trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Jeg skal bare nevne et par–tre forhold som hoppes over. Det første: Det er forventet en enorm befolkningsvekst i både Oslo og Akershus. Det er en villet politikk. Det er ikke en politikk man må gjennomføre, men det er en politikk man vil, og det er en politikk man gjennomfører. Det er et utgangspunkt. Det skaper enorme behov. Det må de som ønsker at den politikken skal føres videre, ta ansvar for. Det var punkt 1. I merknadene er det sitert fra et brev fra statsråden: «Økt biltrafikk vil forsterke kapasitetsproblemene.» Ja vel. Hvis man tror det – la oss si at det er tilfellet: Hvorfor fullfinansierer man ikke da all kollektivtrafikk? Ville ikke det vært det mest fornuftige? Man sier at det vil bli umulig for kollektivtrafikken hvis vi bygger ut veier – det er ikke mulig. Nei vel, her står statsråden og flere andre representanter i salen og sier kollektivtrafikk, kollektivtrafikk, kollektivtrafikk, men ingen fremmer forslag om full statlig finansiering av kollektivsatsingen innenfor Oslopakke 3. Det er bare prat – unnskyld meg, president – det er bare prat, og det har det vært fra dag én. Nå kunne man ta dette på alvor. 35 mrd. kr, sa representanten Ingjerd Schou, det er mye penger. Ja, det er mye penger, men det er faktisk det det koster. Når man driver med denne snikskattleggingen av bilistene og alle andre som er ute og farter på veiene våre, er det en ekstraskatt, for det er ikke brukerbetaling. Man kjører ikke buss samtidig som man kjører bil. Det er ikke brukerbetaling. Jeg betaler for naboen som kjører buss. Det er ikke brukerbetaling, det er en ekstraskatt på 5 000–10 000 kr, som det kommer til å bli etter hvert, og kanskje mer enn det. Hvis man bor f.eks. rundt Vestkorridoren, som er tatt ut av pakka, og muligens, skal finansieres separat, ja så blir det 10 000–20 000 kr i året. Hvor tror man de pengene går? Tror man at hver enkelt som kjører der, kommer til å betale det? Selvfølgelig blir det ikke sånn. De vil gå til sin arbeidsgiver og si at dette koster det meg å komme på jobb – det må arbeidsgiver betale og finansiere. Hva gjør arbeidsgiver da? Jo, det blir produksjonskostnader for arbeidsgiver, han legger på. Hva skjer da med varene han produserer? De blir dyrere. Hva skjer med norsk konkurranseevne? Jo, den går ned. Så sitter vi altså med Statens pensjonsfond på 3 500 mrd. kr i utlandet som vi investerer i våre konkurrentlands infrastruktur, og så lar vi vår egen industri dø, fordi vi insisterer på å skattlegge bedriftene enda mer. Det er ikke klokskap, det er dumskap.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Stadig flere barn vokser opp i familier med vedvarende lav inntekt. Dette er ofte familier som lever av offentlige overføringer. 81 pst. av barna som lever i en fattig husholdning, har innvandrerbakgrunn. Tall fra ulike instanser viser at familier som lever av stønader, jevnlig sender penger til slekt og venner i opprinnelseslandet. For somaliere gjelder dette 74 pst. Totalt sendes flere milliarder stønadskroner ut av landet hvert år. Med andre ord: Penger fra spleiselaget fordelt på fattige familier i Norge, slik at disse skal kunne gi sine barn en trygg og materielt sett god oppvekst, ender som ukontrollert bistand til andre land. Mener finansministeren dette er god bruk av skattebetalernes penger? Dersom ikke, hva vil finansministeren foreta seg for å hindre at ulike overføringer ikke ivaretar intensjonen?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Jeg vet nesten ikke hvor jeg skal begynne. Først til Trine Skei Grande, som har forlatt salen: Det er ikke slik at jeg ikke liker innvandring eller innvandrere. Innvandrere og innvandring er helt utmerket, men med en innvandring som vi ikke klarer å integrere, som vi ser i dag, og som vi ikke klarer å verdiassimilere når det gjelder likestilling, likeverd, ytringsfrihet, personlig frihet og sekulære rettsregler, og når f.eks. – som representanten Lise Christoffersen sa – det er kulturforskjeller som gjør at kvinner er hjemme, og man ikke klarer å få folk ut, og man får for mange til Norge for fort, vil det bare fortsette. Det er bevist og bevist, ikke bare i Norge, men i alle land i hele Europa. Da er det mulig at man skal si fra at dette går for fort. Men det er altså en villet politikk. Til representanten Torgeir Micaelsen, som sa: «Vi har fått en innvandring.» Vi har fått en innvandring – som om noen har fått det fra ett eller annet sted. Nei da, det er politikk vedtatt av regjeringen, bortsett fra EØS-innvandringen. Det er politikk vedtatt av regjeringen, enten gjennom internasjonale avtaler eller gjennom egen politikk. Det er ikke til å komme unna. Så kan man mene det ene eller det andre om det. Her løper altså sosialist etter sosialist opp på denne talerstolen og kritiserer kapitalister – kapitalister som gjør det mulig for dere sosialister å sitte her og tjene en million. Det er kapitalistene som gjør at dere har muligheten til å sitte her i salen som stortingsrepresentanter og tjene en million. Likevel er det kapitalistene dere skal stå her og kritisere. Hvem er det ellers som kan betale lønningene til dere sosialister, hvis det ikke er kapitalistene som skaper verdiene i det norske samfunnet? Det er nødt til å være dem – eller er det slik at alle skal bli rentenister av Statens pensjonsfond? Jeg begynner å lure, for når man hører enkelte av representantene her, virker det nesten slik. Men det er altså slik i dag at 30 pst. ikke fullfører videregående skole. Det er slik at matematikkunnskapene på videregående skole er svært svake – og så sitter man her og skryter av at det er små forskjeller! Ja, det er små forskjeller. Det har sine gode sider, men det har også sine negative sider. Det synes jeg også statsråden kan innrømme, istedenfor ensidig å fremheve at jo likere, jo bedre. Vi har hatt samfunn som har prøvd å få det helt likt. Det har gått helt feil, og det er mange samfunn som har prøvd det. Så man er nødt til å ha incentiver også, og det går an å lykkes. Det er klart at når du hele tiden får høre at det spiller ikke noen rolle med skolen, eller at de beste holdes tilbake, og hvis du ikke har muligheter til å tjene penger og du blir kritisert hver gang du tjener penger, da får du ikke den kreativiteten og viljen til å stå på. Nettopp noen til å skape muligheter for andre, skape arbeidsplasser, slik at også andre kan få inntekter – slik at sosialistene kan sitte her og kritisere – det er det vi trenger. Det vi trenger, er flere kapitalister, flere som skaper verdier og arbeidsplasser, ikke flere som kritiserer dem som skaper verdier.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Både finansministeren og jeg tjener bra, 750 000–800 000 – finansministeren tjener kanskje en million. Vi betaler begge inntektsskatt. La oss si at jeg velger å bruke opp hele inntekten min på fjas og tull og tøys, mens finansministeren er nøysom og sparer deler av sin inntekt – og vi gjør det slik over mange år. Hvis formuen til finansministeren går over 750 000 kr, kommer vi i en situasjon der han må betale formuesskatt. Da har med andre ord hans nøysomhet og sparing over år straffet seg, mens mitt forbruk på tant og fjas har vært lønnsomt. Vi har betalt den samme inntektsskatten. Synes finansministeren det er et rettferdig prinsipp at den som er nøktern og sparer, må betale formuesskatt fordi vedkommende ikke har brukt opp lønnen sin?
