trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Johnny Ingebrigtsen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-10-22:
Regjeringen sier så flott i sin plattformenighet, under fiskeri og havbruk: «Generasjoner av nordmenn har hatt havet som arbeidsplass. Regjeringen vil bidra til at også fremtidige generasjoner kan leve av å høste av de betydelige sjømatressursene vi har langs kysten vår.» Som fisker er jeg en av disse, og så lenge jeg tilfredsstiller gamle lover og er en aktiv fisker, får jeg fortsette å ha min grunnkvote. De tilhører jo landet og fellesskapet som de naturressursene de er. I denne salen er det gjort vedtak slik at noen fiskefartøygrupper har lov til å omstrukturere for å bedre økonomien. De kan kjøpe seg kvoter av naboen eller kollegaen – som da må finne seg noe annet å gjøre – opp til fem ganger grunnkvoten. Vedtaket sier også at disse ekstrakvotene skal ha en varighet på 20–30 år, for så å gå tilbake til fellesskapet. Regjeringen foreslår å gjøre disse kvotene evigvarende, altså å gi noen fiskere evig rett til å eie en naturressurs ved et juridisk dokument. Deltakerloven foreslås også oppmyket. Vi som er fra fiskermiljøet, vet at dette betyr at andre enn fiskere i større grad kan eie fiskefartøy med fiskerettigheter. Fiskekvoter og -rettigheter vil havne på børsen som en handelsvare, ikke som en ressurs som gir bosetting og arbeid langs kysten og store verdier i eksportinntekter til landet. Regjeringen vil også åpne for strukturering av kystsjarker – fartøy under elleve meter – og innføre fri fangst av kongekrabbe utenfor kommersielt område. Dette har jo vært etablert i flere år allerede. Regjeringen vil også åpne for at disse kan drive samfiske, noe som også har vært etablert i flere år. Ja, det er klart vi undres når vi ser disse forslagene. Jeg siterer videre fra regjeringsplattformen: «Endringer skal være forutsigbare og bidra til å styrke Norges stilling som sjømatnasjon.» Dette er ikke forutsigbarhet for meg eller for fiskere med slo på støvlene, men det er forutsigbarhet for investorer langt fra fiskebåten. Det forteller meg heller om en regjering som har vært både kraftig sjøsyk og ustø under skriveferden.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Jeg har overfor den nye regjeringa innledningsvis lyst til å gi uttrykk for at mange av de forslagene som ligger i regjeringsplattformen, og de signalene som kommer i Stortinget, er noe som mange av oss er glade for. Og som vi sa i kriminalomsorgen – i hvert fall i min tid: Det er viktig at vi gir folk en sjanse – uten sammenligning for øvrig. Jeg syns man skal ha respekt for at folk skal få lov til å sette seg ned før man blir kjørt kraftig til veggs. Det betyr ikke at det ikke er knyttet stor spenning til mange av de sakene som mange av oss er veldig opptatt av. Jeg kunne snakket lenge om justispolitikken – jeg ser justisministeren er til stede i salen – jeg skal ikke gjøre det. Men jeg har lyst til å ta tak i noe av det som virkelig ligger under når de fleste av oss gir kraftig uttrykk for at vi er glad i dette landet. Det er et Norge vi er glad i, først og fremst fordi det bor folk stort sett overalt, og vi har også noe å leve av overalt. I så måte har primærnæringene våre – fisk, rein, landbruk, skog – en veldig sentral plass med hensyn til hvordan folk har det, hva slags velferdssamfunn vi har, og at vi har klart å bygge opp et samfunn som ikke bare snakker om urbanisering. Derfor gleder det meg på mange måter at vi har en regjering som også i regjeringsplattformen snakker om forutsigbarhet i landbrukspolitikken og for primærnæringene. Det avgjørende er selvfølgelig hva som ligger i denne forutsigbarheten, og jeg mener at det ut fra de siste dagers debatt kreves et raskt svar på vesentlige forhold når det gjelder landbrukspolitikken. Når man nå markerer veldig tydelig at man ønsker å liberalisere regelverket knyttet til landbruk og skog, er det for forutsigbarhetens del nødvendig at regjeringa nokså raskt avklarer om man forlater den satsingen og den målsettingen vi har bl.a. om at man skal ha et landbruk over hele landet. Når man i disse dager og i regjeringsplattformen snakker om at man ønsker å forenkle jordbruksavtalen, betyr det at man forlater målet om inntektsøkning for de aktørene som livnærer seg nettopp av landbruket? Betyr det at det vil komme betydelige kutt bl.a. i de overføringene som hvert år kommer norske bønder til gode? Jeg tror det er viktig med en slik avklaring for nettopp å få den forutsigbarheten som framtidige generasjoner, yngre generasjoner, nå venter på: Skal man gå inn i en særs viktig næring for Norge? På dette området er det jo litt sånn som representanten Tynning Bjørnø sa i sitt innlegg vedrørende skole, at mye av det man gjør på dette politikkområdet, kan bety at man setter i verk tiltak som ikke er reverserbare. Derfor fortjener dette rask avklaring.
Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2013-10-22:
Høyre vil i større grad basere politikk på tillit – tillit til enkeltmennesket, tillit til familien, lokalsamfunnet og frivilligheten. Hvis du gir valgfrihet og tillit til noen, frigjør du skapertrang og virkelyst. Denne grunnleggende holdningen er samtidig også en grunnleggende forskjell når den nye regjeringen skal ta tak i kulturpolitikken. Norge er lite. Store ressurser går til spille når vi gjør politikk til kamp mellom offentlig, frivillig og privat sektor. For alle har mye å bidra med. Det er dette som er «alle gode krefter». Hvis vi klarer å ta dem i bruk, oppnår vi større engasjement, og vi skaper store ting sammen, selv om vi er et lite land. På samme måte som i næringslivet er det også i kulturlivet viktig at vi i større grad bruker ressursene våre til å bygge for framtiden. Vi må bedre enn i dag gripe den enestående muligheten vi har til å skape varige verdier for kommende generasjoner. Tilliten Høyre har til enkeltmennesket, friheten vi ønsker å gi til å styre eget liv uten innblanding fra politikere og byråkrater, uten særnorske forbud og påbud, men gjennom å forenkle lover og regler – alt dette bygger opp under den frihetsreformen som Høyre ønsker for kulturen i Norge. Kulturløftet er langt fra ferdig løftet. Det har vært en god vekst i kulturbudsjettene, men mager økning av publikum. I stedet for mer kunst og kultur, har vi flere steder gått til flere ansatte bak scenen istedenfor på scenen. Nesten all kulturbruk har gått ned fra 2008 til 2012, til tross for rekordøkning i budsjettene. Stadig færre går på teater og kunstutstillinger. Det kan se ut som om byråkratiseringen dessverre også har slått inn med full tyngde i kultursektoren. Velgerne har bedt om nye løsninger på utfordringene vi står overfor. Derfor skal Høyre arbeide for maktspredning. Vi skal gjennomgå bevilgningene på kulturfeltet for å sikre fornuftig ressursbruk og god kvalitet. Vi skal også se på en bredere finansiering av kulturlivet. Vi må i større grad tenke på kultur som næring. Vi må styrke mulighetene for entreprenørskap i kultursektoren. Regelverket for selvstendig næringsdrivende kunstnere må forenkles. Vi må legge til rette for at unge talenter får muligheter, uavhengig av sosial og økonomisk bakgrunn, bl.a. gjennom samarbeid med frivillige aktører. Privat finansiering av kulturlivet må styrkes, noe som etter hvert vil kunne redusere avhengigheten av offentlig finansiering og også gi en frihet fra politiske føringer. Kulturen må i større grad slippes fri.
Ruth Grung (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Et godt helsetilbud til alle er en av de viktigste bærebjelkene i vårt velferdssamfunn. Arbeiderpartiet har gjennom de siste åtte årene vært med på å styrke sykehustilbudet, klart å vri ressursene slik at flere får behandling i sitt eget hjem og klart å tilby ny økonomi til kommunene, slik at de i større grad kan gi gode tilbud til eldre og omsorgstrengende der de trenger det. Resultatet er at vi lever lenger, og at flere har fått økt livskvalitet. Selv om vi har oppnådd mye, er vi opptatt av å løse oppgavene bedre og å søke ny kunnskap. Vi konstaterer at mye av det som lanseres i tiltredelseserklæringen som nye tiltak, allerede er satt i gang av den rød-grønne regjeringen. I valgkampen var Høyre raskt ute med å overby vårt forslag om tolv nye milliarder til sykehusene over de kommende fire årene. Det er vi svært glad for. Men det er også gitt tydelige løfter om fritt behandlingsvalg, som innebærer å åpne låvedøren på vidt gap for private aktører med sugerør rett inn i felleskassen. Men det er fortsatt uklart hvordan dette skal finansieres. En annen fanesak i valgkampen var å fjerne de regionale helseforetakene. Men lite er sagt om alternativene. Vi frykter at heller ikke dette er så veldig grundig utredet. Men som representanter fra Vestlandet husker vi godt hvor lang tid det tok å rette opp den regionale skjevfordelingen, og vi vil ikke akseptere at det skjer på nytt. Vi er åpne for å drøfte forbedringer, men tror ikke at økt sentralisering og byråkratisering er løsningen. Det er bl.a. det regionale selvstyret som har gjort at Haukeland universitetssykehus har klart å utvikle seg til å bli ledende innen kreftbehandling. Vi forventer at den blå-blå regjeringen følger opp de rød-grønnes løfte om å investere i et nytt partikkelterapisenter i Bergen. Arbeiderpartiet støtter regjeringens ønske om å prioritere rusomsorg og psykiatri. Men det er helt avgjørende at det satses på kvalitet og ikke bare kvantitet. Det viser seg at i Hordaland sto private klinikker for 90 pst. av behandlingskapasiteten fram til 2009. Det offentlige hadde dermed ikke oversikt over pasientene, kunnskap om kvaliteten, hva som hadde effekt og mulighet til å prioritere de pasientene som trengte det mest. I dag har Helse-Bergen etablert en rusmedisinsk avdeling med ett felles mottak og bygd ut døgn- og dagtilbudet. Per i dag har de ingen fristbrudd og ventelistene går ned. For Arbeiderpartiet er det folks behov for helsehjelp som er styrende for vår helsepolitikk og ikke den enkeltes økonomi eller posisjon. Vi er ikke prinsipielt imot private aktører, men helse er så komplekst, med så mange særinteresser, at det er behov for sterk politisk styring og offentlig kontroll for å sikre gjennomføringskraft og rettferdig fordeling av helseressursene.
