trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2001-03-27:
Dette synest eg var eit interessant spørsmål frå ein tidlegare parlamentarisk leiar. Eg lurer då på om det var slik sentrumspartia opererte etter at dei hadde vore på interne konferansar i regjeringa, at dei sprang rundt og forklarte og fortalde om kva som hadde blitt resultatet. Men eg vil likevel seia at det var ikkje noko anna resultat enn at ein held fram med dette arbeidet, og at budsjettet blir lagt fram i oktober. Så er det slik at det blir påstått at ein reduserte løyvingane på dette området monaleg i fjor. Det vil eg reservera meg sterkt mot. Det som har vore tilfellet, er at me har hatt ein sterk vekst i løyvingane i nokre år, med det resultatet at pengane ikkje er blitt brukte. Det førte til at ein i 1999 måtte skriva løyvingane ned til null fordi ein ikkje fekk pengane til utbetaling. Og det var ikkje fordi det ikkje var behov for pengane, men rett og slett fordi det tar ein viss periode å gjennomføra den aktiviteten. Det er ein av grunnane til at vi no legg om til eit fond, slik at ein skal sleppa å løyva pengane for så å betala dei inn igjen til statskassa når hausten kjem. Det den førre regjeringa gjorde då dei skreiv desse løyvingane ned i null, var å koma med ei tilsegnsfullmakt, slik at desse pengane kunne disponerast. Då me tok over makta, såg me at me kom i den same situasjonen – me fekk ikkje brukt opp pengane. Derfor trekte vi inn noko pengar og laga ei tilsegnsfullmakt. Det innebar at aktiviteten ikkje blei nemneverdig redusert. Og i motsetnad til den førre regjeringa, som trekte inn pengane i 1999, valde altså me å overføra dei til inneverande år, slik at dei pengane er til disposisjon og kan bli brukte framover. Eg vil derfor åtvara mot å seia at aktiviteten på dette området er monaleg redusert. Ein må sjå tilsegnsfullmakt og løyving under eitt, og det er det som samla gjev aktiviteten på dette området.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-06-11:
Det er korrekt oppfattet at Høyre har en mer målrettet distriktspolitikk, som går direkte på rammebetingelsene, enn det Arbeiderpartiet gir uttrykk for i sine merknader. Vi vedkjenner oss faktisk at vi kutter – om enn kanskje moderat, likevel synlig – på virkemiddelapparatet. Det er såkornfondet som er vårt spesielle satsingsområde innenfor virkemiddelapparatet, og vi har ikke tilsvarende tro på kommunale næringssjefer og utstrakt behandling av søkere og enkeltbedrifter. Så representanten Leif Lund fra Arbeiderpartiet har nok oppfattet iallfall deler av de politiske poengene som Høyre prøver å få fram i sin distriktspolitikk, hvor framkommelighet og vegbygging absolutt er et satsingsområde. Det betyr selvfølgelig ikke at Høyre vil avvise alle tanker om mulige redningsaksjoner i samfunn som blir sterkt råka av omstilling. Vi får vurdere disse situasjonene etter hvert. Jeg viser til at mindretallsframlegget om utflytting av statlige arbeidsplasser har fått vår støtte – riktignok med vår egen oppsang, men likevel. Det kan selvfølgelig være like spennende å dra med seg den filosofien, om vi skulle være så heldige at vi fikk kvittet oss med fylkeskommunen, at kanskje skulle det da bli en tørke på enkelte offentlige lokaliseringssteder som skulle være gjenstand for en spesiell vurdering, enten det skulle være i Finnmark eller i mitt eget hjemfylke.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-06-11:
Vi har over år sett en betydelig strukturendring i landbruket. Høyre tror nok at denne prosessen vil fortsette, delvis med vår medvirkning og også med andres medvirkning, naturligvis. Jeg vil ikke tro at bygdenes skjebne er endelig lagt knyttet til en fastlåst jordbruksstruktur. Hvis det var tilfellet, ville disse bygdesamfunnene sett annerledes ut allerede. Vi har gjennom tiår hatt en betydelig endring av sysselsettingen i landbruket, og mange bygdefolk har sett muligheten til å kombinere landbruk med annen næring, finne andre bein å stå på, og slik vil det faktisk være i framtida. Vi har nok slått til lyd, iallfall i vårt program, for en videre endring av landbrukspolitikken, slik å forstå at vi vil gjøre landbruksoverføringene mindre produksjonsrettede, mer knyttet til arealstøtte og gå inn for mer lineære oppgjør i forhold til produksjon, om det er lov til å bruke et matematisk uttrykk. Det vil ikke være negativt etter vårt syn. Vi tror at dette er vel forenlig med en framtidsrettet, god politikk for landbruket. Storsamfunnet vil da betale for de produkter storsamfunnet etterspør, og så vil vi måtte åpne grensene for resten av verden. Vi lever i et globalt marked både når det gjelder fisk og kjøtt, og det er klart at vi innser at norske landbruksministre og statsministre vil komme i et evig dilemma ute i verden hvis de skal bli revet mellom å tilgodese markedsføring av norske fiskeprodukt og eventuelt proteksjonisme i forhold til norske landbruksprodukter.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-06-11:
Det må bero på en grunnleggende misforståelse hvis det bildet blir skapt at Høyre ikke vil at det offentlige skal legge til rette for arbeidsplasser i distriktene. Det er bare tilnærmingsmåten som er forskjellig i forhold til de øvrige parti, nettopp gjennom det som vi sier i våre innlegg: Det er de generelle rammevilkårene som er absolutt avgjørende, med framkommelighet gjennom veibygging f.eks. Det er en tydeliggjøring og en synliggjøring av det offentliges rolle i tilretteleggingen for næringslivet. Om vi ikke drar hele leksa om skatter og avgifter og alt som herunder måtte nevnes, så er det åpenbart at dette er vi opptatt av. Når det gjelder dette med veiinvesteringer, ser jeg at sentrum har plukket seg ut et tilfeldig år og bruker statistikken på det. Vi deltar ikke med så stor tyngde i akkurat den biten av debatten. Vi er klar over at hvis distriktsrepresentantene skal vinne sine veisaker på kjøttvekta, så vil vi komme til å tape. Vi er nødt til å føre en politikk der det partipolitisk blir gitt et løft for hele landet når det gjelder veibygging. Da vil alle få sine prosjekter i tur og orden, og det er vår tilnærming til denne delen av politikken. Representanten Kleppa tok opp dette med oppdrett, og det er en viktig sak for oss. Nå ser jeg at Senterpartiet skal skyte seg inn under den redningsaksjonen at de har forhindret en stor ulykke, nemlig auksjonsprinsippet. I politikken fins det et uttrykk som heter å sparke inn åpne dører. Det tror jeg skulle passe rimelig bra her. For jeg har forstått det slik at det var ingen fare i denne situasjonen for at flertallet skulle gå for auksjon av oppdrettskonsesjoner. Så her kan det godt hende at Senterpartiet har gjort seg skyldig i en grunnleggende misforståelse om hvor det var bruk for deres krefter i denne sammenhengen. Jeg tror rettere det er budsjettavtalen som er svaret.
