Jette F. Christensen (Arbeiderpartiet), 2021-05-28:
Denne saken har vist at svak sikkerhetsforståelse og mangel på ansvarsfordeling og samarbeid kan være en sikkerhetstrussel. Det er et lederansvar å sørge for samhandling og koordinering. Det ansvaret var det ingen som tok. I stedet ble det skapt utrygghet for ansatte, for selskap og for vår felles sikkerhet. Poenget med sikkerhetsarbeid er å skape trygghet, ikke usikkerhet. Salget av Bergen Engines ble stoppet fordi det ikke var trygt å selge, fordi Forsvaret ikke kan ha en leverandør vi ikke har en sikkerhetsavtale med. Salget ble stoppet fordi strategisk oppkjøp og investering utgjør en reell fare for informasjons- og teknologioverføring, som utgjør en trussel mot norsk sikkerhet. Derfor var ikke saken ferdig da konklusjonen om å stanse salget kom fra regjeringen, for det vi diskuterer her, er ikke bare det konkrete eksempelet om planlagt salg av Bergen Engines, det vi diskuterer, er hvordan vi på lang sikt kan være sikre på at vi har et vern mot det som truer oss. Denne saken er ikke alvorlig og kritikkverdig alene fordi en mail med varsel om salg ble liggende i en måned hos det departementet som har ansvar for sikkerhetsloven. Den er ikke alvorlig og kritikkverdig alene fordi det måtte et eksternt varsel til Næringsdepartementet til før det ble satt i verk sporbare tiltak. Den er ikke alvorlig og kritikkverdig alene fordi dette var informasjon vi først fikk gjennom høringen. Saken er ikke alvorlig og kritikkverdig alene fordi forsvarsministeren ikke fullt ut opplyste Stortinget om bruk av sikkerhetsloven da vi spurte om det. Så sent som i mars viste han til at sikkerhetsloven ikke ville komme til anvendelse. Det er fremdeles vanskelig å tro at han ville det da. Og det er fremdeles helt ubesvart for meg om sikkerhetsventilparagrafen reelt var til vurdering da, eller om det var noe som kom til i ettertid. For hvordan er det mulig å ikke nevne dette for Stortinget, om det er det som foregår? Saken er ikke alvorlig og kritikkverdig alene fordi en ansatt i Utenriksdepartementet i milelange facebooktråder garanterte for at salget skulle gå i orden, og skrev ting som «We have no legal possibilities to interfere in this sale.» Da lurer man jo på: Hva er det som skjer her? Er det koordineringen som er mangelfull? Er det sikkerhetskompetansen som er mangelfull? Eller er det rett og slett ikke riktig at sikkerhetsloven var vurdert på det tidspunktet da Utenriksdepartementet ga en garanti til selskapet om at salget ikke skulle bli stoppet? Saken er ikke alvorlig og kritikkverdig alene fordi Bergen Engines’ lokasjon i seg selv gjør fabrikken til et interessant etterretningsmål, for hvorfor gikk det opp for regjeringen så sent som i februar? Det er fremdeles uforståelig. Nærheten til forsvarsinstallasjoner medfører en risiko for at fabrikken kan «utnyttes til etterretningsformål og sabotasje». Det var jo ikke noe som oppsto i februar. Og det er før man begynner å snakke om teknologien som blir produsert der, av veldig dyktige mennesker. Den teknologien er så nyttig at det viste seg å være farlig om den kom på avveier. Det er fremdeles helt uforståelig for meg hvordan det alene ikke bidro til at bedriften ble listeført. Det kunne spart selskap og ansatte for den usikkerheten det politiske Norge har påført dem bare fordi de lager noe som er for viktig til å miste. Når det er sagt, er det like lite forståelig at regjeringen ikke har en oppfatning av at når et salg blir stoppet av sikkerhetspolitiske årsaker, påligger det dem et særlig ansvar å sørge for stabilitet og trygghet. Da jeg i mars spurte næringsministeren om hvordan arbeidsplassene og kompetansemiljøet på Hordvikneset skal bestå, ga hun det som kan klassifiseres som et næringspolitisk svar. Det er håpløst, ikke minst for de ansatte, som satt med en følelse av at det å