trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Åsa Elvik (Sosialistisk Venstreparti), 2005-11-25:
Interpellanten tek opp eit viktig tema. Det er ingen tvil om at regimet i Iran er skyldig i mange og grove menneskerettsbrot og overgrep. Opposisjonelle blir fengsla og avretta. Ytringsfridommen blir knebla. Det blir slått ned på protestar blant arbeidarar. Krav frå minoritetar om retten til eige språk og eigen kultur blir møtte med sanksjonar og vald. Og situasjonen er blitt verre dei siste åra og ytterlegare forverra etter valet av ny president. Liksom representanten Marit Nybakk vil eg i dag, på den internasjonale dagen mot vald mot kvinner og på den dagen då FNs høgkommissær for menneskerettar dreg i gang ein 16 dagars aksjon mot kjønnsbasert vald, konsentrere meg om dei grove menneskerettsbrota som skjer mot kvinner og jenter i Iran. Iran er eit land med sterke patriarkalske strukturar og eit fundamentalistisk prestestyre, eit land der kvinner blir kontrollerte og haldne attende og steina for handlingar som ikkje eingong ville bli rekna som misferd i vårt land. FNs spesialrapportør når det gjeld vald mot kvinner, gjennomførte eit offisielt besøk i Iran tidleg i år og rapporterte om at mange kvinner i Iran blir utsette for psykologisk, seksuell og fysisk vald i familiesamanheng. Lovene og praktiseringa av dei gir ikkje desse kvinnene nødvendig vern. Manglande vern har alvorlege konsekvensar. FN-rapportøren viser til at ei stor mengd kvinner gjer sjølvmord fordi ein ikkje har tilstrekkeleg vern. I fjor vedtok generalforsamlinga i FN ein resolusjon om menneskerettssituasjonen i Iran. Der viser ein til den systematiske diskrimineringa mot kvinner og jenter, både gjennom lov og i praksis. Resolusjonen viser også til Vaktarrådets manglande vilje til å gjere noko med situasjonen, og det er vår plikt å seie tydeleg frå om kva vi meiner. Men så kan vi spørje oss: Kva hadde skjedd dersom jenta som er dømd til 99 piskeslag, hadde kome seg ut av Iran før ho blei fengsla? Kva hadde skjedd om ho hadde søkt vern i Noreg? Hadde ho fått avslag på asylsøknaden? Hadde ho blitt trudd, eller hadde ho fått beskjed om at politiet i Iran ville verne ho mot overgrep? Vi har eksempel på at iranske kvinner som er mishandla og trua på livet, har fått avslag på søknad om asyl, med beskjed om at det iranske politiet vil verne dei. Å støtte kampen for demokrati og menneskerettar er eit hovudmål. Det må også gjelde kvinner sine rettar i Iran. Det finst ingen enkel veg, men det er viktig å støtte den indre og den ytre opposisjonen og vere tydeleg på kva vi meiner om det som skjer. Eg er glad for at interpellanten har teke opp spørsmålet, og eg er glad for at utanriksministeren har vore særdeles tydeleg i dag.
Alf Ivar Samuelsen (Senterpartiet), 2005-11-25:
Det er ikke vanskelig å slutte seg til interpellanten Høglunds bekymring over situasjonen i Iran. Den beskrivelse han har gitt, er også vi i Senterpartiet langt på vei enig i. Diskusjonen blir da hvilke håndgrep vi bør ta for å være med på å utvikle situasjonen i en mer positiv retning. Det vil vel være å tøye begrepet langt å si at vi står overfor et ungt demokrati. Men vi ser et spirende demokrati, og vi ser små skritt i riktig retning, der man kan se antydninger til forståelse for menneskerettigheter og et bedre demokrati. Gjennom den kontakten jeg har fått lov til å ha med folk fra Iran, har jeg en klar mening om at det er voksende krefter innad som virker i riktig retning. Men de arbeider tungt, og de har det vanskelig. Jeg synes i så måte at fjorårets nobelprisvinner Ebadi er et synlig bevis på disse kreftene som jobber på denne måten. Det som i tillegg er positivt, er jo det faktum at iranere som tidligere måtte rømme fra landet for å sikre sitt liv, i dag er gitt en viss åpning for å kunne komme tilbake på besøk uten at de risikerer å bli tatt til fange og internert. Samtidig må vi ta med oss at studentene viser en ulmende utålmodighet og misnøye over manglende progresjon i demokratiutviklingen. Summen av dette gjør at jeg finner grunn til å vektlegge en del positive trekk som det ikke er så lett å se i det bildet som tegnes i media i dag. For oss vil det være en vanskelig balansegang i vår utålmodighet etter å få en bedre situasjon for befolkningen i Iran, samtidig som vi klart og tydelig må vise at det unge demokratiet har krav på respekt for det valget som er gjort, og som vi kanskje synes er mangelfullt etter vår målestokk. Vi må vise tro på framtiden og tro på at de valg som kommer i kjølvannet av det valget som var nå, vil bringe landet fram i positiv retning og gi befolkningen det demokratiet som de ønsker. Derfor vil Senterpartiet klart støtte den holdningen som utenriksministeren tok til orde for, at vi bør ha en aktiv, kritisk dialog, der vi bygger opp under de kreftene innad i Iran som kjemper for et bedre og velutviklet demokrati i framtiden.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2005-11-25:
Jeg er svært glad for at dette temaet tas opp i dag, på den internasjonale dagen for å bekjempe vold mot kvinner. Når hver tredje kvinne i verden blir utsatt for vold, sier det oss at dette er et tema vi må debattere oftere. Kvinner har nesten overalt i verden en mye verre situasjon enn menn. Norge må jobbe aktivt mot kvinneundertrykkelse og legge sterkere press på land som ikke sikrer kvinner like rettigheter som menn. Vold mot kvinner er brudd på kvinners menneskerettigheter. Det er vår oppgave som folkevalgte i Norge å heve blikket utover våre grenser og se hvilke rettighetsbrudd som daglig skjer i resten av verden. Å få gjort noe med undertrykking og brudd på rettigheter forutsetter internasjonalt engasjement og politisk press på regimer som ikke oppfyller menneskerettighetene. Fine ord hjelper ikke alene, og Norge har en forpliktelse til å kjempe mot slike urettferdigheter som dommen mot den 19 år gamle jenta som nevnes i interpellasjonen. Jeg har lyst til å rette søkelyset mot en gruppe mennesker som opplever undertrykkelse og forfølgelse på kroppen daglig bare fordi de er seg selv. Homofile og lesbiske andre steder i verden undertrykkes og forfølges av myndighetene i mange land. Iran blir regnet for å ha et av verdens mest undertrykkende regimer, og sammen med Saudi-Arabia praktiseres pisking og dødsstraff for homofili. Bare i år har vi en håndfull eksempler på at homofile er dømt til døden på grunn av sin legning. Senest i begynnelsen av november hadde vi et slikt nytt tilfelle. Myndigheters forfølgelse av homofile er et alvorlig brudd på FNs menneskerettighetserklæring om at enhver har rett til liv, frihet og personlig sikkerhet. I mai kom Amnesty med en rapport som dokumenterer hvor omfattende denne typen overgrep er. Over 30 land, fra Kina til Iran, er med i rapporten, og det er et skremmende bilde som tegnes. For eksempel antas det at det finnes over 70 millioner homofile kinesere, men i Kina eksisterer ikke homofili offisielt sett. Størsteparten av disse 70 millionene må leve livet sitt i skjul. I Iran risikerer man altså å bli steinet i hjel dersom man framstår som åpent homofil. Når iransk lov straffer homoseksualitet med døden, må norske myndigheter protestere på det sterkeste, bl.a. gjennom diplomatiske sanksjoner. Menneskerettighetene er rettigheter ethvert menneske har i kraft av å være menneske. Og Norge er forpliktet til å jobbe aktivt for at konvensjonen respekteres, ikke bare i Norge, men i hele verden. Dette er nødt til å stå i fokus for norsk utenrikspolitikk. Norge må benytte enhver anledning til å protestere mot ethvert brudd. Jeg har uten tvil store forhåpninger til den nye regjeringens utenrikspolitikk, og jeg har stor tro på at den nye utenriksministeren velger å bruke Norges røst til å protestere raskere og i enda større grad. Jeg er veldig glad for de signalene han har gitt her i dag, for det er fullstendig nødvendig med en mer kritisk dialog i norsk utenrikspolitikk. Norge må bli, og Norge skal være, en vaktbikkje som biter fra seg hver eneste gang rapporter om brudd på menneskerettighetene avdekkes.
Børge Brende (Høyre), 2005-11-25:
Først vil jeg gjerne understreke at jeg synes det er positivt at olje- og energiministeren står fast ved det han har sagt til avisene, at det å komme i en kraftbalanse i et normalår er noe som Regjeringen vil jobbe aktivt med i de fire kommende årene. Det er bra. For vi er veldig sårbare når kanskje så mye som 97 pst. av elektrisiteten vår kommer fra vannkraft, og man kan ikke satse på at det regner like mye hvert år. Vi har også sett at det kan bli ganske alvorlig for Norges del når det ikke gjør det. Så var det svarene, eller de manglende svarene, på de konkrete spørsmålene som jeg reiste. Det er mange fine ord i disse svarene, men veldig lite konkrete svar. I dag er vi miljømessig sett i en situasjon hvor Norge importerer kullkraft, altså elektrisitet basert på kullkraft, fra Danmark, og også kjernekraft fra Russland. Det er miljømessig sett helt uakseptabelt. Så har vi da muligheten til å få tilført ny elektrisitet i Norge gjennom gasskraftverk. Det er en stor mulighet – slik at gassen ikke bare sendes ut av landet, men kan bli tilført det norske nettet. Det vil være miljømessig meget bra. Men jeg tar innover meg at Regjeringen nå også ønsker å gjennomføre et prosjekt hvor disse gasskraftverkene skal renses. Miljømessig sett er det selvsagt enda bedre. Men det som da er det springende punktet, er at skal man få gjennomført disse gasskraftverkene – som vi er helt avhengig av for å nå målsettingen om en bedre kraftbalanse og å slutte å importere kullkraft – er man avhengig av at Regjeringen gjennom sine tilleggskrav ikke torpederer disse planene for dem som ønsker å bygge ut. Det er derfor jeg spurte om hvor stor andel Regjeringen vil påta seg, og om energiministeren vil forsikre oss om at den andelen vil være så stor at det ikke fører til forsinkelser og at det ikke blir gjennomført. Det var det som var mine spørsmål. Jeg kan ikke forstå at olje- og energiministeren var i nærheten av å berøre de spørsmålene eller å komme med noen svar i sitt innlegg. Jeg vil bare minne om hva Naturkraft sier: «Vi kan ikke legge penger i dette, og samtidig ha lønnsomhet. Vi opererer i et europeisk gass- og kraftmarked der våre konkurrenter i Tyskland og Nederland har frikvoter. Hvis vi ikke har samme rammevilkår som våre konkurrenter, blir norsk industri akterutseilt.» De vil ha forsikringer fra olje- og energiministeren om at de tilleggskravene som nå kommer, som miljømessig er gode, vil bli betalt av noen. Ellers blir ikke prosjektet gjennomført. Hvis man ikke får gjennomført disse gasskraftverkene, så kan man satse på vind, og man kan satse på bioenergi. Men man vet at når man i tillegg trenger 20–30 TWh de nærmeste årene selv om man driver energisparing, som olje- og energiministeren prisverdig selv understreket, så er det en forskjell her som må dekkes opp på en troverdig måte.