Sverre J. Hoddevik (Høyre), 2001-06-11:
Høyre og Arbeiderpartiet skiller lag i synet på det offentliges og det privates relative størrelse i framtidssamfunnet. Som vi har vært inne på tidligere, har fylkeskommunen blitt hovedaktøren i den storstilte offentlige dugnaden, og i innstillinga snakkes det om et større regionalt rom for utviklingsprosessene. Det er også slik at mange av oss har merket taktforskjellen mellom det private næringsliv og det offentlige i disse tidligere forsøkte dugnadene innen virkemiddelapparatet. Spørsmålet er i grunnen: Hva skal til for at Arbeiderpartiet revurderer sin rolletildeling til fylkeskommunen i forhold til disse rollene, og eventuelt oppgjøret på helsesektoren, som i alle fall Arbeiderpartiet har sluttet seg til? Ser Arbeiderpartiet konfliktroller mellom fylkeskommunen og SND f.eks., eller konfliktflater mot det private? Siden det nå er blitt så legitimt å snakke om fisk i distriktspolitikken, ikke minst oppdrett, så la meg vende tilbake til disse mange tjueårige scenarier, der ett av dem er at verdiskapinga når det gjelder fisk og oppdrett, skal stige fra 30 milliarder kr til – la oss si – 230 milliarder kr i dette perspektivet. Ser statsråden at disse rammebetingelsene som oppdrett har fått i nær fortid, kan torpedere denne framtidsdrømmen? Og hvis svaret på disse grensesettende betingelsene er lakseavtalen med EU, har da Arbeiderpartiet et spenstig forslag i forhold til andre oppdrettsarter, som hvit fisk og ørret, som angivelig ikke er rammet av disse bestemmelsene?
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Siste del av innlegget til hr. Hoddevik er jeg helt enig i. Det ville jo være utenkelig at en bergenser ville flytte fra kysten! Arbeiderpartiet slutter seg til Regjeringens forslag om å føre en helhetlig, realistisk og offensiv politikk. Arbeiderpartiet peker på viktigheten av å satse på robuste samfunn, som kan møte befolkningen og næringslivets nye behov. For å nå dette er det nødvendig å bidra til styrking av arbeids-, bo- og serviceorganer og regionale verdiskapingsmiljøer. Disse utfordringene krever felles innsats fra bredt sammensatte regionale partnerskap. Arbeiderpartiet vil samtidig understreke nødvendigheten av å ha en særskilt innsats rettet mot utfordringer i småsamfunn med stor nedgang i folketall og stor avstand til sentre. Høyre har en annen distriktspolitikk enn Regjeringen. Høyre mener Regjeringen fortsetter en distriktspolitikk med sterk vektlegging av selektiv næringsstøtte og støtteprogrammer i offentlig regi. Høyre vil kutte slik støtte. Arbeiderpartiet vil videreføre ordningen med særskilt omstillingsstøtte til kommuner og regioner som har ensidig næringsgrunnlag, og som står overfor spesielt store omstillingsutfordringer. Dette gjelder ofte nedleggelser av hjørnesteinsbedrifter, men kan også gjelde når summen av flere mindre sysselsettingsproduksjoner blir betydelig. Nå har nettopp forsvarskomiteen avgitt sin innstilling. Hvis det blir flertall i Stortinget for den innstillingen, vil vi jo oppleve at mange samfunn vil få omstillingsutfordringer, f.eks. Evje med 3 000 innbyggere, hvor 200 arbeidsplasser vil forsvinne. Mitt spørsmål til Høyre blir om Høyre støtter en slik omstilling, for det står ingenting i innstillingen om at Høyre støtter omstillinger i det offentlige. Det eneste de bidrar med, er at de sier at det må være et konkurransedyktig næringsliv, for da blir det et levende samfunn.
Leif Lund (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Det kan godt hende det er mange krumspring når det nærmer seg valg. Jeg tok faktisk ordet for å si noe i forhold til det Ivar Østberg sa, men jeg kan kanskje få ta en liten historie om krumspring også, siden vi er inne på distriktspolitikk. Kommunalfraksjonen til Arbeiderpartiet var på hyttetur hos Einar Johansen oppe på Kongsfjordfjellet i Berlevåg kommune og plukket multer og fisket. Så fikk jeg det ærefulle oppdraget å ringe etter taxi da vi skulle reise derfra. Jeg er jo en mann som holder meg til den kommunen jeg kommer til, så jeg ringte til Berlevåg, og det ble 600 kr dyrere enn om jeg hadde ringt til Båtsfjord. Men slik er det – det er distriktspolitikk, og jeg liker å støtte kommunen som jeg er i. Men det var ikke det jeg tok ordet for. Det var nemlig fordi Ivar Østberg faktisk tok debatten kommende torsdag på forskudd og snakket om avdelingen for tilsyn og kontroll, TKT, og DBE, og brukte det som et argument for distriktspolitikken og nedleggingene. Siden jeg har ansvaret for dette i Arbeiderpartiet, og Arbeiderpartiet er med på det flertallet som tilrår nedlegging, har jeg lyst til å si at vi ikke gjør det i en distriktspolitisk sammenheng. Det gjør vi på grunn av et nytt EØS-direktiv. Og jeg syns også Østberg trekker det ganske langt når han bruker Kristiansand, Bergen, Ålesund, Tromsø og Bodø som eksempel på distriktspolitikk. Men slik er det vel bare. Dette EØS-direktivet pålegger Regjeringen å ha et uavhengig tredjepartsorgan, et teknisk kontrollorgan, som skal foreta kontroll og sertifisering av trykkpåkjent utstyr. Vi har merket oss det, og vi er enig i at det ikke kan være riktig at DBE kontrollerer seg selv. Derfor oppretter vi et nytt organ. TKT ønsket å bli dette organet, men det blir de altså ikke. Det er ikke distriktspolitikk, det er faktisk et EØS-direktiv som gjør at vi – i hvert fall flertallet – er nødt til å gå med på det, og så får heller Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti bruke det som distriktspolitikk, men det er ikke det som er meningen.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Representanten Sverre J. Hoddevik og eg er begge frå Kyst-Noreg. Eg trur faktisk at med Høgre sin distriktspolitikk ville ein god del av kystkommunane overleva. Dei har stort sett klart seg sjølve. Men kva med jordbrukskommunane? Jordbruket betyr mykje både for fjordbygdene og for heile Austlandet. Etter mitt syn er det ingen tvil om at Høgre ville kaldkvela dei norske jordbruksområda med avvikling av selektiv næringsstøtte, som vert gjenteke fleire gonger i denne innstillinga. Korleis trur Høgre at bygdene ville sjå ut, og kor mange ville budd der med Høgre sin landbrukspolitikk – eller er det uinteressant for Høgre?
