trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2007-02-07:
Jeg takker for det svaret, men ettersom vi har sett at næringsministeren bare har bidratt med vann, tenkte jeg kanskje jeg skulle følge opp med et spørsmål til næringsministeren. Dette fører jo til at en rekke norske bedrifter faktisk får problemer med tilgang på fagfolk. Jeg nevnte Opera Software som en sånn bedrift, men Maritimt Forum, f.eks., som er en interesseorganisasjon for offshorebedrifter i Stavanger-området, sier at dette er veldig tidkrevende prosesser, de går stadig saktere, de er uforutsigbare, det er umulig å planlegge, og det gjør det virkelig vanskelig å holde på de fagfolkene som man endelig har fått tak i på det store verdensmarkedet på kompetanse. Mitt spørsmål til næringsministeren er om næringsministeren er tilfreds, eller om næringsministeren kanskje kunne kommunisere på andre måter enn ved vannlevering til arbeids- og inkluderingsministeren, for å få til samarbeidsstrukturer som gjør at norsk næringsliv sikres den arbeidskraften de trenger for å utvikle næringene.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2007-02-07:
Som representanten peker på, er dette viktig også for næringslivet, og derfor er det viktig å holde seg inne med arbeids- og inkluderingsministeren. Virkemidlene ligger jo stort sett hos ham. Det beste eksempelet vi kan vise til i forhold til det arbeids- og inkluderingsministeren peker på, er kanskje at det innenfor skipsfart pågår et utstrakt samarbeid, f.eks. mellom Norge og India, der norske selskaper bidrar til kompetanseheving i India innenfor systemer som er forhåndsgodkjent, sånn at vi kan klassifisere sjøfolk som skal jobbe på norske båter, rekruttert i India og opplært i India, i samarbeid med norske selskaper der borte. Det er ett godt eksempel på det arbeids- og inkluderingsministeren var inne på – at vi setter inn tiltak for å gi mulighet til sysselsetting av utenlandsk arbeidskraft i Norge og kan lage systemer for å godkjenne utdanningssystemer i utlandet.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-02-07:
For å bidra til litt spredning i arbeidsmengden i Regjeringen går mitt spørsmål til landbruks- og matministeren. I en fersk EU-dom slås det fast at den danske praktiseringen av boplikten strider mot artikkel 56 i EF-traktaten, som omhandler prinsippet om fri kapitalbevegelse. Samtidig mente EF-domstolen at boplikten kunne være i strid med grunnleggende menneskerettigheter, bl.a. om retten til å velge bosted. Selv om det danske regelverket ikke er en kopi av det norske, er prinsippet for de to regelverkene det samme, og de har samme målsetting. I tillegg mener juridiske eksperter på den norske boplikten at praktiseringen av denne loven har vært ulovlig siden Norge gikk inn i EØS-ordningen. Dette må fortone seg for statsråden som – og la meg låne tittelen på en amerikansk actionfilm – «An Inconvenient Truth». Allikevel sier altså statsråden ifølge enkelte medier at han vil fortsette å kjempe for å opprettholde boplikten. Jeg skal ikke bestride statsrådens engasjement for det norske landbruket, men å legge så mye prestisje i en sak der man til de grader ser ut til å bryte internasjonalt inngåtte avtaler og erklæringer, fremstår som merkelig. Særdeles merkelig blir det når undersøkelser viser at boplikten overhodet ikke virker etter statsrådens og landbrukssamvirkenes hensikt. Undersøkelser som er gjennomført, viser at kommuner med boplikt har like mange tomme hus som kommuner uten boplikt. Det som dessverre viser seg å være tilfellet, er at boplikten i stor grad fører til at landbrukseiendommer forfaller, og etter hvert blir stående tomme. Så mitt spørsmål til landbruks- og matministeren er følgende: Vil statsråden i nærmeste fremtid informere Stortinget om konsekvensene for den norske lovgivningen av den såkalte Festersen-dommen, og når kan Stortinget eventuelt forvente at Regjeringen fremmer de nødvendige forslag til lovendring, slik at vårt lovverk er i henhold til internasjonalt inngåtte avtaler?
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-02-07:
Jeg takker statsråden for svaret, men jeg opplever det som om man tåkelegger litt hva som er faktum i saken. Statsråden var inne på om dette ville være gjeldende i Norge eller ikke, og stilte seg sterkt tvilende til det, fordi det er forskjell. Men det står i sterk kontrast til det faktum at Regjeringen altså sendte to representanter for å holde innlegg i den saken, og det kan derfor være litt avklarende for Stortinget om statsråden kan forklare hvorfor Regjeringen så det nødvendig å sende to representanter for å holde innlegg i en sak man ikke trodde ville ha noen stor betydning for norsk rettspraksis.
