Inger Stolt-Nielsen (Høyre), 2001-06-11:
Distrikts-Norge kveles av skatter og avgifter og statlig overstyring. Arveskatten presser langsiktig privat eierskap ut fra distriktene, og kutter de nære båndene mellom de lokale eiere og de lokale forvaltningsnivåene som før har vært et positivt bidrag til å utvikle distriktene. Bedriftsbeskatningen går rett i statskassen. Det fratar distriktene muligheter til å utnytte sitt eget verdiskapingspotensial, og sentralstyrt arealplanlegging fratar distriktene muligheter til å bruke sine egne tomtearealer. Som representant for et parti som i første rekke skal tale kystens og distriktenes sak, har jeg lest denne meldingen med stor interesse. Jeg har spesielt merket meg hvordan de scenarioer som er presentert, er blitt underbygd gjennom andre meldinger og proposisjoner over et bredt saksområde. Arbeiderpartiregjeringen legger opp til en sterkere sentralisering og større umyndiggjøring av distriktene enn vi noen gang før har sett. Det paradoksale for meg er hvordan sentrumspartiene gjennom sin politikk på flere områder fratar distriktene utviklingsmuligheter på egne premisser. I sine merknader til denne meldingen er de tilsynelatende de fremste forkjemperne for distriktenes sak. Ja, her er dobbeltkommunikasjonen fullkommen. For hva er det som i større grad enn noe annet svinebinder distriktene og tapper dem for både menneskelige ressurser og kapital? Jo, det er mangel på investeringer, mangel på råderett over egen verdiskaping, det er overbeskatning og mangel på rett og mulighet til likeverdige tilbud for person- og godstransport. Disse partiene, som gikk til valg på økt vilje til investeringer i distriktenes infrastruktur, har hele denne stortingsperioden motarbeidet økte investeringer til vei. De samme partiene har også, sammen med Arbeiderpartiet, fratatt kommunene den direkte bedriftsbeskatningen. Senterpartiet har i tillegg reist et monument over seg selv ved å legge frem en kulturmelding som styrer både statlige og private investeringer for de neste ti årene rett inn til Oslo sentrum. Av de utbyggingsplaner for Bjørvika som er presentert, går det tydelig frem hvor de offentlige investeringer skal plasseres. Og der offentlige penger går foran, der går de private etter – det kan vi jo se. Sentrumspartiene ser ut til å mene at det er riktig og rettferdig at Distrikts-Norge i stadig større grad skal finansiere utbygging av fysisk infrastruktur gjennom bompenger. Det er et svik mot distriktene. Og når de samme partiene, stadig i samarbeid med Arbeiderpartiet, samtidig har økt næringslivets avstandsulempe gjennom en aldeles urimelig avgiftsbelegging av de former for transport som distriktene er avhengig av, har de samtidig til de grader bevist sin distriktsfiendtlighet at de burde rødme når de går i rette med andre for en lite distriktsvennlig politikk. Det ligger mye fornuftig politikk i Høyres merknader, men jeg har likevel merket meg partiets iver etter å avvikle den selektive næringsstøtten, samtidig som jeg har merket meg at det, i hvert fall i mitt fylke, synes å være en stigende utålmodighet blant Høyres ordførere for å få distriktsutbyggingen på plass gjennom bompenger. Men det må da være grenser for alt. Og langs kysten er grensen for lengst nådd! Det som skulle være sammenhengende bo- og arbeidsområder, stykkes opp i bompengeområder. Bompengeringene har i dag nesten samme funksjon som middelalderens bymurer med mulighet til ekstrabeskatning som er helt urimelig, og som rammer distriktene i langt større grad enn det sentrale østlandsområdet. Jeg vil se litt nærmere på de scenarioer for utvikling langs vestlandskysten som er skissert. Der fremgår det tydelig at vårt tradisjonelle næringsliv skal avvikles. Gjennom mangel på offentlig investeringsvillig infrastruktur og gjennom å fjerne den selektive næringsstøtten som har vært etablert for å sikre Norge et konkurransedyktig maritimt næringscluster, vil disse scenarioene slå til. Det er for alle som vil se, helt opplagt at man her finner det svar som man gjennom en lang spørsmålsrekke til Regjeringen fremdeles ikke har fått klart svar på, nemlig hvorfor Regjeringen ikke har lagt frem forslag til tiltak som kan sikre norsk konkurransedyktighet for vår maritime kompetanse. Svaret er ganske enkelt: Regjeringen akter å overlate dette området til de land som bruker selektiv næringsstøtte for å opprettholde og styrke sin konkurranseevne på dette felt. Det synes jeg nå de ulike partier bør være ærlige nok til å si direkte, og ikke drive en form for løftepolitikk som ikke blir fulgt opp. Men slik er det, når man nærmer seg slutten på en stortingssesjon, sitter løftene løst og lyder fagert i ørene på dem som skal gå til valg. Men folk kan lese, og folk er ikke dumme. Folk forstår når de ser hva som faktisk skjer i de sakene som kommer som egne proposisjoner, og som i sum avvikler et næringsliv som har vært norsk paradegren. Selektiv næringsstøtte er noe som alle de europeiske land har innenfor konkurranseutsatt næringsliv. Hvis vi skal avvikle selektiv næringsstøtte for konkurranseutsatt næringsliv, ja, da kommer vi på hælene med det som skal være Norges fremtid, det som vi har kompetanse på, og som vi burde bevare kompetanse på, og som også skal bære Norge gjennom tiden etter oljealderen.