Per-Kristian Foss (Høyre), 1999-06-07:
Debatten om energidekning er viktig. Det er riktig som en statssekretær fra Venstre ved statsministerens kontor sa nylig, at det er noe grunnleggende umoralsk ved et land som skryter av å ha ren kraft og massevis av det, og som dekker sin vekst i kraftbehov ved import av utenlandskprodusert kraft, produsert på minst mulig miljøvennlig måte. Vi merker jo ikke om det er svensk kjernekraft, som er fordømt av andre grunner, eller om det er dansk kullkraft som er strømmen på nettet vårt. Det er i realiteten vår situasjon. Derfor synes jeg debatten om hvordan vi bidrar til – ikke med ett grep løser, men bidrar til – å løse Norges energiproblem, for tiden knyttet til et for stort kraftunderskudd og et for stort kraftbehov, er viktig. For meg er det flere måter å løse dette på. Fornybare energikilder er de beste. Jeg tror det mest realistiske fortsatt er vannkraft, men andre kraftkilder vil komme til. Jeg utelukker ikke at vindkraft kan bli – selv om jeg erkjenner at den ikke kommer rett inn i kontakten – en energikilde også i Norge. Men jeg tror vindmøllene også vil møte på betydelige miljøproblemer og få betydelig lokal motstand langs kysten. Det har vi vel allerede sett en del eksempler på. Så det vil ta tid og det er begrenset, men igjen: Det er ett bidrag. Så til den konkrete utbyggingen av Øvre Otta. Jeg har i mine år på Stortinget vært med på å behandle mange vannkraftutbygginger. I enkelte tilfeller har jeg stemt imot og bidratt til totalt vern. Jeg angrer ikke på mitt bidrag til vedtaket når det gjelder f.eks. Stryne-vassdraget, selv om lokale krefter i dag sier at det ble ikke den turistmagneten som tilhengerne av vern hadde lovet oss. Det skal vi ta ad notam og kanskje erkjenne at det er ingen absolutt sammenheng mellom det å verne og det å tro at det av det kommer en blomstrende turistindustri. Hallingdalen er kanskje det beste eksempel på at det kommer turisme nesten på grunn av det motsatte, men her skal man være forsiktig med å trekke for klare sammenhenger. Men å tro at det kommer turistindustri bare av å verne, er å tro på det som vel ofte omtales som julenissen. Jeg nevner dette med tidligere energiutbygginger fordi jeg har også sammenlignet med det når jeg har stemt mot vern, for utbygging, eksempelvis i Jostedalen. Det var en meget omstridt utbygging, med meget sterke inngrep. Og jeg må si, for å være direkte og konkret: Når jeg har befart Jostedalen og sammenligner den utbyggingen med utbyggingen av Øvre Otta, må jeg si at jeg synes dette er blant de mer skånsomme prosjekter. Dammene ligger der og har ligget der lenge. Det er praktisk talt ingen nye områder som skal demmes ned. Det er ingen skjemmende inngrep av store anleggsveier, som det ofte ellers har vært. Men dette er ikke av de lette, for det er alltid en balanse mellom hensynet til stor og unik opplevelsesverdi og det å dekke et kraftbehov. Derfor er jeg tilhenger av full utbygging, men går gjerne med på de kompromisser som går i retning av noe redusert utbygging og å bruke de to kraftmagasinene som ligger der, en utbygging som vel egentlig burde ha samlet et flertall i Stortinget, basert på vel 700 GWh. Men av ulike grunner, som jeg ikke tror ligger i Øvre Otta, blir det trolig ikke et flertall for dette. Det er vel riktig å si at de grunnene ligger på det partipolitiske plan i Stortinget, og det er ikke primært begrunnet i sterke inngrep. Vi får være såpass direkte og si det. Da står man igjen med et alternativ som bare benytter en av dammene og demningene, Rauddalsvatnet i dette tilfellet, og muligens fører til én ny rørgate med bare ett kraftverk. Det forutsetter i så fall noe endring av søknaden, men ikke en avgjørende endring. En slik løsning er til å leve med. Det blir en relativt stor kraftutbygging, men meget skånsom når det gjelder naturinngrep. Hvorvidt Opplandskraft ser seg økonomisk i stand til å bygge dette ut, bør man få tid til å vurdere, men det er det vel egentlig ikke Stortinget som skal vurdere, for Stortinget skal ikke være utbygger. Vi skal sette premissene for utbyggingen. Jeg har registrert de uttalelser som hittil har kommet i retning av at for de av oss som er villig til å bidra til mer utbygging for å få kraft, er dette i alle fall et alternativ som er bedre enn å si nei til absolutt all utbygging, særlig tatt i betraktning at de viktigste inngrepene er gjort for en generasjon siden. Dammene ligger der allerede.