Kåre Fostervold (Fremskrittspartiet), 2007-02-07:
Jeg synes for så vidt ikke statsråden brukte anledningen til å fortelle hvordan han ønsker å snu utviklingen når det gjelder melkesektoren, men han konstaterer at man sier at ting går sin gang, og så får vi se hvordan det går. Jeg vil følge opp med et spørsmål om dette med samdrift, for det å henvise til det den forrige regjeringen gjorde, er jo ikke akkurat så veldig fremtidsrettet. Det jeg lurer på, er om statsråden er villig til å gå gjennom de retningslinjene som vi har for samdrift på melkesektoren, og om han stiller seg positiv til å åpne for flere deltakere i en samdrift, eller øke den totale kvoten for samdrift.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Stortinget vil selvsagt få seg forelagt vurderinger og en innstilling fra Regjeringa i denne saken når vi har sett nøye gjennom konkret hva som ligger i den domsavsigelsen fra EF-domstolen. Men det er nok grunn til å komme med noen kommentarer til representanten Fostervold i forhold til hvor saken står for øvrig. Det er åpenbart at det er ulikheter i boplikten i Norge og i Danmark, og det betyr at det ikke er noen automatikk i at det som her har skjedd i Danmark, får direkte overførbar betydning for Norge. I tillegg mener jeg, i motsetning til representanten Fostervold, at boplikten fungerer. Det holder å sette seg i bilen og kjøre rundt og se på norske bygdesamfunn, så ser en at vi faktisk har lyktes i forhold til bosetting på en helt annen måte enn hva en f.eks. har gjort på andre sida av grensa. En vesentlig grunn til det er at vi har valgt å sette krav til at en ønsker å utvikle gårdene i Norge ved bosetting, i motsetning til hva andre har gjort, og at en med det i større grad har fått folk bosatt på gårdene som ønsker å bruke gården som utgangspunkt for næringsutvikling, ikke bare som en fritidseiendom. En nøkkel i forhold til utvikling av norske bygder framover er å få de menneskene ut på bygda som har lyst til å drive næringsutvikling, har lyst til å skape arbeidsplasser ute på bygda og ikke bare ser for seg et sted hvor de skal bruke noen uker av året. Så jeg mener det er veldig mange gode grunner til at vi i Norge skal legge opp til å ha boplikt også videre, men så skal vi selvsagt nå, grundig og skikkelig, gå gjennom det som har skjedd i forhold til boplikten i Danmark, og komme tilbake med en vurdering når vi har gjort det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Jeg har ikke sagt at ikke saken er interessant for Norge. Det jeg sier, er at det er forskjell i forhold til boplikt i Danmark og i Norge, og det er altså viktig å få fram at en i forhold til boplikt i Norge har to typer boplikt, en personlig og en upersonlig, og at dette handler om den personlige boplikten, som har vært oppe til vurdering i EF-domstolen. Så det er åpenbart at det her er grunn til ikke bare sånn uten videre å konstatere at dette er overførbart til det norske systemet.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Jeg kan forsikre representanten Sponheim om at Regjeringa ikke jobber med forslag om bondelagsmedlemskap som kriterium for bosetting ute på norske bygder. Det er helt riktig, som representanten sier, at det faktisk er en liknende sak som er relevant i denne sammenheng, og som den forrige regjeringa, som representanten Sponheim var en del av, vurderte, og en konkluderte med at vi kunne fortsette å ha boplikt i Norge. Det jeg sier, er at vi skal se på det som nå har skjedd, på en seriøs og skikkelig måte, og når vi har gått gjennom det, skal vi komme med de konklusjonene det er naturlig å komme med, når vi har sett på det juridiske aspektet knyttet til den dommen som foreligger. Men som sagt, jeg mener – og jeg oppfatter det heller ikke slik at representanten Sponheim sier det motsatte – at vi her snakker om et lovverk i Norge som har hatt vesentlig betydning for bosetting og distriktspolitikk og sånn sett også landbrukspolitikken i Norge fram til i dag.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Representanten Korsberg har et poeng i forhold til hva som er gjort av forskning på dette området. Jeg konstaterer at det er veldig lite som er gjort, og at det blir brukt relativt mye argumentasjon knyttet til den lille forskninga som er gjort av et begrenset antall personer. Det å bruke noe ressurser på mer forskning og mer kunnskapstilfang om konsekvensene av den politikken vi har ført i Norge på dette området, er ikke nødvendigvis noen dum idé. Det er av de ting som blir vurdert også fra min side. Utover det er nok min oppfatning den at vi har betydelig konkrete eksempler å vise til ute i norske bygder, som er et resultat av det at vi har satt krav til bosetting når en overtar en eiendom. Det er jo ikke en plikt til å overta en eiendom. Det er en helhetsinngang på den måten at hvis du velger å overta en eiendom, ligger det også forpliktelser knyttet til det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Når representanten Hansen bruker begrepet «veldokumentert mislykket», tror jeg nok det er behov for kanskje å orientere seg litt i landskapet om hva som har skjedd ute på norske bygder sammenliknet med hva som har skjedd i tilsvarende bygdesamfunn i andre land. Det er helt åpenbart at når en har en helhetlig tenkning i Norge i forhold til at storsamfunnet på den ene sida legger til rette i form av et rammeverk med importvern, med budsjettoverføringer, med et lovverk som legger til rette for næringsutvikling ute på bygda, og samtidig sier at hvis du velger – for det er det det er snakk om, det er snakk om å velge å overta en gård ute på bygda – har du også noen forpliktelser til å bidra til næringsutvikling i det lokalsamfunnet. Det er ikke snakk om noen plikt til å gjøre noe som helst, men det er snakk om en helhetstenkning som er slik at hvis en velger å ta over en eiendom som er et utgangspunkt for å drive næring, et utgangspunkt for å skape engasjement ute på bygda, så bør en faktisk gjøre det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Jeg deler fullt og helt representanten Sørfonns inngang om hva som er vitsen med dette lovverket, og hvorfor vi diskuterer disse spørsmåla. Det er nettopp for å skape – jeg vil si ikke bare lys, men også aktivitet, altså næringsutvikling ute på bygda. Det er det vi snakker om, det å få mennesker til å flytte ut på gårdene på bygdene som har lyst til å bidra med noe, lyst til å skape næring, lyst til å bidra til at det blir utvikling i de områdene. Å se på den konkrete innretninga av boplikten, hvordan den virker på ulikt vis i forhold til det målet, har jeg en åpen holdning til, for hele poenget er jo å sørge for at det bidrar nettopp til det som representanten Sørfonn og jeg her sier. Så er vi jo da i den situasjonen nå at vi skal se på reglene som følge av det som var utgangspunktet for hele denne spørrerunden.