trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-11-10:
Aller først vil jeg gi honnør til spørsmålsstilleren for å ta opp en utrolig viktig del av straffesakskjeden, nemlig det arbeidet som strafferettsjuristene gjør. Vi har ofte stor oppmerksomhet på polititjenestemenn som sådanne, og jeg mener at det er grunn til også å ha stor oppmerksomhet rundt det viktige arbeidet som politijuristene gjør over det ganske land. Innledningsvis vil jeg peke på at antall påtalejurister som arbeider i det enkelte politidistrikt, vil kunne variere over tid, tilsvarende i andre grupper tilsatte i etaten og i andre grupper i samfunnet. Det er for det første politidistriktenes budsjettrammer og politimestrenes prioriteringer som legger føringer for hvor mange årsverk som til enhver tid disponeres til ulike oppgaver og stillingskategorier. I denne forbindelse viser jeg til at budsjettrammen til Hedmark politidistrikt økte fra 234,7 mill. kr i 2009 til 261,8 mill. kr i 2010 – tilsvarende en økning på 27 mill. kr eller 11,5 pst. Fra 2008 til 2009 økte budsjettet med 18 mill. kr. I perioden fra 2005 til 2010, mens jeg har vært minister, har budsjettet for Hedmark politidistrikt økt fra 189,4 mill. kr til 261,8 mill. kr, en økning på 72 mill. kr – 38 pst. Og det er jo ikke fordi jeg er fra Hedmark at vi har hatt en så kraftig økning; det er fordi regjeringa har satset så massivt på politiet gjennom de årene vi har vært i regjering. Så det har vært en landsdekkende satsing. Justisdepartementets styring av politi- og lensmannsetaten gjennomføres i henhold til prinsippene for mål- og resultatstyring. I de årlige tildelingsbrevene til Politidirektoratet stilles det bl.a. krav til måloppnåelse knyttet til saksbehandlingstid, oppklaringsprosent og restanseutvikling. De styringssignalene vi gir, videreformidles i egne disponeringsskriv til politidistriktene. Målformuleringer knyttet til straffesaksbehandlingen i politi- og påtalemyndigheten følger også av Justisdepartementets tildelingsbrev til riksadvokaten. Måloppnåelse og utviklingstrekk knyttes til etablerte måleparametere, som nevnt. Spørsmålet om antall påtalejurister og utviklingen når det gjelder antall restanser i Hedmark politidistrikt, er forelagt Politidirektoratet. Politidirektoratet opplyser at Hedmark politidistrikt per 31. oktober 2010 hadde 15 påtalejurister i arbeid. I dette tallet er medregnet leder for påtaleseksjonen i politidistriktet. I tallet er ikke medregnet én politiadvokat, som var sykmeldt. Per 7. november er det 13 påtalejurister i arbeid. Reduksjonen på to i forhold til månedsskiftet skyldes at én politiadvokat gikk ut i permisjon 1. november, og ytterligere en er blitt sykmeldt. Situasjonen underbygger at det over tid, av ulike årsaker, vil være svingninger i bemanningen. Det er politimesteren i Hedmark som må ta stilling til hvordan denne situasjonen skal håndteres, bl.a. sett i forhold til saksutviklingen på området. Politidirektoratet opplyser ellers at det som følge av målrettet innsats fra både etterforskere og påtalejurister har vært en positiv utvikling i restansesituasjonen i distriktet, noe det er grunn til å gi både etterforskerne og påtalejuristene honnør for.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-11-10:
Jeg mener det er to utfordringer regjeringen har hatt når det gjelder utviklingen av politiinnsatsen i alle politidistrikt i Norge. Det første var at den forrige regjering, med støtte fra Fremskrittspartiet, utdannet altfor få politifolk. Vi måtte utdanne flere for å få flere politifolk i virksomhet. Det er jo derfor vi ikke bare har doblet opptaket til Politihøgskolen, men altså har valgt å tredoble opptaket. Gledeligvis ser det ut til at mange av dem som nå kommer ut, også har fått seg jobb. Det ene er altså å skaffe folk. Det andre er å skaffe midler til å lønne dem. Jeg syns det er vanskelig å si at Hedmark politidistrikt kan bli hørt på at man har fått dårligere budsjetter i løpet av de siste årene, når veksten har vært på 38 pst. Og så vil jeg til slutt også si at det er ikke slik at folk fra Hedmark begår mer kriminalitet enn andre – jeg holdt på å si snarere tvert imot.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2010-11-10:
Jeg får konsentrere meg om det som er av positiv utvikling, for det er det ganske mye av i Politi-Norge. Jeg syns vi skal være varsomme med å framstille det som om alle politidistrikt nå går i feil retning. Vi har i løpet av det siste året sett meget gledelige resultater. Vi ser en oppklaringsprosent som stiger, vi ser at de mobile vinningskriminelle, som har også herjet i Hedmark, i veldig stor grad er stanset. Vi har fått en betydelig nedgang i vinningskriminaliteten. Det vil alltid være sånn – og det gjelder ikke bare politiet, men all type offentlig sektor – at man noen ganger må foreta prioritering. Hvis det er sånn at man i noen saker velger å legge bort f.eks. naskerisaker, sykkeltyverisaker og hva det måtte være fordi man ønsker bedre inngrep mot organisert kriminalitet, som man kanskje ikke gjorde tidligere, tror jeg det er en prisverdig prioritering av de lokale politimestrene. Men det er altså de lokale politimestrene som foretar prioriteringer av hvordan de skal bruke pengene, og da syns jeg man skal ha med seg at veksten i distriktets politibudsjett er på 38 pst. i løpet av de siste fem årene.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren: «Kostnadene ved tvungent skifte av dagens strømmålere som viser avvik, kort tid før regelverket for utrulling av Avanserte Måle- og styringssystem, AMS-målere, er gitt fra regulator, kan koste norske strømkunder flere hundre millioner kroner unødvendig dersom ikke regelverket endres. Dette er dårlig samfunnsøkonomi og lite effektiv bruk av ressurser. Vil statsråden ta tak i denne situasjonen for å unngå dobbelt arbeid og dobbel kostnad, og dermed ivareta strømkonsumentenes interesser?»
