Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-06-09:
Jeg tror dagens regjering må ha lagt industriperspektivet helt til side da man skrev dagens proposisjon. Man må ha glemt de tidligere debattene og løftene om hva man skulle levere på dette området. Vi har en regjering som gikk til valg på en aktiv næringspolitikk, og som ikke sparte seg når det gjaldt å gi løfter til norsk industri om hva de kunne forvente seg på et område hvor man er utsatt for en skarp og tøff konkurranse «worldwide». Vi har i dag sett hvordan man bidrar med å prøve å sikre norsk industri tilstrekkelig energi, såkalt fornybar energi også, gjennom å legge vassdraget Vefsna inn i verneplanen for vassdrag – uten å ha svar på hva man skal bidra med for å dekke den økte energietterspørselen i Europa. Jeg tror det må være en skuffelse for veldig, veldig mange som er opptatt av verdiskaping og distrikts- og industriutvikling i Norge, å se hvordan man følger opp i forhold til det man lover. For å ta konklusjonen: Høyre støtter ikke de fremlagte forslag. Vi vil ha en utleieordning på minimum 30 år. Vi vil at nye konsesjonærer blant både private og offentlige utbyggere skal behandles likt. Vi vil ha konsesjonsvilkår som ligger fast ut fra den anvendelse vi hittil har hatt på dette området, og at privateid kraft skal anvendes til industrielle formål, og vi tar høyde for at staten skal gis fortrinnsrett ved alle transaksjoner. Det er tydelig at offentlig eierskap har vært den førende ideologien i dette bildet, og her må man si at den rød-grønne regjering virkelig lykkes. Her jobber norsk industri alt de kan for å kvitte seg med den mest verdifulle grunnkapital de har, nemlig den kraft de hittil har disponert gjennom 100 års suksessfull historie gjennom hjemfallsinstituttet. 12 pst. av de norske kraftressursene – rundt 15 TW ren, fornybar energi som går til norsk industriell anvendelse – skal nå over i offentlig eierskap. 50–60 milliarder i verdier skal nå overføres til offentlig eierskap. Så kan man sitte og lure på hvem det er som skal overta denne andelen, så lenge Statkraft på statens hånd neppe – av andre grunner enn økonomiske – vil være i stand til å kunne overta. Jeg ser for meg hvordan kommunesektoren nå skal bidra til å skrape sammen penger gjennom direkte eller indirekte eierskap i kraftselskapet for å makte denne oppgaven. Og det er rett, som representanten Solvik-Olsen var inne på, at finansielle aktører utenfor landets grenser, sammen med en skakkjørt kommuneøkonomi, sannsynligvis vil bidra til at verdiene av det som på mange måter av flere – ikke minst fra det rød-grønne hold – defineres som arvesølvet, vil forvitre i verdi. Jeg tror også at rød-grønne politikere – i sin iver og jubel etter å ha nasjonalisert vannkraften – må ha glemt å stille seg selv spørsmålet: Hvorfor ble denne kraften i sin tid bygd ut? Jo, det var til industrielle formål, og det var i Distrikts-Norge. Det har vært en garantist for bosetting i Distrikts-Norge, hvor man på konkurransemessige vilkår har klart denne jobben gjennom snart 100 år – med en suksessfull historie og utvikling. Svært mange lokalsamfunn er tuftet på vannkraftverdiene som er bygd ut – og i begynnelsen gjerne finansiert av utenlandske investorer. Jeg tror man har glemt hvilke følger det får når eksempelvis Elkem, og etter hvert også Hydro, vil jeg tro, vil sørge for – innen timeglasset renner ut – å kvitte seg med sitt eierskap til vannkraften. Jeg tror ikke dette kommer til å bekymre finansdirektørene i Hydro og Elkem, snarere tvert imot. Men signalet gjennom brutte løfter, at man ikke har levert det man har lovet, fører til at det ligger mange – kanskje tusenvis – svært utsatte arbeidsplasser i norsk konkurranseutsatt virksomhet. Og det synes jeg er sterkt beklagelig. Det industrielle eierskapet er, som sagt, over. Dette har ubetinget vært en stor suksess, men det skal altså avvikles under vignetten: behovet for offentlig styring. Så kan man stille spørsmålet, når man avvikler hjemfallsinstituttet – og man snakker nå om konsolideringsmodell, bagatellmessig støtte, samarbeid, fransk modell, osv.: Vil den foreslåtte modellen føre til økt satsing, økt investering, opprusting og utvikling innenfor fornybar sektor? Svaret gir seg selv. Investeringene vil falle. Hvem skal ha økonomi til å forestå dette? Hva er de økonomiske incentivene til å forestå dette? Hvordan skal man med 15 års utleieperiode klare å avskrive investeringer som krever 30–50 år med fornuftig langsiktig basis? Hvordan skal man forvente at dette er et industripolitisk motivert foretak? Det er selvfølgelig ingen som tror på dette, annet enn enkelte rød-grønne ideologer. I hvert fall trodde ikke industrien på dette, som for mindre enn ett år siden, fikk et løfte om at man skulle få vilkår på plass som mer enn kompenserte for bortfallet av hjemfallsordningen. Jeg synes den aksjonen vi hadde utenfor her den 3. juni, talte for seg, hva man mente om dette ut fra norske konkurranseutsatte og eksportorienterte arbeidsplasser. Man sørger galant for å redusere verdien av grunnrenten på denne politiske manøver. Til slutt har vi gjennom våre merknader markert sterkt motstand mot dette eksperimentet med å etablere en dobbel driftsorganisasjon. Jeg kan ikke skjønne at dette totalt sett bidrar til bedre samfunnsøkonomi, og jeg kan heller ikke skjønne at dette kan være noe som Europas konkurransemyndigheter synes er en fiks og god idé som kan adopteres av andre land. La meg helt til slutt si at jeg ser at representanten Inge Ryan har tegnet seg på talerlisten og er i salen. Det er ingen tvil om at Inge Ryan har bidratt med mye gjennom sine åtte år i Stortinget. Jeg har satt pris på hans innsats og hans pragmatisme. Han har alltid slåss for Distrikts-Norge. Han har langt fra opptrådt som en privatpraktiserende stortingsrepresentant, som jeg ser at enkelte, uavhengig av partigrenser, har falt for fristelsen til å være. Det skal sies at det har vært en udelt fornøyelse å ha samarbeidet med ham i en tidligere periode. Han har virkelig oppnådd å sette spor etter seg – kanskje med ett unntak. Det gjelder dagens sak. Det virker som representanten Inge Ryan har fått en slags hang-up på offentlig eierskap til fallrettighetene innen norsk vannkraft. Derfor lurer jeg på om det er Inge Ryan som har skrevet alle konklusjonene på vegne av de rød-grønne partiene i dagens innstilling.