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Jeg tror at hvis representanten Hansen hadde vært med rundt om i landet på en del av de møtene som jeg er på – det er relativt mange, det er stort engasjement ute på bygda i landbrukspolitikken, og det er hyggelig – ville han høre en statsråd som snakket mye om omstilling. Jeg er generelt for omstilling også i landbruket. Det er veldig bra at det omstilles, det er veldig bra at det tenkes nytt, og det er veldig bra at en hele tida ser etter nye måter å gjøre ting bedre på. Det som er hele utfordringen her, er at en har en balanse mellom omstilling og utvikling. Altså: Det å omstille til avvikling er noe helt annet enn å omstille til utvikling. Vi har faktisk formidable muligheter ute på bygda i forhold til å omstille til utvikling. Delvis handler det om det som nå skjer knyttet til matmangfold og det å få nye produkter fram fra den enkelte gård. Delvis handler det om å bruke gården som utgangspunkt for næringsutvikling knyttet til bioenergi, knyttet til Grønn omsorg og knyttet til reiseliv. Jeg var selv i Tyskland på Grüne Woche for 14 dager siden, hvor fokus nettopp var rettet mot hva vi kan gjøre for å knytte landbruket og reiselivet mer sammen. Så jeg har fortsatt en stor tro på at vi klarer å bruke gårdene i Norge som et nav som utgangspunkt for å få til aktivitet ute på bygda, og da er det viktig at vi klarer å balansere ut omstillingstakt og utviklingsmuligheter.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Først til nedleggelser. Det blir i og for seg en forlengelse eller en repetisjon av hva jeg akkurat sa, for hele mitt poeng er at det kommer til å være omstilling i landbruket framover. Det betyr ikke at alle de som drev med melk i går, kommer til å drive med melk i morgen, for å ta et eksempel. Hele poenget her er å klare å bruke dette til å utvikle landbruket videre. Det er der jeg føler at det er et hav mellom det som representanten Hansen står for, og det som jeg står for, med hensyn til å ha en omstillingstakt som gir rom for denne utviklinga. For det er jo da vi mister noe underveis, hvis vi bare omstiller for avvikling. Så til samdrifter. Det er smått fornøyelig å lese representanten Hansens uttalelser fra møter med bl.a. samdriftsbønder, for en får inntrykk av at her har den nåværende regjering gjort store grep som da har gjort det umulig å ha samdrift i Norge. Det var den forrige regjeringa som gjorde de endringene som nå gjelder for samdrifter. Vi har ikke endret noe på det. Så det er sånn sett et regime som representanten Hansens parti har lagt til rette for, som nå fungerer i forhold til samdriftene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Jeg ser at i noe av den debatten som går, og som kanskje også ligger bak spørsmålet her, går en ut fra en tenkning om at samdriftene i dag er urettferdig behandlet eller har en annen stilling enn melkeproduksjonen i Norge for øvrig. Det er å snu saken helt på hodet. Det som er saken, er at om en har en gitt produksjon med melk i Norge i dag, f.eks. 400 000 liter, blir det behandlet likt, uansett hvor mange som står bak den produksjonen. Jeg kan ikke se noen rettferdighet i at hvis man har to gårder ved sida av hverandre, hvor den ene er et enkeltbruk hvor mann og kone bruker sin arbeidsinnsats på å jobbe i det fjøset, og den andre er en samdrift hvor det er to enkeltpersoner som jobber sammen i et fjøs, skal de behandles forskjellig i form av tilskudd og rammebetingelser. Så den likebehandlinga som er av bruk basert på hvilken størrelse de har, mener jeg er en rettferdig ordning, og jeg ser ingen grunn til å endre på det.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Jeg mener at de beste virkemidlene for å få unge mennesker til å satse på en framtid i landbruket er forutsigbarhet når det gjelder rammevilkår, altså en tro på at det å investere, legge ned vesentlige økonomiske ressurser i en gård, gir en trygghet i forhold til å forvente avkastning, til at det er en arbeidsplass som det også om 10–20 år er mulig å hente ut en inntekt fra. Det handler også litt om rammebetingelser internasjonalt – WTO og den type jobbing som gjøres der. I tillegg er det åpenbart at generell inntektsutvikling er en helt vesentlig faktor i forhold til å få unge mennesker til å ta over og satse innenfor landbruket. Nettopp derfor hadde vi i fjor et jordbruksoppgjør som var offensivt i forhold til jordbruksoppgjørene de siste åra. Det betyr at man med det gir en stimulans, ikke bare i kroner, men også gjennom å vise at en faktisk ønsker å legge til rette for en økonomisk utvikling for dem som satser innenfor landbruket, som det skal bli mulig å få til i praksis.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
For å ta det første først: De som driver landbruk i Norge i dag, er innenfor et politisk regime – et politisk regime hvor det gis muligheter gjennom importvern, budsjettoverføringer og et lovverk for øvrig. I det lovverket ligger også en tenkning om at ved gårdsoverdragelse skal bruksverdien ligge til grunn for overdragelsen. Det er en del av en helhetlig tenkning i forhold til hva som skal til for å skape økonomi og samtidig skape et rom for matproduksjon i Norge. Å se for seg at en frikobler en del av dette og sier at ok, vi skal ha et politisk regime rundt landbrukspolitikken, vi skal legge til rette for landbruk på den enkelte gård, men når det kommer til eiendomsoverdragelse, når det kommer til «oppkapitaliseringa» av de verdiene som ligger som følge av det politiske regimet, og at vi som politikere ikke skal ha noen mening om det, blir faktisk ganske spesielt i forhold til den helhetstenkninga som må ligge til grunn hvis vi skal få til noe på dette området.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2007-02-07:
Jeg tror en forhenværende landbruksminister er innforstått med at det å ta jordbruksforhandlingene noen måneder i forkant i Stortinget verken er vanlig eller fornuftig, så jeg tror vi får la jordbruksforhandlingene komme når de kommer. Når det gjelder retorikk og min holdning til dette, kan jeg forsikre representanten Sponheim om at jeg nok har sagt det samme i den tida jeg har holdt på med dette. Jeg mener helt oppriktig at hele poenget her er balansen mellom omstilling og utvikling. Jeg ser ikke bort fra at representanten Sponheim og jeg har noe forskjellige oppfatninger av hva det betyr i praktisk politikk i forhold til f.eks. endring av konsesjonsbetingelser og i hvor mye trykk man legger på at ting skal endres raskt. Jeg mener helt oppriktig at ved å klare å ha mer trykk på utvikling betyr det konkret flere arbeidsplasser ute på bygda om ti år enn om en har en omstillingstakt som ikke står i forhold til utviklingsmulighetene.
Lars Sponheim (Venstre), 2007-02-07:
Det undrer meg, når nå debatten etter den danske debatten er kommet opp, at ikke departementet har veiledet debatten med mer presise svar, for det var en lignende dom i EU for noen år siden som gjaldt Østerrike, og da presiserte en fra norske myndigheter – sendte ut skriv hvor en la vekt på det – at den upersonlige boplikten ikke er rørt, og at en bør endre praksis i retning av at en bør pålegge upersonlig boplikt. Det skal bo folk på gårdene. Så bør det begrunnes særskilt når det er grunnlag for i tillegg å pålegge eierne en personlig boplikt, som nok åpenbart rører ved en del grunnleggende ting. Men det er boplikt i det hele tatt, en upersonlig boplikt, at det bor folk på gårdene, som er det avgjørende. Det bør ikke bare være bønder, medlemmer i Bondelaget, som kan få bo på bygda, men også andre mennesker bidrar til lys og varme og fornuft på bygdene.
