Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2016-05-24:
Det var siste taler som fikk meg til å ta ordet. Jeg har fulgt med på debatten lenge, og jeg lurer egentlig litt på hvor stortingsflertallet er i forhold til en del av situasjonen i norsk landbruk, men når representanten Lundteigen kan få seg til å si at det er Høyre som har holdt igjen utviklingen av inntektene i landbruket, er det faktisk så feil at man i hvert fall må påpeke det. Jeg skal også gå inn på en del andre ting i debatten. Så vidt jeg vet, var den eneste gangen man i Norge har nådd inntektsmålsettingen for landbruket, under landbruksminister Johan C. Løken – det er den eneste gangen man har nådd inntektsmålet, og det var faktisk med en landbruksminister fra Høyre. De tre siste årene med Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har inntektsutviklingen i landbruket i Norge vært bedre enn noen gang – og den har vært adskillig bedre enn under den rød-grønne regjeringen, som satt i åtte år før. Jeg vil komme litt inn på hva som har vært tema i debatten, for det har gått igjen at Høyre også må snakke om at landbruket har vært flinke når det gjelder produktivitet. Det har vi sagt gang på gang, i hvert fall har jeg sagt det gang på gang fra denne talerstolen. Landbruket har ekstremt god utvikling i produktivitet, men da må faktisk også Stortinget ta inn over seg hva det betyr. Høy produktivitet betyr for landbruket at gården blir mindre og mindre for hvert eneste år, og det ser vi i landbruket. Hvis man ikke har muligheter for alternativ sysselsetting i nærheten av der gården ligger, blir gården liggende brakk, for det er ikke sånn at eiendom i dag er fundamentet for makt og posisjon i samfunnet. Det har endret seg fundamentalt. Og det var det representanten Anders Werp mente i sitt innlegg, at i dag ser faktisk ungdommen at det gjelder å bruke sin kunnskap, sin kompetanse og det man har inne i hodet, til å skaffe seg et godt liv. Og vi skal være veldig glad for at vi er kommet dit, men realiteten er jo at – når vi går tilbake til landbruket – antall driftsenheter går kraftig ned. De går ned år om annet uansett hva Stortinget gjør – til og med opptrappingsvedtaket på 1970-tallet ga bare en bitte liten utflating et år eller to i nedleggelse av antall bruk, og så fortsatte det. Representanten Storberget var inne på sin egen erfaring. Jeg har omtrent samme bakgrunn som representanten Storberget. Jeg har overtatt en eiendom selv, og jeg fraskrev meg odel. Dessverre døde min far tidlig, så jeg ble stilt overfor spørsmålet om jeg ville overta, og da er man inne på alle de andre drivkreftene for å overta. Det er sterke familiebindinger her – vi regulerer ett av de områdene i samfunnet som kanskje har de aller sterkeste bindingene til at man faktisk skal opprettholde noen tradisjoner. Og de kommer til å være der uansett – og der er jeg enig med representanten Storberget – men jeg fraskrev meg odel, og da satte jeg meg selvfølgelig ned sammen med mine søsken og sa at utviklingen i landbruket er sånn at hvis jeg skal flytte hjem igjen, skal jeg overta den andelen dere også har overtatt, for ellers er det ikke aktuelt å flytte hjem igjen. Det ble vi enige om. Det er helt greit, det. Dette er familieforhold som det går an å løse på helt andre måter enn å bruke en odelsrett. Men tilbake til produktivitet. Det som er det skumle med hele måten vi regulerer landbruket på, er at vi rammer de distriktene som har behov for landbruket som eneste sysselsetting. Det er der gårdene blir liggende brakk. Det er der man ikke får den dynamikken som man er nødt til å ha for å skape heltidssysselsetting i landbruket. Det er ikke noe problem i Akershus. Det er ikke noe problem rundt de sterke regionsentrene, for der er gårder en glimrende boplass og gir en mulighet for tilleggsinntekt når man har en jobb som hovedsysselsetting. Det er jo situasjonen i norsk landbruk i dag. Det er ikke sånn at man har hovedsysselsetting på gården, og så leter man etter jobb ute for å komplettere. Det er snudd på hodet. Et aktivt jordbruk er i stor grad avhengig av at man har alternativ sysselsetting i nærheten, og Stortinget burde jo fokusere på hva som skal til for å skape de mulighetene som skal til for å opprettholde aktiviteten i landbruket også langt unna de regionale, sterke sysselsettingsområdene. Der ligger gårdsbrukene brakk, og Stortinget snakker som om man kan overta et bruk på 35–40 mål og tro man kan leve av det. Det er det ingen ungdom som vil i dag. Det kommer det ikke til å bli i framtida heller. Og, siden jeg først har ordet, så synes jeg man skal dele opp landbruket. Landbruket består faktisk av to deler. Den ene er jord, den andre er skog. Det er en samlet verdikjede innen skogbruk som sier at vi er nødt til å begynne å deregulere eiendomsmarkedet innenfor skogbruk hvis vi skal få realisert potensialet i det norske skogbruket. Og det er uhyre viktig, både i klimasammenheng og ikke minst i verdiskapingssammenheng rundt omkring i hele landet. Det er den ressursen i Norge som har størst potensial for å skape arbeid og sysselsetting rundt omkring i de mange små kommuner i landet. Og det at man i sånne debatter totalt ignorerer skognæringen og bare fokuserer på jordbruket, er et paradoks, synes jeg. Til slutt har jeg lyst til å kommentere representanten Lundteigen når han snakker om den ubegrensede eiendomsrett. Jeg vet ikke hva han egentlig legger i det. Eiendomsretten har i seg selv sterke incentiver – meget sterke incentiver – for at man skal overlate eiendommen i bedre stand enn den var da man selv overtok den. Det ligger i selve eiendomsretten. Enten det er en yngre generasjon som skal overta, eller om man skal selge, er eier i dag tjent med å forvalte eiendommen bærekraftig og ut fra solide, velfunderte prinsipper som øker verdien på eiendommen. Det er jo ikke sånn at samfunnet ikke regulerer hvordan eiendommer kan benyttes i dag, det reguleres gjennom plan- og bygningsloven – det er en rekke lover som styrer hva samfunnet mener er fornuftig utvikling av eiendom – og det finnes ingen eiere i Norge som ikke forholder seg til dette. Så det å bringe fram at odelsloven også skal begrense eiendomsretten på en fornuftig måte, kan jeg ikke se. Dessuten kommer jo odelsloven til å være en lov fortsatt. Det vi diskuterer, er om den skal ha en grunnlovsbeskyttelse, og jeg ser overhodet ingen grunn til at det skal være en grunnlovsbeskyttelse av den, slik som det er i dag. Men jeg synes faktisk at Stortinget også bør realitetsorientere seg om hva som er situasjonen i norsk landbruk. Det er snakk om å prøve å skape muligheter for dem som virkelig har lyst til å satse, og er det noe de tre siste år viser, oppimot hva vi så etter åtte år med Senterpartiet i Landbruks- og matdepartementet, så er det at det faktisk funker der ute, at man begynner å fokusere på å gi muligheter til dem som faktisk vil.