Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2008-12-09:
Takk og lov, eg skal no bidra til at debatten blir meir springande. Sidan Ågot Valle i sitt innlegg på vegner av SV har teke for seg dei meir breie perspektiva, skal eg, ikkje overraskande, ta for meg nordområda. Gjennom dette budsjettet som vi vedtek i dag, blir nordområdesatsinga styrkt med om lag 1/2 milliard kr. Det betyr at vi i løpet av denne perioden har styrkt satsinga på nordområda med om lag 1 milliard kr. At nordområda blei det strategiske hovudfokuset til denne regjeringa, betyr faktisk at det visest i praktisk politikk. Det visest i tiltak som handlar om samfunnsutvikling i den nordlege landsdelen, f.eks. gjennom regionale forskingsfond, gjennom satsing på reiseliv og gjennom at vi no brukar 1 milliard kr på næringsutvikling i nord. Men det visest også i tiltak som handlar om f.eks. kartlegging av havbotnen, satsing på polarforsking, styrking av oljevernberedskapen, som er formidabel i neste års budsjett, og i form av auka løyvingar til arktisk samarbeid. Desse tiltaka viser at nordområdepolitikk handlar om samansette mål. Det handlar om ressursforvalting, det handlar om sikkerheitspolitikk og om suverenitet. Og utleia av desse storpolitiske måla handlar nordområda også om sysselsetjing og om busetjing. Derfor treng ein denne breidda i tiltaka. Poenget er at nordområda ikkje hadde vore så interessante for Noreg hadde det ikkje vore for at det bur ein heil haug med folk på toppen av verda. Global maktpolitikk er i stor endring. I mai stod eg her og peika på Kina si rolle i verdspolitikken, at den kinesiske økonomien veks 10 pst. årleg og har gjort det i 30 år, og at Kina eig store delar av USA si gjeld. Eg peika på at hushaldingsgjelda i USA er 140 pst. av inntekta, samtidig som landet har akkumulert eit handelsunderskott på 5 000 milliardar dollar i løpet av dei siste ti åra. Eg skulle ønskje at eg hadde banka i bordet då eg sa det! Midt oppe i ei internasjonal finanskrise skal ein vere forsiktig med å seie noko sikkert om framtida. Det einaste vi veit, er at verda kjem til å forandre seg. Då kan det vere ei intellektuell øving å forsone seg med at historia si utvikling ikkje skjer lineært. Finanskrisa har vore ei nyttig påminning om det. Det manglar framleis ein del i det internasjonale samfunnet på at vi tek klimakrisa på like stort alvor. Det er når vi ser mot nord, at vi lettast kan forstå dei sikkerheitspolitiske utfordringane i vår tid, ikkje først og fremst dominert av militære truslar – nei, først og fremst dominert av klima og miljø og av utfordringar knytte til ressurssikkerheit i vidaste forstand. Derfor er det så viktig at denne regjeringa har gjort nordområda til det strategiske hovudfokuset. For geopolitikken er tilbake. Geografiske forhold er viktige i global politikk. Det er framleis avgjerande for nasjonale interesser, og det viser seg stadig meir aktuelt i samspelet mellom statane, og dermed også i maktforholdet mellom statane globalt. I lystig lag blir det sagt at det Noreg og Russland først og fremst har til felles, er ein stor nabo i aust. Russland blir gjenreist og reorientert. Landet driv sjølvhevding, som alle andre suverene statar driv sjølvhevding. Sist veke var eg på besøk hos Kystvaktskvadron Nord på Sortland og fekk ei interessant brifing om status pr. i dag. Det er stadig interessant å vere hos Kystvakta, fordi då kan ein følgje med på korleis ting stadig forandrar seg i forholdet til Russland. Det besøket var nok ei påminning om at vi i utøvinga av nordområdepolitikken er nøydde til å balansere mellom behovet for samarbeid på den eine sida og nødvendigheita av å hevde av norske interesser på den andre sida. Dei siste åra er det gjort viktige grep på begge områda. Eg vil spesielt trekkje fram Regjeringa sin innsats mot ulovleg fiske, som viser seg å gi resultat, men nye utviklingstrekk gjer at det ser ut til at ein treng forsterka innsats og ein litt annan innsats i tida som kjem. Så vil eg gjerne trekkje fram behovet for dialog med Russland, både når det gjeld atomsikkerheit, fokus på helse og sosiale utfordringar, næringssamarbeid og folk til folk-samarbeid. Noreg har store interesser i nord, men vi har ikkje minst eit stort ansvar i nord. I dag trur eg at dei fleste i den norske offentlegheita oppfattar denne store fokuseringa på nordområda som noko sjølvsagt. Det er det ikkje. Det er ein konsekvens av politiske val og politiske prioriteringar, initiert av dette fleirtalet. Det var ikkje slik før dette fleirtalet tok over. Det budsjettet som vi vedtek i dag, er ei slik prioritering som forsterkar fokuseringa på nordområda.