Lars Sponheim (Venstre), 2007-02-07:
Jeg kan stille meg bak og bekrefte det landbruksministeren sier, nemlig at omstillingen og restruktureringen i melkeproduksjonen går sin gang. Det er ikke gjort noen politikkendringer av den sittende regjering som bidrar til at det ikke skjer. Det må skje. Det er nok delvis drevet av forhold utenfor landbrukspolitikken, som alternativ arbeidskraft, og drevet av teknologisprang som vi vet vi står overfor. Den største omstillingen som har skjedd, er i så fall statsrådens retorikk, fra at hvert bruk som såkalt ble nedlagt, er et nederlag, til at han taler varmt for nødvendig omstilling når han reiser rundt på bygdene. Jeg synes det er betryggende, for det er bra for landbruket framover. Det viktige er jo, som statsråden sier, at de som frigjør arbeidskraft ved f.eks. å gå over i mer rasjonelle samdriftsenheter, bruker den arbeidskraften til å utvikle annen næring på gårdene sine. Det gir mer robuste bygder, og det gir fortsatt den samme gode bosettingen. Vil statsråden fortsatt ha et åpent sinn, slik at rammene for samdrifter og melkeproduksjon kan fortsette i den retningen, slik han hadde under forrige jordbruksoppgjør, ved det jordbruksoppgjøret som nå kommer?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2007-02-07:
Det er litt merkelig at man i år 2007 har en debatt i Stortinget om frihet til å velge selv hvor man skal bo. Jeg synes det er merkelig at statsråden velger å støtte en ordning som ble innført i 1975, som kan være i strid med menneskerettighetene, og som ifølge undersøkelser viser seg ikke å fungere. Når man vet at 25 pst. av landbrukseiendommene i Norge, altså 46 000 eiendommer, står ubebodd, skulle man tro at statsråden var interessert i å endre en lov som beviselig ikke fungerer. Vil statsråden ta et initiativ til å få evaluert virkningen av boplikten, slik at Stortinget kan få seg forelagt en sak om grunnleggende fakta om en lov som til de grader kan være i strid med internasjonal rett, og som fører til avfolking av Bygde-Norge?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-02-07:
Nationen drøfter i dag boplikten på lederplass og kommer bl.a. inn på bopliktsgrensen i landbruket på 20 mål dyrket mark. Nationen skriver om denne grensen, som ble hevet av den forrige regjeringen: «Slikt» – altså grensen på 20 mål – «er verken til å leve eller dø av i store deler av landet.»«Grensa bør opp,»(…) (…) Dette skriver altså Nationen. Dette er helt i samsvar med Høyres politikk i forhold til eiendomsrett og deregulering. Ser ikke også Senterpartiet og Regjeringen at filosofien om å tvinge folk til å bo i distriktene er veldokumentert mislykket, og at en bør fortsette dereguleringen, både for å styrke bøndenes eiendomsrettigheter og for å styrke mulighetene for vekst og nyinvesteringer ute i distriktene?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-02-07:
Jeg må nok skuffe næringsministeren, for mitt hovedspørsmål går også til landbruks- og matministeren. Jordbruket er en av flere næringer i Norge som holder et høyt omstillingstempo. Denne omstillingen er Senterpartiet og Regjeringen åpenbart sterkt imot, og landbruksministeren har uttalt helt klart at hvert bruk som nedlegges, er et personlig nederlag for statsråden. Det er liten tvil om at landbruksministeren har en tøff arbeidsdag. Bare innenfor melkeproduksjonen står nederlagene i kø. Omstillingen i norsk landbruk går nemlig dobbelt så fort som i EU, til tross for at vi har senterpartistatsråd. I 2006 gikk omstillingen så fort at det forsvant 991 melkebruk. Dette er ca. tre personlige nederlag hver eneste dag for landbruksministeren. Nationen kan i tillegg fortelle oss at her følger utviklingen en meget stø kurs. Anne Snellingen Bye i SSB uttalte i Nationen 26. januar: «Vi ser ingen trendbrudd. Utviklingen går sin gang, i samme retning og i omtrent i samme fart». Høyre synes ikke at utviklingen i norsk landbruk er så nederlagspreget som Senterpartiet vil ha det til. Omstillinger foregår i mange bransjer, og for Høyre er det viktig hvordan omstillingen skjer, og ikke minst hvordan næringen skal se ut i framtiden. Regjeringen har gjort en del grep for å hindre nedleggelser. Et av dem er å gi litt mer subsidier, et annet er å undergrave konkurransepolitikken, et tredje tiltak er å styrke strukturpolitikken, og et fjerde er å innføre økte handelshindringer. Statsråden har lansert folkefjøset som en framtidig liten driftsenhet. Felles for disse strategiene er at de ikke i merkbar grad vil gi endringer i utviklingen. I den senere tid har vi hørt at Regjeringen også vil forsvare boplikten, selv om det ikke her er betydelig effekt i forhold til nedlagte bruk. Jeg ønsker å få en avklaring fra Regjeringen når det gjelder holdningen til omstilling i landbruket. Er det fortsatt slik at statsråden mener at hvert bruk nedlagt er et personlig nederlag, eller har også Senterpartiet fått med seg at omstillingen er både positiv og nødvendig, og at vi trenger et litt mer framtidsrettet perspektiv i jordbrukspolitikken?