Elisabeth Røbekk Nørve (Høyre), 2013-10-22:
Den nye regjeringen vil jobbe for et levende lokaldemokrati og en enklere hverdag for folk flest. Landet skal bygges gjennom mer kunnskap som gir muligheter for alle. Gjennom et historisk sterkt borgerlig flertall har velgerne bedt om nye ideer og bedre løsninger. Det skal de få. Folk vil merke at landet har fått en ny regjering. I løpet av åtte år i opposisjon har vi fått høre at det aldri er blitt brukt mer penger enn med de rød-grønne. For den nye regjeringen vil det sentrale være å se på hvordan pengene brukes. For å skape trygghet i hverdagen vil regjeringen styrke beredskapen. Vi vil øke konkurransekraften for norske arbeidsplasser, og det skal satses mer på kunnskap, infrastruktur og vekstfremmende skattelettelser, helt i tråd med handlingsregelens intensjon. Regjeringen vil bygge sin politikk på sosialt ansvar og offentlig finansierte velferdsløsninger. Gjennom et godt sosialt sikkerhetsnett skal alle sikres likeverdige muligheter. Det er en utfordring at enkelte som har stort behov for helsehjelp, ikke får den hjelpen de har krav på. Trygghet for hjelp og omsorg når man trenger det, skal med en Høyre- og Fremskrittsparti-regjering være en bærebjelke i vårt velferdssamfunn. Et av regjeringens viktigste hovedbudskap er et velferdsløft for eldre og syke. For å styrke pasientens rettigheter og tilbudet innen rus og psykisk helse vil regjeringen igangsette en opptrappingsplan for rus. For raskere behandling skal pasientene kunne velge mellom ledig kapasitet hos offentlige, private og ideelle aktører. Det skal også etableres en lenge etterlengtet opptrappingsplan for rehabiliteringsfeltet. Nedbyggingen av rehabilitering i spesialisthelsetjenesten må stoppes før tilsvarende kapasitet og kompetanse er bygd opp i kommunene. For den nye regjeringen er det også et klart mål å legge ned de regionale helseforetakene så snart det er utformet en nasjonal helse- og sykehusplan. Det er et stort behov for å styrke og modernisere helse- og omsorgstjenestene også i kommunene. Samhandlingsreformen er krevende for mange kommuner. At regjeringen vil reversere kommunal medfinansiering i sykehusene, er derfor en god start for å bedre situasjonen. For å lykkes med reformen må kommunene sikres god kompetanseoverføring, robuste fagmiljøer og tilstrekkelig kapasitet på flere områder. Som medlem av helse- og omsorgskomiteen ser jeg fram til å ta fatt på den viktige oppgaven med å bedre samordningen av det totale helsetilbudet i landet.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Eg hadde eit innlegg i avisene i sommar, med overskrifta «Tenn vardane – Erna er nær». Der fokuserte eg på fem hovudområde der skilnadene er svært store mellom Høgre, Framstegspartiet og Arbeidarpartiet. Det var områda kommunane våre, sjukehusa våre, lokalavisene våre, gardane våre og språket vårt – viktige område for Sogn og Fjordane. Etter å ha lese regjeringserklæringa sit eg att med fleire spørsmål enn svar på desse temaa. Primærnæringane først: Landbruk og fiskeri er viktige pilarar for at vi skal ha lys i husa langs heile kysten og i heile landet. Det vi no veit når det gjeld landbruk, er at det skal forenklast. Men gjeld det talet på tiltaksordningar eller volum? Vi veit òg at buplikta skal bort. Men var det verkeleg «landlordar» dei ville ha, det såkalla overveldande fleirtalet som stemde for ei ny regjering? Fiskeri: Skal det framleis vera aktive fiskarar som eig kvotane? Stemde det norske folket for at fellesskapets ressursar, fisken i havet, skal forvaltast frå Oslo? Kven skal eiga fisken i havet? Sjømatmeldinga om Noreg som verdas fremste sjømatnasjon, som vi vedtok i juni, hadde store ambisjonar for havbruk og fiskeri. Eg kan faktisk ikkje finna att dette ambisjonsnivået i regjeringserklæringa til dei blå-blå. Kva skjer med dei små kommunane våre? Her òg er det umogleg å få svar. Ut frå det vi har høyrt i debatten i dag, er det einaste vi veit at erklæringa er svært lite forpliktande når det gjeld kommuneøkonomi. Det finst ingen ambisjonar om å styrka dei frie inntektene slik at kvaliteten på tenestetilbodet i kommunane kan betrast. Vi veit at ei omlegging av inntektssystemet vil få negative konsekvensar for svært mange småkommunar. Då sender eg ein vennleg tanke til Høgre-ordførar Mathias Råheim i Gaular som jubla i avisa Firda over å vera budsjettvinnaren i det raud-grøne kommuneopplegget, og spanderte kake på alle. Eg håpar faktisk alle tilsette fekk kakestykke, for det kan verta lenge til neste gong det vert ei anledning til å feira. Vi veit at det er Bærum som vinn på ein politikk der folketalet tel stadig meir, viss selskapsskatten vert kommunal att, og utjamning vert eit framandord. Det er ikkje oppskrifta på vekst for Sogn og Fjordane. Lokalsjukehusa våre: Etter to dagar i regjering droppa Høgre og Framstegspartiet det å ta bort dei regionale helseføretaka i denne perioden. Dei droppa derimot ikkje det at pasientane skal kunna shoppa der dei vil, og at det offentlege skal betala. Dei private skal kunna tena seg rike på skattebetalaranes rekning, og det er ingenting som tyder på at det vil verta eit betre og breiare tilbod i Sogn og Fjordane av dette. Nynorsken hanglar seg vidare sidan det ikkje er fleirtal i Stortinget for å ta han bort. Men heldigvis manglar denne regjeringa gjennomføringskraft. Det kan verta redninga for oss i Sogn og Fjordane.
Margunn Ebbesen (Høyre), 2013-10-22:
I juni ble politianalysen lagt fram av Røksund-utvalget. Analysen viser at Norge i dag ikke har et enhetlig politi. Det er store variasjoner i den polititjenesten som tilbys befolkningen. I tillegg konkluderer analysen med at politiet verken er godt nok organisert eller rustet til å møte den kriminaliteten vi står overfor. Vi skal i kommende periode behandle denne viktige analysen og gjennomføre en reform av politiet, en reform med to viktige elementer: endret struktur, for å få frigjort ressurser til løsning av kjerneoppgavene, og kvalitetsreform, for å utvikle et kunnskapsbasert og effektivt politi med evne til kontinuerlig forbedring og utvikling. Politiet har en viktig rolle i å gi oss den tryggheten som vi forventer, og det er et viktig fundament for vårt samfunn og for det demokratiet vi har. For regjeringspartiene vil det være viktig å omstrukturere politiet og skape en handlekraftig og moderne organisasjon som skal bli enda bedre til å forebygge og bekjempe kriminalitet. Målsettingen med det nye nærpolitiet er at politiet skal være operativt, synlig og tilgjengelig, med kapasitet til å etterforske og påtale kriminelle handlinger. For Høyre er det viktig å sikre økt grunnbemanning i politiet. Derfor er det gledelig at regjeringsplattformen til Høyre og Fremskrittspartiet også framhever dette, og har en målsetting om to politifolk per 1000 innbyggere innen 2020. Uten å konkludere angående den kommende behandlingen av politireformen er det vel ingen overraskelse at også regjeringspartiene ser det vil ende med en sammenslåing av politidistrikter, til færre og mer robuste politiregioner. Samtidig må vi ta inn over oss de geografiske utfordringer og oppgaveløsninger vi har, spesielt i Nord-Norge. Nord-Norge er stort og har mange ulike tilleggsoppgaver: Finnmark, med sine krevende oppgaver i å ivareta også grenseproblematikk, Troms, som også skal ivareta havområdene og Svalbard, og Nordland, som også skal ivareta hovedredningssentralen. Det må i behandlingen tas hensyn til at Norge er et land også utenom de store byene. Vi har fjord, fjell og lange avstander mellom bebyggelsene. Samtidig skal vi beholde det overordnede målet – et politi som gir oss trygghet i hverdagen.