Hans Frode Kielland Asmyhr (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Mitt engasjement i denne debatten knytter seg selvfølgelig til at jeg er forslagsstiller, men også til at jeg har vært pendler fra Akershus og inn til Oslo i 20 år, og jeg vil påstå at jeg har en førstehåndskjennskap til hvordan pendlerne fra Akershus har det på sin daglige reise inn i og ut av Oslo. Bare for å presisere: Jeg bruker stort sett kollektivtrafikk, jernbanen, og ser at selv fra der hvor jeg kommer fra, et godt stykke ut på Romerike, er det sjelden sitteplasser innover til Oslo, og i hvert fall ikke hjem igjen. Jeg vil si at situasjonen på toget nå rett og slett er farlig med tanke på sikkerheten. Systemet er i ferd med å bryte totalt sammen, og det har ikke gått inn hos ansvarlige myndigheter. Selv om man ønsker bare en liten prosentvis reduksjon i antall bilister, vil ikke kollektivsystemet være i stand til å ta imot disse på en forsvarlig måte. Derfor kommer man ikke utenom at man må gjøre investeringer både i vei og i kollektivtrafikk. I tillegg er situasjonen med innfartsparkering også helt utilfredsstillende. Vi ser også at staten har løpt fra ansvaret fullstendig med hensyn til å finansiere infrastruktur her i landet. Innbyggerne i Akershus opplever nå at det er kommet bomstasjoner i alle retninger. På E18 vestover, E6 sydover, ny E6 nordover, med mange bomstasjoner løpende, rv. 2, og jeg skal ikke utelukke at man kommer på rv. 22 også etter hvert. Dette viser at man løper fra regningen, og selv jeg som er en daglig bruker av kollektivtrafikken, får en betydelig bompengeregning hvert år for å dekke den fritidstrafikken jeg har. Derfor skuffer det meg at Høyre her i debatten sier at det er urealistisk med en økt statlig finansiering. Da sier man samtidig at Høyre er et bompengeparti. Det skuffer meg, for det viser også at man ikke har troverdighet i skatte- og avgiftspolitikken når man ikke gjør noe med de skatter og avgifter som man virkelig kan gjøre noe med.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Jeg vil takke statsråden for at hun for det første åpenbart har fokus på de eldre i trafikken, og spesielt fordi hun framhever to elementer som har svært stor betydning for eldres sikkerhet, mobilitet og livskvalitet i framtida. Det første elementet er at de såkalte gjenoppfriskningskursene, som har gitt svært gode resultater, skal videreføres og videreutvikles, slik at flere kan delta på dem. Jeg antydet forsiktig i mitt innlegg at man kanskje skulle flytte 65+ til 70+, fordi jeg tror det er av enda større betydning at gruppen mellom 70 og 75 år får del i en slik gjenoppfriskning og opplæring. Jeg vet at dette også har vært med i vurderingen, men at man ikke har tatt noen stilling til dette ennå, men jeg vil i hvert fall understreke at behovet for slike kurs øker med økende alder. Det andre elementet som statsråden understreker, er bruken av ny teknologi, som helt åpenbart vil komme til å gjøre det lettere for dem som har ulike – jeg skulle til å si – både sansehemninger og bevegelseshemninger, å kunne ferdes trygt i trafikken. Tenk bare på det som er blitt vanlig i bilene, elektroniske avstandsmålere både foran og bak, og det er vel ikke lenge til at vi også får elektronikk som gjør det mulig å kommunisere bedre mellom vei og bil, f.eks. elektroniske midtdelere – i tillegg til all den automatikken som finnes i moderne biler i dag, som gjør det mulig for førerne å ferdes tryggere i trafikken. Så jeg takker for statsrådens svar og understreker nødvendigheten av fortsatt å ha fokus på dette når vi nå beveger oss inn i transportplandiskusjonen.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Jeg takker for en god runde om de eldre i trafikken og føler trang til å understreke det selvfølgelige i at det er ingen av oss som ønsker en rekke eldre bilførere farende rundt omkring på norske veier, og er en fare for seg selv og andre. Det er det nødvendig å understreke. Samtidig er det viktig å understreke at bilen er et velferdsgode for eldre mennesker som gjør at deres livskvalitet blir bedre enn om de ikke har adgang til å kjøre bil. Det å legge til rette for at eldre mennesker har anledning til å ferdes trygt i trafikken, er etter min oppfatning en stor samfunnsoppgave, en samfunnsoppgave som vi ikke har tatt tilstrekkelig høyde for til nå, når eldrebølgen nå kommer inn i trafikken. Med den oppmerksomhet som derav følger, vil vi altså måtte se på andre muligheter enn det vi har vært villige til så langt. Spørsmålet blir altså: Hvordan skal vi klare å luke ut de som av helsemessige årsaker ikke kan fortsette sin ferd på veiene? Statsråden nevnte dette prosjektet som har pågått i Statens vegvesens regi i Møre og Romsdal, og som allerede har ført til færre ulykker. Men jeg har hørt andre reaksjoner også på dette prosjektet, bl.a. fra pensjonistforeningene, som har følt dette som et inngrep overfor de eldre og de eldres interesser. Det som er så viktig, er at vi passer på balansen mellom restriktive tiltak på dette området, og utnytter det mulighetsrommet som dagens trafikkregler egentlig gir for begrenset kjørerett i ulike sammenhenger. Jeg føler meg ganske sikker på at statsråden tar hensyn til dette i sitt videre arbeid med trafikksikkerheten for de eldre, og ser med et godt blikk på betydningen av økt livskvalitet.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-03-29:
