John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2002-02-19:
Etter at kommunene i løpet av en fireårsperiode fra 1998 har brukt nærmere 30 milliarder kr til opprustning av eldreomsorgen, har vi igjen i disse dager et alvorlig eldreopprør i svært mange kommuner. Sykehjem, aldershjem og eldresentra nedlegges. Pasientene flyttes, ofte med tvang, til dårligere omsorgstilbud, ofte til omsorgsboliger til svært høye kostnader for den enkelte. Sykehjemsdekningen var dårligere ved utgangen av 2001 enn den var ved påbegynnelsen av eldreplanen i 1998. Jeg vet ikke om sosialkomiteens øvrige medlemmer opplever denne situasjonen som overraskende, eller om de fremdeles slår seg til ro med uttalelser fra de siste ulike regjeringers sosialministere om at eldreplanen er i rute og i samsvar med de måltall som var lagt i St.meld. nr. 50 for 1998-1999. Fremskrittspartiet er ikke særlig overrasket over den situasjonen vi nå er kommet opp i, fordi vi allerede i slutten av 1998 så at kommunene i vesentlig grad prioriterte bygging av omsorgsboliger istedenfor nye sykehjemsplasser. Fremskrittspartiet gjorde sin bekymring gjeldende overfor de tidligere sosialministere Magnhild Meltveit Kleppa og Guri Ingebrigtsen, uten at dette førte til noen oppfølging fra departementets side for å endre den sterke prioriteringen av omsorgsboliger på bekostning av sykehjemsplasser som har foregått til dags dato. Det er grunn til å stille spørsmål om hvordan denne situasjonen som vi i dag opplever, kunne oppstå etter et enstemmig stortings klare vedtak om å oppruste eldreomsorgen, tilby eldre syke i offentlige institusjoner enerom og sørge for en dekning av sykehjemsplasser tilsvarende 25 plasser pr. 100 innbyggere over 80 år. Reformen så langt mener jeg i større grad bærer preg av en boreform enn en omsorgsreform. Vi har fått mer oppbevaring og mindre omsorg i eldreomsorgen, med økende ventelister for heldøgns omsorg og pleie. Denne interpellasjonen tar kun for seg kapasitetsproblemet i eldreomsorgen i dag samt forholdet mellom omsorgsboliger og sykehjemsplasser. Når det gjelder kvaliteten i eldreomsorgen, som heller ikke synes vesentlig bedret, særlig hvis vi skal tro på den tilsynsrapport som er i emning fra Statens helsetilsyn, er det også mye å sette fingeren på, men dette vil bli tatt opp i en ny interpellasjon fra Fremskrittspartiets side på et senere tidspunkt. Hovedgrunnen til det resultatet vi nå ser, mener jeg kan tilbakeføres til det regelverk som departementet i samarbeid med Husbanken utarbeidet for finansieringen av omsorgsboliger og sykehjem. Kommunene fikk stort sett full frihet til selv å velge hva de ville bruke de statlige midler til, omsorgsboliger eller sykehjemsplasser. Omsorgsinvesteringene fra Husbanken på henholdsvis 175 000 kr i oppstartingstilskudd og 565 000 kr i kompensasjonstillegg for betaling av renter og avdrag over 30 år ble gitt når bare de bygningstekniske forhold og antall kvadratmeter var på plass, og Husbanken i tillegg fikk en verbal forsikring om at omsorgsboligene skulle tilrettelegges slik at det ble gitt mulighet for heldøgnsomsorg. Det ble imidlertid ikke stilt krav om basisbemanning av helsepersonell til omsorgsboligene. På det tidspunkt eldreplanen ble igangsatt, hadde de aller fleste kommuner en betydelig underdekning av boligmasse for andre kategorier boligtrengende innen sosialsystemet som kommunene nå så mulighet til å dekke opp med penger fra eldresatsingen. Dette var departementet fullt vitende om på det tidspunkt, men de gjorde ikke noe med det. For sykehjemsplasser ble dessverre kompensasjonstilskuddet betydelig lavere enn for omsorgsboliger, nemlig 455 000 kr pr. plass. Dette i seg selv var også en medvirkende årsak til at kommunene i første rekke – og i betydelig grad siden også – har satset på bygging av omsorgsboliger. Ikke bare fikk kommunene nå en betydelig god investeringsstøtte fra staten til investering i nye boenheter, men beboerne/brukerne, også de eldre pleietrengende, betaler fullt ut markedsleie