Tor André Johnsen (Fremskrittspartiet), 2013-10-22:
I flere tiår har jeg hatt gleden av å samarbeide godt med Venstre, Kristelig Folkeparti og Høyre, både i forskjellige kommunestyrer og i flere fylkesting. Med regjeringen Solberg har jeg endelig fått muligheten til å videreføre denne gode erfaringen inn i et godt samarbeid med regjering og storting. Den politiske plattformen fra Sundvolden har lagt et utmerket grunnlag for en ny kurs og en ny retning i norsk politikk, noe som vil gjøre hverdagen enklere for bl.a. lokalpolitikere, næringsliv og folk flest. Nylig ble skattelistene lagt fram. Der kan man se at Hedmark er det fylket i landet som har lavest snittinntekt. For en politiker fra Hedmark er dette selvfølgelig ikke noen hyggelig lesning, men jeg er overbevist om at de gode målene som ligger i Sundvolden-erklæringen, vil bidra til å løfte Hedmark ut av «oljeskyggen» og bort fra denne bunnoteringen. I plattformen er det veldig mange gode eksempler å vise til. Jeg har ikke mulighet til å nevne alle her, men jeg har lyst til å gå inn på noen områder, bl.a. det viktige området samferdsel. Om det står det: «Satsing på utbygging av vei og kollektivtransport økes utover vedtatt Nasjonal transportplan.» Å få en raskere utbygging av dobbeltspor i intercitytriangelet og få fire felt på hovedveinettet, som f.eks. E6, E16, rv. 3/rv. 25, er avgjørende viktig for å kunne knytte innlandet sammen, men også for å knytte Hedmark og innlandet nærmere til Oslo, slik at vi kan bli en del av Oslo-regionen. I forbindelse med både pendling, bosetting og sysselsetting er dette meget viktig. Et løft innen utdanning, som plattformen legger opp til, med økt fokusering på kompetanse og læreren, er også viktig for Hedmark og innlandet. 50 pst. av alt tømmeret som hugges i Norge, kommer fra Hedmark og Oppland. Hele 30 pst. kommer fra Hedmark. Landbruk og skogbruk er viktige næringer for innlandet. Med de gode målene som ligger i plattformen, og med en meget sympatisk og dyktig landbruksminister, er jeg overbevist om at den bekymringen som deler av bondenæringen har gitt uttrykk for, vil vise seg å være uberettiget. En reduksjon i byråkrati, reduserte skatter og avgifter, gjennomgang av avskrivningsreglene og lengre og tyngre vogntog vil være en fordel for bønder, skognæringen og næringslivet generelt.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Trontalen var tydelig på mange områder og ga klare signaler om fortsatt satsing på viktige fellesskapsløsninger innen bl.a. skole, helse, omsorg, kultur, klima og miljø. Det var bra. Den nye regjeringens tiltredelseserklæring var på langt nær like tydelig og klar, selv om vi ser at den peker i en annen retning enn det innholdet i trontalen gjør. Regjeringens politikk vrir, så langt jeg kan se, våre viktige fellesskapsløsninger over på privatisering innen så vel omsorg som skole, helse og samferdsel. Den nye regjeringen sier at den har stor tillit til kommunale og regionale folkevalgte og enkeltmennesker for øvrig. Det er bra og klokt. Men i neste setning får vi høre at det skal legges opp til en stor kommunereform, der en med tvang skal slå sammen kommuner, uavhengig av hva våre kloke innbyggere og folkevalgte måtte mene. Dette henger ikke sammen. Arbeiderpartiet er ikke imot kommunesammenslåinger generelt, men tror det er klokt at en slik debatt tas lokalt, og at våre lokale og regionale folkevalgte får si sitt i saken. Jeg vil allerede nå bemerke at den store økonomiske innsparingen som man tror kommer ved kommunesammenslåinger, neppe vil slå inn. Den kommunale velferdsproduksjonen innen omsorg, skole, barnehager og kultur har en kostnad. Åtte av ti kommunale kroner går til å lønne de menneskene som jobber med å produsere velferden, uavhengig av om kommunen er liten eller stor. Det som ofte er den store utfordringen, spesielt rundt de større byene, er arealplanleggingen. Den kan løses i et godt interkommunalt samarbeid og er i seg selv ikke noe godt argument for en storstilt tvangssammenslåing av kommuner i dette landet. Den nye regjeringen flagger også endringer i arbeidsmiljøloven, med tanke på å utvide mulighetene for midlertidige ansettelser, åpne opp for søndagshandel generelt og for endringer i arbeidstidsbestemmelser som bl.a. regulerer overtidsbruk. Jeg kan ikke se at disse endringene vil gjøre hverdagen noe enklere og bedre for det store flertall av befolkningen. Å måle eller å dømme den nye regjeringen på denne erklæringen er ikke mulig. Det som derimot er mulig, er å konstatere at jeg ikke finner igjen de mange valgløfter som vi hørte. Jeg finner heller ikke igjen de løsningene som vi alle gjennom hele valgkampen hørte at Høyre og Fremskrittspartiet hadde. Jeg ser fram til at regjeringen starter konkretiseringen av de sakene som den har varslet om og drevet med valgløfter i, slik at vi konstruktivt kan debattere hvordan vi kan opprettholde/styrke kommuneøkonomien, fortsette satsingen på skole og omsorg, fortsette satsingen på regionale og lokale kulturtilbud – i det store og hele fortsette satsingen på velferdstilbud der hvor folk bor.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2013-10-22:
Regjeringen legger opp til en ny storbypolitikk. Den vil øke kapasiteten på eksisterende kollektivtilbud og tenke nytt om transportløsninger i og rundt byene. Befolkningen vokser raskt, særlig i byregionene. Når utbyggingen av veier og kollektivtilbud blir hengende etter befolkningsveksten, skaper det press på boligpriser, mer pendling og lengre køer. I denne sammenheng er det behov for et tettere samarbeid med kommuner og fylker. Det må etableres en felles forståelse for hva som er en riktig satsing i den enkelte by og region, ellers kan det beste bli det godes fiende. Det vil samtidig sikre at utbygging med store, krevende kollektivinvesteringer følges opp med bærekraftig knutepunktutvikling. Jeg vil i denne sammenheng spesielt peke på det positive i at regjeringen i sin tiltredelseserklæring åpner for at den vil kunne inngå forpliktende utbyggingsavtaler. Det er noe som fylker og kommuner har ventet på. Regjeringen varsler en betydelig økning i bevilgningene til nye buss- og baneløsninger. I Oslo-regionen er Fornebu-banen og Ahus-banen kostbare t-baneprosjekter som bare kan realiseres ved et betydelig statlig engasjement. Stilt overfor den sterke befolkningsveksten, spesielt i byområdene, har satsing på jernbane flere aspekter. For det første: Satsing på intercitytriangelet, inklusiv ny Oslo-tunnel og Follo-banen, vil være med på å utvide det felles bolig- og arbeidsmarkedet. Dette vil være med på å spre veksten noe, som må ses på som en stor fordel. For det andre: En godt utbygd jernbane vil være ryggraden i transporten fra omlandet og inn til de store byene. I Akershus legges bussrutene om, slik at man i større grad bringer passasjerene til jernbanestasjoner med hyppige togavganger. Dette er en medvirkende årsak til at passasjerveksten hos NSB nå er på over 8 pst. og på høyde med veksten i annen kollektivtransport i Akershus. Det tredje området er jernbane som godstransportør. Her er det nødvendig å øke utbyggingstakten. Intercityutbyggingen vil også her spille en viktig rolle. Men jeg vil særlig legge vekt på behovet for den grensekryssende godstrafikken, både i nord og i syd. I sine merknader til NTP tok Høyre til orde for en skandinavisk transportstrategi. Min erfaring er at vi i Norge, Sverige og Danmark har kommet langt med dette på det regionale forvaltningsnivået, men at det har blitt stemoderlig behandlet på det nasjonale plan, hvor beslutningene skal tas – spesielt på norsk side. Regjeringen legger opp til en aktiv storbypolitikk. Det er viktig at vi lykkes med den. Det vil få avgjørende betydning for resten av landet. I forbindelse med NTP formulerte man sine visjoner for kollektivtrafikken. Ikke uventet blir dette nå regjeringens politikk.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Regjeringa Solberg har bebudet en betydelig privatisering og kommersialisering av de store velferdsoppgavene. Statsministeren understreket da hun la fram regjeringserklæringa i Stortinget at private må slippe til i mye større grad, f.eks. i helsevesenet, fordi man må ta i bruk «alle gode krefter» og all ledig kapasitet, som hun uttrykte det – og som flere andre har gjentatt i dag. Meg bekjent går det ingen leger, sykepleiere eller andre fagfolk rundt på veiene og sparker i småstein uten å ha noe å gjøre. Det er vel snarere slik at helse- og omsorgssektoren mange steder mangler fagfolk, til tross for at vi i åtte år har satset sterkt både på utdanning og på å skape flere årsverk i sektoren. Det finnes heller ingen ubrukt pengesekk som kan benyttes kun av private drivere, helt utenom andre budsjetter. Skal private i omfattende grad inn i helse- og omsorg, må man overføre midler fra de offentlige tjenesteyterne. Derfor er det flere innen norsk helsevesen som advarer mot såkalt fritt behandlingsvalg eller fri etableringsrett for private, kommersielle aktører, som jo er den riktige betegnelsen. Leder i Norsk Sykepleierforbund, Eli Gunhild By, kaller dette for «feil medisin» i et innlegg i Dagbladet i dag, og nylig gikk direktør ved Universitetssykehuset i Nord-Norge, Tor Ingebrigtsen, ut i media og advarte mot utstrakt privatisering, fordi vi med dette vil tappe de offentlige sykehusene for ressurser, både økonomiske og faglige. Han understreket spesielt at en slik politikk vil gå ut over den viktige fordelinga mellom regionene – privatisering har jo som kjent en tendens til å virke sterkt sentraliserende. Regjeringa kan ikke ha regnet på eller analysert hva som kan bli konsekvensene av sin privatiseringspolitikk – eller er det ideologien som her trumfer andre hensyn? Arbeiderpartiets helsepolitikk ligger fast: Vi vil at det offentlige skal ha ansvar for både prioriteringer og fordelinger i helse- og omsorgstjenestene, der private og ideelle aktører er et supplement, men med basis i definerte behov. Derfor la vi før valget fram en konkret og forpliktende plan for styrking og utbygging av de offentlige sykehusene våre. Planen beskriver fire viktige mål: Kvaliteten skal økes, ventetida reduseres, egenandelene holdes lave og rekrutteringa av gode fagfolk sikres. Vi forpliktet oss til å øke bevilgningene til de offentlige sykehusene med 12 mrd. kr de neste fire årene. Høyrepartiene ga også et løfte om 12 mrd. kr ekstra til sykehusene før valget. Jeg ser med forventning fram til at de vil holde det løftet – i så fall skal de få støtte fra Arbeiderpartiet.