trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-02-12:
Vi er enige om at Norge har flere store realfagsutfordringer, noe som bekreftes i en av de siste PISA-undersøkelsene fra 2006. Her scorer norske elever for første gang under gjennomsnittet i OECD-landene, og de ligger to og et halvt år bak jevnaldrende finske elever i naturfag. Dette er ikke noe forsøk på svartmaling, men reelle utfordringer som vi som øverste skolemyndighet må gripe fatt i. Jeg oppfatter dette forslaget som et konstruktivt innspill for å vise at det går an å ta i bruk ulike virkemidler for å gjøre noe med de utfordringene vi har knyttet til realfagene i skolen. Regjeringen Bondevik II utarbeidet strategiplanen «Realfag, naturligvis» og ikke minst reformen Kunnskapsløftet. Vi vet ennå ikke hvilke resultater vi vil kunne se av Kunnskapsløftet, men vi ser at strategiplanen har begynt å gi resultater ved at flere videregående skoler nå melder om økt søkning til realfaglig fordypning. Det hjelper imidlertid ikke med god søkning alene om ikke den kunnskapen en får, er god nok. Det er avgjørende at grunnutdanningen gir elever som ønsker å gå videre på høyere studier, de grunnleggende forkunnskapene som er nødvendige. Vi har merket oss at forslagsstillerne som et argument for opprettelse av teknologigymnas anfører: «Mye tyder på at realfaglig fordypning i videregående skole ikke gir et tilstrekkelig godt grunnlag for å lykkes med videre realfagsstudier.» Det er en beskrivelse som vi kan slutte oss til, men hvis svaret på denne utfordringen bare skulle være å opprette teknologigymnas, er vi uenig. Vi mener det viktigste svaret må være å se nærmere på hvordan den realfaglige fordypningen i skolen kan bli bedre, slik at de som velger dette, enda bedre kan lykkes med videre realfagsstudier. Det er derfor behov for en mer helhetlig tilnærming med et bredt spekter av tiltak for å styrke realfagene. Måten teknologilinjen ved Sotra videregående skole, som er omtalt i forslaget, drives på, viser hvordan denne typen linjer kan være et godt enkelttiltak for å øke realfagskompetansen. Her ser vi konkret hvordan skolene på en god måte kan knytte kontakt med lokalt næringsliv, til glede og nytte for elev og skole og for lokalsamfunn og bedrift. Jeg tror at et samarbeid med høyskoler og universitet i nærområdet også vil kunne være viktig bl.a. for å trekke veksler på fagkunnskap fra et høyere nivå. Muligheten elevene kan få til å starte med fag på høyskole og universitet, vil for noen kunne være utfordrende og interessant. Andre eksempler i tillegg til Sotra - fra Kongsberg, Levanger og Raufoss - viser at denne typen tiltak allerede er mulig innenfor dagens regelverk. Vi mener at disse gode eksemplene med fordel bør nå enda bedre ut, og vi mener at også departementet kan bidra til at det skjer. På denne bakgrunn støtter vi forslaget om å be Regjeringen legge til rette for etablering av teknologigymnas som et spesialisert videregående opplæringstilbud innenfor realfag - som ett av mange tiltak.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2008-02-12:
I denne saken har komiteen delt seg i et flertall bestående av regjeringspartiene, Kristelig Folkeparti og Venstre, og et mindretall bestående av Fremskrittspartiet og Høyre. Flertallet går inn for å vedlegge forslaget protokollen. Den obligatoriske sidemålsundervisningen har lange tradisjoner i norsk skole. Sidemålsundervisningen er en viktig del av skolens formidling av den nasjonale kulturarven, og kjennskap til og bruk av begge skriftformene er en berikelse for vårt norske språk. Kristelig Folkeparti mener sidemålet har en naturlig plass både i grunnskolen og i videregående skole. Endringer i lovverket som fører til at sidemålsundervisningen i skolen blir valgfri, vil innebære en betydelig endring av norsk språkpolitikk. Vi trenger mekanismer for å verne om minoritetsinteresser - dette gjelder ikke minst på områder som har med språklig og kulturelt mangfold å gjøre. Språk og språkutvikling gjelder alle deler av samfunnslivet. Det handler om demokrati og bevissthet om språkets verdi for kultur og identitet. I en tid da nynorsk står under press, bør en ikke åpne for det som i realiteten er en liberalisering av norsk språkpolitikk. Jeg mener politikerne må tørre å styre for at vi fremdeles skal ha et språklig mangfold i Norge. I dag er det slik at for en rekke stillinger kreves det at en skal kunne mestre begge målformer, bl.a. innenfor skoleverket og i kommunene og statsadministrasjonen. I forslaget vises det til Norsk språkråd som i en høringsuttalelse påpekte følgende: «Statsinstitusjonane har vanskeleg for å etterleva mållova, og mange av dei grunngjev dette med at nynorskkompetansen hjå dei tilsette er for dårleg.» Vi mener i den sammenheng at det er behov for å se nærmere på om sidemålsopplæringen, og da spesielt nynorsk, bør styrkes. Språkloven slår fast at bokmål og nynorsk er likeverdige språkformer og skal være sidestilte skriftspråk i alle offentlige organ. Formelt sett er nynorsk og bokmål likestilte språkformer, men reelt sett har nynorsk vanskeligere kår. Kristelig Folkeparti mener derfor at det offentlige har et særskilt ansvar for å legge til rette for at nynorsk kan utvikle seg på en god måte. Jeg vil til slutt be statsråden spesielt merke seg flertallsmerknadene i innstillingen, der flertallet ber Regjeringen sørge for at de språkpolitiske målsettingene om sidestilling av de to målformene våre blir ivaretatt i utdanningssystemet, og jeg ber ham om å bekrefte at dette vil bli fulgt opp. Med dette vil jeg fremme flertallets forslag i innstillingen.