Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2015-05-26:
Bakgrunnen for denne interpellasjonen er å fokusere på mineralnæringen og hvordan vi kan tilrettelegge for norsk bergindustri. Bergindustrien er en næring som har en tusen år lang tradisjon her i landet. Næringen har alltid vært en viktig faktor i samfunnsutviklingen, og gruvedriften har skapt arbeidsplasser som har lagt grunnlag for både små og store lokalsamfunn rundt om i landet. Næringen har også lagt grunnlag for en teknologisk utvikling som har vært viktig for utvikling av andre næringer. Jeg tror at mange ikke er klar over at produkter fra bergindustrien inngår i nesten alt vi omgir oss med i hverdagen. Stein og foredlet stein finner vi i forskjellige varianter i svært mange bruksartikler, alt fra mobiltelefoner og til og med i matvarer. Det er stor etterspørsel etter disse mineralene, som vi er så heldige å ha i våre fjell. Næringen har derfor store muligheter for å være en vekstnæring som kan bidra til næringsutvikling og arbeidsplasser rundt om i hele landet også i framtiden. Arbeiderpartiet er et industriparti og for oss har bergindustrien en naturlig plass i diskusjonen om hva Norge skal leve av i framtiden, også med tanke på det grønne skiftet som vi står overfor. Den rød-grønne regjeringen satte helt fra starten av mineralnæringen på den politiske dagsordenen. En ny og moderne minerallov erstattet fem andre lover da den trådte i kraft i 2010. Dette var et viktig skritt for å forenkle regelverket på mineralfeltet og skape oversiktlige og forutsigbare rammebetingelser i mineralnæringen. Saksordfører Arne L. Haugen fra bergverksbygda Løkken sa den gangen: «Når det gjelder de ufattelige verdiene i berggrunnen, så har i altfor stor grad tilfeldighetene rådet. Det må vi få slutt på. Disse verdiene må også forvaltes bærekraftig og til befolkningens beste.» Dette er jeg veldig enig i. Den nye mineralloven var en god start, og tidligere næringsminister Trond Giske fulgte opp med en egen mineralstrategi som ble lagt fram i mars 2013. En fokuserte her på hvordan man kunne legge til rette for mer verdiskaping i næringen. Bergindustrien driver imidlertid på ikke-fornybare ressurser, og dette stiller ekstra krav til både myndighetene og næringsutøverne. Det er også en kjensgjerning at gruvedrift har gitt miljøproblemer rundt om i landet. For å skape vekst i næringen må vi sikre at norsk mineralnæring skal være blant verdens mest miljøvennlige og aktivt søke framtidsrettede løsninger. Denne interpellasjonen ble levert inn tre dager før tillatelsen ble gitt til Nordic Mining vedrørende fjorddeponi fra Engebøfjellet. Jeg må si jeg er glad for at regjeringen har tatt en beslutning her, og jeg forutsetter selvsagt at beslutningen er basert på gode faglige vurderinger. Jeg håper imidlertid at ikke denne interpellasjonen skal bli en debatt for eller mot sjødeponi, men om hvordan vi skal løfte denne næringen og ta i bruk de store ressursene som er i norske fjell, for dette er ressurser som vi og resten av verden trenger. Med det nye lovverket og Direktoratet for mineralforvaltning har vi fått en mer hensiktsmessig forvaltning på plass. Vi må få i stand at en forutsigbar og effektiv saksbehandling skal være en rettesnor for både statlig, regional og kommunal praktisering av regelverket overfor næringen. Gjennom mine ti år som ordfører i Kvinesdal så jeg godt at det var et økende behov, og at kommunen må være på hugget for å tilrettelegge. Vi må sikre at vi fortsetter å kartlegge mineralene vi har rundt oss i hele landet, og her gjenstår fortsatt mye arbeid. I årets revidert nasjonalbudsjett ser vi eksempler på en regjering med lite forutsigbarhet. I NGUs kartleggingsprogram kuttes det med 5 mill. kr i år. I 2010 ble MINN – programmet for kartlegging av mineralressurser i Nord-Norge – gitt en langsiktig bevilgning på 100 mill. kr over fire år, og i 2014 kom det i tillegg 10 mill. kr til en oppstartsbevilgning til kartlegging også i Sør-Norge. NGU sier at de ikke lenger har den forutsigbarheten de hadde i perioden 2010–2014, hvor prosjektene kunne planlegges i hele perioden. Kuttet i RNB vil ifølge NGU medføre dårligere progresjon og koster i tillegg penger. Kontrakten må avsluttes og vil medføre økt byråkrati, og nye kontrakter vil bli dyrere. Det regjeringen gjør i RNB, vitner ikke om en vilje til å prioritere næringen. Etter at Stoltenberg-regjeringen fikk på plass den nye mineralloven og mineralstrategien, ble Norge rangert på 10. plass av det anerkjente kanadiske forskningsinstituttet Fraser Institute, som hvert år rangerer over 100 land etter hvor attraktive de er for mineralnæringens internasjonale investormarked. Etter at den blå-blå regjeringen overtok, ser vi nå at Norge i fjor falt fra 10. til 18. plass på denne rangeringen. I Sverige og Finland, som er nr. 1 og nr. 2 på denne rankingen, er undersøkelsene nesten komplette, mens vi i Norge har en dekning av geofysisk data på 75 pst. i Nord-Norge og kun 32 pst. i Sør-Norge. Bakgrunnen for nedgraderingen av Norge er nok som næringen selv sier, at til tross for at den sittende regjeringen utropte mineralnæringen til et viktig satsingsområde, venter vi fortsatt på konkrete tiltak – ikke minst kanskje når det gjelder prosess og forutsigbarhet. Nå har vi riktignok fått en avgjørelse i Engebø-saken, men jeg spør om regjeringen har andre planer for næringen. Vi utfordret i fjor næringen med tanke på å sende oss en liste over de ti viktigste grepene politikerne kan ta for å stimulere til økt aktivitet og vekst i næringen. Listen gir mange innspill, og jeg håper at statsråden vil vurdere dem. Næringen vektlegger bl.a. behovet for forutsigbarhet, og at utfallssikkerheten bør øke tidligere i prosessen. Næringen ønsker også å få kartlagt potensielle mineraler ved oppstart av store bygge- og infrastrukturprosjekter, og at det vurderes hensynssoner rundt mineralressursene. Videre må en videreutvikle Direktoratet for mineralforvaltning som en sterk aktør for forvaltning av mineralske ressurser, og de må gis tilstrekkelige ressurser for å være en viktig aktør inn mot kommuner og industri. Samtidig understreker de at det er viktig å sikre kompetanse og utvikling av ny kunnskap. Institutt for geologi og bergteknikk ved NTNU spiller en viktig rolle i den forbindelse, og næringen er opptatt av å gi dem nasjonalt ansvar for utdanning av bergingeniører. Gjennom yrkesfag må vi også sikre relevant fagutdanning og lærlingtilbud innen relevante linjer. Et spennende innspill er også å etablere et eget forskningsprogram med vekt på bærekraftig drift. Jeg tar også opp problematikken med å bidra til å sikre geologisk kompetanse på regionalt nivå, og at man tar et initiativ overfor Sametinget vedrørende mineralloven. Dette var noen av innspillene jeg kom med, og jeg ser fram til videre debatt og ministerens kommentar.