Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-06-14:
I dag skal vi vedta enda en reform som innebærer en bedre oppgaveløsning mellom de ulike forvaltningsnivåene, og den nye fylkeskommunen, som det kalles, skal få nye oppgaver. Det har vært og er delte meninger om hva som kan være den beste modellen, som vil gi mest fornyelse og den beste tjenesteproduksjonen. Jeg går ut fra at de ulike partier gjør rede for sine syn. Men antakelig har lederen av Oppgavefordelingsutvalget, Lars Wilhelmsen, noe rett når han sier at det naturlige burde være å starte med kommuneinndelingen og ikke legge dagens kommunestruktur til grunn. Wilhelmsen medgir at Oppgavefordelingsutvalgets arbeid blir hengende i løse lufta fordi kommuneinndeling ikke var en del av utvalgets mandat. Arbeiderpartiets forslag om ny oppgaveløsning får nå flertall. Det er Arbeiderpartiet, sentrumspartiene og SV som står sammen om dette. Nå tror ikke jeg at folk flest er opptatt av hvilket nivå som løser hva, det er nok mer en øvelse for fylkespolitikere og kommunepolitikere. Jeg tror at folk flest mer er opptatt av om tjenesten leveres når de trenger den, og at skattepengene deres går til noe fornuftig. For øvrig syns jeg Dagbladets offentliggjøring i går av folks syn på offentlige tjenester var hyggelig lesning i så måte. Folk flest er veldig fornøyd, og det tyder på, syns jeg, at kommunene er gode tjenesteprodusenter. Oppgavefordelingsreformen kan beskrives slik: 1. Detaljstyringen av kommunesektoren blir redusert.2. Kommunene får flere oppgaver.3. Fylkeskommunene får økt ansvar for samfunnsutviklingen i regionen.4. Den regionale statsforvaltning blir mye tydeligere. Fornyelse av offentlig sektor er ikke bare å fjerne unødvendig byråkrati, regler og rapporter, fornyelse er også å desentralisere oppgaver og myndighet fra staten til lavere folkevalgt nivå. Forholdet mellom staten og kommunesektoren må i større grad bli et partnerskap, og nye styringsformer må være basert på veiledning og dialog. Fylkeskommunen får nå flere utviklingsoppgaver, som f. eks. landbruk og miljø. Dette blir nå underlagt politisk skjønn og kontroll. Fylkeskommunen får også økt ansvar for planlegging, samferdsel, næringsutvikling og kultur. Men det legges ikke opp til noen endringer i fylkesinndelingen nå. Her mener vi at den lokale handlefriheten skal være reell. Men vi vet at det foregår mye vettugt arbeid, for å si det sånn. Mange fylker har synliggjort at de ønsker å slå seg sammen, bl.a. Aust-Agder og Vest-Agder, Oppland og Hedmark, Vestfold, Buskerud og Telemark. Men en sammenslåing til færre fylker må være en naturlig prosess, riktignok med noen gulrøtter. Når det kan bli en realitet, skal ikke jeg spå om, men i løpet av tre–fem år tror jeg vi kanskje ser en annen fylkesstruktur. Med andre ord: Vi vedtar ikke regioner nå, og jeg sier nå. Det vi vedtar, er at det regionale folkevalgte nivå skal bestå, med noen flere nye oppgaver. Og en kan jo undres. Hvis det nå skulle gå så galt, vil jeg hevde, at Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti får flertall i neste storting, hva blir det til da med fylkeskommunen? Blir den da nedlagt? Når det gjelder regioner, har jeg registrert debatten som går på at vi skal ha fem–åtte regioner i Norge under folkevalgt styring. Jeg vil advare mot at Norge utvikles slik at vi får delstats-/regionstatsministre med alt det medfører. De økonomiske ressursene skal brukes til tjenester, og ikke til et nytt byråkratisk nivå. Det er forskjell på regionenes Europa med 400 millioner mennesker og lille Norge med vel 4 millioner, bare for å ha sagt det. Det er mye å si om fylkesmannens rolle som megler og kontrollør, om oppgavemeldingen og om Regjeringens ulike forslag, om erfaringene og mulighetene som ligger i interkommunalt samarbeid, om innsigelsesretten, utviklingsaktørrollen til fylkeskommunen og målet om å gjøre fylkesplanarbeidet mer forpliktende. Her er det noe ulikt syn, men gjennomgående skal skjønnsutøvelsen ligge i et folkevalgt politisk organ. Det viktige er at vi ikke nå fyller opp det tredje nivået bare for å ha gjort det, men at vi tenker nøye gjennom hva vi ønsker å oppnå – og for hvem. Jeg vil for øvrig vise til innstillingen. Jeg tror vi får til en demokratireform med det som nå er foreslått, og at rekrutteringen til folkevalgt arbeid igjen kan bli styrket.