trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Eriksen (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Jeg har på ingen måte tenkt å gå inn i en debatt om ansettelsesprosedyrer fra talerstolen her. Det som fortsatt forundrer meg, er at representanten Torbjørn Andersen ikke ser at det fortsatt ligger og vil ligge stort rom for oss arbeidsgivere for å vurdere personlig egnethet hos dem vi skal ansette. I dag er det slik at private arbeidsgivere er vel så flinke til å ansette folk som har en eller annen funksjonshemming, som det offentlige. På mange måter er det det offentlige som burde søke å bli flinkere til å ansette folk som har en eller annen funksjonshemming. De formelle kvalifikasjoner hos en arbeidssøker vil det alltid være enkelt å dokumentere, så det er ikke på det planet betenkelighetene knyttet til loven som Fremskrittspartiet nå gir uttrykk for, ligger. Det som loven tar som utgangspunkt, er at det ikke skal foreligge diskriminering av arbeidssøkere knyttet opp til en eller annen slags funksjonshemming f.eks. Og den type hensyn mener jeg at det burde være bred enighet her i salen om å kunne ivareta.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-22:
Det bør rett og slett ikkje vera lov til å diskriminera i vårt samfunn, og det bør absolutt ikkje vera lov til å diskriminera funksjonshemma ved tilsetjing. I den oppramsinga som er gjord av dei gruppene som ikkje skal diskriminerast, var det ein absolutt mangel at dei funksjonshemma var utelatne. Det er mange som har ei eller anna funksjonshemming, faktisk mellom 17 og 20 pst. Og sjølv om yrkesdeltakinga blant funksjonshemma har auka på 1990-talet, har dei funksjonshemma ei vesentleg lågare yrkesdeltaking enn gjennomsnittet av befolkninga. Eg trur at arbeidsmarknaden sitt behov for arbeidskraft vil gjera at bedriftsportane også vil opna seg for dei som er arbeidsføre trass i ei funksjonshemming. Men det er framtid. Pr. dato opplever dei funksjonshemma ein sterk grad av diskriminering i forhold til arbeidslivet. Det er dei tilbakemeldingane som eg har fått. Og det er synd, for arbeid gjev tilhøyring og eit fellesskap og har stor innverknad på livet til den enkelte. Derfor må bedrifter og spesielt samfunnet leggja til rette slik at funksjonshemma faktisk kan utføra arbeidsoppgåver, slik det er forventa. Det er ikkje slik at personar som har avgrensa yteevne i forhold til ei stilling, skal omfattast av dette diskrimineringsvernet. Det må presiserast – og det er allereie gjort – at denne lovendringa ikkje gjev førerett for funksjonshemma, men at den skal hindra usakleg forskjellsbehandling. Og det er forskjell på dei to tinga. Kristeleg Folkeparti er opptatt av at arbeidsgjevar sin eigendel ved tilrettelegging for fast tilsette funksjonshemma arbeidstakarar må verta minst mogleg, og det må også vera enkelt å få slik tilrettelegging via trygdeetat og anna offentlegheit. Derfor synest vi det er rimeleg å følgja dette opp ved neste budsjettbehandling eller eventuelt ved oppfølginga av Sandman-utvalet. Kristeleg Folkeparti trur også at lovendringa kan medverka positivt til å endra haldningar, til at eit menneske med funksjonshemming også er viktig for arbeidsmarknaden, og Kristeleg Folkeparti har sagt seg samd i at § 55 A vert meir effektiv ved at opplysningsplikt og delt bevisbyrde vert innført. Dette er vedtak som svensk næringsliv allereie held seg til, og det finst også to EU-direktiv om likebehandling i arbeidslivet, så dette er ikkje ukjend og upløgd mark. Kristeleg Folkeparti trur at lovendringa vil føra til at fleire funksjonshemma vert inkluderte i arbeidslivet utan at bedriftene får noka stor ekstrabelastning.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-22:
Det stemmer at desse reglane ikkje er prøvde i forhold til § 55 A, men likestillingslova har slike reglar, og dei har ikkje hatt dei negative effektane for næringslivet som ein var redd for. Når det gjeld likestillingslova, er trass i alt halvparten av Noregs befolkning inkludert, nemleg alle kvinnene – ein veldig stor del av arbeidssøkjarane. Kristeleg Folkeparti har vore veldig opptatt av at dei funksjonshemma faktisk i stor grad er utestengde frå arbeidsmarknaden. Og det er ressurssløsing. Vi trur det må sanksjonsmoglegheiter til for å endra dette, og no har endringa skjedd i § 55 A. Dei funksjonshemma er inkluderte, og det gjorde det lettare for Kristeleg Folkeparti også å inkludera sanksjonsmoglegheiter. Det er elles ikkje slik at delt bevisbyrde er ny og upløgd mark. Sverige har slik føresegn. EU har slik. Vi kunne snart verta tvungne av EØS-krav til å ha det same. Og likestillingslova har altså hatt ei slik føresegn lenge, utan at det har hatt negative effektar for bedriftene.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-22:
At bedrifter i større grad går direkte ut i arbeidsmarknaden og hentar dei folka som dei treng, og som dei kjenner til, utan at det har vore utlyst eller kunngjort at ei stilling er ledig, trur eg nok det er ein aukande tendens til ut frå det at det kan vera få søkjarar til dei stillingane som dei lyser ut. Men dette er eit hypotetisk spørsmål, og ein bør jo ikkje svara på hypotetiske spørsmål. Eg trur ikkje at denne saka aleine vil vera ein faktor som aukar den tendensen, men eg trur at tendensen er der i seg sjølv, og dermed kan han vera eit problem for dei som ikkje blir spurde om å ta ein jobb. Eg forstår at Framstegspartiet er veldig opptatt av at det er dei formelle kvalifikasjonane som no blir einerådande. Eg har inga tru på det. Eg har tilsett tusenvis av menneske i offentleg sektor, og også der er attestar for å ha gjort ein god jobb, dokumentasjon, referansar, ansiennitet, alt dette som ikkje er formelle kvalifikasjonar med eksamenspapir, kvalifikasjonar, som tel, og som må telja også vidare framover.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-03-22:
Eg har ikkje sagt at det er lett å ta stilling til denne lova. Det er mange lover det ikkje er det. Kva er så ein sakleg grunn? Der har eg mi eiga erfaring å byggja på. Det er klart at svært mange stillingar vert avgjorde nettopp ved eit intervju og då vert det ei subjektiv vurdering, men det er ingen grunn til å seia at det ikkje er ein sakleg grunn. Og då er det mogleg å leggja fram kva vurderingane gjekk ut på. Dersom det ikkje skulle halda, får vi koma tilbake til det. Her er det snakk om aktiv diskriminering av ein funksjonshemma, og det er det denne lova set forbod mot. Det andre spørsmålet galdt forskjellsbehandling og likestillingslova. Eg har ikkje personleg gått gjennom dette, men i den saka vi behandlar no, står det klart og tydeleg at den paragrafen som er i likestillingslova, som er identisk med denne som vi no innfører, ikkje har ført til vesentlege byrder for dei einskilde bedriftene. Det held eg meg til, utan å ha gått personleg inn i alle saker som har vore behandla etter likestillingslova.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-22:
Forslaget i innstillingen inneholder egentlig to elementer. Det ene er å inkludere funksjonshemmede i § 55 A, og så er det å endre bevisbyrderegelen og å innføre informasjonsplikt og erstatningsansvar for alle som omfattes av § 55 A. Denne saken har vært behandlet to ganger før i inneværende stortingssesjon. Ved første gangs behandling valgte Kristelig Folkeparti og Senterpartiet i denne sal ikke å gå inn for de forslag de i dag går inn for, nemlig endring i bevisbyrderegelen, endring ved å innføre omvendt bevisbyrde eller delt bevisbyrde – kjært barn har mange navn, det er omtrent det samme – og å innføre opplysningsplikt og erstatningsansvar. Det sa man klart nei til ut fra en argumentasjon som var tilsvarende den saksordfører gav, nemlig at man var redd for at det ville medføre at en større del av ansettelsene ikke kom til å skje gjennom åpne utlysninger, men gjennom at man brukte rekrutteringsfirma, eller at man fant fram til personer på andre måter, fordi man var redd for at en bedrift skulle kunne trekkes inn i en komplisert rettsbehandling, og derfor så vernet man seg. Man tar av og til de enkleste løsningene, det vet man at man gjør. Spesielt mindre bedrifter har problemer med frykten for at de skal bli innblandet i større rettsrunder. Mitt spørsmål til Kristelig Folkeparti er: Hva er det som gjør at man nå så drastisk mener noe annet? Jeg har lest merknaden, og i merknaden sier de at det er fordi erfaringen viser at dette ikke fungerer. Men erfaringen viser ikke at dette ikke fungerer. Erfaringen viser at det foreløpig ikke er fremmet en eneste sak knyttet til § 55 A for noen rettsinstans i Norge. Dette er en lov som har vært i funksjon i halvannet år, og man har altså ingen erfaring med dette. Likevel kan Kristelig Folkeparti allerede konkludere med at erfaringen viser at dagens regler ikke fungerer. De er ikke prøvd!
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-22:
Nå er det slik at likestillingsloven ikke bare dreier seg om ansettelser. Den dreier seg også om alt annet som skjer i forhold til forskjellsbehandling, f.eks. når man er på en arbeidsplass. Derfor har jeg et spørsmål, for jeg er litt interessert i å vite hva det er som har gjort at Kristelig Folkeparti faktisk har endret standpunkt. Mange av de sakene som er blitt behandlet i forhold til omvendt bevisbyrde i forhold til likestillingsloven, dreier seg om ansettelser hvor man altså har videre styringsrett for arbeidsgiver enn i andre saker, når man først er ansatt. Mange av de sakene dreier seg om det og om privat sektor, fordi det er der det på en måte er spørsmål om hvor stor grad av styringsrett en arbeidsgiver skal ha, og hva man kan legge i begrepet «saklig betingelse». Jeg har bare lyst til å vite om Kristelig Folkeparti har gått igjennom og sett på antallet saker som har vært, siden de begrunner endringen i standpunkt med dette. I tillegg har jeg lyst til, fordi det er så veldig mange ulike oppfatninger av hva som er en «saklig grunn», å be om at representanten sier litt om det. Det er der problemet ligger. Hva er en saklig grunn ved en ansettelse? Hva legger man i det? Er det f.eks. magefølelsen som teller når man har intervjuet fem-seks forskjellige personer som er rimelig like? Er det magefølelsen til den som skal ansette og jobbe med den personen, som er avgjørende for hvem man faktisk ønsker å ha i bedriften? Er det en saklig grunn? Det er uhyre mange, ikke minst ved førstegangsansettelser f.eks. av nyutdannede, som baserer seg på den type vurderinger. Er det en saklig grunn, er den bevisbar, hvordan skal man håndtere dette? Det er slike ting som gjør at jeg synes at denne loven er vanskelig å forholde seg til.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-22:
Det rant meg i hu noen uparlamentariske uttrykk da jeg hørte innlegget. Jeg skal la være å bruke dem, men jeg synes ærlig talt at det representanten og komitelederen nå sa, egentlig ikke er det som står i lovparagrafen engang. Begrunnelsen for at man skal ha delt bevisbyrde har jo vært at det ikke skal være arbeidsgiveren som skal bevise at man ikke har diskriminert. Det er faktisk ikke det representanten Brørby nå sier, som står i lovteksten, og som vi skal stemme over. Det er hele den store forskjellen mellom omvendt bevisbyrde og delt bevisbyrde. Samtidig har alle representanter som har snakket, snakket om at styringsretten til arbeidsgiveren ikke skal innskrenkes. Men representanten Brørby sier at Høyre verner om styringsretten til arbeidsgiveren, og derfor vil vi ikke ha flere i arbeid – eller et eller annet i den duren. Det jeg synes er forbausende, er at komitelederen ikke vet hva vi egentlig skal stemme over nå, og tillegger oss synspunkter som andre arbeiderpartirepresentanter faktisk også har holdt innlegg om, som skulle tilsvare det at de også mener at styringsretten til bedriftene er riktig. De mener ikke at det er bedriftene som skal bevise, men de skal sannsynliggjøre. Å bevise er noe helt, helt annet enn å sannsynliggjøre. Vi ønsker flere folk i arbeid, og vi ønsker å gjøre det på de mest