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Jeg takker statsråden for svaret. Bytting av gamle elmålere må skje parallelt med AMS, som statsråden sier. Energi Norge mener at en samordning av bytting og innføring av AMS vil være mulig hvis man utsetter saken med ett år utover den tiden som normalt vil medgå til utskifting. Det er jo et stort apparat som skal settes i gang. Spørsmålet er om statsråden vil ta initiativ til et møte mellom bransjen, kontrollmyndighetene, OED og NHD for å finne en løsning som sikrer kvalitet på elmåling samt samfunnsøkonomisk rasjonell overgang til ny teknologi.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Jeg vil igjen takke statsråden for svaret. Det som er viktig for konsumenten, er at utgifter på opptil 400 mill. kr kanskje må dekkes av nettkundene, samtidig som en regner med at nettariffen uansett vil øke på grunn av nødvendige investeringer. Den økonomiske reguleringen av nettselskapene har samfunnsøkonomisk drift som et overordnet mål. Det må derfor finnes en øvre grense for hvor mye nettkundene skal måtte betale for fremføring av elektrisitet. Spørsmålet til statsråden er da: Synes statsråden at det er samfunnsøkonomisk ansvarlig å pålegge nettkundene en ekstrakostnad, kanskje på 400 mill. kr, når AMS om kort tid likevel skal innføres, dersom en ikke får en ordning med Justervesenet?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-11-10:
Regelverket om kontroll av strømmålere forvaltes av Justervesenet. Gjennom forskriftsarbeidet har NVE vært i dialog med Justervesenet, og er derfor kjent med Justervesenets kontrollopplegg for å sikre at alle strømmålere tilfredsstiller vedtatte presisjonskrav. Jeg er kjent med at Nærings- og handelsdepartementet har til behandling en klagesak fra Fortum Distribusjon AS som omhandler Justervesenets kontroll av strømmålere, og at Energi Norge har engasjert seg i denne saken. Sjøl om klagesaken vil bli behandlet ut fra dagens regelverk, har NHD opplyst at de er oppmerksomme på de problemstillingene som representanten reiser, og at de vil se nærmere på regelverket etter at det er fattet en beslutning i denne konkrete saken. Innføring av AMS i Norge har lenge vært høyt oppe på den politiske dagsordenen. Jeg har stor tro på at toveis kommunikasjon mellom nettselskap og forbruker vil øke bevisstheten rundt energiforbruk og også gi incentiver til energisparing. Som kjent innebærer innføring av AMS at eksisterende målere over tid må byttes ut. På grunn av EUs standardiseringsarbeid og den raske teknologiutviklingen på området er det hensiktsmessig å avvente endelig forskriftsvedtak om innføring av AMS. Når første fase av EUs standardiseringsarbeid er ferdig, vil NVE imidlertid vurdere mulighetene for raskere framdrift på nytt. Det legges opp til at NVE vedtar de nødvendige forskriftsendringene for å innføre AMS innen utgangen av første halvår 2011. Nettselskap kan etter det foreta utskifting til nye målere som oppfyller kravene til AMS i forskriften. Sjøl om den endelige fristen for utrulling hos samtlige kunder er satt til 1. januar 2018, forventer departementet at mange kunder får installert slike målere i god tid før dette.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-11-10:
Som jeg sa i mitt første svar, har jeg fått opplyst fra NHD at de er oppmerksomme på disse problemstillingene som representanten reiser, og at de vil se nærmere på regelverket når denne konkrete beslutningen er tatt. I det ligger det jo, hvis man kombinerer det med det som jeg også sa i mitt svar om mulighetene for å få i gang utrulling av AMS-målerne på et tidligere tidspunkt enn 2018, en mulighet for å se på nettopp det å kunne gjøre flere ting på én gang. Det er ikke mulig for meg her i dag å konkludere på det, som følge av at det er Justervesenet som her har ansvaret, og det ligger ikke under mitt departement. Men det er åpenbart slik at det fra begge kanter rent tidsmessig ses på mulighetene for å kunne møtes.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-11-10:
Jeg er opptatt av at nettkostnadene skal være så lave som mulig. Vi skal ha effektiv drift av nettet i Norge. Så vet vi at vi står overfor betydelige investeringer i nettet framover, som følge av at de har vært for lave over lang tid. Det er åpenbart slik at det er viktig å fokusere på å ha så lave kostnader som mulig i nettet for øvrig, når en ser det investeringsbehovet som kommer, og de kostnadene som løper på grunn av det. Å gå konkret inn nå og konkludere på både kostnadsnivå og prosess rundt en sak som Justervesenet har til behandling, er ikke mulig for meg å gjøre. Som sagt: Jeg oppfatter at NHD og Justervesenet er opptatt av å finne så gode løsninger som mulig på dette. Vi har mulighet til å få AMS-målere ut før 2018. Ikke noe ville være bedre enn at en her klarte å unngå dobbelt installering, slik at det ikke ble brukt penger på målere som bare står en kort periode.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-10:
«Studentene ved det nye kunstakademiet i Tromsø opplever nå at de stenges ute fra en etableringsstipendordning som studentene ved kunstutdanningene i Oslo, Bergen og Trondheim har tilgang til. Denne ulike behandling vil gjøre det mindre attraktivt å søke på utdanningen i Tromsø og kan ikke ha vært Stortingets intensjon ved opprettelsen av kunstutdanningen i Tromsø. Hva vil statsråden gjøre for å sikre likebehandling av kunstfagstudenter i Norge?»
