trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Mimmi Bæivi (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
En enstemmig komite er enig i at det må legges til rette for at også fiskere og fangstfolk kan påta seg både politiske og organisatoriske verv. Fiskerinæringen blir stadig mer kunnskaps- og kompetansebasert og er stadig under utvikling. Derfor er det også viktig at denne yrkesgruppen er med på å øke verdiskapingen – ikke bare i denne viktige næringen, men også i samfunnet generelt. Et slikt samfunnsengasjement må ikke være et hinder den dagen en ønsker å gå tilbake til fiskeryrket. I brevet fra statsråden, som er vedlagt innstillingen, nevnes som eksempel at i forskriften om adgang til torskefisket nord for 62oN i 1999, forskrift av 4.desember 1998 nr. 1109, er dette for inneværende år gjort på den måten at Fiskeridirektoratet kan dispensere fra det såkalte aktivitetskravet, dvs. kravet om en viss kvoteutnyttelse i 1997 eller 1998 for å kunne delta i 1999, når kravet ikke er oppfylt på grunn av tillitsverv i fiskeriorganisasjon eller politiske verv. Fiskeridirektoratet kan videre dispensere fra adgangsvilkårene i sin helhet når eier av fiskefartøy har hatt offentlige verv eller verv i fiskeriorganisasjon og disse vervene var årsaken til at fartøyeieren ikke fikk adgang til å delta i fartøykvoteordningen i dette fisket fra 1990. Komiteen er enig i at direktoratet fortsatt skal kunne dispensere fra aktivitetskravet, og at praksisen med å dispensere fra adgangsvilkårene i sin helhet må fortsette.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Vet ikke statsråd Fjærvoll hvem det er som har det formelle ansvaret for Luftfartsverket i dag? Nå er det på tide at denne statsråd tar ansvar for sine fremlagte proposisjoner. Nå må denne statsråd slutte å gjemme seg i skjørtene på andre. Eller leser ikke nåværende samferdselsminister de proposisjonene han legger fram for Stortinget, før de kommer hit? Dette går over alle støvelskafter! Arbeiderpartiet er opptatt av geografisk likhet – noen må jo ta ansvar for distriktspolitikken i landet. Representanten Sahl er medlem av samme parti som samferdselsministeren, og Kristelig Folkeparti har altså sendt proposisjonen tilbake. Hvis statsråden lurer på hvorfor, kan han sikkert ta kontakt med egne medlemmer i samferdselskomiteen. Arbeiderpartiet synes dette er en tynn proposisjon, og det synes også flere i komiteen. Arbeiderpartiet støtter imidlertid Regjeringen når det gjelder Luftfartstilsynet. Men jeg undrer meg på hvorfor statsråden mener det er nødvendig med akkurat 120 ansatte første året. Hvorfor akkurat 120? Kan statsråden dessuten bekrefte at denne bemanningsøkningen ikke fører til vesentlig økning av avgifter for flyselskapene og dermed passasjerene?
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Sahl var litt opptatt av Arbeiderpartiets vurdering i forbindelse med omdanning til et aksjeselskap. Det er faktisk slik at Arbeiderpartiet ser ingen grunn til å gjøre om Luftfartsverket til et AS. Vi er godt fornøyd med den måten vi kan kryssubsidiere på i dag av hensyn til geografisk likhet i landet vårt. Det er også slik – hvis presidenten kan formidle dette til representanten Sahl – at hvis Oslo Lufthavn Gardermoen er et problem som AS oppe i dette, så er det mulig å gjøre om og innlemme Oslo Lufthavn Gardermoen i Luftfartsverket. Det er ikke noe problem. Men det fungerer faktisk greit i dag, og det er det som må være det viktige, at vi kan ha et geografisk mangfold i landet vårt, og at alle kan få et godt tilbud der de bor.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-06-17:
Representanten Oddvard Nilsen lurte på om Fremskrittspartiet var motstander av AS, og det er vi selvsagt ikke. Det vi mener, er at et AS ikke bør være et myndighetsorgan og samtidig stå for forretningsvirksomhet. Det må være et skille der. Det Fremskrittspartiet mener, er at man bør ha en tredeling, hvor departementet står for utformingen av lovene og forskriftene, og hvor man har et direktorat som står for den daglige oppfølging, og en etat eller et verk – som kan være et AS – som produserer varer og tjenester, enten selv eller gjennom eierskap i andre selskap. Spørsmålet om de statlig eide lufthavnene bør samles til ett selskap – f.eks. Statens lufthavner – eller om hver lufthavn bør være et eget aksjeselskap, må utredes nærmere, og det er ikke gjort i proposisjonen. Jeg syns heller ikke at proposisjonen tilfredsstiller de krav til klarhet, ansvarsfordeling, myndighetsoppgaver og forretningsvirksomhet som vi mener er nødvendig. Det kan ikke være forsvarlig eller fornuftig å plassere myndighetsutøvelse til et statsaksjeselskap. Vi hevder også at spørsmålet om inntekter fra én lufthavn skal brukes til subsidiering av en annen, er et politisk spørsmål og bør tas opp her. Det bør håndteres av regjering og storting og administreres etter detaljregler fastsatt av et luftfartsdirektorat og ikke et statsaksjeselskap. Endringer i flyplasstrukturen og tilpasning av infrastruktur bør gjennomføres av forvaltningsmyndigheter, som et direktorat. Vi vil vise til våre merknader i innstillingen, og ønsker selvfølgelig å få saken tilbakesendt til Stortinget i en mer konkret og gjennomarbeidet form.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Kristelig Folkeparti er ikke i tvil om at denne saken har en fortid, og at denne fortiden spiller inn i de avgjørelser som skal tas i nåtiden. Et av hovedpoengene med at vi ønsket å få litt mer tid til å vurdere denne saken, var bl.a. å forsøke å få ut av Arbeiderpartiet hvordan de eventuelt skal få til denne kryssubsidieringen når de ikke vil gjøre om Luftfartsverket til et AS. Representanten Opseth var på talerstolen og gjentok en god del av det samme. Han sa at det er godt mulig å behandle denne forskjellen. Men spørsmålet er hvordan man skal behandle denne forskjellen. Det er en av de tingene som gjør at vi ønsker å bruke tiden fram til budsjettet for å se på hva som er Arbeiderpartiets alternativ i denne saken, for for oss er det først og fremst de distriktspolitiske spørsmål som her står i sentrum. Hvordan skal vi få tak i de midlene som det er mulig å få tak i for også å kunne beholde de flyplassene i landet som vi vet ikke er bedriftsøkonomisk lønnsomme? Så må det ikke være noen tvil om at vi forventer at Regjeringen kommer tilbake til dette i forbindelse med budsjettet, og at vi da skal ta endelig stilling til tilknytningsform.