Eva Kristin Hansen (Arbeiderpartiet), 2008-11-27:
Det har vært interessant å følge denne debatten. For å si det slik: Det har vært mye fram og tilbake – rundt prognoser, om budsjettet er oppdatert nok eller ikke, og spekulasjoner om hvordan finanskrisen faktisk vil slå ut. Det er åpenbart mange profeter i dette bygget. I dag la Nav fram tall som viser at den registrerte ledigheten har økt kraftig den siste måneden. Vi må over fem år tilbake i tid for å finne en tilsvarende vekst i løpet av en måned. Mange har snakket om dette her i dag, og det er all grunn til å være bekymret. Men det jeg da må si, er at jeg stusser litt over at enkelte representanter kritiserer Regjeringen sterkt for å være passiv og lite oppdatert, mens de selv kutter i tiltak nettopp til dem som blir arbeidsledig – slik som Høyre. De har lagt fram et alternativt budsjett hvor de kutter i det totale antall tiltaksplasser og kutter i dagpengeordningen. Hvis Høyre er så bekymret, og hvis de mener at de i større grad enn andre har tatt inn over seg dagens situasjon, blir slike kutt helt uforståelig for meg. Jeg leser i finansinnstillingen at Høyre vil ha et bedre jobbmarked, ikke et tiltaksmarked, at vi må bedre rammevilkårene til næringslivet, at det bør gjøres mer for dem som står i fare for å miste jobben, og at det skal gjøres mer på den enkelte arbeidsplass. Greit nok alt det, men det hjelper fint lite for dem som faktisk har mistet jobben sin, og som ikke bare kan suse rett inn i en ny jobb, som trenger hjelp til å finne seg en ny en, som trenger kvalifisering hvis det kuttes i arbeidsmarkedstiltakene og i dagpengene. Det er viktig at vi nå gir norske virksomheter trygghet, og gjør det vi kan for å sikre arbeidsplassene våre. Derfor behandler vi i dag et offensivt budsjett med mål om akkurat det. Og derfor har også Regjeringen varslet ekstraordinære tiltak. Så må vi følge utviklingen nøye og sette inn nye tiltak når og der det trengs. Det er viktig med mer styring nå, ikke mindre. All erfaring fra finanskrisen verden over er et bevis på det. Der har vi i Norge et godt utgangspunkt med den velferdsmodellen som vi har, og som flere har nevnt i debatten i dag – med en sterk og stor offentlig sektor, med et anstendig arbeidsliv, hvor staten driver en aktiv næringspolitikk, og hvor vi sikrer folk lik tilgang til gode velferdstjenester som helse, skole og omsorg. For Arbeiderpartiet har det alltid vært viktig å ha en aktiv arbeidsmarkedspolitikk, både i gode og dårlige tider. Derfor har vi hele tiden hatt et høyt tiltaksnivå, selv om ledigheten har vært lav. Vi utvider ungdomsgarantien. Vi har jobbet fram reformer for å få flere i arbeid, slik som Nav-reformen og nye virkemidler som kvalifiseringsprogrammet, arbeidsavklaringspenger og arbeidsevnevurdering. Arbeid til alle er det mest effektive virkemiddelet vi har for å forhindre fattigdom. Jeg har merket meg at flere under debatten i dag har etterlyst en mer offensiv fattigdomssatsing. Til det vil jeg si: Regjeringen har med de årlige bevilgningene til tiltak mot fattigdom økt med oppimot 3 milliarder kr utover det som Bondevik II-regjeringen la fram i 2005. Med det er det ikke sagt at all fattigdom har forsvunnet, for så enkelt er det ikke. Vi har handlingsplanen mot fattigdom, som legger vekt på å gi folk større mulighet til å komme seg i arbeid, til at barn og unge skal få utvikle seg, og til å bedre levevilkårene for dem som er vanskeligst stilt. I årets budsjett er det spesielt én sak jeg synes det er viktig å trekke fram. Det er den betydelige satsingen på bruk av bostøtten som et virkemiddel mot fattigdom. Den ordningen vil bety veldig mye for veldig mange. Kampen mot fattigdom handler om å ha en helhetlig politikk, med forebygging, med en offensiv arbeidsmarkedspolitikk, med gode velferdstjenester for alle og målrettede tiltak overfor dem som har det vanskeligst. En slik politikk ligger til grunn i det budsjettet vi skal behandle i dag.