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-10:
Svaret fra kulturministeren har jeg faktisk hørt før, for jeg stilte et skriftlig spørsmål og fikk dette svaret. Det var bakgrunnen for at jeg nå stilte et prinsipielt spørsmål til forsknings- og høyere utdanningsministeren. Jeg stiller meg undrende til at det er kulturministeren som er utpekt til å svare på dette spørsmålet, for dette er en prinsipiell sak, dette handler om likebehandling av utdanninger etablert i Norge. Man har i mange tiår kjempet for en kunstutdanning i Tromsø, som skulle bli en likeverdig utdanning på linje med utdanningen i Trondheim, Bergen og Oslo. Og så synes jeg kanskje det er litt søkt at kulturministeren – når hun nå svarer – viser til at vi har noen studenter i utlandet som eventuelt også skulle vært inkludert i utdanningen. Nei, dette er en prinsipiell sak. Universitetet i Tromsø føler seg lurt, og det samme gjør studentene. Jeg stiller spørsmålet igjen: Mener virkelig regjeringen at vi skal ha A- og B-kunstutdanning i Norge, hvor kunstutdanningen i Tromsø har helt andre rammebetingelser enn de øvrige kunstutdanningene?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2010-11-10:
Siden det er kulturministeren som står her og svarer, har jeg lyst til å følge opp med å spørre: Dette evalueringsarbeidet som er satt i gang, og som har vært på høring – det har vært forskriftsendringer på høring – hadde man til hensikt å ha ferdigstilt våren 2009. Nå har det ene kullet studenter gått ut i Tromsø, det neste kullet studenter har begynt i Tromsø, og fortsatt er det ingen ende på dette arbeidet. Når kan man da forvente at dette evalueringsarbeidet skal være avklart? Når kan man få vite hva slags rammebetingelser studentene i Tromsø skal ha for fremtiden? Det er ikke til å legge skjul på at studentene ser hen til hvilke muligheter de har, også stipendmessig, i forhold til hvor de søker utdanningen sin. Så dette er et viktig spørsmål å få avklart.
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
«Horder med rein har den siste tiden invadert jordene til bøndene i Gargia. Mange bønder får ødelagt jordene sine for hundretusener kroner. Reinen trekker ned på jordene på grunn av at reintallet er for høyt og for at det ikke er nok mat oppe på fjellet. Jeg har tatt opp dette med statsråden flere ganger, men det er beklagelig at statsråden ikke følger opp sine egne vedtak. Når skal statsråden vise handling og starte med nedslakting av rein slik at vi hindrer at rein sulter og bøndene får ødelagt sine avlinger?»
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Jeg registrerer at det er forskjell på meg og statsråden, og forskjellen er at jeg prater med folket. Jeg har pratet med bl.a. Alta Bondelag, som har kontaktet meg om denne problematikken, og jeg kan også lese at ordføreren i Alta nå ber om nedslakting. Så det er tydeligvis langt mellom liv og lære her. Det er jo ikke bare i Vest-Finnmark at et altfor høyt reintall skaper problemer. I går så jeg på Sameradioens tv-nyheter Oddasat at et reindistrikt i Øst-Finnmark ødelegger for to andre mindre distrikter, og ifølge NRK har det distriktet 4 000 rein for mye i forhold til det fastsatte reintallet. Dette er et problem som har vedvart uten at reindriftsmyndighetene har klart å gjøre noe som helst. Det er akkurat det samme som i Alta – man vet om det, men man klarer ikke å gjøre noe. Viser ikke dette at statsråden og reindriftssjefen har mistet kontrollen over reintallsutvikingen i hele Finnmark?
Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Det er tydelig at statsråden og jeg er uenige og forblir uenige. Det som er problemet når statsråden ikke tar ansvaret for dette, er at det blir som dominobrikker, når én dominobrikke faller på en annen, så faller alt. Det er det som nå skjer i Finnmark. Når det ene distriktet ikke følger opp, detter det over, og så er det problemer over hele Finnmark. Det som var et problem i vest, er blitt et problem i hele Finnmark. I den nye reindriftsloven heter det at distriktene selv skal lage distriktsregler for om bl.a. reintallet skal fastsettes og godkjennes. Men bare få distrikter har fulgt loven om å lage slike planer. For det første sier man det er Reindriftsforvaltningens ansvar. Reindriftsforvaltningen – med all respekt – ligger under statsrådens ansvarsområde. Til syvende og sist er det statsrådens ansvar, og ansvar kan ikke delegeres bort. Så spørsmålet blir: Hvor lenge skal statsråden la dette fortsette, samtidig som reintallet fortsetter å vokse?
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-11-10:
Det er ikke langt mellom liv til lære. Vi følger lover og regler, og som landbruks- og matminister har jeg lyst til å understreke at jeg er minst like opptatt som Trældal av at jordbruket i dette området skal ha en så trygg og forutsigbar situasjon som mulig. Jeg holder meg løpende orientert om saken, og Landbruks- og matdepartementet har i denne konkrete saken nær kontakt med Reindriftsforvaltningen. Så må det også understrekes, som jeg var inne på i svaret, at den konkrete oppfølgingen skal skje lokalt og innenfor reindriftslovens rammer. Finnmark er landets største reindriftsfylke, og reindriften vil man på forskjellige måter måtte forholde seg til. Men det betyr selvsagt ikke at reindriften ikke skal følge de lover og bestemmelser som gjelder. Jeg er helt klar på at de partene som nå er innbefattet i denne konflikten i Alta, har en helt annen dialog nå enn tidligere. Det gir håp om en positiv utvikling.
Lars Peder Brekk (Senterpartiet), 2010-11-10:
Det er riktig at det kan være dominoeffekter ved for høyt reintall og ved brudd på regelverket. Det som er et faktum, er imidlertid at hvert eneste sida-reinbeitedistrikt har ansvaret for å utarbeide egne bruksregler og melde dem inn til Reindriftsforvaltningen. Det skjer, det gjennomgås, og i de tilfellene disse reinbeitedistriktene ikke greier å bli enige, skal reindriftsforvalterne gå inn og fastsette reintall og deretter gjennomføre de tiltak som er nødvendige for å få reintallet ned på det rette nivået. Her gjøres den jobben daglig. Her følges det opp, og jeg har lyst til å understreke at her gjør reindriftsforvalterne en god jobb, etter min mening. Samtidig er det ikke til å underslå at det er store utfordringer i forhold til reindriften i Finnmark med for høyt reintall. Det høye reintallet er reindriftsutøvernes ansvar, og de er nødt til å forholde seg til lover og regler, og det er mitt ansvar å følge opp at de gjør det.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-11-10:
Jeg har fremmet følgende spørsmål: «For så vel effektiv saksbehandling som brukernes rettssikkerhet er arkivdanning en viktig del av offentlig sektors virksomhet. I dag er det vanskelig å se hvem i det offentlige apparatet som har et overordnet ansvar for dette. I overgangen til den digitale tidsalder har vi store muligheter til å finne svært rasjonelle løsninger, samtidig skal saksbehandlingen i ettertid kunne dokumenteres og være etterprøvbar. Hva vil statsråden gjøre for å styrke arbeidet med arkivdanningen i offentlig sektor?»
