Odd Einar Dørum (Venstre), 2001-03-29:
Når det gjelder komiteens innstilling, deler Venstre langt på vei intensjonene i Høyres forslag, men kommer ikke til å stemme for hovedforslaget på grunn av en del betenkeligheter ved de praktiske grepene som er gjort. Men vi vil stemme for det andre av forslagene, som går på å myke opp regelverket, fordi det er et selvstendig poeng å markere i seg selv. Vi har også framlagt et eget forslag, som jeg allerede ved starten av innlegget tar opp. Slik vi ser det i Venstre, trenger vi ledige hender i Norge. Vi mangler dem. La oss fort bli enige om, og det er vi sikkert her, at vi kan skaffe noen ved å bli bedre til å formidle i vårt eget land. Hvis vi hadde fått til en bedre forståelse hos alle arbeidsgivere for at vi kunne utnyttet arbeidsevnen hos mennesker som vi for lett uførepensjonerer, hvis vi bedre kunne utnyttet arbeidsevnen hos mennesker som vi for lett alderspensjonerer, ville vi hatt ledige hender som vi kunne bruke. Vårt resonnement er bygd på at selv om vi gjør dette, og selv om vi klarer å sette norsk rekord i å sette en slags sosial anstendighetsterskel som gjør at de ikke helt topp effektive blir akseptert i arbeidslivet, vil vi trenge arbeidskraft. Etter den vurderingen som vi har gjort på basis av drøftinger med fagfolk på området, på basis av drøftinger med dem som har kjennskap til vårt næringsliv, har vi kommet fram til det tallet som ligger i forslaget, at vi trenger en arbeidsinnvandring på inntil 10 000 pr. år i årene som kommer for å kunne sikre både verdiskaping og velferdsløsninger i det norske samfunnet. Det er et viktig premiss for forslaget vårt, og det er at når mennesker kommer til Norge, har de de rettigheter og plikter som er her. Det vil si at når man kommer hit, har man sosiale rettigheter på linje med dem som i utgangspunktet er her. Vi ønsker ikke at folk skal komme hit som arbeidskraft og ha annenrangs sosiale rettigheter. Tvert imot skal de være fullt aksepterte. Det klassiske eksemplet på dette er jo han som kommer hit, jobber svart, klatrer opp på et tak og faller ned og brekker ryggen, og som så blir sendt hjem som vrak, og ingen har ansvaret for det. Vi ønsker et ordnet system som også betyr en sosial anstendighet for de menneskene det gjelder. Jeg er klar over at de tiltakene som komiteflertallet har gått inn på, og som også Regjeringen har presentert nylig, betyr en oppmykning. Jeg har oppfattet at dette kan anslås til å handle om 1 500–2 000 mennesker i året. Vi synes at tallet er for lavt, og derfor har vi framlagt det forslaget som jeg har omtalt. Jeg vil gjerne tilføye: Jeg tror at å ta inn disse menneskene utenfor EØS-området, som vi er tilhengere av, også vil være en berikelse for det norske samfunnet. Det betyr at vi vil måtte lære oss å møte mennesker som ikke er lik oss i utgangspunktet, men som det vil være en egenverdi i at vi møter. Så må jeg si at i vårt eget land har mange med rette rettet søkelyset mot at vi ikke klarer å utnytte kompetente innvandrere. Jeg vet at Regjeringen er i gang med et arbeid som den har ønsket å gjøre skikkelig når det gjelder å bekjempe etnisk diskriminering. Jeg har ingen bemerkninger til at den jobben skal gjøres skikkelig. Jeg gir min støtte til at det tar noe lengre tid enn opprinnelig ønsket, fordi jeg vil at det skal gjøres ordentlig. Men det er noen forhold som forundrer meg. Jeg sitter for eksempel selv på mitt stortingskontor med et brev fra en privat yrkesskole i Oslo som heter Minerva. En del pedagogiske idealister som starter en godkjent skole som har bruk for ingeniører, har kvalifiserte ingeniører med innvandrerbakgrunn som søkere, er villige til å ta ut inntil 15 av disse og gi dem den praktiske kompetansen de mangler for å bli godkjent i Norge – og sliter livet av seg for å få de rette myndigheter til å forholde seg til at de faktisk er villige til å gjøre dette. Jeg skal i egnet form ta opp dette med dem som er ansvarlige for det, fordi jeg er overbevist om at slikt må vi løse. Når noen er villig til å utnytte denne kompetansen, kan ikke en eller annen form for ansvarspulverisering eller at folk er redd for å gjøre en feil, hindre at den blir brukt. Så vil jeg kort på slutten av innlegget berøre et forhold. Jeg er for at asylinstituttet ikke skal uthules. Men jeg skulle gjerne sett at det hadde vært en skjønnsmessig unntaksmulighet i enkelte tilfeller til også å kunne bruke asylsøkere når de ellers oppfyller spesialistarbeidsbestemmelsen. Jeg sitter med eksempler på håndverksbedrifter her i østlandsområdet, hvor de har kosovoalbanere som kom før luftbrua, og som faktisk er fagarbeidere på en slik måte at de bærer en bedrift, og hvor parallelle bedrifter rett og slett i mangel på arbeidskraft har flyttet til Polen eller Tsjekkia, og hvor det ikke er ønskelig å komme i en slik situasjon. Det å ikke bruke disse menneskene er helt galt. Vi har ofte i norsk politikk gjort noen skjønnsmessige vurderinger. Jeg har vært med på noen som jeg ikke er sikker på at jeg er like begeistret for etterpå, men det å kunne utnytte denne arbeidskraften i disse unntakstilfellene, vil ikke uthule asylinstituttet. Jeg uttrykker meg så snevert med vilje, for jeg har respekt for en regjering som prøver å holde en balanse mellom asylinstituttet og arbeidsinnvandringen. Nok en gang: Jeg tar opp det forslaget jeg tidligere har vist til.