Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-05-08:
Under budsjettbehandlingen sist høst ville Fremskrittspartiet kutte 2 mrd. kr i sykelønnsordningen. Knapt var juleferien over før samme parti foreslo en kraftig utvidelse av sykelønnsordningen, slik at pasienter med alvorlige diagnoser som har brukt opp sin sykelønnsperiode på ett år, kan få sykelønn i ytterligere 14 uker når de har utsikter til å bli friske. Videre foreslår de innført en tidskontoordning for sykmeldte, slik at det blir større fleksibilitet i uttaket av sykedager, og endelig foreslår de at det skal gjøres unntak fra venteperioden på 26 uker før ny syketrygd kan innrømmes. Det er disse forslagene vi behandler i dag. Felles for dem er at de i sum vil øke utgiftene til sykelønn med milliardbeløp. Vi har etter hvert vennet oss til opportunismen og den manglende sammenhengen i Fremskrittspartiets politikk. Jeg vil nødig bruke uparlamentariske uttrykk når jeg skal betegne andre partiers politikk. Én ting er at Fremskrittspartiet skyver alvorlig syke kreftpasienter foran seg i forsøk på å hente politiske gevinster. Verre er det at Fremskrittspartiet tillater seg å anklage stortingsflertallet, alle andre partier med unntak av Venstre, for å framstille kreftpasienter som misbrukere av sykelønnsordningen. Jeg oppfatter en slik oppførsel som en fornærmelse mot alle som forsøker å opptre med et minimum av politisk anstendighet. Uten at jeg nærer spesiell bekymring for et eventuelt borgerlig samarbeid foran stortingsvalget i 2013, kan slike anklager neppe vekke særlig varme følelser hos potensielle samarbeidspartnere. Norge har verdens mest sjenerøse sykelønnsordning, med full lønn under sykdom et helt år. Pasienter med alvorlige lidelser som etter ett år fortsatt er under behandling, og som ikke er arbeidsføre, går så over på arbeidsavklaringspenger, hvilket er en noe lavere ytelse, vanligvis to tredjedeler av tidligere inntekt. Enhver inntektsnedgang er selvfølgelig følbar, men arbeidsavklaringspengene er altså på nivå med andre trygdeytelser her i landet. Jeg har ikke før nå registrert noe påtrengende politisk ønske om å øke trygdeutgiftene ytterligere. Tvert om, vi har lagt betydelig arbeid i å redusere dem. Jeg minner om at sykefraværet de siste åra har gått betydelig ned, med en innsparingseffekt på 3 mrd. kr, som dermed kan frigjøres til andre gode formål. En viktig årsak til redusert sykefravær er uten tvil det gode samarbeidet mellom myndighetene og partene i arbeidslivet om IA-avtalen. Det er verdt å merke seg at både NHO og LO advarer oss mot å gå inn på dette forslaget, fordi de frykter at det vil skape ytterligere debatt og press på hele sykelønnsordningen og IA-avtalen. Det er også grunn til å merke seg at stortingsflertallet, alle unntatt Fremskrittspartiet og Venstre, nå sier at de vil stå vern om sykelønnsordningen som et viktig velferdsgode. Nå gjenstår det naturligvis å se hvor langt denne enigheten bærer, men jeg antar at vi slipper nye angrep på sykelønnsordningen, i det minste til over valget i 2013. Jeg gjør imidlertid et selvfølgelig unntak for Fremskrittspartiet. Det hender jeg lurer på om Fremskrittspartiet selv forstår konsekvensen av det de foreslår. I dette tilfellet foreslår de altså forlenget sykelønn til pasienter som etter fullført behandling har en rimelig mulighet til å bli friske og dermed vende tilbake til yrkeslivet – som om det skulle være viktigere å sikre inntekten til dem som kan bli friske, framfor dem som ikke blir det. Og skal noen – i dette tilfellet Nav – vurdere hvem det er håp for, og hvem det ikke er håp for? Rent bortsett fra at en slik sortering i seg selv vil være en uhyrlighet, er det tilsvarende håpløst å vurdere hvilke alvorlige diagnoser som kan kvalifisere til forlenget sykelønn, og hvilke som ikke gjør det. Skal f.eks. en kreftsykdom rangeres foran en livstruende depresjon? Under komitéhøringen opplyste Kreftforeningen at det anslagsvis er 50 000 personer hvert år som bruker opp sykepengeperioden på 52 uker. Det er disse Fremskrittspartiet nå vil forskjellsbehandle.