Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2011-05-03:
Det foreligger lite forskning om ulike typer dyremishandling og om omfanget i Norge, men en forskningsrapport viser at dyremishandling sjelden anmeldes, og at sjansen for å få straff eller bli fratatt dyrene er uhyre liten. Den konkluderer også med at dyremishandling trolig skjer langt oftere enn den mishandlingen dyrevernsnemnder og politi får kjennskap til. Gjentatte tilfeller av grov vanskjøtsel som har pågått over tid, bekrefter inntrykket av at dyremishandling ikke oppdages eller oppdages for sent. I Norge er det dyrevelferdsloven med tilhørende forskrifter som skal sikre at dyr ikke lider unødig. Det er Mattilsynet som forvalter dyrevelferdsloven, med hjelp fra lokale lekmannsnemnder. Den lave risikoen for at dyremishandling blir oppdaget, tilsier at Mattilsynets håndtering ikke er tilfredsstillende. En utredning som Mattilsynet selv har gjort når det gjelder forebygging av dyretragedier, peker på oppgradering av dyrevelferdsområdet og organisatoriske problemer internt i tilsynet som utfordringer man må løse for å forebygge dyretragedier. I England og i noen stater i USA finnes det et eget dyrepoliti. Det engelske dyrepolitiet ligger under den private organisasjonen Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals, RSPCA, og nyter stor respekt i hjemlandet. Denne organisasjonen er blitt delegert myndighet til å utøve dyretilsyn og legge fram saker for påtalemyndighetene. Dette har medført at private økonomiske bidrag øker, noe som minsker behovet for økt offentlig finansiering. Det blir også mindre offentlig byråkrati, og kontrollen blir bedre, noe som medfører mindre dyremishandling. Vi har en organisasjon i Norge som allerede er etablert, og det er SPCA Norge. RSPCA ble etablert i 1824 i England, og ble beskyttet av dronning Victoria. RSPCA er etablert i over 123 land verden over. SPCA Norges arbeid er basert på frivillighet, som all øvrig frivillig redningstjeneste i Norge. Visjonen til organisasjonen er å få en nasjonal struktur innen praktisk dyreredning og -forvaltning og gjennom forebyggende arbeid formidle en verdiholdning og kunnskap om dyr. SPCA Norge er en inkluderende forening som ønsker å benytte seg av eksisterende ressurser i kongeriket for å lage en nasjonal standard innen dyreredning og -velferd – dog skal eksisterende ressurser underlegges SPCA Norges nasjonale kriterier, slik at et enhetlig system trer fram. SPCA Norge ønsker å opprette Nasjonal Styringsenhet for Akutt Dyreassistanse. De ønsker å utføre tjenester som krisemottak for dyr, som skal ha smitteforebyggende tiltak. De ønsker å utføre tjenester som dyretransport til og fra klinikker for dyreeiere og å bistå nødetater innen dyreredning. De ønsker også en nasjonal katastrofeberedskap, et nasjonalt adopsjonssystem og tjenester som undervisning og veiledning. SPCA Norge er som sagt en inkluderende forening som i forbindelse med dyreredning ønsker å mobilisere tilgjengelige veterinærer i et samlet samarbeid nasjonalt, ved ulykker være underlagt redningsarbeidet til brannvesenet, som en fagressurs med ekspertise innen dyrehåndtering – SPCA Norge har i dag samarbeid med brann- og redningsetaten i landet – videre utføre spesialiserte oppdrag for etater innen forsømte, farlige og aggressive dyr. SPCA Norges arbeid burde vurderes på lik linje med det arbeid som gjøres av RSPCA i 123 land over hele verden. Tilgjengelig informasjon tyder på at Mattilsynet ikke i tilstrekkelig grad klarer å ivareta kontrollen med og oppfølgingen av dyrevelferden i landet. Det kan være grunn til å vurdere en annen modell for organiseringen av tilsynet med og regelutviklingen når det gjelder dyrevelferd. Det bør gjennomføres en evaluering av Mattilsynets resultater på dyrevelferdsområdet siden opprettelsen og fram til i dag, bl.a. i hvilken grad Stortingets mål for dyrevelferd er oppnådd, hvilke typer oppgaver som peker seg ut som problematiske, og hva som er årsakene til dette. Det bør videre gjennomføres en utredning av ulike forvaltningsmodeller for dyrevelferd, bl.a. organisering av dyrevern i en egen etat, tilsvarende det tidligere Statens dyrehelsetilsyn, og organisering av dyrevern som en egen avdeling i Mattilsynet, med egne inspektører. Det bør samtidig vurderes om inspektørene som kontrollerer dyrevelferden, bør tillegges begrenset politimyndighet tilsvarende Statens naturoppsyn. Mattilsynets årsrapport for 2010 viser at dyrevelferdsproblemer forsømmes, slik at dette har fått lov til å eskalere til et kritisk nivå. Eksempler fra Mattilsynets årsrapport er lakselus i fiskeoppdrett og overtallige reinsdyr på Finnmarksvidda. Dette