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Framtidsforskarane seier at fleirtalet av framtidas bedrifter, dei vi skal jobba i om 20 år, enno ikkje er skapte. Men vi veit at mange av desse nye bedriftene vil koma i havbruka langs kysten, og alt no står 20 pst. av befolkninga – dei som bur langs kysten – for 40 pst. av eksportinntektene til Noreg. Så er det slik at eit viktig rammevilkår, vegstandarden, er for dårleg ut til mange lokaliseringar som er gode for havbruk. Ein kan ikkje flytta merdane til vegen, det er vegen som må byggjast til merdane. Kristeleg Folkeparti trur at fylka ville ha prioritert eige næringsliv dersom fylkespolitikarane gjennom oppgavefordeling fekk styringsrett over vegmidlar, men her held Arbeidarpartiet fast på vegsjefen som «konge på neset». Det er frustrerande når fiskeprodukt må omlastast fordi vegen manglar akseltrykk. Og det er molboaktig å køyra tusenvis av vognlass over Langfjella til Østfold for å nå kontinentet. Langt er det, dyrt er det, miljøfiendtleg er det, og kvalitetsøydeleggjande er det. Kva vil Arbeidarpartiet og Regjeringa gjera for å byggja ein kyststamveg som kan ta imot det maritime eventyret dei neste 20 åra?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-11:
I ein omfattande merknad går Høgre til felts mot dei endringane som har skjedd når det gjeld oppdrettslova, og Sverre J. Hoddevik gjentek dette no i sitt innlegg. Lat meg berre understreka at Senterpartiet faktisk såg på dei endringane som skjedde, som ein stor siger. Tenk å få Arbeidarpartiet med på å avverja auksjonstanken, altså at det var dei som hadde mest midlar å koma med i ein auksjon, som skulle få nye konsesjonar! Eg vil utfordra Høgre på to punkt. Det er litt merkeleg å lytta til ein representant frå Distrikts-Høgre som er så lite oppteken av at politikarar skal leggja til rette for arbeidsplassar i distrikta utover det å skaffa arbeidskraft. Når det gjeld veginvesteringar, ligg det føre ein rapport, og det går òg fram av ein merknad i denne innstillinga som Høgre ikkje kunne slutta seg til, som viser at 69 pst. av samferdselsinvesteringane i tiårsperioden 1988-1998 gjekk til Oslo og ein køyreavstand på 45 minutt ut frå Oslo. Ser Høgre at det er naudsynt å vri veginvesteringane, altså ikkje berre auka dei, men vri dei slik at fleire område, ikkje minst Vestlandet, blir tilgodesett? Så er Sverre Hoddevik oppteken av å avgrensa det offentlege sitt engasjement. Kva er det som gjer at Høgre ikkje ser samanhengen mellom at det offentlege, altså kommuane, legg til rette når det gjeld barnehage, musikkskule, ein god grunnskule osv. nettopp som eit pre for distriktskommunane, for å skaffa folk til ulike bedrifter?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-11:
Det går fram både av representanten Andersen sitt innlegg og av innstillinga at SV i all hovudsak står saman med både Kristeleg Folkeparti og Senterpartiet i merknader og forslag. Dei store skiljelinjene går mellom Arbeidarpartiet, med støtte frå Framstegspartiet og Høgre, på den eine sida, og Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og SV på den andre sida – heldigvis med nokre fleirtal på tvers av desse konstellasjonane. Så utfordra Karin Andersen – etter det eg forstår – både Arbeidarpartiet og sentrumspartia med omsyn til kva kultur har å seia for distrikta. Den stafetten vil eg gjerne senda vidare. Eg synest det er svært viktig at ho understreka kultur både som ein fordel og som ei moglegheit til fleire arbeidsplassar i mange distrikt og til større eigenopplevingar. Senterpartiet og SV står i innstillinga saman om alt som heiter kultur, unnateke ei varsling som gjeld kva SV konkret vil satsa på i den neste perioden. Den kan eg òg kvittera ut med å seia at for Senterpartiet sin del har vi programfesta 1 milliard kr meir til kultur i løpet av dei neste fire åra. Så er det eitt punkt der eg har behov for ei oppklaring. Alle desse tre partia er opptekne av ungdom som eit eige satsingsområde, på same måten som Regjeringa er det. Senterpartiet og Kristeleg Folkeparti strekar under behovet for ei oversikt over kva for arbeidsplassar som finst. Vi ber Regjeringa vurdera å oppretta ein nasjonal kompetansedatabase for distriktsungdom, til gjensidig nytte både for ungdommen, bedriftene og næringslivet. Den merknaden fann ikkje SV grunn til å vera med på. Var det ei forgløyming?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-11:
Eg vil fyrst gratulera statsråden med hennar engasjement for utflytting av arbeidsplassar, ein plan som Odd Roger Enoksen lanserte i si distrikspolitiske utgreiing i 1999, og der Arbeidarpartiet avviste planane om dei fyrste 65 arbeidsplassane som skulle flyttast ut. Det er bra at Arbeidarpartiet her har snudd, sjølv om eg ikkje heilt forstår kvifor statsråden ikkje kunne bidra med ein plan som var meir føreseieleg både for dei lokalsamfunna det gjeld, og for dei arbeidsplassane som vil vera aktuelle. Men ho søkjer altså støtte frå Framstegspartiet for å avvisa det i Stortinget. Så er det behov for eit dementi i forhold til Nationen. Det går fram av innstillinga, og det går fram av mitt innlegg i dag, at Senterpartiet ynskjer bygdebyar. Det er stor skilnad på Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og SV som ynskjer både – og, både bygdebyar og faktisk òg å ta dei mange kommunane som ikkje kan bli bygdebyar, meir på alvor enn å kalla det for ei småsamfunnssatsing, som statsråden til og med er kry av, og som gjeld nokre få kommunar. Det står faktisk i innstillinga at det gjeld nokre kommunar i dei fylka som har flest av slike småsamfunn. Ho vel altså å sjå vekk frå dei kommunane som no opplever korleis tapskompensasjon, endringane i skattlegginga av kraftverka, kriteria for landbrukskontor og idrettsanlegg og fordelinga av samferdselsmidlane fungerer. Frå mitt eige fylke har det kome brev frå formannskapet i Sauda og Suldal. Dei ber om ikkje å bli rekna som småsamfunn, men som kommunar som Regjeringa stiller opp i dialog med når dei har behov for tiltak for å ta i vare busetjinga. Det er det Senterpartiet kallar å tala med to tunger, det berre å klatta litt utover til nokre få som dei kallar for småsamfunn.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-11:
Fyrst til ei openberr misforståing i replikkvekslinga mellom statsråden og meg. Det gjeld utflytting av statlege arbeidsplassar. Det er ikkje slik at Senterpartiet ynskjer nye utgreiingar. Vi veit at vi sjølve var med og la grunnlaget for utmerkte utgreiingar, som statsråden no har høve til å følgja opp. Eg forstår Eirin Faldet slik at ho trur at f.eks. rapporten «Desentralisering og IKT» låg i departementsskuffene medan Odd Roger Enoksen var statsråd. Det er fullstendig feil. Den kom idet han gjekk av. Det var grunnlaget for at ikkje vi hadde høve til å følgja den opp. Vi registrerer at det var mellom 1 000 og 1 500 arbeidsplassar – det var endå fleire, men i fyrste omgang mellom 1 000 og 1 500 arbeidsplassar – som kunne flyttast ut på eit års tid, så der hadde Arbeidarpartiet alle høve. Det er mange som er opptatt av utflytting av statlege arbeidsplassar. Førre fredag hadde Landssamanslutninga for nynorskkommunar sitt landsting, og dei bad om at nokre av desse arbeidsplassane vart lagde i deira kommunar for å styrkja dei når det gjeld det skeive forholdet som i dag er i det offentlege mellom bokmål og nynorsk. Så spør representanten Erna Solberg om kva som eigentleg ligg i Asplan Viak-rapporten. Det verkar på meg som om Høgre trur at dette var ein rapport som gjekk over eitt år. Det var faktisk ein rapport som gjaldt ein tiårsperiode. Det er ein rapport som heilt tydeleg viser at når no store investeringar er over i dei mest sentrale austlandsområda, skal det på nytt vera mogleg å vri investeringane til distrikta. Distriktspolitikk er ikkje bistand. Lokalsamfunna langs kysten og i innlandet yter svære bidrag til storsamfunnet, fordi dei varetar jord, skog, hav, vasskraft osv. På meg verkar det som om St.meld. nr. 34 i for stor grad frå Arbeidarpartiets side ber preg av eit pliktløp, når dei av distriktskommunane som det her skal fokuserast på, altså er desse såkalla småsamfunnskandidatane. Halvparten av kommunane i dette landet hadde tilbakegang i folketalet i fjor. Eg har eit spørsmål til statsråden: Kor mange kommunar av desse er det som skal få høve til å delta i småsamfunnssatsinga? Så heilt på tampen ei utfordring til Arbeidarpartiet: Arbeidarpartiet har i kveld høve til å medverka til at IKT når utover dei mest sentrale områda, der marknaden ikkje når, ved å stemma for framlegg nr. 1. Dei har dermed òg høve til å distansera seg frå Framstegspartiets politikk i praksis.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-11:
Sentrumsregjeringa bremsa flyttestraumen. Eg har ikkje brukt ordet stoppa, eg har brukt ordet bremsa i forhold til det tal fortel. Når vi i Senterpartiet ynskjer ein plan for utflytting av arbeidsplassar, er det fordi det er kommunar og lokalsamfunn i dette landet som gjerne ynskjer ei førebuing over tid. Statsråden har no gitt fylkeskommunen ei viktigare rolle som utviklingsaktør når det gjeld næringsutvikling. Både frå fylkeskommunen og frå SND si side er det behov for den same planlegginga. Det er vårt utgangspunkt – ikkje for å vanskeleggjera ting, men faktisk for å skaffa noko meir oversikt over kva arbeidsplassar det går an å flytta ut, og ikkje minst for å førebu dei arbeidsplassane som her blir involverte. Så registrerer eg at statsråden tar Nationen som sanningsvitne for noko eg har sagt, og trur meir på Nationen enn på det som eg har både sagt her i dag og skrive i innstillinga. Det får vera hennar val, men lat meg streka under ein gong til: Frå Senterpartiet si side er poenget både – og, ikkje berre ei einsidig satsing på bygdebyar, som forresten heile komiteen står samla om å streka under er nødvendig, men òg ei satsing på distriktskommunane i dette landet, og då ikkje berre på nokre få, slik eg no forstår at denne småsamfunnssatsinga vil innebera, men faktisk slik at det gir dei kommunane i dette landet som ynskjer å vareta sine velferdstilbod, sine arbeidsplassar og sin folkesetnad, nye moglegheiter. Og då trengst det eit både – og, både bygdebyar og satsing på dei andre kommunane. Der går det dessverre eit skilje mellom Arbeidarpartiet, som strekar under at dei vil halda ved lag hovudtrekka i busetjingsmønstret og arbeida for likeverdige levekår, og Senterpartiet, som synest Arbeidarpartiet følgjer dette altfor lite opp i praksis.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2001-06-11:
Berre ein kort sluttmerknad frå mi side til Inger Stolt-Nielsen. Det er heilt rett at i denne saka som gjeld distrikts- og regionalpolitikken, står Senterpartiet i lag med Kristeleg Folkeparti, SV og Arbeidarpartiet om å halda ved lag hovudtrekka i busetjingsmønstret og arbeida for likeverdige levekår i distrikta. Så er det òg slik at når vi har utfordra Arbeidarpartiet i dag, er det fordi desse tre partia meiner det ikkje er samsvar mellom det Arbeidarpartiet seier dei vil gjera, og den manglande viljen dei viser i denne meldinga til å ta distrikta og den verdiskapinga som der skjer, på alvor. Eg synest representanten Erna Solberg frå Høgre fekk det klart fram då ho i byrjinga av sitt innlegg forklara kva for problem ho hadde med å få tak i kva Arbeidarpartiet ville i distriktspolitikken, utover alle dei orda som vart brukte. Så er det òg slik at Senterpartiet sjølvsagt ikkje er like fornøgd med alt vi fekk til i regjering. Vi har forståing for at òg andre parti kan ha problem i forholdet mellom ord og handling. Eg vil understreka at saka i dag fyrst og fremst handlar om framtida for distrikta. Det er ikkje kva Senterpartiet eller andre parti, inkludert Arbeidarpartiet, har gjort før, men det er kva vi vil gjera framover. Eg registrerer no med den største glede at ein samla komite bed Regjeringa om å gå gjennom dette for å sjå på kva som kan gjerast for å sikra IKT òg i dei distrikta dit marknaden i dag ikkje når. Der ligg det verkeleg nye moglegheiter for mange arbeidsplassar i mange kommunar.