Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2007-02-20:
De endringer som nå kommer til å bli gjort i Grunnloven, er av historisk format. Litt til det som representanten Dørum nå var inne på, om de behov som er påpekt i forbindelse med fornying av Grunnloven, må jeg nok si at til det som kan beskrives som nerven i vårt demokratiske system, og behovet for å klargjøre hva denne nerven er, har både de som opprinnelig har jobbet med dette forslaget, og de som har saksbehandlet det i Stortinget – og også saksordføreren – truffet blink i forhold til hva som virkelig bør gjøres for å klargjøre både hva som er nerven i det demokratiske systemet vårt, og å gjøre disse kontrollmekanismene, som vi i realiteten snakker om, mer brukelige. La meg komme med noen refleksjoner rundt det, for på mange måter henger flere av disse problemstillingene veldig tydelig sammen, som også representanten Dørum var inne på – spørsmålet om riksrett og også spørsmålet om hvordan det parlamentariske systemet håndteres. Opprinnelsen til det parlamentariske system hadde i hvert fall en nær forankring til riksrettsbehandling. Det er min oppfatning at da realiteten i parlamentarismen trådte fram, etter min mening allerede på 1880-tallet – den fikk egentlig full effekt ganske tidlig, men trådte mer og mer tydelig fram – så vi etter hvert helt klart, som vi også kan lese av historien, et behov for å forankre det tydelig i demokratiet. Det som nå gjøres i forhold til grunnlovfesting av de parlamentariske prinsipper, er i så måte nyttige ut fra to hensyn. Det første er et demokratisk hensyn. Mange tilhengere av fornying av bestemmelsene i Grunnloven peker nettopp på at det skal være pedagogisk framstilt, at man skal ha en viss mulighet til å forstå hvordan vårt parlamentariske demokrati fungerer ved også å lese grunnlovstekster. Alt vil vi ikke kunne lese oss til ut fra Grunnlovens bestemmelser. Det vil ikke være hensiktsmessig heller. Historien har vist det. Men til å være en så sentral politisk og konstitusjonell størrelse som parlamentarismen er, er det hensiktsmessig. Jeg tror det er svært klokt det som Stortinget i dag kommer til å gjøre. Det har et demokratisk aspekt ved seg at man faktisk har mulighet til å tilegne seg forståelse av hvordan demokratiet fungerer, men etter min mening kan man heller aldri se bort fra hensynet som ligger i det å forankre det vi oppfatter som viktige konstitusjonelle verdier. Det gjelder både spørsmålet om hvordan vi skal håndtere krav om mistillit, og selvfølgelig også opplysningsplikt. Særlig når det gjelder det siste, syns jeg at det andre hensynet bak disse endringene trer veldig tydelig fram, nemlig det å gjøre de rettsregler vi har, enten det er i ansvarlighetslov eller i grunnlov, mer brukelige. At reglene er relevante og anvendelige, er alltid viktig – uansett på hvilket nivå man befinner seg i nasjonens rettsvesen. Det at man nå foretar en avgrensning av det materielle virkeområdet som reglene skal gjelde for, tror jeg avgjort er viktig. Men også de prosessuelle endringene som gjøres, er avgjort viktige. Det tydeliggjør ansvaret, og det skal vi ikke undervurdere betydningen av. Jeg tror ikke vi kan måle denne type bestemmelsers fortreffelighet bare på hvor mange ganger reglene brukes, eller påstås ønsket brukt, men vel så ofte på hvordan slike bestemmelser faktisk leses. I så måte mener jeg at det man nå gjør i forhold til riksrettsinstitusjonen, men særlig også i forhold til opplysningsplikten og de parlamentariske prinsipper generelt, har en betydelig preventiv effekt, noe som understreker det som representanten Hansen var inne på i sitt innlegg – at det gir en ekstra inspirasjon til aktsomhet. Det følger ansvar med makt, noe som klart understrekes i den debatten vi har, og i de vedtak som kommer til å bli fattet.