Gudmund Restad (Senterpartiet), 1999-04-15:
Representanten Bjørn Hernæs stiller spørsmål om hva som er Regjeringens strategi på kort og lang sikt for å redusere omfanget av handelslekkasjen og norske tiltak knyttet til svensk avgiftspolitikk på området. Jeg vil først si litt generelt om hva jeg anser som problematisk med grensehandel, og hva jeg anser som mindre problematisk. Jeg vil også berøre avgiftspolitikken og komme inn på eventuelle tiltak knyttet til grensehandel. Det vil alltid foregå en viss grensehandel. Omfanget av grensehandelen avhenger av en rekke forhold, hvorav avgifts- og prisforskjeller mellom land er en viktig faktor. Selv uten vesentlige prisforskjeller vil det allikevel alltid være grensehandel, bl.a. som følge av forskjeller i vareutvalg. Grensehandelen bidrar dessuten til økt konkurranse og effektivitet, noe som er til fordel for forbrukerne gjennom lavere priser og bedre vareutvalg. Grensehandelen er først og fremst et problem dersom den bidrar til stor ressurssløsing ved at mange foretar lange handleturer motivert ut fra prisforskjeller som skyldes ulike nasjonale avgiftsnivåer. Det er også et problem dersom grensehandelen gir et betydelig tap av avgiftsinntekter eller reduserer muligheten for å benytte avgifter for å bidra til bedre helse og miljø. Omfattende grensehandel kan også svekke betydningen av importvernet for landbruket. Det har vært trukket fram at grensehandelen kan forårsake problemer for omsetningen og sysselsettingen i detaljhandelen nær grensen. Det ble redegjort nærmere for dette i revidert nasjonalbudsjett for 1997. Forholdet ble belyst ved hjelp av Statistisk sentralbyrås statistikk over innenlands detaljomsetning og sysselsetting i detaljhandelen. Den gang fant man at Østfold lå noe under landsgjennomsnittet regnet pr. innbygger når det gjaldt omsetning, men ikke sysselsetting i detaljhandelen. Halden lå imidlertid vesentlig over landsgjennomsnittet. Det ble i den forbindelse konkludert med at forskjeller i detaljhandelen mellom ulike deler av landet kan skyldes en rekke forhold, og at grensehandelen bare er én av flere faktorer. Interpellanten hevder at handelslekkasjen sannsynligvis utgjør mer enn 7 milliarder kr. Dette tallet får stå for hans regning. Vi mangler i stor grad kunnskap om omfanget av grensehandelen. I revidert nasjonalbudsjett for 1998 ble grensehandelen for 1997 på svært usikkert grunnlag anslått til i størrelsesorden 3,6 milliarder kr. Dersom vi legger veksten i valutaomvekslinger for 1998 ved Norges Banks avdeling i Fredrikstad til grunn som indikator på utviklingen for siste år, kommer vi til et anslag på i størrelsesorden 4,5 – 5 milliarder kr. Som man ser, er dette betydelig lavere enn det tallet interpellanten oppgir. Jeg vil imidlertid være den første til å understreke usikkerheten i slike tall på grunn av manglende statistikk. Jeg ser det som et problem at det ikke foreligger god statistikk over omfang og utvikling av grensehandelen. Finansdepartementet er derfor nå i samarbeid med Nærings- og handelsdepartementet i ferd med å sette i gang en grensehandelsundersøkelse. I interpellasjonen refereres det til «det skyhøye norske avgiftsnivået». La meg bare først minne om at norske avgiftssatser på tobakksvarer kun ble prisjustert fra siste årsskifte, uten noen reell økning. Avgiftssatsene på brennevin og vin ble redusert, både nominelt og reelt. Det er likevel utvilsomt riktig at avgifter på alkohol og tobakk er høyere i Norge enn i de fleste andre land. Dette forholdet er nærmere belyst i revidert nasjonalbudsjett for 1998, hvor norsk, svensk og dansk avgiftsnivå ble sammenlignet. Høye norske avgifter på disse varene er særlig begrunnet ut fra helsemessige hensyn. I interpellasjonen vises det til «forventede omfattende svenske avgiftsreduksjoner». Det har vært spekulasjoner i svenske media om sannsynlige svenske avgiftsreduksjoner. Dette skyldes at det forventes endringer i kvotereglene overfor andre EU-land, bl.a. for alkoholvarer. Men ifølge informasjon vi har innhentet fra svenske avgiftsmyndigheter, forventes det ingen umiddelbar avgiftsendring i vårt naboland. Sverige har avtale med EU om at