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Fremskrittspartiet hevder både på sine nettsider og her i salen i dag at flertallet i denne sal ikke er opptatt av å stoppe bråk og uro i skolen. Dette er fullstendig feil. Det er viktig å forholde seg til realitetene og til tall sånn som de er i dag. Vi vet at i løpet av de 15 siste årene har vi hatt en kraftig økning av segregerte tiltak. Antallet alternative skoler har også økt. Vi vet at vi har for lite kunnskap om disse tiltakene. Vi vet at veldig mange elever drar ut og aldri kommer tilbake til det ordinære klasserom. Derfor er regjeringspartiene i Stortinget veldig opptatt av at man burde forske mer på dette, hvordan dette oppleves for den enkelte elev og de enkelte foreldre. Det som bekymrer oss, er at vi har begynt å få en dominoeffekt, som Fremskrittspartiet gjennom sine forslag i Stortinget i dag ville ha øket gjennom å satse på enda flere segregerte tiltak, enda flere spesialskoler. Nye forskningstall viser også at om lag 15 pst. av skolebarna våre har ulike typer atferdsproblemer, som urolighet og konsentrasjonsvansker. Vi kan nesten begynne å kalle dette for et normalfenomen, og det er selvfølgelig alvorlig. Det som er en viktig medisin for dette, er tidlig innsats: tilrettelagt undervisning, tilrettelagt opplæring der barna tidlig får hjelp for de problemene som de har - istedenfor at man faller utenfor det sosiale fellesskapet. Dette er akkurat motsatt av det Fremskrittspartiet ønsker. Og når Fremskrittspartiet sier at vi kun gjennom dette forslaget har begynt å sette bråk og uro i skolen i fokus, er det fullstendig feil. For eksempel kan jeg vise til merknadene i innstillingen om skole-hjem-samarbeidet. Hele Stortinget er opptatt av dette, og regjeringspartiene er særdeles opptatt av dette. Under behandlingen av statsbudsjettet bevilget vi en økning til Foreldreutvalget for grunnskolen, så man kan jobbe enda tettere og mer fokusert opp mot å støtte foreldrene i å oppmuntre barna sine i læringssituasjonen. I innstillingen ber også komiteen Regjeringen vurdere hvordan kunnskapen om skole-hjem-samarbeid best kan styrkes i lærerutdanningen.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
En del elever sliter med store atferdsvansker fordi de har problemer på en rekke andre livsareaner, ikke bare på skolen. Fremskrittspartiet fremmer i dag et forslag om tverrsektorielt samarbeid for å kunne gripe inn tidlig og med bred faglig tyngde når det gjelder elever med atferdsvansker. Regjeringspartiene har varslet at de vil stemme imot, noe statsråden også understreket i sitt innlegg. Hva er da statsrådens forslag til tiltak og råd til en lærer som i barneskolen opplever å ha en elev som er urolig og bråkete, som ikke tar beskjeder, eller som yter motstand mot grenser og tydelig har en autoritetskonflikt?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
Representanten Lena Jensen sa at man skulle forholde seg til realitetene, og det skulle jeg ønske at noen flere kanskje gjorde. Når vi i debatten får høre at Fremskrittspartiet går inn for å gjeninnføre skammekroken og spanskrøret og man trekker fram overgrep i spesialskoler, da forholder man seg vel kanskje ikke til realitetene i representantforslaget. Kvalitetsbegrepet i skolen er sammensatt. Det henger sammen med at det er en god del nasjonale og lokale mål for skolen, og de er mange og komplekse. Opplæringen har et videre perspektiv enn å gi elevene fagkunnskaper og ferdigheter. Det snakkes om både et utdannings- og dannelsesperspektiv, og det er det viktig at alle har med seg i debatten. Vi er alle sammen enige om at norske klasserom er preget av bråk og uro. Det ser ut som om problemet er større på de lavere trinnene og avtar oppover i skolen. Vi hadde en ny elevundersøkelse i 2007 som igjen avdekket at kun 12 pst. svarte «sjelden» eller «aldri» på spørsmålet om læreren brukte mye tid på å få ro i klassen. Når det gjelder punktlighet, ser vi den motsatte tendensen. Nesten halvparten av elevene på tiende trinn opplyser at de ofte kommer for sent til timen. En slik mangel på ro og orden og manglende respekt for lærere og medelever går helt naturlig ut over læringsmiljøet. Det er vel også naturlig å trekke den konklusjonen at dette igjen går ut over de faglige prestasjonene. Det ble trukket fram her i stad at det var viktig med trivsel. 95 pst. av norske elever trives på skolen. Utfordringen blir å beholde den trivselen og samtidig skape den nødvendige ro og disiplin slik at det blir et godt læringsmiljø i det enkelte klasserom. Selv om posisjonen fremhever at skolen er en god sosialiseringsarena og at elevene har en godt utviklet demokratiforståelse, gjenspeiler det ikke akkurat så mye dannelse når klasserommet framstår nærmest som en polsk riksdag. Det blir også vanskelig å ha et nødvendig faglig trykk, både i forhold til sammenheng, kontinuitet, dybde og krav til elevene. Lave forventninger og utydelig fellesskap kan dermed øke forskjeller istedenfor å utjevne forskjeller. Jeg trodde regjeringspartiene var opptatt av den problematikken. På samme måte: Når vi snakker om tidlig innsats i forhold til barn med atferdsproblemer, er jo det et begrep som også regjeringspartiene har gjort til sitt. Derfor er jeg litt forundret over at det i all vesentlig grad er Fremskrittspartiet som blir stående alene om forslagene i dag.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
Regjeringspartiene vil i dag ikke støtte dette forslaget om å få kartlagt årsakene til tapt undervisningstid. I stedet vises det til framtidig utdanningsforskning og en kommende stortingsmelding om kvalitet i skolen. Statsråden pekte i sitt innlegg på at tapt undervisningstid er et symptom på tre ting. Det ene var lærernes manglende kompetanse og autoritet, det andre var at elevene mangler gjensidig respekt, og det tredje var at den enkelte skole ikke har etablert klare regler og normer for oppførsel ved skolen. Mitt spørsmål da blir: Hva vil statsråden konkret gjøre for å sikre at slike regler og normer etableres ved alle norske skoler?