Børge Brende (Høyre), 2005-11-25:
Denne interpellasjonen tok jeg opp etter å ha lest et intervju med olje- og energiministeren hvor han sa at Regjeringen vil jobbe for å skaffe en kraftbalanse i Norge. Det jeg har vært opptatt av, er å få konkrete tiltak på bordet som Regjeringen vil gå inn for, for å oppnå dette. Jeg tror dette ikke bare har vært en nyttig debatt for Regjeringen, men at det også har vært en viktig debatt for Norge. Vi trenger en visjonær og prinsipiell debatt om hvordan vi i fremtiden skal slippe å drive og importere sterkt forurensende kullkraft fra Danmark og kjernekraft fra Russland og eventuelt Finland etter hvert. Det er bred enighet i Stortinget om at vi skal greie å skape en kraftbalanse, og det er klart at det kan Norge gjøre hvis vi vil. Så virker det som om noen synes at det er litt ille at jeg pirker borti at den ikke er så konkret, denne oppfølgingen, og man sier at man må også se hen til hva den forrige regjeringen gjorde eller ikke gjorde. Først må jeg si at jeg tror faktisk Regjeringen er tjent med at vi nå begynner å se litt nærmere på dette, for det vil også skape en sterkere kraft i det politiske miljø i forhold til å få gjennomført nødvendige tiltak for å oppnå denne kraftbalansen. Deretter så blir det vel litt lettvint når man nærmest indikerer at denne ubalansen når det gjelder kraft, har oppstått i de fire siste årene. Dette er noe vi har dratt med oss i minst 10–15 år i Norge, slik at det er nok flere regjeringer som har vært inne her. Når det gjelder de tiltak som den forrige regjeringen gjennomførte, ble det utbygd mer vannkraft – fornybar vannkraft – i de fire siste årene enn det ble gjennom hele 90-tallet. Vi gjennomførte også etablering av Enova, som kom på plass under den forrige regjeringen, og vi etablerte Gassco. Jeg er nå mer opptatt av å se fremover: Hvordan skal vi greie å få til en slik kraftbalanse? Det som er endret med denne regjeringen, er at man i tillegg til å åpne for konvensjonelle gasskraftverk sier at det skal stilles et rensekrav til dem. Men for å få realisert disse må de få en klar beskjed om at den ekstraregningen må tas av staten når man først har bestemt dette. Ellers er jeg redd for at de ikke realiseres, og det vil jeg gjerne utfordre olje- og energiministeren på: Kan han forsikre om at disse gasskraftverkene kommer, og at han da vil sende tydelige signaler om at det ikke er økonomi det står på? Så sier bl.a. representanten Borten Moe at det er gjort veldig lite, og at nå skal denne regjeringen rydde opp. Det synes jeg er fint, det synes jeg er veldig bra. Og da skal det satses på bioenergi. Når kommer de konkrete tiltakene for å stimulere mer til bioenergi? Det er det interessant å få olje- og energiministeren til å besvare. Når kommer denne vannbårne varmen? Hvilke tilleggstiltak er det som skal gjennomføres der? Når det gjelder vindkraft, henviser representanten Sørensen til at det er dyrere å gjennomføre dette her i landet enn i Sverige. Når vil de konkrete tiltakene komme på plass fra olje- og energiministeren for at det skal være incentiver i Norge tilsvarende i Sverige?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2005-11-25:
La meg igjen starte med å takke for at dette viktige temaet blir tatt opp av Børge Brende. Jeg er enig i at Regjeringen er tjent med at man får en debatt omkring dette, og det er en debatt som jeg tror vi skal få rikelig anledning til å komme tilbake til. Jeg skal også gi representanten Brende rett i at dette ikke er en situasjon som har oppstått i løpet av de fire siste år. Jeg husker min første periode på Stortinget, som medlem av energi- og miljøkomiteen. I mars 1995 holdt daværende nærings- og energiminister Jens Stoltenberg en energipolitisk redegjørelse for Stortinget der han påpekte at vi rundt tusenårsskiftet måtte forvente å være nettoimportør av elektrisk energi. Så dette har vi visst om en stund. Vi har hatt veldig få virkemidler for å få økt kapasitet, og vi har gjort for lite for å redusere forbruket. Som jeg sa, det er resultatet av mange års unnlatelsessynder som denne regjeringen nå har påtatt seg oppgaven med å rydde opp i. Jeg synes faktisk det mest oppsiktsvekkende ved dagens debatt er å se den fullstendige splittelsen som vi allerede kan registrere mellom partier som inntil nylig satt i regjering med hverandre. Jeg vil takke representanten Line Henriette Holten Hjemdal for et særdeles konstruktivt og godt innlegg i forhold til å vise de utfordringer vi står overfor. Det var et innlegg som jeg oppfattet å være helt på linje med den politikken denne regjeringen står for. Jeg satt en stund med en følelse av at Høyre hadde tenkt å søke nødhavn hos Fremskrittspartiet i energi- og miljøpolitiske spørsmål, men etter å ha hørt representanten Solvik-Olsen, som tar til orde for både utbygging av atomkraft og kullkraft – jeg strekker det litt langt nå, han gjør vel ikke det, men han indikerte at atomkraft og kullkraft også er en mulighet, jeg skal renonsere meg til å gå så langt – og etter å ha hørt Torbjørn Andersen, som sier at vi har et vannkraftpotensial på 205 TWh, så er det tross alt ennå en viss avstand mellom Høyre og Fremskrittspartiet. Det er jeg glad for. Det lover godt for den energipolitiske og miljøpolitiske debatten at Høyre ennå befinner seg på den noenlunde rimelige banehalvdelen her. Børge Brende etterlyser på nytt de tiltak som Regjeringen skal komme med i forhold til å øke produksjonen av vindkraft, i forhold til å ta i bruk bioenergi og vannbåren varme. Dette vil vi komme tilbake med i tur og orden, både i framtidige budsjetter og gjennom det arbeidet som Regjeringen allerede har startet. Det er en stor oppgave, og jeg tror med respekt å melde at Børge Brende ikke forventer å få nøyaktige og konkrete svar på det i denne debatten i dag. Det er positivt at vi har fått satt dette på dagsordenen på den måten som Børge Brende gjør i dag, og jeg ser fram til å kunne ha mange energipolitiske debatter i denne salen i årene som kommer.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2005-11-22:
Stortinget skal i dag behandle forslag til bevilgninger for 2005 under området for Fiskeri- og kystdepartementet. Samferdselskomiteen behandlet i forrige periode et dokument nr. 8-forslag om å sette i gang strakstiltak for å få fjernet 65–70 tonn kvikksølv fra den tyske ubåten «U-864», som ble senket av en britisk ubåt i norsk sjøterritorium vest for Fedje den 9. februar 1945. Vraket ble funnet av Sjøforsvaret i 2003, og i St.meld. nr. 14 for 2004–2005, På den sikre siden – sjøsikkerhet og oljevernberedskap, ble det informert om at vraket kan representere en fare for et punktutslipp på 65–70 tonn kvikksølv. Norsk institutt for vannforskning har på oppdrag fra Kystdirektoratet gjennomført en vurdering av hvilken risiko kvikksølvlasten i vraket kan ha på miljøet. På bakgrunn av rapporten samt konsultasjonene med bl.a. Havforskningsinstituttet, Fiskeridirektoratet og NIVA har det blitt påvist at noe av kvikksølvet som befant seg i ubåten, allerede har lekket ut, men man kan foreløpig ikke si hvor mye. På bakgrunn av dette samt faren for ytterligere utslipp har Regjeringen valgt å sette i gang konkrete tiltak umiddelbart for å fjerne forurensningsfaren ved vraket. Kystverket har derfor satt i gang forprosjekt for å kartlegge hvordan faren for forurensning kan fjernes. Komiteen viser til at man vil be om at Regjeringen kommer tilbake og orienterer Stortinget på egnet måte om framdriften i saken. Komiteen har ellers ingen merknader og viser til sakens dokumenter.