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Siden regjeringa Stoltenberg overtok i 2005 og fram til i dag, har verdiskapinga i den maritime næringa blitt doblet og utgjør i dag 150 mrd. kr. Regjeringa Stoltenberg utpekte den maritime næringa som ett av fem næringspolitiske satsingsområder. Satsinga på den maritime sektor har vært aktiv og målrettet gjennom åtte år. De presenterte en ny maritim strategi, Stø kurs 2020, hvor visjonen er at Norge skal være en av verdens ledende nasjoner og et attraktivt maritimt verftsland. Det er viktig at denne næringa gis forutsigbare rammevilkår. Det har Arbeiderpartiet gjort gjennom en aktiv næringspolitikk. Vi har tatt i bruk ulike ordninger i virkemiddelapparatet, bl.a. gjennom Innovasjon Norge, GIEK og Eksportkreditt Norge. I tillegg la regjeringa under finanskrisa fram en egen verftspakke, som var sterkt medvirkende til at næringa kom seg gjennom krisa. På Sørlandet er den maritime næringa av stor betydning for sysselsettingen. Skipsverftet Simek er hjørnesteinsbedriften i Flekkefjord. Og ikke minst må nevnes utviklinga av offshoreindustrien på Sørlandet gjennom 60 bedrifter tilknyttet NODE-nettverket. Dette er eksempel på omstillinger i industrien som har bidratt til en mer robust regional næringsstruktur og utvikling av nye regionale kompetansearbeidsplasser. NODE er et av fire nettverk som i dag er med i Norwegian Centre of Expertise. Det ble derfor svært godt mottatt da regjeringa foreslo 10 mill. kr til et nytt helhetlig programtilbud, nemlig Global Centre of Expertise. Dette kan bli starten på noe stort ved å støtte de sterke klyngenes utvikling med tjenester fra virkemiddelapparatet tilpasset strategiske aktiviteter for å forsterke klyngenes kunnskapstilkopling og innovasjonsarbeid. Ytterligere styrking av GIEK med 10 mrd. kr er også viktig både for skipsbygging og de maritime næringene. Vi har foreslått å lovfeste en nettolønnsordning for sjøfolk i vårt partiprogram. For denne fireårsperioden har vi også vedtatt en heving av taket. Det som imidlertid bekymrer meg av det jeg har vært innom i mitt innlegg, er at den nye regjeringa, Høyre og Fremskrittspartiet, er vage med hensyn til nettolønnsordninga og hvem som skal omfattes av den, og ikke med et ord har nevnt noe om en aktiv næringspolitikk. Jeg har også merket meg at disse partiene har kuttet i regionale utviklingsmidler i sine budsjetter.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Kultur er helt nødvendig for et samfunn. Historien kommer til å se på hvordan vi som folkevalgte i denne stortingsperioden prioriterte kultur. Kultur er avgjørende viktig for vårt demokrati, fellesskap, ytringsfrihet, og ikke minst sier den noe om vår identitet. Enhver identitetsprosess starter med spørsmålet: Hvem er vi? Kunst og kultur gir oss kanskje de beste svarene på nettopp det spørsmålet. Vi trenger kultur som utfordrer, forener og får oss til å strekke oss som individer og ikke minst i fellesskap, og til å vise et mangfold. Er det noen i dag som stiller spørsmål ved de stipendene som Munch fikk? Er det noen i dag som stiller spørsmål ved om kultursatsingen i Norge historisk sett har vært for høy? Eller skulle vi ønske at stortingsrepresentantene før oss hadde satset enda mer? Jeg mener at svaret gir seg selv. Et samfunn har historisk sett aldri hatt råd til å overse kulturen. De samfunnene som har valgt å styre med nedprioritering av kulturen, har i lengden tapt en viktig del av seg selv. Derfor er det svært bekymringsfullt at regjeringen ikke har funnet kultur viktig nok til å ha dette som en av sine fremste politikkområder. Nettopp derfor er det viktig for oss i Stortinget å ha et spesielt fokus på området. For å bevare og for å utvikle vår kultur må vi dyrke den og gi den gode kår. Det er vårt, politikernes, ansvar.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Hverdagen har innhentet regjeringsmedlemmene. Svarene er ikke fullt så klare som de var for noen uker siden. Løsningene er ikke fullt så enkle som de var for noen uker siden. Og slik er det om det dreier seg om mennesker som ikke skal være her i landet, men som ikke kan sendes ut fordi det er problematisk å sende dem til hjemlandet sitt – det var visst ikke så enkelt å få dem ut likevel. Slik er det om det dreier seg om mennesker som ikke får akkurat den behandlingen, eller akkurat den medisinen som de ønsker akkurat når de ønsker det. Før valget var det uproblematisk, nå må det ses litt nærmere på sakene før en kan uttale seg. Slik er det om det gjelder alle samferdselsprosjektene som skulle bygges. Det var i grunnen ikke måte på hva som skulle skje innenfor både jernbane og veg. Det ene av regjeringspartiene skulle endog bygge mye mer veg – enormt mye mer veg – uten bompenger. En rekke vegprosjekter ble lovet, nå sies det i grunnen ingenting. Og når samferdselsministeren får spørsmål om et så stort prosjekt som ferjefri E39, er det heller ingen kommentar. Og det er jo ikke akkurat en liten gangveg eller et lite filleprosjekt vi prater om, men et stort og viktig prosjekt for store deler av kysten vår. I dag har vi hørt at Fremskrittspartiets talere i alle fall har lært seg ett tall, og det er viktig: 16 prosent. Ja, for vi har fått høre gang etter gang at det bare var 16 pst. av velgerne som stemte på Fremskrittspartiet. Det virker nesten som om Fremskrittspartiets talere er glade for at det ikke var flere enn 16 pst. som stemte på Fremskrittspartiet. Vi skjønner alle at alt som står i Fremskrittspartiets program, ikke kan bli realisert av denne regjeringen. Det skjønner vi, og det skal vi ikke forvente. Og vi skjønner at alt som står i Høyres program, ikke kan bli realisert. Det skjønner vi. Slik er det å inngå en regjeringsallianse. Men i de sakene de to regjeringspartiene er enige, skulle det være null problem. Da må vi forvente at politikken som regjeringen skal legge fram på Stortinget og styre landet etter, blir slik som de to partiene lovet velgerne før valget. Da vi behandlet Nasjonal transportplan i det forrige stortinget, ville begge regjeringspartiene øke rammene til Nasjonal transportplan. Fremskrittspartiet ville øke dem veldig mye mer. Høyre ville øke rammene noe mer. Da må vi nå forvente at regjeringen styrer ut fra en transportplan hvor de møtes et sted midt imellom det som var Høyres forslag, og det som var Fremskrittspartiets forslag. Eller skal regjeringen styre ut fra den Nasjonal transportplan som det forrige stortingsflertallet vedtok? Det blir interessant å se.
