Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-06-14:
Jeg vil først bare si til siste replikant at det er flere som har lagt merke til at Arbeiderpartiet har sittet både i opposisjon og i posisjon. Det er en samlet komite som viser til at retten til bolig er nedfelt i menneskerettighetene, og at boligpolitikken er et fundament for all velferdspolitikk. Det er en meget god begynnelse, men der slutter dessverre også enigheten i komiteen. Behandlingen av denne meldingen er preget av en overdreven tro på politikerstyrte løsninger fra venstresiden, anført spesielt av saksordføreren, men har et meget sterkt fokus på at de som trenger hjelp, faktisk får hjelp - fra regjeringspartiene, sammen med Fremskrittspartiet. Denne boligmeldingen bygger videre på den boligpolitikk som har vært ført i Norge helt siden annen verdenskrig. Alle regjeringer har siden den tid lagt opp til at flest mulig skal eie sin egen bolig. Norsk boligpolitikk har vært mer deregulert enn de fleste andre lands, noe som har ført til at Norge har hatt et velfungerende boligmarked, også i motsetning til svært mange andre land. Det er et fungerende boligmarked som setter flest i stand til å skaffe seg bolig - og beholde egen bolig - på egen hånd uten statlig medvirkning. Dermed kan de direkte økonomiske virkemidlene i hovedsak rettes inn mot dem som har behov for hjelp til å etablere seg, og til å mestre et boforhold, noe som vil bidra til å oppfylle målsettingen om at alle skal kunne bo godt og trygt. Det er et kommunalt ansvar at det stilles tomter til rådighet for boligbygging. Sammen med både kommunale, fylkeskommunale og statlige reguleringer og pålegg, finansieringsmuligheter, produktivitet i næringen og skatter og avgifter påvirker dette tilbudssiden i boligmarkedet. På etterspørselssiden har renter, inntekt, arbeidsledighet, demografi, bostøtte og andre tilskudd, skatt og forventninger betydning for prisdannelsen. Av alle disse er rente definitivt det viktigste. Regjeringen har hatt som overordnet strategi at renten skal ned. Denne strategien har Regjeringen lyktes meget godt med. Renten ser ut til å ha stabilisert seg på et rekordlavt nivå. Det påvirker bl.a. folks boutgifter. En familie med et normalt boliglån sparer som følge av rentenedgangen flere titusen kroner i renteutgifter. Det, sammen med rentens store betydning for bedriftene og dermed sysselsettingen, illustrerer tydelig viktigheten av en offentlig politikk som legger til rette for langvarig lav rente. Spesielt saksordføreren har brukt mye spalteplass på fastrentelån. Regjeringen har i meldingen foreslått å gi Husbanken større frihet med hensyn til låneutmåling og løpetid. Det er likevel den enkelte lånekunde som må vurdere om man velger flytende eller fast rente og bindingstid. Det er urealistisk at lang bindingstid vil skape noen redusert usikkerhet. En slik lang løpetid vil ikke fange opp svingninger i økonomien, da det er umulig å spå så langt fram i tid, og vil dermed kunne gi en rente som er fullstendig feil i forhold til økonomien. I tillegg vil mye kunne skje i en persons private økonomi og andre forhold som f.eks. påvirker den enkeltes betalingsevne. Regjeringens målsetting er fortsatt at flest mulig skal settes i stand til å eie sin egen bolig. Det vil gi den enkelte større rettssikkerhet, mulighet til å delta i en eventuell verdistigning samtidig som det ligger en egen verdi i det å eie. Den norske modellen med fokus på eierboliger har vært svært vellykket, og vi i Norge har derfor mindre boligutfordringer enn våre naboland. Det er viktig at eiermodellen fortsatt legges til grunn - også for den norske boligpolitikken for vanskeligstilte. For de fleste vil de totale kostnadene ved å eie være lavere enn ved å leie. Jeg vil derfor samtidig understreke at for noen grupper vil leiebolig være riktig, f.eks. for personer som skifter bolig ofte. Antallet ikke-kommersielle leieboliger er ikke et godt mål på hvor godt boligmarkedet og boligpolitikken fungerer. Man ser tydelig at den norske boligpolitikken som setter eierskap i fokus, har vært langt mer vellykket enn f.eks. den svenske modellen med mange flere ikke-kommersielle utleieboliger. En fastlåsing av personer i en ikke-kommersiell utleiebolig kan være en fattigdomsfelle. Det er svært vanskelig å flytte fra en ikke-kommersiell bolig til en ordinær bolig. Det er også verdt å påpeke at i Sverige må staten nå ut med milliardsummer til vedlikehold av de såkalte allmennyttige boligene, samtidig som det offentlige subsidierer regulerte leier. Det slipper vi i Norge. Borettslag og boligsameier er en viktig del av det norske boligmarkedet. Flere hundre tusen mennesker tilhører dette systemet, og betydningen av ansvarlighet og