trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-03-11:
Da statsråd Norman gikk av, sa han i et intervju i avisen at det som hadde vært av medieoppmerksomhet og kjør mot ham som statsråd, var storm i et vannglass. Han sa til og med at det kanskje var storm i et tomt glass. Det er et terreng som Hallgeir Langeland er vel kjent i. Dette er en veldig, veldig liten sak, som ikke kan brukes som en illustrasjon på at det er noen grunnleggende og dyp uenighet mellom Regjeringen og regjeringspartiene på Stortinget når det gjelder hovedutfordringer knyttet til energispørsmål generelt og vannkraft spesielt. Som statsråden har redegjort for ganske klart, er dette et svært lite prosjekt når det gjelder kraft – det betyr litt i den lokale regionen der oppe – men også når det gjelder naturinngrep. Det som er svært tydelig i statsrådens innlegg, er jo at vi her snakker om avveininger av ulike hensyn. Begrepet «avgjørende» i den sammenhengen, som bl.a. representanten Langeland legger så stor vekt på, betyr jo i realiteten ikke annet enn at på et eller annet tidspunkt må noen momenter avgjøre en sak – og det var noen som ble avgjørende. Han kunne altså like gjerne ha falt ned på motsatt standpunkt, men flertallet i Stortinget vurderer altså dette på en noe annen måte. Det er en avveiningsforskjell som kommer til uttrykk, ikke en dyp uenighet om hovedlinjene i energipolitikken og vannkraftpolitikken mellom regjeringspartiene og Regjeringen. Jeg føler et veldig sterkt behov for å presisere det. Det er også riktig, som statsråden sier, at i den grad regjeringspartier i noe henseende har vært lojale mot sin egen regjering på Stortinget, må det virkelig være de som tilhører denne fraksjonen – det har jeg lyst til å understreke. Dette er altså ingen stor sak. Det er en forskjell i avveiningen av ulike hensyn som er gjort i dette tilfellet.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-03-11:
Jeg skal for så vidt avrunde fra min side, jeg skal ikke trekke dette lenger enn nødvendig. Jeg har bare lyst til å si at jeg er veldig, veldig glad for at Hallgeir Langeland er beroliget. Det er jeg veldig glad for. Hvis vi kan bidra til det, legger denne saken seg fredelig og rolig på plass der den hører hjemme, som en relativt liten sak med ulike avveininger, hvor Regjeringen har hatt gode argumenter for sin innstilling, men hvor det også fantes gode argumenter for det motsatte. Det er det som er blitt avveiningens resultat der. Så er spørsmålet hva som skjer i Bjerkreim og Vefsna når den tid kommer. Det skal jeg ikke stå her og forskuttere nå. Det er ikke min oppgave å gjøre det. Jeg tar til etterretning at er det noen i dette huset som til de grader lovpriser Sem-erklæringen stort sett i enhver sammenheng, er det altså Hallgeir Langeland. Jeg skjønner ikke hvorfor du sitter på akkurat det setet du gjør! Kanskje Hallgeir Langeland burde vært i et annet parti tross alt.
Bror Yngve Rahm (Kristelig Folkeparti), 2004-03-11:
Det ble under representanten Vaksdals innlegg henvist til Jens Stoltenbergs berømte tale hvor han gav uttrykk for at epoken for de store vannkraftprosjektene nå var over. Jeg synes, i motsetning til Vaksdal, at Jens Stoltenberg holdt en veldig god tale, fordi den utløste en fokusering på de nye utfordringene og mulighetene vi har til å forbli en nasjon med ren og fornybar energi, man tenkte alternativt i forhold til vannkraft. Det var på mange måter en banebrytende tale. Jeg er veldig glad for den redegjørelsen statsråden hadde om strategien fra Regjeringens side, som jeg oppfatter som svært offensiv, ikke bare når det gjelder bioenergi, men også når det gjelder å få til helhetlige og gode løsninger og energipolitiske planer for ny fornybar energi. Jeg er også veldig glad for at Sylvia Brustad har signalisert at hun fortsatt ønsker å støtte de valgene og strategiene som ligger bl.a. i forsyningssikkerhetsmeldingen. La meg imidlertid si at det er viktig å få en avklaring om grønne sertifikater og elavgiften. Det er to særdeles viktige instrumenter vi nå trenger å få på bordet, for å kunne utløse det potensialet som ligger i ny fornybar energi. Jeg er veldig glad for at statsråden er så tydelig på at man er godt i rute i forhold til elavgiften. Det er et viktig signal å sende ut på et marked som venter på å få tydelige signaler. Når det gjelder spørsmålet om ny fornybar energi, er det min absolutte oppfatning at ved siden av den vannkraften vi har, og det potensial vi har for forsiktige utbygginger og moderniseringer, må framtidig vekst i energiforsyningen i størst mulig grad dekkes inn med ny fornybar energi. Det er Kristelig Folkepartis utgangspunkt, og det er også statsrådens utgangspunkt, selv om vi selvfølgelig ser at også gasskraft med CO2-håndtering vil ha en betydning i framtiden. Men selve gasskraftspørsmålet, akkurat slik innledningen fra Sylvia Brustad var, er vel kanskje den eneste biten som virkelig skiller oss i synet på strategiene for energiforsyning i tiden framover. Jeg er glad for at vi iallfall står sammen om prioriteringer i forhold til ny fornybar energi. Den alliansen er det veldig viktig å bygge for å gjøre framtidige politiske beslutninger robuste.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2004-03-11:
I slutten av januar i år stilte jeg statsråden et skriftlig spørsmål om framdriften for implementeringen av EUs direktiv for introduksjon av biobrensel. Fortsatt er det ikke noen avklaring på det, det hørte vi nylig. Men hvis man vil høre hva jeg og mange i Arbeiderpartiet mener, mener jeg det vil være relevant og nyttig for Norge å få dette implementert i norsk lovverk. Det er forunderlig, i saken om en aktiv og praktisk tilrettelegging av biodrivstoff, at det brukes over 6 mill. kr på forsøk med produksjon av hydrogen, mens det nøles med å legge til rette for en bred produksjon av biodrivstoff. Hydrogen er antakeligvis ikke realistisk i noen særlig stor skala i Norge før om 25 år, mens bioenergi nær sagt ligger rett utenfor stuedøra. Det er ingen grunn til å problematisere innføring av biodrivstoff i Norge. Vi er faktisk det eneste landet i Europa som gjør det, hvis jeg da ser bort fra Liechtenstein, som jeg mener ikke er så veldig mye å bry seg om i denne sammenheng. Jeg ser det også slik at olje- og petroleumslobbyen har sine interesser å ivareta, og de jobber nok ganske aktivt imot å få innfasing av biodrivstoff. Men en utvikling av biodrivstoffmarkedet har mange positive miljøelementer, og også en produksjonsverdi i løpet av en tiårsperiode på kanskje opptil 4–5 milliarder norske kroner. Innføring av biodrivstoff gir et bedre klimaregnskap, det gir verdiskaping i distriktene, og det gir landbruket en tilleggsaktivitet. Det betyr rett og slett god miljøpolitikk og næringsutvikling hånd i hånd. Utenforlandet Norge skal bruke om lag 800 mill. euro de neste fem år på vår EØS-billett. Dette vil i all hovedsak gå til de nye landene og til miljøtiltak. Artikkel 33 sier at fremming av fornybar energi er et viktig satsingsområde, og Polen vil derfor få veldig mye av disse pengene. Og de jobber for harde livet med nettopp biodieselproduksjon. Så hvorfor nøler vi i Norge? Vi har et selskap etablert på Hadeland, Habiol, som nå har drevet i over ti år med utviklingsarbeid, testing etc., og som faktisk er klar til å starte planlegging av en biodieselfabrikk. Utviklingen av produksjonsmiljø for biodrivstoff vil bety en ny næringssektor i Distrikts-Norge. Dersom Regjeringen er opptatt av at Innlands-Norge skal få flere bein å stå på, burde de bidra til næringsutvikling, så jeg synes de kan ta noen kraftigere grep i saken om innfasing av bioenergi og biodrivstoff. Også på Hadeland, som er den regionen som er kommet lengst i Norge når det gjelder bioenergi, med bl.a. Energigården, Habiol og BIOREG, burde det ligge til rette for et nasjonalt kompetansesenter, en kompetanseregion for bioenergi. Det er allerede et tett samarbeid med NTNU og NLH, men nå må staten også ville dette. Kyst-Norge har petroleum og fisk, og Innlands-Norge – Hedmark og Oppland – burde få bioenergi, med litt større satsing og litt større trøkk fra Regjeringens side.
Ingvild Vaggen Malvik (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
Interpellanten etterspør Regjeringens strategi for å øke bruken av bioenergi i Norge. Her er jeg ikke like fornøyd som statsråden synes å være, men SV tilbyr iallfall drahjelp. I dag tidlig fremmet vi et Dokument nr. 8-forslag om tiltak for 4 000 nye arbeidsplasser gjennom økt satsing på bioenergi. Etter at den differensierte arbeidsgiveravgiften ble fjernet, har det oppstått et behov, spesielt i distriktene, for en mer aktiv næringspolitikk. Store svingninger i elprisene har dessuten ført til behov for tiltak som øker fleksibiliteten i energiforsyningen, og som virker stabiliserende på strømprisen. For å slippe å importere svært forurensende kullkraft trenger vi ikke gå omvegen om kostbar og klimaødeleggende gasskraft. Det finnes bedre og rimeligere løsninger som gir minst like mye energi og mange flere lønnsomme arbeidsplasser. I dag produserer Norge 16 TWh bioenergi, eller rundt 6 pst. av samlet energiproduksjon. Forslagstillerne vil i første omgang ha denne andelen opp på 10 pst. innen 2010. Bioenergi er en framtidsrettet energiform fordi den er basert på nye fornybare energikilder. Næringen trenger likevel drahjelp, fordi utviklingen går altfor sent. Mange forbrukere av elektrisitet og varme er i dag låst til andre kilder, som elkraft og oljefyring, gjennom etablert kompetanse og eksisterende teknologi. Denne teknologiske låsingen betyr at bioenergi starter med klare ulemper i forhold til andre rivaliserende energisystemer. Derfor foreslår SV at alle nye bygg, nye boligfelt og rehabiliteringer over 1 000 m2, ikke bare de statlige, skal bygges ut med vannbåren varme. Vi foreslår at man i revidert nasjonalbudsjett for 2004 går inn for å innføre en statlig lånegarantiordning for bygging av infrastruktur for vannbåren varme. Vi foreslår at det skal utarbeides en handlingsplan for trinnvis konvertering av oppvarming med fossil brensel til oppvarming med nye fornybare energikilder, med mål om 50 pst. konvertering innen 2008 og 80 pst. innen 2012. Vi foreslår å sette av 10 mill. kr til kompetanseutvikling innen bioenergi i revidert nasjonalbudsjett. Vi foreslår en handlingsplan for industrialisering av bioenergi i Norge, og vi foreslår implementering av EU-direktivet om biodrivstoff og iverksetting av en opptrappingsplan for bruk av biodrivstoff. Vi foreslår å innføre støtteordninger som gjør folk mindre avhengige av strøm til oppvarming, lik dem som er innført i Sverige. Og vi foreslår å utvide Husbankens støtteordninger for installering av vann- og luftbåren varme, slik at minst like mange husbankfinansierte hus blir bygd med fleksibel oppvarming som ellers i boligmarkedet. SV oppfordrer naturligvis både Regjeringen, interpellanten og Arbeiderpartiet til å gi sin støtte til forslagene, som nå blir behandlet i energi- og miljøkomiteen. Budsjettkameratene, regjeringspartiene og Arbeiderpartiet, glemte å satse på bioenergi i statsbudsjettet i fjor høst. Men etter denne debatten regner jeg med at det ordner seg i revidert nasjonalbudsjett til våren.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-03-11:
Det er bra med en interpellasjon om et så viktig tema som bioenergi. Det er noen av oss som bor litt lenger fra gass og olje enn andre. Vi er fra innlandet, så vi er veldig glade for denne interpellasjonen. Senterpartiet konstaterer at satsinga på bioenergi ikke har nådd de store høyder. Vi konstaterer derimot at Norges CO2-utslipp over tid er stigende. Dersom det ikke endrer seg mye, ligger det an til en overskridelse av vårt Kyoto-mål med om lag 15 pst. i 2010. Og skulle de tre konsesjonene med gasskraft bli utbygd, går det naturligvis enda verre. En av grunnene til at satsinga på bioenergi foreløpig er nølende, er at Regjeringa stadig snakker pent om bioenergi, men ikke har vært villig til å sette inn de tiltaka som er nødvendige for å få gode resultater. For bioenergi trenger drahjelp. Vi har som kjent et importbehov på minimum 5–7 TWh i et normalår og langt høyere behov i et tørrår. Det kan også være grunn til å nevne at den krafta vi innfører, stort sett er kullkraft, og at den vil bli dyrere når EUs kvotedirektiv for CO2 blir innført fra 1. mai neste år. Det kan også nevnes at nettoforbruket av strøm har begynt å øke igjen. Nettoforbruket i februar i år var 7,9 pst. høyere enn i februar i fjor. Det er neppe riktig å gi årets ekstra skuddårsdag skylda for alt dette. Det tyder kanskje på at vi er på vei tilbake til gamle takter, og da er det viktig at vi ser på naboene våre. Hva gjør nå Sverige og Danmark? De har i flere tiår ført en politikk med omfattende tiltak for å erstatte elkraft med andre energibærere i varmemarkedet. Det er innført store tilskudd til bioenergi og høye avgifter på elektrisitet, fyringsolje og naturgass. Disse rammebetingelsene har medført at elkraftandelen til oppvarming har falt til ca. 18 pst. i Sverige og til 6 pst. i Danmark. I Norge er denne andelen fremdeles på 70 pst. Det er altså nødvendig med tydelige og forutsigbare virkemidler dersom vi skal lykkes på dette området. Fritak for elavgift har nå gitt en total stopp i utbygging av alternativ varme. Jeg er glad for at energiministeren var inne på dette i stad. Han sa i hvert fall at vi skulle få et robust system, og så får vi vente og se hva det er for noe. Jeg vil også nevne at grønne sertifikater bør gjelde varme. Enova gjør en god jobb, men de trenger også drahjelp. Eli Arnstad sa i Nationen for noen dager siden at de var avhengige av et godt samarbeid med private og offentlige aktører. Energiministeren burde derfor så snart som mulig komme tilbake til Stortinget med en redegjørelse, med konkrete forslag til hvordan bioenergisatsinga kan styrkes.
Asmund Kristoffersen (Arbeiderpartiet), 2004-03-11:
Innsatsen har vært og er for liten med hensyn til å ta i bruk fornybar energi. Det er en kjensgjerning at energiproduksjonen ofte er en stor belastning for miljøet, bl.a. gjennom utslipp av klimagasser, som tidligere nevnt her i dag. Globalt står verdenssamfunnet overfor svært store og kompliserte tiltak dersom vi skal hindre menneskeskapte klimaendringer. Ifølge FNs klimapanel har den globale middeltemperaturen steget. En rapport fra 2001 anslår en global temperaturøkning på fra 1,4 til 5,8° C som sannsynlig de neste 100 år, og dette vil gi den høyeste middeltemperaturen på 150 000 år. Dette er alvorlig. Konsekvensene får jeg i denne sammenheng la ligge. Vår del av verden har et stort ansvar, også Norge. Som storforbruker av ikke fornybare energikilder og energiforbruk i verdenstoppen har vi derfor ansvar for å se på alternativene. Vi har også forpliktet oss på Kyoto-protokollen. Samtidig tilsier analyser fra Det internasjonale energibyrået, IEA, at forbruket av kull i verden øker og vil øke framover. Energiforbruket øker, og dessuten har EU-kommisjonen gjennom EURATOM-traktaten en rolle å spille i forhold til å fremme atomkraft. Dette må motvirkes. Når jeg drar disse resonnementene, er det fordi jeg i arbeidet i Nordisk Råd, som leder av miljø- og energikomiteen der, følger med i utviklingen i Norden og i Europa for øvrig. Men fra det internasjonale og til vår heimlige arena. Interpellasjonen setter søkelyset på behovet for handling i vårt land. Vi har en for liten innsats for bioenergi. Som det allerede er nevnt i debatten, er det flere initiativer flere steder i Norge. Møre og Romsdal Biobrensel på Averøya har meget godt gjennomarbeidede planer gjennom 100 pst. gjenvinning av energi ved prosessering av jomfruelig virke til pellets og bruk av avfallsvirke med volum beregnet opp mot 450 000 tonn, tilsvarende en produksjon på 2,16 TWh og en pris på ca. 25 øre pr. kWh. Utfordringen til statsråden er å sørge for at bl.a. Enova og andre statlige finansieringskilder opptrer slik at slike prosjekt som jeg her har nevnt, og andre som er nevnt i dag, faktisk kommer på rett kjøl og blir satt ut i livet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-03-11:
SV og jeg er veldig glade for at vi nå endelig har en debatt om bioenergi. Og hvis jeg kan få si litt om særlig første del av siste talers innlegg, er det at jeg er veldig enig i det. Det er altså ikke nødvendig å forurense mer. Det er farlig å forurense mer, og det er ikke nødvendig å forurense mer for å få nok kraft. Det er ikke nødvendig med flere CO2-utslipp i Norge for å få mer kraft. Det er ikke nødvendig å importere forurensende kullkraft for å få nok kraft i Norge. Det er en realitet. Ikke nok med det, hvis vi som nasjon nå greier å gjøre det vi gjorde da vi ble en vannkraftnasjon, og det vi gjorde da vi ble en olje- og gassnasjon, nemlig å se en mulighet og satse skikkelig på den, så kan vi altså komme ut av dette med langt flere bærekraftige bein å stå på, med miljøvennlig teknologi utviklet i områder av landet som ellers ikke har så stor del av teknologiutviklingen, og vi kan komme ut med mange miljøvennlige grønne arbeidsplasser spredt utover hele landet. Dette er faktisk noe langt mer enn et miljø- og energipolitisk kinderegg. Det er slik at Norge er altfor avhengig av gass og olje. Det er alle enige i. Vi trenger flere miljøvennlige bein å stå på, og vi trenger en mer balansert teknologiutvikling i landet. Ved å satse, og satse skikkelig, på alternative energikilder, og spesielt på bioenergi, så vil vi oppnå en annen balanse i dette, og vi vil få flere bein å stå på både økonomisk og teknologisk. Og det er hele landet tjent med. Så er det ikke til å unngå at man i en debatt reist av representanten Sylvia Brustad om bioenergi må spørre seg om hvorfor i all verden Sylvia Brustads sterke engasjement for gasskraft kommer ut i denne debatten. For det er en realitet at satsing på gasskraft er miljøuvennlig og skaper forurensning, at det er helt unødvendig, og at det i tillegg til det rett og slett vil slå beina unna en bioteknologisatsing som vil komme innlandet til gode. Og det er jo fordi dette også selvfølgelig er en kamp om subsidiekroner. Hvis vi skal få til en slik satsing som vi må ha på plass hvis bioenergi skal få nødvendig volum til å kunne skaffe den miljøvennlige energien vi trenger, må vi altså sørge for at vi bruker subsidiekronene på de miljøvennlige, arbeidsplassvennlige og distriktsvennlige løsningene og ikke på å skaffe gasskraftverk som vil øke miljøproblemene våre, og som vil gjøre oss enda mer avhengige av det som vi er altfor avhengige av fra før.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-03-11:
President! Jeg stemte feil.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
Eg føreslår Kjell Engebretsen.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
Det er riktig. De framstår som innstilling fra komiteen – desto hyggeligere hvis Stortingets flertall også vil slutte seg til. Jeg konstaterer at også Høyres lokale politikere i storbyene under arbeidet med storbymeldingen har påpekt mangelen på analyser og mangel på tiltak for å møte de utfordringene vi står overfor. Ja, det er riktig at Arbeiderpartiet ønsker politiske grep for å møte disse utfordringene, også på det boligpolitiske området. Vi har lagt fram forslag i Stortinget om en mer offensiv boligpolitikk for å gjøre det lettere for ungdom og økonomisk vanskeligstilte å få et godt sted å bo. Dette har vi fulgt opp i Stortinget, dels gjennom forslag om tiltak som skal trappes opp over flere år, men også gjennom at vi i budsjettet for 2003 foreslo å øke lånerammen i Husbanken med 2 milliarder kr, øke bostøtten til barnefamiliene, innføre månedlig utbetaling av bostøtte og øke bevilgningen til boligtilskudd. I budsjettet for 2004 foreslo vi å styrke lånerammen i Husbanken med 2,5 milliarder kr i forhold til Regjeringens opplegg, og vi foreslo å øke taket for å kunne motta bostøtte. Arbeiderpartiet følger opp sine forslag om å styrke boligpolitikken. Men det er skuffende at Regjeringen fredag la fram en stortingsmelding som innebærer en svekkelse av boligpolitikken.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
Dersom representanten Sandberg i forslaget til handlingsplan mener å kjenne igjen Arbeiderpartiets politikk, er jeg glad for det. Det har også vært meningen. Flere av de tiltakene som inngår i handlingsplanen, er forslag som Arbeiderpartiet har tatt opp på ulike områder, men som er av særlig stor betydning i forhold til de aller største byene. Det gjelder ikke minst boligpolitikken, hvor Arbeiderpartiet ønsker et langt mer aktivt engasjement enn det Regjeringen og flertallet i Stortinget har lagt til grunn. Man ser klare politiske skillelinjer. Fredag la Regjeringen fram et forslag til boligpolitikk hvor man ønsker å trappe ned støtten til bygging av utleieboliger for ungdom, mens Arbeiderpartiet ønsker å styrke den. Vi ønsker en mer aktiv integreringspolitikk, en mer aktiv politikk når det gjelder språkopplæring for innvandrere. Vi kan konstatere at Regjeringen har trappet ned innsatsen på det området, både i fjorårets budsjett og i årets budsjett. Så ja, Arbeiderpartiet er gjenkjennelig, og viktige elementer i Arbeiderpartiets politikk vil bidra til å styrke storbyene og møte utfordringene der på en bedre måte. Denne handlingsplanen vil være et bidrag til det.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
Arbeiderpartiet hadde i forbindelse med budsjettet for 2003 forslag til styrking av utleieboliger, i forhold til utbygging av lavinnskuddsboligene, styrking av bostøtten og styrking av boligtilskuddet for utbedring av boligene. Vi foreslo også en betydelig styrking av Husbankens utlånsramme, noe som selvfølgelig er helt fundamentalt for å kunne bygge denne type boliger. I budsjettet for 2004 prioriterte vi en styrking av Husbankens utlånsramme med 2,5 milliarder kr i forhold til det nivået Regjeringen foreslo, og vi la inn en økning av taket for bostøtte til barnefamiliene på til sammen 120 mill. kr. Det er riktig at vi prioriterte bostøtte til barnefamilier i årets budsjett. Det mener jeg var en helt riktig prioritering når vi stod overfor det kutt Regjeringen her foretok i forhold til det vi hadde klart å oppnå for 2003. Så kan det være forskjellige vurderinger av realisme på ulike områder. Jeg konstaterer at Arbeiderpartiet har vært arkitekten bak den boligpolitikken vi har hatt i Norge, som har vært relativt vellykket, og at vi fortsatt akter å være en pådriver for en videre utvikling av den.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
Tidvis kan det være et problem at man ikke ser skogen for bare trær, men tidvis kan det også være et problem at man forsøker å få en så stor oversikt at man ikke ser noen av de enkelthetene som til sammen utgjør helheten, og som er avgjørende for hvilken helhet man skal skape. Statsråden sier at det har vært forsøk på å legge fram en overordnet melding. Jeg konstaterer at Høyres egen byrådsleder i Oslo har etterlyst hvor tiltakene er, ikke bare analysen. Jeg konstaterer at komiteen har fått brev fra ordførerne i de store byene hvor de nettopp etterlyser tiltak for bedre samordning, bl.a. på arealområdet, som de ikke finner i denne meldingen. Jeg konstaterer at det er et samordningsinstrument i meldingen som svært få har mulighet for å få oversikt over hva faktisk betyr, på grunn av at det er ganske vassent i kantene. Det er i denne meldingen knapt et ord om samordningsproblemene i hovedstadsregionen, som er meget store og meget utfordrende. Mener statsråden at meldingen er vellykket i forhold til hennes ønske om å samordne bedre?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
President – kan jeg få ordet til en åpenbar misforståelse?