Jan Petersen (Høyre), 2005-12-16:
Det er en enstemmig innstilling fra forsvarskomiteen, og det skulle således ikke være grunn til å legge til altfor mange ord. Jeg har bare lyst til å si at de endringene vi nå inviteres til å vedta, dreier seg om ganske store tall. Det er mye teknikk i det, og det er skrevet på en måte som ikke er all verdens tilgjengelig, men det er også en del realiteter i det. Det er jo slik at forsvarsbudsjettet er et meget grovmasket budsjett. Det betyr at det er viktig for Stortinget å følge godt med i hvordan forutsetningene for budsjettet både følges opp og endrer seg, og jeg skal innrømme at det er gode argumenter for også på slutten av året for komiteen bl.a. å innkalle til høringer om hvorfor disse endringene nå legges på bordet. Komiteen har valgt ikke å gjøre det i denne omgang, men selv om vi på slutten av året jo ikke kan styre mye av realitetene i et budsjett, er det allikevel et argument for at det gjøres, nettopp fordi budsjettet er så grovmasket. Jeg vil ikke se bort fra at vi ved senere anledninger, stilt overfor endringer av denne størrelsesorden, vil legge oss på den praksis.
Jan Petersen (Høyre), 2005-12-16:
Nei, til innlegg.
Jan Petersen (Høyre), 2005-12-16:
Formen replikk eller innlegg kan for så vidt være hipp som happ, men jeg hadde to reaksjoner på forsvarsministerens innlegg. Det ene er at hun en rekke ganger sa at formålet var å tilpasse budsjettet de endrede forutsetninger, og hun brukte også ord som å bringe budsjettet i samsvar med endrede forutsetninger. Det er i og for seg greit nok, men da må jeg få lov til å understreke det som står i innstillingen, nemlig at endrede forutsetninger må statsråden komme til Stortinget med på et tidspunkt da Stortinget kan styre konsekvensene av det. Det er ikke slik at man samler opp på slutten av året, og så ser man hvordan det går. Det er klart at vi i komiteen og Stortinget vil ønske å være med i revisjonene i løpet av året. Så jeg håper at det var en tilfeldig språkbruk. En av de tingene som illustrerte dette, er jo nettopp dokken. Jeg merket meg med interesse at statsråden nå er åpen for at dette kan resultere i annet enn at man bygger dokken, og at Regjeringen skal komme tilbake til det. Det synes jeg er en nyttig og fornuftig måte å reagere på. Men mitt spørsmål er, når man nå er kommet opp i 381 mill. kr: Betyr det at statsråden ser for seg, hvis man går videre med det, et økt behov for penger i 2006? Og vil statsråden da komme tilbake med dette på et såpass tidlig tidspunkt at vi eventuelt kan ta stilling til konsekvensene for 2006-budsjettet, og på en måte som gjør at vi ikke bare tilpasser budsjettet til hva som har skjedd i løpet av året, men at vi reelt sett kan styre inndekningen?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-12-16:
St.prp. nr. 17 for 2005–2006 er på mange måter interessant lesning. Den gir, eller i hvert fall kan gi, et bilde av en utvikling ikke bare økonomisk, men også av hvordan de forskjellige våpenarter og institusjoner jobber, og hvilke utfordringer de har hatt inneværende år. Det å gå inn i dybden i alle tallene er en stor oppgave, en oppgave som andre eventuelt må gjøre, men det er interessant å se tilbake på tilsvarende sak i fjor, hvor komiteen sa følgende: «Komiteen er innforstått med mindre avvik og utforutsette utgifter», men ber om at også Forsvaret utarbeider realistiske budsjetter og sørger for god økonomistyring. Dette er sterke og klare ord som ikke kan misforstås, dvs. at daværende forsvarskomite i framtiden ikke ønsket altfor store tall som skifter kapittel og poster. Man burde tro at slike ting var unødvendige. Det står under mange av kapitlene at reduksjonen skyldes tekniske flyttinger til kap. 1725 for å rendyrke kapitlet for å reflektere de nye fellesavdelingene som er opprettet og underlagt Forsvarsstaben og ny organisering av Forsvarsstaben. Dette er sikkert riktig og fornuftig. Men når for eksempel kap. 1731 Hæren reduseres med nærmere 500 mill. kr, kap. 1732 Sjøforsvaret med nærmere 80 mill. kr, Luftforsvaret med vel 70 mill. kr, Heimevernet med 35 mill. kr, osv., er det ikke småpenger vi prater om, og av et budsjett på 30 milliarder kr er det også snakk om en del prosenter som skifter kapittel, uten at vi politikere er med – ikke det at jeg mener at vi skal være med ned til den minste krone, men dog. De kapitler som er foreslått økt, er bl.a. kap. 1725 Fellesinstitusjoner og -utgifter under Forsvarsstaben med drøye 500 mill. kr, kap. 1740 FLO med nesten 200 mill. kr, kap. 1760 Nyskaffing av materiell og nye bygg og anlegg med 60 mill. kr. Men det er også store forandringer innenfor kapitlenes poster, hvor bl.a. post 47 Nye bygg og anlegg er foreslått økt med 170,8 mill. kr. Slik kan vi fortsette, men jeg stopper der – med unntak av post 45 Store nyskaffingar. Her er C-130, altså Hercules-flyene, nevnt med en økning på 33 mill. kr til vedlikehold for å holde dem i operativ stand. Dette er helt klart nødvendig, men det viser også at Hercules-flyene våre, som snart er 40 år gamle, trengs å byttes ut. Jeg vil avslutningsvis gjenta komiteens merknad fra i fjor der vi bad om realistiske budsjetter og at en sørger for god økonomistyring. Det må være i Forsvarets interesse at dette gjøres.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2005-12-16:
Jeg takker statsråden for et interessant innlegg. Statsråden var innom en post som jeg også nevnte litt om, og som jeg tenkte jeg skulle spørre statsråden om. Det gjelder post 47 Nye bygg og anlegg. Der står det: «Vidare skuldast auken tilpassing av dei gamle bygningane ved Fredriksvern verft i Stavern til bruk for justissektoren.» Det er snakk om 15,8 mill. kr. Forsvarsbudsjettet er forholdsvis lite, og vi skal bruke mest penger i den spisse enden. Det er vi alle sammen enige om. Da kan det være interessant å høre hva forsvarsministeren tenker om framtidig avhending, hvordan vi skal avhende eiendomsmassen i Forsvaret, og hvor mye penger vi skal bruke for å få anledning til å avhende. Altså hvor mye penger skal vi bruke på å pusse opp bygninger som vi skal gi bort, i dette tilfellet til en annen sektor, men også til det sivile?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-16:
Når det gjelder avhending av eiendommer i inneværende år, har Forsvaret og departementet brukt den avhendingsinstruksen som Stortinget har besluttet. Det vi har foreslått for neste år, er at man skal slippe å gå til Kongen i statsråd med avhending. Når det gjelder videre spørsmål om man skal pusse opp bygninger, er det klart at vi skal pusse opp og ta vare på de bygningene som vi skal beholde. Ellers avhender vi etter de instrukser som Stortinget gir.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2005-12-16:
Det er viktig at Stortinget har et ord med i laget og er med på å beslutte store endringer som skal komme i forbindelse med budsjettet, men noen endringer må gjøres i løpet av året. Jeg kunne nevne noen eksempler på dette. Det var bl.a. investeringer i forbindelse med PRT Meymaneh, det kan være investeringer i forbindelse med fly for å holde disse i luften osv. Det er en del av de justeringene som nå er gjort innenfor budsjettet. Men jeg er veldig opptatt av at Stortinget skal bli informert og være med på å bestemme de endringer som skal skje i løpet av året. Når det gjelder dokken, som representanten Petersen spurte om, er det slik at siden jeg orienterte om den i forbindelse med budsjettbehandlingen, syntes jeg det var riktig nå å informere om det endelige resultatet av kvalitetssikringen, som lå på 381 mill. kr. Jeg sa også den gangen at det kunne bli aktuelt at vi gjorde en utredning av alternativer. De alternativene var da en dokk i åpent lende, altså en overbygget dokk, men som ikke er i fjell, eller en flytedokk. Disse to alternativene har det vært gjort en del utredninger om, og vi vurderer om vi skal gå videre med det. Derfor har ikke Regjeringen konkludert. Det er en vedståelsesfrist på dette, den 31. desember. Når det gjelder å komme tilbake til Stortinget, vil jeg selvfølgelig gjøre det, senest når Forsvarsdepartementet legger fram orientering om investeringer.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2005-06-08:
Da er vi i gang med EU-debatten, kanskje? Jeg ser det som blir sitert fra representanten Konglevoll, som en kjensgjerning i forhold til det arbeidet vi nå gjør, når vi står utenfor EU. Men det må ikke være tvil om at EUs miljøpolitikk på en rekke områder faktisk er langt mer ambisiøs, og har vært det, enn mange andre lands, som har stått utenfor. Så det å slutte seg til EU og være med på de gjensidige forpliktelser som ligger der, tror jeg vi også miljøpolitisk kommer til å ha stor nytte og glede av. Så langt denne regjeringens holdning til EU. Jeg tror de samme problemstillinger vil merkes ganske fort i forhandlinger mellom de rød-grønne om deres regjeringsalternativ.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2005-06-08:
Jeg synes det er hyggelig at Høyres landsmøte også får gjennomslag til Fremskrittspartiet. Jeg kan bekrefte at dette var en sak som hadde stor oppmerksomhet på Høyres landsmøte. Det var også en sak som hadde stor oppmerksomhet i næringskomiteen, i forbindelse med en sak man behandlet tidligere i vår som støtte innom temaet. Det er helt riktig. Høyres landsmøte konkluderte med at vi i vårt program for neste periode anbefaler at vi evaluerer runde én før vi går videre – av forskjellige hensyn, bl.a. de som representanten Korsberg tok opp.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2005-06-08:
Jeg trodde at jeg nettopp hadde holdt et 10 minutters innlegg hvor jeg presenterte Høyres syn på miljøpolitikken. Selvsagt gir vi tilslutning til det som ligger i meldingen om rikets miljøtilstand. Jeg pekte også på at vi ikke er kommet langt nok på en rekke områder. Det vil være uhensiktsmessig å repetere det nå, men den erkjennelsen tar vi innover oss – det tror jeg vi alle må gjøre – at vi må videre i dette arbeidet. Men jeg vil peke på at f.eks. i arbeidet med biologisk mangfold har vi i denne stortingsperioden faktisk gjort en del grep som har bidratt til å få brukerne med på løsninger som jeg tror vi skal få se gode resultater av. For hvis man skal ha en nyanse i det, som er Høyres politikk her, tror jeg vi best når våre mål ved å ha med brukere og aktører som vet hvor skoen trykker, i felles forståelse for å nå de mål som vi alle ønsker å oppnå.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2005-06-08:
For noen uker siden behandlet Stortinget en stor og viktig sak for vassdragsvern i Norge. I den saken var det flere vassdrag øverst i Ottadalen som ble vernet. Utbyggingsvedtaket for Øvre Otta, som Stortinget behandlet for seks år siden, gav også en skånsom utbygging, men likevel et betydelig krafttilskudd. I dag behandler vi en sak i samme området, og her viser Regjeringen fleksibilitet ved å tilrå at man utnytter gamle installasjoner, kombinert med moderne tunnelteknologi. Dette er helt i tråd med en politikk for å oppruste og modernisere eksisterende kraftanlegg. Prosjektet gir 125 GWh, som er et viktig krafttilskudd, og dette får man til, selv om det ligger i et følsomt naturområde. Det er kanskje ikke så mye kraft i den store sammenhengen, men ved å imøtekomme flere av denne typen forbedringer og små utbygginger med minimale naturinngrep har denne regjeringen i fireårsperioden bygd ut naturvennlig vannkraft i størrelsesorden 2 100 GWh – for øvrig langt mer enn det Arbeiderpartiet klarte på hele 1990-tallet. Og skulle de rød-grønne regjeringskameratene få flertall til høsten, er det vel helt slutt, i alle fall hvis vi skal dømme etter hvor lite samstemte de er i denne saken. Når en ser på SVs holdning og merknader til denne saken, er det bare å slå fast nok en gang at de sosialistiske partiene slett ikke har noen fellespunkter i energipolitikken. Jeg er redd det ikke monner stort at lille Senterpartiet springer fra kne til kne hos sine røde, større kamerater, med vekslende støtte – litt spøkefullt sagt. Men SV er en studie verdt. For noen dager siden