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Til det siste først: Det var et godt spørsmål. Jeg har undret meg litt over det og prøvd å finne en definisjon. Hva er egentlig «perifere strøk»? Kanskje er Norge et perifert strøk, men alt er relativt i en slik sammenheng. I europeisk målestokk er vel Norge kanskje en utkant. Men jeg vil se det ut fra de store byene vi har i Norge – om de finnes. Da er Tromsø i Nord-Norge ikke et perifert strøk, slik jeg velger å se det. Det er et rimelig sentralt strøk. Perifere strøk er vel mer små samfunn som har en viss avstand til et mer sentralisert strøk eller en by. Det var et voldsomt angrep representanten Brørby rettet mot vår utmerkede distriktspolitikk – det vil jeg si. Det er klart at vi ser forskjellig på dette, det skulle bare mangle om vi ikke gjorde det. Men hvis en i dag ser på det distriktspolitiske hovedmålet som det lenge har vært styrt etter, beveger det seg stadig lenger bort fra virkeligheten. I mange, mange år har hovedmålsettingen vært å opprettholde bosettingsmønsteret i distriktene. Det er moderert noe den senere tid. Men til tross for den massive innsatsen som alle andre partier unntatt delvis Høyre og vi står for i denne salen, har den jo ikke lyktes. I de første månedene av Bondevik-regjeringens regjeringstid flyttet 7 000 eller 8 000 mennesker fra distriktene inn til sentrale strøk i dette landet. Dette var altså under partier som til de grader påstod at de førte en utmerket distriktspolitikk. Dette er tunge trender, og jeg tror at uansett hvilket ambisjonsnivå vi politikere har, uansett hvor mye politisk press vi utøver, og uansett hvor store økonomiske ressurser vi velger å sette inn, så lar de seg ikke stoppe. Dette er trender som markedet styrer selv.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Det var litt av en salve. Selvsagt er jeg enig i det første, at folk skal få flytte fritt. Det har de gjort i mange år, som det ble vist til, og slik skal det fortsatt være. Men nå er det altså slik at skatter og avgifter har ganske stor innflytelse på bedriftsetableringen. Det er ingen tvil om at Norge lider under et stort problem – når det gjelder mangel på entreprenørskap, og når det gjelder mangel på nyskaping og etablering av nye bedrifter. Der ligger vi faktisk helt på bunnen. 40 pst. av teknologibedriftene i dette landet, som kanskje nettopp skulle være en bærebjelke for bedriftsetablering i distriktene, har nå flagget ut, og enda flere står for tur. Og hvorfor flagger de ut? De sier ganske enkelt at de tilbys bedre rammebetingelser, ikke minst skattemessig og avgiftsmessig, i andre land, og de vektlegger det med nærheten til markedet koblet opp mot høye norske transportkostnader; vi vet at avstandene er store i Norge. Det er ingen tvil om at Fremskrittspartiet ser for mange feil med den rådende distriktspolitikken, derfor har vi en annen distriktspolitikk. Jeg har tro på at distriktene har de beste forutsetninger for å stå på egen ben. Men da må de få lov til selv å beholde mer av den verdiskapingen de står for, og frigjøres fra å få all den støtten og hjelpen som vi tror nesten har den effekten at det gjør vondt verre. At vi trenger en egen distriktspolitikk, er egentlig et tegn på at noe er fundamentalt galt i Norge, med norsk næringspolitikk og norsk skattepolitikk. Fremskrittspartiet vil ha en politikk som styrker hele landet, og som ikke tar knekken på enkelte strøk slik at vi trenger disse omfattende støttetiltakene som vi ser i dag. Norsk skatte- og avgiftspolitikk er på avveie, og den straffer distriktene hardt. Så får representanten Østberg mene hva han vil om det.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Når det gjelder det som representanten Andersen innledningsvis viste til, er det en gal påstand. La meg ta et eksempel. Hvis utflytting av statlige arbeidsplasser skal være et distriktspolitisk grep, så er det greit for meg. Men det må være effektiviserende, det må være fornuftig, det må være praktisk, det kan ikke gjøres ut fra rent distriktspolitiske hensyn. Det er det som må være grunnlaget for å desentralisere statlige oppgaver ut til distriktene. Men er det fordelaktig, er jeg for det, men ikke som et rent distriktspolitisk virkemiddel alene, dersom det ikke er fornuftig. Så til oversysselsettingen i offentlig sektor. Her har vi en veldig forskjellig politikk. Hvis vi tenker oss at offentlig sektor hadde tatt i bruk markedsrelaterte virkemidler, innført konkurranse på mange områder, ikke minst når det gjelder selve førstelinjetjenesten og velferdsproduksjonen – det var vel Sandbekk-utvalget som avgav en innstilling som departementet ikke likte å lese, for der stod det at man ved konkurranseutsetting oppnår en gevinst på fra 5 til 30 pst. – så er det ganske store gevinster å hente. En kan produsere det samme volumet velferdstjenester med kanskje færre ansatte hvis det gjøres på en mer effektiv måte. Det gjelder organisering, og det gjelder hvordan den enkelte arbeidstaker trives, og den personalpolitikken vedkommende blir utsatt for. Jeg mener det er riktig – og det står jeg for – at det er oversysselsetting i de fleste norske kommuner på grunn av at de lever i en skjermet monopolsituasjon, der de ikke blir utsatt for konkurranse. Dermed trenger de ikke å produsere tjenestene så effektivt som de hadde måttet dersom de hadde vært eksponert for konkurranse.