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-11-10:
Jeg takker statsråden for dette svaret. Svaret avspeiler et litt kinkig problem i forhold til arkivområdet. Det er jo slik at arkiv må man tenke på i to faser. Først er det fase en hvor arkivet dannes – altså det som skal lagres for fremtiden, bygger seg opp gjennom en saksbehandling. Så kommer tidspunktet hvor det er ferdig og avleveringen, som statsråden er inne på, skjer. Da er vi inne på hvordan det lagres, og om man kan finne frem igjen i fremtiden. Det siste er åpenbart i gode hender i Kulturdepartementet, selv om vi nok skal ha en diskusjon der om ABMUs avvikling og om Kulturrådet er et egnet sted. Det første, derimot, faller litt mellom to stoler, for der snakker vi om en kompetanse som nå henger med på lasset inn i Kulturrådet, og det er liten grunn til å tro at Kulturrådet vil betjene den typen kompetanse. Mitt spørsmål går mer på hvordan vi kan ivareta og utvikle den kompetansen som en del av moderniseringen som statsråden er ansvarlig for.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-11-10:
Nå er det altså ikke lagringen jeg er ute etter. Poenget her er at det i offentlig sektor, når saksbehandling skjer, er behov for arkivdanningskompetanse, ikke lagringskompetanse, og hvordan dette dannes. Det dreier seg jo dels om at det skal være enkelt for offentlig sektor å finne frem igjen i ting, og at saksbehandlingen skal være så glatt som mulig og så effektiv som mulig. Men det handler også om rettssikkerhet for brukerne og gode strukturer der. Spørsmålet er: Hvor ivaretas den kompetansen? I dag er det ikke så lett å se det. Difi, Direktoratet for forvaltning og IKT, ville vært et naturlig sted å håndtere det, og det ville vært et naturlig sted for arkivdannelsen å finne sin spesialkompetanse – atskillig mer egnet enn Kulturrådet. Spørsmålet er om statsråden kunne tenke seg å vurdere å bygge opp slik kompetanse i Difi.
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
«I Bergens Tidende 31. oktober i år kan en lese om Marias Nav-dagbok. Som ombudskvinne og medmenneske er dette ikke særlig lystelig lesning, noe kanskje arbeidsministeren også støtter. 193 000 saker står i kø for behandling hos Nav. Så langt i år har Nav fått inn over 30 000 klager på ulike vedtak. Det er 10 000 fler enn for to år siden, og dette viser at en er på helt feil kurs når det gjelder saksbehandling i Nav. Når skal dette eventuelt snu, og hva vil nå statsråden foreta seg av handling for å få dette på rette vei?»
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Eg takkar for svaret. Framstegspartiet har foreslått oppretting av Nav-ombod ved fleire høve – og fått støtte frå fleire, men ikkje frå regjeringa. Regjeringa seier i Soria Moria II-erklæringa at dei skal vurdera eit velferdsombod/Nav-ombod. Kor lang tid skal regjeringa bruka på å vurdera dette? Eller har ein allereie vurdert dette vekk?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Eg er sjukepleiar. Innan vår sektor har ein mange stader det ein kallar for primærsjukepleiar eller primærkontakt. Dette er med på å ansvarleggjera ein som menneske, òg som sjukepleiar. Meiner statsråden at dette hadde vore ei løysing òg for Nav som dermed hadde gitt Nav eit ansikt og eit ansvar ut til brukarane? Er statsråden positiv til dette?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til barne-, likestillings- og inkluderingsministeren: «I Dagbladet på nett den 8. oktober slår statsråden fast at utviklingshemmede har rett til å bo hvor de vil selv om de er avhengige av tjenestetilbud som er mer omfattende enn for andre og som pålegger den ansvarlige kommune utgifter. «Jeg er veldig opptatt av at dette skal etterleves i praksis rundt om i Norge», sier Lysbakken til Dagbladet.no. Hvordan vil statsråden forsikre seg om at denne lovforståelsen blir lagt til grunn i alle norske kommuner?»
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Jeg takker for svaret, men det var jo ikke noe nytt i det statsråden sa. Faktisk svarte han ikke på det spørsmålet jeg stilte. De reglene som statsråden nå brukte 3 minutter på å gjengi, er regler som har vært gjeldende siden 1990-tallet. De reglene følger ikke kommunene opp. Vi har sett i tiden som har gått, spesielt i de senere årene, at vi får mer og mer gettolignende boliger for utviklingshemmede. Blant annet skyldes det finansieringsordningene i Husbanken, at det er mer lønnsomt for kommunene å tilrettelegge for institusjonslignende boliger for de utviklingshemmede. Det samme har også blitt påpekt fra bl.a. forsker Terje Olsen i Nordlandsforskning og Jan Tøssebro, professor ved NTNU, at det programmet som statsråden viser til, ikke er tilstrekkelig og godt nok. Så mitt spørsmål blir på nytt: Hvordan vil statsråden sikre at kommunene følger regelverket?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-11-10:
Jeg takker for det første for svaret og vil gi ros til statsråden for det engasjementet han har vist overfor de utviklingshemmede, og for at man også har laget et informasjonsprogram for denne politikken. Men det programmet er etter mitt skjønn altfor lite ambisiøst. Det er for lite treffsikkert, noe også flere har påpekt. Jeg vil sitere fra Dagbladet den 15. oktober, hvor seniorforsker Terje Olsen i Nordlandsforskning uttaler følgende: «Det mest sentrale spørsmålet i dag er byggingen av store bofellesskap.» Det er ikke fremmet noe tiltak som bryter med dette, altså som vil gjøre det enklere å få mindre bofellesskap mer tilrettelagt. Da blir mitt spørsmål til statsråden nok engang, som jeg ikke har fått et konkret svar på: Vil statsråden innføre de samme reglene for husbankfinansiering som man hadde på 1990-tallet? Det andre er: Hvordan vil statsråden følge opp rettssikkerheten ved overgrep mot utviklingshemmede, som også har vært en stor sak i media?