behandlet vi saken om industrikraftkontrakter, og SV luktet regjeringssagmugg. Her greide man å lokke Fremskrittspartiet med i et populistisk flertall som logisk spriker i alle retninger. Men SV lot seg ikke sjenere av det nye samarbeidet. Staten i hovedrollen, reguleringsiver, teoretisk manipulering av markedsmekanismer ble for fristende. Det som gjør koblingen til denne saken interessant, er at på et av punktene i det vedtaket var SV med på å stemme for tiltak som skulle gi mer vannkraft til kraftforsyningen i dette landet. Det skulle bl.a. skje gjennom å gjøre eksisterende ettårsmagasiner om til flerårsmagasiner. Logikken bak var syltynn. Men likevel, SV stemte altså for å heve magasinhøyden på eksisterende vannmagasiner. Mitt spørsmål til SV er derfor: Hvorfor i all verden går SV og saksordfører Langeland imot noe de i forrige uke kjempet så drabelig for? Jeg hadde forventet det motsatte, når SV såpass snart etterpå fikk sjansen. I denne saken går Regjeringen og flertallet inn for mer kraft. SV går imot. Saksordfører Langeland burde støttet dette – og ytterligere foreslått at demningen Raudalsmagasinet ble hevet. Selv om et flerårsmagasin heller ikke her ville gitt så mye mer kraft totalt sett, ville det vært helt i tråd med vedtaket SV gikk inn for i nevnte sak. Nei, noe slikt initiativ får vi nok aldri se fra SV. Dette blir derfor nok et utspill som havner på populismens skraphaug. Og her tror jeg det er små muligheter for gjenvinning.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
På side 17 i mitt eksemplar av stortingsmeldinga har jeg notert ordet «jøss!» i margen. Her står det: «Regjeringen ønsker at Norge skal ha en pådriverrolle i arbeidet for en mer ambisiøs klimaavtale etter 2012.» Akkurat det er ingen overraskelse. Det kjente jeg godt til. Men så kommer det: «Ved å stå utenfor EU har vi både muligheter til, og et ansvar for å spille en viktig rolle.» Dette er noe som folk på nei-sida har hevda helt siden den forrige EU-debatten starta, men det er jo godt å få det bekrefta i ei storingsmelding fra Miljøverndepartementet. Man kan jo lure på om det er miljøvernministeren som har endra synspunkt i EU-saka, eller om det er en byråkrat som har gitt uttrykk for sin mening. Det står for øvrig på side 120 at det er grunn til å tro at EU vil innta en mindre aktiv rolle framover på grunn av utvidelsen. Spørsmålet mitt er nå: Er Høyre og representanten Halleraker enig i at Norge har større mulighet til å spille en rolle i internasjonal miljøpolitikk utenfor EU?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
I en av de merknadene som Arbeiderpartiet og SV står sammen om i innstillinga, skriver vi at vi vil «gjenreise Norge som miljøpolitisk foregangsland». I ordet «gjenreise» ligger det nettopp en erkjennelse av at Norge har vært et miljøpolitisk foregangsland, men ikke er det i dag. Etter min mening var Norge faktisk et foregangsland under Gro Harlem Brundtland som statsminister og Thorbjørn Berntsen som miljøvernminister. Når den sittende regjeringa skryter av at den verner nasjonalparker, gjør den ikke annet enn å følge opp nasjonalparkplanen som Thorbjørn Berntsen la fram, og som Stortinget behandlet for mer enn ti år siden. Jeg vil tro at når også SV-ere skal oppsummere f.eks. de 33 årene som har gått siden Miljøverndepartementet ble etablert, har det vært når Arbeiderpartiet har sittet i regjering at det har skjedd ting på miljøområdet. Så spørsmålet mitt til Langeland er: Når SV vil gjenreise Norge som miljønasjon, har han da i tankene tidligere arbeiderpartiregjeringer eller tidligere borgerlige regjeringer?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
Aller først vil jeg si at når Regjeringa skryter av at den verner og etablerer nasjonalparker, er det flaks for den sittende regjeringa at den kom til akkurat da tidsplanen var der, etter vedtakene som ble fattet i Stortinget for over ti år siden. De nasjonalparkene som etableres nå, ble vedtatt her i huset, etter forslag fra daværende miljøvernminister Thorbjørn Berntsen, for over ti år siden. Men det er ikke derfor jeg bad om ordet. Raseringa av verdens regnskoger er en av de største miljøkatastrofene verden står overfor. Miljøvernministeren har flere ganger tatt til orde for importforbud, men nå, jf. oppslag i Aftenposten i dag, går han dessverre bare inn for å utrede hvordan man kan skjerpe kontrollen, og gjemmer seg bak WTO. For Arbeiderpartiet er det selvfølgelig en forutsetning at vi overholder WTO-regelverket. Men spørsmålet er: Vil ikke det eneste riktige nå være å ta opp saken og gå inn for det, for på den måten å få prøvd om vi kan gjennomføre et importforbud?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
Når jeg nå ber om ordet for å holde et treminutters innlegg, er det for å ta opp en sak som jeg har blitt kjent med etter at komiteen avsluttet sin behandling av St. meld. nr. 21. Det gjelder sigevann fra gamle deponi. I kapittel 8.3.4 i meldinga står det en omtale av de nye, strengere kravene som er innført til deponier. For deponier som eksisterte før forskriften ble innført i 2002, er det gitt overgangsordninger fram til 16. juli 2009. Etter det tidspunktet skal alle deponi enten oppfylle forskriftens krav eller avvikles. Så langt er det bra. Men de siste dagene har bl.a. NRK Finnmark satt søkelys på at det bare i Nord-Norge er nesten 300 gamle deponi som mangler sikring og overvåking. Mange av disse deponiene er fra tida før vi fikk en forsvarlig behandling av f.eks. farlig avfall i gamle kjøleskap. Fylkesmannen i Finnmark roper varsku og sier at vi nå må få en totaloversikt og ta tak i de mest alvorlige tilfellene, særlig der det er fare for utslipp av farlige kjemikalier til drikkevann. Fylkesmannen i Finnmark peker også på at det her kan være snakk om store beløp for å sikre enkelte deponi, for store beløp til at små kommuner med dagens økonomi kan håndtere det. Jeg håper at miljøvernministeren kan kommentere de opplysningene som har kommet fram, og den sterke bekymringa fra fylkesmannen i Finnmark.