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
Enkelte av talerne fra Høyre har gitt inntrykk av at en handlingsplan for storbyene nærmest skulle være en detaljstyring av hva som skal skje i storbyene. Selvfølgelig ikke. Det å tilby flere husbanklån, det å tilby bedre finansiering av utleieboliger for ungdom, det å tilby bedre bostøtteordning, tilby bedre språktilbud, og det å sikre finansieringen av landsdelsteateret, innebærer ikke en detaljstyring av storbyene, men det innebærer at storbyene får bedre rom for å utføre sin produksjon og med det får en større handlekraft til å være et utviklingssenter i sitt omland. Så har det vært reist spørsmål om hovedstadsmeldingen. Skal den være en handlingsplan for Oslo? Nei, den skal ikke det. Det er noe ulike premisser hos de ulike partiene, og jeg registrerer at regjeringspartiene faktisk ikke har premisser for at de til slutt sluttet seg til at man skal ha en slik melding. Men like fullt er det pekt på, bl.a. fra Arbeiderpartiets, SVs og Senterpartiets side, at det er åpenbare samordningsutfordringer i hovedstadsregionen. Det er samordningsutfordringer knyttet til arealdisponering, slik statsråden for så vidt også var inne på. Det er samordningsutfordringer knyttet til boligbygging, hvor omegnskommunene rundt Oslo ikke har, skal vi si, noe påtrengende ønske om å få mer boligbygging på grunn av de utfordringene som det fører med seg, og de kostnadene det fører med seg. Det er et åpenbart behov for å samordne kollektivtransporten, slik at man ikke står på en holdeplass og må vente på neste buss som skal til akkurat samme sted, på grunn av at det er andre bestillere av den kollektive tjenesten. Dette er problemstillinger som gjør at man må drøfte igjennom hvordan man kan få en bedre samordning og en bedre helhet av det samlede tilbudet i hovedstadsregionen. Arbeiderpartiet har tatt opp denne type problemstillinger i en tidligere stortingsmelding om storbyene. Når statsråden etterspør hvorfor ikke forrige arbeiderpartiregjering har tatt dette opp, må jeg få lov til å vise til at vi dessverre ikke kom så langt at vi fikk lagt fram noen storbymelding. Men når det nå legges fram en storbymelding, er det påfallende at denne type samordningsutfordringer knapt nok er nevnt, hvis de er nevnt i det hele tatt. Jeg finner derfor grunn til å peke på at når statsråden sier at hun må samordne dette med Oslo kommune, så blir det for snevert. Her er jo nettopp utfordringen å se på hvordan en samlet hovedstadsregion skal fungere på en best mulig måte. Da er det kontakten og utfordringene i regionen som helhet, og ikke i de enkelte kommunene, som er det mest avgjørende. Jeg forutsetter derfor at statsråden nøye ser på de premissene som ligger i merknadene fra flertallet i komiteen, og at hun bidrar til at man får belyst de samordningsutfordringene som ligger der, og at da naturlig nok helheten i regionen trekkes inn i de vurderingene, og ikke bare Oslo kommune isolert sett.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-10:
Når man snakker om oppgavedifferensiering, har altså Regjeringen og regjeringspartiene nettopp gått imot den kanskje mest interessante oppgavedifferensieringen som har vært foreslått, nemlig at Oslo skulle beholde sin mulighet til å samordne virksomheten på rusområdet. Når det gjelder representanten Larssen og spørsmålet om avlastning av Oslo, kan det vel være rimelig å henvise til Regjeringen og statsråd Norman. Det jeg bad om ordet for, var bare veldig kort å gi statsråden en veiledning i forhold til det spørsmålet statsråden hadde når det gjelder den hovedstadsmeldingen som jeg forutsetter at et enstemmig storting vil be om. Det er to premisser som ligger til grunn i merknadene fra flertallet, og som jeg forutsetter blir fulgt opp. Det ene er en etterlysning av en drøftelse av Oslos spesielle rolle, altså de forhold som er særegne for Oslo i forhold til de øvrige storbyene. Det andre er at flertallet ber om en særskilt gjennomgang av styringsutfordringene. Herunder må vurderes hvordan samordningen av både utviklingsarbeid, områdeplanlegging, velferdstilbud og samferdselstilbud kan bli bedre i den samlede hovedstadsregionen. Det er oppdraget. Statsråden har rett i at Arbeiderpartiet for sin del har pekt på spørsmålet om områdeplanlegging. Det inngår ikke i oppdraget. Regjeringen må gjerne ta opp saken dersom den ønsker det, men oppdraget fra Stortinget er altså dels det særegne for Oslo og dels det som går på samordningsutfordringene. Vi ser fram til et grunnlag for diskusjon om de spørsmålene.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2004-02-10:
Jeg finner den store forskjellen mellom Arbeiderpartiets løfter og oppfølging av egen boligpolitikk som en vesentlig del av denne storbymeldingen påfallende. I Dokument nr. 8:141 for 2001–2002 fremmet partiet en rekke tiltak som visstnok skulle styrke boligpolitikken. I sine alternative merknader og alternative statsbudsjett er Arbeiderpartiet ikke engang i nærheten av å innfri egne løfter fra Dokument nr. 8-forslaget. Bare for 2003 og 2004 mangler de over 500 mill. kr. Denne overbudspolitikken gjør ikke noe annet enn å svekke tilliten til oss politikere. I tillegg legger partiet i sine merknader opp til en uovertruffen detaljstyring av storbyene på hele seks områder, med en masse bombepunkter under hvor man ønsker å detaljstyre storbyregionene. Hvor er tilliten til lokaldemokratiet?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-10:
Jeg er enig med saksordfører i én ting, og det er at den meldingen vi behandler, bærer preg av å være en melding og ikke noe annet. Men jeg må jo få lov til å si at jeg synes representanten Schjøtt-Pedersen går veldig høyt på banen i forhold til Arbeiderpartiet, både når det gjelder det som står i merknadene, og det forslaget til handlingsplan som implisitt ligger i Arbeiderpartiets merknader. Jeg vil spørre: Hva er det som er nytt i forhold til framtidens storbypolitikk, i de punktene som Arbeiderpartiet her har dradd opp? Er det ikke slik at Arbeiderpartiet faktisk har prioritert dette gjennom mange år og ikke har lyktes i å få til en reell og god storbypolitikk? Hvor er kreativiteten i Arbeiderpartiet når det gjelder å møte utfordringene for storbyene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-10:
Jeg tenkte at jeg kanskje skulle åpne svarreplikken med å si at jeg ikke skjønner spørsmålet. Det er klart at når Arbeiderpartiet tar den vinklingen som de gjør her, blir det jo helt feil. Fremskrittspartiet har lagt fram en hel rekke forslag om store ressurser for å avhjelpe situasjonen i storbyene, særlig for de svakere gruppene. Fremskrittspartiet har i over 20 år jobbet for obligatorisk språkopplæring, samfunnstrening og arbeidstrening for innvandrere i Norge. Arbeiderpartiet har konsekvent stemt imot, helt til april 2002. Det å komme nå i ettertid og si at Fremskrittspartiet mangler vilje til å prioritere språkundervisning og integrering for innvandrere blir helt meningsløst. Men jeg skal gi ros til Arbeiderpartiet. At det tok dem 20 år å komme fram til det som Fremskrittspartiet foreslo, kan vi si er trist, men det er aldri for sent å snu. Jeg håper også at Arbeiderpartiet i framtiden vil se at en rekke andre forslag som Fremskrittspartiet har for å prioritere de svakeste, også er fornuftige.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-10:
Vi i Fremskrittspartiet har aldri lagt skjul på at vi ønsker mer statlig ansvar i forhold til finansieringen av primæroppgavene. Men når det gjelder akkurat det med større servicevilje fra departementet overfor storbyene, gjerne også overfor resten av Kommune-Norge, er jo det et tilsvar til det som Regjeringen ønsker seg i forhold til en samordning. Vi ser på det som Regjeringen foreslår her, mer som et konfliktråd. Hvis storbyene og kommunene er uenige om statlig politikk og ikke greier å tilpasse seg statlig politikk, skal departementet, altså en byråkrat, i siste instans avgjøre det. Det ser vi på som et konfliktråd. Vi ville heller at man fra departementets side skulle ha styrket det som gjelder samordning og dialog overfor storbyene og kommunene, i stedet for at byråkraten i departementet i siste instans skal bestemme hva storbyene måtte foreta seg for å tilfredsstille sine innbyggere.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-10:
Det er helt korrekt. Fremskrittspartiet har ikke de samme intensjonene som SV i forhold til å gi norskundervisning til alle som måtte komme til dette landet. Der setter vi noen begrensninger. Det kan ikke være slik at staten skal stå ansvarlig for at samtlige som kommer til dette landet, lærer norsk. Det må finnes noen begrensninger. Staten kan ikke stå ansvarlig for at folk som har bodd her i 20 og 30 år, lærer norsk. Hvis man ikke har hatt evne og initiativ til å lære seg litt norsk selv, er det helt meningsløst at staten skal gå inn med millioner av kroner for å lære disse menneskene norsk. Fremskrittspartiet har vært helt klar på én ting: Nyankomne flyktninger som har fått opphold, skal umiddelbart igjennom et obligatorisk program. Det har Fremskrittspartiet kjempet for siden 1982 og nå fått gjennomslag for. Fra 1. august i år blir dette gjennomført i tråd med det som vi har ønsket oss. Når det gjelder det som ligger til behandling i komiteen nå, øvrige grupper, har ikke Fremskrittspartiet trukket noen konklusjoner.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-10:
Jeg må beklage, for jeg greier ikke å samle trådene i det som blir sagt fra representanten Apelthun Sæle. Hun legger stor vekt på at Kristelig Folkeparti og Regjeringen har enorm tro på storbypolitikerne. Mitt spørsmål er: Hvor i denne meldingen, og hvor i denne innstillingen gir Kristelig Folkeparti og regjeringspartiene uttrykk for at de har tro på storbypolitikerne? Her legges det opp til, og det vektlegges fra regjeringspartiene, en sterkere statlig styring overfor storbyene. Det legges opp til et konfliktråd, eller en samordningsordning som Regjeringen ønsker å kalle det. Jeg ser ikke at regjeringspartiene overhodet har stor tiltro til storbypolitikerne her, særlig ikke når vi hører at representanten Apelthun Sæle også vektlegger fylkeskommunens rolle i forhold til regional utvikling og overordnet myndighet overfor storbyene.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-10:
Senterpartiet skal ha all ære for at de i alle sammenhenger fronter sin egen distriktspolitikk. Også i forbindelse med storbymeldingen vil jeg påstå at det meste dreier seg om distriktspolitikk fra Senterpartiets side. Men de møter seg selv i døra også, for på enkelte områder påpeker Senterpartiet hvor viktig det er å flytte ut statlige arbeidsplasser, og har intensjoner om å flytte ut 5 000 arbeidsplasser over en femårsperiode, og i neste runde er Senterpartiet på banen og fronter boligpolitikken for å få på plass så mange billige boliger som overhodet mulig, slik at man kan tiltrekke seg arbeidskraft til storbyene. Det henger liksom ikke på greip. Men mitt spørsmål til Senterpartiet i forhold til differensiering og Fremskrittspartiets tredje forslag er: Ser ikke Senterpartiet at enkelte byer kan ha kompetanse som er overordnet i forhold til fylkeskommune og departement, og at det kan differensieres, slik at noen oppgaver overføres til kommunene – store byer – fra fylkeskommunen?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2004-02-10:
Statsråden avviser Fremskrittspartiets konklusjoner i forhold til samordningen som er foreslått i meldingen. Jeg vil på vegne av Fremskrittspartiet fortsatt påstå at dette på sikt vil bli mer et konfliktråd enn et løsningsorgan. Men det vil jo bare framtiden vise. Mitt og Fremskrittspartiets poeng er å peke på årsaken til at vi må få på plass et samordningsorgan. Hvorfor er det nødvendig? Jo, fordi mangelen på lokal råderett i bl.a. plan- og arealsaker og Regjeringens og Stortingets iver etter å kontrollere storbyene gir grobunn for å få på plass en slik samordning. Spørsmålet fra Fremskrittspartiet er: Er det ikke bedre å styrke råderetten til storbyene og hovedstaden, i stedet for å bygge et nytt, byråkratisk organ, et konfliktråd, for å løse flere og større konflikter som kommer etter hvert?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-10:
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen har vært finansminister i en tidligere regjering, og han vet utmerket godt at det faktisk ikke er hallelujarop fra Stortingets talerstol som teller når man skal skille mellom de forskjellige partienes politikk, men hva de forskjellige partiene bevilger på sine budsjetter. Da nytter det ikke for Arbeiderpartiets representant å stå her på talerstolen og si at partiet har en helt annen og offensiv boligpolitikk enn det Regjeringen har, når det i det alternative statsbudsjettet til Arbeiderpartiet ikke finnes én eneste krone mer til bygging av utleieboliger, ikke én eneste krone til bygging av flere lavinnskuddsboliger, ikke én eneste krone ekstra til bygging og utbedring av heis og livsløpsstandard i den eksisterende boligmassen. Da foretrekker jeg ærlige Høyre-statsråder som sier at de vil satse mindre på boligpolitikk, framfor arbeiderpartifolk som sier at de vil satse mer på boligpolitikk, men som faktisk ikke stiller opp med pengene.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-10:
Siden Per Sandberg ikke skjønner spørsmålet når det kommer fra Arbeiderpartiet, kan kanskje jeg klare å spisse det lite grann slik at han forstår det nå. Det gjelder folk med minoritetsbakgrunn. Fremskrittspartiet sier at det viktigste vi kan gjøre, er å sørge for at alle lærer seg norsk. Fremskrittspartiet sier også at folk med minoritetsbakgrunn som kommer til Norge, selv skal betale for norskopplæringen sin. Jeg vet ikke, jeg, men vanligvis vil Fremskrittspartiet at markedskreftene skal råde. Og vanligvis sier vi at jo dyrere noe er å gjøre, jo færre er det som kommer til å gjøre det. Da spør jeg: Hvis det er slik at man ønsker å sørge for at alle skal lære seg norsk, at man ser det som en viktig utfordring, tror Fremskrittspartiet det blir flere eller færre som får muligheten til å lære seg norsk, hvis de for det første ikke får norskopplæring på asylmottakene – slik som Fremskrittspartiet sikret sammen med Regjeringen – og for det andre ikke får betalt for norskopplæring i storbyene?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-10:
For å svare på det siste spørsmålet først, er det helt klart at vi ser utfordringer i forhold til løsninger av trafikale problemer. Men vi oppfatter den merknaden som står i innstillingen, som en ren omkamp fra Arbeiderpartiets side. Arbeiderpartiet er jo mestere i å skrive inn skjulte omkamper i innstillinger. Vi hadde ikke lyst til å være med på det som er en omkamp om Fjordbyen, debatten om fjordby eller havneby i Oslo, der jo et flertall, som også SV er en del av, klart går inn for at vi skal ha en fjordby med storstilt satsing på boligutbygging. I forhold til det første spørsmålet er det slik at SV skiller seg fundamentalt fra f.eks. Senterpartiet, som i denne innstillingen – og som de gjorde ved behandlingen av statsbudsjettet – går inn for utflytting av arbeidsplasser over en lav sko: Tenk på et tall, 5 000, vi må ha dem ut! Der er jo ikke SV. Vi ønsker heller ikke å få disse meldingene fra Regjeringen der man stykkevis og delt utflytter statlige arbeidsplasser. Hvis vi skal ha en utflytting overhodet, som SV går inn for å vurdere i sitt arbeidsprogram, mener vi det bør komme i en helhetlig sammenheng i stedet for stykkevis og delt, slik som Regjeringen har gjort det.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-10:
Det er klart at SV er for effektive veisystemer i storbyene – noe annet skulle bare mangle. Men vi har påtatt oss den oppgaven å stå opp som forsvarere og forkjempere for kollektivsystemene, rett og slett fordi f.eks. Fremskrittspartiet virker helt blinde for at det kan være en viktig del av storbyene. Skulle vi f.eks. bygget vei over Frogner i stedet for å ha den T-banen som går mellom Majorstua og Nationaltheatret, hadde vi hatt behov for en tolvfelts motorvei over hele det området. Det sier seg selv at det som er løsningen og den viktigste utfordringen for storbyene, er å få satset skikkelig på kollektivtrafikken. I løpet av de siste 15–20 årene har det vært en dramatisk nedgang i penger som brukes til kollektivtrafikk over statsbudsjettet og over fylkeskommunale budsjetter. Men det har absolutt gått store penger til veiutbygging i storbyene. Vi ser behov for at det vi må prioritere, er kollektivtrafikk, og det vil vi gjerne ha med oss Fremskrittspartiet på.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-10:
Jeg vil gjerne peke på et paradoks i forhold til det Anita Apelthun Sæle nettopp sa. Har det vært noen som har kjempet for at frivillige aktører skal kunne få lov til å være med på å tilby tjenester, også til det offentlige, har det vært SV. Det er vi som har fremmet forslag om at Kirkens Bymisjon og Frelsesarmeen og de andre private aktørene som driver på og leverer tjenester, men som ikke er profittbaserte og profittorienterte, skal kunne unntas fra EUs innkjøpsdirektiv knyttet til offentlige innkjøpsordninger. Det har vært slik at de frivillige organisasjonene har kommet til oss og spurt om vi ikke kan være så snille å ta opp dette, for Regjeringen er jo døv. Så har vi tatt opp dette, og så har Regjeringen lyttet, både til oss og til de andre. Vi er absolutt ikke tilhengere av at private aktører og private monopoler skal erstatte det offentlige. Vi har absolutt mye større tro på at fellesskapet skal bestemme hvordan tjenester skal kunne utføres, og da vil vi også ha med frivillige organisasjoner. Det har vi heldigvis fått med oss Regjeringen på.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-10:
Jeg tenkte jeg skulle ta Erna Solberg på ordet og gå over fra å snakke om de tingene som ligger mitt hjerte nærmest, til en del av de tingene som Erna Solberg ønsket at vi skulle diskutere her i dag. Storbymeldingen var en veldig all right oppsummering da den kom, for det første av hvordan tilstanden var i forhold til en god del ting rundt storbyenes situasjon, storbyregionene. Den var i og for seg også en god oppramsing av en del av de tingene som Regjeringen hadde satt i gang med, stort sett med et samlet storting bak seg på veldig mange av områdene. Men det var ikke så mye nytt der, og det er vel det som er litt av grunnen til at det ikke er så mye futt i diskusjonen som det kunne ha vært, dersom vi hadde diskutert en del andre ting. Det som lå av nye ting den gangen storbymeldingen kom i fjor, på sommeren var det vel, var noen få endringer i inntektssystemet, som også kom i kommuneproposisjonen, og som gikk på en mindre øremerking av tilskudd. Nå skal det sies at mesteparten av de pengene var tilskudd til barnehager, som Regjeringen senere bestemte seg for ikke å innlemme som en del av rammetilskuddet, og så var det penger til rus og psykiatri, som