Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2020-10-05:
Verdiskaping, å skape verdier, det lyder vakkert – skape det vi skal leve av. Det er summen av alt vi skaper, som gjør Norge til det fantastiske samfunnet med de enestående ordningene vi har i dag – summen av din og alles arbeidsinnsats, summen av råvarene vi tar frem og selger, summen av produktene som utvikles, summen av innovasjon, skaperkraft og hardt arbeid. Slik har det vært i generasjoner, og slik må det fortsatt være. Norge har på ulike tidspunkt hatt flaks, men vi har alltid vært flinke, og vi jobber hardt. Vi har flinke innovatører, og vi har historisk klart å få mye ut av lite. Det er ikke vi politikere som skaper jobber – muligens med unntak av når vi oppretter et nytt tilsyn eller et nytt direktorat – men den virkelige verdiskapingen og de tusenvis av arbeidsplassene vi trenger, skapes av folk, gründere, privat kapital, privat risikovilje. Vi har en sterk offentlig sektor, og det skal vi fortsatt ha. Når jeg sier at vi ønsker at vekst først og fremst skal komme i det private, er ikke det et angrep på offentlig sektor. Tvert imot – det er en støtte til det offentlige fordi det er den private verdiskapingen som betaler for de offentlige tjenestene. Vi har vunnet VM i offentlig sektor. Vi har den største. Vi har vunnet VM i offentlig eierskap på børsene. Vi har det største. Så med den største offentlige sektoren og den mest statlig eide børsen i den vestlige verden – er det virkelig der vi skal sette inn støtet? Styrke offentlig eierskap og utvide offentlig sektor? Selvfølgelig ikke. Veksten må komme i privat sektor. Privatkapitalandelen på børsen må øke. Privat eierskap må styrkes. Vi må legge til rette for at kapitalen strømmer inn i og gjennom de private selskapene. Vi må sørge for at vi ikke har skatter som slår urettferdig ut for norsk eierskap. Det må ikke lønne seg med utenlandsk eierskap. Derfor må vi fortsette å senke skatt på arbeidende kapital, slik at enda mer av verdiskapingen kan pløyes tilbake til bedriftene. Norge må omstille seg, uansett hva man mener om olje eller klima, uansett om man er globalist eller nasjonalist, uansett om man er pessimist eller optimist. Norge må omstille seg. Verden er inne i en enorm endring. Vi kan henge med, eller vi kan bli hengende etter. På enkelte områder kan vi til og med lede an. Men vi må – vi må – omstille oss. Vi har de siste månedene sett mange og gode eksempler på at næringslivet er i stand til å omstille seg raskt. Som ved tidligere kriser ser vi at kreativiteten blomstrer – nød lærer åpenbart fortsatt «nøgen kvinde at spinde». I min egen hjemkommune har vi en tradisjonell produksjonsbedrift. Har man trykket på vindusspyleren i bilen sin, er det spylervæske fra Wilhelmsen Chemicals i Færder kommune man har kjent eimen av. Denne bedriften bestemte seg 13. mars for at de skulle legge om deler av produksjonen. De tømte lageret for plastflasker og korker i alle mulige og umulige farger og fasonger. Derfor fant man også i lang tid håndsprit i ulike og rare forpakninger, men fra samme bedrift. Å legge om til håndspritproduksjon 13. mars er innovasjon i praksis. Heia innovatørene i norsk næringsliv! De er motorene våre inn i fremtidens verdiskaping. Ikke alle bransjer har kunnet finne muligheter i denne krisen. Noen bransjer ser fremdeles veldig mørke skyer i horisonten. Mens dagligvarebransjen f.eks. går bedre enn noensinne, sliter bl.a. reiselivs- og eventbransjen svært tungt. Dette skal og må vi finne gode ordninger for. Det betyr ikke at det ikke vil være noen som går over ende, men vi må jobbe for å hjelpe dem som i utgangspunktet var sunne bedrifter med livets rett. Et område som vil være avgjørende for om vi lykkes med omstilling og økt verdiskaping i årene som kommer, er inkludering. Vi må inkludere flere. Det er verdiskaping. Norge er et land med små forskjeller. Det skal vi fortsatt være. Den aller største forskjellen er mellom de av oss som har et arbeid å gå til, og de som ikke har noen grunn til å stille vekkerklokken når de legger seg. Er man utenfor arbeidslivet, er forskjellen i forhold til dem som er innenfor, enorm. Det gjelder økonomi, det gjelder selvfølelse, og det gjelder menneskeverd. Forskjellen på å tjene en krone på jobb kontra å motta en krone fra Nav er stor for egen selvfølelse og for samfunnsøkonomien. De som står utenfor, må komme innenfor. De som i dag jobber litt, må få lov til å jobbe mer. Er det vanskelig å få jobb på grunn av språkferdigheter, ja da må vi sørge for at flere lærer norsk. Er det helse, psykisk eller fysisk, som gjør at man ikke kan jobbe, må vi legge til rette på arbeidsplassene, styrke helsetjenesten og fjerne hindre. Er det manglende kompetanse, enten fordi arbeidets art har endret seg, eller det er lenge siden man lærte jobben, må vi fylle på, styrke etterutdanning for dem som er i arbeidslivet, og sørge for rett til utdanning for dem som står på terskelen til arbeidslivet. Regnestykkene for Norge som nasjon går ikke opp om man fremskriver dem. Vi må skape mer, ellers vil velferdskutt tvinge seg frem. Noen tror at vi kan øke skattene med 10, 20 eller 30 mrd. kr og dermed berge velferden, men det er å skatte seg til fant, for å omskrive et gammelt munnhell. Vi må skape verdier som sikrer velferden slik vi kjenner den. Men vi kan ikke, slik våre ærede rød-grønne konkurrenter synes å tro, skatte oss til velferd.