Jeg vil takke statsråden for svaret. Jeg syns det er veldig betryggende å høre at statsråden bekrefter det tette samarbeidet mellom departementene og ansvarlige myndigheter for øvrig. Det er veldig viktig. Det er også godt å høre at statsråden vil få uttalelsen fra Region midt på sitt bord og se hva den går ut på, før det blir konkludert der. Da stoler jeg på at statsråden tar med seg de signalene som jeg her prøver å videreføre. Det setter jeg veldig stor pris på. På nettsidene til Stavanger Aftenblad sto det for en tid siden at regjeringen vil ha mer sjøtransport istedenfor veitransport, og denne gangen mener de alvor, sto det. Jeg syns det er godt at vi endelig kan få lov til å ta det på alvor. Jeg er klar over at dette har vært et tverrpolitisk ønske i veldig mange år, og jeg gleder meg og ser fram til at det nå virkelig skal rulle og gå, at noe skal skje. For Høyre er god logistikk en svært viktig del av det å gi næringslivet konkurransedyktige rammevilkår. Det har, som sagt, lenge vært tverrpolitisk enighet om å få dette til når det gjelder å få mer gods fra vei til sjø og bane. Spørsmålet er hvorledes og hvor raskt vi kommer dit. Vil dagens ledende havner når det gjelder sjøtransport, få den nødvendige drahjelpen fra regjeringen til å få på plass en grønnere transport? Jeg håper det, ut fra det statsråden her sier, og jeg føler at signalene er der. Vil de få hjelp til å flytte godstransport fra trafikkfarlige veier, som jeg har vært inne på tidligere? Det er helt klart at samferdselsministeren her har et særskilt ansvar for å sørge for at havnene er koblet til et godt vei- og jernbanenett. Det samarbeidet som det er snakk om, er utrolig viktig, og det skulle vi vært mye flinkere til på mange flere områder. Det er regjeringen og staten som sitter med de viktige nøklene til virkemiddelapparatet som må på plass for å lykkes. Utover behovet for reduksjon av statlige avgifter er det viktig at det lokalpolitisk satses på havneutvikling, og at ansvarlige myndigheter tar ansvar for å bygge en god infrastruktur fram til havnene, som sagt. En ferjefri kyststamvei fra Stavanger til Trondheim vil, sammen med Stad skipstunnel, løse store utfordringer. Hvis vi får disse to viktige trafikkårene på plass, kan vi virkelig snakke om politisk vilje til å få mer godstransport over fra vei til sjø langs hele Vestlandskysten. Altfor mye gods fraktes i dag på lastebiler langs smale, nedslitte veier, som jeg har sagt tidligere. Jeg ser at nå er tiden ute, så jeg får ta det igjen i neste runde.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2012-03-29:
Først av alt må jeg få lov å takke for en fantastisk debatt og et stort engasjement. Det er utrolig artig. Jeg må innrømme at jeg var litt skeptisk i utgangspunktet – jeg trodde de fleste hadde fått litt påskevyer og var på vei hjem. Men dette var virkelig gøy! Jeg har lyst til å påpeke noen få påstander som har kommet her. Representanten Bratli fra Arbeiderpartiet viste til at den regionale transportplanen ivaretar den regionale tenkningen og samarbeidet på en god måte. Det var jo nettopp det jeg sa i min innledning, og som førte til at jeg tok initiativet til denne interpellasjonsdebatten, at det kom en regional plan, som var ført i pennen av trønderske politikere, men det sto ingenting om Ålesund havn, det sto ingenting om Møre og Romsdal. Det var sterkt beklagelig, og det gjorde at det ble uro. Jeg er helt enig i at vi må bli flinkere til å samarbeide på tvers av fylkene – det er det ikke tvil om engang. Representanten Hoksrud og også representanten Grimstad snakket om lyntog, men jeg sa absolutt ingenting om lyntog – jeg hadde overhodet ikke tenkt å si det heller. Nå var representanten Ingjerd Schou fra Høyre inne på det og på en måte avviste hele greia. Det jeg er opptatt av, og det gjentar jeg gjerne – og jeg håper statsråden hører godt etter – er at vi aldri må avskjære de mulighetene vi kan ha i fremtiden for fortsatt å ha jernbane til Møre og Romsdal. Det er den jeg er redd for. Derfor må en trasé fortsatt gå gjennom Gudbrandsdalen. Det er viktig. Så til representanten Else-May Botten, som snakket mye om snorklipping, og det er kjekt. Men den dagen det kommer til snorklipping, har man holdt på i mange år. Er det noen som vet det, er det nå vi politikere, som kjemper for å få på plass veiene våre. Når det gjelder Kvivsvegen, klarer jeg ikke å la være å si at her har vi all grunn til å gi en stor honnør til en tidligere stortingsrepresentant fra Høyre, nemlig Petter Løvik. Han kjempet enormt for Kvivsvegen, og vi er veldig stolte over at den nå er på plass. Jeg leste i bladet «Fraktemann» at i Norge velter det 200–250 vogntog per år. Jo raskere vi får mer av dagens tungtransport over fra vei til sjø og bane, jo tryggere og mer miljøvennlig blir den totale transporten, til glede for både næringslivet og folk flest. Takk for en fantastisk god debatt. Så ser jeg på statsråden igjen og håper og tror at hun har tatt med seg signalene, som er så viktige for regionen Møre og Romsdal, og ikke bare for Møre og Romsdal, men for hele landet, som det ble sagt her. Verdiskapingen er viktig.
