Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2018-05-07:
Først må jeg få lov til å berømme interpellanten for å ta opp en veldig viktig sak. Dumping av fisk er sløsing med mat og er med på å undergrave en bærekraftig forvaltning av fiskebestandene våre. Derfor er dumping av fisk rett og slett uakseptabelt, og det er forbudt i Norge. Allerede i 1987 ble det innført et forbud mot utkast av torsk og hyse i norske farvann. Senere ble forbudet utvidet til å gjelde også andre arter. Siden havressursloven trådte i kraft i 2009, har hovedregelen vært et utkastforbud – noe forenklet: Det har vært påbudt å ta all fisk som høstes i Norge, til land. Her har Norge gått foran, og vi kan være stolte av vår lovgivning på dette området. Men det trengs fortsatt at vi fokuserer sterkt på dette. Slik praksis er uttrykk for holdninger vi vil ha slutt på i norsk fiskerinæring. Andre land har kommet etter oss, det gjelder bl.a. EU, som nå gradvis er i ferd med å innføre et lignende lovverk. At Kystvakten nå har avslørt flere fiskere i systematisk dumping, er svært nedslående. Som representanten også påpeker, utgjør denne atferden ikke bare en miljøutfordring, men ødelegger også det gode omdømmet til norske fiskere. At noen dumper uønsket eller ulønnsom fisk, skaper også ulike konkurranseforhold i næringen. Vi må erkjenne at det er utfordrende å håndheve et slikt utkastforbud – eller ilandføringsplikt, som er det korrekte begrepet etter loven. De økonomiske incentivene for å kaste uønsket fangst over bord kan være sterke. Samtidig er havet svært og antall fiskefartøy mange, noe som gjør kontrollen veldig krevende. Fiskeriforvaltningen har i 30 år arbeidet ut fra en helhetlig tilnærming i arbeidet for å redusere utkast. I dette har regulering for å unngå uønsket fangst stått sentralt. Filosofien er enkel: Hvis uønsket fangst ikke kommer om bord, vil den heller ikke bli kastet ut. Uønsket fangst kan være fisk under minstemål eller for mye innblanding av arter man ikke fisker etter, altså såkalt bifangst. Det kan også være fisk man ikke har kvote på, eller som det er forbudt å fiske. Over tid har man gradvis endret reguleringene for de enkelte fiskeriene, slik at man i størst mulig grad unngår å få uønsket fangst om bord. Fartøy kan ha kvoter på de artene som man forventer inngår i fangsten. Mange fiskerier er blandingsfiskerier, og det må vi ta høyde for. Videre har forvaltningen utviklet regler for bifangst og innblanding av fisk under minstemål. Bifangstreglene gjør at fiskerne også lovlig kan fiske og selge arter som de ikke har kvoter på, så lenge mengden bifangst ikke overstiger en bestemt grense. Hvis innblandingen av bifangst er for stor, plikter fartøyet å skifte fiskefelt. Et viktig element i det norske utkastregimet er at det ikke er ulovlig å lande ulovlig fanget fisk. Forvaltningen reagerer i stedet sterkt mot ulovlig fanget fisk med eksempelvis å inndra fangstinntektene fra denne fangsten. Fiskerne blir for noen typer fiskerier kompensert for kostnaden ved å ta den ulovlige fangsten til land. De har altså ingen inntekter fra den ulovlig fangede fisken, men heller ikke store utgifter, og fisken kommer til nytte istedenfor å bli kastet i havet. Fiskerimyndighetene kan også stenge fiskefelt i en tidsavgrenset periode. Stenging av fiskefelt er mye brukt i nord når innblandingen av småfisk er for stor. Slik unngås uønsket fangst, og dermed også uønsket dumping. Tilsvarende har vi i Nordsjøen og Skagerrak et regime som kalles Real Time Closure – eller RTC – der et område kan stenges i inntil 21 dager. Det har også vært satset mye på utvikling av mer selektive fangstredskaper gjennom mange år. Gjennom redskapsreguleringer stilles krav til minste maskevidde, sorteringsrister, paneler