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
De regionale vitensentrene er sentrale i forhold til å vekke interesse for real- og teknologifag. Vi mener disse sentrene kan spille en viktig rolle i samspillet mellom grunnskole, videregående skole, høyskole og ikke minst som et bindeledd mot næringslivet. I forbindelse med budsjettbehandlingen trakk en enstemmig KUF-komite fram Science Center Østfold som nå søker status som regionalt vitensenter. Spørsmålet er om statsråden ser viktigheten av at det utvikles flere regionale vitensentra enn de sju vi allerede har. Vil statsråden i så fall bidra til at det tilføres friske midler, slik at godkjenning av nye regionale vitensentra ikke går ut over rammene til de øvrige? Realfagssatsing koster faktisk penger.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
Jeg er glad for at statsråden bruker begrepene «nynorsk» og «bokmål», og ikke gjør som sin forgjenger, som snakket om «norsk» og «nynorsk». En av grunnene til at vi har fremmet dette forslaget, er jo at ordforrådet i nynorsk nå er så likt bokmål at det snart er bare formverket som skiller de to målformene. Men jeg har et spørsmål til statsråden relatert til det representanten Opheim sa. Han sa at det var et mål for regjeringspartiene at alle skulle mestre bokmål og nynorsk like godt til eksamen. Da er mitt spørsmål: Hva med de som har samisk som hovedmål, eller som sidemål, og hva med alle de minoritetsspråklige som fritas for sidemålsopplæring for å få morsmålsundervisning - er de glemt i denne sammenhengen?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-12:
Det er jo ganske stor enighet etter hvert om lærerens nøkkelrolle for barns læring og utvikling. Evaluering av lærere har lenge vært en kampsak også for Elevorganisasjonen. De har jobbet med det i mange år. Høyre er av den oppfatning av hvis man bruker evalueringa riktig og på en god og veloverveid måte, vil det være et veldig viktig redskap for skoleledelsen til både å motivere lærerne til å justere kursen der man ser at ting ikke fungerer bra, og til å dele eksempler med andre lærere, og ikke minst til å hjelpe de lærerne som ikke fungerer. Da er mitt spørsmål til statsråden: Hvorfor har regjeringspartiene denne ekstreme frykten for evaluering av lærere, når vi samtidig vet at læreren kanskje er den viktigste enkeltstående faktoren i barns læring?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-12:
Det er jo slik at ethvert forslag fra opposisjonen ser ut til å skulle bakes inn i en framtidig stortingsmelding fra Regjeringa, men jeg ønsker også tilbakemelding konkret på de forslagene vi fremmer. Jeg syns ikke det på noen måte er tilfredsstillende at den informasjonen vi får om omfanget av tapt undervisningstid, kommer gjennom medieoppslag, reportasjer og egenrapporteringer. At det ikke skal kunne finnes noe systematisk arbeid for å kartlegge årsakene til og omfanget av tapt undervisningstid, er ikke godt nok. En av de historiene som er omtalt, framkommer av bladet Utdanning nr. 3 2008, der det vises til at i arbeiderparti-, SV- og senterpartistyrte Buskerud vil rådmannen effektivisere driften av de videregående skolene ved at elevene ikke gis det timetallet i det enkelte fag som er angitt fra Kunnskapsdepartementet i rundskriv F-12-06. Det er altså et planlagt mindreforbruk, og det er neppe et enkeltstående tilfelle. Synes statsråden at det er akseptabelt av hans partifeller i Buskerud å planlegge for et så stort mindreforbruk av timer for elevene?