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 2005-06-08:
Jeg har ikke tenkt å bidra til å forlenge debatten. Jeg vil bare ta ordet helt kort til voteringa i denne saken i kveld. Jeg vil vise til merknadene og forslag fra Arbeiderpartiet sist gang Stortinget behandlet utbygginga av Øvre Otta, der vi bl.a. framholdt at med det kompromisset som da ble vedtatt, ville vannføringa i hele hovedvassdraget være uberørt. Og med det varsler jeg at jeg vil stemme imot innstillinga fra flertallet i denne saken.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Etter Høyres landsmøte fikk jeg telefoner fra noen Høyre-folk som fortalte meg at Høyre hadde snudd i synet på nasjonale laksefjorder. Jeg har ikke klart å finne ut av det, men det skal være vedtatt en resolusjon på Høyres landsmøte om at man ikke vil ha flere nasjonale laksevassdrag og laksefjorder før man har evaluert effekten av dem som er allerede. Det synes i alle fall vi er en fornuftig politikk. Vi har hele tiden advart mot å ha et gammeldags, passivt arealvern, som nasjonale laksefjorder og laksevassdrag er, rett og slett fordi man ikke klarer å dokumentere noen effekt av det. Det er også med på å legge hindringer i veien for næringsaktivitet i distriktene. Så jeg vil bare spørre representanten Halleraker: Kommer Høyre med et nytt syn i denne saken etter hvert som ny forskning dokumenterer at man ikke har hatt effekt av at det har vært et passivt arealvern?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Jeg må vel innrømme at det er bedre med denne regjeringen enn en sosialistisk regjering, som kan være alternativet. Denne regjeringen har vi i alle fall en mulighet til å påvirke. Hvis det skulle bli et sosialistisk flertall etter valget, vil ikke vi ha muligheten til å påvirke. Heller ikke alle de organisasjonene og enkeltmenneskene som kommer hit til Stortinget hver eneste dag, vil ha stor mulighet til å påvirke et sosialistisk flertall. Det bekymrer meg og sikkert en del andre. Når det gjelder miljøhensyn, tror jeg det vil være stor forskjell på hva Fremskrittspartiet legger i ordet miljøhensyn, og hva eksempelvis Sosialistisk Venstreparti legger i det, hva SV legger i føre var-prinsippet, og eventuelt hva Fremskrittspartiet legger i føre var-prinsippet. Så her må man egentlig se på de forskjellige tolkningene partiene har. Jeg tror at ut fra de merknadene som står i innstillingen, vil representanten Klungland også finne ut av det.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Internasjonale forpliktelser og rovdyr – jeg er glad for at jeg fikk den replikken, for da kan jeg slå fast at Fremskrittspartiets rovdyrpolitikk er akkurat den samme i dag som da vi behandlet rovviltmeldingen i fjor. Det ble en debatt på landsmøtet om ulv eller ikke ulv, og det var de som var sterkest engasjert både på den ene og den andre siden, som førte en debatt om det. Men disse rovdyrene skal forvaltes lokalt og regionalt. Det er de som har skoen på og kjenner hvor den trykker, som må få lov til å ta disse beslutningene. Så nevnte representanten Langeland gasskraftverk, asfalt og en del andre ting. Nå er det slik at vi får til mer med denne regjeringen enn vi ville gjort hvis det var et sosialistisk flertall, for da hadde vi jo ikke hatt noen mulighet til å være med og påvirke politikken. Et sosialistisk flertall vil jo føre Norge mange tiår tilbake i utvikling.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Når det gjelder avfall, er det for så vidt litt vanskelig å tallfeste akkurat prosenten. Det jeg tror man må ta med seg i en slik debatt, er at vi bor i et land med enormt store avstander. Det er klart at man kan gjerne ha et mål om at man skal ha 75 pst. eller 80 pst. gjenvinning, men da tror jeg man må ta hele regnestykket – hvor mye energi man bruker til transport, den luftforurensningen som er ved en slik transport, og hele det regnestykket. Det har aldri blitt presentert på en troverdig måte. Det er jo en av de viktige tingene når man snakker om gjenvinning og energi. For øvrig vil jeg vise til at det skjer en del ting også internasjonalt, bl.a. når det gjelder forbud mot deponering av tekstiler – det er jo en mulighet man har for å kunne gjøre noe med den type ting som blir en utfordring også i framtiden.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Ja, det gjorde jeg – akkurat nå.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Det var selvfølgelig representanten Jørund Leknes som fikk meg til å ta ordet. Jeg kan anbefale Jørund Leknes å lese våre merknader – hvis han klarer å gnikke CO2-tåka ut av øynene sine. Det er kanskje ikke bare våre merknader han skal lese. Hvis han også klarer å følge med i den internasjonale debatten, vil han få med seg at det fins forskjellige syn på hva som påvirker klimaet. Jeg kunne selvfølgelig også anbefalt ham å delta på det felles seminaret som SV og Fremskrittspartiet hadde her i huset. Også der kom det fram at det var ulikt syn. En av grunnene til at vi i Fremskrittspartiet er skeptiske til FNs klimapanels kamp mot menneskeskapt CO2, er rett og slett at det er stor usikkerhet, og – ikke minst – det koster enormt mye. Ca. 150 milliarder dollar koster dette eksperimentet man overhodet ikke vet resultatet av. Og bare for å sammenligne: Det koster 75 milliarder dollar å sikre nok rent drikkevann, sanitærforhold og grunnleggende helsetjenester og utdanning til alle mennesker i hele verden. Men CO2 er tydeligvis det viktigste for SV og en del av de andre partiene, og da ønsker man å prioritere det. Jeg legger for øvrig merke til at også innad i FNs klimapanel begynner det nå å bli ganske stor usikkerhet omkring de resultatene man kommer med. Men jeg merker meg at SVs miljøpolitikk skal sørge for at norsk industri flagger langt ut. Hydro er ett eksempel: De pakker sammen, drar til Qatar, fyrer opp gasskraftverk og andre energikilder helt uten krav. Det er altså SVs politikk i et nøtteskall: Få bort norske arbeidsplasser, det gagner klimaet.