viser at Mattilsynet ikke jobber tilstrekkelig proaktivt, slik at dyrelidelser blir et faktum før det gripes inn. Av alle ressursene Mattilsynets distriktskontorer brukte på tilsyn i perioden 2006–2009, gikk bare om lag 5 pst. til tilsyn med dyrevern. Til sammenligning gikk nesten 30 pst. til kjøttkontroll og 25 pst. til næringsmiddelkontroll. Mattilsynet skriver selv i sin årsrapport for 2010: «Dyrevelferdssaker er ofte vanskelige og ressurskrevende.» Dette understreker at personell som jobber med dyrevelferd, bør få mulighet til å spesialisere seg – dette for å kunne jobbe mer effektivt. Mattilsynets modell for tilsyn, risikobasert tilsyn, har ikke fungert på dyrevelferdsområdet. Det er f.eks. fortsatt ikke identifisert objektive kriterier for risiko og dyrehold. Mattilsynet skriver også i sin årsrapport for 2010: «Regionalt tilsynsprosjekt med sikte på å avdekke objektive utvalgskriter for dyrehold med høy risiko for dårlig dyrevelferd, viste at kriteriene som ble testet ut hadde begrenset verdi.» Dyrevelferdsloven av 2009 gir hjemmel for bruk av flere virkemidler enn tidligere dyrevernslov. Det er for tidlig å si hvilken effekt dette vil få. Samtidig er det et generelt inntrykk at Mattilsynet viser tilbakeholdenhet i virkemiddelbruken. Aktiv bruk av virkemidlene er en forutsetning for håndhevelse av loven i overensstemmelse med lovgivers forventninger. Publikum er misfornøyd med Mattilsynets håndtering av dyrevelferd. Dette er også det entydige inntrykket fra dyrevernsorganisasjonene, og bekreftes av at det er opprettet flere grupper for et dyrepoliti på Facebook, bl.a. med underskriftslister. Til sammen har disse over 160 000 venner. Ansvaret for dyrevelferden ligger i dag under Landbruks- og matdepartementet og Fiskeri- og kystdepartementet. Næringsdepartementet har ansvaret for å fremme næringsinteresser, som ofte går på tross av dyrevern. Dette medfører klare interessekonflikter i forvaltningen av dyrevelferden, og dette må vurderes opp mot næringshensyn. Siden 2006 har norske bønder på Vestlandet hatt et tilbud om mobile husdyrslakterier. Tidligere har det kun vært tilbud om mobile slakterier til slakt av vilt og oppdrettsvilt. Tillatelse ble gitt til bl.a. Mobilslakt AS i 2006 av Mattilsynet til slakting av husdyr. Nå vil Mattilsynet stoppe virksomheten til Mobilslakt AS grunnet hygieneforhold. Forholdene knytter seg hovedsakelig til krav om toalett- og garderobefasiliteter for de ansatte på slaktebilen. De mobile slakteriene har ikke slike fasiliteter verken i eller i tillegg til slaktebilen. Muligheten for at de ansatte kan bruke de permanente toalett- og garderobefasilitetene på de gårdene der de skal utføre slaktingen, er ifølge Mattilsynets krav ikke godt nok. Mobilslakt AS har siden 2006 hatt dispensasjon for å benytte garderobefasiliteter i permanente lokaler. Denne dispensasjonen er nå utløpt, og Mattilsynet er ikke villig til å fornye den. I forbindelse med St.meld. nr. 12 for 2002–2003 Om dyrehold og dyrevelferd ble det bl.a. bemerket følgende: «All slakting av dyr for humant konsum skal skje ved bedøvelse før avblødning. Det pekes på følgende positive sider ved forholdene på slakteriene: – Norske slakterier skal før de tas i bruk, være godkjent ut fra hensynet til dyrevelferden. – Det er gjennomgående et godt samarbeid mellom kontrollmyndighet og bedriften.» Det ble videre bemerket: «Det er imidlertid en økende interesse og bekymring blant forbrukerne om hvordan forholdene er for dyrene på slakteriet og under selve slaktingen. Landbruksdepartementet vil fokusere på en del forhold hvor forbedring er ønskelig og mulig:(…) (…) Etter dagens regelverk stilles det like strenge krav til mobile slakteri som for permanente. Fremskrittspartiet er av den formening at hygienekrav til næringsmiddelsektoren bør være strenge grunnet mattrygghet og matkvalitet. Dette må også gjelde for håndtering av slakt av så vel husdyr som vilt. Imidlertid er Fremskrittspartiet av den formening at man må kunne lempe på krav til innretning av mobile slakteri når det gjelder toalett og garderobefasiliteter i forhold til permanente slakteri, da mobile slakteri vil ha anledning til å bruke nevnte fasiliteter ved de permanente gårdsanlegg hvor slaktingen skal utføres. For tiden finnes det bare ett godkjent mobilt slakteri som slakter rein. Norge er unikt i europeisk sammenheng. I de andre europeiske landene fokuserer man på dyrevelferden og har vedtatt å bruke flere mobile slakterier for ikke å stresse dyrene, noe som også fører til bedre kjøttkvalitet. Nei, det er på tide å ta hensyn til dyrevelferden og følge resten av Europa og la dyrene bli slaktet så nær gården som mulig.