Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-06-08:
Først en litt uventet merknad fra min side: Jeg bare konstaterer at forsvarssjefen går før samtlige hovedtalsmenn har hatt ordet, og før statsråden har hatt ordet. Jeg konstaterer at statsråden sitter her, og det er hun som er konstitusjonelt ansvarlig, men jeg vil vel, siden jeg ikke oppfatter at landet er under angrep, eller at det skjer noe spesielt dramatisk, antyde at dette er en, hva skal vi kalle det, litt underfundig atferd. Så til saken: Det er blitt sagt av flere talere at dette er det største kjøp i Fastlands-Norge. Det er det i kroner, men ikke nødvendigvis i prosent. Jeg vil gjerne minne om at i 1890-årene kjøpte Norge panserskip, for man fant at det var helt nødvendig, og det kostet opptil 20 pst. av statsbudsjettet. Et lite og fattig land fant at det var et grep som var helt nødvendig i datidens situasjon. Senere klarte et fattig land å vedta å bygge en Bergensbane som var like stor som nasjonalbudsjettet. Så i vårt land har det ofte vært slik at har vi bestemt oss for at noe er viktig, så gjør vi det. Og Venstre ser det slik at i den situasjonen vi er i nå internasjonalt, med den forpliktelsen vi har geopolitisk, både med oppdrag ute i verden og ikke minst i våre nordområder, er vi strategisk og historisk i en slik situasjon at vi bør sørge for at vi har visshet med hensyn til et kampflyvåpen for et land som Norge. Det er grunnen til at Venstre stemmer for den innstillingen som foreligger. Det kan anføres mye rundt innstillingen. Personlig synes jeg saksordføreren har framført argumenter, både de som går på det rent fagmilitære, det økonomiske og også håndtering av arbeidsplasser, på en veldig ryddig og veldig skikkelig måte. For min del vil jeg i tillegg til det gjerne vektlegge følgende: Det kan neppe være noen ulempe for Norge at vi under saklige forhold – etter at man har gjort en militærfaglig vurdering, gjort en økonomisk vurdering så langt det er mulig – velger å kjøpe et fly fra vår hovedallierte, nemlig USA. Og det kan neppe være noen uenighet i Stortinget om at innenfor NATO-alliansen er det helt klart at spesielt det bilaterale forholdet som Norge har til USA, er særdeles viktig for Norge sikkerhetspolitisk og forsvarspolitisk. Jeg vil gjerne understreke at jeg ikke oppfatter det som en tilfeldighet, men som bra at vi fortsatt har amerikanske forhåndslagre i Trøndelag, at det foregår betydelig alliert flyvirksomhet, f.eks. rundt Ørlandet, og at NATOs AWACS-operasjoner fortsatt foregår fra norske flyplasser. Det skjer ikke fordi det er det strategiske bildet, men det skjer fordi vi i Norge opptrer på en ordentlig måte. Det bygges relasjoner som går bortenfor de formelle, og de er av verdi. Så på den måten er Venstre alt i alt tilfreds med det vi har gjort. Og jeg vil gjerne minne om følgende, siden jeg har brakt inn et nordisk perspektiv: Jeg har på vegne av Stortinget reist og studert nordområdene de siste årene. Finnene gjorde det helt klart, i møte med dem, da jeg besøkte Helsinki i fjor, at de hadde valget mellom JAS Gripen og F-18 Hornet, og de valgte F-18 Hornet. Og de gjorde det helt klart at det var slik de hadde valgt. De fant ikke på noe tidspunkt at det skulle bety noe ikke-nordisk. Tvert imot var de faktisk mer bekymret, i klar tale, over forsvarsevnen i vårt naboland Sverige enn de var over forsvarsutviklingen i Norge. Og finnene får man i hvert fall tilskrive den innsikt at de har en viss hard realisme bak veldig mange av sine erfaringer. De uttrykker seg på et knapt språk, slik at man må skjønne det finske språk, oversatt til norsk, for å skjønne hva de sier. Men det er i sum hva de sier og hva de ikke sier, så man har veldig mye å lære. – Så de skjønte hvorfor de måtte fornye sitt kampflyvåpen. Etter Venstres oppfatning er det også slik at vi bør gjøre det. Og da er det avgjørende at det flyet som er valgt, tilfredsstiller både internasjonale og nasjonale scenarioer. De nasjonale scenarioene har ikke minst med vår suverenitetshevdelse i våre svære kystområder og i våre nordområder å gjøre. Så det er helt klart viktig. Jeg har også merket meg at den sittende forsvarssjef har lagt stor vekt på at vi skal ha et kampflyvåpen. På det punkt er jeg helt enig med ham, på samme måte som jeg er enig i Regjeringens hovedkonklusjon, slik som det er lagt fram her i dag. Så kan man alltids i denne verden spekulere i hvordan amerikanske forsvarsbudsjetter vil se ut. Men hvis man skal begynne med det, må man jo sitte og lure på hvordan svenske forsvarsbudsjetter vil se ut om noen år, hvordan Sveriges forhold til sin meget betydelige forsvarsindustri, som var en satsing som de valgte som nøytralt land, vil se ut om noen år. Hvis man fortsetter med dette, kan man bringe mange «hvis» opp i luften. Og hvis man gjør som meg, som omgås en del sentraleuropeiske politikere som snakker om forsvar, så konstaterer jeg jo at det er større vilje og evne til å snakke om hvilke hovedkvarter man skal ha enn å bruke penger på de tunge investeringene som skal til for at man har et