Bengt Morten Wenstøb (Høyre), 2015-03-24:
Gjennom Prop. 48 L har regjeringen sendt et tydelig signal om at man ønsker å ta eldre arbeidstakere, eller seniorene om man vil, på alvor gjennom å gi mulighet til å stå lenger i arbeidslivet. Det er positivt, viser at eldre arbeidstakere kan fylle viktige funksjoner i arbeidslivet, og endrer samtidig vårt syn på hva det vil si å bli eldre. Men dette vil kreve at man i større grad tar vare på den ressursen eldre arbeidstakere er. I vårt samfunn med stor vektlegging av yngre arbeidstakere og deres arbeidskapasitet er det viktig å se på den erfaringskompetansen eldre arbeidstakere har. I skolehverdagen er det viktig å ta vare på kompetansen eldre arbeidstakere har, i møte med elever. Det er nettopp samspillet mellom kompetanse og erfaring som er det viktigste. Det er helt åpenbart, etter min oppfatning, at autoritet – og eldre – behøves i norsk skole, i den skolehverdagen man møter. Det samme gjelder i yrkesfagene, der man ser seniorer som har lært seg mange praktiske ferdigheter over år, som man ikke nødvendigvis lærte i skolen. Samtidig må vi ikke glemme dem som ønsker å stå lenger i arbeidslivet, men som ikke har den muligheten på grunn av svekket helse. Det er en gruppe som lett blir glemt når man tenker på dem som har et ønske om å stå lenger i arbeidslivet, utover 70 år. Jeg tenker ofte på Arne Næss som et eksempel på et menneske som arbeidet også etter pensjonsalder – med viktige filosofiske spørsmål. Arne Næss var som kjent professor i filosofi ved Universitet i Oslo i perioden 1939–1970. Gjennom sin lærebok til examen philosophicum En del elementære logiske emner og pensumboken Filosofiens historie hadde han stor innflytelse på norsk universitetsutdannelse, og han hadde det langt utover pensjonsalder. Det finnes mange som Arne Næss i Norge – der arbeid og livskvalitet er to sider av samme sak. De av oss som er over 50, og det er jo noen i denne salen, husker sikkert programmet Fysikk på roterommet med Ormestad og Øgrim, som helt åpenbart var en spennende, liten gjeng som hadde det moro med å arbeide, men som samtidig så det positive livskvalitetsmessig ved å stå i arbeid. Regjeringen ønsker å legge til rette for at eldre skal stå lenger i arbeidslivet. Et viktig, overordnet mål er å skape et arbeidsliv for alle, der de eldre ikke diskrimineres. Mange faktorer taler for at de som ønsker det, kan jobbe lenger, også etter fylte 70 år. Høy arbeidsinnsats er viktig for samfunnet bl.a. fordi det bidrar til økonomisk vekst og til å finansiere offentlig sektors utgifter. For den enkelte gir arbeid inntekt, og arbeidsplassen er en viktig sosial arena. Det er heller ikke noen tvil om at å knytte sosialt nettverk har veldig mye med å stå i arbeidslivet å gjøre – noe som kanskje kan bli borte for enkelte eldre når man brutalt må slutte fordi man har nådd en viss aldersgrense. Et regelverk som bidrar til å øke avgangsalderen fra arbeidslivet, bidrar også til mobilisering av arbeidskraft i en tid hvor dette blir stadig viktigere. Den generelle aldersgrensen i arbeidsmiljøloven kan fremstå som et signal til arbeidstakere som nærmer seg 70 år om at deres arbeidsinnsats ikke lenger er ønsket. Dette kan i seg selv bidra til en beslutning for arbeidstakere om å avslutte sitt arbeidsforhold, selv om de kunne hatt et ønske om å fortsette. En heving av dagens 70-års aldersgrense vil kunne bli oppfattet som et signal om at eldre arbeidstakere er ønsket i arbeidslivet. På sikt kan dette bidra til å øke yrkesdeltakelsen blant de aller eldste.