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-12:
Jeg er jo glad for det som har utviklet seg til etter hvert å bli en nokså varm støtte til Høyre og de andre opposisjonspartienes forslag. Da er det for så vidt desto mer uforståelig hvorfor regjeringspartiene ikke kan være med på å støtte forslaget om å få på plass en landsomfattende kartlegging av årsakene til og omfanget av tapt undervisning. For vi må konstatere at det er et ganske stort avvik mellom det representanten Lena Jensen sa på starten av sitt innlegg, nemlig at vi vet nok om dette og egentlig ikke trenger å vite så mye mer, og det statsråd Solhjell sa i sitt første og i sine påfølgende innlegg i replikkrunden, nemlig at det er et behov for mer kunnskap om dette temaet. Dersom det er behov for mer kunnskap, noe opposisjonspartiene mener det er, bør det også settes i gang kartlegging og forskning på dette, med det klare mandatet at det er dette det skal forskes på, ikke alle mulige andre omkringliggende faktorer og alt annet som har med skole å gjøre, men nettopp dette temaet. For det kan ikke være slik at den eneste informasjonen beslutningstakerne har, enten det er i fylkeskommuner, i kommuner eller her på Stortinget, er basert på det representanten Dørum kalte anekdoter, noe som er en presis beskrivelse. Anekdoter, oppslag i media, reportasjer og egenrapporteringer fra elever som blir bedt om å loggføre tida de har til undervisning, kan ikke være det grunnlaget vi skal fatte beslutninger på. Vi fatter beslutninger når budsjettene kommer hver høst, om å utvide timetallet i skolen, noe som det har vært stor enighet om på Stortinget, at det er en riktig vei å gå. Når vi samtidig ser at så mye som 30 pst. av hver eneste time forsvinner til ting som ikke har noe med undervisning å gjøre, når vi vet at 2-5 uker av skoleåret forsvinner til ting som ikke har med undervisning å gjøre, fordi enten fylkeskommunene planlegger for et mindreforbruk av timer, eller fordi man bruker tiden til alt annet enn undervisning, må man også stille seg spørsmålet om de prioriteringene vi gjør, gjøres på riktig grunnlag. Derfor er det så viktig å få mer kunnskap om dette. Jeg kan også bare nevne at den saken som jeg brukte som eksempel i min replikk, nemlig saken fra det rød-grønnstyrte Buskerud, er omtalt fyldig over seks sider i forrige utgave av bladet Utdanning. Jeg tror dessverre ikke at den er unik. De rapportene vi har - ikke basert på systematisk forskning, men basert på medieoppslag - tyder på at dette skjer både i kommuner og i fylkeskommuner. Det er alvorlig at fylkeskommuner med åpne øyne planlegger for et stort mindreforbruk av timer, noe som gjør at elevene ikke får den undervisningen de har krav på. De begår altså med åpne øyne regelbrudd, enten for å effektivisere eller for å spare penger. Det er en praksis som ikke er akseptabel, og som vi burde vite mye mer om for deretter å kunne sette inn riktige tiltak.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-12:
I løpet av debatten har det framkommet mye god argumentasjon fra regjeringspartienes representanter som egentlig burde legge til rette for å støtte forslaget fra Høyre og de andre opposisjonspartiene. Som sagt er dette ett av flere forslag og et forsøk på å tenke kreativt for å øke rekrutteringen til realfag og samtidig sikre at kvaliteten på realfaglig utdanning styrkes. Blant annet er det viktig innenfor de feltene jeg nevnte i mitt innlegg, men også i forhold til lærerkompetansen - for dem som skal bli lærere i framtida. Når det gjelder spesialiserte tilbud innenfor idrett, er det noe vi har lang tradisjon for, og som oppmuntres i Norge. Samtidig oppmuntrer man også de som f.eks. har satt i gang forsker- og teknologilinjer. Sotra videregående er ett eksempel, TAF ved Levanger videregående er et annet. Mitt spørsmål er da: Hvorfor kan man ikke oppmuntre på samme måte til å opprette teknologigymnas som rene, spesialiserte løp? Grunnen til at man trenger den oppmuntringen, er at det koster ekstra penger som staten må bidra med. Det er ekstra timer, ekstra utstyr - det er altså litt mer enn bare å være kreativ i fylkeskommunen som kreves for å opprette disse tilbudene.
