Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2011-04-05:
Det er to ting som skjer i denne typen debatter. Det første er at man slår rundt seg med generaliseringer, og sauser det hele sammen og ender opp med at imamer som ikke er tilhengere av likestilling, ikke har adgang til riket. Det er for øvrig fascinerende å høre dette fra Fremskrittspartiet. Det vil jo være mange som kunne risikere å bli fratatt sine tillatelser hvis man skulle vurdere det ut fra likestillingssynspunktene våre. Det som skjer i disse debattene, er – som vi var inne på i forrige debatt – at man stigmatiserer og generaliserer og skaper mer konflikt og mer bråk. Man får mer av det man faktisk ønsker mindre av. Det er det ene. Det andre er at de tiltakene vi skal sette inn, nærmest blir umulige å identifisere og iverksette når man har et sånt utgangspunkt og en slik tilnærming til problemstillingene. Derfor syns jeg at mye av det som flertallet peker på i merknadene, faktisk er den farbare vei. Jeg vil vise til regjeringas handlingsplan, som kom før jul, og som har tittelen Felles trygghet – felles ansvar. Den inneholder etter min mening veldig viktige tiltak for å hindre at folk bedriver den type ulovlige aktiviteter, enten det er oppfordring og forberedelse til, planlegging eller gjennomføring av aktiviteter som blir berørt av norsk straffelovgivning og som åpenbart er ulovlig, uansett hvem som gjør det. Jeg får ikke tid til å gå inn på alt dette. Men jeg vil mene at den debatten man har rundt PSTs virksomhet, er sentral i dette. Jeg vil understreke at utgangspunktet her, også for det alminnelige politiet, er at det er en forutsetning at alle som oppholder seg i Norge, og som skal til Norge – enten det er bestemor eller det er en imam – må respektere norsk lov. Det følger således av utlendingsloven § 17 at alle som søker om oppholdstillatelse eller visum «kan nektes slik tillatelse dersom vedkommende oppfordrer til lovbrudd eller på annen måte opptrer slik at det gir grunn til å nekte innreise ut fra hensynet til indre sikkerhet, offentlig orden eller utenrikspolitiske hensyn». Jeg opplever at den oppryddingen som representanten Skei Grande etterlyser, er foretatt av Stortinget. Den er veldig tydelig i forhold til hva man faktisk kan bruke som hjemmelsgrunnlag for å nekte både visum og andre tillatelser som skulle gi grunnlag for opphold i riket. Utfordringen er praksis, og utfordringen er å få øye på de elementene som bidrar til at man kommer i denne kategorien. Det er ingen enkel oppgave. Men jeg vil advare veldig sterkt mot å framstille det slik at ingen bestemødre får lov til å komme til Norge, mens det er fritt fram for alle imamer. Slik er det ikke. Det kan godt hende at jeg som justisminister blir forelagt flere dokumenter enn det offentligheten blir. Jeg blir jo det, slik at jeg ser det. Men jeg ser faktisk at den lovmessige oppryddingen opp mot dette virker. Og jeg ser at den praktiske og faktiske ansvarsfordelingen mellom utlendingsmyndigheten og det alminnelige politiet – og særlig Politiets sikkerhetstjeneste – fungerer. Den oppryddingen har regjeringa foretatt. Så det skal være tett kontakt mellom disse myndighetene, og også utenrikstjenesten, slik at man får øye på – og klarer å stanse – ulovlige aktiviteter bl.a. ved å nekte visum. Det er derfor en løpende og tett dialog mellom flere myndighetsorganer knyttet til disse problemstillingene. Jeg er klar over at det har vært oppslag i avisene om enkelte imamer som man har reagert på. Men det betyr ikke at Politiets sikkerhetstjeneste ikke følger med. Når det gjelder Politiets sikkerhetstjeneste, er det slik at man jobber etter tre akser. For det første har Politiets sikkerhetstjeneste en klar forpliktelse til å forebygge og forhindre. For det andre skal man etterforske når det har skjedd straffbare handlinger, og følge et etterforskningsspor. Når det gjelder forebygging, har man jo betydelige metoder, og man kan gripe inn før det er skjellig grunn til mistanke. Det tredje, som jeg synes er vel så viktig, og som startet under den forrige regjering, er Politiets sikkerhetstjenestes åpenhetslinje og dialoglinje. Den dialoglinjen som man valgte da, og som vi har videreført og forsterket, bl.a. overfor Muslimsk Studentsamfunn og andre grupperinger, har bidratt ikke bare til at man får dempet konflikt, men at man også får mer nyttig informasjon når man har behov for å få informasjon for å få fattet korrekte vedtak.