Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-11-18:
La meg – i likhet med statsråden – få lov til å takke interpellanten for å reise en viktig sak, men jeg må innrømme at jeg med utgangspunkt i teksten i interpellasjonen kanskje hadde forventet en litt mer konkret ansats til denne debatten, heller enn masse ord som «spissing» og «muligheter». Jeg hadde ventet at det kanskje var litt mer konkret, men det får så være. De ca. 80 000 utviklingshemmede er en sammensatt gruppe, og mange har, som interpellanten påpeker, gode forutsetninger for å delta i arbeidslivet og bidra til sysselsetting og verdiskaping til beste både for samfunnet og for seg selv. Men det ordinære arbeidsmarkedet og den enkelte arbeidsgiver står ikke uten videre klare med tilbud til denne gruppa – det vet vi – så en viss tilrettelegging er ofte nødvendig. Men interpellanten er selv inne på det i det strålende eksemplet fra Erlandsens Conditori, og det finnes flere slike eksempler. For ikke lenge siden var komiteen vår på besøk hos Asker Produkt. De har siden 2001 hatt leveringsavtale med to begravelsesbyråer om gravmarkeringer og navneplater. Når jeg tar meg en tur i Drammensmarka, er skiltene som der viser vei, laget ved Asker Produkt, og hvis interpellanten er litt for langt unna Østfold, kan han ta seg en tur på Den Glade Baker i Asker sentrum og la seg friste av ferske bakervarer fra samme bedrift. Er man på konferanse i Oslo-området og får servert Brimi fingermat i pausen, er det også Asker Produkt som er leverandør. Her snakker vi ikke egentlig om restarbeidsevne. Vi snakker om arbeidsevne. De gode eksemplene er mange, men ikke mange nok. I delrapporten til ekspertutvalget som gjennomgår Nav, vises det i én setning til at utviklingshemmede ofte er taperne når det gjelder tilbud om arbeid og aktivitet. Regjeringa rapporterer det samme i forslaget til budsjett for neste år. Til tross for – isolert sett – en økning i tiltaksplasser for personer med nedsatt arbeidsevne i 2014, er dette ikke gjennomført. Målet for personer med nedsatt arbeidsevne vil ikke bli nådd, og forklaringa som gis, er at: «Avvikene har sammenheng med at det har vist seg krevende å gjennomføre endringene i fordelingen av tiltak på de to hovedgruppene tilstrekkelig raskt.» Det er i seg selv en litt underlig forklaring. Hva betyr det egentlig? Det er spesielt underlig fra en regjering som har forsøkt å gjøre gjennomføringskraft til sitt varemerke. På denne bakgrunn mener jeg at interpellantens spørsmål om hvordan statsråden vil følge opp og tilrettelegge for at flere utviklingshemmede skal få benytte sin arbeidsevne helt eller delvis ute i ordinært arbeid, er helt på sin plass. Jeg hadde som sagt forventet et litt mer konkret svar, men jeg håper at arbeidsministerens Nav-ekspertutvalg går dypere inn i den problemstillinga i sin endelige rapport. Under budsjettdebatten vil vi også få anledning til å komme tilbake til denne saken. Foreløpig kan jeg røpe såpass mye som at Arbeiderpartiet er kritisk til regjeringa Solbergs forslag om å løse problemet med manglende gjennomføringskraft ved å redusere antall tiltaksplasser for personer med nedsatt arbeidsevne, til neste år. Den 25. februar i år behandlet Stortinget Meld. St. 45 for 2012–2013, Frihet og likeverd – Om mennesker med utviklingshemning, som statsråden også var inne på, og et enstemmig storting ba da regjeringa sette ned et utvalg som skal foreslå tiltak som styrker de grunnleggende rettighetene til mennesker med utviklingshemning. I tillegg til sentrale rettigheter som selvbestemmelse, rettssikkerhet, helse og omsorg, la Stortinget særlig vekt på opplæring og arbeidsdeltakelse og ville ha konkrete mål for inkluderingspolitikken med tilhørende tiltak og kompetanse. Det utvalget, også betegnet som et ekspertutvalg – dette under Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet – ble nedsatt 3. oktober, og et av punktene i mandatet er å vurdere hvilke tiltak som er nødvendige for å sikre retten til deltakelse i arbeidslivet for mennesker med utviklingshemning, bl.a. i lys av hvilke tiltak som hittil har vist seg å ha effekt. Nå er kanskje ikke arbeids- og sosialministeren den rette til å svare på spørsmål om hvorfor de fremste ekspertene på temaet, representanter for de utviklingshemmede selv, ikke har fått en plass i utvalget, men siden dette ser ut til å være en trend under denne regjeringa, så kan han kanskje svare på det likevel. Til slutt noen ord om uførereformen: Den skal gjøre det enklere å kombinere trygd og arbeid, og utviklingshemmede er en del av dette bildet. Nå gjelder spørsmålet fra interpellanten isolert sett hvordan utviklingshemmede kan utnytte sin restarbeidsevne i det ordinære arbeidsmarkedet, men også de som kan ha en slik mulighet, kan jo kanskje ha behov for tiltak før de kommer så langt, og for noen er antakelig arbeid med bistand eller varig tilrettelagt arbeid et mer nærliggende alternativ. Hittil har regjeringa dessverre lagt mer vekt på å kutte i stønader, kutte i tiltak, slå sammen tiltak og anbudsutsette de tiltakene som hittil har vært forbeholdt skjermet sektor. De som er ekspertene her, protesterer også, men også de ser ut til å snakke for døve ører. Mye galt kan dessverre komme til å skje før det siste ekspertutvalget kommer med sine anbefalinger i juni 2016, og før Stortinget rekker å behandle den varslede meldinga fra arbeids- og sosialministeren.