Erik Skutle (Høyre), 2015-05-28:
Først vil jeg takke saksordføreren for et grundig arbeid. Jeg vil gjerne også takke hele komiteen for en nyttig så vel som hyggelig befaring knyttet til denne saken. Jeg skal ikke bruke veldig lang tid, for både saksordføreren og representanten Eldegard har sagt mye jeg kan slutte meg til, selv om jeg er nødt til å bestride det som representanten Eldegard antyder, nemlig at det at noen har fått det bedre, skal være et bevis eller et argument i seg selv for at man skal fortsette å gjøre det man gjør. Riksrevisjonen peker, som vanlig, på en utmerket måte på svakheter og på områder med høy risiko. Man kan også se av statsrådens svar at Riksrevisjonens innspill og anbefalinger tas til etterretning. Det er vel også slik at det pågår en prosess der man skal ha en helhetlig gjennomgang av måten man i Norge gir bistand på. Man skal gå over til en noe mer resultatorientert bistand. Det vil vel også kunne korrigere noen av disse – la oss kalle det – avvikene og svakhetene som Riksrevisjonen har funnet. Norge er – som vi i denne salen vet – et land som deler med dem som trenger det. Det er noe vi kan være stolt av. Samtidig er det viktig at vi har god kontroll med pengene, av flere årsaker – både fordi all bruk av skattebetalernes penger fordrer, etter min mening, et kritisk blikk, og, kanskje vel så viktig, fordi vi, hvis vi bruker pengene på en effektiv måte, kan hjelpe flere mennesker som er i nød. Og hvis vi skulle være så uaktsomme at vi bidrar til at noen beriker seg urettmessig, er det vel neppe bistand vi driver med, men kanskje det motsatte. Imidlertid har jeg inntrykk av at forvaltningen av norske bistandsmidler er god. Jeg tror denne rapporten bidrar til å gjøre forvaltningen enda bedre, men jeg har lyst til å komme med noen betraktninger. Selv om ingenting i Riksrevisjonens rapport er feil, peker den selvfølgelig på de punktene som kan forbedres, og ikke nødvendigvis på det som fungerer bra. Det er slik Riksrevisjonen har fungert – og skal fungere. Men når Riksrevisjonen finner at utbyggingen av elektrisitet ikke har kommet de aller fattigste til gode, er det behov for å nyansere dette bildet lite grann. Det er viktig at når man bygger ut et strømnett i fattige områder, er det de husholdningene som ikke er blant de aller fattigste, som kobler seg på først. Det er vel helt naturlig. Men vi har fått vite at det også er en jevn strøm av husholdninger som kobler seg på fortløpende, etter hvert som husholdningene sparer opp penger eller blir oppmerksomme på fordelene ved elektrisk kraft. Vi er også blitt opplyst om at en del lokale energiselskaper har begynt å tilby billige lån, slik at de som ønsker å gjøre den investeringen det er å koble seg på strømnettet, får muligheten til å gjøre det. Dette vil på sikt føre til at man kommer nærmere målet – eller kanskje når målet – om at man også skal nå de aller fattigste, samtidig som enhetskostnadene for vår bistand og vår investering vil falle betraktelig. Samtidig er fordelene for de menneskene som ikke har elektrifisert sin husstand ennå, også av betydelig karakter. Helsestasjoner og sykehus kan nå teste mennesker for hiv/aids og malaria på en langt mer effektiv måte enn før. Skoler kan ha undervisning når solen har gått ned. Man har fått fellesgoder som gatelys. Bedrifter og andre næringsvirksomheter kan drive mer effektivt og produktivt. Når Riksrevisjonen finner at det bare i begrenset grad har ført til økt sysselsetting i de områdene som har blitt elektrifisert, kan det etter min oppfatning ha sammensatte årsaker. Mangel på kapital, kompetanse og annen infrastruktur er nok viktige årsaker, men jeg har en mistanke om at når husholdningene bruker noe tid på å oppdage fordelene med elektrisitet og å spare opp kapital til å gjøre investeringer, vil det samme være tilfellet med bedrifter. Det tar tid å endre kultur, vaner og rutiner. Når Riksrevisjonen påpeker at investeringene i liten grad følges opp av private investeringer, kan det kanskje ha samme årsaker. Ifølge Norfund har iallfall de kommersielle investeringene vært sterkt økende den siste tiden, bl.a. fra Statkraft og Scatec Solar. Det får bli en slags refleksjon for komiteen i det videre arbeidet at selv om Riksrevisjonens arbeid alltid er bunnsolid, er deres samfunnsoppdrag å påpeke svakhetene. Så får det bli opp til komiteen og til Stortinget å nyansere bildet i sitt arbeid, dersom det skulle bli nødvendig. Etter min oppfatning var det nødvendig å nyansere litt i denne saken.