og alt annet som gjør at man unngår å få med seg uønsket fangst. I 2018 har Fiskeridirektoratet bl.a. prosjekter rettet inn mot reketrål, torsketrål, kolmuletrål og not. Også ved Havforskningsinstituttet og i SINTEF pågår mange prosjekter for å utvikle fiskeriteknologien i retning av et mer selektivt fiske, som rett og slett skal ta bedre vare på råstoffet. Jeg tror det er en av de viktige nøklene til å unngå utkast i framtiden. Jeg må likevel erkjenne at vi ikke kan regulere oss bort fra enhver ulovlig bifangst eller innblanding av fisk under minstemål. Det kan også være rent økonomiske incentiver som ligger bak ulovlig utkast. Begrepet «high-grading» brukes om maksimering av fangstverdi. Dårligere betalt småfisk kastes ut for at kvoten skal kunne fylles opp av den best betalte fisken. Derfor må fiskeriene følges opp gjennom kontrolltiltak. Jeg vil berømme Kystvakten og Fiskeridirektoratets sjøtjeneste, som gjør en fantastisk jobb med å kontrollere fiskefeltene. De siste årene har kontrolletatene styrket samarbeidet om kontroll, de har forbedret analyseverktøyene, og de har forbedret risikovurderingene. Målet med kontrollarbeidet er at lover og reguleringer skal etterleves. Da må vi forstå hvorfor reglene brytes, og velge virkemidler i kontroll- og håndhevingsarbeidet i lys av denne kunnskapen. Jeg var selv med Fiskeridirektoratet i vinter og så den samhandlingen som eksisterer mellom næringen, Fiskeridirektoratet og Kystvakten. I de enkleste tilfellene kan ulovlig utkast skyldes manglende kunnskap om de konkrete reguleringene eller manglende forståelse for selve ilandføringsplikten. Slike tilfeller søkes løst med dialog med næringen. De siste årene har det derfor vært en tett dialog med næringen for å redusere ulovlig slipping av fangst i de pelagiske fiskeriene, særlig i makrellfisket. Det har også vært en god dialog med næringen om rekefisket i Nordsjøen og Skagerrak. I møte med aktører som ikke ønsker å etterleve regelverket, hjelper likevel ikke dialog og kunnskap. Da må ulovlig aktivitet avdekkes, og det bør få konsekvenser. Og det gjør det. Derfor har vi en operativ ressurskontroll på havet i tillegg til krav om elektronisk rapportering fra fiskerne. Kystvakten benytter fly med kamera i tillegg til fartøy. Fly har tidligere vært mest brukt til kontroll til havs, men har i år vært prioritert brukt også ved kysten. I tillegg er den elektroniske rapporteringen nødvendig for å kontrollere at reguleringene overholdes. Den danner også grunnlag for bedre risikovurderinger, noe som gjør at den fysiske kontrollen blir mer treffsikker. Hvilke reaksjoner som gis ved avdekking av ulovlig utkast, avhenger selvfølgelig av alvorlighetsgraden. Alvorlige tilfeller medfører anmeldelse eller i verste fall tilbaketrekking av ervervstillatelse – permanent eller for en periode. De tilfellene som nå er avdekket, viser at det fortsatt er behov for holdningsskapende arbeid blant fiskerne. Det må løses gjennom dialogsporet. Samtidig må både det preventive arbeidet med reguleringer og selve kontrollen styrkes. Derfor vil jeg, gjennom regjeringen, fortsette satsingen på å utvikle redskaper og systemer som gir målrettet fangst av god kvalitet. Det vil være det viktigste preventive tiltaket. Videre vil det være helt avgjørende å få fangst- og aktivitetsdata også fra kystflåten, rett og slett for å få et bedre grunnlag for kontroll. Dette er det planer for, og det vil komme i løpet av kort tid. På lengre sikt er det flere ulike tiltak som kan vurderes. Det er en viktig problemstilling vi diskuterer her i dag, og jeg ønsker å tenke nytt og helhetlig om kontrollarbeidet. Derfor setter jeg før sommeren ned et utvalg som skal gi meg gode råd om hvordan kontrollen kan innrettes enda bedre i framtiden.