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Når jeg tar ordet til et treminutters innlegg sent på kveld, er det for å kommentere Karl Eirik Schjøtt-Pedersens innlegg her. For n"te gang får vi oppleve at representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen overser realiteten i den saken vi behandler, og velger å bruke tiden til å male opp igjen på sentrumspartienes løftebrudd og udugelighet. La meg nå på nytt slå fast at Kristelig Folkeparti ikke har noen problemer med å innrømme at vi ikke har oppfylt alle våre løfter i det vedtatte planverk. For meg er det viktig å understreke at ærlighet varer lengst, og dette har vi også sagt til våre velgere på en ærlig måte. Jeg tror også våre velgere skjønner det. Og jeg tror også at i denne sal var det bred enighet om at innstramming var nødvendig for å berge norsk økonomi. I tillegg sliter vi med store bindinger og med store overskridelser på flere av de prosjektene som også opposisjonspartiene i denne sal må ta ansvar for. Et av de prosjektene ble åpnet i denne uken, og har dessverre medført at bevilgningene til Finnmark, til øvrige prosjekter, har måttet lide. Jeg ser med glede fram til og ønsker å se hvordan Arbeiderpartiet, som jeg skjønner ønsker seg tilbake til regjeringskorridorene, i framtiden skal få fart på samferdselssektoren. For så vidt kan jeg forstå det nå som renten går ned, oljeprisen er god og arbeidsledigheten er mindre enn den har vært de siste ti år. Og vi kan jo spørre oss om den hadde vært det hvis ikke vi hadde måttet ta sjansen på å bryte noen av de løftene vi opprinnelig gav. Jeg tror historien vil vise at vi tåler den sammenligningen som kommer den dagen Arbeiderpartiet skal forme samferdselspolitikken.
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-06-17:
Jeg beklager. Jeg glemte å sette fram våre forslag, og vil herved gjøre det.
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-06-17:
I et tidligere innlegg stilte en spørsmål om Høyre mente at omgjøringen til et AS er riktig. Selvsagt mener Høyre det. Faktisk er det også slik at vi tror at enhver regjering fremmer de forslag som de mener er til beste for det saksområdet som saken gjelder. Når sentrumsregjeringen har fremmet dette forslaget, tar vi for gitt at de har ment det, og det understøtter det som går på Høyre også, at vi også tidligere har ment at dette er en fornuftig måte å gjøre det på. Men så var det dette med forholdet mellom statsråden og – la meg si – medlemmene til regjeringen i Stortinget, og det vedtaket vi kommer til å gjøre her i dag. Statsråden sa – og nå siterer jeg – at han hadde gått «nøye gjennom», «punkt for punkt», denne proposisjonen. Det må vel bety at statsråden er enig i alt som står der. Da er mitt spørsmål til statsråden: Kan han da forklare hvorfor hans egne medlemmer sender saken tilbake?
Oddvard Nilsen (Høyre), 1999-06-17:
Denne debatten blir litt underlig etter hvert som den skrider fram. Statsråden går på talerstolen og forsvarer proposisjonen med alt han har av argumenter, hvert eneste poeng påpeker at alt som hans egne partifeller har brukt for å argumentere for utsettelsen, står i proposisjonen. Da sitter man igjen med det forvirrende inntrykk: Hva er det i denne proposisjonen som skal endres? Hva er det statsråden mener er feil, som han eventuelt skal komme tilbake til? Jeg tror dessverre at forklaringen er så enkel at her er det uenighet i regjeringsfraksjonen – kort og greit. Man har ikke greid å komme fram til enighet, og så har man altså måttet gjøre denne kanossagangen her i Stortinget. Den er høyst pinlig.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 1999-06-17:
Eg vil i innlegget mitt halde meg til å omtale saka som er til handsaming, og som er teken opp i St.prp. nr. 66, og eg vil ikkje gå inn på andre område innanfor samferdselspolitikken. Hittil har Luftfartsverket vore statens fagorgan i alle sivile luftfartssaker og også vore eit viktig element i totalforsvaret. Luftfartsverket ivaretek i dag samfunnet sitt behov for eit organisert luftfartssystem under politisk styring. Det er Luftfartsverket som har ansvaret for at tryggleiken i luftfartssystemet blir oppretthalden. Tilsynsverksemda er i dag ein viktig del av Luftfartsverket sine oppgåver. Den andre hovuddelen av oppgåvene er planlegging og utbygging av luftfarten sin infrastruktur og det å yte tenester til flyselskapa og andre brukarar. Senterpartiet ser det som heilt naturleg at tilsynsverksemda blir utskild frå resten av Luftfartsverket sine oppgåver, og at det blir danna eit Luftfartstilsyn som får ansvar for alle tilsynsoppgåvene. Dette vil gje ei ryddig og naturleg deling av dei oppgåvene som i dag ligg til Luftfartsverket. Eg vil i denne samanhengen streke under det som ein samla komite har sagt i merknadene, at det nye Luftfartstilsynet må få nødvendige fullmakter, slik at etaten er sikra tilgang på kvalifisert personell. Samtidig føreset komiteen at det blir utvist ei nøktern haldning i dette arbeidet. Dei oppgåvene som blir igjen etter opprettinga av Luftfartstilsynet, blir liggjande i det framtidige Luftfartsverket. Gjennom arbeidet med denne saka har det kome tydeleg fram gjennom høyringar og innspel at det er mange som har meiningar om organiseringa av Luftfartsverket. Det svært mange har peika på, er at ein bør vurdere den indre organiseringa av Luftfartsverket. Mange meiner det bør gjerast endringar med organiseringa, men det er ikkje så mange av dei som eg har snakka med eller fått informasjon frå, som meiner at ynsket om organisasjonsendringa blir imøtekome ved å endre tilknytingsforma for Luftfartsverket. Proposisjonen munnar ut i eit framlegg om å omdanne Luftfartsverket til statsaksjeselskap. Som ei naturleg fylgje av dette er det i proposisjonen lagt vekt på dei argumenta som talar for å gjere Luftfartsverket om til statsaksjeselskap. Frå Senterpartiet si side ynskjer vi ikkje å ta stilling til tilknytingsform for Luftfartsverket no. Vi meiner det først bør bli føreteke ei vurdering av den indre organiseringa og oppgåveløysinga, og så får Stortinget eventuelt på eit seinare tidspunkt ta stilling til tilknytingsforma. På bakgrunn av dette ser eg ingen grunn til å gå nærare inn i ein argumentasjon for den eine eller den andre tilknytingsforma.