nåværende kvoteregler kan bestå til juli år 2000. Sverige og EU skal forhandle om hva som da skal skje videre. Danmark og Finland kan beholde sine kvoteregler fram til 2004. Det er ikke grunn til å forvente at Sverige får en kortere overgangsperiode. I den grad svenskene over tid reduserer sitt avgiftsnivå, kan det få store konsekvenser for grensehandelen og smuglingen, noe som betyr at vi kan måtte vurdere våre avgifter nærmere. I interpellasjonen nevnes også høye norske matvarepriser. Prisene på matvarer er de siste årene bl.a. påvirket av at matmomsen er blitt endret både i Sverige og i Norge. Fra 1. januar 1996 ble matmomsen i Sverige redusert fra 21 til 12 pst. Dette skjedde umiddelbart før behandlingen av revidert nasjonalbudsjett for 1996, der arbeiderpartiregjeringen med støtte fra Høyre fjernet ordningen med momskompensasjon på enkelte matvarer. Dette bidrog til at norske priser på kjøtt, melk og ost økte i en periode der svenske priser på tilsvarende varer var blitt redusert. Selv om det ikke finnes statistikk som kan belyse utviklingen i grensehandelen for disse varene, mener jeg det er grunnlag for å anta at endringene i matvareprisene i Norge og Sverige kan ha bidratt til økt grensehandel. Tidligere undersøkelser tyder på at kjøttvarer utgjør den største gruppen av varer som nordmenn handler i svenske dagligvarebutikker. Norge er sammen med Danmark det eneste landet i Europa som ikke praktiserer et system med lavere matmoms. Regjeringen vil fortsatt arbeide med sikte på å endre merverdiavgiftssystemet i tråd med de signalene som er gitt i Voksenåserklæringen. Jeg har signalisert at det tas sikte på å legge fram en omfattende reform av merverdiavgiftssystemet tidlig neste vår. I den forbindelse er det naturlig å vurdere matvaremomsen. Redusert matmoms kan bidra til å begrense nordmenns handel av matvarer i andre land. Interpellanten nevner smugling og annen kriminalitet som kan følge av det norske avgiftsnivået. Lønnsomheten ved slik virksomhet vil avhenge av det norske avgiftsnivået. Hvis vi bl.a. med basis i norsk alkoholpolitikk ønsker et høyt prisnivå på alkohol i Norge, vil det isolert øke faren for slik kriminell virksomhet. Det er imidlertid min vurdering at det ikke er ønskelig å redusere norske avgifter ned mot europeisk nivå for å bekjempe smuglingen. Kriminell virksomhet må først og fremst bekjempes med andre midler, i første rekke ved å øke oppdagelsesrisikoen gjennom bedre kontrolltiltak. Departementet har i denne forbindelse foreslått flere tiltak, bl.a. utvidet adgang til å ilegge forenklet forelegg ved tollovertredelser. Toll- og avgiftsdirektoratet arbeider kontinuerlig med å finne fram til arbeidsmåter og organisasjonsformer for etaten som sikrer målrettet ressursbruk i grensekontrollen. Jeg vil imidlertid understreke at selv om det ikke er aktuelt å senke avgiftene på alkohol og tobakk ned mot europeisk nivå, må vårt eget avgiftsnivå vurderes også i lys av utviklingen i andre land. Altfor store avgiftsforskjeller mellom Norge og andre land kan svekke legitimiteten og de positive virkningene av alkoholavgiftene som alkoholpolitisk instrument. Høyere avgifter gjør det særlig lønnsomt å smugle, og omfanget av smugling tyder på at folk i for liten grad oppfatter salg og kjøp av smuglerbrennevin og sigaretter som et alvorlig problem. Jeg kan for øvrig opplyse at Sosial- og helsedepartementet har bedt Statens institutt for alkohol- og narkotikaforskning om å gjennomføre en kartlegging av sammenhengen mellom avgifter/priser og forbruket av alkohol. Kartleggingen skal være avsluttet våren år 2000. På grunn av mangelfull statistisk informasjon, er det vanskelig å si noe sikkert om omfanget og utviklingen av grensehandelen, og om det nivået som interpellanten nevner, er i nærheten av det faktiske nivå. Finansdepartementet setter imidlertid nå i gang en undersøkelse av grensehandelens omfang og sammensetning. Også på annen måte vil Finansdepartementet så godt det lar seg gjøre, følge utviklingen i grensehandelen i tiden framover. Jeg vil komme tilbake til Stortinget med nye opplysninger og vurderinger dersom ny informasjon gir grunnlag for det.