jo ble avgjort av Stortinget før jul. Uansett: De pengene som det til slutt var snakk om i forhold til inntektssystemet og overføringer, var peanøtter i forhold til den store diskusjonen om størrelsen på rammene til kommunesektoren, slik som det ble til slutt. Det andre punktet som var tatt opp, var i forhold til oppgavedifferensieringen. Den største og viktigste biten var jo Rusreform II. Regjeringen gikk inn for at dette i utgangspunktet skulle til kommunene, men snudde og endte opp med å gå for en statliggjøring. Og en av de tingene som jeg synes er rart – det er ikke noen overraskelse for folk i salen og de som følger med – er at både SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet var for at Oslo i hvert fall burde fritas og få lov til å ha hovedansvaret for dette, noe vi ikke fikk. Jeg synes det er rart at ikke Regjeringen har sluttet seg til de merknadene som SV har lagt inn her – og jeg vil gjerne utfordre statsråden på det – om hvorfor ikke de storbyene som søkte om å få lov til å overta de rusoppgavene som i dag ligger hos staten, kan få en ny behandling av søknaden sin nå. Den siste tingen er koordineringen av den statlige politikken overfor storbyene, og her er det, som det går an å lese i innstillingen, altså slik at flertallet ikke helt klarer å få fatt i hvordan denne samordningen skal være. Senterpartiet og SV har noen felles forslag i forhold til å styrke fylkets mulighet til også å forplikte staten på dette området, men dette siste punktet, som det nå i realiteten er uenighet om, er altså det eneste som gjenstår.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2004-02-10:
Jeg må nesten få svare Heidi Larssen, siden hun spør meg, og spørsmålet går på oppgavedifferensiering i forhold til Rusreform II og hele omleggingen der. Det viktige i denne sammenhengen er at når det gjelder rusproblematikken, er Oslo i en særstilling, fordi Oslo som fylke hadde ansvaret for dette i forkant. Men jeg er helt enig i det statsråden nevnte i forhold til at man i forlengelsen av dette godt kan se på om ikke de andre byene, f.eks. de som søkte om å få overta en del av dette ansvaret, nemlig Trondheim, Tromsø og Stavanger, også kan få lov til å overta et slikt ansvar. Vi er for oppgavedifferensiering i SV. Vi har det som et prinsipp. Men jeg synes det er viktig å huske at forskjellen i en del sammenhenger mellom Høyre og SV er at Høyre, fordi de har som mål å avskaffe fylkeskommunen, ønsker å dytte flest mulig oppgaver ut av fylkeskommunen, mens vi har sett på om ikke fylket og regionnivået kan overta flere av statens oppgaver, slik som f.eks. samferdsel. Det må Høyre følge opp.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-02-10:
Denne replikken kunne jo legge grunnlag for et helt nytt innlegg. Høyre ønsker stor lokal frihet. Vår politikk innebærer konkrete forslag som gir muligheter for økt handlingsrom for kommunene. Dette gjelder også økonomi, og jeg vil minne om at man i budsjettene de siste to årene har foreslått kraftig vekst i kommuneøkonomien, i motsetning til tidligere regjeringer. Når det gjelder mitt eget område, Grenland, er det helt klart at Grenland som et storbyområde som består av forskjellige kommuner, har de samme utfordringer som disse seks byene som nå er definert som storbyer. Det sier vi da også i meldingen. Det er helt klart at det området jeg kommer fra, Grenland, vil måtte ta diskusjonen framover på alvor. I likhet med mange andre områder her i landet bør man se på hvorvidt man skal være små hver for seg, eller om man skal utvikle seg til større enheter.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-02-10:
Jeg nevnte i mitt innlegg at jeg som kommunepolitiker gjennom fjorten år i likhet med representanten Torbjørn Andersen har sett en rekke eksempler på hindringsfaktorer og konfliktområder i planarbeidet og i samspillet mellom de ulike forvaltningsnivåene. Men vi behandler nå en stortingsmelding som skal stake ut kursen videre framover, og her går Regjeringen inn med en modell hvor man på utsatte områder skal føre en dialog, der departementene, med Kommunal- og regionaldepartementet som hovedansvarlig, skal være siste instans på de områdene der man ikke klarer å komme til enighet lokalt. Det er en siste myndighetsinstans for å løse eventuelle problemer. Når det gjelder fylkeskommunen, som jeg vet at Fremskrittspartiet er veldig opptatt av, viser jeg til at vi skal ha en evaluering av den, og da blir det rikelig anledning til å komme tilbake til dette.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-02-10:
I arbeiderpartistyrte Grenland har man i alle år hatt eiendomsskatt, høye avgifter, maksimal inntekt på alle områder. Jeg tror at hvis vi innfører friere skattøre i kommunene, vil vi se at man legger seg på det maksimale der også. Jeg ønsker ikke at det skal være retningsgivende. SV har totalt misforstått den økonomiske politikken. SV bruker pengene før pengene skaffes. Den økonomiske politikken må være basert på at vi skal ha et samfunn som gir gode rammebetingelser for næringslivet, og da er faktisk skatt et vesentlig element. Lavere skatter, lavere avgifter, bedre rente og kronekurs, som vi nå har, vil være stimulerende for næringslivet. Det vil øke drivkraften og gi landet vårt det fundamentet vi skal ha i den økonomiske politikken, og da kan vi fordele etterpå.
Kari Lise Holmberg (Høyre), 2004-02-10:
Mange ønsker å bo i storbyen, og da må storbyen kunne gi alle sine innbyggere mulighet til et godt liv. Det forutsetter attraktive byer som imøtekommer og ivaretar innbyggernes behov. En videreutvikling av velferdssamfunnet vårt er avhengig av at vi forvalter verdiene på best mulig måte. Et velfungerende næringsliv er avgjørende, og nettopp derfor har Høyre i regjering vektlagt stramme budsjetter og skattelettelser til næringslivet. Og nå er optimismen tilbake, renten er lav og kronekursen bedre. Likevel sier Senterpartiet i sine komitemerknader at meldingen er blottet for næringspolitiske strategier, og anklager Regjeringen for ikke «å løyve ei einaste krone». Betrakter ikke Senterpartiet næringslivets rammebetingelser som vesentlige, og ser ikke Senterpartiet sammenhengen mellom et velfungerende næringsliv og et fortsatt godt velferdssamfunn? Hva er i så fall Senterpartiets alternativ, annet enn bare å dele ut offentlige kroner?