Knut Sjømæling (Senterpartiet), 2012-03-29:
Som representant for Møre og Romsdal vil jeg gi statsråden ros og en takk for de utfyllende og gode svar, og for de kommentarene som hun hadde på interpellanten Elisabeth Røbekk Nørves innspill. Gjennom statsrådens svar viser hun en interesse for og en kunnskap om de utfordringene og den aktiviteten som foregår nå, og som er planlagt framover. Jeg synes også debatten har båret preg av at det blir satt lys på, blir fokusert på, den positivitet som skjer i Møre og Romsdal, og på verdien som eksportfylke, og den viktigheten som fylket har for landets velferd. Jeg vil likevel advare representanten Elisabeth Røbekk Nørve mot å krisemaksimere situasjonen – på bakgrunn av det som pågår, og det som er planlagt framover. Det er en revolusjon som er på gang. Men jeg hører med til dem som mener at midler må på plass for å følge de planene som er lagt. Så har flere vært inne på dette med regional plan. Det er riktig som representanten Røbekk Nørve sier, at logistikknutepunktet i Trondheim også gjelder for Møre og Romsdal. Meningen med planen er at det skal bli et godt utgangspunkt for skipsfart. Men jeg vil minne representanten Elisabeth Røbekk Nørve om at den jobben som ble gjort fra Møre og Romsdals side da Ålesund havn ble for dårlig ivaretatt, ble ledet av daværende fylkesordfører Olav Bratland og Frank Sve, som da var leder av samferdselsutvalget, og som sto for arbeidet. Det nåværende regimet har tatt tak i dette, og formuleringen om viktigheten av Ålesund havn vil bli endret i den regionale transportplanen som tenkes vedtatt i juni. Når det gjelder rassikring, som er svært viktig for Møre og Romsdal, er det fortsatt store utfordringer – det vet vi. Men da er det en påstand som langt på vei kan dokumentere det som denne regjeringen har gjort for rassikring i de årene den har fungert: Det tilsvarer 40 år med Bondevik II.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2012-03-29:
Ja, president, det er viktig å vise at vi i Møre og Romsdal er veldig opptatt av denne problemstillingen. Jeg hadde egentlig ikke tenkt å ta ordet, men representanten Else-May Botten var inne på en del viktige momenter i denne debatten som kanskje bør belyses litt ekstra. Representanten snakket så fint om alt det som blir gjort, at man reiste rundt og klippet snorer i disse årene. Ja, det er vel og bra med fine ord, god-jul-og-godt-nyttår-taler og klippe snorer til nye veiprosjekter. Men det vi i Fremskrittspartiet er opptatt av, er hvordan situasjonen faktisk påvirker oss som bor der, og hvordan den ser ut for dem som er der. Vi i Fremskrittspartiet er opptatt av å få folk til å bo i Møre og Romsdal. Når det gjelder å få ungdom til bli boende, til å bli værende, til å ta utdanning, til å jobbe og å få sånne som meg, som har flyttet ut, til å flytte hjem igjen, er det grunnleggende viktig å ha en god infrastruktur. Det hjelper ikke hvor mange snorer regjeringspartiene og statsrådene klipper, når man ser realiteten og ser hvordan den påvirker ungdom som bor i eller har lyst til å bo i fylket. Sannheten er at de som er unge i dag og skal inn i arbeidsmarkedet, er opptatt av mobilitet og fleksibilitet. Vi er opptatt av å komme oss rundt fra A til B, vi er opptatt av å kunne bo ett sted og pendle til jobb. Da hjelper det ikke med infrastrukturen slik den er i dag. Det hjelper ikke når vi hører at stadig flere småbarnsforeldre er livredde for å sende barna sine på skolen, når de ser at vi har så mange rasfarlige skoleveier i fylket vårt. Det hjelper ikke å ha busstransport av elever på lange strekninger i distriktene når vi har flere hovedfartsårer som er så smale at vi ikke engang har midtstripe på disse veiene. Og det hjelper ikke å ha det fergeveinettet vi har, der vi ikke kan dra f.eks. mellom Molde og Vestnes eller dra på fest på kvelden, fordi man ikke har ferger som går hyppig nok, eller av og til ikke går i det hele tatt, slik at man ikke kommer seg hjem. Det er utfordringer som Fremskrittspartiet er opptatt av. Det er utfordringer som innbyggerne i Møre og Romsdal er opptatt av. Jeg lærte i mattetimen at 0 x 3 eller 0 x 4 fortsatt er 0 – og da kommer vi til veiinvesteringene i Møre og Romsdal og de snorklippingene som faktisk skjer. Derfor er dette viktig for oss i Fremskrittspartiet. Vi er glad for at interpellanten nettopp hever viktigheten av en god infrastruktur, både for eksportnæringen i Møre og Romsdal og for å sikre at ungdom blir i fylket eller kommer tilbake til fylket.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Det er vanskelig å debattere denne saken uten å reflektere den debatten som var i forrige sak, som handlet om å utjevne forskjeller, som handlet om at de som har mest – de som har størst evne til å bidra til fellesskapet – skal betale forholdsvis mer enn dem som ikke har noe, eller har lite. Hvis man er enig i den tankegangen – det kan jo være grunn til å antyde det, for samtlige partier var i forrige sak enig i at man skulle føre en politikk for å utjevne forskjeller, hvis det var noen substans i det, burde det som et minimum i denne saken foreligge et forslag om at man skulle utrede alternative skatter som bidro til at de som har mest ressurser – de som har høyest inntekt, de som har mest å bidra med – fikk skatter som et alternativ til formuesskatten. Det forslaget ser jeg ikke på bordet. Nei, Norge er det eneste landet i Vest-Europa som siden 2005 har klart å snu trenden og redusere ulikhetene. Det er første gangen siden 1989 at denne trenden snudde i Norge. Samtidig – mens Norge gjorde dette grepet – økte forskjellene dramatisk under de borgerlige regjeringene i Danmark og Sverige. Det skyldtes bl.a. at vi fikk en mer rettferdig formuesskatt. Mens Norge før 2006 hadde et skattesystem der de rikeste betalte en mindre andel av sin inntekt i skatt enn andre, har innføringen av utbytteskatt og omlegging av formuesskatt ført til at de nå betaler en høyere andel av sin inntekt i skatt enn alle andre. Det er innføring av et mer rettferdig skattesystem! De aller rikeste – de med over 100 mill. kr i formue – har fått økt skatten med over 3 mill. kr. Samtidig har vi redusert skatten for dem som ikke har så mye. I 2005 betalte 1,2 millioner personer formuesskatt. Nå er dette tallet nesten halvert, og omtrent 900 000 personer betaler mindre formuesskatt enn i 2005. Omleggingen av formuesskatten og øvrige skatteendringer har bidratt til å gjøre Norge mer rettferdig. Det er jeg som SV-er og medlem av den rød-grønne regjeringen svært stolt av.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-03-29:
Det kunne være fristende å si at hvis man gjør det for dyrt å gå på privatskoler, er det i hvert fall ikke noe godt bidrag. Og dit er regjeringen på god vei. Ellers er jeg enig med statsråden i at livskvalitet kan være så mangt – det er ikke bare snakk om kroner og øre. Vi ser med forventning fram til ytterligere indikatorer som kan bidra til å måle våre verdier i dette samfunnet i mer enn BNP. Det vet han at Kristelig Folkeparti har tatt opp mange ganger i denne sal. Men til det konkrete, for det kommer vi ikke utenom. Min påstand er at det vi absolutt bør gjøre noe med, og som peker langt utover et budsjettår, er barnefattigdom. Vi har fra Kristelig Folkepartis side foreslått tre områder hvor vi kan gjøre noe i fellesskap, bl.a. når det gjelder engangsstønad og barnehagesatser. Vi har fått et klart nei fra regjeringens side. Er ikke dette prioritert?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2012-03-29:
I replikkvekslingen mellom undertegnede og finansministeren avsluttet finansministeren med å si at vi får fortsette å «prate» om disse spørsmålene. Det er kanskje akkurat det vi føler at det har vært litt for mye av i behandlingen av denne saken – prat. Vi hadde fra Kristelig Folkepartis side et mål, og som representanten Skei Grande sa, har det vært stilt store forventninger til at virkemidler skulle komme i denne meldingen, fordelingsmeldingen. Det er gode drøftelser, men det er prat. Så vi tenkte at ok, vi skal utfordre regjeringen på tre områder som regjeringen selv sier er en utfordring, bl.a. faren for økt barnefattigdom, også fordi denne regjeringen fjerner kontantstøtten for et årskull, noe som faktisk medfører at en del barnefamilier vil gå ned i levestandard hvis det ikke kompenseres på noen som helst måte for dem som faller utenfor en del ordninger. Jeg har nevnt de tre utfordringene: sosialhjelpen, graderte satser i SFO og barnehage, og engangsstønaden. Det var altså ikke noe ønske om handling, det var mer et ønske om å prate. Det konstaterer vi, men jeg kan ikke si annet enn at det skuffer meg. Så var representanten Holmelid inne på skattepolitikk og fordeling. Det er klart at vi kan snakke om skattepolitikk som et fordelingsvirkemiddel, men det vi sikter til i vår merknad, er jo bl.a. formuesbeskatningen. Spørsmålet blir jo til syvende og sist: Skal man innrette den slik at den i realiteten hindrer å skape norske arbeidsplasser? Da har vi et problem. Jeg tror stadig flere ser at der er vi i ferd med å havne. Jeg tror ikke det er fordi man vil ha mindre fordeling at Roar Flåthen og LO eller næringsminister Giske mener at det er på tide å gjøre noe, det er antakelig fordi man ser at dette hindrer verdiskaping, som igjen gir grunnlag for å kunne drive god fordelingspolitikk med offentlige kroner, bl.a. Vi er enig i veldig mange av Venstres forslag. Vi valgte i denne innstillingen å legge det inn i merknader, men legger man dette ved siden av hverandre, ser man at det er et stort samsvar mellom to gode sentrumspartier.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
For det første er det viktig at mennesker skal ha muligheter for en trygghet gjennom deltakelse i arbeidslivet. Derfor er integreringspolitikken viktig. For det andre er det slik at de som ikke er i stand til å forsørge seg gjennom egen inntekt, også skal ha trygghet for at de har til livsopphold, slik at de skal kunne ha et godt liv i den sammenhengen. Det vil alltid være slik at mennesker, enten det er innvandrere eller andre, kan føle solidaritet og ansvar for sine egne, foreldre og andre. Det er ikke uvanlig i et samfunn at du f.eks. hjelper dine foreldre, som man også ser er tilfellet hos innvandrere som sender penger til sine foreldre i utlandet. Det er en del av den nestekjærligheten som jeg synes det er viktig å ta vare på. Så må vi i tillegg selvsagt ha ordninger som gjør at vi kan kontrollere inntektsstrømmer inn og ut av Norge på en god måte, men det er en annen debatt.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Jeg er enig i at det er resultatene som teller i politikken. I løpet av denne perioden har det blitt 250 000 flere sysselsatte. Det aller viktigste bidraget med hensyn til barnefattigdom er å få mennesker ut av lavinntektsfeller, få mennesker ut på en slik måte at de kan sikre seg et godt utkomme for seg og sine. Det er det aller viktigste. Så er det utfordringer på en lang rekke områder som vi skal ta tak i. Ja, vi skal sørge for at rusmiddelbrukere skal få et bedre liv, og at mennesker skal få en større mulighet for å mestre sitt liv: Men jeg holder fast ved at det viktigste resultatet av vår politikk er at flere kommer i jobb, at vi har økt sysselsettingen med 250 000. I perioden 2001–2005 var det bare en tiendedel økning i sysselsettingen i forhold.