Torbjørn Hansen (Høyre), 2007-02-07:
Da vil jeg spørre statsråden om vi kan konstatere at nedleggelse av bruk vil skje i framtiden, og at det ikke er et personlig nederlag for statsråden at det blir nedlagt flere bruk i framtiden. Det som også er åpenbart når det gjelder melkeproduksjon, er at samdrifter er framtidens produksjonsform. Det er nå 1 760 samdrifter – en kraftig økning fra 1999, da det var 432 samdrifter. 25 pst. av melkeproduksjonen skjer i dag i regi av samdrifter. Samdrifter er framtidsrettet og etter min mening positivt. Det er ca. 100 melkekyr, og det er en miljømessig og dyrevelferdsmessig positiv driftsform. Det kan være lønnsomt for bøndene, og det gir bedre velferdsmuligheter for bøndene. Men det som skjer når en etablerer en samdrift, er at flere bruk går ut, og det blir ett bruk igjen. Da er det jo teknisk sett et nederlag hvis en definerer suksessen i forhold til antall bruk. Ser ikke statsråden at en politikk for å bedre rammene for samdrift faktisk kan gjøre at man får framtidsoptimisme og lønnsomhet tilbake i jordbruket?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2007-02-07:
Statsråden bestyrer et regelverk, inklusiv boplikten, som på mange måter har ført til at man litt spøkefullt kan si at dødsbo er på tur til å bli den største eiergrupperingen i norsk landbruk. Enkeltmenneskets interesser må vike for fellesskapets, heter det på det rød-grønne språket. Men hvis man går ned på enkeltpersonnivå, betyr det faktisk at det gamle ekteparet som vil selge småbruket sitt, og som ikke har etterfølgere, ikke får en pris som gjør at de kan flytte inn i en vanlig leilighet. Det betyr at de som må selge av forskjellige grunner, kanskje ikke kan finansiere forpliktelsene de har pådratt seg, eller finansiere en ny framtid. Føler statsråden det bekvemt å bestyre et omvendt Robin Hood-prinsipp ute i Bygde-Norge, og tror han at det er måten å bygge Bygde-Norge på? Det er det ene spørsmålet. Og: Vil statsråden sette i gang et forskningsprosjekt som kanskje kunne belyse om hans påstand om at boplikten fungerer, faktisk gjør det?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2007-12-14:
Loven vi nå behandler, er først og fremst en forenkling og modernisering av tollretten. Det vil gjøre lovverket både bedre tilgjengelig for publikum, for toll- og avgiftsetaten selv og for andre offentlige organer. Det er en samlet komite glad for. Det er to momenter som omtales av et mindretall i komiteen. Det første er at Fremskrittspartiet og Høyre mener at toll tilhører fortiden, og at arbeidet for en global frihandelsavtale må intensiveres. Fram til det målet er nådd må Norge langt mer aktivt enn i dag intensivere sitt arbeid for å inngå bilaterale frihandelsavtaler. Det er også synd at det ikke er lagt inn provenymerknader verken i denne saken eller i budsjettet knyttet til økt bruk av tollfrihet. I den andre saken er det et mindretall, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, som ber om at tollvesenet får nødvendig myndighet til å holde igjen mistenkte, stoppe kontrollobjekter og få adgang til å bruke blålys og til å fravike veitrafikkloven. Vegdirektoratet har tidligere anbefalt Toll- og avgiftsdirektoratet å registrere kjøretøy som utrykningskjøretøy. De vil da få de nødvendige fullmakter uten at dette gjør det nødvendig å igangsette tidkrevende arbeid med endringer i lov og forskrift. Registreringen som utrykningskjøretøy vil dessuten gi adgang til å benytte blålys for å signalisere at kontrollobjektet skal stanse. Det brukes bl.a. i Sverige, Finland, Tyskland og Sveits med utelukkende gode erfaringer. Det er derfor dette mindretallet ber Regjeringen om å vurdere nødvendige lov- og forskriftsendringer, slik at tollvesenet kan benytte blålys under utrykning for å stoppe kontrollobjekter. Jeg tar hermed opp det forslaget som Høyre er medforslagsstiller til, og som det er referert til.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Til det spørsmålet som representanten Ulf Leirstein tok opp, har jeg innledningsvis lyst til å presisere at dette er en teknisk revisjon av tollovgivningen. I forbindelse med det arbeidet har spørsmålet om utrykningsstatus ikke vært oppe. Så er det riktig at det har vært en dialog mellom Toll- og avgiftsdirektoratet og Finansdepartementet når det gjelder bruk av ulike virkemiddel, der departementet, så vidt jeg kjenner til, har pekt på at det vil være nødvendig med en grundig utgreiing om behovet for et slikt virkemiddel. Det betyr at det ikke er tatt stilling til det. Det er også ønske om å gå igjennom noe grunnlagsmateriale og å ha en dialog med Politidirektoratet for å få deres syn på et slikt spørsmål. I tillegg har Finansdepartementet presisert at de vil se på erfaringene med andre tiltak før man vurderer det videre. Ellers var det jo et prinsipielt spørsmål som Venstres representant Lars Sponheim tok opp. I utgangspunktet skal man være var med å vanne ut de oppgavene som politiet har. Det tror jeg er et bærende prinsipp.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Først vil jeg si at representanten Sandal står ikke på talerstolen her. Han står en annen plass i salen. Det som representanten Jakobsen sa, er at hvis vi ser flere forhold i sammenheng, kan – jeg holdt på å si – virkningen bli svært liten. Og det er ikke bare en del investorer som er utenlandske. Den listen er egentlig veldig lang. Jeg bare gjentar det jeg har sagt tidligere: Fremskrittspartiet snakker med to tunger i denne saken. Det er også andre oppkjøp, som ble diskutert her om dagen, der Fremskrittspartiet hadde et litt annet syn på statens eierskap. Så det er nok et stykke mellom liv og lære også i Fremskrittspartiet når det gjelder oppkjøp.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
La meg nå først si at jeg har ingen intensjon om å påvirke representantene fra Høyre når det gjelder hvordan de skal skrive sine merknader. Men det jeg sier, er at denne saken er debattert og vedtatt, og nå er det et annet spørsmål vi konsentrerer oss om, nemlig lovforslaget. Når det sies at investeringen kommer til å samsvare med utbyttet, var det ikke det jeg sa. Jeg sa at motposten var aksjeutbytte. Jeg sa ikke at det kom til å tilsvare det som ville kunne bli situasjonen. Det går opp og ned. Men når vi ser på den norske oljeformuen og hva vi nå har i Statens pensjonsfond – Utland, tror jeg de fleste vet at det er en sikker og trygg investering, selv om det i denne sammenhengen er sånn at det er ting som påvirker situasjonen, eksempelvis det som har skjedd med Snøhvit.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Det er ikke slik. Men det er en argumentasjon for å motvirke det som dere faktisk har sagt om hvordan realiteten er når det gjelder aksjonærlisten. Saken om oppkjøp hadde dagens regjering kommet med uansett, uten å ta det over statsbudsjettet.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Representanten er ikke usikker på om det blir slik over tid. Hvis du har lest meg på en annen måte, er ikke det korrekt. Men det er klart at det svinger i dette markedet, og det har også representanten fra Høyre sagt. Men jeg er ganske trygg på at dette kommer til å bli en god investering, som også vil tilbakeføre penger til Statens pensjonsfond – Utland.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Jeg tillot meg i innlegget mitt å stille noen spørsmål med hensyn til Fremskrittspartiet og det delte synet som kommer til uttrykk mellom representanten Øyvind Korsberg og representanten Christian Tybring-Gjedde. Hva er Fremskrittspartiets syn når det gjelder det mulige oppkjøpet, og at det var penger nok etter Fremskrittspartiets syn til å kjøpe seg opp til 44 pst.? Det er jo ikke småpenger, det heller. Og hva er f.eks. Fremskrittspartiets syn når det gjelder det oppkjøpet som nå skjedde i forhold til Aker Kværner? Tyder ikke det på at det er et litt delt syn også innenfor Fremskrittspartiet når det gjelder statlige oppkjøp av viktige bedrifter?
