André N. Skjelstad (Venstre), 2008-02-26:
Tidligere i høst hadde vi en diskusjon om hvor mange som årlig dør av kjemikalieskader. Det har vært anslått at ca. 500 mennesker dør årlig som følge av kjemikalier på arbeidsplassen. Dette dreier seg ikke om hvorvidt Statens arbeidsmiljøinstitutt gjør en god jobb eller ikke. Vi er 100 pst. sikre på at de gjør det. Det handler heller ikke om det enkelte arbeidsmedisinske senter. Problemet er at dette området har fått tilført for få ressurser over lang tid sammenlignet med alvorlighetsgraden i at så mange er utsatt for kjemikalier. Derfor ønsker vi et nasjonalt kompetansesenter som bare konsentrerer seg om kjemikalier. Vi trenger flere arbeidsmedisinere, og vi trenger at feltet får økt status. Det store antallet dødsfall og skader knyttet til arbeidsmiljø og kjemikalier fordrer en tilsvarende satsing på forskning og beskyttelse mot skadelig arbeidsmiljø. Det har vært en stor økning i antall mennesker som har ulike symptomer på skader som krever utredning, og i antall henvendelser og oppgaver, mens ressurser ikke har blitt tilført i tilsvarende grad. De tilsvarende nordiske avdelinger har en helt annen satsing. Finland har et nasjonalt arbeidsmiljøinstitutt med ca. 800 ansatte. Forskningen i våre naboland ligger langt foran forskningen hos oss, og dette handler om politisk vilje, om prioriteringer og om ressurstilførsel. Vi ønsker en tilsvarende satsing i Norge. I 2005 var det 13 årsverk i forskerstillinger. Prognosen for i år er fem, medregnet eksternt finansierte stillinger. Dette er altfor dårlig. Nå må vi jo si at det var svært hyggelig at samme dag som det var høring om forslaget fra Venstre, kom nyheten om at det i IA-koordineringsgruppen for Arbeids- og inkluderingsdepartementet og Helse- og omsorgsdepartementet ble lagt fram forslag om at de medisinske avdelingene skulle styrkes. Vi synes at alle skritt i retning av å styrke feltet er positive. Flere av høringsinstansene støtter oppbyggingen av et nytt nasjonalt kompetansesenter for kjemikalieskader, mens de andre høringsinstansene heller vil styrke eksisterende strukturer, fordi det oppfattes som mer rasjonelt. Under dette argumentet ligger en forutsetning om at området har få midler, og at man heller ikke forventer tilføring av flere midler. Det tar tid å bygge opp fagmiljøer, og det er en forutsetning for oss at det i oppbyggingen av et eventuelt nytt kompetansesenter også vil foreligge tilstrekkelige økonomiske ressurser. Venstre er derfor innforstått med at en oppbygging må ses i et langtidsperspektiv. De senere år har det vært svært mange saker knyttet til kjemikalier og arbeidsmiljø, saker knyttet til tannhelsepersonell og kvikksølv og saker der oljearbeidere og arbeidere i en rekke andre industrier og bransjer har vært utsatt for helseskade. Her har man brukt svært lang tid - opptil ti år - på å nå igjennom med sine saker. Mange av dem har uttalt at de har mistet tilliten til offentlige myndigheter, noe som er svært beklagelig. Det er derfor svært viktig at en tar dette på alvor, og at ventetiden for sakkyndig utredning blir redusert. Dette kan bare skje hvis feltet får tilført flere ressurser og mer personell, og at statusen for og rekrutteringen til arbeidshelsefeltet økes. Nanomaterialer brukes i økende grad i en rekke bransjer. Nanomaterialer kan utgjøre en arbeidsmiljørisiko ved ulike faser i livsløpet. Det er viktig at en vurderer risiko knyttet til laboratorievirksomhet og, dessuten, nedstrøms anvendelse og slutthåndtering. Blant temaer som kan kreve særlig oppmerksomhet fra norsk side, er overflatebehandling innen skipsfart og olje/gass. Det er sannsynlig at dette er teknologi som vil bli tatt i bruk i stadig større grad i framtiden, med ukjente skadevirkninger. Mange av dem som har erfaring fra kjemikaliefeltet, er sterkt bekymret over at helsefarer ikke tas tilstrekkelig på alvor. Det fører til underrapportering til NAV og Arbeidstilsynet samt svekket rettssikkerhet for dem som skades på arbeidsplassen. I Norge har vi etablert en nullvisjon for dødsulykker i trafikken. Det er et viktig arbeid, og det har redusert antallet skadde og drepte i trafikken. Det brukes om lag 7 milliarder kr årlig på ulike trafikksikkerhetstiltak. Likevel omkommer det fortsatt ca. 230 mennesker pr. år i trafikken. Det er store mørketall knyttet til hvor mange som dør av kjemikalieskader på arbeidsplassen, men vi antar at det er rundt 500 pr. år. Kanskje trenger vi en nullvisjon også for kjemikalieskader. Med dette tar jeg opp Venstres forslag.