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2008-02-12:
Jeg er enig med alle dem som både her i salen og ellers sier at det er viktig å bevare og utvikle to målformer i Norge. For alle oss som er glad i nynorsken som sidemål - jeg har også nynorsk som sidemål - ser vi jo at nynorsken er under et veldig sterkt press fra mange kanter. I motsetning til regjeringspartiene ønsker jeg da å se på hvordan vi skal klare å styrke nynorsken som et sidemål, samtidig som man klarer å styrke hovedmålet til elevene der det er bokmål. På samme måte ønsker vi å styrke nynorsk som hovedmål der det er det, og bokmål som sidemål der det er det. Da er det litt forunderlig for meg at regjeringspartiene her i salen kan avfeie så sterkt som de gjør, den forskningen vi faktisk har på området. NIFU STEP-rapporten sier at skriftlige ferdigheter i hovedmålet er signifikant forbedret. Det betyr at det er mer enn at man så vidt kan se det. Det er altså signifikant, og det er betydelig. Da forstår ikke jeg hvordan man bare kan avfeie den type forskning, istedenfor kanskje å gå inn i den og se på hva man kan gjøre for å klare å styrke både hovedmålet og sidemålet.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
For det første er det mange menneske som kan vere litt urolege i ung alder utan at dei har åtferdsproblem som gjev ein diagnose eller gjer at dei skal plasserast på spesialskular. For det andre viser brei forsking at elevar med ulike utfordringar bør vere innafor det same systemet, og ikkje verte segregerte. Så finst det jo tilbod til elevar i dag som har særlege behov for det. Spørsmålet her er jo kor terskelen skal liggje. Så vil eg vise til særleg eitt av dei innspela eg synest er konstruktive her, nemleg spørsmålet om å få meir helse- og sosialfagleg pedagogisk kompetanse, og for så vidt annan kompetanse, inn i skulen, anten gjennom tilsetjing eller gjennom auka bruk av samarbeid. Det meiner eg er ei stor utfordring. Vi ser at mange kommunar faktisk jobbar godt med det, men vi har framleis mykje å gå på i åra framover på det området.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Vi er tvert imot svært positive til at lærarar skal verte evaluerte på ei rekkje ulike måtar, slik som dei òg vert i dagens skule. Rektor og skuleleiinga ved den einskilde skule har sjølvsagt ansvar for både å evaluere og følgje opp og rettleie lærarane. Vi har heldigvis ein utstrekt bruk av samarbeid mellom lærarar, og i langt større grad enn tidlegare, der ein evaluerer kvarandre si undervisning. I tillegg har vi ei rekkje undersøkingar, t.d. Elevundersøkinga, som på ulike måtar kan brukast til å evaluere lærarane sin innsats. Så vil eg leggje vekt på at dei undersøkingane vi no har - dei nasjonale prøvene, kartleggingsprøver osv. - òg evaluerer resultata til elevane og dermed seier noko om læringa i enkeltfag i det einskilde klasserom. Så det er viktig både å evaluere og ikkje minst å følgje opp og rettleie lærarane, men på andre måtar enn det som Høgre foreslår i sitt forslag no.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
No skal vi ikkje ha tilsetjingsprosessar frå Stortingets talarstol. Eg vil understreke at det er dei lokale myndigheitene, dvs. fylkeskommunar og kommunar og den enkelte skulen, som har ansvar for å skaffe den kompetansen dei treng. Eg trur ikkje det er nokon tvil om at ulike yrkesgrupper som har den pedagogiske kompetansen som må vere basisen i skulen, kan vere eit godt supplement til lærarar og andre. I tillegg ser vi at vi har enkelte skular med spesielle tilbod til særskilde elevar, tilbod som har element i seg til godt å kunne treffe fleire innanfor den ordinære offentlege skulen. Eg er positiv til denne tankegangen, og eg synest vi ser mange gode eksempel på at det skjer noko i den retninga rundt omkring i Noreg.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Eg vil oppfordre lokalpolitikarar over heile Noreg til å setje skule på dagsordenen minst ein gong i året, med kvalitetet, innhald og resultat i skulen som tema. Etter mi oppfatning bør foreldre, lærarar og andre krevje det av lokalpolitikarane sine. Eitt utgangspunkt for ein slik debatt kan vere nasjonale prøver og dei obligatoriske kartleggingsprøvene. Andre utgangspunkt bør vere: Satsar ein nok på den kompetansen som rektorar, lærarar og andre i skulen representerer? Fokuserer ein nok på åra før overgangen til skulen? Klarer ein å følgje opp elevane med det utgangspunktet dei har, heilt frå starten av skuleåret? Eg kunne ha nemnt andre ting dersom eg hadde hatt betre tid, men eg vil gjenta: Eg synest kommunepolitikarar skal diskutere skulens innhald, og eg synest alle som har med skulen å gjere, bør krevje det av sine politikarar.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Ein kan av og til spørje seg om Framstegspartiet i tilstrekkeleg grad er nok rundt omkring i norske klasserom og ser på alt det gode arbeidet som ein gjer der, kor godt det vert jobba for å få eit godt læringsmiljø, for at konsentrasjon og fokusering skal vere i sentrum, og for at respekt og omsyn til kvarandre skal gjelde. Så har vi mykje igjen for å kome vidare. Eg har no gått gjennom mange tiltak, tiltak som har vorte gjennomførde og som vi vil vurdere framover. Men eg synest vi må ha med oss biletet av korleis ein jobbar. Dersom vi skal klare å få til det aller viktigaste her, nemleg respekt for læraren og dei som gjer jobben, må vi ikkje minst òg vise respekt for den jobben dei i dag gjer rundt omkring i den norske skulen.