøffe. Men det ble vist vilje til kompromiss. Jeg vil igjen berømme Fremskrittspartiet for en konstruktiv og ryddig opptreden i forhandlingene. Vi kom Fremskrittspartiet i møte på områder som var viktig for dem: Bevilgningene til helse, politi og rettsvesen økes.All skatt på kjøregodtgjørelse fjernes. For regjeringspartiene var det avgjørende at utgiftsøkninger og skattereduksjoner ble dekket inn slik at stramheten i budsjettet kan opprettholdes. Det er viktig for ikke å øke presset i økonomien. Vi kom frem til et resultat – et resultat både regjeringspartiene og Fremskrittspartiet er godt fornøyd med. Jeg registrerer at SVs Øystein Djupedal i et intervju i Politisk Kvarter onsdag 5. juni uttalte at Fremskrittspartiet kunne oppnådd mer også på sine hjertesaker i et samarbeid med SV og Arbeiderpartiet enn det de har fått med Regjeringen. Jeg er i tvil om det, men det er interessant å registrere at den personen som har blåst seg mest opp når regjeringspartiene samarbeider med Fremskrittspartiet, og som i trontaledebatten i fjor høst faktisk erklærte at SV hadde som mål at Carl I. Hagen ikke skulle ha noen innflytelse overhodet, nå inviterer Fremskrittspartiet til budsjettsamarbeid. Slike rundkast skaper ikke tillit. Arbeiderpartiet har brukt store ord og kraftig skyts mot Regjeringen. Det hevdes at Arbeiderpartiet har en mer industrivennlig politikk, og det hevdes at Arbeiderpartiets opplegg vil dempe presset på renten. Begge deler er galt. Er det én ting den siste arbeiderpartiregjeringen vil bli husket for, så er det at den både foreslo og gjennomførte de største skatte- og avgiftsøkningene for næringslivet i nyere norsk historie. At Arbeiderpartiet har begynt å angre på sin egen politikk, endrer ikke det faktum at næringslivet har fått bedre rammebetingelser etter at arbeiderpartiregjeringen gikk av. Som et ledd i arbeidet med «Et enklere Norge» fjernes nå 630 tollsatser. Jeg er glad for at Regjeringen fant rom for dette i revidert nasjonalbudsjett, og at vi i samarbeid med Fremskrittspartiet nå fjerner all skatt på kjøregodtgjørelse. Dette gir mindre byråkrati for næringslivet og lavere skatt for vanlige folk. Disse skattelettelsene kommer i tillegg til en serie skatte- og avgiftslettelser som Regjeringen har fått igjennom: Dobbeltbeskatningen av utbytte er fjernet.Flyseteavgiften er fjernet.Skatten på inntekt er redusert.Boligskatten er redusert.Investeringsavgiften fjernes 1. oktober.Elavgiften og alkoholavgiftene er redusert.Moms på kjøreopplæring er fjernet. Disse eksemplene viser at Regjeringen er godt i gang. Lønnsoppgjøret og den sterke kronen svekker konkurranseutsatt sektor. Regjeringen og samarbeidspartiene har derfor lagt avgjørende vekt på at den såkalte handlingsregelen og stramheten i budsjettet skal holdes. Det er ingen grunn til å tro at Arbeiderpartiets opplegg ville innebære noe mindre press på renten, snarere tvert imot. Et viktig skille i den økonomiske politikken mellom samarbeidspartiene og Arbeiderpartiet er spørsmålet om hvordan det økte handlingsrommet i økonomien skal brukes: Arbeiderpartiet vil bruke mer enn oss til å øke de offentlige utgiftene.Vi vil bruke mer enn Arbeiderpartiet til å senke skatter og avgifter. I tillegg viser vår regjering større vilje og evne til å fornye og modernisere offentlig sektor. Samarbeidspartienes politikk, med større skatte- og avgiftslettelser kombinert med modernisering av offentlig sektor og andre strukturtiltak, skaper i sum mindre press i økonomien og bedre forhold for konkurranseutsatt sektor enn Arbeiderpartiets politikk. La meg legge til at jeg deler Arbeiderpartiets syn om at handlingsregelen ikke skal utnyttes fullt ut hvert år, uavhengig av konjunkturene. Men etter vår vurdering tilsier ikke hovedbildet i norsk økonomi at vi nå bør fravike