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Jeg skjønner godt at representanten Sanner gjør det han kan for å prøve å minimalisere den sterke veksten vi har hatt i sysselsettingen. I denne perioden har vi opplevd det største økonomiske tilbakeskrittet siden annen verdenskrig gjennom finanskrisen. Vi har kommet ut av den med Europas laveste ledighet, en vedvarende lav ledighet og en vedvarende høy sysselsettingsandel. Vi må ikke prøve å prate ned de gode resultatene av politikken. Så skal vi videre. Vi skal styrke kvalifiseringsprogrammet. Vi skal ha en god sysselsettingsstrategi for utsatte grupper. Vi skal jobbe videre med integrering. Vi skal jobbe videre med frafall i skolen. Vi skal jobbe videre med å skaffe flere læreplasser til dem som vil lære seg et yrke og vil ut i arbeidslivet. Det er en viktig del av politikken. Så får vi måle resultatene når vi kommer til slutten av denne perioden. Men det er én ting jeg er ganske trygg på, og det er at Høyres politikk, som er et angrep på fellesskolen(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Når det gjelder utviklingen av livskvalitetsindikatorer, skal vi jobbe med det, i tillegg til dem som allerede er i nasjonalbudsjettet, i kapittel 3. Det blir et viktig område framover. Representanten Syversen har tatt opp noen konkrete forhold. Til sosialhjelpssatser: Det som er viktig her, er at dette er en kommunal ytelse. Det jeg er redd for, er hva det vil kunne bidra til dersom en vedtar f.eks. nasjonale minstenormer. Én ting er det kommunale selvstyret, det andre er at en kan stenge folk inne i fattigdomsfeller. Men det at folk gjennom sosialhjelpen skal ha en mulighet til å klare seg på en god måte, er viktig. Når det gjelder barnehagesatser, har kommunene allerede i dag en mulighet til å gradere barnehagebetalingen. I retningslinjene står det at kommunene skal ha slike ordninger på plass. Jeg tar imot den invitasjonen som representanten Syversen hadde. Vi får prate videre om disse spørsmålene.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Når det gjelder satsingen på tiltak for barnefamilier de siste årene, har vi i denne regjeringen prioritert tjenester. Det betyr at en har hatt en kraftig utbygging av barnehagesektoren – og deriblant ordningen som gjelder betalingen i barnehager. Prisene blir lavere for hvert år når det gjelder barnehager. Det å holde barnehageprisen nominelt uendret utgjør om lag 400 mill. kr årlig. Som jeg sa i mitt svar på en replikk fra representanten Syversen, kan kommunene gradere overfor dem som har lav betalingsevne, og kommunene skal ha slike ordninger. Når det gjelder barnefamilier, tror jeg at den linjen vi har valgt, å satse på tjenester, er viktig av mange grunner. Vi vil fortsette med dette.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Jeg ser det nok på en litt annen måte enn representanten Tybring-Gjedde, for jeg betaler min skatt med glede, både inntektsskatten og eiendomsskatten, til Ringsaker kommune. Når gjelden på huset m.m. etter hvert er nedbetalt, og jeg kommer i formuesskatteposisjon, skal jeg også betale formuesskatten min med glede. Og så, for å rettferdiggjøre synspunktet fra representanten Tybring-Gjedde: Det spørs jo hva vedkommende har brukt pengene på, men jeg vil ikke utelukke at noe av det pengene er brukt på, er avgiftsbelagt, så han har i hvert fall gitt en viss skjerv til fellesskapet.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Mitt poeng var i grunnen at hvis en har et flertall i Stortinget, og en er villig til å bruke det flertallet for å oppnå de mål en setter seg, er det fullt mulig, og det hadde også vært fullt mulig før en kom fram til 2005 – for den regjeringen som da satt – å foreslå å fjerne formuesskatten og få flertall for det i Stortinget. Grunnen til at jeg er overrasket over det, er at når en ser på innstillingen til dette forslaget, og ser på den «elendighet» som formuesskatten påfører samfunnet på ulike områder, er jeg veldig overrasket over at det ikke skjedde.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Jeg viser til det svaret jeg ga i stad på den replikken, og jeg registrer her at ja, det er en ærlig sak å innrømme at det var andre skattelettelser som var viktigere enn formuesskatten. Det er en helt ærlig sak, men mitt poeng er at dersom en hadde ønsket å fjerne formuesskatten, hadde en hatt flertallet til det. Men antagelig er det slik at en også kom fram til at det var ikke så lett å fjerne formuesskatten, fordi formuesskatten har en del andre virkninger enn bare å ta inn kroner og øre – den har også en viktig fordelingspolitisk virkning. For øvrig: Når en ser på resultatene i norsk økonomi – ledighetstall, sysselsettingsvekst, produksjonstall – og sammenligner dette med land vi har rundt oss i Europa, så går det bra i Norge, selv med en formuesskatt som innbringer 14 mrd. kr i året.
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
Jeg skal ikke legge til veldig mye av substans, for den har saksordføreren på en god måte redegjort for, bare si at nå har vi i tillegg til en rekke debatter i forrige stortingsperiode i forbindelse med stortingsvalget – regjeringspartiene vant valget, og formuesskatten var en del av det viktige ordskiftet – diskutert dette grundig. Vi har debattert dette i flere budsjettsammenhenger etter valget, senest i finansdebatten, vi har debattert formuesskatten under evalueringen av Skattereformen i fjor, vi har diskutert det i forbindelse med ulike Dokument 8-forslag, ikke minst fra Høyre-representanter, og hatt det oppe i en rekke muntlige og skriftlige spørsmål og interpellasjoner. Ikke nok med det, i finanskomiteen foreligger det nå to forslag som i ulik grad går inn for avvikling av formuesskatten. Det tyder vel på at de fleste i denne salen så noenlunde har gjort seg opp en mening om hvor man ligger hen. Jeg har i en rekke debatter på vegne av Arbeiderpartiet redegjort for hva vårt syn er. Og jeg er ikke blant dem som mener at formuesskatt eller annet er et svart-hvitt-spørsmål; det har fordeler og ulemper, svakheter og styrker. Men til slutt må man gjøre seg opp en politisk mening om hva man mener er avveiningen mellom fordeling, inntekter til fellesskapet og næringslivets og privatpersoners skapertrang, og vi har da landet på det som er vårt standpunkt. Jeg føler at på et eller annet tidspunkt må vi bli enige om at sånn er verden, sånn er de politiske frontene, og dette er nok et eksempel på hvordan man skal få inn en debatt om noe som egentlig handler om noe annet, nemlig for eller imot og hvordan formuesskatten kan være. Derfor har ikke jeg tenkt å bidra ytterligere til debatten, annet enn å henvise til at dette har vært debattert en rekke ganger, og at vi også har to realitetsforslag i komiteen. Det ville være fristende til slutt å spørre: Hvis vi skal forske på disse effektene, vil da de som foreslår dette, også avvente hva de mener om formuesskattens posisjon i de to forslagene som nå ligger i finanskomiteen, eller vil man der redegjøre for det som er posisjonene