effektivitet i ressursbruken i et økonomisk fellesskap som borettslag eller boligsameie utgjør, er meget viktig. Et grunnleggende virkemiddel for effektiv ressursbruk er bruk av anbud og innhenting av tilbud ved utførelse av arbeid eller oppdrag. Regjeringspartiene mener derfor at ved større oppdrag bør anbud eller innhenting av tilbud alltid forekomme. Anbuds- og tilbudsinnhenting skaper også tillit til styrets ansvarlighet og økonomiske uavhengighet. Nye tall for bostedsløse ble for noen uker siden lagt frem. Siden 1997 har tallet på bostedsløse sunket fra 6 200 til 5 200. Like viktig er det at kun 2 pst. av disse ikke har tak over hodet, mot 4 pst. i 1997. Regjeringen la høsten 2002 fram en tiltaksplan mot fattigdom. Å sikre vanskeligstilte gode, nøkterne boliger var en sentral strategi i denne meldingen. Vanskeligstilte på boligmarkedet må sikres en bolig de kan klare å beholde. Det er en forutsetning for at flest mulig i yrkesaktiv alder kan klare seg selv ved egen arbeidsinntekt. Spesielt viktig er det at tiltakene for å redusere antallet vanskeligstilte på boligmarkedet blir rettet mot individene for å styrke deres ressurser, slik at de lettere kan delta på boligmarkedet, og på den annen side at tiltakene blir rettet mot egenskaper i boligmarkedet og i boligmassen som unødvendige hindrer folk i å delta. Regjeringens langsiktige mål er å bekjempe bostedsløshet. Det pågående Prosjekt Bostedsløse skal etter planen avsluttes i 2004. Regjeringen foreslår en fortsatt satsing på å forebygge og bekjempe bostedsløshet. Selv med nedgangen fra 1997 til 2004 er det for mange bostedsløse. Jeg vil rose Regjeringen for å ha grepet fatt i problemet, og for at vi nå høster resultater av arbeidet. Jeg vil vise til min egen hjemkommune, Kristiansand, som har oppnådd en sterk reduksjon i antall begjæringer om utkastelser gjennom å gjennomføre frivillige faste trekk i trygd og sosialstønad fra flere av beboerne i kommunale utleieboliger. Jeg vil oppfordre andre kommuner til å adoptere ordningen. Regjeringens forslag til omlegging av de boligpolitiske støtteordningene får støtte fra regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Omleggingen går i større grad fra investeringsstøtte - altså boligtilskudd - til konsumentstøtte - bostøtte - og er mer målrettet for å hjelpe dem som har behov for bistand, med å anskaffe og beholde en bolig. I motsetning til venstresiden er det viktigste for regjeringspartiene og Fremskrittspartiet hva en husholdning faktisk betaler i netto boutgifter og ikke hva slags støtte som gis. Det blir med Regjeringens opplegg overført midler fra boligtilskuddet til bostøtten, noe som vil gjøre at det ikke blir økte kostnader for den enkelte. Denne omleggingen vil gi kommunene økt handlingsrom i den lokale boligpolitikken. Flere kan f.eks. etableres i eierboliger, og man kan i større grad frigjøre kommunale utleieboliger, slik at andre som har behov for en slik bolig, kan få det. Det er også verdt å påpeke at for hver hundrede ny utleiebolig staten har delfinansiert gjennom boligtilskuddet, blir det faktisk bare anskaffet mellom 50 og 85 nye utleieboliger. Heller ikke husleien den enkelte betaler, reflekterer de høye subsidiene. Jeg er overbevist om at omleggingen fører til at man oppnår en langt mer effektiv bruk av offentlige midler i boligpolitikken. Jeg er glad for at en samlet komite mener det er et mål at de som ønsker det, skal bli i stand til å eie sin egen bolig. Jeg er også fornøyd med at en samlet komite mener at de individrettede tilskudd til kjøp av bolig og startlånet er gode virkemidler for å oppnå det. Jeg ønsker helt til slutt å fokusere på det viktigste virkemiddelet i boligpolitikken, nemlig bostøtten. Bostøtteordningen er et treffsikkert personrettet virkemiddel for å hjelpe dem som har problemer med høye bokostnader og lav inntekt. Bostøtten skal medvirke til å nå hovedmålet, trygge boliger og god boligfordeling. Bostøtten skal sikre at alders-, uføre- og etterlattepensjonister, barnefamilier og andre husstander med svak økonomi skal kunne bo i en høvelig og nøktern eie- eller leiebolig. Jeg er meget godt fornøyd med at det er denne regjeringen som har fått til den største økningen i bostøtten noensinne, noe som er i tråd med handlingsplanen mot fattigdom. Boutgiftstaket i de største byene har f.eks. blitt økt. Denne boligmeldingen gir et godt svar på boligpolitikkens hovedutfordringer de neste årene. Jeg vil helt til slutt nevne det paradoks at det er fordi regjeringspartiene ikke ser på bolig som en vare, at vi ønsker å fjerne skattleggingen eller redusere skatten, i motsetning til venstresiden som ser på det som et investeringsobjekt, og dermed skattlegger det så høyt de bare kan.