Ulf Isak Leirstein (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Det er slik at når Fremskrittspartiet har fremmet sine endringsforslag i budsjettet, har Fremskrittspartiet gjennomgående sett på muligheter for effektivisering i en rekke statlige etater og i det statlige byråkratiet, på akkurat samme måte som alle norske bedrifter hvert eneste år faktisk også må gå gjennom og se om man bruker ressurser riktig, om man bruker ressurser fornuftig. Det Fremskrittspartiet er opptatt av, er at de ressursene som tildeles f.eks. toll- og avgiftsetaten, i mye større grad brukes nettopp til å bekjempe kriminalitet på grensen når det gjelder smugling osv., framfor at man bruker masse ressurser på papirarbeid, på byråkratiske øvelser. Vår politikk henger også sammen. Det er faktisk slik at når vi foreslår å fjerne toll, når vi foreslår å gjøre ting enklere, betyr det også at det er færre mennesker som kan sitte og drive med den type papirarbeid som er knyttet til den typen oppgaver. De kan heller bruke tiden sin på det som tolletaten bør være best på, nemlig å være med og bekjempe kriminalitet langs grensene våre. Det er bakgrunnen for våre budsjettprioriteringer når det gjelder toll- og avgiftsetaten, og ikke noe annet, uansett hva Arbeiderpartiet – gjennom flere innlegg både i Stortinget og i Odelstinget i dag – har påstått. Så et spørsmål til representanten Jakobsen fra Arbeiderpartiet, som han selvfølgelig ikke må svare på hvis han ikke vil, for jeg har ikke tatt replikk. Jeg tolket det slik, ut fra det han sa, at når det gjaldt vårt forslag om å se på en del nye myndighetsmuligheter for tolletaten, var Arbeiderpartiet og regjeringsfraksjonen positive til det, men de ønsket bl.a. en vurdering fra politiet osv., før de gikk inn i en dialog. Jeg håper at det er slik å oppfatte at selv om forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti blir stemt ned i dag, vil man se konstruktivt på dette. Dette er noe tolletaten selv har sagt at de ønsker, å få den typen myndighet. Dette vil uten tvil også være ressursbesparende. Tolletaten kan på en rekke områder unngå en del av de byråkratiske reglene som gjelder. Jeg håper at det signalet fra Alf E. Jakobsen var på vegne av regjeringsfraksjonen, og at man faktisk går inn og ser nøye på denne problemstillingen, slik at vi kan sette tolletaten enda bedre i stand til å gjøre jobben sin med å bekjempe grensekriminalitet.
Lars Sponheim (Venstre), 2007-12-14:
Nei.
Svein Flåtten (Høyre), 2007-12-14:
Representanten Jakobsen hadde synspunkter på hvordan vi skriver våre merknader for å begrunne vårt syn i denne saken. Det kommer vi til å fortsette med å gjøre slik det er nødvendig for å begrunne vårt syn, og jeg håper at makthaverne kan finne seg i det også fremover. Det var interessant å høre Jakobsens vurderinger av hvordan aksjemarkedet kommer til å ta imot oppkjøpet. Det var meget interessant å høre at det ikke kommer til å influere særlig i det hele tatt. Men selve spørsmålet mitt er følgende: Hvorfor mener representanten Jakobsen at han kan være sikker på at utbyttet i selskapet kommer til å motsvare investeringen, når han ser hvilke problemer som rammer selskapet i øyeblikket, og hvilket vanskelig marked en arbeider i?
Svein Flåtten (Høyre), 2007-12-14:
Jeg ber om ordet til nok en replikk for å få utdypet det som Jakobsen svarte på den forrige, om utbyttet i forhold til investeringen. Jeg oppfattet det forrige svaret slik at han ikke var så sikker på dette allikevel, og sier at dette har jeg egentlig ikke sagt. Det står i merknaden fra flertallet: «Motstykket til denne investeringen er avkastning i form av utbyttebetalinger i framtiden», altså at dette skal gå opp i opp. Da blir spørsmålet mitt følgende: Forstår jeg representanten slik at han nå er usikker på om det blir slik?