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-17:
Først en liten bemerkning til alle som er her oppe og advarer mot økte avgifter, spesielt ved Luftfartstilsynet. Jeg har lyst til å si at man også bør ha i bakhodet de økte oppgavene som kommer bl.a. gjennom deregulering av luftfarten, og at man ikke er så opptatt av kostnader at man glemmer sikkerheten. Men grunnen til at jeg gikk opp her, er at etter å ha hørt statsråden og representanter for sentrumspartiene, er min forvirring blitt tilnærmet total. Statsråden sier at det som er viktig for Regjeringen, er å få en prinsippavgjørelse i dag. Så leser jeg forslaget fra sentrumspartiene, hvor det står følgende: «Stortinget ber Regjeringen eventuelt» – eventuelt - «komme tilbake til organisasjonsform og tilknytningsform for Luftfartsverket i samband med budsjettet for 2000.» Det foreslår sentrumspartiene. De foreslår ingen prinsippavgjørelse av organisasjons- og tilknytningsform i dag. Men når statsråden skal forklare det, sier han at det man skal komme tilbake til til høsten, er åpningsbalanse, budsjettkonsekvenser og sånt. Nei, i forslaget fra sentrumspartiene står det at man eventuelt skal komme tilbake til organisasjonsform og tilknytningsform til høsten – altså ingen prinsippavgjørelse. Derfor sa da også representanten Jorunn Ringstad at siden man ikke tok standpunkt til det, ville hun ikke berøre det i sitt innlegg. Derfor snakker hun bare om Luftfartstilsynet, og ikke om organisasjonsformen for Luftfartsverket. Jeg vil be om at det her blir klargjort før denne debatten er over, hvem som har rett her. Har sentrumspartiene i sitt forslag fastsatt organisasjonsform – altså AS – eller holder de det åpent fram til høsten, når man eventuelt kommer tilbake til det? Eller er det sånn, som jeg har forstått det, at det tar man ikke standpunkt til i dag? Da har statsråden tolket det feil, for det betyr at det kun er Høyre i denne sal som foreslår en prinsippavgjørelse i dag. Arbeiderpartiet og SV har sagt at vi prinsipielt er imot AS. At det kan gjøres noe med organisasjonsstrukturen for øvrig, sier vi ikke nei til, men vi er imot AS. Så en kan si at Arbeiderpartiet og SV har tatt sitt prinsippstandpunkt til AS-formen, og Høyre har tatt sitt prinsippstandpunkt hvor de støtter Regjeringens forslag. Men jeg vil ha en avklaring: Hva mener egentlig sentrumspartiene? Mener de det som statsråden sa, eller det som representantene fra sentrumspartiene har formulert i forslaget, og sagt fra denne talerstol?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-06-17:
Det er fare for at jeg må hente opp resten av gruppa som har taletid igjen, hvis man skal få avklart alt her. Jeg gleder meg også til å se referatene. Jeg ser fram til det, for jeg forstod statsråden på samme måte som representanten Opseth. Det får vi sjekke når den tid kommer. Så sa også statsråden at man skal komme tilbake til dette spørsmålet, og nå tolker jeg ham som at «dette spørsmålet» ikke er spørsmålet om åpningsbalansen eller de budsjettmessige konsekvenser, men at det var selve organisasjonsformen og tilknytningsformen man skal komme tilbake til «eventuelt», som det står i forslaget – «eventuelt». Men da vil jeg si at det å omorganisere en så viktig virksomhet som Luftfartsverket er ikke en sak i en budsjettbehandling. Det er en sak som krever en helt annen omfattende behandling, slik som da Telenor ble AS, Posten ble BA, NSB ble BA eller når noen skal fusjonere eller delprivatisere. Det er ikke noe som kan behandles i budsjettsammenheng. Jeg vil be deg se på det «eventuelt», og hvis du skal ha det som et forslag – hvis statsråden skal ha det som et forslag, bør han legge det fram som en egen sak. Jeg beklager bruken av «du», president!
Thorbjørn Merkesdal (Venstre), 1999-06-17:
Det ser ut til at vi i dag kan vedta å skille ut de aller fleste myndighets- og tilsynsoppgaver fra Luftfartsverkets forretningsmessige drift. Det nye Luftfartstilsynet skal ha tilsyn med Luftfartsverkets virksomhet. Det vil også i stor grad få delegert all luftfartsmyndighet, bl.a. få godkjennende myndighet ved fastsettelse av inn- og utflygingstraseer, unntatt når disse anses å være av særlig støyforebyggende karakter. Det foregår et utstrakt internasjonalt arbeid både for å harmonisere krav til fly og flyplasser og for å sette standarder av miljøpolitisk betydning. Departementet vil fortsatt ha det overordnede koordineringsansvaret for disse spørsmål. Luftfartsverkets hovedoppgaver etter deling vil være å planlegge, bygge ut, eie og drive lufthavner og yte lufthavn- og flyplasstjenester. Luftfartsverket må ha konsesjon for den enkelte lufthavn. Her vil det settes vilkår med hensyn til drift, teknisk/operativ standard i forhold til den flyrutedrift som forutsettes opprettholdt på stedet. Dette er alle partier enige om, bortsett fra Fremskrittspartiet. Det som derimot har skapt debatt, er tilknytningsform for Luftfartsverket. Her ønsker Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre å utsette dette spørsmålet til høsten for at det skal ses i sammenheng med en vurdering av ytterligere opplysninger. Til grunn for en slik vurdering bør de samme kriterier som ligger til grunn for departementets vurdering i denne saken, brukes. Dette gjelder spesielt muligheten til å få en organisering som vil føre til en forutsigbar drift, gode muligheter til kryssubsidiering og evne til rask omstilling. Jeg håper, i motsetning til representanten fra SV, at Regjeringen til høsten kommer tilbake med denne saken, med en tilknytningsform som vil kunne ta inn i seg de utfordringer som Luftfartsverket står overfor, spesielt når det gjelder en kryssubsidiering fra Gardermoen til andre flyplasser.
