Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2010-03-05:
Jeg klarer ikke la være å kommentere denne saken, for den har jeg holdt på med i fire år, og den er jeg veldig, veldig glad i. Den reflekterer de gigantiske inkonsekvensene i Regjeringens politikk på en så utmerket måte at den er verdt en kommentar hver eneste gang. Jeg kan jo begynne med det som går på forsvarsindustrien og komponenter til atomvåpen, hvor vi har utelukket alle de store og aller beste teknologibedriftene i verden – Lockheed Martin, bl.a., som vel er verdens største teknologibedrift. Men samtidig er vi beskyttet under artikkel 5, «no first use» av atomvåpen og NATOs doktrine. Da er tydeligvis de samme våpnene ikke fullt så uetiske allikevel. Vi har gjenkjøpsavtaler hvor vi påtvinger Lockheed Martin å samarbeide med Kongsberg, som staten eier halvparten av, og Nammo, som staten har store eierinteresser i. Vi påtvinger dem å samarbeide med Lockheed Martin, som i utgangspunktet er en uetisk bedrift som produserer komponenter til atomvåpen. Vi sitter jo ikke i et mørkt rom og sier at nå skal vi produsere noen komponenter til atomvåpen, det er pålagt av de amerikanske myndigheter. Det er akkurat sånn som den amerikanske ambassadøren sa den gangen man utelukket Lockheed Martin, at det er indirekte kritikk av amerikanske myndigheter og den amerikanske politikken. Det er det sikkert noen som er fornøyd med, men det er faktisk det det er. Når det gjelder barnearbeid, var det en norsk forsker som i radioen snakket om barnearbeid i Bangladesh, hvor de økte aldersgrensen fra 12 til 15 år. De fant at ikke et eneste av de barna som jobbet, gikk ut i skole. De gikk over i gateprostitusjon. Men vi toet våre hender og sa: Vi investerer ikke i disse selskapene som har barnearbeid, for det er noen skumle greier. Og det er noen skumle greier, det er alle enige om. Men hva er alternativet for disse barna? Det må jo være det vesentlige. Vi skal heller ikke glemme at vi ikke skal så veldig langt tilbake i norsk historie før vi også hadde barnearbeid. Vi hadde faktisk en ferie som var oppkalt etter barnearbeid – potetferien, som nå heter høstferien. Og vi hadde barnearbeid i gruvene den gangen vi trengte å utvikle vårt land og vår økonomi. Men vi sitter altså her og praktiserer etikkimperialisme. Vi sitter på vår høye hest, og vi vet best. Vi skal fortelle resten av verden hvordan de skal drive etikk. Selv om vår etikk er i konstant evolusjon og endrer seg fra dag til dag, fra år til år, mener vi at den etikken som vi står for til enhver tid, er den etikken som alle andre også bør stå for, til tross for at vi ikke sto for den for noen år siden. Da burde man spørre seg: Hvorfor skal vi ikke ha 40 pst. kvinner i bedriftsstyrene? Skal vi investere i bedrifter som ikke har etniske minoriteter i ledelsen? Hvor går egentlig grensen for hva man skal kunne be om? Tydeligvis går grensen stadig litt lenger ut. Da har jeg ikke engang snakket om avkastningen, for den mener jeg er underordnet disse inkonsekvensene i den etiske, praktiske implementeringen av politikken knyttet til SPU. Vi burde bekymre oss om det enkelte land, ikke sitte på vår høye hest og drive med etikkimperialisme og tro at vi gjør noe klokt og godt.