Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2000-05-25:
Jeg ønsker jeg hadde hatt minst 15 minutter, men dessverre må jeg vel bare begrense meg til det jeg har fått tildelt. I dag har vi en skjebnedag for kystfolket og for Distrikts-Norge. Jeg sier det så sterkt, for dersom denne innstillingen blir vedtatt uten at noen av de forslagene jeg har lagt fram, samtidig blir vedtatt, gjør vi det mesterstykket at vi stadfester og forsterker de fullmaktene som allerede er gitt fra Stortinget til Miljøverndepartementet og de miljøbyråkratene som sitter rundt omkring i fylkene, og som i realiteten er de som styrer løpet. De ml-erne og 68-erne som forsvant da kommunismen falt i grus, er godt plassert. Det er de som sitter og finner på all denne jækelskapen som distrikts- og kystbefolkningen må leve med. – Jeg beklager mitt uparlamentariske språk, president! Det snakkes om vern, og det snakkes om tap av artsmangfold. Jeg må få bruke noen få sekunder på å fortelle en liten historie. Jeg var i helgen ute i Skipbåtsvær, der min bestefar kom fra – ute i naturen. Da jeg vokste opp, lå bestefaren min ved kai og sløyde fisk og hev gjenner ut, og ea kunne spise av hånden min. I dag er det fraflyttet. I dag er oteren fredet, i dag er ørnen fredet, i dag er stort sett selen fredet. Det finnes ikke ærfugl igjen. Nei, ørnen har spist opp ærfuglen, oteren har spist opp ærfuglen. Jeg har bilder av ærfugl i kjeften på oteren, bilder som er tatt av journalister. Sånn går det når man freder og verner naturen uten at menneskene er med og deltar i det vernet. Det verste som skjer på kysten, er fredning. Da forsvinner artsmangfoldet. Artsmangfoldet tar man vare på når kystbefolkningen får lov til å være med, men når man freder uten at kystbefolkningen får være med, går det galt. Jeg pekte innledningsvis på naturvernloven i forhold til sjø – hva slags lovgrunnlag er det som gir rett til vern av sjøen? Jo, det er et brev fra en byråkrat i Justisdepartementets lovavdeling – sannsynligvis en naturverner – som sier at det er grunn til å anta at miljøvernloven også skal gjelde sjø. Det er lovgrunnlaget som komiteen har lagt til grunn. Ved å vedta det som står i innstillingen, sier vi at naturvernloven skal gjelde i sjø, man antar ikke lenger. Det er grunnen til at jeg har lagt fram forslag nr. 2. Forslag nr. 3 går på det eminente at når miljøvernbyråkratene i et fylke finner ut at her er det et område som skal vernes, så setter de seg og tegner; de tar en tusj og ringer det inn. Jeg har sendt det til komiteen og til en rekke representanter for å vise hvordan verneområdet i Nordland – jeg har pekt ut Nordland, som det startet med i 1994 – ser ut i dag med tusjgrensen rundt. Og da er det området i realiteten fredet lenge før det er fattet vedtak om det. Det er alvorlig. Det kan gå opp til 6–10 år før vedtak blir fattet, men området er allerede båndlagt av fylkesmannens miljøvernavdeling, uten kontroll, uten at Stortinget kan innvirke på det. I realiteten har de fått fullmakt fra departementet, de kan gjøre akkurat som de vil. Det er dagens realitet. Så vises det til at WWF har levert en anmeldelse vedrørende Froan. Hva har WWF gjort for naturen i Norge? Hva har WWF gjort for Norge internasjonalt? Jo, de deltar i kampanjer mot Norge for å skandalisere Norge mest mulig når Norge er ute og skal forsvare sine interesser når det gjelder å høste av naturen. Jeg synes det er forstemmende å oppleve at det blir dratt fram her i denne salen. Selvfølgelig er vern ved bruk den eneste måten – det er jeg enig med Nordtun i – man kan få ivaretatt interessene på. Gunn Karin Gjul snakket om lokalt engasjement. Ja, hvordan skal man få lokalt engasjement? Verneplanen for Nordland ligger i dag til vurdering på direktoratsnivå. Det er ingenting som sier at verneplanen skal omskrives og sendes ut på ny høring. Derfor forslag nr. 1 – og det er viktig.