til nå? Jeg vil jo tippe at det er det siste, og da er vi omtrent like langt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Å bekjempe forskjeller er viktig når det gjelder både penger og makt, fordi vi skaper mer når det er små forskjeller. Det gir mer trygghet og tillit mellom folk i samfunnet. I arbeidslivet skapes verdier. Penger fordeles, og makt fordeles hvis vi sikrer sterke organisasjoner som ivaretar vanlige folks interesser og rettigheter. Det er grunnen til at Norge er blitt et godt samfunn. Det er riktig at arbeidslivet er viktig, og at svært mange flere av dem som står utenfor arbeidslivet i dag, kunne kommet inn hvis vi gjorde ting bedre enn vi gjør i dag. Men jeg vil allikevel advare sterkt mot å tro at alt kan løses gjennom arbeidslinjen. Vi er også nødt til å sikre dem som ikke kan få jobb fordi helsa svikter, eller fordi de har store problemer. Derfor vil jeg advare sterkt mot de angrepene jeg ser på velferdsytelsene som skal forsørge syke og utslitte folk som ikke kan jobbe mer. Det er da vi skaper fattigdom. Problemet med høyrepartiene – og da mener jeg ikke Kristelig Folkeparti – og deres angrep i dag er ikke at det ikke er barnefattigdom, og at den har økt. Problemet er at all politikken de ønsker å føre, vil gjøre det verre. Det er altså ikke lenger siden enn før jul at vi behandlet ny uføretrygd. Da foreslo også partiet Venstre, som i dag har mange forslag om redusert barnefattigdom, kutt i barnetilleggene til de fattigste barnefamiliene – til folk som er for syke til å være i jobb. Da blir det flere fattige barn. Høyre og Fremskrittspartiet foreslo å ta 1 mrd. kr fra de enslige forsørgerne, som er den andre gruppen av fattige barnefamilier – 1 mrd. kr i ett jafs. Dette er penger de kunne brukt mens de utdannet seg og kvalifiserte seg til arbeid. Vi ser at de som gjør det, kommer ut av fattigdommen. Problemet er at kritikken kommer fra partier som helt systematisk angriper det som disse familiene skal leve av. Jeg har to rapporter her; jeg får tid til bare den ene nå. Det er Navs rapport, som sier noe om hvordan det er å leve med lite penger. I den står det: «Å leve i fattigdom fører heller til passivitet, marginalisering og isolasjon enn til økt aktivitet.» Arbeid lønner seg. Nav sier også at vi må legge mindre vekt på bekymringen for at sosialhjelp kan være avhengighetsskapende og fungere som en fattigdomsfelle. Nei, at folk og barnefamilier har noe å leve av, skaper snarere en mulighet til å komme ut av en vanskelig situasjon heller enn å forbli i den. Så vi har mye igjen å gjøre.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Det er en realitet at i samfunn som har lik fordeling, skapes det mer. De er mer produktive. De har i tillegg bedre helse, og de har mer trygghet og mindre kriminalitet. Det må være det viktigste for oss som ønsker å være seriøse når det gjelder dette. Så har det vært en debatt her om de fattige barnefamiliene, og det er jeg glad for. Venstre har fremmet en del forslag. Blant annet sier Venstres leder at det nå står på vilje, og at de bare har fått en drøftingsoppgave. I dag tidlig tok jeg meg bryet med å lese byrådserklæringen i Oslo – den byen vi har med flest fattige og størst forskjeller. Jeg lette litt etter disse forslagene som er lagt fram her i dag, og jeg fant dem ikke. Så hvis det står på vilje, må det vel kanskje være sånn. Jeg håper Venstre sørger for at dette blir en del av det grunnlaget Venstre skal regjere denne byen på, for det er her mange av barna bor. Veldig mange av disse barna og familiene trenger sosialhjelp. Vi har sørget for at det nå har blitt et tilsyn med hvordan sosialhjelpen fungerer i kommunene i Norge. Dessverre var resultatet nedslående, fordi sosialtjenesteloven forplikter oss ikke bare til å hjelpe folk i en økonomisk vanskelig situasjon, man skal løfte dem ut av den vanskelige situasjonen, og man skal sørge for strukturer som gjør at fattigdom ikke oppstår. Men denne rapporten viser dessverre at i 45 av 50 kommuner brytes loven. Da er det faktisk ikke så rart at veldig mange av de mest vanskeligstilte ikke kommer ut av fattigdommen, fordi de har det vanskelig, og fordi man ikke tar tak i de bakenforliggende årsakene. Vi har hatt en debatt de siste dagene om arbeidsplikt for sosialhjelp. Det står i sosialtjenesteloven i dag at man kan ha aktiviteter, dvs. man skal ha det. Men man må jo følge opp folk på en ordentlig måte som gjør at de kommer seg på beina, har mestring – for å si det sånn, ser lyset i tunnelen – og ikke bare snakke som om dette handler om å piske noen av de mest vanskeligstilte med det vondeste livet til å gjøre et eller annet meningsfylt fordi det skal være så innmari disiplinerende og god moral. Det virker ikke! Jeg er ganske fortvilet over at vi ikke får gjort mer enn det vi gjør, men jeg vil i hvert fall oppfordre dere som sitter med makt i denne byen, som har de fleste fattige, til i hvert fall å iverksette den politikken dere sier dere har der. Her er det mange på sosialhjelp som trenger oppfølging, som ikke får det, og som vil ha det. Det er mange på sosialhjelp som virkelig kunne greid seg bedre hvis kommunen ved Nav hadde fulgt opp sine forpliktelser, som de har etter lov om sosiale tjenester.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Til representanten Sanner: Det stemmer ikke at vi ikke har løftet i bånn. Vi har løftet minstepensjonene opp til to ganger grunnbeløpet, det er ikke få milliarder. Vi har løftet bostøtten, slik at også enslige og mange familier som før ikke kunne få bostøtte, får det. Vi har innført kvalifiseringsprogram og kvalifiseringsstønad. Det er også en rekke andre tiltak, bl.a. uføretrygden, som vi behandlet rett før jul. Hvis det hadde gått slik som høyrepartiene i Stortinget da mente, hadde ytelsen til flere av dem som er for syke til å være i arbeidslivet, vært kuttet vesentlig. Dette er SV glad for at vi har fått til. Så er det mye som står igjen. Jeg oppfatter ikke at Venstre er en hovedfiende i fattigdomspolitikken i det hele tatt. Men jeg oppfatter at det hadde vært …
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Det gikk fort!