være for sin egen arbeidsplass er å ta lett på sikkerhetssårbarhet, eller omvendt. Det er ikke forhold som skal settes opp mot hverandre. Da regjeringen stengte store deler av landet som følge av pandemien, var det en selvfølge å prøve å hjelpe dem som måtte gjøre dugnadsjobben. Den selvfølgen burde også gjelde her. Innstillingen inneholder en sterk kritikk av sikkerhetsarbeid, samhandling og håndtering av sikkerhetsloven, fordi alle disse eksemplene i sum utgjør fortellingen om nettopp en svakt forankret sikkerhetsforståelse, samhandling og håndtering av sikkerhetsloven. Når Næringsdepartementet uttalte at det planlagte salget var en sak mellom to private aktører og ikke noe departementet skulle blande seg opp i, er det et eksempel på at sikkerhetsforståelsen ikke deles av departementene, den er ikke internalisert eller koordinert, for mens den uttalelsen kom, er det kommet fram i høringen at denne saken var på regjeringens bord, og at man var i full gang med å «blande seg inn», for å bruke Næringsdepartementets terminologi. Når uttalelsen blir forsøkt bortforklart med et oppdiktet uttrykk som «generell næringspolitisk uttalelse», og ikke engang trukket i ettertid, bidrar ikke akkurat det til å heve inntrykket av regjeringens arbeid med sikkerhet. Sikkerhetsarbeid er et lederansvar, og strukturelle problemer må løses helhetlig. Sammensatte trusler må også møtes på en helhetlig måte. Når en så stor skandale som regjeringens håndtering av det planlagte salget av Bergen Engines inntreffer, er det ikke godt nok å beskrive problemet. Det er ikke godt nok å si hva som gikk galt, og hvorfor håndteringen ikke var god. Fordelen og poenget med å behandle denne saken i en fagkomité med ansvar for forsvar er at når strategisk oppkjøp og investering så tydelig blir påpekt som en ytre trussel, er det klart at Stortingets ansvar er større enn problembeskrivelse. Jeg er derfor glad for at flertallet ble med på forslag om forbedring. Jeg skjønner ærlig talt heller ikke hvorfor det ikke er en samlet komité som står bak. Når statsministeren, justisministeren, utenriksministeren og næringsministeren har uttalt at det er rom for forbedringer, og at det er sider ved denne prosessen som det er mulig å ta lærdom av, må vi tro dem på det og legge til rette for å foreslå hvordan de kan gjøre nettopp det. Derfor foreslår vi en kartlegging av sikkerhetskompetanse i alle departement. Når alle departement har ansvar for å listeføre bedrifter, er det avgjørende å se til at alle har de verktøyene de trenger for å gjøre den jobben. Når det kommer et varsel om noe som kan true vår sikkerhet, skal det ligge i alles ryggmarg hva som er riktig å gjøre. I redegjørelsen sa ministeren: «Regjeringen vil vurdere hvordan sikkerhetsutfordringer ved utenlandske investeringer kan reduseres og motvirkes, herunder sørge for at NSM framover prioriterer å utvikle kompetanse på dette området». Denne saken har med all tydelighet vist at det ikke bare er NSM som trenger å utvikle kompetanse her. Vi foreslår en gjennomgang av sikkerhetslovens anvendelse, utført av et offentlig utnevnt ekspertutvalg, herunder mulige sårbarheter, ansvarsfordeling, status for departementenes listeføring av virksomheter som helt eller delvis skal omfattes av sikkerhetsloven. Det gjør vi fordi ingen kan fullt ut kontrollere seg selv eller se sine egne svakheter. Regjeringen bør virkelig se på dette som en mulighet til fullt ut å få kartlagt dette slik at sikkerhetshull kan tettes. Vi foreslår en evaluering av hvordan sikkerhetsforståelse i departementene etableres og samarbeid mellom departementene blir sikret. Vi må sikre en langsiktig, sikker og forutsigbar forvaltning av norsk sikkerhet og et vern mot strategisk oppkjøp og investering. Og vi må sikre at vi er enige om hva som kan være en trussel, og hvordan vi skal reagere når den kommer.