Thorbjørn Merkesdal (Venstre), 1999-06-17:
Jeg må si at jeg er litt forundret over Fremskrittspartiets handlemåte i denne saken. Representanter for Fremskrittspartiet har i dag sagt at de ønsker at Regjeringen skal komme tilbake til organisasjons- og tilknytningsform senere. Da må jeg få lov til å rette oppmerksomheten mot to av forslagene. I det ene står det at spørsmålet om endret tilknytningsform skal sendes tilbake til Regjeringen. Dette har Fremskrittspartiet varslet at de skal stemme for. Så har vi et annet forslag hvor det står: «Stortinget ber Regjeringen eventuelt komme tilbake til organisasjonsform og tilknytningsform for Luftfartsverket i samband med budsjettet for 2000.» Det er, så langt jeg kan huske, tilnærmet ordrett det Fremskrittspartiet sa fra denne talerstol. Dette har Fremskrittspartiet varslet at de vil stemme mot. Jeg må si jeg blir litt forundret over dette.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Representanten Faldet har på en utmerket måte redegjort for Arbeiderpartiets syn, så jeg har ikke behov for å knytte ytterligere kommentarer til det, men bare vise til hennes innlegg. Jeg har bare lyst til å kommentere et par momenter som kom fram i debatten – det ene fra representanten Nilsen, som viste til at det er ganske oppsiktsvekkende det som skjer i dag. Ja, det er det – i to sammenhenger. Det er for så vidt oppsiktsvekkende at en sak blir sendt tilbake med støtte fra regjeringspartiene, men saken er også oppsiktsvekkende på en annen måte og videre enn det: Det er oppsiktsvekkende at denne regjeringen fremmer et slikt forslag. Det er det mest oppsiktsvekkende, nettopp på grunn av at det bl.a. kan føre til mindre fokusering i distriktspolitisk sammenheng, som representanten Faldet var inne på. La det være klart: Arbeiderpartiet har tatt standpunkt, og Arbeiderpartiet er imot å omgjøre Luftfartsverket til aksjeselskap. Jeg føler behov for å si det på grunn av at representanten Sahl kunne gi inntrykk av at Arbeiderpartiet, som følge av tilbakesendingen, ikke hadde et standpunkt i saken. Det er ikke riktig. I motsetning til i Kristelig Folkeparti er det altså slik i Arbeiderpartiet at vi pleier å ha det samme standpunktet både før og etter valg, så jeg kan berolige representanten Sahl med at dette standpunkt står fast, det er tatt, og det kommer til å stå fast både før og etter valget. Jeg syns imidlertid det er interessant at regjeringspartiene i sitt forslag i dag holder åpent for at man skal komme tilbake, men med veldig vesentlige ord inntatt – og det er at det står: «Stortinget ber Regjeringen eventuelt komme tilbake». Jeg må vise til at det også i det forslaget er full åpning for statsråden for å la være å komme tilbake til Stortinget, og han har med det full dekning også fra sin egen fraksjon og sine egne partier i Stortinget ved stemmegivningen i dag for å la være å komme tilbake. Jeg kan ikke se noen grunn til at statsråden skulle føle noe behov for å fremme denne saken på nytt, og vil gi det milde råd at han kanskje gjør bruk av det «eventuelt» som er inntatt i også det forslaget. La meg til slutt understreke at om man er imot å omdanne Luftfartsverket til aksjeselskap, betyr ikke det at man er imot omstilling i Luftfartsverket. Flere talere har påpekt at det kan stilles betydelige spørsmål ved ressursbruken i sektoren, og at det er behov for en gjennomgang av Luftfartsverkets virksomhet. Det forutsetter jeg at statsråden ser til blir gjort, uavhengig av hvilken organisasjonsform Luftfartsverket måtte komme til å ha.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Jeg registrerer, i likhet med representanten Nilsen, at dette er en interessant debatt. Jeg følte også denne gangen behov for å kommentere hr. Sahls innlegg. Det skal ikke bli noen fast vane, men det kan være behov for å oppklare en del ting. Representanten Sahl mente åpenbart at han hadde behov for å avklare hvordan man skulle få til en kryssubsidiering uten at Luftfartsverket er aksjeselskap. Hvis det skulle være en avgjørende problemstilling, måtte man for det første stille det grunnleggende spørsmålet: Er det umulig å ta ut utbytte hvis man selv ikke er aksjeselskap? Selvsagt er det mulig. Selvsagt er det mulig for Luftfartsverket å ta ut utbytte fra Oslo Lufthavn, selv om Luftfartsverket ikke er aksjeselskap. Det er da ganske åpenbart. Det andre er at denne problemstillingen selvfølgelig har vært drøftet og vurdert ved opprettelsen av Oslo Lufthavn som aksjeselskap, og man har funnet tilfredsstillende svar på det, slik også representanten Opseth var inne på i et innlegg tidligere. Så den løsningen skulle være rimelig klar å få øye på. Så registrerte jeg at statsråden i sitt siste innlegg gjorde det klart at han ikke hadde noen problemer med regjeringspartienes forslag i salen i dag, og at det egentlig var Regjeringens forslag som her ble framsatt. Jeg registrerte at representanten Jorunn Ringstad i sitt interessante innlegg tidligere i dag gjorde det klart, som konklusjon, at hun og Senterpartiet ikke tar standpunkt til spørsmålet om aksjeselskap eller ikke. Det ble helt klart og utvetydig gitt uttrykk for det i det innlegget. Og det er jo det som er den naturlige konklusjonen på det forslag som framsettes fra regjeringspartiene. Kristelig Folkeparti tar ikke standpunkt, Senterpartiet tar ikke standpunkt, og Venstre tar ikke standpunkt. Det er ikke slik som statsråden kan gi inntrykk av, at her er man egentlig enig i det som står i proposisjonen, og så skal man bare utdype det mer. Man tar ikke et realitetsstandpunkt. Så er åpenbart statsråden noe bekymret for – skal vi si – konsekvensene av at det ikke er avklaring med hensyn til omdanning. Ja, jeg forutsetter at statsråden legger til grunn at Luftfartsverket videreføres i sin nåværende form inntil Stortinget eventuelt skulle ha gjort et annet vedtak, og jeg gjentar det jeg sa i sted: Jeg tror statsråden gjør mye fornuftig ved å bruke det «eventuelt», som også står i hans eget partis forslag.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
