Marit Arnstad (Senterpartiet), 2015-04-28:
Stortinget har gitt sin tilslutning til at Norge gjennom sin deltakelse i EUs klimarammeverk skal bidra til 40 pst. reduksjon av klimagassutslipp i 2030. EUs målsetting inneholder ikke bruk av FNs fleksible mekanismer, men vil legge til rette for fleksible mekanismer mellom EU-land. På den andre siden er Norge også aktiv når det gjelder klimafinansiering overfor fattige land. Vi har gitt løfter om å bidra med klimafinansiering gjennom kanaler som FNs grønne klimafond, satsing på fornybar energi og regnskogsatsing. Felles for denne innsatsen er at mål og innsats for årene etter 2020 ikke er konkretisert. Derfor er Senterpartiet i dag medforslagsstiller til forslaget om at regjeringen må utarbeide en sak til Stortinget om norsk klimafinansiering i fattige land fram mot 2030. En slik sak bør omhandle alle områder der Norge i dag bidrar i betydelig omfang, slik som f.eks. regnskogsatsing og fornybar energi, men saken bør også omhandle status for utvikling av fleksible mekanismer innenfor FNs klimarammeverk. I dag er det lav etterspørsel etter CDM-kvoter. Markedet fungerer egentlig ikke. Det kan teoretisk gjøre det mulig å kjøpe seg karbonnøytralitet i Norge – uten å gjennomføre noen vesentlige og smertefulle innenlandske utslippskutt. På den andre siden kan det hende at vi ikke kommer i mål uten å bruke fleksible mekanismer, i tillegg til innenlandske kutt. Noe av det viktigste for Senterpartiet er at det må være åpenhet omkring disse spørsmålene. Vi må på en åpen og tydelig måte kunne klare å skille mellom både det som en oppnår gjennom EUs klimarammeverk, det som en oppnår gjennom innenlandske kutt, og det en eventuelt også må ta gjennom fleksible finansieringsmekanismer for øvrig. Derfor er Senterpartiet medforslagsstiller til forslaget i dag om at regjeringen må utarbeide konkrete mål for klimafinansiering i fattige land fram mot 2030, som på en tydelig måte skiller mellom ambisjonene for innenlands omstilling til lavutslippssamfunnet og for klimafinansiering i utviklingsland. Jeg tror representanten Hansen har ganske rett i at det etter hvert er krevende å forstå hvilke prosesser, hvilke mål, en har eller ikke har. Vi er inne i en ganske omfattende og ganske detaljert prosess. Jeg tror at i den prosessen vil det å være åpen og oppriktig, både overfor det en klarer av ambisjoner, og overfor det en ikke kan håndtere av ambisjoner, være ganske viktig. Derfor er det viktig å få en sak om klimafinansiering i fattige land til Stortinget. Men det ville også vært viktig om vi på en tydelig måte kunne ha skilt mellom de ambisjonene vi har for innenlandske kutt, og det vi mener med klimafinansiering i fattige land. Da ville vi kunne unngå å havne i den ene eller den andre av de to mulige grøftene vi kan havne i. Den ene grøfta er sjølsagt at vi ikke erkjenner at vi i tillegg til innenlandske utslippskutt er nødt til å bruke fleksible mekanismer – åpent og oppriktig erkjenne det. Den andre er at vi legger oss på en linje der vi på en nokså enkel måte rett og slett velger å kjøpe oss ut av forpliktelser gjennom CDM-kvoter. Vi må ha en oppriktig og åpen debatt om hva som kommer til å være forpliktelsene – både gjennom EU-systemet og innenlands – og hva vi eventuelt må gjøre gjennom fleksible mekanismer. Jeg mener at forslagene i den saken vi har til behandling i dag, kunne bidratt til en åpen og grei debatt omkring dette. Derfor er Senterpartiet med på disse forslagene.