mulig effektive måtene. Jeg tror faktisk ikke at disse lovparagrafene er noen særlig effektiv måte å få flere folk i arbeid på. Jeg tror derimot at det kan stenge noen muligheter for enkelte av dem vi ønsker å hjelpe, til å komme inn i disse typer jobber, fordi man skaper en frykt for hvilke konsekvenser det kan ha for bedrifter å sette i gang en åpen ansettelsesprosess. Nå skal jeg ikke blåse dette noe høyere opp enn det, for vi tror at holdninger bekjempes gjennom å ha en generell § 55 A, uten disse løpe-til-rettssalen-og-domstolen-paragrafene, som kanskje kan motvirke det vi egentlig ønsker. Dette har ingen ting å gjøre med vårt forslag om økt arbeidsinnvandring. Vårt forslag om økt arbeidsinnvandring dreier seg om å få inn folk som arbeidsgiveren allerede har sagt ja til å skaffe jobb. Jeg tror at nøden i Norge når det gjelder arbeidskraft, kommer til å sørge for at vi får langt flere i jobb av alle de gruppene vi diskuterer her i dag.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-22:
Representanten Magnhild Meltveit Kleppa har vært statsråd og derfor ikke møtt i Stortinget under kommunalkomiteens vanlige debatter i to og et halvt år. Hvis hun hadde gjort det, ville hun ha oppdaget at dette ikke var de første EU-tankene jeg har tatt avstand fra, jeg synes det har vært dumt at vi skal implementere slike i norsk lovgivning. Det er faktisk en rekke ting EU gjør som ikke er spesielt klokt. Det er en rekke offentlige kompromisser mellom ulike nasjonalstater hvor summen ikke blir det vi hadde ønsket å gjøre. Men det står på en måte ikke i forhold til den gevinsten man har i EU når det gjelder samarbeid og fredsarbeid og muligheten til å få til effektive beslutninger på et nivå som kan gjennomføre dem, og heller ikke i forhold til alt det andre vi egentlig burde diskutere når det gjelder EU. Det er ikke spørsmålet om omvendt bevisbyrde eller delt bevisbyrde i retten som er det avgjørende for om man tar stilling til et EU-standpunkt, det er mer de langsiktige utviklingstrekkene for Norges mulighet til å påvirke sin egen fremtid – også på de områder hvor vi allerede har avgitt myndighet til EU. Det kan være at hvis Norge hadde vært medlem av EU – i alle fall med en annen regjering – hadde man kanskje ikke fått akkurat disse direktivene, eller denne leketøysforskriften, en forskrift som jeg tror de fleste i Stortinget synes er unødvendig, siden det ikke blir så varmt i sklibakker i Norge som i sklibakker i Sør-Europa, og det derfor ikke er så farlig om sklibrettene i barnehagene står østvendt eller vestvendt. Det er mange slike ting som vi kanskje hadde fått bedre regler for hvis vår erfaring med andre sklibakker hadde vært med i beslutningsfasen. Det er den altså ikke i dag, og da må vi bare ta det inn i regelverket for øvrig. Men ikke alt er gudbenådet i EU. De ville ha gjort et enda bedre vedtak om vi hadde vært med der. Av og til må vi veie det som er viktig, opp mot det som ikke er så viktig. Skulle det komme et EU-direktiv på dette området som vi ble nødt til å implementere, ville vi sannsynligvis ha stemt for det. Det er foreløpig ikke kommet, og da velger vi å stå på vår selvråderett på dette området og si at dette forslaget tror vi ikke er lurt, enten det kommer fra en arbeiderpartiregjering eller fra et ministerråd i EU.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-22:
Jeg tror at dette spørsmålet egentlig skal besvares av Magnhild Meltveit Kleppa, jeg! Så jeg overlater til henne å svare på denne replikken når hun holder innlegget sitt.
Erna Solberg (Høyre), 2001-03-22:
Statsråden startet nå en lovfortolkningsprosess her i salen i forhold til et gitt eksempel. Jeg er i og for seg enig i at det eksemplet han gir, er et eksempel som stort sett er å anse som diskriminering. Det kan jo være at det kommer kandidater med helt andre kvalifikasjoner som er bra for en arbeidsgiver, men det er ikke de sakene jeg er mest opptatt av. Det er usikkerheten i de sakene hvor søkerne står tilnærmet likt, og hvor arbeidsgiver må velge en av søkerne. Altså: Hvis f.eks. utlysningskravene ikke har vært så veldig spesifikke, og søkerne står tilnærmet likt, er det da slik at det er magefølelsen til den arbeidsgiveren som ansetter, som skal få lov til å være dominerende i den sammenhengen? Eller er det slik at arbeidsgiveren da skal måtte ha veldig klare, objektive kriterier for hvorfor man valgte den ene? Det er jo ikke alltid slik – jeg går ut fra at statsråden også har vært gjennom ansettelsesprosesser – at det er objektive kriterier man ansetter etter. Man må ofte velge mellom kandidater som kan være noenlunde like, og da må man stole på det personlighetsinntrykket og den magefølelsen man har.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Det er et forhold som vi bør ta selvkritikk på – nemlig at de offentlige arbeidsgiverne ikke er flinke nok til å ansette funksjonshemmede. Det burde vi egentlig ikke være bekjent av, og vi burde gjøre noe med det. Jeg mener at § 55 A vil øke fokuseringen på dette, og at det vil virke skjerpende. Og jeg er ikke enig med representanten Erna Solberg, som egentlig mener at det er nok med holdninger. Man må ha både holdninger og § 55 A, slik den nå blir vedtatt. Men i denne saken har Høyre og Fremskrittspartiet funnet hverandre og står, nær sagt som vanlig, på arbeidsgiverens side. Jeg hører hva representanten Solberg sier, men det blir veldig halvhjertet. Høyre vil ikke ha omvendt bevisbyrde, som betyr at arbeidsgiver må bevise at han ikke har diskriminert en funksjonshemmet ved ansettelse. Høyre vil heller ikke ha opplysningsplikt om dette, ei heller erstatning. Høyre verner arbeidsgiverens styringsrett i forhold til ansettelser, enda vi vet at mange blir diskriminert ved ansettelser i dag. Samtidig fremmer Høyre forslag om økt arbeidsinnvandring for å bøte på mangel på arbeidskraft. Dette henger ikke sammen rent logisk. Hvorfor ønsker Høyre kun visse grupper velkommen på arbeidsmarkedet også i en situasjon hvor vi sårt mangler arbeidskraft?