En setning i dagens proposisjon gir grunn til atskillig ettertanke. Regjeringen får seg til å skrive: «Det har ikke vært flertall i Stortinget for økt satsing til vegformål» I vanlig stortingsspråk betyr det at Regjeringen ikke har fått igjennom sitt ønske om å bevilge mer til veiformål. Og da må jeg spørre statsråden: Når har Regjeringen foreslått veibevilgninger som Stortinget har gått imot? Når? Og som representanten Røtvei sa: Når har regjeringen fremmet noe forslag med sikte på å innfri de løfter som regjeringspartiene gav før valget? Ved budsjettbehandlingen høsten 1997 fikk Regjeringen igjennom veibudsjettet uten at beløpet ble endret. Høsten 1998 ble veibudsjettet økt med 70 mill. kr utover Regjeringens forslag. Arbeiderpartiet foreslo sist høst å øke riksveiinvesteringene med 260 mill. kr utover Regjeringens forslag, men fikk ikke flertall for det. Så jeg spør igjen: Når har Regjeringen foreslått veibevilgninger som Stortinget har gått imot? Eller er det slik at statsråden skjuler seg bak andre, slik for så vidt representanten Faldet beskrev i et replikkordskifte tidligere i dag? Så spurte avisa Nationen i går samferdselsminister Fjærvoll om Regjeringen har løpt fra løftene som de var med på da veiplanen ble behandlet våren 1997? Da får jammen statsråden seg til å svare: «Regjeringen bevilger ikke en krone. Det var Stortinget som satte de forutsetningene.» Men mener statsråden at det er helt uinteressant for Regjeringen hvilken politikk Kristelig Folkeparti og Senterpartiet har trukket opp i Stortinget, og hvilken politikk de har forespeilet sine velgere? Jeg forstår godt at Senterpartiets egen stortingsrepresentant Jorunn Ringstad i Nationen sist tirsdag anklaget regjeringspartiene for direkte løftebrudd i forhold til hva partiene var med på i forrige periode på Stortinget. For det er jo det det er! Men det er interessant at de nå også sier det selv. Og statsråden fortsetter å overraske. På spørsmålet om han er fornøyd med den profil som samferdselsbudsjettet fikk for 1999, svarer han: «Det vil jeg ikke uttale meg om.» Statsråden var da vitterlig medlem av den regjering som la fram budsjettet. Hvis han ikke kunne innestå for budsjettet, er det bare én konsekvens å trekke av det. Så jeg forutsetter at han stiller seg bak det vedtak i Regjeringen som han selv var med på. Men er det da den økningen i veiinvesteringene som Høyre tvang igjennom, som han har problemer med å forsvare? Det bør jo i så fall være meget interessant for dem som bidrog til budsjettforliket i samferdselskomiteen, med rammer langt lavere enn de selv hadde ønsket.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Første del av saksordførerens innlegg skjønte ikke statsråden og kan derfor ikke kommentere eller bekrefte. Det eneste jeg kan bekrefte, er at statsråden nøye går gjennom alle proposisjoner og meldinger før de går til Stortinget. Denne har jeg gått nøye gjennom, den står jeg inne for punkt for punkt, og jeg vet nøye hva det står. Jeg kan ikke bekrefte at det ikke vil bli økte avgifter. Jeg kan ikke bekrefte at jeg har den endelige løsningen på forholdet mellom Luftfartsverket og Luftfartstilsynet. Det er jo derfor Regjeringen har varslet at den må komme tilbake til åpningsbalanse og budsjetter for disse til høsten. Derfor var det veldig viktig for Regjeringen å få signaler nå om hvordan vi skulle organisere det øvrige Luftfartsverket. Den beskjeden får vi ikke i dag, så vidt jeg kan skjønne, fordi Arbeiderpartiet sender tilbake saken med beskjed om at den skal begraves. Fremskrittspartiet sender den tilbake med beskjed om at den skal opp igjen. Og det regjeringspartiene har gjort, er å signalisere at dette må utredes videre og de konkrete budsjettvirkningene av det komme på bordet til høsten. Det er derfor jeg har måttet konkludere med at hvis II blir vedtatt, er premissene så sprikende at de signaliserer at vi skal gå i to forskjellige retninger. Denne statsråden har nøye vurdert kryssubsidieringen og virkningen av den. Statsråden ser egentlig i dag ingen annen praktisk løsning å opprettholde kryssubsidieringen mellom Oslo Lufthavn A/S – som en tidligere regjering og dette Stortinget har vedtatt skal være aksjeselskap – og forvaltningsbedriften Luftfartsverket på, enn å omdanne Luftfartsverket til en selskapsform. Da kan jeg ta ut konsernbidrag, og da kan jeg fortsette kryssubsidieringen, som blir vanskelig ellers.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Statsråden har oppfattet det slik at regjeringsfraksjonen i Stortinget har henvist til det Regjeringen selv har skrevet i sin proposisjon, at det er en del uavklarte spørsmål knyttet til bemanning, knyttet til budsjettvirkninger og knyttet til en eventuell åpningsbalanse, som først kan klargjøres i budsjettet for neste år. Derfor er det naturlig å komme tilbake til dette da. Jeg ser på dette forslaget helt annerledes enn det begravingsforslaget som Arbeiderpartiet og SV legger fram. Jeg vil, når høsten kommer, uansett vedtak i dag, og Regjeringen vil, uansett vedtak i dag, måtte presentere et budsjettoppsett for Stortinget som går på Luftfartstilsynet og på rest-Luftfartsverket. Det er vi nødt til å gjøre, som et resultat av budsjettforskriften. Da må vi også klargjøre hvordan organisasjonsformen skal være. Skal det være forvaltningsbedrift, har vi ett utgangspunkt, blir det statsforetak, et annet, blir det statsaksjeselskap, det tredje. Det betyr med andre ord at det vedtaket som blir fattet i denne forbindelse, har budsjettvirkning. En forvaltningsbedrift – som ikke kan bli som i dag, fordi den endrer karakter ved utskilling av Luftfartstilsynet – vil måtte følge statens og statsbudsjettets rutiner. Det betyr bindinger på en helt annen måte når det gjelder adgang til finansiering, og når det gjelder adgang til låneopptak – selv låneopptak for å finansiere lønnsomme investeringer. Der ligger det en vesentlig hindring allerede i dag.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Når det gjelder Arbeiderpartiet og SVs forslag, som er innstillingens II, har Karl Eirik Schjøtt-Pedersen gitt begrunnelsen og vist hvor de står i denne sammenheng – at de ikke ønsker saken tilbake. Jeg bruker ikke mer tid på den begrunnelsen. Jeg er ikke av de statsråder som noensinne vil prøve å unndra meg ansvar eller skylde på andre. Derfor kan ikke min første uttalelse leses som annet enn at her har det vært en foregående prosess over lang tid, dit vi er i dag. Den prosessen startet egentlig med danningen av Oslo Lufthavn som et akseselskap, som en egen bedrift hvor personellet fra Fornebu, fra Gardermoen etc. ble overført til den strukturen. Et aksjeselskap handles etter aksjelovens bestemmelser. Dem tar man ut utbytte fra. Hvis statsråden skal ta ut utbytte fra Oslo Lufthavn som tilsvarer det vi tok ut fra Fornebu det siste året, må statsråden ta ut 400 pst. utbytte pr. år. Det er ikke teknisk korrekt å gjøre det. Da er det en fordel å ta konsernbidrag mellom morselskap og datterselskap. Det er forklaringen på det som har skjedd før, og så har dette storting allerede i høst signalisert tilslutning til utskilling av Luftfartstilsynet. Det betyr med andre ord at jeg følger opp det Stortinget tidligere har lagt som premisser. Det er det som kan leses ut av innledningen til mitt innlegg.