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Dette er vel ikke egentlig en replikk jeg hadde tenkt å ta, men etter den grusomme salven som ble avfyrt fra Venstre-representanten til Fremskrittspartiet, var det umulig ikke å komme med et tilsvar. Det ble sagt at skillet når det gjelder distriktspolitikk, går mellom Fremskrittspartiet og de andre partiene. Ja, det kan godt være. Men det er jo slik at hvis vi ser på den rådende politikken, vil jeg påstå at ingen distriktspolitiske målsettinger er oppnådd fullt ut. Det kan representanten neppe si imot. Når det gjelder forholdet mellom innsats, ambisjonsnivå, målsetting og oppnådde resultater, har dagens distriktspolitikk ikke innfridd målene. Flyttestrømmen er fortsatt stor, og vi ser at distriktspartiene stadig blir mer marginalisert. De som skal målbære distriktenes fortreffelighet, treffer tydeligvis ikke så mange velgere lenger. Når det gjelder sentraliseringstrenden og den beskrivelsen som jeg prøvde å gi i mitt hovedinnlegg, mener jeg fortsatt at den er ganske dekkende for virkelighetsbildet av norske distrikter og den situasjonen de i dag befinner seg i, og jeg mener faktisk at det neppe er behov for en egen politikk for distriktene. Hvis distriktene utnytter f.eks. sitt lokale ressursgrunnlag, har de vel bedre sjanse enn byene til å klare seg på en ypperlig måte. Det å gi distriktene krykker gjør bare vondt verre. Å gjøre noen avhengig av velmenende støttetiltak vil i det lange løp vise seg å være en dårlig løsning dersom man virkelig ønsker å hjelpe noen. Å klare å stå på egne ben, er faktisk det beste. Det gjelder også norske distrikter.
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Jeg synes det blir litt urettferdig når representanten Kongshaug viser til at Fremskrittspartiet var imot fraktutjevningstilskuddet i sin tid. Det er jo ganske marginalt i forhold til de store avstandskostnadene det er snakk om når det gjelder avgift på drivstoff. Fremskrittspartiet vil derimot senke avgiftene langt mer enn de 15–20 ørene pr. liter som dette fraktutjevningstilskuddet måtte beløpe seg til. Så er det jo slik at Venstre er et av de partiene som faktisk vil ha de høyeste bil-, drivstoff-, bensin- og dieselavgiftene i dette landet. Og hva da med distriktene? Er det helt ubetydelig for distriktene at vi har avgifter på drivstoff desidert i verdenstoppen, samtidig som vi er et langstrakt land og har dårlige veier? Dette er altså Venstres politikk. Venstres gave til distriktene er å gi dem den høyeste bensinprisen som tenkes kan – eller er det ikke slik?
Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2001-06-11:
Statsråden var inne på at flytting var et problem. Det var jo ikke noe overraskende. At konkurransedyktig næringsliv var viktig, det kan jeg faktisk være veldig enig i. Men når vi ser på de generelle rammevilkårene for norske bedrifter, som i stor grad er lokalisert i distriktene, så er ikke de de aller beste i dag. Jeg vil bare minne om at arbeiderpartiregjeringen sammen med Kristelig Folkeparti faktisk vedtok tidenes verste skatte- og avgiftsøkning for i år, og en masse nye bedrifter som ikke hadde moms før, fikk moms i år. Rammebetingelsene går motsatt vei i Norge for norske bedrifter, for mens de senker skattene og avgiftene ute i Europa, så øker vi dem i Norge. Det er ikke godt å tenke seg at distriktene kan få nye bedrifter på en slik bakgrunn. Det er altså slik at hovedmålsettingen for norsk distriktspolitikk lenge har vært å opprettholde bosettingen i distriktene, men den har de senere årene blitt moderert til å skulle opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønstrene, som det heter. Men på tross av den politiske økonomiske innsatsen ser vi at flyttestrømmen fra bygdene i Norge følger utviklingen i flere andre land som bruker vesentlig mindre på distriktspolitikk. Selvsagt må folk få flytte hvor de vil, uavhengig, spør du meg, av hva politikerne måtte mene. Men mener statsråden at det er realistisk å tro at dersom man fortsetter den samme tradisjonelle distriktspolitiske satsingen, med de samme tradisjonelle, oppstilte målene som vi har hatt i mange år, så vil målsettingen i distriktspolitikken oppnås og flyttestrømmen snu? Hvorfor har ikke flyttestrømmen snudd for lenge siden dersom Regjeringens politikk er så fremragende? Statsråden skrøt jo av at hun var stolt av utkantsatsingen til partiet. Hvorfor i all verden har da ikke flyttestrømmen snudd for lenge siden? Og et spørsmål til: Når skal den i så fall snu, med den utmerkede politikken statsråden hevder hun har i denne sammenheng?
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet er, som en nå sikkert hørte, helt på kollisjonskurs når det gjelder virkemidler i distriktspolitikken. Der Arbeiderpartiet mener at det er verdifullt med levende bygder og regioner, mener Fremskrittspartiet at det er «mislykket, gammeldags og dyrt» – «ytterliggående» ble også nevnt – i hvert fall i forhold til å bruke økonomiske virkemidler i distriktspolitikken. Fremskrittspartiet har ingen målsetting om, eller, som de selv skriver, «ser det ikke som et mål i seg selv for enhver pris å opprettholde bosettingen i perifere strøk av landet». I tillegg mener Fremskrittspartiet at distriktspolitikken er «ineffektiv, lite hensiktsmessig, for ressurskrevende og representerer en ufornuftig bruk både av menneskelige og økonomiske ressurser». Det er ikke småtteri vi nettopp hørte. Jeg skal ikke gi noen omfattende karakteristikk av Fremskrittspartiets politikk på dette området, annet enn: Takk og pris for at Bygde-Norge ikke får kjenne Fremskrittspartiets politikk på kroppen! Vi nekter ikke å se hvordan det er ute i Distrikts-Norge, tvert imot. Vi har bare noen andre og etter min vurdering mye bedre løsninger enn dem Fremskrittspartiet står for. Men jeg har likevel lyst til å spørre representanten Andersen: Hva mener Fremskrittspartiet er «perifere strøk»?