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Jeg tillater meg å si at hvis vi inviterte Stortinget til å gjøre vedtak om at alle skal ha det bra, tror jeg det hadde blitt enstemmig vedtatt. Men i det øyeblikket vi så skulle begynne å definere hva som er bra, og så sette i verk noen virkemidler for at det skulle oppnås, kom det til å bli stor uenighet. Det er mitt bestemte inntrykk at her har vi det samme. Man er villig til å si at man ikke skal ha diskriminering, men når Stortinget inviteres til å gjøre vedtak om hvilke virkemidler man skal sette i gang for å unngå diskriminering, blir plutselig særlig Fremskrittspartiet imot og finner på de utroligste krumspring for å begrunne sin motstand mot forslaget. Det finner jeg forunderlig. Det er arbeidsgiveren selv som bestemmer hvilke kvalifikasjonskrav man skal stille når man averterer en stilling ledig. Og hvis det kommer søkere som fyller de kvalifikasjonskravene, skal man vurdere søkerne opp mot hverandre. Da er det ikke tillatt å diskriminere på grunn av funksjonshemming, men det er selvsagt mulig å gjøre seg opp en mening om de personlige egenskaper hos den enkelte. Det gjør man gjerne i et intervju. Men dersom man får en søknad fra en funksjonshemmet som fyller kvalifikasjonskravene, og allikevel velger å ansette en som ikke fyller de kvalifikasjonskrav som vedkommende arbeidsgiver selv har stilt, er det helt åpenbart en diskriminering, og det skal etter denne loven ikke lenger være tillatt. Jeg synes ikke det skulle være så vanskelig å forstå dette. Mesteparten av de ansettelser som gjøres i arbeidslivet i dag, er ansettelser som foregår uten både utlysning og intervju. Og jeg har ikke noen særlig tro på at denne bestemmelsen skal medføre at det vil bli flere direkte ansettelser og færre søknader. Jeg tror de arbeidsgiverne som er ute etter kvalifisert personell, averterer og ansetter dem som er best kvalifisert.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-03-22:
Det er jo slik at hvis søkerne er noenlunde like, som representanten Solberg sier, velger arbeidsgiveren selv ut fra denne likheten. Poenget med denne lovparagrafen er at det ikke er tillatt å diskvalifisere en funksjonshemmet som har gode kvalifikasjoner, i enkelte tilfeller kanskje de beste kvalifikasjoner i forhold til det som blir etterspurt. Det er det som er den juridiske problemstillingen i tilknytning til dette. Da går det ikke an å stille opp en hel masse hypotetiske problemstillinger. Det vi i og for seg har sagt her, er at når arbeidsgiveren velger, og hvis det blir søksmål, er det arbeidsgiveren som har plikt på seg til å bevise at de kriteriene han har lagt til grunn, ikke er i strid med den lovparagrafen som det er enstemmighet i Stortinget om at vi skal vedta. Da er det bare retten som kan ta stilling til det. Men jeg antar at det ikke vil være behov for så veldig mange prøvinger i retten av slike spørsmål før man får en rettspraksis som man ganske enkelt kan forholde seg til. Og jeg gjentar: Disse bestemmelsene har jo ligget i likestillingsloven, og det har ikke skapt det komplette kaoset på arbeidsmarkedet – heller tvert imot. Det har betydd at vi har fått en hel del gode kvinner inn i en rekke jobber der det er nødvendig å ha representanter fra begge kjønn. Slik var det ikke før i tiden, og jeg tror absolutt likestillingsloven har vært med på å oppgradere og oppkvalifisere norsk arbeidsliv generelt.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
Jeg tillater meg å foreslå Per Ove Width.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
Jeg har den ære og glede å fremme to private forslag. Det første forslaget er fra meg selv og går ut på at Stortinget ber Regjeringen avsette midler til å fullføre byggingen av Skjold-klasse MTB-er som planlagt, som et pilotprosjekt utenfor den ordinære budsjettramme. Så vil jeg fremme et forslag på vegne av Jørn L. Stang og meg selv, om at minstesatsen for alderspensjonister og mottakere av uførepensjon fra folketrygden, gjeldende fra 1. mai 2001, minimum skal være lønnstrinn 1 – 150 305 kr pr. 1. mai 2000 – i statens lønnsregulativ, med årlig indeksregulering.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2001-05-21:
Jeg er meget glad for Jan Simonsens oppklaring fra talerstolen her, for jeg må også innrømme at jeg reagerte med sterk undring i dag morges da jeg fikk diverse telefoner og henvendelser fra Sogn og Fjordane, der det hadde vært en nyhet på lokalradioen om at Fremskrittspartiet hadde snudd i lokaliseringsspørsmålet om hvor det var mest rasjonelt å ha den nye politidistriktsledelsen, i bytte for en eller annen domstol. Det hørtes utrolig merkelig ut, og min umiddelbare kommentar til det var at dette kan ikke være riktig. Så det er godt å høre at Jan Simonsen bekrefter det, for på den måten har denne debatten brakt klarhet i to av de uavklarte spørsmålene. Det ene er at både SV og Venstre har signalisert støtte til Florø, og det burde gi et betryggende flertall sammen med det flertallet som er i komiteen. Det er godt at også Fremskrittspartiet står på det som har vært deres standpunkt hele tiden både i innstillingen og de ytringer som de har kommet med utad. Det andre spørsmålet som antakelig har blitt avklart i debatten, er spørsmålet om Hardanger syd, der det synes, også her med Venstres og SVs støtte, å være et flertall for å la departementet avgjøre den saken. Da ber jeg om at det råd som Jan Petter Rasmussen gav fra talerstolen, nemlig at man etter råd fra kommunene her i første rekke legger vekt på politifaglige råd, også blir lagt merke til av statsråden, for det kan jo være situasjoner der de politifaglige råd faktisk avviker fra kommunepolitikernes synspunkt. Og vår jobb som justiskomite og som politikere på justissektoren er først og fremst å ta hensyn til de politifaglige råd. Til slutt: Det har blitt fremlagt et forslag fra representanten Jørn Stang på vegne av Vidar Kleppe og ham selv om å nedlegge Utrykningspolitiet. Jeg vil be om at det forslaget trekkes. Grunnen til det er ganske enkel: Sist Stortinget hadde denne saken oppe til votering, var det et klart flertall mot forslaget. I innstillingen fra justiskomiteen er det et flertall for å be departementet se på dette på ny i en helhetlig ramme. Og det å få nedstemt dette forslaget i salen vil være stikk i strid med de skritt i riktig retning som vi har fått til i innstillingen. Så hvis hensikten med forslaget er å lage mest mulig ståk og bråk, har man en mulighet til det, men man bringer altså utviklingen i stikk motsatt retning av det man antas å ville arbeide til inntekt for. Så vil jeg takke for en god debatt, og jeg tror resultatet blir et fremtidig Politi-Norge som kan se fremtiden lyst i møte, og som er atskillig bedre tilpasset utviklingen enn det vi ser pr. i dag.