Svein Flåtten (Høyre), 2007-12-14:
Dette er en interessant formiddag når det gjelder belæring om aksjemarkedet. Replikken min kommer fordi representanten Klungland har avlagt meg en visitt i et av sine svar til Tybring-Gjedde, hvor han sier at jeg snakker om at dette skulle gå opp i opp. Nå sier representanten Klungland at det er ikke slik, det er samfunnsmessige gevinster. Da blir mitt enkle spørsmål – som jeg har stilt en gang før i dag – om det som står i den merknaden han er med på, den korte setningen om at motstykket til denne investeringen er avkastning i form av utbyttebetaling i fremtiden: Er det slik, eller er det ikke slik? Eller er det et eller annet samfunnsøkonomisk regnskap representanten Klungland skal presentere for å vise at dette går opp i opp?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Beklager å måtte si det, men representanten Sandal viste ikke særlig mye økonomisk innsikt i sitt innlegg. Jeg skal stille konkrete spørsmål. Når man øker statens andel fra 62,5 til 67 pst., vil det innebære 143 millioner aksjer. Det er ut fra en kurs på 180 kr 25 milliarder kr. Det sier representanten Sandal ikke får noen konsekvenser for norsk økonomi. I sitt innlegg i dag sier han at han har sjekket aksjonærlisten. Han fant heldigvis ut at en del av disse aksjene er på utenlandske hender. Det er korrekt. Men hvordan kan representanten mene at inntil 25 milliarder – la oss si det er 15 milliarder kr – ikke skal få noen konsekvenser for norsk innenlandsøkonomi, når man driver og debatterer 100 millioner og 10 millioner i salen som en absolutt grense når det gjelder statsbudsjettet?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Jeg er så heldig å få stille replikk både til Sandal og til Jakobsen i samme runde! Representanten Jakobsen nevnte at dersom aksjonærlisten hadde vært utelukkende norsk – det er iallfall konsekvensen av det han sier – ville Regjeringens innstilling vært annerledes. Er det da slik at dersom aksjonærlisten i StatoilHydro ikke tilfeldigvis hadde hatt mange utenlandske aksjonærer, ville Regjeringen utgiftsført kjøpet av 143 mill. aksjer over statsbudsjettet?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Jeg legger ikke skjul på at vi har debatter innen Fremskrittspartiet når det gjelder statlig eierskap. Men Fremskrittspartiet står samlet bak at vi bør ha et visst eierskap i strategisk viktige næringer for Norge, og StatoilHydro representerer en av dem. Vi har argumentert for å selge oss ut av selskaper som overhodet ikke er å anse som strategisk viktige, men som faktisk opererer i konkurranse med andre selskaper ute. Man har f.eks. SAS og en rekke andre selskaper, hvor vi ikke trenger å eie selskapene, men de konkurrerer faktisk med andre bedrifter. Vi har foreslått i forbindelse med eierskapsmeldingen hvilke selskaper vi vil selge oss ut av. Så vi vil holde oss på et lavt nivå når det gjelder statlig eierskap. Vi skal ikke opp på 67 pst. for å få vedtakskompetanse – det har vi ikke noe behov for. Når man har negativt eierskap i et selskap på 33 pst., har man tilstrekkelig med makt i selskapet til at ikke beslutninger blir fattet som er i strid med det man ønsker å prioritere som eier.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Fremskrittspartiet ønsker et infrastrukturfond på 300 milliarder kr som bygges opp over fem år. Grunnen til at vi ønsker det, er at Regjeringen sultefôrer samferdselssektoren i Norge. Vi ønsker en garantert avkastning og bruker den 4 pst.-regelen som ligger i Statens pensjonsfond, for avkastning til infrastruktur. Da får vi brukt tilstrekkelig med penger til å få bygd ut veinettet i Norge, få rustet opp jernbanen, og vi får bredbånd over hele landet. Istedenfor den somlehastigheten til Regjeringen velger Fremskrittspartiet å garantere at avkastningen til dette går til det. Da flytter man penger fra Statens pensjonsfond til et annet fond, eller man kan bruke visse deler av Statens pensjonsfond, la det stå der det er i dag, men bruke 4 pst. på det. Det er fornuftig. Det samme gjør vi på petroleumsforskning. Det er også fornuftig. Vi garanterer slik at vi bruker penger på forskning der det er viktig. Det er fordi Regjeringen ikke er villig til å bevilge det som trengs for å ruste opp infrastrukturen i Norge. Da er vi nødt til å foreslå drastiske tiltak, og vi ser andre partier kommer etter og også ønsker å etablere fond. Det er vi glad for.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Lundteigen er sikkert ute etter at jeg skal si at det ikke var lønnsomt å selge seg ned. Det kan man bare regne seg frem til. Poenget er at hvis man skal ha en tilnærming til hvor mye staten skal eie, på tvers av private eiere, så ønsker vi en nøktern tilnærming til det. Representanten Lundteigen kunne bruke akkurat samme argument, og da burde han f.eks. nevne kommuner som eier kraftselskaper i dag, som nå har tre–firedoblet seg i verdi på børs. Da burde man jo selge i dag hvis man ikke solgte for fem år siden. Det er et like meningsløst argument. Vi har en prinsipiell tilnærming til dette. Vi ønsket eierskap, begrensede eierskap i strategiske selskaper, men vi vil ikke spekulere på børsen – om man skal selge da, om det var galt eller det var riktig. Det er en uklok tilnærming. Vi ønsker å ha en prinsipiell tilnærming til det. Vi har begrenset eierskap, og 31 pst. er begrenset eierskap. Vi ønsker ikke å dominere Oslo Børs og eierskapet på Oslo Børs.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Det er åpenbart at representanten Klungland ikke har forstått poenget med Fremskrittspartiets fondsavsetninger. Når man setter penger i fond, hvis det er 2 500 milliarder kr på Statens pensjonsfond, kan man øremerke 300 milliarder kr av disse og få avkastning av disse til infrastruktur i Norge. Det man bruker av avkastningen fra et infrastrukturfond, vil selvfølgelig få innflytelse på innlandsøkonomien i Norge, dersom man velger å bruke det på innlandsøkonomien i Norge, hvis man bruker arbeidskraft i Norge osv. Det er helt korrekt. Da har jeg angivelig svart på spørsmålet fra representanten Klungland, at disse tingene er helt forskjellige. Hvis jeg har misforstått spørsmålet, hvis han klarer å utdype spørsmålet lite grann bedre, kan jeg godt svare en gang til, men jeg antar det var det som det ble spurt om, nemlig om vårt fond hadde konsekvenser for norsk innlandsøkonomi. Det har det kun når man tar avkastningen fra fondet, for fondet kan fortsatt være en del av Statens pensjonsfond – Utland. Men avkastningen av dette fondet, de 4 pst. på de 300 milliarder kr over fem år, vil vi bruke til å bygge infrastruktur i Norge og ruste opp veinettet i 20 år i stedet for å vente, som Regjeringen gjør, i 50 år.