for tilflyttede omsorgsboliger, som også inkluderer renter og avdrag på lån som kommunen allerede har mottatt fra staten, noe som gjør at kompensasjonstillegget på 565 000 kr pr. omsorgsbolig kunne inntektsføres direkte i kommunekassa. For noen av de eldre med dårlig økonomi, eksempelvis minstepensjonister, blir husleien for høy, og disse blir da tilstått bostøtte fra staten på toppen av at kommunen har fått sitt kompensasjonstillegg som skal dekke renter og avdrag. At regjering etter regjering har latt dette gå upåaktet hen, er for meg et tankekors. Selv om kommunene ikke har gjort noe direkte ulovlig, har de ved sin sterke prioritering av omsorgsboliger fremfor sykehjemsplasser i stor grad utnyttet regelverket i reformen til å legge seg opp boligformue betalt av staten og de eldre. Det er helt nødvendig at eldresatsingen videreføres, men Fremskrittspartiet vil ikke være med på en videreføring på de premisser og med den praksis som er lagt til grunn for eldreplanen frem til dags dato. Fremskrittspartiet mener at departementet nå må inn med direkte styring, og må sørge for at nye sykehjemsplasser blir prioritert, slik at vi innen 2003 får en sykehjemsdekning på minst 25 plasser pr. 100 innbyggere over 80 år. Det er en belastning for våre eldre syke at de stadig vekk får høre at staten har satset 30 milliarder kr på omsorgen for dem når sannheten virkelig er en helt annen, nemlig at en betydelig del av satsingen i eldreplanen har gått til en boreform for et langt videre spekter av brukere enn eldre syke. Mange eldre pleietrengende har fått en betydelig større utgift ved mer eller mindre å bli tvunget over i omsorgsboliger hvor de må ta alle driftskostnadene selv. Det finnes også for mange eksempler på at nye omsorgsboliger står tomme fordi de eldre ikke har råd til å bo der. Den norske lægeforening har laget en tankevekkende rapport med tittelen «Når du blir gammel – og ingen vil ha deg» om eldreomsorgen i Norge, som vi alle har godt av å lese nøye. Her anføres det at svært mange eldre i dag ikke får en tilfredsstillende hjelp og omsorg fordi det er for få sykehjemsplasser. Videre anføres det at eldre er feilplassert i egne hjem eller i omsorgsboliger uten omsorg, noe jeg personlig er fullstendig enig i. Videre skriver Lægeforeningen bl.a. at eldreomsorgen må bygge på verdighet og ikke på oppbevaring. Det må man også si seg enig i. Det er det siste som nå holder på å utvikle seg i våre kommuner. Basert på tall fra Statistisk sentralbyrå hadde vi ved utgangen av 2000 36 142 sykehjemsplasser, en økning på kun 2 424 plasser fra 1996. Tall for 2001 har vi ikke, men fra 1999 til 2000 ble kun 438 nye sykehjemsplasser bygd. Lægeforeningen har, basert på tall fra Statistisk sentralbyrå, regnet ut at skal vi ha en dekning på 25 pst. sykehjemsplasser pr. 100 innbyggere over 80 år i kommunene, burde vi i 2001 ha hatt 49 225 sykehjemsplasser. Det er en manko i forhold til dagens situasjon på nærmere 13 000 plasser. Dette passer godt med antakelsen om at det i norske kommuner i dag er ca. 10 000 eldre sterkt pleietrengende som venter på sykehjemsplass. Når vi så i tillegg vet at ca. 70 pst. av sykehjemspasientene er senil demente, blir alvoret i situasjonen enda større. En omsorgsbolig som ikke er døgnbemannet, er uegnet for 24 timers pleie og omsorg, og den er særdeles uegnet som omsorgssted for senil demente. Sosialministeren må nå selv ta et initiativ for at våre tilsynsmyndigheter, fylkeslegene, i større grad enn tidligere kontrollerer enkeltvedtak innen eldreomsorgen. Jeg spør de tilstedeværende partier i sosialkomiteen, og jeg spør sosialministeren: Har vi gitt opp det politiske mål vi alle hadde om full sykehjemsdekning? Er full barnehagedekning viktigere enn full sykehjemsdekning? Til slutt spør jeg sosialministeren: Kan vi forvente at Regjeringen i sluttfasen av eldreplanen nå fortrinnsvis kun godkjenner nye sykehjemsplasser og øker det statlige finansieringstilskuddet fra 830 000 kr til 1,4 mill. kr for bygging av nye sykehjemsplasser?