Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-03-09:
Riksrevisjonens undersøkelse tar for seg årene 2002–2008. Det er vel verdt å merke seg, for det er en lang periode, som går inn i to ulike regjeringer. Helseforetakene har frem til 2008 hatt et høyere kostnadsnivå enn det som var lagt til grunn da Stortinget bevilget midler til spesialisthelsetjenesten. Samlet har driftsresultatene overskredet styringskravene med om lag 10 milliarder kr, eller 2 pst. av de inntektene som helseforetakene har hatt til disposisjon. Selv om 2 pst. kan synes lite, er 10 milliarder kr et betydelig beløp. Dette er selvsagt ikke akseptabelt. Det har de siste årene vært en positiv utvikling i de fire regionenes økonomi. Det skyldes bl.a. økte krav til økonomistyring, som lojalt er fulgt opp av styrene i de regionale helseforetakene og helseforetakene. Resultatet er at vi for 2009 ser ut til å gå med et lite regnskapsmessig overskudd samlet for de regionale helseforetakene. En viktig forklaring på dette er at statsbudsjettet for 2009 var realistisk i forhold til de krav som ble stilt. De første årene etter reformen var det store forventninger om reduserte ventetider – uten at dette gjenspeilet seg i rammevilkårene. Det ble ikke lagt inn midler til aktivitetsvekst i budsjettene. Det skjedde først fra 2008, da denne regjeringen i statsbudsjettet la inn midler til en fullfinansiert aktivitetsvekst. Det uheldige med tilleggsbevilgninger er, som flere har vært inne på, at det skapes forventninger om at også fremtidige budsjettoverskridelser skal dekkes med tilleggsbevilgninger. Når vi ser bort fra investeringsmidler knyttet til finanskrisen og pandemi, ble det i fjor ikke tilleggsbevilget midler. Jeg tror at dette har hatt en positiv – man kan gjerne si – oppdragende virkning. Departementet har allerede tatt fatt i flere av problemstillingene som Riksrevisjonens rapport tar opp. Det har skjedd gjennom krav i departementets styring av de regionale helseforetakene gjennom flere år. Jeg mener at styringskravene som er stilt, har vært med på å bidra til det gode resultatet som forventes for 2009. Undersøkelsen viser at de regionale helseforetakene og helseforetakene ønsker seg bedre forutsigbarhet, og at sen utsendelse av oppdragsdokumentet er en vesentlig årsak til manglende koordinering. Dette er det tatt tak i. Oppdragsdokumentet for 2010 ble for første gang sendt ut før jul – dvs. vel en uke etter at Stortinget vedtok budsjettrammene til de regionale helseforetakene. I oppdragsdokumentet stiller departementet de midlene Stortinget har bevilget, til disposisjon for de regionale helseforetakene. Departementet er derfor avhengig av Stortingets budsjettvedtak før oppdragsdokumentet ferdigstilles. Så stilles det spørsmål fra representanten Per-Kristian Foss om hvorfor vi ikke kan legge frem en sak om våren i forbindelse med revidert eller kommuneproposisjonen – hvis jeg tolker det riktig. Det er klart at det alltid er en vurdering. Vi mener at det ikke blir riktig. Det vil være å trekke veldig store deler av statsbudsjettet til å bli en sak om våren, og jeg kan se mange andre deler av statsbudsjettet der en ville mene at det var en fordel med den form for forutsigbarhet. Men det som er veldig viktig, er at signalene blir gitt så fort budsjettet er avklart – og selvfølgelig vedtatt i Stortinget – og at det er en god dialog om det. Som Foss selv understreker, er det nesten ingen sektor som har hatt så stor forutsigbarhet som helse. Når det gjelder stabs- og støtteprosjektet, som også var tatt opp, vil det bli prioritert i 2010. Jeg har satt i gang et arbeid for å se på muligheten for å etablere et nasjonalt selskap for stabs- og støttefunksjoner. Målet er å utnytte mulighetene for samordning og gevinster som ligger i det statlige eierskapet til spesialisthelsetjenesten, selv om jeg mener at gevinsten i første omgang vil være knyttet til bedre tjenester – ikke økonomisk gevinst. De regionale helseforetakene har sagt seg enig i mange av påpekningene i Riksrevisjonens rapport. Jeg har bedt om at de følger opp rapporten særskilt. Rapporten viser at utfordringene nå først og fremst ligger på helseforetaksnivå, og rapporten gir nyttige innspill til hva det nå bør gripes fatt i. Helseforetakene er store organisasjoner som er krevende å styre, og endring av kultur og holdninger er et langsiktig arbeid. Så til dette med «best practice», som klart er en viktig sak. Nå er det ikke alltid like enkelt å sammenligne det ene sykehuset med det andre – de har gjerne ulike oppgaver – men her er det sammenligninger og forbedringer som går både på økonomi og på kvalitet.