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Representanten Opseth kan umulig ha hørt hva jeg innledet med. Jeg snakket ikke om omdanning av Luftfartsverket til AS over lang tid, jeg snakket om omdanningen av Oslo Lufthavn til AS, som var gjort av tidligere regjeringer. Det går jeg ut fra at også protokollen kan vise. Det har nok rent en del vann i havet, og det har nok skjedd en viss omorganisering i det siste, også med tilslutning fra representanten Opseth i denne salen når det gjelder omorganisering på det leddet der det er enighet i dag. Og da kommer vi i den situasjonen at vi må vurdere konkret hvordan vi mest samfunnsnyttig kan utnytte det som er igjen. Det er det denne statsråden har prøvd å legge fram. Han er selv fra Distrikts-Norge, han har selv vært ute etter å finne løsninger som kan gagne alle. Og til Fremskrittspartiet må jeg si igjen, som jeg sa i stad: Les punkt 2.4 i proposisjonen. Der er det redegjort for alle disse spørsmålene som reises på nytt, og som det står om i merknadene. Når det gjelder regjeringspartienes begrunnelse, er det etter mitt syn ikke grunn til å reise tvil om at de sier vi vil komme tilbake til dette spørsmålet i forbindelse med budsjettet til høsten. Så har statsråden sagt i Stortinget, i tilknytning til flertallsforslaget, at da må man være klar over at et nytt luftfartsverk trenger konsesjoner for å drive lufthavnene, den enkelte lufthavn. Med så trang tidsramme vil det etter statsrådens vurdering ikke være mulig å komme i havn 1. januar 2000 med konsesjonsbehandlinger og de praktiske tingene. Det syntes statsråden det var riktig å orientere Stortinget om. Det spiller ikke avgjørende rolle for det vedtaket Stortinget måtte fatte, men det ville i ettertid kunne hevdes at statsråden ikke fullt ut hadde informert Stortinget om konsekvensene av de vedtak som ble gjort, hvis han ikke hadde nevnt akkurat dette. Man må gjennom en ganske omfattende saksbehandling – konsesjonsbehandling og løyvebehandling – når man endrer selskapsform. Statsråden føler ikke at det som foreligger fra regjeringspartiene, på noen måte er i kollisjon med det Regjeringen har sagt i proposisjonen. Det er Regjeringen som står bak det.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Må jeg først få minne saksordføreren om at Gardermoen så vidt er åpnet og tatt i bruk og ennå ikke har bidratt med noe i kryssubsidieringssammenheng, og ut fra vanlig aksjeutbyttemodell ikke ser ut til å kunne bidra med noe på en god stund. Det er dermed også svar til Karl Eirik Schjøtt-Pedersen. Jeg sa klart fra at det ikke er noe problem å hente ut vanlig aksjeutbytte, men skal jeg opp på samme nivå som det vi tok ut siste året bare på Fornebu, må jeg ta 400 pst. aksjeutbytte på Gardermoen. Derfor er det helt riktig, som Eirin Faldet nå antyder: Det er vurdert om det er fornuftig og mulig å endre struktur på Oslo Lufthavn Gardermoen AS. Det er etter statsrådens vurdering ikke fornuftig med en lånebelastning på ca. 10 milliarder kr med det som er lagt inn i strukturen på Gardermoen nå. Derfor har man valgt å se på andre løsninger. Så gjentar statsråden igjen at han oppfatter det slik – dersom regjeringspartienes forslag får flertall – at det ikke er tatt standpunkt til organisasjonsmodell, og at man da vil komme tilbake til dette i tilknytning til at Regjeringen presenterer de øvrige nødvendige budsjettall for å kunne trekke en konklusjon til høsten. Det er dette som er varslet i Regjeringens egen proposisjon. Statsråden har ikke sagt at det er noen feil i proposisjonen. Tvert imot har han sagt at grunnlaget for å fatte en beslutning hvis man ønsker det, er der. Det er ikke påpekt noen feil, men det er alltid noen som kan ønske seg flere utredninger, videre utredninger. Det er det jeg oppfatter ligger i Fremskrittspartiets forslag. Men når Fremskrittspartiet henger seg på Arbeiderpartiets og SVs II-forslag, og kanskje gir det flertall i kveld, har man bygd på premissene fra saksordføreren og fra representanten Karl Eirik Schjøtt- Pedersen om at når det gjelder organisasjonsstruktur og tilknytningsform for Luftfartsverket, skal dette være begravd for fremtiden. Og da forutsetter jeg at alle er klar over at dagens system uansett ikke kan fortsette uten endringer, i og med at selv forvaltningsbedriften Luftfartsverket, rest-Luftfartsverket, må få en annen struktur etter utskillingen av Luftfartstilsynet.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Statsråden har et inntrykk av at det siste innlegget bygger på en del misforståelser om hvor vi nå står i gassferjeprosjektet. Jeg henviser også til sammendraget på side 5 i innstillingen. Det er allerede kontrahert er ferje som skal settes inn på et konkret samband. Vi har registrert at det opplegget som gjaldt gassbruken i Rogaland, ikke lot seg gjennomføre med den gasstypen som var foreslått. Vi prøver da en annen løsning i dette området. Når det gjelder «Naturgassveien», redegjorde jeg for det i mitt innlegg. Transportsiden, det som gjelder Olje- og energidepartementet, vil jeg ta opp med det departementet, så samarbeidet er intakt. La meg kort kommentere noen av de spørsmålene som er kommet. Til Karl Eirik Schjøtt-Pedersen vil jeg bare kort måtte si at statsråden har å forholde seg til de budsjetter som han får tildelt, og dette stortinget vedtar. Det betyr med andre ord at fra min side vil det i tiden framover bli lagt nøye vekt på at de prosjekter jeg fremmer for Stortinget, holder når det gjelder rammer, så godt som mulig. Jeg vil altså legge opp til at prosjektene skal være på +/- 10 pst., som også Stortinget tidligere har ønsket, og at vi unngår de enorme overskridelsene som spiser av etterkommende prosjekter. Det har vært en belastning for vegsektoren over mange år. Så etterlyste representanten Frøiland begeistringen rundt Austevoll og stentipping etc. når det gjelder overskuddsmasse fra Trekantsambandet. Jeg var meget begeistret. Det er bare det at jeg ser at det må være klart hvem det er som skal betale dette. Dette er det Trekantsambandets jobb å gjøre, de skal bekoste dette – det er deres overskuddsmasse, og de har ikke så mange andre steder å tippe den. Det som måtte bli ekstrakostnader, skal vi dekke over posten for øvrige riksveger. Når Stortinget så måtte beslutte gjennomføring av det prosjektet som representanten Frøiland talte om, vil det være helt naturlig at bompenger vurderes. Denne statsråden ser bompenger som en god løsning for å komme raskere i mål med en rekke prosjekter, slik at andre prosjekter i køen kan rykke fram. Så ønsker jeg komiteens leder Oddvard Nilsen og representanten Thore Aksel Nistad lykke til i sine forsøk på å oppdra bilistene i Norge til å redusere piggdekkbruken. Det er nemlig det også Regjeringen vil. Det vi har gjort, er å skaffe en hjemmel, for hvis man ikke greier denne oppdragelsesoppgaven innen 2002 og piggfriandelen er nådd ca. 80 pst., vil det være naturlig at avgift innføres. Greier man dette, er det ikke aktuelt å innføre avgift.