forsvar. Jeg konstaterer veldig tørt at land som Storbritannia og Frankrike i hvert fall langt på vei er villige til å gjøre det, men så blir det veldig mye retorikk, hvor man ikke er villig til å betale kostnaden. Jeg tror at for Norge, som er et land langt nord i verden, som er rikt, men som samtidig ligger mot våre nordområder, hvor det kommer til å skje dramatiske endringer klimamessig – det kommer til å endre hele det kommersielle landskapet – vil det vekke veldig liten forståelse hos de fleste av dem som vi er venner med, og skal være venner med, at vi ikke gjør et strategisk grep. Og det er det strategiske grepet som jeg oppfatter at Regjeringen inviterer til at vi skal gjøre. Jeg føler at det er begrunnet fra Regjeringen tidligere. Jeg føler at det er begrunnet både i den generelle sikkerhetspolitikken og også i Regjeringens samlede nordområdetenkning, en tenkning som saksordføreren i dag i sin tid dro i gang. Jeg husker hans kamper for å få et visst gjennomslag for dette. Han fikk det i gang. Og det er klart at alt dette er en helhet. Så vil jeg gjerne fra denne talerstol sitere vår utenriksminister, Jonas Gahr Støre, som på NATOs parlamentarikermøte i et tilsvar til flere innlegg, bl.a. et innlegg fra Den russiske føderasjon, sa at vi visste veldig godt i Norge at flyene som russerne nå sender langs kysten, ikke primært er rettet mot oss. Men som han tørt sa: Det skaper ikke noe dårlig grunnlag i Norge for å skjønne at vi skal ha fly. Og jeg vil tilføye: Vi skal ikke ha fly alene. Vi skal ha dem sammen med våre allierte. Man kan tenke veldig mye nordisk, men hvis man da skal ha et NATO-ansvar med Island, og islendingene har oppfattet alt det de har signalisert, så tror jeg at det kjøpet Regjeringen har lagt opp til, er noe vi kommer til å trenge. Jeg tror ikke det er noe som kommer til å bli redusert, jeg tror det kommer til å bli økt. Så med dette som utgangspunkt støtter Venstre hovedresonnementene som er lagt til grunn fagmilitært. Til slutt vil jeg tilføye: Fra min første dag i Stortinget, i 1977, til min snart siste dag, må jeg innrømme at forsvarsbudsjettet har vært en slags lettere utgave av frimurerlosjen. Det er riktignok blitt en åpen tilgang til «matrikkelen» etter hvert, men jeg husker det første forsvarsbudsjettet i 1977 som en sum med en tallkolonne. På veien er det blitt mye mer åpent. Det skulle bare mangle. Det var kald krig i Norge. Det var litt spesielt å lese i amerikanske kongressdokumenter ting som var klassifisert i Norge. Men det ble det åpnet på en gang på 1980-tallet. Jeg mener personlig, etter lang erfaring både som stortingsrepresentant og regjeringsmedlem, at man bør lytte litt til representanten Petersen, for når han snakker om denne åpenheten, så er det fordi den åpenheten til slutt, i et så fredelig og vennligsinnet land som Norge, trengs for at vi skal løfte de byrdene i fellesskap som gjør at vi bærer forsvarsinvesteringer. Norge er et veldig rolig land, men vi er et forsvarsvennlig land på den måten at vi tar store løft, vi tåler store løft, men vi må bli inkludert. Så er jeg klar over at det har sine utfordringer i forhold til det militærindustrielle kompleks, eller hva det nå måtte være. Men det er man nødt til å løse, for hvis ikke kan man til slutt risikere å sitte med veldig skjøre politiske konstellasjoner for det man skal ha. Så jeg vil gjerne understøtte det representanten Petersen sier. Jeg skal ikke gå i detaljer. Jeg har vært regjeringsmedlem i seks og et halvt år, så jeg har ført debatter om forsvarsbudsjetter ikke bare i stortingssalen, men også andre steder. Jeg har ikke noe ønske om å skade Forsvaret, jeg har et ønske om å fremme Forsvarets sak, men jeg tror nok at alle de som tenker, og tenker godt, i Forsvarsdepartementets ledelse, både politisk og administrativt, skal ta dette alvorlig. For det er rett det som er sagt, at i det øyeblikket man klarer å løfte en investering, og den må løftes ekstraordinært, slik Regjeringen sier det, så skal det også være en drift, og da blir det litt vanskelig hvis man i Stortinget ikke vet hvordan den driften er tenkt. Vi får vite hvordan det foregår på en rekke andre samfunnsområder. Vi er ikke borte i sikkerhetspolitikken på dette området. Vi er borte i hvordan vi leverer forsvarsevne for de kronene vi har. Så de som er glade i Forsvaret, og som vil Forsvaret vel, bør ta saksordførerens kritiske høyttenkning om større åpenhet på det største alvor. Jeg velger å si det på den måten i kanskje et av de siste tunge forsvarsinnleggene jeg har i denne sal. Jeg velger å si det akkurat sånn. Jeg har på dette området gjennom mitt liv, i mange faser, innpå 32 års fartstid, og jeg har opplevd Forsvaret både utenfra og i annen kontakt, men åpenhetsdimensjonen er viktig. Konklusjonen til Venstre er klar: Vi oppfatter det som strategisk riktig at vi ikke kan la beslutningen om et kampflyvåpen være flytende. Vi oppfatter at det er nødvendig å plassere konklusjonen der den skal være, og vi føler at komiteens flertall gjør det med sin innstilling overfor Stortinget i dag.