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-10:
Mennesker med utviklingshemning har rett til et selvstendig liv og til å være en del av samfunnet sammen med andre, og de skal ha de samme valgmulighetene som andre. Det var hovedinnholdet i det som ble kalt HVPU-reformen, eller ansvarsreformen, som ble vedtatt for vel 20 år siden. Dette gjelder fortsatt. Mennesker med utviklingshemning skal i likhet med alle andre ikke diskrimineres. Retten til å velge gjelder hvordan du vil ha ditt eget hjem, enten ønsket er å kjøpe bolig, leie bolig, bo for seg selv eller bo sammen med andre – nøyaktig de samme rettighetene som resten av befolkningen har. Så er det sånn at mange har særlige hjelpebehov på grunn av sin utviklingshemning. Kommunen har etter sosialtjenesteloven plikt til å gi tjenester til personer som ikke kan ta omsorg for seg selv, eller som er avhengig av praktisk og personlig hjelp for å greie dagliglivets gjøremål. Personer som er i en slik situasjon, har rett til sosiale tjenester. Tilsvarende gjelder for helsetjenester etter kommunehelsetjenesteloven. Det ses ofte som en praktisk løsning at mennesker som har behov for løpende bistandstjenester, kan bo i ulike former for bokollektiv eller samlokaliserte leiligheter for personer med nedsatt funksjonsevne. I praksis blir det nok noen ganger gjort en samlet vurdering av tjenestebehovet i denne boligen heller enn en individuell vurdering av den enkeltes behov. I forbindelse med ansvarsreformen ønsket Stortinget å satse på mer fleksible ordninger tilpasset den enkelte. Det ble understreket nettopp at boliger som kommunen tilbyr, ikke skal ha institusjonskarakter. Helse- og omsorgsministeren understreket i spørretimen 3. februar: «Retten til nødvendige tjenester i prinsippet er uavhengig av bosted.» Tjenesten skal tilpasses brukeren, ikke omvendt. Kun i helt spesielle tilfeller kan kommunen stille vilkår om at et menneske må bo et spesielt sted for å kunne få tjenester. Det er dette jeg ga uttrykk for i intervjuet med Dagbladet. Her snakker vi ikke om ny politikk, men vi snakker om et behov for å presisere hva slags lovgivning som gjelder. Vi snakker om å få slått fast at de samme prinsippene gjelder for alle mennesker, for det virker som om rettighetene oftere blir oversett når det gjelder mennesker med utviklingshemning. Jeg ser for mange tegn på at enkelte kommuner igjen har vendt tilbake til mer institusjonstenkning, og at vi ser segregering i forbindelse med skolegang for barn med utviklingshemning. Derfor tror jeg vi har behov for en bevisstgjøring rundt regelverket. Det var hensikten med det informasjons- og utviklingsprogrammet som vi lanserte for kort tid tilbake, som trekker opp en rekke tiltak for å øke informasjonen og bevisstgjøringen om politikken. Programmet i seg selv er viktig. Det vil gjøre at kommunene blir mer klar over hva slags regler og rettigheter som gjelder, og det kan ikke minst brukes av utviklingshemmede selv og deres organisasjoner til å kreve sin rett.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-10:
Det er jo ikke rop etter ny lovgivning. Det har jeg heller ikke oppfattet at det er fra opposisjonen, for lovgivningen er god nok. Spørsmålet er om lovgivningen følges opp over alt, om den blir til virkelighet i møtet mellom den enkelte utviklingshemmede og den enkeltes familie og kommunene. Da er det en bevisstgjøring rundt hvordan lovverket er, og hvordan det skal forstås, som er nøkkelen. Derfor er informasjons- og utvikingsprogrammet så viktig. Det er i seg selv et redskap for å få til det som nå skal på dagsordenen i landets kommuner, og det inneholder en rekke tiltak for å øke bevissthetsnivået. Det gjør vi nå konkret gjennom møter med landets kommuner der vi går gjennom innholdet i programmet. Det vil også være et verktøy for de utviklingshemmedes organisasjoner til bruk i konkrete saker der man ikke får gjennomslag for de rettighetene som lovverket krever. Så det er nettopp for å følge opp det representanten er bekymret for, at vi har laget informasjons- og utviklingsprogrammet.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-11-10:
Det er, når det gjelder bokollektiv, grunnleggende i loven at alle har rett til å velge hvor de skal bo, de har rett til å velge hvem de skal bo med, og kommunene må tilpasse tjenestetilbudet til det. Kun i ekstreme tilfeller skal det prinsippet ikke gjelde. Det betyr at for de aller, aller fleste utviklingshemmede ligger det en sånn rett til grunn. Det er nettopp for å tydeliggjøre det at vi har lagt så stor vekt på retten til selv å velge hvor man skal bo, i informasjons- og utviklingsprogrammet. Jeg tror nok at representanten Eriksson og jeg deler målet om hvor vi skal, og engasjementet for det. Og jeg skulle ønske at han hadde vært til stede på lanseringen av informasjons- og utviklingsprogrammet, fordi mottakelsen blant dem det gjelder, er en helt annen enn det representanten gir uttrykk for her. Lederen i Norsk Forbund for Utviklingshemmede sier at dette er det viktigste som har skjedd på feltet det siste tiåret. Og jeg legger aller mest vekt på hva de utviklingshemmedes organisasjoner sier selv om dette.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2010-05-27:
På vegne av representanten Jan Arild Ellingsen og meg selv vil jeg fremme to representantforslag – et om norsk budsjettstrategi for bistand til FN og et om krav til antikorrupsjon og åpenhet i bistanden.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Det kunne være fristende – siden representanten Langeland begynte med å si at rensing på Mongstad tar tid – å si at man også regner med at det å innføre republikk tar tid, og spørre: Hva tror han kommer først? Men det skal jeg selvfølgelig ikke bruke denne anledningen til. Derimot må jeg påpeke at det er ingen logisk brist hos flertallet. Flertallet har klart sagt at man støtter dagens statsskikk. Når det gjelder det demokratiske aspektet, som Langeland tok opp, var det berørt av både meg og av Kolberg, nemlig at folket har valgt denne statsskikken og bekreftet den med stort flertall. Så mitt spørsmål blir: Hvis SV har det prinsipielle synspunktet at man skal innføre republikk og likevel vil ha folkeavstemning og hvis den folkeavstemningen viser flertall for kongedømme – hva vil SV da gjøre med sitt prinsipielle ståsted?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Bare for å oppklare: Jeg er tilhenger av monarkiet. Jeg sa at jeg hadde sympati for argumentene som fremføres. Det er interessant at SV nå sier at de er prinsipielt for republikk og mener at det er riktig, men de – skjønner jeg – vil ha folkeavstemning som endelig avklarer det. Det skal ikke bare være en rådgivende folkeavstemning. SV vil bøye seg for resultatet og gå fra sitt prinsipielle standpunkt dersom flertallet i folket fortsatt vil ha monarki – er det riktig forstått?
