Borghild Tenden (Venstre), 2007-04-16:
Jeg vil berømme Regjeringen for å ha lagt fram denne helhetlige stortingsmeldingen om IKT. Det er en naturlig videreføring av den forrige regjeringens offensive politikk på dette området. Det er også naturlig som en oppfølging av valgløftene om bredbånd til alle innen 2007. Utbredelsen av bredbånd og Internett har gitt mange positive effekter. Det gjelder verdiskaping, utdanning, effektivisering av offentlig sektor, utøvelsen av demokratiet og ikke minst kontakt mennesker imellom. Folk har fått en enklere hverdag. Venstre ønsker at vi i Norge skal fortsette å høste disse fordelene. Derfor er det viktig å sørge for videre utbygging av bredbånd. Venstre støtter Regjeringens ambisjoner om at alle skal ha tilgang til bredbånd. Erfaringene har vist at aktiv bruk av markedet har vært den beste strategien for å sikre dette. Ved å redusere Telenors dominerende stilling og åpne for konkurranse og dermed nye aktører har vi fått en fenomenal utbygging på kort tid. Senterpartiets ønske om å bruke milliarder av statlige kroner til dette ble heldigvis ikke førende politikk, og nå kan staten konsentrere seg om å støtte utbygging i de områdene hvor kostnadene er større enn de kommersielle inntektsmulighetene. Denne fornuftige grenseoppgangen mellom stat og marked er grunnleggende i Venstres ikke-sosialistiske tenkning og gir de beste resultatene. Regjeringen står i fare for å øke de offentlige utgiftene unødvendig hvis den ikke er varsom med å kludre til denne grensen. Dersom man er for ukritisk med løftene om statlig innsats, f.eks. ved å love for mye på for kort tid, kan en bidra til at potensielle utbyggere hopper opp på gjerdet i påvente av statlige bevilgninger i stedet for å være kreative medspillere. For å unngå unødvendig sløsing med offentlige midler er det viktig at myndighetene stimulerer markedskreftene i stedet for å motarbeide dem, og at man aktivt bidrar til å styrke konkurransen i markedet. Da får vi mer bredbånd for pengene. Jeg er glad for at Regjeringen selv ser faren ved misbruk av markedsmakt, og at det er behov for gode og oppdaterte reguleringer for å sikre forbrukerne mot overpris og for at mindre aktører og nye løsninger skal kunne vinne fram. Det er viktig å kartlegge bredbåndsdekningen med gode, oppdaterte tall, og det er viktig med åpenhet om disse forholdene. Venstre opplever stadig å bli kontaktet av fortvilte mennesker som ikke har tilgang til bredbånd. Vi vil gjerne bidra til at alle skal få det. Det er ikke bare i de ytterste utkanter det fortsatt er mangler. Også i relativt sentralt beliggende kommuner, f.eks. i Østfold, er det fortsatt ikke dekning. Jeg vil derfor oppfordre Regjeringen til å presentere en oversikt over den reelle dekningen av bredbånd i Norge, slik at det er mulig å justere innsatsen deretter. En annen sak som er viktig for Venstre innenfor IKT-politikken, er personvernet. Albert Einstein skal en gang ha sagt: Vår samtid preges av den eiendommelige omstendighet at mens midlene vi har til rådighet blir mer og mer perfekte, hersker det en voksende forvirring om målene. Personvernet er viktig for enkeltmenneskets frihet, og uten en bevisst personvernpolitikk kan vi havne i et overvåket samfunn. EUs datalagringsdirektiv vil kunne få stor betydning for den grunnleggende retten til å kommunisere anonymt. Venstre er bekymret for at en implementering av dette direktivet vil gripe inn i både personvernet og ytringsfriheten. Direktivet pålegger telefon- og internettleverandører å lagre trafikk- og lokaliseringsdata i minst seks måneder og maksimalt i to år. Formålet med direktivet er å bekjempe kriminalitet og terror. Venstre er enig i at personvern må balanseres opp mot slike hensyn, men datalagringsdirektivet går altfor langt i å gripe inn i vanlige borgeres frihet. Jeg er derfor skuffet over at regjeringspartiene ikke sluttet seg til forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre om at Regjeringen ved eventuell implementering av datalagringsdirektivet sikrer at opplysninger som direktivet pålegger landene å lagre, maksimalt lagres i seks måneder, som er direktivets minimumsramme.