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
La oss akseptere – for denne replikkens skyld – at det er fornuftig å kjøpe seg opp fra 62,5 pst. til 67 pst. i Hydro, som representanten Klungland var veldig opptatt av. Jeg vil stille det spørsmålet til Klungland som jeg stilte til Jakobsen: Hvor blir de 25 milliarder kronene av som staten kjøper aksjer for?
Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2007-12-14:
Dette er relativt oppsiktsvekkende. Det er altså ikke en emisjon som gjøres i StatoilHydro, som ville bety kapital til StatoilHydro. Det er et kjøp av aksjer som ikke eies av bedriften StatoilHydro, men som eies av privatpersoner og institusjoner rundt omkring. Derfor spør jeg representanten Klungland en gang til: Hvor blir de 25 milliarder kronene av? Hvem kjøper Regjeringen disse aksjene fra? Altså: Hvem eier aksjene i dag, og hvor blir disse pengene av?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Fremskrittspartiet fører en retorikk som er å bygge opp sin egen ideologi, og som ikke henger sammen med virkeligheten i det hele tatt. Når Tybring-Gjedde snakker om innsikt i økonomi, ble jeg veldig overrasket over at han viste så liten innsikt som han har vist i denne debatten. Vi har jo f.eks. Pensjonsfondet og Folketrygdfondet. Fremskrittspartiet foreslår selv å lage fond på mange hundre milliarder kroner i forhold til samferdselsfond, petroleumsfond, og det er jo ikke slik at de fondene som går inn, og de som har ansvar for de fondene, inntektsfører om de bytter fond, eller om de selger/kjøper aksjer. Hver dag foregår det altså en milliardhandel på Oslo Børs som ikke blir lagt inn i budsjettet. Det er jo avkastningen fra fondet som kommer som inntekt i forhold til staten. Derfor er dette en formuesplassering og har ingenting med den retorikken som Tybring-Gjedde brukte, å gjøre.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Jeg skal prøve meg igjen, og jeg forventer faktisk at representanten Tybring-Gjedde svarer på mitt spørsmål. Mener Fremskrittspartiet at når en kjøper aksjer for 300 milliarder kr, som samferdselsfondet skal gjøre, har det ikke innflytelse, men når en velger å kjøpe aksjer i Hydro, som også dette samferdselsfondet til Fremskrittspartiet kan gjøre, har det virkning på norsk politikk? Eller mener Fremskrittspartiet at det er plassering i fond, altså en formuesplassering, og at det dermed ikke har innvirkning på økonomien?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Den norske historien har vist at de politikerne som har gjort vedtak for å ta vare på olje- og gassindustrien, i all hovedsak har gjort veldig fornuftige vedtak. De har tenkt langsiktig, og de har tenkt at samfunnet skal få noe igjen for investeringene. Norge blir altså sett på som et eksempel når det gjelder hvordan vi har håndtert både selskapsstruktur, eierstruktur og skattepolitikk i oljesektoren. Så er det slik at det har innebåret at Norge har blitt et velstående land, et av verdens rikeste land, noe som fører til at den norske økonomien ikke kan absorbere de økte inntektene som gjennom politiske vedtak har sikret norsk økonomi. Derfor har vi opprettet et fond som skal være med og betale for framtidige pensjonsutgifter. Det fondet har en andel med aksjekjøp i sin portefølje. Det har også vært en diskusjon om hvor stor den andelen skal være, men det har altså en aksjeandel i sin portefølje. Vi har Folketrygdfondet, som er det samme, som er et fond som skal være med og finansiere folketrygden, pensjon/uførepensjon, som også er viktig for velferdssamfunnet. De fondene kan altså velge å kjøpe aksjer i Hydro. Da er det helt i orden for Fremskrittspartiet. Men når Stortinget sier at vi ønsker at StatoilHydro skal være et redskap for nasjonen Norge, slik som det har vært fram til i dag, og at vi på sikt ønsker å styrke eierandelen der med de pengene som eventuelt hadde stått i et fond, brukes det plutselig en retorikk som at dette vil ødelegge norsk økonomi. Selvfølgelig vil det ikke det. Dersom det hadde vært slik at vi hadde sett at nasjonen Norge og norsk økonomi hadde tapt på at vi investerte i StatoilHydro, hadde vi selvfølgelig ikke gjort det. Men vi ser altså helst at vi får mest mulig ressurser og best mulig avkastning av de investeringene vi gjør, for samfunnet Norge. Jeg tror ikke det er mange i verden som kan si at norske politikere fram til i dag har gjort det veldig feil. Fremskrittspartiet kan nok si det, men det henger vel sammen med at det de har bygd seg store på, er å kritisere de mest riktige politiske vedtak i verden.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
De er med og bidrar til at en kan drive selskapet StatoilHydro. Hvor de blir av, er jo avhengig av hvor selskapet får oppdrag, En grunn for det valget vi gjorde da vi delprivatiserte Statoil, var nettopp at vi skulle få inn kapital, for vi så at det var en sammenslåing i petroleumssektoren som førte til at selskapene ble større og større. Vi så da at oljeproduksjonen i Norge var nedadgående, og dersom en skulle sikre arbeidsplassene i Statoil – nå StatoilHydro – måtte en altså inn med mer kapital. Men til slutt: Det er jo ikke sånn som representanten Flåtten sa, at det går opp i opp. Nei, vi investerer penger for å få avkastning på den kapitalen. Det blir samfunnet som får igjen de pengene, for det er sånn denne markedsøkonomien fungerer.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2007-12-14:
Jeg blir i det hele tatt veldig overrasket over representanten Tybring-Gjeddes argumentasjon. Jeg vet selvfølgelig ikke hvem staten kommer til kjøpe aksjene av. Det vi sier, er at vi ønsker å få en større eierandel i StatoilHydro. Hvor vi kjøper dem fra, skal vi jo ikke gjøre vedtak om nå. Vi skal sikre en større eierandel. Jo mer jeg hører av retorikken – eller praten – til representanten Tybring-Gjedde, jo mer vil jeg oppfordre ham til å gå tilbake til sine røtter, offentlige horehus og pitbullterrier – for innenfor økonomi har han i dag strøket med glans. Det er sånn at dersom man kjøper aksjer og selger aksjer, er verdien på formuen den samme, og dermed gir det ikke utslag i forhold til den norske økonomien.