Kristin Krohn Devold (Høyre), 2001-05-21:
Svært kort: Jeg anbefaler Høyres medlemmer å stemme for både I, II og III i komiteens tilråding, og for det mindretallsforslaget som er i tråd med Høyres mindretallssyn i innstillingen, nemlig forslag nr. 8, fra SV.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-05-21:
Bare så det ikke også fra vår side skal bli hengende igjen noe i lufta om at det skulle ha vært noen kontakter knyttet til de innstillingene som foreligger her i dag, og som er avklart fra de enkelte partier, og spesielt det som Kristin Halvorsen tok opp om en kobling mellom stedsvalg for politidistriktsledelsen i Sogn og Fjordane og en domstol i Nordfjordeid, vil jeg si at det er overhodet ingen sannhet i de antydningene. I hvert fall har ikke jeg som justispolitisk talsmann noen gang hørt noe slikt. Jeg reagerte og ble også overrasket da jeg fikk høre referater fra utsagn fra fremskrittspartifolk i media, og jeg syntes det virket veldig useriøst da vi fikk høre at det plutselig ved avslutningen av en sak som vi hadde hatt liggende på bordet i komiteen fire–fem måneder, og når innstillingen lå klar til behandling i stortingssalen, skulle ha vært noe forsøk på kontakt. Det har, som sagt, aldri vært aktuelt. Det tyder jo på en form for overstyring som i mange sammenhenger kanskje også Fremskrittspartiet og Carl I. Hagen har vært eksponent for. Men jeg tar Jan Simonsens redegjørelse her og bekreftelse til orientering i den forstand at han gir den samme versjon. Bare helt til slutt: Når det gjelder kriterier for valg av politiledelse, er det mange som litt enkelt sagt bruker begrepet «politifaglige kriterier». Det er ikke lett alltid å vite hva de politifaglige kriteriene innebærer. Jeg tok et eksempel fra Oppland, der Politiets Fellesforbund og deres landsstyre mente at det burde slås sammen til ett politidistrikt. Nesten halvparten av Politiets Fellesforbund i Oppland mente det stikk motsatte. Det gjorde også Lensmannslaget og politiembetsmennene. Og så kan en spørre seg: Hva er så det politifaglige valget vi må ta? Jeg føler at noen gjerne har tatt nettopp de høringsinstansene som i utgangspunktet har samsvart med egne oppfatninger, til inntekt for det politifaglige. I mange sammenhenger føler jeg at den politifaglige vurderingen faktisk står sterkest i departementet og ikke nødvendigvis i de enkelte høringsinstanser.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-05-21:
Jeg vet ikke om presidenten rakk å redegjøre for situasjonen når det gjelder de fremlagte forslagene i salen. Jeg har forstått at noen av dem skulle oversendes.
Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 2001-05-21:
Men da kan jeg bare foregripe gangen i det og si at vi stemmer uansett imot alle mindretallsforslag som er lagt fram her. Når det gjelder innstillingens II og III, så har vi altså alternative mindretallsforslag, som er inntatt i innstillingen.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-21:
Jeg har også lyst til å understreke, ettersom jeg ikke rakk det i mitt første innlegg, det som representanten Kristin Halvorsen pekte på som viktig. Det dreier seg nemlig om det forebyggende arbeidet, det arbeidet som vi ikke klarer å lese konkrete resultater ut av, men som er så verdifullt, som politiet gjør, og som vi ønsker at politiet skal fortsette å gjøre, ja utvide, slik at vi får et samspill mellom det offentlige og det private som kan føre til at vi kan få et tryggere samfunn i framtiden. Jeg har også lyst til å kommentere det justisministeren sa, at det er vanskelig å forstå at kompetansen svekkes om politimesteren sitter i Halden eller Sarpsborg, ettersom kompetansen er knyttet til folk. Ja, det har jeg ikke så veldig vanskelig med å forstå at justisministeren sier, men jeg kan da ikke begripe hvorfor Arbeiderpartiet trenger å komme med merknaden. Da må justisministeren gjøre henvendelsen til sine egne partifeller og spørre: Hvorfor trenger dere å si dette? Jeg vil også gjerne kommentere at man nokså lett har fart over spørsmålet om Aust-Agder og sammenslåingen til ett politidistrikt i Agderfylkene. Jeg vil gjerne gjøre det i tilknytning til representanten Rasmussens innlegg, hvor han bruker som argumentasjon for Arbeiderpartiets merknad om kommunene på sørsiden av Hardangerfjorden at dette kom så sent inn, og derfor måtte man legge inn en slik merknad. Vi i Kristelig Folkeparti er subsidiært enig i denne merknaden, men representantens bemerkninger kunne like gjerne gått på Aust-Agder. Men dette går man forsiktig over, sannsynligvis fordi man altså trengte flertall for sin innstilling i et samarbeid med Høyre. Det er akkurat det representanten Ranveig Frøiland også må forstå. Hun uttaler fra Stortingets talerstol at hun håper at Kristelig Folkeparti tenker seg om i forhold til Hordaland og Haugaland. Ja, vi har tenkt oss om. Det er derfor vi har en primærinnstilling. Men fordi flertallspartiene ikke klarer å bli enige seg imellom, trenger de andre til å hjelpe seg med løsningen. Da har vi sagt at vi har et sekundærstandpunkt i denne saken. Det ønsker Kristelig Folkeparti å framheve som noe som er vårt sekundære ståsted. Jeg håper, som det er sagt tidligere, at vi kan få et godt resultat til slutt. Vi vil samarbeide om det.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-21:
Siden dette er blitt en øvelse hvor det er viktig at alle deltar, etter det jeg har skjønt, måtte også vi bli med på denne stemmeforklaringen – skjønt det skulle være unødvendig. Vi kommer selvfølgelig til å støtte alle våre mindretallsforslag. Vi vil stemme subsidiært i forhold til II og III i komiteens tilråding, og også i forhold til forslagene nr. 1 og nr. 2, fra Arbeiderpartiet, hvor vår gruppe stilles fritt. Det betyr at det ikke er et bundet opplegg når det gjelder dette. Vi imøteser avstemningsresultatet.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2001-05-21:
Jeg registrerte at statsråden i svaret til representanten Hernæs sa at man i departementet ikke hadde registrert brevet fra Larvik kommune inn. Jeg ringte da for sikkerhets skyld til ordføreren i Larvik, som kunne bekrefte at brevet ble fakset til departementet samme dag, fredag den 4. mai, og underskrevet og sendt som brev mandagen derpå. Når jeg tar opp dette, er det fordi jeg synes det er viktig for mitt vedkommende i forhold til den vurdering jeg har foretatt om ikke å dissentere i forhold til Larvik/Sandefjord. I meldingen har man argumentert på en slik måte at jeg tenkte at ja vel, da er det greit – man har et økonomisk aspekt på stedsvalget, slik det fremgår av meldingen. Nå sier riktignok statsråden at stedsvalget beror på en helhetsvurdering. Slik det har sett ut for undertegnede, er det ikke minst økonomiske synspunkter som har vært viktige. Det er også grunnen til at jeg i forhold til domstolen i Farsund gjerne vil understreke at der handler det om to forskjellige saker. Det handler om to forhold. Det ene er forslaget om at domstolen skal ligge i Farsund, og at Mandal legges til Kristiansand. Da er man enig om at da skal domstolen være i Farsund. Men så er det kommet et innspill om at man ikke ønsker Mandal lagt til Kristiansand, men til Farsund, og da ønsker man domstolen i Lyngdal. Dette er to forskjellige saker, og det er viktig å holde tunga rett i munnen. Jeg mener at representanten Stang ikke gjorde det i sitt innlegg i forhold til dette komplekset. Dette er også en av grunnene til at vi er med på den merknaden som Høyre har lagt inn i denne innstillingen. Avstanden i kjøretid hvis man overfører Mandal til vestfylket, vil være fem minutter mer enn fra Mandal til Kristiansand. Det kan umulig føre til noen stor økonomisk tapping av et budsjett. Derfor støtter jeg altså at Farsund skal være stedet. Når det gjelder mitt eget fylke, Buskerud, er det klart at også der har økonomien en vesentlig innvirkning på stedsvalget. Men jeg ønsker å understreke i debatten i dag at den tilgjengelighet og kvalitet som domstolen på Kongsberg har, og den service som Kongsberg domstol yter overfor Kongsberg Næringspark, er nødt til å bli videreført ved Hokksund, slik at servicen overfor Kongsberg-distriktet ikke blir dårligere enn den er i dag. Det er et viktig handels- og industriarbeid som utføres fra Kongsberg mot utlandet, derfor må kvaliteten og servicen opprettholdes.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
Jeg hørte representanten Kristin Halvorsen si at det var få fremskrittspartifolk i salen under debatten. Mens hun selv holdt sitt innlegg, registrerte jeg kun én representant fra SV utenom Kristin Halvorsen selv. Jeg minner Kristin Halvorsen om at det går an å følge debatten fra fjernsynsskjermen på våre kontorer og der ta en røyk samtidig, og det er ofte en aldeles utmerket løsning. Fremskrittspartiet går inn for å plassere politimester- og politiledelsesfunksjoner i Sogn og Fjordane i Florø. Vi har gjort det etter råd fra Sogn og Fjordane Fremskrittsparti, og jeg har også registrert at det er det klare rådet fra Politiets Fellesforbund, og at begge argumenterer med at dette er den beste helhetsløsningen og den beste politifaglige løsningen. Jeg håper at også andre representanter i denne salen som ennå måtte være i tvil, vil gå for en slik løsning. Det er ingen tvil om at kriminaliteten er størst i området Florø–Førde. Det er der det er flest personer som har behov for å fremstilles for en domstol for varetektsfengsling, og det er derfor der det er behov for å ha påtalemyndighetens representanter i nærheten. Det er slik at det er domstoler både i Førde og i Sogndal, men det er domstolen i Førde som har de aller, aller fleste sakene, nesten 70 pst. Det er også slik at en god del av herredsrettssakene faktisk settes i Florø under administrasjon fra domstolen i Førde. Så Fremskrittspartiets holdning er helt klar. Jeg har registrert at et rådsmøte i Sogn og Fjordane Fremskrittsparti har sagt at de er villig til å snu på sin stemmegivning til fordel for Sogndal under forutsetning av at de får beholde en domstol et sted i fylket. Jeg har også registrert at Arbeiderpartiets nestleder, Hill-Marta Solberg, veldig klart har uttalt at hun ikke kunne tenke seg å være med på noen slik form for hestehandel. Det har derfor ikke vært behov for Fremskrittspartiet å følge opp dette rådet fra Sogn og Fjordane Fremskrittsparti. Vi står på det standpunktet som vi har fått anbefalt som primærstandpunkt fra Sogn og Fjordane Fremskrittsparti, som Politiets Fellesforbund går inn for, som er den klart beste løsningen, og som jeg vil anbefale ikke bare hele Fremskrittspartiets gruppe å stemme for, men også andre representanter som ennå ikke har tatt sin avgjørelse.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
Fremskrittspartiet har i 90 pst. av sakene tatt hensyn til rådene fra Politiets Fellesforbund, og da synes jeg Politiets Fellesforbund og andre burde være godt fornøyd med det. De to unntakene gjelder Finnmark, hvor vi ønsker å plassere hovedkontoret i Alta, og Nordland, hvor vi har gått inn for Mosjøen, bl.a. etter at vår representant fra Nordland Fremskrittsparti, som har besøkt både politikammeret i Mosjøen og politikammeret i Mo i Rana, argumenterte for at det beste ut fra en politifaglig vurdering var Mosjøen. Det fikk flertall i vår stortingsgruppe, og hele stortingsgruppen kommer derfor til å stemme for Mosjøen.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
Bare en kort stemmeforklaring, eller stemmeanbefaling er det vel riktigere å kalle disse innleggene. For at det ikke skal oppstå noen tvil, vil jeg anbefale Fremskrittspartiets representanter å stemme for forslag nr. 3, som er fra Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, samt for innstillingens II og III. Når det gjelder de forslagene som er levert inn i morges, vil jeg anbefale Fremskrittspartiets representanter å stemme for forslag nr. 7, fra representanten Jørn L. Stang, som er i samsvar med Fremskrittspartiets program for inneværende stortingsperiode.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2001-05-21:
I arbeidet med å sikre en mer effektiv og rasjonell offentlig sektor inn i det nye århundret er det ingen sektorer som kan lure seg unna. Også domstolene må finne seg i å bli vurdert i lys av nåtidens teknologi og krav til rasjonelle løsninger. Derfor er det heller ingen partier som er imot den dramatiske reduksjonen av antall sorenskriverembeter som nå blir foreslått. Kristelig Folkeparti og Senterpartiet ønsker å beholde åtte domstoler mer enn de øvrige partiene. Det betyr at også disse partiene er med på de fleste nedleggelsene og sammenslåingene. Departementet har ønsket å fjerne tinglysingen fra domstolene, slik at vi får et ryddig system der domstolene driver med domstolsoppgaver underlagt den nye domstolsadministrasjonen, mens forvaltningsoppgavene blir fjernet. Det høres på mange måter fornuftig ut, og på sikt bør det utredes hvordan det kan etableres et eget, sentralt tinglysingsregister. Inntil videre bør imidlertid tinglysingen kunne skje ved domstolene. Der utføres oppgavene i dag på en rask og effektiv måte, som har imponert publikum. Norsk Eiendomsinformasjon går da også inn for å beholde tinglysingen i domstolene og argumenterer med lav risiko og høy stabilitet. Når departementet imidlertid kommer tilbake til Stortinget med et eventuelt opplegg for et eget tinglysingsregister, bør det vurderes seriøst. Dersom det skulle bli en fremtidig løsning, vil jeg minne om at det allerede finnes et forslag om et register, lokalisert i Hardanger. Jeg har alltid ment at positive initiativ bør belønnes, og jeg tror en løsning i Hardanger derfor vil stille sterkt når avgjørelsen skal tas en gang i fremtiden. Fremskrittspartiet støtter i hovedsak departementets forslag når det gjelder hvilke domstoler som bør beholdes, og hvilke som bør nedlegges. Vi ønsker ikke å opprette en ny domstol i de samiske kjerneområdene i Finnmark. Når en rekke domstoler ellers i landet må nedlegges, virker det merkelig å opprette en ny domstol i vårt nordligste fylke. Domstolen på Bryne er en av de få som er foreslått nedlagt, men som bør beholdes. Domstolen har en hensiktsmessig størrelse, den er nyinnflyttet i hensiktsmessige lokaler og har tre moderne rettssaler som vi trenger. Dessuten er den samlokalisert med lensmannsetaten – på en hensiktsmessig måte for begge – og er plassert i et vekstområde. Det er uforståelig at en slik domstol blir foreslått nedlagt. Fremskrittspartiet har i den senere tiden fått sterke henvendelser og gode argumenter fra våre fylkeslag i Hordaland og Sogn og Fjordane om å beholde domstolene på Voss og i Nordfjordeid. Selv om dette ikke er signalisert i innstillingen, vil Fremskrittspartiet stemme for å beholde disse to domstolene. Jeg ber presidenten merke seg at det i praksis betyr at vi må dele opp forslaget fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, og at Fremskrittspartiet vil stemme for punktene b og c. I sum betyr det at Fremskrittspartiet foreslår én domstol mer enn departementet. Det burde være til å leve med.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-05-21:
Et forsøk på å omskrive sannheten blir ikke riktigere selv om det blir gjentatt, slik representanten Ane Sofie Tømmerås forsøkte seg på i sitt treminuttersinnlegg. Tømmerås hadde, i likhet med justisministeren, en smule oppsiktsvekkende argument i forhold til mindretallets forslag om å opprettholde Halden politidistrikt. Justisministeren sa bl.a. at konsekvensen av vårt standpunkt var en nedvurdering av den menneskelige ressurs polititjenestemenn i Halden representerte. Så feil går det an å ta. Har ikke justisministeren og representanten Tømmerås fått med seg den kompakte motstand som er fremkommet nettopp fra dette miljøet? Folk herfra føler seg på ingen måte trygge på at de føringer som Arbeiderpartiet, med støtte fra Høyre og Fremskrittspartiet, har lagt i innstillingen, er tilstrekkelig til å sikre den unike kompetansen politiet i Halden har når det gjelder bekjempelse av grenserelatert kriminalitet. Det er fordi de vet at det ved at distriktspolitiledelsen fjernes fra Halden og flyttes vekk, kan ligge et klart element av at politimesteren har en ulik prioritering i forhold til om politimesteren var lokalisert i Halden. Vanskeligere er det faktisk ikke. Situasjonen er tilsvarende i Telemark, der Regjeringen foreslo – og får støtte fra Høyre – å slå sammen fylkets fem politidistrikt til ett. Her snakker vi nemlig om et geografisk stort område og, like viktig, et fylke med svært ulik type kriminalitet. Politifaglig bør det så avgjort – og det er også i tråd med sentrumspartienes merknad – være fornuftig å opprettholde et Øvre Telemark politidistrikt lokalisert til Notodden. Her opplever vi også at Høyre støtter Regjeringens forslag, og at det blir flertallsinnstillingen her i salen. Jeg beklager også at vi ikke får flertall for å opprettholde Lofoten og Vesterålen politidistrikt. Der har jeg de samme argumentene som representanten Sahl, nemlig store geografiske avstander og problemer med nærhet til politidistriktsledelsen – i det hele tatt sterke argumenter for at det fortsatt burde være ett politidistrikt for Lofoten og Vesterålen.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-05-21:
Bare en kort kommentar i forbindelse med det siste innlegget til representanten Rasmussen. Han gir uttrykk for at han mener det er positivt feil når jeg påstår at Regjeringen lider nederlag i spørsmålet om Halden sorenskriverembete. Han tillater seg også å gi uttrykk for at jeg lekker fra behandlingen i komiteen. Det er positivt uriktig, og jeg ber ham konferere med referatet herfra av det jeg sa. Til og med Arbeiderpartiets representanter går imot Regjeringens forslag på dette punktet. Normalt kjenner Rasmussen meget godt til disiplinen i Arbeiderpartiet. Hvis det blir spørsmål om å følge Regjeringen, gjør en det rimelig slavisk. I dette tilfellet har en ikke gjort det. Dermed har en også motvillig vært med på flertallets innstilling når det forelå et flertall. Så til Rasmussens argumentasjon om at forslaget innebærer mer desentralisering enn slik det er i dag. Det gjelder tinglysing. Men det er jo bare Arbeiderpartiets representanter som mener det. Det må tydeligvis ha vært noe galt med Regjeringens fotarbeid når ikke flere har forstått at det ville være et fremskritt. Nå merker jeg meg at svært mange – også statsråden – gir uttrykk for at hun skal forsere jobbingen, med bakgrunn i det som flertallet sier. Man ber om at Regjeringen kommer tilbake med et opplegg der man vurderer å ta tinglysingen ut av domstolene. Jeg er veldig trygg på at de som utgjør flertallet som ber om en slik vurdering, har et helt ulikt syn på hva et slikt sentralregister skal være, når saken kommer tilbake, for Høyre og Fremskrittspartiet som støtter det, går jo inn for å privatisere Kartverket. De ønsker et Hardangerregister. Regjeringen vil antakelig konkludere med at et sentralt register bør ligge hos Kartverket, og da føler jeg meg trygg på at den skinnenigheten som har kommet til uttrykk her, ikke vil komme til uttrykk når Stortinget blir invitert til å diskutere dette.