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Jeg har for så vidt et ønske om at dette ikke skal bli noen lang debatt. Vi hadde jo rovdyrdebatten for et år siden, og det er bare å konstatere at de politiske grupperingene ikke har endret seg noe særlig. Jeg synes det var et godt forslag Inger S. Enger og Ola D. Gløtvold kom med, fordi det som var resultatet av rovdyrforliket mellom regjeringspartiene og Arbeiderpartiet og SV, var at dette med grensegrupper er et uavklart spørsmål, og jeg synes at daværende miljøvernminister Børge Brende egentlig sa det ganske bra, at en «grensegruppe er selvsagt en grensegruppe. Det er altså en familiegruppe som har sitt revir både på svensk og på norsk side.» Man hadde med andre ord ikke tenkt over den problemstillingen, og det vil fremdeles ikke de som utgjør flertallet i rovdyrforliket, gjøre. Det som blir interessant framover, blir å se Senterpartiets posisjon i den nye, rød-grønne sosialistiske regjeringen, dersom det blir noen. Det blir virkelig musa som skal få lov å brøle til ulveflokken, for Senterpartiet har jo en helt annen politikk enn både SV og Arbeiderpartiet i denne saken. Så hvordan dette kommer til å se ut i framtiden, det blir ganske interessant å følge, og jeg er redd for at Senterpartiet nok må svelge både ulver og kameler og litt til for å få igjennom sin politikk. Det er det vel ingen som har noen særlig tro på at de får til. Men det er iallfall gledelig å registrere at det er ulike oppfatninger også i Arbeiderpartiet ut fra det som står i innstillingen og i de merknader Grethe G. Fossum har ført i pennen. Til slutt vil jeg bare ta opp Fremskrittspartiet og Senterpartiets forslag i innstillingen.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-08:
Representanten Ljones var overrasket over forslaget. Det burde han ikke være, men jeg er ikke så overrasket over at han sier det, for vi har fremmet dette forslaget tidligere, og hver eneste gang er det blitt nedstemt – dessverre. Grunnen til at vi gjør det, er rett og slett at vi merker et påtrykk fra lokalsamfunnene rundt omkring i Norge, som gjerne vil ha innført dette. At Regjeringen og regjeringspartiene ikke får dette med seg, synes jeg er litt uheldig. Jeg må få lov til å vise til avisa Nordlys 20. april, der man har gjort en undersøkelse blant landets ordførere. 329 av landets ordførere svarte, og hele 82,1 pst. mente at kommunene burde få anledning til å legge forholdene til rette – også blant Kristelig Folkepartis og SVs ordførere. Og det er jo nettopp det som skiller partiene i denne saken. Vi stoler på lokaldemokratiet. Vi har tillit til Kristelig Folkepartis ordførere i denne saken. Da er det synd at Kristelig Folkeparti selv ikke har den samme tilliten til sine egne. Vi har også tillit til at SVs ordførere kan ta de valg som vil gagne befolkningen i lokalsamfunnet. Og hvis de da foretar noen valg som lokalbefolkningen ikke er enig i, har man jo en mulighet til å kvitte seg med dem ved neste kommunevalg. Jeg tror utgangspunktet bør være at man lytter litt til lokaldemokratiet også i denne saken, slik at man legger forholdene til rette for å ha et motorisert friluftsliv i enkelte deler av Norge. Og jeg vil bare presisere – for det bruker ofte å bli rotet inn i debatten – at vi ikke ønsker at det skal være fri kjøring. Vi ønsker å legge forholdene til rette for at man kan lage løype. Jeg er også klar over at man skal evaluere denne ordningen. Vi er imidlertid ganske usikre på når dette kommer tilbake til Stortinget i en eller annen form, rett og slett fordi vi ikke tror at viljen til at Stortinget skal få lov å behandle denne saken, er til stede. Da er det iallfall interessant å merke seg det svaret som kom fra statsråden på et spørsmål fra komiteen, der det går fram at han mener at det er nødvendig å innskjerpe motorferdselspolitikken. Det mener statsråden før man har foretatt evalueringen. Med andre ord: Statsråden har konkludert lenge før man har begynt evalueringen av prosessen, og det synes jeg er en uheldig måte å gjøre det på. Jeg synes statsråden burde ha vært helt åpen og samlet inn informasjon, og så dratt en konklusjon og presentert den for Stortinget i løpet av dette året. Men man har dessverre allerede konkludert fra Regjeringens side. Til slutt vil jeg ta opp Fremskrittspartiets forslag.
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-08:
Høyre står sammen med flertallet i komiteen om en merknad om at Norge skal være et miljøpolitisk foregangsland. Det er en målsetting vi deler, og det er riktig at vi ikke er det i dag. Vi er det i hvert fall ikke når det gjelder vern av biologisk mangfold. Sverige, Finland og Australia har gjort mye mer enn det vi har gjort. Vi er det heller ikke når det gjelder oljevern. Østersjølandene og Canada ligger langt foran oss. Det er langt igjen før vi kan si at vi er best i klassen med hensyn til å redusere NOx-forurensning. Vi er heller ikke best i klassen når det gjelder kjemikalier. Det brukte vi å være, men nå har vi i noen år stort sett bare ventet på et EU-direktiv. Vi er ikke best på klima. Det brukte vi også å være. Vi var det første landet i verden som vedtok en nasjonal klimamålsetting. Nå er vi blant dem som står lengst unna å nå Kyoto-målsettingen. Og ikke er vi best på avfallsområdet heller. Hvis man leter med lupe, tror jeg man kan finne et og annet område, men det hadde vært interessant å vite: Hvor er det Høyre mener vi er et foregangsland, og hvor er det Høyre mener det er viktig at vi i framtiden bør være et foregangsland på miljøområdet?
Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-08:
Det er interessant å registrere at representanten fra Venstre mener at Arbeiderpartiet og SV har hatt forskjellige standpunkter i en del innstillinger som har handlet om miljøpolitikk. Det som i et miljøperspektiv er interessant å bemerke i så henseende, er at i de aller fleste tilfellene har Venstre stått sammen med Arbeiderpartiet, og slik sett har vi kunnet stått for noe som var mer miljøvennlig. Men la meg stille et spørsmål som er viktig i den nærmeste framtiden: Det kommer til å bli tildelt letekonsesjoner for olje- og gassvirksomhet. Blant de nominerte blokkene er blokker som ligger svært nær Lofoten og Røst. Jeg synes det hadde vært interessant å høre om Venstre nå kan garantere at det ikke vil bli tildelt letekonsesjoner nær Lofoten. Så vil jeg stille et spørsmål til. Det ser ut til å herske enighet i komiteen om at Norge i dag ikke er et foregangsland på miljøområdet. Når jeg hører innlegget til representanten fra Venstre, blir jeg litt i tvil: Mener hun at Norge er et foregangsland i dag, og kan hun fortelle meg på hvilke områder vi i så fall er det?