Ingvild Kjerkol (Arbeiderpartiet), 2015-06-15:
Arbeiderpartiets mål er at hele den trafikkveksten vi kommer til å få i og rundt de store byene våre i årene som kommer, skal tas med kollektivtransport og sykkel og gange. I den sammenheng må vi gi toget en viktig rolle – for i det hele tatt å kunne nå det målet. Det er utgangspunktet for Arbeiderpartiets jernbanepolitikk. Jernbanepolitikken må derfor utformes slik at det skapes et attraktivt og moderne togtilbud for passasjerer og gods. Målet er at toget skal være det alternativet som vinner på de strekningene der det går tog i dag, og der det skal gå tog både fortere og oftere enn i dag. Det vil stille store krav til dem som skal ha ansvar for sporet, og til dem som skal ha ansvar for togtrafikken, og – kanskje viktigst av alt – det vil kreve god samordning mellom disse aktørene. Arbeiderpartiet vil stille jernbanesektoren overfor ganske klar politisk styring, med tydelige krav. Da må vi organisere det deretter for å få til det. Jernbanesatsingen de ti siste årene har gitt resultater. I de ti siste årene har togtilbudet blitt vesentlig bedre. Det har også regjeringspartienes parlamentarikere framholdt når de har vært på talerstolen. Punktligheten har gått opp, færre tog er innstilt, mange flere reiser med toget, og kundetilfredsheten har også gått opp. For Arbeiderpartiet er det viktig at myndighetene har mulighet til å sikre kvaliteten på tilbudet fra NSB og Flytoget. For oss er målet bedre tog. Målet vårt – det selvstendige målet – er ikke å legge til rette for nye markeder, der utenlandske bedrifter kan høste overskudd fra norske offentlige budsjetter. Jernbanepolitikken skal tjene folk og næringsliv. Vårt mål er bedre tog. I dag presses en jernbanereform gjennom i Stortinget, som har hatt ganske minimalt med involvering og behandlingstid. Det er kanskje ikke et av de stolteste øyeblikkene i vårt fredelige demokrati, men det viser dessverre at vi har ulike mål for politikken. Arbeiderpartiet vil ha bedre tog, flertallet vil ha marked og privatisering. De store utfordringene for jernbanen er gamle spor og gamle tog. Regjeringens privatiseringsreform gir ikke svar på disse utfordringene. Regjeringens forslag bærer i første omgang preg av å være privatisering for privatiseringens skyld, spesielt fordi konkurranse og privatisering ikke er i nærheten av å løse det største problemet i jernbanesektoren, nemlig for dårlig vedlikeholdte enkeltspor – men også fordi forslaget kommer etter flere år med framskritt og betydelige forbedringer i NSBs trafikk. I stortingsmeldingen foreslås det å etablere et ukjent antall nye selskaper, foretak og, ikke minst, et nytt direktorat. Vi mener at den omfattende oppdelingen vil føre til mer administrasjon og flere ansvarsfraskrivelser. Vi ønsker å samle kreftene og ansvarliggjøre organisasjonene i sektoren. Jeg gjentar: Det er greit når man har ulike midler for politikken, men i denne saken er nok målet for politikken ulikt. Vi vil ha bedre tog. Da må vi organisere det helhetlig og med tydelige ansvarslinjer. Flertallet vil ha marked og privatisering. Derfor stykker de dette opp i et per i dag ukjent antall selskaper og i nye statlige etater, foretak og direktorater.