Tor Nymo (Senterpartiet), 2001-05-21:
Jeg hadde i utgangspunktet ikke noe ønske om å forlenge debatten. Jeg trodde denne saken var rimelig klar, men så ble jeg oppmerksom på at Arbeiderpartiets representant ønsker å ta ordet, og da synes jeg det er naturlig at jeg som saksordfører gjør det. Bakgrunnen for at St. prp. nr. 66 er fremmet, er at forutsetningene i St. prp. nr. 1 for 2000-2001 er endret, og at det viser seg at enkelte driftsutgifter under kategori 06.20 ikke ble tatt med i budsjettet. Justisdepartementet foreslo derfor å styrke domstolene ved å øke bevilgningene under kap. 410 Herreds- og byrettene post 1 Driftsutgifter med 16 mill. kr, mot en tilsvarende reduksjon under kap. 440 Politi- og lensmannsetaten post 1 Driftsutgifter. Komiteen merket seg at bevilgningen på kap. 410 Herreds- og byrettene, i motsetning til det som ble forutsatt i St. prp. nr. 1, ikke er tilstrekkelig til å opprettholde aktivitetsnivået i domstolene, idet enkelte driftsutgifter ikke ble tatt med i budsjettforslaget. Komiteen registrerer at det på grunn av dette har vært nødvendig å holde dommerstillinger ledige, og at restanser og saksavviklingstid vil øke vesentlig dersom ikke budsjettet tilføres økte midler. Komiteen ser det som uheldig at domstolene etter dette har fått en usikker driftssituasjon, og slutter seg til forslaget om at bevilgningen økes. Komiteen legger til grunn at departementet mener at en økning av driftsbudsjettet på 16 mill. kr vil være tilstrekkelig til å endre situasjon og sikre en forsvarlig saksavvikling. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Arbeiderpartiet, kan imidlertid ikke slutte seg til departementets forslag til inndekning ved at driftsbevilgningen til politiet skal reduseres med 16 mill. kr. Flertallet peker på at politiet gjennom flere år har hatt et meget stramt driftsbudsjett, og at det ikke kan forsvares å redusere bevilgningen selv om man i 2000 fikk en «innsparing» på grunn av sen tilsetting i nye stillinger. Flertallet er av den oppfatning at det er et klart behov for at politiet selv får disponere disse midlene. Flertallet forutsetter derfor at Regjeringen kommer tilbake til Stortinget med nytt forslag til inndekning som kan behandles i Stortinget i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett for 2001.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-05-21:
Noen ganger er det slik at det mest spennende skjer i stortingssalen under debatten, og noen ganger er det slik at det foregår på gangen, ute i korridorene eller rundt omkring i landet. Jeg har noen spørsmål, først og fremst til Fremskrittspartiet, på tampen av denne debatten. Jeg er kjent med at Carl I. Hagen var i Sogn og Fjordane i går, og at han der har gitt signaler om at Fremskrittspartiet skulle være interessert i å snu ved stemmegivningen fra å gå inn for Florø, som de går for i komiteens innstilling, til å gå inn for Sogndal hvis de kunne kjøpslå den lokaliseringen med en fortsatt domstol i Nordfjordeid. Dette synes jeg er en såpass oppsiktsvekkende beskjed, særlig hvis det er etter Carl I. Hagens innfall etter hvor han sist var ute og reiste, at jeg gjerne vil ha en klargjøring fra Fremskrittspartiet med hensyn til hvordan de faktisk kommer til å votere. Så vil jeg gjerne spørre Carl I. Hagen selv, direkte, om hva som er grunnen til at han argumenterer på én måte rundt omkring i det fylket han var i sist, men ikke engang deltar i debatten i stortingssalen, ja, ikke engang er å se. Tvert imot har det vært oppsiktsvekkende tomt for fremskrittspartirepresentanter i denne salen i dag. Jeg vil gjerne også ha en klargjøring fra Carl I. Hagen med hensyn til hva som er bakgrunnen for at han sier én ting i et fylke og ikke engang deltar i debatten i salen, og om det er slik at det har vært noen kontakt mellom Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet eller Fremskrittspartiet og Høyre om en slags kjøpslåing i disse sakene. Det er jo også representanter til stede fra Arbeiderpartiet og Høyre som eventuelt kan bekrefte eller avkrefte om det har vært noen slik kontakt. Jeg tar opp dette mot slutten av debatten fordi jeg synes det er oppsiktsvekkende hvis man driver og gambler med saker som har vært til behandling i Stortinget over lang tid. Det er særlig oppsiktsvekkende hvis gamblingen foregår i det selvoppnevnte lov og orden-partiet Fremskrittspartiet, i strid med deres egne standpunkter i komiteen og etter partiformannens reiserute siste døgn. Derfor håper jeg å få noen svar og klargjøringer. Dette er en sak som har stor lokal interesse, og jeg vil gjerne ha kommentert om det er slik at Fremskrittspartiets lov og orden-politikk bestemmes etter innfallsmetoden eller kasino-prinsippet, kan vi vel kanskje kalle det, selv om det altså er forbud mot kasinovirksomhet i Norge.