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Ja.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-05-27:
Det får ærlig talt være visse grenser for hvordan man tolker innlegg. Jeg tok utgangspunkt i SVs forslag, og ikke minst hvor håpløst det er formulert, hvor man overhodet ikke engang har tenkt igjennom hvordan den republikken man ønsker å innføre, skal fungere. Bare for å vise det tillot jeg meg – kall det gjerne – en morsomhet. Når man i et grunnlovsforslag får seg til å skrive at det seremonielle osv., møte med andre lands presidenter og statsoverhoder, skal ivaretas f.eks. av en visestatsminister, eventuelt en viseutenriksminister, underbygger det bare at dette forslaget burde ha vært trukket. Når jeg har spurt representanten Langeland – og han mener åpenbart at jeg er tungnem – er det jo nettopp for å få avklart følgende: Skal vi først vedta republikk, innføre republikk, og så skal SV legge det ut til folkeavstemning – ikke bare en rådgivende folkeavstemning, men en bindende folkeavstemning – for så å gjeninnføre monarkiet? Det er det SV nå har avklart – ja, det er det de mener. Dermed er jo egentlig dette et forslag der en ber om statsrettslig kaos. Og så skal vi høre på denne type innlegg som vi hørte her til sist – belæringer fra SV om hva som er demokrati, og hva som ikke er det. Jeg skal unngå å minne representantene fra SV om hvilke ikke-valgte statsledere de har hyllet gjennom sin historie, inntil ganske nylig – Castro kan jo være ett navn.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Jeg viser til representanten Nybakks innlegg som vår hovedbegrunnelse for å stemme imot forslaget. Men det er én betraktning som jeg synes hører hjemme i denne debatten, og som jeg mener er riktig å fremføre før vi avslutter den. Det knytter seg til det viktige og riktige prinsipp som vår forvaltning også bygger på, at når en stortingsrepresentant er valgt, er det vedkommende selv som forvalter det embete som velgerne har gitt vedkommende. Det er ikke partiene. Heller ikke Stortinget som sådant kan overprøve den enkelte representants rettigheter og integritet. For ikke å overdrive går det an å si at det forslaget som nå ligger der, til en viss grad kan undergrave den ordningen og den integriteten, slik som Marit Nybakk har argumentert. Det er en prinsipiell betraktning som i alle fall jeg tillegger ganske stort vekt, fordi det at det enkelte mandat tilhører den enkelte representant når vedkommende er valgt, er en viktig balanse mellom den enkelte, partiene og velgerne. Og det er også et argument vi må legge inn i betraktningen når vi nå mener at vi skal avvise dette forslaget.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Det er slik at dette allerede er berørt ganske godt. Det var fint å se at Fremskrittspartiets parlamentariske leder nå kom inn i salen, fordi det gir henne mulighet til å svare på et tungt prinsipielt spørsmål som har kommet tydelig fram i denne debatten allerede. Fremskrittspartiet tar mål av seg til å bli regjeringsparti. Mener Fremskrittspartiet at det nå skal invitere Stortinget til det juridiske prinsipp at hvis ikke folk kler seg slik som vi mener de skal kle seg, har de ikke rett til offentlige tjenester? Tenk igjennom det – hva det egentlig skal bety for rettspraksisen i Norge, hvis det skal etablere seg! Jeg vil faktisk si: Dette er et veldig alvorlig spørsmål, og Fremskrittspartiets ledelse bør i denne sal svare på hvordan de tenker seg at rettspraksisen skal etableres i framtiden, prinsipielt. Når det gjelder saken, vil jeg kort si at selvsagt er det slik at Det norske Arbeiderparti med all sin kraft ønsker å bekjempe all form for kvinneundertrykking. Hele vår historie har jo vært preget av det. Men det virkemiddelet vi bruker, er det virkemiddelet som Fremskrittspartiet har snakket foraktelig om gjennom mange år. De har kalt det for statsfeminisme, når vi har brukt forskjellige virkemidler for nettopp å sørge for at kvinnene får plass i det norske samfunn. Jeg tillater meg å si at jeg er gammel nok til å ha vært med så lenge at jeg husker Trygve Bratteli tok initiativ til dette i 1972, gjennom å bruke samfunnets forskjellige virkemidler for virkelig økonomisk og sosialt å skape likestilling, og på den måten sørge for at kvinnene ikke blir undertrykket. Det er denne måten – skritt for skritt i den sosialdemokratiske sfære – som faktisk har ført til at det norske samfunn har blitt et av de mest likestilte i verden, og at all form for undertrykking ikke lenger er stuereint. Det norske Arbeiderparti har på mange måter stått i spissen for å motarbeide undertrykking også innenfor vår egen kirke, nettopp ved å ta den kulturelle kampen. Men Fremskrittspartiet har alltid skygget unna den. Da gjenstår til slutt det som jeg synes er blitt sagt litt for forsiktig, derfor sier jeg det direkte: Dette tror jeg Fremskrittspartiet gjør som et ledd i sin utrettelige kamp for å plassere innvandrerbefolkningen på et annet sted enn vi for øvrig ønsker at den skal være.