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2012-03-29:
I dag kom det nye ledighetstall. Resten av Europa sliter. Ledigheten her er på 2,6 pst. minus 9 pst. fra i fjor. Dette kommer ikke av seg selv, men er resultatet av en målbevisst politikk fra regjeringen. Arbeid er det viktigste virkemiddelet i kampen mot fattigdom og sosiale forskjeller. Fordelingsmeldingen går bak de store tallene. Noen grupper henger etter. Antall fattige barn har økt, mange med innvandrerbakgrunn. Inntektsmobiliteten blant innvandrere er lavere enn ellers. Vi aner kimen til et samfunn der sosiale forskjeller ikke bare består, men også følger etniske skillelinjer. Det er et samfunn vi ikke ønsker. Erfaringene fra en del andre europeiske land skremmer. Vi har unngått sosial uro og sterke motsetninger i befolkningen. Det må vi fortsette med. Det er i alles interesse, selv om Fremskrittspartiets talsperson, Tybring-Gjedde, ikke ser ut til å ha tatt det poenget. Meldingen understreker rask bosetting, kvalifisering, opplæringstilbud i skolen, språk og samfunnskunnskap som helt grunnleggende for integrering og økonomisk selvstendighet blant innvandrere. «Ny sjanse» videreføres med særlig fokus på innvandrerkvinner. Det er bra, og vi får muligheten til en enda mer konkret debatt om målrettede virkemidler i den varslede integreringsmeldingen. Individuell tilrettelegging må stå sentralt i den debatten. Innvandrere er nemlig like forskjellige som alle andre. Mange innvandrergrupper er mer utdannet enn resten av befolkningen, som filippinere, polakker, russere, indere og unge fra Iran og Kina. Dårligst ut kommer personer fra Somalia, Pakistan, Thailand og Tyrkia. Motsatt ser vi at unge med innvandrerforeldre fortsetter på videregående skole og deltar i yrkeslivet som andre, men samtidig bor over 30 000 innvandrerbarn i husholdninger med vedvarende lavinntekt. Det har en tendens til å gå i arv. Det er store kjønnsforskjeller, spesielt blant ikke-vestlige. Innvandrermenn har det bedre enn innvandrerkvinner. Sju av ti lengeboende pakistanske kvinner står helt utenfor arbeidslivet. Årsakene er flere, sosial kontroll, kjønnsroller, mange barn, dårlig språk, lav utdanning og diskriminering. Tiltak for dem gir bedre velferd for barn. Drammens Tidende hadde nylig en flott artikkel om ti innvandrerkvinners drøm for livet i Norge. Det var alt fra jobb i ambulanse, lege, sosionom, eget firma til en 50 år gammel pakistansk kvinne som for første gang fikk egne penger i forbindelse med en sommerjobb ved tøysentralen på Drammen sykehus. Hun hadde også en drøm: Jeg vil ut av kjøkkenet og finne en jobb, aller helst på tøysentralen, med trivelige kolleger og en aktiv arbeidsdag. Jeg håper å få en praksisplass i første omgang. Det bør hun få, til beste for seg, familien og verdiskapingen i samfunnet som helhet.
Lars Egeland (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-29:
Vi kan ikke fordele oss til velstand, sier Fremskrittspartiet, som mener at økte forskjeller stimulerer økonomien. Sammen å betale for fellesskapets tjenester etter evne kaller Fremskrittspartiet for konfiskasjon. De andre opposisjonspartiene følger opp samme spor ved å kritisere det de kaller regjeringas ensidige fordelingsfokus. Jo, vi kan faktisk fordele oss til velstand. Det er dette klassekompromisset som kalles den nordiske modellen. Samfunn med små forskjeller er de mest produktive. Effekten av økonomiske incentiver er sterkt overdrevet og har den samme virkningen som narkotika: Du må ha stadig mer av det. Små forskjeller virker produksjonsfremmende, samtidig som folk får det bedre. Det er dette Wilkinson og Pickett dokumenterte i boka «The Spirit Level». Vi kan gå til den norske professor Ottar Hellevik som i sine monitorundersøkelser viser at det er de med størst inntekt som har størst tendens til å mene at de har mindre enn andre, og være mest misfornøyde. Likheten mellom narkotika og ulikhet er også at har du først begynt på den galeien, er det krevende å slutte – det akselererer. Det er det vi har sett i den vestlige verden de siste 20 åra. Det er dette som skapte finanskrisa, som like gjerne kan kalles en ulikhetskrise med opphopning av formue på få hender og en stagnasjon og tilbakegang hos flertallet, mens Norge under den rød-grønne regjeringa er et bemerkelsesverdig unntak. Vi har snudd trenden, og SV mener at vi bør ha ambisjoner om å snu trenden enda sterkere. Undersøkelser viser at folk i Norge og i Europa vil ha mer likhet. At fordeling også er nøkkelen til å bekjempe fattigdom, er åpenbart. Fattigdom er et relativt begrep. Det handler om at du ikke har råd til de tingene som andre betrakter som en selvfølge, om mennesker som marginaliseres fordi andre stikker av med rikdommene. Fattigdom er utenforskap. Driverne for økt fattigdom er økte lederlønninger og økte kapitalinntekter. Sånn skapes relativ fattigdom, som må bekjempes. Samtidig må vi sørge for å øke andelen til dem som har lavest inntekt. Det handler om å få folk i jobb, men det handler, som flere har sagt, også om å ta godt hånd om dem som ikke kan jobbe. Jeg deler ikke bekymringen for at vi har så mange på trygd. Det viktige er jo at vi har mange som jobber. Resten handler bare om hvordan vi sikrer velferden til dem som ikke kan jobbe, og de er færre i vårt samfunn enn i de fleste andre land.