Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-01-28:
I statsrådens siste innlegg var det rettssikkerheten som var hovedargumentet. Tidligere i dag refererte jeg kort Hans Petter Graver, professor i juss, i Aftenposten 5. oktober 2019, og jeg tror jeg må sitere fra det Graver sier i artikkelen om at sammenslåing av tingretter kan gå ut over rettssikkerheten. Han skriver: «Behovet for mer profesjonaliserte domstolsledere kan gjøre domstolene mer sårbare for politisk påtrykk. Det er ikke tilfeldig at det er nettopp domstolslederne myndighetene i Ungarn og Polen har slått ned på for å kneble domstolene. Dette er et perspektiv som ikke er særlig tydelig i den innstillingen som nå er lagt frem. Færre domstoler gir en tydeligere lederrolle samlet på færre hender. En leder skal ikke overprøve det dømmende arbeidet til dommerne. Likevel kan de øve stor innflytelse. De kan påvirke fordelingen av saker mellom dommerne og sikre at viktige saker ikke havner i de «gale» dommernes hender. De styrer over ressurser som er viktig for dommernes trivsel, som ferier, permisjoner, etter- og videreutdanning og andre forhold. De kan ikke fjerne dommere, men de kan gjøre livet surt for dem.» Jeg refererte tidligere til hva høyesterettsdommer Jens Edvin Skoghøy har sagt om kvalitet, og jeg føler behov for å gjenta det siste. Han sa: «I min tid som dommer i Høyesterett kan jeg ikke huske at de store tingrettene i særlig grad utmerket seg positivt. Jeg vil nok heller si: Snarere tvert imot! Mange mindre domstoler avsa gode dommer, og det var ikke «gull» alt som kom fra Oslo tingrett!» Det en kan lure på, er: Hvem er regjeringa og statsrådens juridiske rådgivere, med autoritet i disse sakene? Hvorfor tar en så lett på de innvendingene som er allment kjent blant dem som er sentrale i norsk rettsvesen? Statsråden sier at det er faglighet, at det ikke er politisk styrt av regjeringa, men tilleggsmandatet om barnesakene er klart politisk styrt og klart førende for konklusjonene. Det minner meg om regjeringas utsagn om nærpolitireformen. En sier ting som de som har skoa på, skjønner at ikke er sant. Dette er et demokratisk problem. Høyres statsråd er ikke bekymret over det som skjer av vedtak styrt i Domstoladministrasjonen eller øverste ledelse i DA med direktør Urke i spissen. Både styret for Domstoladministrasjonen og administrasjonen opptrer sjølsagt i regjeringas ånd. En er jo ikke i noe politisk vakuum. Hvis en hadde gjort ting som var i strid med regjeringas vilje, hadde en jo ikke lenger hatt jobben sin. Sånn fungerer demokratiet. Det som skjer når det gjelder den daglige sentraliseringen og utmattelsen av de små domstolene, er bare en logisk konsekvens av en ønsket utvikling. Høyres justispolitiske talsperson, Frølich, som for øvrig ikke er i salen nå, har sagt det tidligere – sorenskriverstrukturen har gått ut på dato. Tydeligere kan det ikke sies, og det følges jo opp. Hvorfor ikke være åpen og ærlig og stå ved det som er politikken? Regjeringa er villig til å bruke metoder som: Vil en ikke, så skal en. De små domstolene tas på økonomi, de tas på manglende IKT-utstyr. Det er uverdig. Det er skammelig. Vi vet at advokatene flytter etter sorenskriverne til fylkets største byer. Kunnskapen om norsk lov sentraliseres også. Kunnskapen om lokale forhold svekkes, og avstanden for å finne faktum i sakene øker. Avstanden til å finne faktum i sakene øker – faktum, som er så grunnleggende for en rettferdig rettsanvendelse. Jeg vil si at god utnyttelse av folk og lokaler sjølsagt er Senterpartiets oppgave på dette området også, og da er det viktig at en deler på oppgavene. Det er viktig å se på om kommunene som i dag hører til store tingretter, kan høre til mindre tingretter, for å få en jamnere fordeling av ansvaret. Det er også viktig å se på om små tingretter kan bli mindre sårbare ved å få to dommere, ikke som minimumsløsningen i dag, med en dommer og en dommerfullmektig. Mange sånne ting må en gå inn på i den videre prosessen.