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Eg viste vel til at det «i alle fall» kan vere teikn på tre ting. Så er det slik at vi har ordensreglement som er regulert i opplæringslova ved alle norske skular, i tillegg eit systematisk og godt arbeid som ligg til rektor og skuleleiing, som ligg til klasseleiarrolla for den enkelte lærar, og som òg skal følgjast godt opp av kommunar og fylkeskommunar rundt omkring i Noreg. I tillegg er det viktige tiltak på dei andre områda, ikkje minst når det gjeld kompetanse. Der har vi så vidt sett i gang arbeidet med ei stortingsmelding om lærarrolla og lærarutdanninga. Det er òg spørsmål om korleis ein kan få tydeleg og god leiing i klassen for den enkelte lærar. Eit arbeid der ein sørgjer for at undervisningstida vert brukt på ein god måte, vil òg vere viktig.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Eg kjenner ikkje den enkelte saka som det vart vist til her, men eg vil på generelt grunnlag seie at alle planlagde avvik frå det minstetimetalet som elevane har krav på, skal følgjast opp. Det vil seie at alle rapportar som kjem inn om at det kanskje er avvik, eller at det kanskje vert planlagt avvik, skal undersøkjast. Fylkesmannens rolle er å sørgje for at dette vert følgt opp i alle fylke i Noreg. Det er jo varsla nettopp at vi skal ha eit tilsyn, altså ei undersøking om korleis dette kan følgjast opp rundt omkring i Noreg, om den typen planlegging foregår. Då vil eg kome tilbake med resultata frå det, slik at vi skal få eit betre grunnlag for den vidare diskusjonen.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Lat meg først presisere at det dreier seg om to litt ulike ting, som mange her har vore inne på. Det eine er at ein får det minstetimetalet ein har krav på. Der har vi sett i verk eit tilsyn. Rapportar frå det vil verte offentleggjorde. Poenget med tilsynet er nettopp i større grad systematisk å finne ut om det er avvik frå minstetimetalet, og det vil gje eit godt grunnlag for å vurdere vidare tiltak. Det andre er ei svært kompleks og langt vanskelegare problemstilling, nemleg kva den undervisningstida ein har, vert brukt til. Der viste eg til at det vil vere eit område vi vil få tak i, i samband med ny strategi for utdanningsforsking. For det er ingen tvil om at akkurat som spørjaren etterlyser, må vi ha større kunnskapsgrunnlag for vidare tiltak i tillegg til alle dei tinga vi gjer allereie.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
For det første gjer vi mange av dei tinga som vart etterlyste her. Vi har løyvt 375 mill. kr frå statleg side til å innføre kompetanseheving for lærarar i 2008. Vi har varsla at vi no jobbar med å gå igjennom lærarrolla og lærarutdanninga vidare framover og vil leggje fram ei stortingsmelding om det. Og vi har gjort nokre andre ting, f.eks. å auke timetalet - noko som Venstre ikkje etterlyser, fordi dei er imot det. Så svarte eg på spørsmålet her ved å vise til ein ting som vi allereie har sett i gang, nemleg det ein kan kalle ei nasjonal utvalsprøve når det gjeld å få det timetalet ein har krav på - altså eit tilsyn. Det vil vi kome tilbake til og rapportere frå, som eg trur representanten er kjend med. Vidare vil eg vise til at det er eit behov for forsking, og at vi jobbar med nasjonal strategi for utdanningsforsking. Det er eitt av mange viktige tema som vi er nøydde til å ta tak i.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Det heng saman på den måten at vi har eit ordensreglement i dag, som eg trur representanten er kjend med, som vert handheva rundt omkring. Så sa eg at det kan i alle fall vere tre ulike grunnar til at undervisningstida i skulen ikkje vert utnytta godt nok. Ein grunn kan vere at trass i at vi har det ordensreglementet, kan det vere at det ikkje er etablert klare nok reglar og normer for oppførsel ved heile skulen. Eg vil bl.a. vise til at ein ting er å ha eit reglement, ein annan ting er sjølvsagt at ein har den kompetansen, den leiinga, det systemet og den oppslutninga blant foreldre og andre om klare reglar og normer rundt omkring på skulane. Vi må ha regelverket i botnen, og så må vi ha alt det som gjer at det faktisk vert sett ut i livet, oppå det.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Det er eit godt og viktig spørsmål. Sett frå norsk næringslivs perspektiv og med omsyn til korleis vi kan bidra til å løyse store globale utfordringar, er både realfag og betydeleg språkkompetanse viktig, t.d. er den betydelege fleirspråklegheita i Noreg ein stor styrke. Særleg på vidaregåande har vi sett ein veldig negativ tendens når det gjeld søking til språkfaga. Som representanten sikkert er kjend med, har vi gjennomført eit tiltak straks - nemleg å slå saman programområda for språk og samfunnsfag. Vi vil òg i språkmeldinga som vil verte lagd fram for Stortinget no i vår, gå gjennom ytterlegare moglege tiltak på det området. Vi er nøydde til å jobbe vidare for at vi skal klare å trekkje fleire både mot realfag og mot språk, slik at vi legg grunnlaget for fleire innanfor høgare utdanning og for framtidig rekruttering av lærarar - og kompetanse i skulen - på begge felt.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