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Det er tre ting jeg vil ta opp i dette innlegget. Det ene er av en litt generell karakter. Det er helt typisk for det norske Fremskrittspartiets opptreden i politiske debatter å bruke mye tid på å karakterisere debatten og si at vi som er imot det de mener, bare slår rundt oss med floskler. Det som er å bemerke rundt det – og nå har jeg lyttet nøye til Fremskrittspartiets representanter – er at de forsvarer jo ikke sitt eget forslag, de debatterer ikke med oss andre. Hvorfor svarer de ikke på de tunge utfordringene som ligger i debatten, istedenfor å gå opp her og bruke stemmen veldig høyt og snakke om floskler fra vår side? Amundsen har sjansen til å få en kort replikk. Han burde bruke den til å svare på akkurat dette, slik at Stortinget får høre hva Fremskrittspartiet mener om de utfordringene som ligger i debatten fra oss som er uenige i det. For det andre: Jeg skal, ærede president, ikke bruke utenomparlamentariske uttrykk og bli utsatt for klubbing, men jeg viser til de uttrykkene! Det får være grenser når representanter for Fremskrittspartiet, med sin historie i inkluderings- og likestillingsdebatten i norsk politisk liv gjennom de siste 20 årene, snakker om at vi som er imot dette, eksponerer dobbeltmoral. Hvem er det i virkeligheten som gjør det? Jo, det er selvsagt Fremskrittspartiet, samtidig som de ikke er i stand til å forsvare, reelt sett, innholdet og konsekvensen av sine egne forslag. Og så snakker de om at vi er dobbeltmoralister! Det er parlamentarisk grovt usaklig. Det siste – og det er kanskje overraskende å høre det, men jeg sier det: Det er selvsagt slik at Fremskrittspartiets representanter har rett i det som blir sagt om at kvinner er hjemme, at de er utsatt for undertrykking, at de har store problemer med å komme fram. Det er sant. Og ære være dem for at de nå begynner å bære fram den type diskriminerende argumentasjon, det er flott! Men det som er sannheten, er at hvis det skal bekjempes, må det bekjempes gjennom likestillingsutvikling og likhetsutvikling i det norske samfunn. Det er det som er virkemidlet for å håndtere en slik diskriminerende situasjon – ikke gjennom denne type lovforbud, som til og med løfter byrden over på dem som er undertrykt. Den utfordringen har ligget der, justisministeren har utfordret på det, vi legger merke til at det ikke blir svart.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Etter å ha hørt dette nå vil jeg si at det er to muligheter når det gjelder Fremskrittspartiets argumentasjon. For det første vil jeg si at da jeg hørte Christian Tybring-Gjedde, som jeg inntil nå i løpet av denne stortingsperioden har oppfattet som liberalismens fremste representant i Stortinget, så tror jeg han må ha hatt det veldig politisk slitsomt da han holdt det innlegget han nå holdt. Det er den ene muligheten. Den andre muligheten er at dette er et uttrykk for Fremskrittspartiets politiske praksis – de ønsker å framstille seg liberalistisk, mens de i realiteten ikke er det. De bruker det når det passer, men ikke når det ikke passer. Er det noe denne debatten faktisk har avslørt, så er det det. Om det skal jeg si, og det er polemisk sagt, men det hører hjemme her: Jeg legger merke til den tydelige kulturforskjellen mellom Høyre og Fremskrittspartiet i denne saken. Høyre vil samarbeide med Fremskrittspartiet i regjering. Jeg sier som bestemora mi: Slit det med helsa!
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Det svarte eg på i mitt innlegg. Eg sa at kongedømmet blei innført ved ei folkeavstemming i 1905. Så sa eg at SV ønskjer ei folkeavstemming om ein skal innføra republikk. Det er sjølvsagt at når ein held den folkeavstemminga, er det folket som avgjer dette – som motsetning til Kristeleg Folkeparti, som her bruker arkaiske metodar i forhold til demokratiet, når ein meiner at ein skal arva desse stillingane. SV ønskjer å styrkja demokratiet ved at folk flest skal få seia si meining om dette etter at parlamentet eventuelt har gått inn for SV sitt forslag. Det meiner eg er demokratisk rett. Eg forstod òg på det replikanten sa i sitt innlegg, at han har stor sympati for det prinsipielle, men ein vel altså å ikkje stå løpet ut.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Då kan eg gjenta meg sjølv ein gong til: Kongedømmet blei innført for 105 år sidan ved ei folkeavstemming. Kongedømmet skal avviklast, eventuelt, ved ei folkeavstemming, der fleirtalet i Noreg bestemmer om me skal ha det eller ei. Var det klart for Kristeleg Folkeparti?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Det er det eg har sagt fleire gonger: Me går inn for republikk. Men me går òg inn for at det er det norske folk som skal avgjera om det skal bli republikk gjennom ei folkeavstemming, akkurat slik som kongedømmet i si tid blei innført ved hjelp av ei folkeavstemming.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Nei, det betyr det ikkje. SV fremjar dette forslaget, som me har gjort sidan 1968, fordi me ønskjer – tydelegvis i motsetning til Nybakk – å ha eit system i demokratiet Noreg der ein ikkje arvar stillingar på grunn av den familien ein er fødd inn i, men der ein vel folk til president og overhovud for den norske stat. Det prinsippet meiner me er eit godt prinsipp. Og me veit at det er fleire i det partiet som Nybakk representerer, som stør SV i dette.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Per-Kristian Foss prøver å gjera dette til eit spørsmål om ein har ei dårleg eller god regjering. Det var ikkje utgangspunktet mitt, for eg trur at i forhold til den førre regjeringa, som Per-Kristian Foss var finansminister i, er det ei strålande regjering me har i dag, og at folk flest har fått det betre. Det er ikkje slik at dei rike har blitt endå meir søkkrike, slik dei var i ferd med å bli då Foss var finansminister. Men lat oss gå vekk frå dette regjeringssnakket og gå tilbake til det prinsipielle. Då kan ein gjerne laga eit nummer ut av at eg trekkjer arveprinsippet inn i politiske parti. Spørsmålet til Per-Kristian Foss blir: Er det riktig at ein i det norske demokratiet skal arva posisjon ut frå den familien ein er fødd inn i? Er det eit korrekt og bra prinsipp?