Torfinn Opheim (Arbeiderpartiet), 2012-05-21:
Først vil jeg takke saksordføreren for en veldig god gjennomgang av komiteens innstilling, en innstilling som jeg støtter fullt ut. Å forandre Grunnloven er en stor og viktig sak. Når vi i dag skal gjøre så vidt mange forandringer i loven, blir saken – om mulig – enda viktigere. Måten Stortinget behandler slike endringer på, er derfor også grunnleggende viktig. Vedtakene vi gjør, er ikke noe som skjer over natten. Det er heller ikke slik at endringene går upåaktet hen. Bakgrunnen for at jeg starter mitt innlegg i denne debatten på denne måten, er ganske enkelt fordi jeg, i likhet med veldig mange andre representanter her i salen, har fått brev og, ikke minst, mailer hvor det forsøkes å skape et inntrykk av at dagens behandling ikke er demokratisk nok. Jeg satt i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen på Stortinget i forrige periode. Der var forholdet mellom stat og kirke en stor og viktig debatt. Denne debatten varte ikke én dag, ikke én uke, ikke én måned, ikke ett år – nei, den varte i flere år. Debatten resulterte for min del i at jeg fikk reise til flere steder i landet og delta i debatter, på folkemøter, i skoledebatter osv. Den resulterte i store og viktige utredninger, både i departementet og i Kirken, og møtene ble veldig ofte referert i aviser og andre medier. Ikke minst resulterte debatten i at alle de politiske partiene på Stortinget ble enige om et forlik. Under de diskusjonene som ble ført i forbindelse med utarbeidelsen av forliket, var det selvsagt også mange interne diskusjoner i de forskjellige politiske partier, slik at en var sikker på å ha partiet i ryggen når en kom til enighet med de andre partiene. Forliket tar for seg nødvendige endringer i Grunnloven, endringer som vi i dag behandler. I og med at jeg i ganske stor grad deltok i debatten i forrige periode, og samtidig stilte til valg for en ny periode, var det god anledning til å vrake eller å støtte mitt kandidatur ved siste valg. Det er slik demokratiet fungerer. Vi endrer altså ikke Grunnloven i én og samme valgperiode. Forslag til endring fremmes i én periode og vedtas i en annen. I et forliks natur ligger det et kompromiss, det at de fleste forlikspartnerne både gir og tar. Ved at det vises vilje til å finne løsninger i stedet for å sette saker på spissen, hvor det helt åpenbart blir et flertall og et mindretall – eller en vinner og en taper – skaper dette forliket et fantastisk godt fundament. Fundamentet skal fungere slik. Det forliket vi har blitt enige om, det kompromisset som er skapt, det fundamentet som nå ligger her, støtter det viktige prinsipp at staten skal være en tilrettelegger for at hver og en av oss, som innbyggere i dette landet, kan velge å praktisere religion/livssyn. Retten til religionsfrihet er grunnleggende og ukrenkelig for Arbeiderpartiet. Samtidig erkjenner vi den plass Den norske kirke har hatt, og vil ha, i det norske samfunnet – som tradisjons-, kultur-, verdi- og trosbærer. Forslag til endring av de paragrafer som regulerer forholdet mellom staten og Den norske kirke, vil ivareta disse viktige elementene på en svært god måte. Ikke minst er det viktig at det er stor politisk enighet om disse endringene. Relasjonen mellom stat og kirke slik den nå blir formulert i Grunnloven, stadfester at vi lever i et flerreligiøst samfunn, og der vi ønsker å synliggjøre at vi ikke kan diskriminere noen tros- og livssynssamfunn. Den endringen vi gjør, støttes også av Kirken selv. Jeg hilser velkommen sluttføringen av en lang prosess, der det konkluderes med at staten ikke skal drive med religiøs virksomhet, men skal ha en verdiforankring. Jeg ønsker en folkekirke som er trygg og demokratisk og med bredere forankring og bedre demokrati enn tidligere. Lykke til.