Ivar Kristiansen (Høyre), 2003-03-25:
Først vil jeg gjerne gi ros til saksordføreren for hans presentasjon av saken og arbeidet i komiteen, og la meg få følge opp med å si at jeg slutter meg til innlegget som ble holdt av representanten Arnesen. Dette gjør jeg vel vitende om at hovedspørsmålet som selvfølgelig bør stilles i en sak som denne, er om kongekrabben skal forvaltes som en ressurs eller som en potensielt svært skadelig introdusert art. Vi er dessverre ikke i en situasjon hvor det er vi som skal sette dagsorden for kongekrabbens fremtid her og nå, som det kan synes som når vi hører enkelte innlegg fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Skulle vi være fokusert rundt de spørsmålene som representantene fra SV og Senterpartiet tar opp, burde føre var-spørsmålet vært stilt for mange år siden. Faktum er at hvis man tar seg bryderiet med å gå gjennom saken og bryderiet med å lese forslagene fra SV som fremmes i innstillingen, vil man finne ut at Regjeringen har vært på banen lenge før SV i dette spørsmålet. Jeg mener ikke dermed å bagatellisere spørsmålet som sådant. Den høringsprosessen som vi har hatt, har på mange måter gitt sterke inntrykk. Det er ingen tvil om at vi skal forholde oss til konvensjonen om biologisk mangfold. Introduserte arter som regnes som en trussel, skal vi ta på dypeste alvor. Vi har faktisk forpliktet oss til å kontrollere arter som opprinnelig ikke hører hjemme hos oss. Men det som er bakgrunnen for denne saken, er at kongekrabben som sådan er introdusert for svært mange år siden. Vi har sett at bestanden har fått lov til å mangedobles, bare siden 1995 er bestanden mer enn seksdoblet. Men et av hovedpoengene i denne debatten er at vi forvalter kongekrabben sammen med Russland. Vi bestemmer ikke selv over forvaltningen av kongekrabben. Jeg har respekt for at enkeltparti, som også Regjeringen, ønsker å belyse og ta opp forvaltningen av kongekrabben, men vi gjør ikke det ved å stikke hodet i sanden og late som om ikke fiskeriavtalen mellom Norge og Russland eksisterer, og se bort fra at vi ikke kan forvalte kongekrabben ene og alene på nasjonal basis. Det som hittil har vært av fangst på kongekrabben, er at det fra 1994 har vært en forskningsfangst. Det ble selvfølgelig gjort ut fra at kongekrabben hadde et potensial til å bli en stor økonomisk ressurs. Det kan være delte oppfatninger om dette er en økonomisk ressurs eller ikke, men vi så at førstehåndsverdien i 2002 utgjorde mellom 30–35 mill. kr. For rundt 130 fartøyer er det ingen tvil om at kongekrabben utgjør et vesentlig bidrag til den økonomiske situasjonen. For 2003 vet vi at etter avtale med russerne er fangsten økt betraktelig, fra 100 000 dyr i fjor til 200 000 i år. For første gang bevilges det penger over statsbudsjettet til å iverksette et eget forskningsprogram. I tillegg har Fiskeridepartementet forhandlet frem med Russland at det i løpet av året skal avholdes et stort forskningssymposium i Norge, som skal legge grunnlag for å kunne sette en vestlig grense, noe som er nødvendig for at Norge på selvstendig grunnlag skal kunne forvalte kongekrabben som kommer over grensen. Det betyr at vi sør og vest for denne grensen skal kunne stå friere i forvaltning av kongekrabben som sådan, uavhengig av inngåtte avtaler med Russland. På denne bakgrunn vil jeg gi Regjeringen – og fiskeriministeren – anerkjennelse for det arbeid som har blitt iverksatt på dette området, som totalt sett er en stor utfordring. Jeg registrerer med interesse at denne politikken har skapt, som representanten Arnesen var inne på, anerkjennelse fra forskerhold. Ellers er det bare å føye til, slik andre har sagt, at forskerne mener det er umulig å utrydde kongekrabben så lenge den kommer fra russisk sone, og så lenge russerne har den holdning til kongekrabben at de er stolte av den og på mange områder ser på den som et økonomisk satsingsområde. Men jeg gjentar at høringen gav inntrykk av at det ikke var mange som stilte opp og talte kongekrabbens sak. Jeg tror imidlertid at de forslagene som SV har fremmet i innstillingen, er vel ivaretatt i det arbeidet som Regjeringen er i gang med. Og skulle konklusjonene i det forskningsarbeidet som blir gjennomført for første gang i kongekrabbens norske historie i år 2003, komme til det som noen advarer mot og beskriver som veldig problemfylt, så tror jeg hele Stortinget er godt i stand til å iverksette nødvendige tiltak.