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Høgre ligg godt an på meiningsmålingane for tida. Det er jo bra. Men det er heldigvis ei stund til valet, slik at me skal nok klara å retta opp det etter kvart! Eg synest likevel at Per-Kristian Foss er litt unnvikande til problemstillinga, for han meiner at demokratiet i Noreg skal basera seg på arv, samtidig som han ikkje vil vidareføra det prinsippet til andre område. Det er berre på dette eine området – eit privilegert, føydalt system – som Høgre vil ha det. På same måten som Høgre ikkje ville gje kvinnene stemmerett i 1913, har ein altså ei problemstilling der ein ikkje vil vere prinsipiell.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Eg synest det er merkeleg at ein representant frå Framstegspartiet, og leiaren for kontroll- og konstitusjonskomiteen, berre snakkar om det formelle, og ikkje går inn på det reelle. Mitt spørsmål til representanten er: Er det rett å ha eit system i Noreg der ein har ein konge som er fødd til å bli konge, altså har ei stilling i det demokratiske Noreg der ein ikkje blir valt til ein posisjon? Kan representanten snakka noko om det i staden for å ramsa opp ein brote med formalitetar som eigentleg ikkje dreier seg om det prinsipielle?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Eg registrerer at representanten ikkje svarar på spørsmålet mitt. Kva råd ville representanten ha gjeve det norske folk ved votering om kongedømme eller republikk?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Så representanten har ikkje noko svar på kva råd han ville gje det norske folk?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Takk for ein inspirerande debatt om folkestyre og republikk og monarki. No har me ei sak der ein verkeleg kan vera med og bidra til å styrkja demokratiet og sørgja for at fleire får delta i demokratiet. Så då håpar eg at ein – med utgangspunkt i førre debatt – kan vera med og bidra til at ein får fleire deltakarar i det norske demokratiet, som eg trur er ganske mye viktigare enn den førre debatten. Det blir no eit prøveprosjekt i 20 kommunar i 2011. Venstre og SV, som står bak dette forslaget, er opptekne av at fleire skal slutta seg til forslaget neste gong det kjem opp – det ser ikkje ut som det blir så mange denne gongen. Men det er viktig, og eg trur det tvingar seg fram i utviklinga av vårt demokrati at me senkar stemmerettsalderen. I mitt område, Stavanger/Rogaland, er det masse ungdommar som er aktive, og som vil driva med politikk, anten det gjeld i ungdomsorganisasjonar eller det gjeld i pressgrupper, Natur og Ungdom osv. Dei er opptekne av å vera med og ha påverknad. Dei lurer på kvifor dei har plikter og rettigheiter som seier at dei må forstå landets lover, dei kan melda seg ut av og inn i kyrkjesamfunn og foreiningar, dei har rett til å ha sex og dei har rett til abort. Ein 16-åring er gammal nok til å bli dømd, men altså ikkje gammal nok til å velja lovgjevaren sin. Det synest me er eit paradoks. Ser me rundt omkring i verda – i eit historisk lys – så ser me at stemmerettsalderen har gått nedover. Austerrike, f.eks., vedtok i 2007 16-års stemmerett på alle nivå, og i juni 2009 stemte altså 16-åringane i Austerrike til Europaparlamentet. Tyskland har hatt forsøk i fem delstatar, og det ein ser frå Tyskland, er at deltakinga blant denne aldersgruppa er høgare enn blant andre grupper, nettopp fordi eg trur denne ungdomsgruppa forstår at dei kan få vera med å utvikla demokratiet viss dei bruker stemmeretten sin. Eg meiner det er ei utfordring for dei andre partia – bortsett frå Venstre og SV – at dei ikkje ønskjer at demokratiet skal nå fleire. Eg trur det ville skapt – dersom me fekk fleirtal for dette – ei større interesse for demokratiet og folkestyret og ei større bevisstheit om kva folkestyret betyr for folk. I og med at dette er ein grunnlovsdebatt, er det greitt å ha litt historie rundt stemmeretten. Allmenn stemmerett fekk me i 1898, men då berre for menn. I 1913, riktignok med sterk motvilje frå partiet til Per-Kristian Foss, Høgre, fekk kvinner stemmerett. I 1920 blei stemmeretten senka til 23 år, i 1946 til 21 år, i 1967 til 20 år og i 1978 til 18 år. I dag er me i 2010. Då burde me forlengja denne historiske lista ved å innføra stemmerett for 16-åringar i Noreg. Eg meiner òg at gjennom dei forpliktingane me har gjennom FN og FNs barnekonvensjon, om å auka ungdoms makt og innverknad, er stemmerett for 16-åringar ein rett ting. Det vil styrkja demokratiet. Det vil auka engasjementet for politikk og demokrati. SV og Venstre vil trappa opp talet på kommunar som skal driva forsøk med lågare stemmerettsalder, 16 år. Det er det eine forslaget vårt. Det andre forslaget er at ein innfører 16-års aldersgrense ved valet i 2013. Demokratiet treng fleire deltakarar.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2010-05-27:
Langeland tek hermed opp forslaga frå Sosialistisk Venstreparti og Venstre.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Jeg er nå litt i tvil om hva det er SV egentlig mener, fordi det Langeland sier, er at SV går inn for folkeavstemning om man eventuelt skal avvikle monarkiet og innføre republikk som styreform. Det vil altså si at da vil resultatet av folkeavstemningen være utslagsgivende – ikke sant? Men det er jo ikke det vi skal stemme over i dag? Den umiddelbare konsekvensen av det grunnlovsforslaget som ligger til avstemning, er at vi i morgen eller utpå ettermiddagen i dag faktisk har republikansk styreform. Jeg vet ikke om Langeland kan avklare hva det er som SV rent faktisk går inn for.
Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2010-05-27:
Da har jeg et veldig kort forslag: Betyr det da at SV trekker det grunnlovsforslaget som ligger til avstemning?