Henrik Asheim (Høyre), 2013-10-22:
Den 9. september satte velgerne sammen et nytt storting, der de fire ikke-sosialistiske partiene fikk et historisk sterkt mandat til i fellesskap å styre dette landet. Det er svært gledelig å se at både den samarbeidsavtalen som de fire partiene ble enige om, og den regjeringsplattformen Høyre og Fremskrittspartiet sammen skal styre landet etter, legger stor vekt på generasjonsperspektivet. I den stadig mer hektiske mediedebatten kan det av og til være vanskelig å se de lange linjene når forskjellige forslag skal debatteres. Derfor er det desto mer gledelig at det nye flertallet i denne salen løfter de lange linjene i norsk politikk, ved å trekke frem både de fantastiske mulighetene vi har som nasjon, og de utfordringene vi står overfor. Selv om dette stortinget er valgt for de neste fire årene, vil de valg vi gjør i denne sal nå, legge grunnlaget for velferden i landet i flere tiår fremover. De enorme inntektene vi har, vil ikke vare evig. Derfor må vi bruke det handlingsrommet vi har, til å investere for fremtiden fremfor å falle for fristelsen til kun å bruke pengene på kortsiktige løsninger og tiltak. Den valgkampen vi har lagt bak oss, handlet mye om nettopp generasjonsperspektivet. Velgerne ble stilt overfor to klare alternativer, og det gleder meg å kunne konstatere at de ga et solid mandat til Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre til i fellesskap å styre landet. Vi må i større grad bruke petroleumsinntektene til å investere i varige verdier for landet, og den viktigste nasjonalformuen vår ligger ikke under havet, men sitter i klasserommene. Det er avgjørende for fremtiden at vi skaper en skole som gir muligheter for alle, og at vi investerer slik at vi kan realisere kunnskapssamfunnet. Vi skylder de seksåringene som denne høsten gikk inn i skolegården for første gang, å ha like høye ambisjoner på deres vegne som de har på sine egne. Og alle som har snakket med en av disse elevene, vet at de ambisjonene er skyhøye. Skolen er til for elevene, men vi vet også at den viktigste faktoren for at hver og én av dem skal nå sine mål, er at de møter en god lærer i klasserommet. Derfor er Høyre–Fremskrittsparti-regjeringens varslede satsing på lærerne en av de viktigste langsiktige investeringene vi kan gjøre for fremtiden. Gjennom å satse kraftig på etter- og videreutdanning av lærere, skape en bedre og mer omfattende lærerutdanning og ikke minst ved å sikre karriereveier for våre dyktige lærere i klasserommene sikrer vi elevene et best mulig utgangspunkt. En del representanter har på denne talerstolen sagt at dette er en videreføring av den gamle regjeringens politikk. Da er det litt pussig å høre Utdanningsforbundet juble over en ny regjering som endelig satser på lærerne.
Tom E. B. Holthe (Fremskrittspartiet), 2013-10-22:
La meg få lov til å begynne med å uttrykke litt stolthet – stolthet over å være medlem av et parti som nå er inne i regjering for første gang. Nå har Norge etter åtte år med rød-grønt flertall fått en regjering som skal skape en enklere hverdag for folk flest, og som forstår at verdier må skapes før de kan deles. Jeg har representert Fremskrittspartiet i mange år, og da Fremskrittspartiet gikk inn i regjeringen, var det uten tvil et høydepunkt. Alle som har jobbet i privat sektor, vet at det er forskjell på penger til forbruk og penger til investering. Nå har vi endelig fått en regjering som vil legge til rette for at en større del av avkastningen fra oljefondet investeres i vei, jernbane og annen samferdselsinfrastruktur. Politikken som er blitt ført hittil, har ikke vært optimal. Det kjenner vi godt til i Vestfold som jeg kommer fra. E18 gjennom Vestfold kunne vært gjennomført på fem år, men i stedet bruker man altså 24 år på strekningen og 7 mrd. kr mer enn nødvendig. Strekningen er delt inn i ti parseller i vårt lille fylke, og det sier seg selv at man ikke kan fortsette på denne måten. Toll er et meget viktig område der Norge i mange år dessverre har utmerket seg i feil retning. Den nye regjeringen vil ha en ny kurs og heve grenser for tollfri import, forenkle tollbehandlingen, redusere tollmurene og føre en ny utenrikspolitikk som bidrar til friest mulig verdenshandel. Vi må aldri glemme at Norge som et lite og eksportorientert land er blant landene som selv nyter godt av at folk kan handle med hverandre på tvers av grensene. Norge ble et rikt land bl.a. fordi vi på 1800-tallet fikk lov til å eksportere fisk og tømmer, og fordi unge norske menn fikk jobbe med internasjonal handel og eksport i skipsfartsnæringen. Nå er det andre land som eksporterer seg ut av fattigdommen, f.eks. latinamerikanske og asiatiske land. Derfor vil den nye regjeringen bidra og forbedre ordninger som gir utviklingsland bedre tilgang på norske markeder. Ja, det vil ta tid å rydde opp i særnorske tollsatser og å redusere andre handelshindringer, men den nye regjeringen har i hvert fall en klar visjon om hvilken retning vi skal gå, og dette kommer tydelig fram av regjeringserklæringen. I tillegg til å hjelpe andre land gjennom lavere toll og økt internasjonal frihandel vil den nye regjeringen opprette et investeringsprogram innenfor oljefondet som skal investere i bærekraftige bedrifter og prosjekter i fattige land. Det er ingen tvil om at den nye regjeringen er historisk. Jeg er utrolig stolt og ydmyk når det gjelder å få være en del av dette.
Gunvor Eldegard (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
I åtte år har den raud-grøne regjeringa jobba for fellesskap, verdiskaping og rettferd. Ein har sørgt for orden i økonomien, låg arbeidsløyse og høg sysselsetjing. I den same perioden har me sett økonomisk ustabilitet, sosial uro og svært høg arbeidsløyse i andre europeiske land. No er det ei blå-blå regjering som skal ta landet vidare. Det som er sikkert, er at dei tek over eit land i god stand. Sidan 2005 har det vorte 340 000 nye arbeidsplassar her i landet – to tredjedelar i privat sektor. Den raud-grøne regjeringa har ført ein aktiv næringspolitikk og har satsa der me er gode. Me har levert verftspakke og skogpakke, og me har levert på forenkling. Eit døme her er revisorplikt. Eg ser at den blå-blå regjeringa vil vidareføra forenklingsprosjektet. Dette er positivt, men kvifor skal ein laga eit nytt byråkratisk regelråd etter modell frå Sverige? Sverige har oppnådd forenkling for 6,8 mrd. kr på seks år, medan den raud-grøne regjeringa har oppnådd 5 mrd. kr på to år. Det er mange punkt i plattforma som er positive, og som me er einige om – t.d. at regjeringa skal fremja tiltak med sikte på at fleire skal velja utradisjonelle utdanningar og karrierar for å bidra til eit mindre kjønnsdelt arbeidsliv. For meg som har jobba med dette i mange år, er det veldig positivt. Eg ser fram til det arbeidet og skal bidra med gode idear og forslag. Men så må eg seia at eg er litt i stuss, all den tid at vår nye likestillingsminister, Solveig Horne, har vore imot kvar einaste gong me har debattert dette her i Stortinget. Det er verkeleg alvorleg at den nye regjeringa vil utvida reservasjonsretten for legar til å visa til abort. Eg høyrer i dag at dei seier at dette ikkje skal gå ut over unge jenter, da dei berre kan gå til ein annan lege. Men faktisk er det nokre bygder der det er berre ein lege. Korleis har dei tenkt å løysa det der? Det bør regjeringa svara på, aller helst bør dei sørgja for at dette ikkje vert sett i verk. I år feirar me 100 år for kvinner sin stemmerett. I 100 år har me teke steg for steg for eit meir likestilt samfunn. Da er det trist at dei som har fått regjeringsmakt, vil ta steg tilbake i tid.