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2001-06-11:
Det er på dette tidspunktet antakelig slik at det er ingen her inne som blir overbevist i spørsmålet om hvem som gjør mest for distriktene, så jeg tror vi nå kanskje kan nærme oss en avrunding av debatten. Representanten Meltveit Kleppa hadde et fromt ønske om at Arbeiderpartiet ville støtte forslag nr. 1. Det skulle da være som et slags bevis på at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet ikke står sammen i distriktspolitikken. Jeg tror saksordføreren har fulgt dårlig med i timen hvis hun ikke har fått med seg at det har kommet tydelig fram at det er stor forskjell på Fremskrittspartiets distriktspolitikk, som de selv definerer som ingen politikk, og det Arbeiderpartiet står for. Men jeg kan på slutten av denne debatten glede representanten Meltveit Kleppa og innfri hennes fromme ønske om at også Arbeiderpartiet kommer til å støtte forslag nr. 1, så da er det faktisk hele komiteen som gjør det.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Folk har alltid flyttet i Norge. Og folk vil fortsette å flytte i Norge. Det har faktisk vært slik gjennom hele det forrige århundret at mindre enn 50 pst. av kvinnene forble i den kommunen de vokste opp i. Dette er ikke noe nytt. Men vi er helt avhengige av en distriktspolitikk der vi først prøver å bremse flyttestrømmen, og så å snu den, fordi Norge trenger det. Norge trenger, som representanten Torbjørn Andersen sa, produktive og lønnsomme arbeidsplasser i distriktet, for det er der hoveddelen av verdiskapingen skal skje. Da må vi ikke som Fremskrittspartiet legge oss flate og si at sentraliseringen skjer uansett. Det er ikke sant at det er de høye avgiftene og skattene som er faren i dette landet. Vi har som stortingsrepresentanter i dag alle fått tilsendt DNB Investors tidsskrift, og der uttaler professor ved Handelshögskolan i Stockholm, Jonas Ridderstråle: «Hvis Oracle eller Sun skulle starte en virksomhet i Norge tror jeg ikke det avgjørende er skatter og avgifter, men at det finnes tilgang på kvalifisert arbeidskraft.»Og videre:«Den rette arbeidskraften kan virke som en motor og skape en mengde fremtidige inntektskilder.» Dette er neppe i tråd med verken distriktspolitikken eller innvandringspolitikken til Fremskrittspartiet. Ser ikke Fremskrittspartiet at det er der hvor verdiene skapes, at vi må ha folket? Det er derfor det er viktig å ha en aktiv distriktspolitikk.
Ivar Østberg (Kristelig Folkeparti), 2001-06-11:
Representanten Lund påpekte at det ikke var den store distriktspolitikken i det jeg nevnte når det gjaldt nedlegging av TKT. Det har han helt rett i. Det jeg var opptatt av, og berømmet Regjeringen for, var å satse på utflytting. Så pekte jeg på det faktum at vi faktisk en rekke ganger gjør det stikk motsatte. Vi legger ned statlige arbeidsplasser ute. Komiteen har selvfølgelig merket seg at departementet ikke fant det hensiktsmessig å bygge opp DBE til en teknisk tilsynsorganisasjon. Men en samlet komite sier samtidig at man har merket seg at man ønsker dette fra TKTs side. Jeg tror det er noe av det samme når representanten Lund holder EØS-direktivet foran seg, som det direktør Knut Almestad i ESA gav uttrykk for når det gjelder den debatten jeg hadde med finansministeren om passasjeravgiften i Nord-Norge. Direktør Almestad gav da uttrykk for at han var lei av å bli gjort til syndebukk for de ordninger som Regjeringen iverksatte. Dialog kunne løst det problemet. Derfor pekte jeg også i mitt innlegg på at jeg var glad for og håpet på at det finansminister Schjøtt-Pedersen uttalte i Nordlys den 3. mai, nå var den politikken som Regjeringen stod for. Der ble det hevdet at det ikke var skygge av tvil om at Regjeringen ønsket å opprettholde fritaket for passasjeravgift i Nord-Norge, til tross for at han hadde sagt noe annet i svaret til meg.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Det er i hvert fall én ting som er greit med denne replikkrunden og dette innlegget fra Fremskrittspartiet, og det er at vi foran valgkampen får vite at alle de lokaliseringssakene som Fremskrittspartiets lokale politikere tar opp og kjemper for, bare er bløff. Det er jo helt tydelig nå, når representanten Andersen sier at det ikke er noe problem at ting blir sentralisert, det gjør ingen ting, det er bare å sette i gang, man får flytte. Jeg har en hel bunke med eksempler der lokale representanter fra Fremskrittspartiet har stått fram og kjempet og sagt at det er kjempeviktig at akkurat den eller den funksjonen ligger akkurat der i distriktet, for det er så viktig for dem som bor der. Den siste saken nå gjelder Forsvaret, der det har vært en kamp fra kaserne til kaserne, for å si det slik, for hver eneste detalj, fordi det har vært så viktig. Det er greit å vite at dette bare er tøys og tull. Så til oversysselsettingen i offentlig sektor, som representanten minner om. Det er nok slik at det kan gjøres noen endringer der når det gjelder folk som jobber i administrasjonen. Men hoveddelen av dem som jobber i offentlig sektor, jobber i barnehager, i skoler og ikke minst innen eldreomsorgen, med omsorg og pleie, og der trengs det mange tusen flere sysselsatte. Er det dette som er oversysselsettingen i offentlig sektor? Er det slik at Fremskrittspartiet synes at det er for mange som jobber med å pleie gamle og syke? Er ikke Fremskrittspartiet enig i at det faktisk trengs mange flere, og at de gamle og syke skal få lov til å bo der de vil, eller skal de også tvangsflyttes, rasjonaliseres og effektiviseres, slik at det kan bli innsparinger også på dem? Disse utgjør hovedtyngden av de ansatte i distriktskommunene. Det kommer av at demografien er slik at der bor det mange folk. Dette synes jeg at eldre mennesker i distriktene har krav på å få et svar på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