Dag Jostein Fjærvoll (Kristelig Folkeparti), 1999-06-17:
Statsråden må gjenta at her må det ligge til grunn en liten misforståelse, eller at noen snakker forbi hverandre. Dette er et forsøksprosjekt, hvor man nå har kontrahert den første ferjen. Det er også gjort rede for ekstrakostnader til prosjektet som vil bli dekket. Vi arbeider videre med prosjektet i Rogaland for å finne tilsvarende løsninger. Når det gjelder Norsk Gassforums arbeid, har jeg også vist til at departementet vil følge opp sitt aktive arbeid knyttet til bruk av naturgass i transportsektoren, jf. de betydelige bevilgningene som har gått til naturgassbusser i Haugesund, Bergen og Trondheim de senere årene, og forberedelsen ved bruk av naturgassferjer, som er omtalt i proposisjonen. Men statsråden regner med at når man gjør forsøk, skal man også høste erfaring før man går ut i større skala. Det neste prosjektet som står for tur, er Rogaland. Men når det gjelder hvem som skal bygge opp infrastrukturen på land, på selskapenes hånd, er det denne statsrådens mening at Olje- og energidepartementet har et ansvar for å forvalte statens politikk i forhold til innenlandsk distribusjon av naturgass. Det er dette samarbeidet Samferdselsdepartementet nå forsøker å etablere og gå videre på. Det er altså ikke noen trenering, ikke noe forsøk på å utsette eller skyve bevilgninger, men vi har noen tekniske og teknologiske utfordringer. Så til representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen. Jeg har aldri hatt behov for, verken som stortingsrepresentant eller som statsråd, å skyve noen foran meg. Det betyr med andre ord at jeg har aldri skjøvet og aldri kommer til å skyve Stortinget foran meg i argumentsammenheng. Derimot har jeg gjentatt gang på gang at når det gjelder det budsjettet jeg skal håndtere, enten jeg har vært statsråd da det ble vedtatt, medlem av Regjeringen da det ble vedtatt, eller dette har oppstått på en annen måte og jeg har kommet inn i den posisjonen jeg har her, har jeg ansvaret for å følge det opp, holde rammene og også presentere prosjektene. Den neste utfordringen for oss alle kommer rundt budsjettet for 2000. Jeg oppfatter representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen slik at han gjerne vil være med og se på noen av formuleringene og hvordan dette kan uttrykkes på en slik måte at det ikke misforstås i selve teksten. Den utfordringen tar jeg gjerne. Det som står i proposisjonen, er bare konstatering av et faktum.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-17:
Jeg vil gjerne følge opp det første spørsmålet fra Eirin Faldet. Før statsråden begynte på sitt ferdiglagede manuskript, kom han med noen bemerkninger om at premissene for denne proposisjonen var lagt av tidligere regjeringer, og for dem som hørte hele åpningssekvensen, var det som om statsråden sa: Riktignok har jeg formelt fremmet denne proposisjonen, men hovedansvaret for den ligger egentlig hos de foregående regjeringer, som har gjort alt arbeidet, og egentlig er det ikke min skyld! Jeg kunne tenke meg å spørre statsråden: Hva var hensikten med den åpningssekvensen om at premissene var lagt av foregående regjeringer? Hva var hensikten med å uttale det, hvis det ikke var for å prøve å redusere sitt eget ansvar og overføre det til tidligere regjeringer? Så sier statsråden etterpå, til spørsmålet om at han ikke engang har fått tilslutning fra sine egne partifeller i Stortinget: Det er jo klart at det er visse ting som man må komme tilbake til, som åpningsbalanse og budsjettmessige konsekvenser og slike ting. Men det har jo statsråden og departementet visst hele tiden! Det står faktisk i proposisjonen og i det tekniske sammendraget i innstillingen. Hvis det i tilfelle er problemet for regjeringspartiene her i Stortinget, så er det en eller annen krøll i kommunikasjonen mellom statsråden og regjeringspartiene. For det har alle vært kjent med hele tiden, og det visste statsråden om da han på vegne av Regjeringen la denne proposisjonen frem. Så har jeg lyst til å spørre: Han kan vel ikke egentlig si at forslag til vedtak II inneholder noe annet enn at Stortinget sender saken tilbake til Regjeringen for at den skal begynne på nytt med dette arbeidet? Det er vel det som sies, ingenting annet. Forslaget fra de tre regjeringspartiene er jo en nullitet i sitt innhold.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 1999-06-17:
La meg først få lov til å si at jeg setter pris på den siste bemerkningen til Kjell Opseth, hvor han understreket at en fullmakt ikke nødvendigvis behøver å bli benyttet. Men jeg ser heller ikke noen grunn til at vi skal gi Regjeringen noen fullmakt til senere kjøp av aksjer i Hydro. Det er visst enkelte som går rundt og tror at man må ha 51 pst. for å ha kontroll. Så vidt jeg vet, har det aldri vært mer enn 65 pst. av aksjene representert på en generalforsamling i Hydro, og da har man mer enn nok kontroll med 42-43 pst. Men det merkverdige er jo: Hvorfor i all verden skal man ha kontroll, når flertallet i denne sal later som om det Hydro nå gjør, er noe som ikke vedrører eieren, som om det liksom er noe vi skal tillate Hydro der ute? Den kontrollerende eier er denne salen her, og det er i realiteten denne salen som sier ja til