Michael Tetzschner (Høyre), 2014-06-11:
Også i denne årsmeldingen ligger det mye viktig informasjon til Stortinget om det man vel på noen punkter kan karakterisere som systemsvakheter i vår forvaltning. Vi har i komiteen samlet oss om brede, samlende merknader, men jeg tenkte jeg kunne understreke litt det som er skrevet i sammendraget på side 5 og utover, som er en konsentrasjon av de funn som Sivilombudsmannen har gjort når det gjelder hvordan det står til i kommunene. Temaet der er nemlig at det kan være noe svak juridisk kompetanse i våre kommuner. Det kan være usikkerhet knyttet til om man er seg bevisst at man treffer enkeltvedtak, at det i noen tilfeller ikke er ordentlig notoritet om avgjørelsen, det gjøres ikke skriftlig, og det gis ikke fyllestgjørende begrunnelse, hvilket gjør at den som mottar underretningen om et forvaltningsvedtak, ikke blir oppmerksom på hvilke klageregler som gjelder, og dermed kan bli utsatt for rettstap. Samtidig er det også omtalt at organiseringen av klageinstansen i kommunen kan være mangelfull. For egen del vil jeg legge til at man i de mindre kommunene også har et personalproblem i den forstand at det er inhabilitet fordi folk kjenner hverandre så godt eller inngår i så mange andre sammenhenger enn de profesjonelle at man ikke får den avstanden som uhildet saksbehandling, ankebehandling og klagebehandling krever. Så hvis man altså skulle være på jakt etter gode argumenter for større kommuner, finner man i hvert fall noen av disse i Sivilombudsmannens årsmelding. Jeg synes også det er interessant når Sivilombudsmannen går gjennom etterlevelse og oppfølging av de forvaltningsorgan som har blitt utsatt for kritikk, at det da ser ut til å være et gjennomgående trekk at det er de aller største og mest selvbevisste kommunene, og også departementer, som stritter imot, og som ikke tar ad notam eller lærdom av de uttalelser som Sivilombudsmannen har. Nå er det jo ikke svært mange eksempler på dette, men det er allikevel problematisk at det beror på en slags «gentlemen’s agreement» i forvaltningen hvorvidt man føler seg forpliktet til å gjennomføre de påpekninger som Sivilombudsmannen har hatt. Det er jo noe sympatisk også i dette, ved at det altså ikke er makt og juridisk tvang som gjør at forvaltningen stort sett retter seg etter Sivilombudsmannens påpekninger, men at det mer kan sies å være de faglige innspill som er gitt. Jeg vil for egen del reflektere over om ikke tiden snart er inne for å diskutere om vi trenger en forvaltningsdomstol hvis avgjørelser ikke kan treneres, ikke kan puttes i en skrivebordsskuff, som rett og slett ikke kan overføres, og at det har bindende juridiske virkninger å få Sivilombudsmannens eller en forvaltningsdomstols avgjørelse mot seg. Men det får vi komme tilbake til i en annen sammenheng. Jeg har også lyst til, siden dette er siste årsrapport som den avtroppende sivilombudsmann fremlegger for Stortinget, gjennom presidenten, på vegne av Stortinget, å rette en stor takk til personen Arne Fliflet for det preget han har satt på den stillingen han har hatt så lenge, og alle de gode bidrag han personlig, og også gjennom sin ledelse av Sivilombudsmannen, har gitt til at vi i Norge har en av verdens beste forvaltninger, og alle de bidragene som er gitt for at vi har en anstendig og rettssikker forvaltning til glede for brukerne og borgerne.