I denne debatten har det frå opposisjonen for det første kome fram mange veldig gode argument for den særlege satsinga som Regjeringa no gjennomfører, og som det er brei oppslutning om, og for det andre mange gode eksempel på kvifor ein innan dei eksisterande rammene nettopp kan gjennomføre dei intensjonane som representanten Eriksen Søreide har med sitt forslag. Av spørsmålet skjønar eg no at djupast sett kokar det ned til meir pengar. Fylkeskommunane har ansvaret for tilbodet innanfor vidaregåande opplæring, og dei har betydeleg handlingsrom, òg økonomisk, til å leggje inn ekstra midlar. Sjølvsagt vil vi òg i alle framtidige budsjett vurdere om det skal vere særlege tilbod og om ein skal bruke økonomiske ressursar på dei. Men handlingsrommet finst, den store nasjonale satsinga på realfag finst, og det er rom, òg økonomisk, for fylkeskommunane til å bruke pengar på dette.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Debattane i dag har vist at dei forslaga som opposisjonen tenkjer på og synest er kreative, dei vert gjennomførte av Regjeringa. Det var tilfellet i førre debatt, der ein ønskte ei kartlegging: Eit tilsyn er alt varsla på det feltet og vil verte lagt fram. Slik er det her òg. Representanten Dørum viste i sitt innlegg nettopp til eit godt eksempel - som det vart vist til frå talarstolen - at ein gjennomfører det som det her i dag vert bedt om. Representanten Dørum sa sjølv at nettopp det skjer. Rommet finst, dette vert gjennomført innanfor dagens rammer. Eg synest debatten på ein god måte oppsummerer det, eg synest det er mange gode intensjonar. Alle frå regjeringspartia som har teke ordet, og eg sjølv, understrekar nettopp at vi har utgangspunktet i dag. Då treng vi både at fylkeskommunen brukar handlingsrommet og ei rekkje andre tiltak, t.d. auka kompetanse hos lærarane i realfag framover.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Eg vil nytte sjansen til å skryte av dei regionale vitensentra. Eg meiner dei gjer ein viktig jobb, har mange gode tilbod og spelar ei rolle i realfagssatsinga. Eg veit at det finst søknader med ønske om å utvikle fleire, og eg er kjend med situasjonen i Østfold. Vi vil sjølvsagt ta stilling til dette. Eg kan ikkje varsle noko nytt her, men eg er svært positiv til regionale vitensenter og vil òg vurdere behovet for fleire framover.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Nei, akkurat i denne samanhengen diskuterer vi hovudmål og sidemål, som då er nynorsk og bokmål for dei fleste. Men det er heilt riktig at dei som snakkar kvensk og samisk, ikkje må verte gløymde i dette biletet, heller ikkje dei mange minoritetsspråklege som har fritak. Derfor er det ei stor utfordring å finne ei ordning som passar for alle. Men for det store fleirtalet har vi eit system med at ein får skriftleg opplæring, og har eksamen, både i bokmål og i nynorsk. Det fungerer godt, og legg eit godt grunnlag for god kunnskap og god språkopplæring i Noreg.
Bård Vegar Solhjell (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Eg har sett meg inn i akkurat den forskinga og sett nærmare på ho. Der er det nokre interessante funn. Det er òg riktig at det er eit hovudbilete av at mange av dei måla som ein skulle ha forska på, ikkje er nådde, og at det i tillegg er andre ting enn fritaket som har hatt betydning for resultata. Men først og fremst meiner eg at det i denne samanhengen er eit for smalt grunnlag for ei så stor avgjerd. Så er eg einig i at vi treng å gå vidare med å styrkje norskopplæringa generelt i Noreg, og at vi har særlege utfordringar når det gjeld å styrkje opplæringa både i hovudmålet nynorsk og i sidemålet nynorsk, fordi nynorsk er mest pressa av dei to skriftspråka. Men det eg ikkje forstår, er kvifor mindre kunnskap i skriftleg sidemål, i dette tilfellet nynorsk, etter Høgres meining skulle føre til meir positive haldningar, når det på nesten ingen andre felt er slik. Det saknar eg eit svar på.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
Jeg hører at statsråden vil gå inn i saken. Det er jo kjempebra. Hva kan statsråden tenke seg å gjøre som strakstiltak for å hindre at elevene i klasse etter klasse år etter år går ut uten at nesten ikke noe har skjedd?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
I innlegget sitt sa statsråden at det mangler klare regler og normer i forhold til oppførsel. Men i svaret til representanten Gåsvatn sa statsråden at det finnes ordensregler som trekker opp normene, som begrunnelse for at han nå ikke vil gjøre noe. Hvordan henger dette sammen?
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2008-02-12:
Vi ser jo at den økte forskningen på realfag kanskje slår negativt ut for andre områder, for det viser seg at det blir en slags pendeleffekt for de samme gruppene elever når det gjelder språkutdanning. Da er mitt spørsmål: Hvordan vil statsråden klare å opprettholde satsingen på realfag uten at realfag blir taperen i forhold til f.eks. språkfag?
