Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2014-05-06:
Fisken bidrar til verdifull aktivitet langs kysten. Det skal den gjøre også i fremtiden. Vi har verdens beste råstoff rett utenfor kysten, og store markeder ikke så langt unna. Men vi møter sterk konkurranse fra lavkostland. Det er en vedvarende utfordring for industrien. Samtidig er det også en utfordring for oss politikere når vi skal utforme forutsigbare rammebetingelser. Vi er alle opptatt av arbeidsplasser i distriktene, men disse arbeidsplassene er bare trygge dersom bedriftene har en trygg og sunn økonomi. Forslagsstillerne fremhever industriens behov for stabil råvaretilgang. Jeg er enig i at det er viktig, men leveringsplikten er bare en del av den saken. Mer trålfanget fisk betyr ikke automatisk bedre vilkår og økt lønnsomhet for filetindustrien. Derfor er ordningen med leveringsvilkår, eller innstramming av ordningen, et verktøy som ikke uten videre vil løse industriens utfordringer. Sjømatindustriutvalget vurderer tiltak som kan bidra til bedre lønnsomhet. Jeg ser fram til utredningen og håper den foreslår tiltak som kan fremme nødvendig omstilling. Bare slik kan vi skape grunnlag ikke bare for å opprettholde virksomhet, men for å kunne øke verdiskapingen og lønnsomheten innenfor fiskeindustrien. Regjeringen har videreført, og satt i gang, flere tiltak for å oppnå jevnere råstofftilgang, som f.eks. økt satsing på levendelagring og ferskfiskordningen. Regjeringen vurderer også endring av kvoteåret for torsk som et mulig tiltak. Dette er imidlertid et krevende tiltak hvor også Russland, som vi forvalter torsken i fellesskap med, må være enig for at vi fullt ut kan gjennomføre det. Jeg registrerer at representantene bak Dokument 8:28 S bl.a. ber regjeringen om å «påse at(...) lokal aktivitet skapes». (...) Til dette vil jeg si: Fiskerimyndighetene fører kontroll med at leveringspliktig råstoff blir tilbudt i henhold til reglene, og at råstoffet på den måten kan komme ny virksomhet til gode. Kontrollen viser at leveringsvilkårene i all hovedsak overholdes. Hvis de ikke overholdes, kan det sanksjoneres. Fiskeridirektoratets kontroll for 2011 viser at Havfisk har brutt leveringsvilkårene. Uvisst av hvilken grunn har denne saken blitt liggende i departementet i lang tid under forrige regjering, uten å bli avgjort. Jeg har nå fattet vedtak om å sanksjonere bruddene med en midlertidig tilbakekalling av ervervstillatelsen for to av selskapets trålere. At sakene har blitt så gamle, har medført at reaksjonene er mindre strenge enn de normalt ville vært. Hvorvidt det faktisk blir levert fangst til tilgodesett anlegg, er ikke rettslig relevant, fordi plikten er en tilbudsplikt, og ikke en plikt til å levere. Jeg har likevel forsøkt å finne ut om ordningen fungerer etter hensikten. Det viser seg dessverre at regelverket ikke er innrettet for å gi et sikkert bilde på den reelle effekten av leveringsplikten. Dette regelverket har vært uforandret siden 2003. Det er imidlertid ikke sikkert at det er hensiktsmessig å innføre nye krav. Vi bør heller finne ut hvordan fremtidens leveringsplikt skal være, og sørge for at fastsatte vilkår kan kontrolleres. Vi kan ikke vende tilbake til den tida da staten etablerte og drev filetindustri, uavhengig av om den var lønnsom eller ikke. Havressursloven slår fast at de marine ressursene tilhører fellesskapet i Norge. Fiskeressursene er en nasjonal ressurs som skal forvaltes av nasjonale myndigheter, og regjeringen har ingen planer om å endre på dette viktige prinsippet. Slik jeg ser det, bør det ikke utredes modeller for lokal forankring. Dette vil bidra til å sementere dagens utfordringer, heller enn å legge til rette for fremtidsrettet utvikling og aktivitet. En eventuell fremtidig endring av forskriften om leveringsvilkår vil bli sendt på høring. Om det vil være naturlig å legge noe fram for Stortinget, vil vi vurdere når vi ser hvilke endringer som eventuelt kan være aktuelle. Vi sier ikke at leveringsplikten skal fjernes, men en ren innstramming av den og lokal forvaltning er feil medisin, og er i dag ingen garanti for økt verdiskaping på kysten. Lønnsomhet er den faktoren som avgjør om det er liv laga for fiskeindustri i Norge i fremtiden. Atle Tranøy, konserntillitsvalgt i Aker ASA, påpeker så riktig i et innlegg i LO-Aktuelt 7-2014: «Skal anlegg og arbeidsplassar utviklast teknologi-, miljø- og kvalitetsmessig må bedriftene tene pengar.» Innovative og lønnsomme bedrifter er viktige forutsetninger for trygge arbeidsplasser og økt verdiskaping. Dette vil kreve omstilling, og vi politikere må tørre å legge til rette for det. Bare sånn kan sjømatindustrien overleve i tøff global konkurranse og bidra til et stødig fundament for lokalsamfunnene. På mine mange reiser langs kysten er det bred enighet om målsettingen om at mest mulig av fisken bør foredles her, men det er samtidig mange og ulike meninger om hvordan vi best skal oppnå en sånn økt lønnsomhet.