Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2011-11-10:
Jeg vil også på vegne av Kristelig Folkeparti få takke for to viktige redegjørelser. Jeg vil vel kanskje si at konklusjonen er at redegjørelsene først og fremst er faktaredegjørelser, mer enn redegjørelser som gir vurderinger av hvilke endringer som bør foretas. Jeg har notert meg kanskje ett felt hvor det er mer samstemthet i de to redegjørelsene om hvor det bør skje endringer, og det gjelder et mulig samarbeid politi–forsvar i sterkere grad enn i dag. Jeg slutter meg fullt og helt til justisministerens innledning. Dette blir et spørsmål om vilje til endring og vilje til læring. Hvis vi har det som overskrift, kan vi også komme videre som samfunn etter det som skjedde den 22. juli. Vi har nedsatt en kommisjon. Det har Kristelig Folkeparti gitt sin fulle tilslutning til. Men det må samtidig ikke være slik at kommisjonen blir en form for unnskyldning for at man ikke foretar endringer i det som åpenbart må rettes på i vår beredskap. Jeg har ikke oppfattet at det er regjeringens holdning, men jeg vil gjerne få understreke det også fra denne talerstol. For oss er det viktig at kommisjonen blir en sannhetskommisjon. Fakta må på bordet – ikke for å utpeke syndebukker eller klandre enkeltpersoner først og fremst, men for å identifisere systemsvikt som må forbedres. Det gjelder instrukser, prosedyrer, samarbeidsrelasjoner, kommunikasjonslinjer, ansvarsfordeling, materiell og utstyr som de forskjellige etater er satt opp med. Bare ved å få kartlagt dette fullt og helt kan vi vedta nødvendige forbedringer. Jeg vil derfor også gi en liten utfordring til justisministeren, som jo skal ha ordet igjen: Når regjeringen har sagt nei til kommisjonens ønske om at enkeltpersoner kan avgi forklaringer under taushet, hvordan vil regjeringen sikre at det som skal på bordet, kommer på bordet, og at ingen – også med bakgrunn i tidligere situasjoner – føler at de ikke kan gjøre det, av frykt for etterfølgende represalier? For det første, som justisministeren var inne på, er det den samlede beredskapen som jo må være målet for forbedring, og, som jeg sa, herunder systemsvikt, slik vi nå har fokusert på. For det andre gjelder det det løpende arbeidet med å forbedre det som vi ser svikter. Her skulle jeg gjerne hørt mer fra justisministeren om hva han og regjeringen mener det er grunnleggende nødvendig å rette på. Det synes jeg kanskje det var mindre av enn jeg hadde trodd før vi fikk redegjørelsen. Så merket jeg meg at det skal fremlegges interne evalueringer på nyåret, i februar. Spørsmålet til justisministeren og forsvarsministeren er: Hvordan vil regjeringen håndtere disse interne evalueringene? Har man tenkt å la dem inngå som en del av 22. juli-kommisjonens arbeid og fremlegges i etterkant, eller vil de bli offentliggjort når de foreligger? Så til vår egen rolle. Vi lever i en tid der vanskelige saker ofte skal forenkles. Ikke minst hendelser som ryster oss, gir raskt krav om forklaringer, ansvarsplassering og skyld og behov for raske tiltak. Der vil jeg si at det er også vårt ansvar i fellesskap – posisjon og opposisjon – at vi ikke overforenkler og dermed kan komme til helt forhastede konklusjoner. Men en kritisk og faktabasert opposisjon er også nødvendig for at vi skal få mer demokrati.