Rigmor Andersen Eide (Kristelig Folkeparti), 2015-04-28:
Jeg er glad for at de opprinnelige forslagene ble kvittert ut gjennom behandlingen av Meld. St. 13 for 2014–2015. Gjennom å knytte seg til EUs klimapakke mot 2030 kan ikke Norge lenger bruke klimakvotekjøp i utviklingsland for å pynte på norsk klimapolitikk, som tidligere. Dette forplikter norske politikere, uavhengig av stortingsflertall og ulike regjeringer. Selv om CDM har finansiert gode prosjekter i utviklingsland og sammen med fleksible mekanismer kan spille en viktig rolle i arbeidet med å finansiere utslippsreduserende tiltak, må likevel ikke finansiering av klimatiltak i fattige land være en erstatning for å kutte Norges egne innenlandske utslipp. Vi er glade for at regjeringa skal komme til Stortinget med en sak som inkluderer en beskrivelse av mulige klimatiltak i utviklingsland i perioden 2020–2030. Det er ingen tvil om at de endringene vi ser kan komme av klimaendringene, vil ramme utviklingslandene særlig hardt. I sin rapport skriver FNs klimapanel at klimaendringene vil redusere tilgangen på ferskvann i mange land og svekke matsikkerheten. Hvis temperaturen øker mer enn 4 grader, vil risikoen for matsikkerhet være høy både på globalt og regionalt nivå. Samtidig øker verdens behov for mat raskt. I tropene vil matsikkerheten også trues som følge av at fiskebestandene har vandret mot polene. Klimaendringene forventes å redusere økonomisk vekst, heve matprisene som følge av svekket matproduksjon og bremse reduksjonen i fattigdom. Klimaendringene vil forverre fattigdommen i de fleste utviklingsland. Nye «fattigdomslommer» vil oppstå i land med økende inntektsforskjeller, enten disse landene er utviklingsland eller industrialiserte land. Forskjellene mellom fattig og rik vil dessverre bare øke. Mange fattige utviklingsland ligger i varmere strøk som stort sett vil få negative effekter av klimaendringene, som hete, tørke, flom og stormer. I tillegg har disse landene få ressurser til å forebygge og reparere virkningene av klimaendringene. Derfor er de svært sårbare totalt sett. Allerede i dag er store områder i Afrika truet av tørke. Fremover forventer klimapanelet en forverring av situasjonen og nedgang i avlingene. I tillegg forventer forskerne at varmere vann i de store afrikanske innsjøene vil føre til redusert fiske. Dette vil svekke spesielt den lokale mattilgangen, og dermed vil livsgrunnlaget for mange i denne regionen være truet. Klimaendringene vil i løpet av dette århundret tvinge flere mennesker på flukt. FNs klimapanel sier også at klimaendringene indirekte øker risikoen for voldelige konflikter som borgerkrig ved å forsterke virkningen av andre årsaker til slike konflikter, som fattigdom og økonomisk nedgang. I en overgangsfase må vi akseptere en viss utslippsvekst i utviklingsland. Rike land som Norge må også stille opp med teknologi, kompetanse og bistand for å redusere klimagassutslipp i utviklingsland. Dersom det å forplikte seg til å redusere klimagassutslippene også automatisk innebærer redusert økonomisk vekst og utvikling, vil man aldri oppnå enighet om en global klimaavtale hvor alle land er med. Urettferdigheten mellom fattige og rike land er allerede stor. Politikere i utviklingsland har en legitim rett til å kjempe for vekst og utvikling for sin befolkning. Verden trenger en grønn revolusjon, og denne revolusjonen er det de rike landene som må gå i spissen for. Norge har som verdens rikeste land en plikt til å gå foran og redusere utslippene av klimagasser både nasjonalt og internasjonalt.