Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2014-06-12:
Dette er en ekstraordinær behandling, og det er en ekstraordinær sak. Det er et viktig industriprosjekt, men det er også et viktig miljøprosjekt som vi nå ender opp med. Jeg tenkte jeg skulle si litt om historien. I denne sal har en behandlet tre PUD-er allerede for tre av plattformene som er bygd ut, eller skal bygges ut, på Utsirahøyden. I hver enkelt plan for utbygging og drift er det stilt vilkår om at de skal kobles til kraft fra land, og det kommer. Det er også til og med blitt gjort tilpasninger med hundrevis av millioner kroner for at det skal skje. I plan for utbygging og drift av Edvard Grieg fant operatøren prisen per tonn CO2, altså tiltakskosten, for kraft fra land til hele feltet Edvard Grieg, Gina Krog, daværende Dagny, og Ivar Aasen, daværende Draupne, til å være om lag 700 kr. Det er interessant når en ser tilbake, at det var 700 kr. Til sammenligning har operatøren for Johan Sverdrup og hele Utsirahøyden beregnet det til et sted mellom 975 og 2 300 kr. Hadde det blitt gjort da, bare for de tre feltene, hadde det kostet 700 kr. Det har vært store forventninger om at kraft fra land skal komme til alle feltene. Det har blitt nevnt i klimaforliket, og også i andre settinger. Jeg vil også stille spørsmål ved oppfølginga fra den forrige regjeringa når det gjelder hvor vi står i dag. Undertegnede – pluss flere – stilte flere spørsmål etter behandlinga av Edvard Grieg, og også etter Gina Krog, i denne salen, nettopp fordi vi så tegn som tydet på at prosjektene, med et felles prosjekt for å sikre utbygging av kraft fra land til hele Utsirahøyden, ikke gikk som det skulle. Derfor vil jeg også si, i starten av behandlinga av saken, at når den nåværende regjeringa overtok saken og fikk et havarert prosjekt i hendene, er det klart at det også skapte utfordringer. Men for Kristelig Folkeparti var det også absurd å vente i over ett år før plan for utbygging og drift av Johan Sverdrup skulle komme i denne salen, og så få beskjed om at det var umulig å gjøre endringer. Det er en forvaltningsmessig absurd ting. Det betyr at her vi står i dag, er det for sent å gjøre endringer, fordi det vil føre til forsinkelser. Derfor er jeg glad for at vi har fått et samlet vedtak som sier «så raskt som mulig», og jeg bruker de ordene, for jeg legger merke til at de foregående talerne legger vekt på «senest i 2022». Men vi har altså sagt «så raskt som mulig». Jeg er også glad for at Stortinget ønsker Oljedirektoratets vurdering av når «så raskt som mulig» er. Derfor knytter jeg også forventninger til ODs behandling og faglige vurdering, for jeg mener at det ikke er Statoils mening og vurdering som er fasiten alene. Det er ikke det at jeg ikke stoler på Statoil, men jeg anerkjenner at Statoil har andre interesser i noen saker enn det jeg som politiker, og det som vi som folkevalgt forsamling, har, og det betyr at interessene må veies opp mot hverandre. Og når det er sånn at det er Statoil som egentlig er fasit i en sak som dette, betyr det at vi som folkevalgte ikke kan gjøre noe annet. Derfor er jeg glad for at Stortinget nå sier at vi skal ha Oljedirektoratets faglige vurdering av om det er mulig. Det er også det eneste korrektivet vi har som politikere til å kunne se om det faktisk er mulig å få bygd ut full elektrifisering fra start, uten at det fører til utsettelse. For det er jo nettopp det leverandører hevder, det er nettopp det uavhengige eksperter hevder, at dette faktisk er fullt mulig å få til fra 2019. Og jeg har faktisk stor tro på Statoils mulighet og evne til å løse tekniske utfordringer. De har løst mange før, og de kommer til å løse mange framover, så jeg tror det kan være mulig. Derfor har jeg forventninger om at ODs vurdering når den kommer, er grundig og god, og også kan vise at det faktisk er mulig å få til dette tidligere. For hvis ikke vil det komme store utslipp hvert år som vi kunne fått renset allerede i 2019. Når jeg bare ser på snittet i PUD-ene på utslipp for hver av de tre plattformene som allerede er gitt tillatelse, er det ca. 400 000 tonn – som dermed må kuttes i andre sektorer. Det går ut over transportsektoren, og det går ut over industrien – fordi vi skal nå målene i 2020. Så er det også en logisk brist at Ivar Aasen, Edvard Grieg og Gina Krog bygges ut med en stikkontakt på hver plattform til hundrevis av millioner, mens det ikke gjøres på Johan Sverdrup. Det må altså løses på en annen måte i neste fase. Logikken og den helt åpenbare og beste samfunnsmessige og miljømessige investeringa ville vært å gjøre alt på en gang. Og det håper jeg at vi framdeles kan få til.