at Hydro kan kjøpe opp Saga. Den øverste reelle sjef for hva Hydro gjør, er denne sal, som i dag kontrollerer 51 pst. av aksjene. Da må ikke dette flertallet som går inn for at Hydro skal kjøpe, late som det er generaldirektøren og styret i Hydro som gjør det. Hvis denne sal ønsket å utøve sitt eierskap, kunne man si nei, slik som Fremskrittspartiets stortingsgruppe vil gjøre. Så sier Kjell Opseth at Saga kom i spill før Hydro kom med sitt tilbud. Vel, det som opprinnelig begynte å skape denne situasjonen, kan man like gjerne si var at Statoil – som mange har sagt er statens forlengede arm – begynte å kjøpe aksjer i Saga. De første skriveriene kom da Statoil kjøpte seg opp til 20 pst. av Saga og man begynte å lure på hva hensiktene til staten var. I dag har altså hensiktene fremstått relativt klart. Staten, representert ved stortingsflertallet – alle unntatt Høyre og Fremskrittspartiet – ønsker å slakte Saga. Det er ingen troverdighet hos Kjell Opseth når han sier at han skulle ønske man kunne beholde de tre selvstendige miljøene. Hadde Arbeiderpartiet sluttet seg til Høyre og Fremskrittspartiet, hadde man bevart også Saga.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Det er ikkje ofte eg tek del i debattar som gjeld område der eg tidlegare sjølv har hatt eit ansvar som statsråd, men no føler eg eit sterkt behov for å gjere det. Når statsråd Fjærvoll seier at dette arbeidet med å omdanne Luftfartsverket til AS har gått føre seg i lang, lang tid, må han vel gå tilbake meir enn eitt og to år, og også inn i den tida eg hadde ansvaret for dette området. Eg vil berre seie at å prøve å skyve ansvaret over på tidlegare regjeringar på den måten, synest eg statsråd Fjærvoll skal halde seg for god til. Ein bør faktisk ta ansvaret for det ein fremmar sjølv, heilt og fullt. Så er det slik at forholdet mellom Oslo Lufthavn Gardermoen AS og Luftfartsverket som forvaltningsbedrift var vurdert den gongen Oslo Lufthavn Gardermoen vart skipa som eit aksjeselskap, men ein treng ikkje omdanne Luftfartsverket til AS av den grunn. Det er klart ein kan hevde at det er lettare å samspele mellom to aksjeselskap enn mellom eit aksjeselskap og ei forvaltningsbedrift, men det er godt mogleg å handtere dei utfordringane. Eg har vore med og omdanna mange forvaltningsbedrifter og direktorat til selskap, men eg skal ærleg vedgå at eg ikkje ser eitt tilfelle der grunngjevinga for å gjere det er så svak som for Luftfartsverket sin del. Dei er ikkje i konkurranse med nokon – med eit lite unntak, men det er så lite at det er ikkje verdt noko. Eg ser på Luftfartsverket som ei rein infrastrukturbedrift på lik linje med Statens vegvesen. Eg har ikkje høyrt nokon ta til orde for å omdanne Statens vegvesen til aksjeselskap, og då er det heller ikkje nokon grunn til å omdanne Luftfartsverket til aksjeselskap. Løysinga på det – som blir brukt som grunngjeving – kan ein finne utan å gå til det steget, slik at vi framleis i stor utstrekning kan ha kryssubsidiering mellom dei ulike lufthamnene.
Kjell Opseth (Arbeiderpartiet), 1999-06-17:
Av debatten i media og no også av det representanten Ivar Kristiansen sa, kan ein få inntrykk av at det er regjering og storting som har medverka til at Saga blir lagt ut for sal. Det er jo ei fullstendig forvrenging av fakta. Det er jo Saga sine aksjonærar som har medverka til at selskapet er lagt ut for sal. Saga sine eigarar har fullt høve til å medverka til at selskapet framleis blir eit privat selskap –venteleg eit privat norsk selskap – om dei vil. Arbeidarpartiet ønskjer eit mangfald på sokkelen. Det vil vi nok ha, same kva som måtte skje med Saga. Men vi ønskjer framleis tre norske oljemiljø, og, som sagt, vi ønskjer også at Saga skal halda fram som eige selskap. Likevel er det korkje Regjeringa eller Stortinget si mynde å bestemme nettopp det. Det er det Saga sine eigarar som kan bestemme om dei vil gjere det. Det er også slik at det vi drøftar i dag, er først og fremst om Hydro skal kunne få delta og eventuelt få kjøpe Saga dersom aksjonærane vel å selje, og dei vel å selje til Hydro. Nettopp så enkelt og så komplisert er det. Skal Hydro kome i ein slik posisjon at dei får kjøpe Saga, må dei ha fullmakt til ei kapitalutviding, og då har dei valt å gjere det på den måten at dei tilbyr Sagas aksjonærar aksjar i Hydro. Det ville vere litt merkeleg dersom Stortinget skulle velje å hindre Hydro i å vere ein aktør på dette området. For det er jo slik at då vi oppretta Saga i si tid, var det fordi vi ønskte eit tredje norsk privateigd selskap. Så langt ligg det ikkje til rette for at det blir resultatet i framtida. Anten reknar eg med at vi endar opp med to norske oljemiljø, eller så endar vi opp med at Saga blir eit utanlandsk selskap. Dermed har vi i alle tilfelle heller ikkje tre norske miljø igjen i framtida. Men dersom Hydro får fullmakt til å kjøpe opp Saga, vil statens eigardel gå ned frå 51 pst. til 43 pst. Det er i og for seg ikkje dramatisk. Staten vil framleis ha kontroll med dei vesentlege avgjerdene i selskapet. Når vi har vore med på å gje Regjeringa ei fullmakt til å kjøpe seg opp igjen til 51 pst., er det ei fullmakt. Det er ikkje noko pålegg. Regjeringa kan nytte den fullmakta om dei vil, og når dei vil.