handlingsregelen. Veksten i norsk økonomi ligger fortsatt under det som antas å være normalt, og inflasjonen ligger for tiden godt under det inflasjonsmål pengepolitikken styres etter. Det er meningsløst når Arbeiderpartiet i en pressemelding hevder at deres forslag til endringer av budsjettet vil bidra til lavere rente. Selv om Arbeiderpartiet opererer med en innstramming på 600–700 mill. kr, er det flere forhold som trekker i motsatt retning. For det første finansierer Arbeiderpartiet økte offentlige utgifter innenlands som skaper større press i økonomien, med kutt i forsvarsinvesteringene, som i stor grad er kjøp i utlandet. For det andre foreslår Arbeiderpartiet å øke utlånsrammene for SND og Husbanken, og de fremmer forslag om å opprette en ny låneordning eller et fond for kommunene. Dette vil helt klart øke aktiviteten og dermed øke presset i økonomien. For det tredje skyver Arbeiderpartiet nye milliardregninger til 2003 som kommer på toppen av en rekke saker, bl.a. investeringsavgiften, som også Arbeiderpartiet må ta hensyn til i sitt opplegg for 2003. Skal Arbeiderpartiet være i nærheten av å innfri sine løfter, vil det bety massive skatteøkninger for vanlige folk, alternativt vil de sprekke alle økonomiske rammer, med de konsekvenser det vil kunne få. Det er Regjeringens politikk at den underliggende utgiftsveksten i statsbudsjettet i perioden skal ligge lavere enn veksten i verdiskapingen i Fastlands-Norge. Det er kanskje det viktigste bidraget som kan gis for å unngå en for sterk nedbygging av konkurranseutsatt sektor og for å dempe presset på renten. Denne våren har vi gjentatte ganger sett at Arbeiderpartiet med liv og lyst har deltatt i det populistiske kappløpet som ellers har vært forbeholdt andre partier. Det hjelper svært lite om Jens Stoltenberg og Hill-Marta Solberg sitter i baksetet og roper brems, når resten av partiet sitter i førersetet og roper mer gass. Samarbeidspartiene legger til grunn at oljeformuen skal forvaltes i et generasjonsperspektiv. Opprettelsen av Petroleumsfondet og den begrensning som ligger i bruken av oljeinntektene gjennom etablering av den såkalte handlingsregelen, sikrer at oljeformuen vil komme flere generasjoner til gode. Men dette gjelder bare så lenge denne politikken har flertall i Stortinget. Jeg registrerer at flere partier, nå også Arbeiderpartiet, ivrer etter å putte nye sugerør inn i Petroleumsfondet – både ved å presse opp de offentlige utgiftene og ved å foreslå nye fond, eller ved å flytte milliarder til andre eksisterende fond. Dette er en politikk som over tid kan undergrave Petroleumsfondet, og vil svekke våre muligheter til å dekke fremtidige pensjoner, og som også strider mot den generasjonstenkning som ligger til grunn for Petroleumsfondet. Regjeringen og samarbeidspartiene er også opptatt av at forvaltningen av Petroleumsfondet skal reflektere viktige verdier som respekten for menneskerettighetene. Derfor tok Regjeringen initiativ til å opprette Petroleumsfondets Folkerettsråd. Dette rådet har fått i oppdrag å vurdere om investeringer i regi av Petroleumsfondet kan innebære brudd på folkerettslige forpliktelser. Flertallet i finanskomiteen foreslår nå at det skal opprettes et nytt utvalg som skal vurdere etiske retningslinjer for Petroleumsfondet. Det har selvsagt ikke samarbeidspartiene noe imot. Vi foreslo en annen løsning, nemlig at Folkerettsrådet skulle foreta en løpende vurdering av de etiske retningslinjene for å se om disse kan utvikles videre. Men når det nå er foreslått et nytt utvalg, vil vi selvsagt stemme for det forslaget. La meg bare til slutt vise til forslag nr. 76, fra samarbeidspartiene og Fremskrittspartiet, som er omdelt på bakgrunn av at det ved en inkurie ikke er tatt inn i innstillingen. Jeg benytter anledningen til å ta opp det forslaget.