Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2012-10-04:
Dette er en viktig debatt. Dessverre er det en debatt der regjeringspartiene presenterer få visjoner, men bruker mye tid på å lage kunstige skiller mellom hva denne regjeringen får til, og hva opposisjonen fikk til i 2005. En sammenligner altså budsjettallene fra nå med budsjettall fra seks–sju–åtte år siden, og det er en helt meningsløs sammenligning når budsjettet røk med 350 mrd. kr – altså over 50 pst. Det vitner om manglende tillit til egne mål og resultater når en ikke klarer å sammenligne med sammenlignbare år. I lys av dette blir også kritikken mot at noen partier på borgerlig side ønsker skattelettelse, ganske meningsløs. Når Fremskrittspartiet ønsker skattelettelse på mer enn 25 mrd. kr, betyr ikke det at staten netto taper penger sammenlignet med f.eks. i 2005. Det ville bare betydd at skatteinntekten ikke hadde vært 350 mrd. kr høyere, men bare 325 mrd. kr høyere. Vi vet at det er et betydelig potensial for å effektivisere offentlig sektor. Når til og med SVs Audun Lysbakken går ut og beklager at det nå er for mange byråkrater, da er det kjøtt som kan skjæres vekk, og det er ikke kjøtt, det er flesk. Når Menon lager en rapport for Akademikerne om at en kan spare opptil 45 mrd. kr på å bedre innkjøpsordningene til stat og kommune, da er det mulig å gi skattelettelse uten at en skal legge ned sykehjemsplasser, som Arbeiderpartiet alltid prioriterer når de skal kutte. Fremskrittspartiet ønsker en ansvarlig økonomisk politikk, men det må være med reelt innhold, ikke bare med banner og slagord. Det er fornuftig å kutte skatter for å stimulere til positive resultater. Hvis vi kutter på minstefradrag på inntektsskatten, kan vi stimulere noen av de mange hundre tusen menneskene som i arbeidsfør alder likevel står utenfor arbeidsmarkedet i dag. Vi kan få flere av dem som jobber deltid, til å bidra i den økonomien vi har. Hvis vi gir lettelser til næringslivet, f.eks. bedre avskrivningsregler, kan det hende at litt flere av vindkraftprosjektene investerer i Norge i stedet for i Sverige. Vi har et grønt sertifikat som gjelder for begge land, men Sverige har bedre skattebetingelser, og da går investeringene i for stor grad dit. Vi kan få folk til å kjøre kollektivt, stimulere dem ved å gi dem skattefritt kollektivkort fra arbeidsgiver. Regjeringen har selv sagt at de anslår at 175 000 bilister da vil kjøre buss og tog istedenfor bil, og inntektene til kollektivselskapene vil øke mye mer enn det skattelettelsen koster staten. Allikevel er regjeringen imot, på ideologisk grunnlag. Vi må bruke skatte- og avgiftspolitikken fornuftig og ikke si at nivået en hadde i 2004, er hellig. Vi må også investere mer i bygningsmasse, infrastruktur og produktivitetsfremmende utstyr. Det er meningsløst når helsevesenet i dag går til innkjøp av faksmaskiner for å kommunisere med hverandre. Det er meningsløst når politiet i Asker og Bærum står og griner fordi de ser at Polen får kjøpt IKT-utstyr som er tilgjengelig i markedet, men som vi ikke tar oss råd til i Norge. Dessverre: Når statsbudsjettet ikke skiller mellom forbruk og investeringer, og når en har lagt til grunn en handlingsregel som forskjellsbehandler oljepenger, så går det som det går. Vi har altså rapporter som viser at hvis vi utbedrer hovedveinettet i Norge, får vi tilbake tre og en halv krone for hver krone vi investerer, sammenlignet med en finansieringsmodell i dag som går stykkevis og delt. Vi hadde en debatt i sommer om de positive effekter av intercitytriangelet rundt Oslo jernbane. Men dagens regjering legger opp til en 30-årstakt. Det burde bygges ut over ti år. Det koster ikke mer totalt, men nytteverdien kommer raskere på plass. Du får gjort noe med boligtilbudet i denne regionen og arbeidskraften. Akkurat nå er det kjøpers marked. Det er arbeidskraft og entreprenørselskap ledig i EU. Når vi snakker med bransjen, sier de: Gi oss et halvt års letetid, så skal vi gi dere akkurat det dere trenger. Fordelen med å få utenlandske entreprenører er at de ikke skal snakke med pasienter eller elever. De skal snakke med en arbeidsleder, som må snakke samme språk. Men hva de snakker om seg imellom, ordner de selv. Vi har istedenfor sagt at vi skal føre en økonomisk politikk – nå snakker vi om regjeringen. Der låner en ut oljepengeoverskuddet billig, og så veifinansierer vi med bompenger. Å låne penger i utlandet er dyrt. Dette er ikke fornuftig økonomisk politikk, og det er ikke ansvarlig. Vi har altså en handlingsregel som styrer vår økonomi i dag, der vei per definisjon gir inflasjon fordi der skjer investeringene innenfor statsbudsjettet, mens oljeinvesteringen Petoro, som også er statlig, skjer utenfor, og det gir ikke inflasjon. Hvis du bygger jernbane, gir det inflasjon, men bygger du vindmøller gjennom Statkraft, gjør det ikke. Ja, man har faktisk den ulogiske tilnærmingen at hvis Statkraft får ekstra penger til å bygge vindmøller i Norge, skaper det ikke inflasjon, men hvis de samme pengene gis gjennom Utenriksdepartementet til å bygge vindmøller i Afrika, skaper det press i norsk økonomi. Det tilsier at alle i denne sal bør ønske å endre den handlingsregelen slik at vi skiller mellom forbruk og investeringer, sørger for at penger brukt i Norge telles med, og at penger brukt i utlandet ikke telles med på den samme måten. Da kan vi bygge landet på en skikkelig måte. Nå ødsler vi vekk formuen. Så vi kunne bygd landet med realkapital og heller spare finanskapitalen. Det er for så vidt viktig, men vi skal leve av vår arbeidskraft i framtiden, ikke bare av renteinntekter.