Olaug Vervik Bollestad (Kristelig Folkeparti), 2013-10-22:
Enhver organisasjon måles alltid på det svakeste leddet. Vi bor i et land med et godt helsevesen i forhold til mange andre land, selv om ikke alt er godt nok. Dette helsevesenet har jeg jobbet i i mange år. Derfor synes jeg det er litt stilig at jeg har fått nr. 113 på Stortinget. Vi har mulighet til å behandle og redde stadig flere. Allikevel er det noen grupper mennesker som trenger vår helsehjelp spesielt. De har ingen demonstranter på utsiden av vårt hus, Stortinget, de har heller ingen andre plasser å protestere, de har ingen blålys som settes på for dem, de har ingen uniformerte personer som kjemper deres kamp, nemlig rus- og psykiatripasientene. Mange tusen står på lister for å få vår hjelp. Hver eneste julaften i mange år badet jeg mange av disse, men jeg hadde ingen plass å sende dem etterpå. Disse personene fortjener vårt fokus, flere behandlingsplasser, et sømløst – ikke et søvnløst – helsevesen fra kommunene der alle bor, til spesialisthelsetjenesten, fra lavterskeltilbud til spesialisert hjelp. Jeg er kjempetakknemlig for at statsministeren i sin regjeringserklæring snakker om et sikkerhetsnett, snakker om vilje og evne til å satse på at vi ønsker å flytte disse pasientgruppene lenger fram. Men dette henger også sammen med annen politikk, det henger sammen med den alkoholpolitikken vi fortsatt vil drive, og som er viktig for Kristelig Folkeparti. Statsministeren sa at de ville dekke bord lenger framme til dem som sliter mest. Kristelig Folkeparti er helt enig i det. Vi ønsker å få en opptrappingsplan på rusfeltet. Det foreslo vi også i forrige periode. Kristelig Folkeparti vet at det finnes mye kompetanse ute blant ideelle organisasjoner som kan avhjelpe, og som har kompetanse til å avhjelpe det kapasitetsproblemet som faktisk er. Dette er organisasjoner som mistet retten da anbudsprosessen var på det verste, eksempelvis Basissenteret i Sandnes eller Blå Kors og Frelsesarmeen. Kristelig Folkeparti tror på oppstandelse, og vi tror at det er mulig med oppstandelse også for disse organisasjonene. Men jeg tror kanskje det er drøyt å be regjeringen om det etter tre dager, men bruk de ideelle organisasjonene i helsehjelp i forbindelse med psykisk helse og rus.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2013-10-22:
Arbeiderpartiet vil bygge landet ved å fortsette den rød-grønne regjeringas historiske samferdselssatsing. Det bevilges nå 14,4 mrd. kr mer årlig til vei og bane enn da den rød-grønne regjeringa tok over i 2005. Det betyr faktisk en økning på 64 pst. i disse årene. Dagens samferdselssatsing er mulig fordi vi har holdt orden i økonomien og prioritert samferdsel framfor skattekutt. I vedtatt Nasjonal transportplan 2014–2023 er det nye ambisiøse steg for bedre veier, jernbane, havner og farleder. Nasjonal transportplan 2014–2023 inneholder en økt ramme på mer enn 150 mrd. kr, eller 50 pst. økning. De neste ti årene skal det brukes hele 508 mrd. statlige kroner på samferdsel. Det blir en massiv satsing på enklere, raskere og sikrere transport over hele landet. Denne satsinga regner jeg med vil stå fast, i hvert fall hvis vi legger til grunn det som står i regjeringas nye plattform på dette området. I tillegg la jeg merke til at samferdselsminister Solvik-Olsen i dag sa at de sågar også skulle gjennomføre det både raskere og billigere. Men det er noen områder som bekymrer meg: E6 på Helgeland er nå klar til å bygges. Spørsmålet er om det blir med eller uten bom. E6 på Helgeland er klar til en betydelig utbygging de neste årene, men her har både Fremskrittspartiet og Høyre sagt at de vil se på en utbygging uten bompenger. Det som da er viktig, er at dette ikke medfører stopp i framdriften, som fort kan skje. Så til den nye måten å bygge vei på, OPS. Der sier regjeringa i sin plattform at de vil organisere større vei- og jernbaneutbygginger med OPS. Men de sier at det skal være en gjennomføringsstrategi, og da er spørsmålet: Er det bare en gjennomføringsstrategi, eller skal man også bruke det som en finansieringsmåte? Her synes jeg regjeringa er uklar. Så til jernbane. Høyre og Fremskrittspartiet ønsker en større reform på jernbanesektoren. Det mener Arbeiderpartiet er et dårlig forslag. Vi ønsker å videreutvikle jernbanen med utgangspunkt i dagens organisering, for vi tror at vi da får mest jernbane igjen for pengene. Høyre og Fremskrittspartiet ønsker sågar å konkurranseutsette sporet. Persontogtransporten i Norge er lite egnet for privatisering. På grunn av befolkningstallene er markedsgrunnlaget på en del av disse strekningene magert, og konkurranseutsetting kan føre til redusert togtilbud på ulønnsomme strekninger i distriktene. Jeg er oppriktig bekymret for Nord-Norgebanen. Så til slutt: I plattformen skriver de at de skal legge til rette for privat eierskap i Nord-Norges næringsliv. Da spør jeg meg: Har vi ikke privat næringsliv i Nord-Norge i dag, eller hva er det egentlig de mener med det som står i erklæringa?