SV har ikke større kvoter enn andre partier – jeg ville si snarere tvert imot. SV ønsker at man skal bygge ned fabrikktrålerflåten. Det har vi også skrevet, men det sa ikke representanten fra Arbeiderpartiet noe om. Vi ønsker en omfordeling fra fabrikktrålerflåten til kystflåten. Fabrikktrålerflåten tar fisken lenge før den kommer inn til land. Hvis man kunne avvente og la mer av bestandene få lov til å vokse opp og komme nærmere land før de høstes, ville det være nok både til fritt fiske for båtene under 15 meter og til dem over 15 meter. Det er slik at det er behov for en stabil råstofftilgang til fiskeindustrien, og det er vanskelig for båter under 15 meter å sørge for dette. Derfor trengs det også noen større båter i kystfiskeflåten, som kan sikre det. Da må man – hvis dette skal bli en realitet – også overholde sine leveringsbetingelser. SV ser at det trengs både små og større kystfiskefartøyer. Det er altså i kvotene til fabrikktrålerflåten SV vil kutte. Det er fullt mulig å høste mer hvis man sørger for at de som nå soper havet tomt, får ta mindre. Da blir det plass til både de litt større kystfiskebåtene og de under 15 meter. Og det er en realitet at svært mange av disse små båtene kunne få en bra inntekt hvis de fikk muligheter til å høste noe mer. Det kunne også være en hjelp for lokalsamfunn som nå sliter, at man la seg på en linje der man ville sørge for at disse ressursene også kom lokalsamfunnene bedre til gode. Det kunne man gjøre ved å satse på kystfiskeflåten og ikke på fabrikktrålerflåten.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Nei, det var ingen forglemmelse. Grunnen til at SV ikke har vært med på den merknaden – på samme måten som vi ikke er med på forslag og merknader når det dreier seg om positivitetsagenter – er ikke at vi mener at dette ikke er gode tiltak, men at vi har den innstillinga at vi ønsker at kommuner og fylkeskommuner skal få sine distriktspolitikkpenger i samlepotter, og at de sjøl skal kunne få lov til å velge hvordan de vil bruke pengene. Slik sett synes vi at dette er gode ideer, men vi synes ikke det er riktig at Stortinget skal sitte og bestemme så detaljert hva det er man skal drive med. Hvis man ut fra lokalt behov ønsker eventuelt å opprette en nasjonal database, ønsker vi at de skal få frihet til å kunne bruke pengene sine til dette, sjøl om jeg tror at det kanskje ikke er det mest hensiktsmessige. Jeg tror kanskje at regionale databaser er enklere å ha oversikt over og enklere å lage litt lokal profil på, slik at man kan profilere hva som er de ulike landsdeler eller regioners fortrinn når man ønsker å selge seg som et godt bosted og arbeidssted for ungdom. Grunnen til at vi ikke er med på den merknaden og heller ikke med på forslaget om positivitetsagenter, er rett og slett at vi ønsker å gi lokal frihet når det gjelder de distriktspolitiske midlene som blir gitt. Distriktene skal sjøl få lov til å velge hvilke tiltak de vil bruke pengene på.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Det eneste forslaget Venstre valgte ikke å slutte seg til, var forslag nr. 7, fra SV. Det forslaget burde etter det jeg forstår, være et forslag som var fullt og helt etter Venstres hjerte. Det dreier seg nemlig om å gi full frihet til lokalsamfunn og regioner til sjøl å bestemme hvordan de skal kunne bruke sine distriktspolitiske virkemidler. Venstre har ved mange anledninger tatt sterkt til orde for desentralisering av makt, og for at man ikke fra sentralt hold skal overstyre lokalsamfunn i lokalpolitikken. Her hadde altså SV tenkt å gjøre virkelighet av et slikt prinsipp, og så signaliserer Venstre at de går imot. Hvorfor stoler ikke Venstre på at det er kommunestyrene og fylkestingene som er de som er best skikket til å bestemme hvor de distriktspolitiske tiltakene skal settes inn? Er det slik at de mener at det er Stortinget som skal sitte her og finsikte på den måten vi gjør nå? Hadde det ikke vært bedre at den satsingen som skulle komme, kunne få komme ut fra lokale behov og prioriteringer? Og så et spørsmål når det gjelder SND. SND har i mange år måttet avslå støtte til mange prosjekter fordi rammene har vært for knappe. Det har vært prosjekter med stor risiko, men med stort potensial. SND har altså ikke hatt nok penger til å yte støtte til dette. Det som har stått i SNDs årsmeldinger de siste årene, er at dette faktisk har vært prosjekter som burde ha fått støtte, fordi de hadde kommet til å skaffe mange nye bedrifter og arbeidsplasser framover. Er Venstre enig med SV i at det er behov for å øke rammene til SND når det gjelder tilskudd til bedrifter og når det gjelder risikokapital, slik at SND ikke må legge gode prosjekter i skuffen?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-11:
Statsråden sier at Regjeringen vet nok om effekten på en del områder. Da forstår jeg litt bedre hvorfor Arbeiderpartiet og Regjeringen er uenig i at man trenger å utrede de distriktspolitiske virkningene av store vedtak og politikkendringer som blir lagt fram. Det er nemlig Regjeringen ikke interessert i å synliggjøre, og det mener SV og flere av de andre partiene er uheldig. Det er lurt å vite på forhånd hvordan ting virker. Det er kanskje ikke så stort behov etterpå for å desentralisere arbeidsplasser ut igjen hvis man i utgangspunktet har tatt slike hensyn, og så slipper man doble etableringskostnader. I tillegg til det ønsker ikke Regjeringen å få fram en analyse over hvilke konsekvenser IKT-utviklingen har for arbeidsmarkedet i distriktene. Jeg er veldig forbauset over at Arbeiderpartiet ikke vil være med og se på det og legge det fram, slik at vi kan ha en offensiv strategi for at dette skal være en god distriktsutvikler, i tillegg til at det skal være en god næringsutvikler for hele landet. Så er det to temaer som dreier seg om hjemfylket til både statsråden og meg, som jeg kunne tenke meg å utfordre statsråden på. Det ene dreier seg om utviklingen av bioenergi, som er miljøvennlig energi som Norge trenger, og som innlandet har store ressurser av. Hva er grunnen til at Regjeringen er så tilbakeholden med å satse på dette, og at den nærmest må presses til å være med på satsinger her som jo ville gi miljøvennlig energi, mens den når det gjelder miljøuvennlig energi, ikke har grenser for hva slags hastighet den skal gå fram med. Og så dreier det seg om transport. I Hedmark er mye av tungtransporten tømmer. Den burde gå, både der og andre steder, på jernbanen. Men det er slik at jernbanen har en ekstra avgift på vognlast som gjør at jernbanen har en konkurranseulempe når det dreier seg om å transportere tømmer. Hvorfor vil Regjeringen beholde denne avgiften?