Johanne Skjølberg (Sosialistisk Venstreparti), 2008-02-12:
Det er vel ingen tvil om at satsing på realfag er viktig for å kunne møte næringslivets behov for godt kvalifisert arbeidskraft også i framtida. Dette vil jeg tro at det er enighet om i alle partier. Det man kanskje ikke i så stor grad kan enes om, er hvilke strategier som på en best mulig måte vil kunne realisere disse målene. Forslagsstillerne peker på opprettelsen av egne spesialiserte teknologigymnas som løsningen. La meg med en gang si at jeg ikke mener at dette er veien å gå. Opprettelsen av egne teknologigymnas utenfor dagens rammeverk kan tvert imot flytte fokus og bli en sovepute i arbeidet med å heve realfagene i den norske skolen. På alle trinn i vårt utdanningssystem er det behov for både å gjenreise realfagenes status samt å styrke elevenes faglige utbytte i disse fagene. Det er behov for en helhetlig satsing fra barnetrinn til videregående skole. Regjeringens satsing har begynt å gi resultater. «Realfag, naturligvis!» og planen «Et felles løft for realfagene» er viktige strategier. Kunnskapsløftet gir grunnskolen handlingsrom til å tenke nytt. I tillegg kan man i saksframlegget vise til en rekke realfagsatsinger knyttet opp mot videregående skole, som f.eks. miljø- og teknologitilbudet i Buskerud. Alle disse tiltakene viser at det innenfor dagens rammer er rom for spesialisering innenfor realfagene. Jeg vil også peke på Nasjonalt senter for matematikk i opplæringen, som har som hovedoppgave å lede og koordinere utviklingen av nye og bedre arbeidsmåter og læringsstrategier i matematikkopplæringen, strategier der man fokuserer på læringsarbeidet i klasserommet og på ny metodikk, som vil gi lærerne et løft, og som igjen vil styrke elevenes kunnskaper. Å vise elevene sammenhengen mellom det som nok kan føles som tunge teorifag i skolen, og hva fagene gir av spennende jobbmuligheter også innenfor forskning og utvikling, er spesielt viktig. Det er gledelig at næringslivet her har kjent sin besøkelsestid, og at man mange steder rundt om i landet har gode lokale eksempler på det gode samspillet mellom næringsliv og videregående skole først og fremst, men også mellom næringsliv og grunnskole. Jeg vil her trekke fram Andøya Rakettskytefelt og NAROM. NAROM er et nasjonalt skolelaboratorium for romrelaterte fag, og samlokaliseringen med Andøya Rakettskytefelt gjør det mulig for elever, studenter og lærere fra hele landet aktivt å ta i bruk unike ressurser i form av spennende romlaboratorier og instrumenter. I 2007 gav NAROM ca. 2 200 deltakere et særdeles motiverende og spennende tilbud innenfor temaer som atmosfære, klima og miljø. Det eksisterer altså innenfor dagens rammer en rekke tiltak i grunnskole og i videregående skole for å øke både kompetansen og motivasjonen i realfagene. Det er nettopp summen av dette mangfoldet som vil gi resultater. Etablering av egne teknologigymnas utenfor dagens rammer er ikke svaret. Svaret er en langsiktig, kontinuerlig satsing på realfagene, og her er Regjeringens strategi den riktige veien å gå.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2008-02-12:
Jeg takker statsråden for svaret, som jeg velger å oppfatte som en erkjennelse av at man gikk altfor langt i sine løfter i valgkampen i år 2005. Det var også fra statsrådens side en beskrivelse av at man ikke har vært i stand til å levere på dette området. Man slår fast at norsk industri går bra - ja heldigvis for det. Det gjør man på konkurranseutsatt sektor på dette området i de fleste land - enn så lenge i alle fall i Europa. Det som er viktig, er nemlig at også den norske industrien skal ha langsiktighet over seg. Det er selskaper som i dag sitter og vurderer om man skal investere milliardbeløp her hjemme, eller om man skal prøve å finne en annen arena for å investere for fremtiden. Jeg er selvfølgelig helt enig i at mer energi, mer kraft i markedet vil være til stor hjelp også for norsk industri. Derimot kan man ikke slå fast at å anvende lav nettleie eller redusert elavgift er en spesiell, norsk særstøtte. Det er ikke det vi snakker om i denne forbindelse. Jeg velger å oppfatte dagens svar som en avliving av løftet om at dagens rød-grønne regjering er i stand til å skaffe norsk, kraftkrevende industri såkalt billig kraft, til under markedspris. Så slår statsråden fast at det inngås mange kontrakter i dag, og at jeg gir et feilaktig bilde. Da synes jeg statsråden må referere til hvem som nå inngår kommersielle industrikraftavtaler, for det er ikke jeg kjent med. Jeg er bare kjent med at det har vært en total mangel på inngåelse av denne type kontrakter i landet de siste to og et halvt årene. Under henvisning til situasjonen for Hydros aluminiumsproduksjon i Rogaland med utfasing av Søderberg-delen av anlegget på Karmøy kunne det være interessant om statsråden kunne si noe om det er en dialog på gang mellom selskapet og statens eget instrument. Helt til slutt tilbake til dagens åtte punkter: Vil statsråden kunne gå god for at disse åtte punktene skal resultere i at det blir slik som det står i overskriften: «Slik skal Haga skaffe industrien billig strøm»?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2008-02-12:
I valgkampen i 2005 understreket de rød-grønne partiene hvor opptatt de var - og det er de fortsatt - av å ivareta kraftkrevende industri. Regjeringa jobber systematisk med å legge til rette for at vi kan ha en sterk og solid kraftkrevende industri i Norge også i åra framover. Det er et faktum at Høyre og andre partier som har samarbeidet med Høyre i de seinere åra, ikke har hatt de samme ambisjonene. Det er klart uttrykt i dokumenter i Stortinget, hvor man kun viser til de generelle rammevilkårene for industrien. Den rød-grønne regjeringa legger opp til et system med en serie tiltak som til sammen vil gi gode vilkår for industrien. Alle tiltak vil ligge innenfor rammen av EØS-avtalen, sjølsagt. Man kunne jo beskylde meg for å legge til rette for tiltak utenfor EØS-avtalen, men så vil ikke skje. Alle tiltak som antydes fra vår side, ligger innenfor EØS-avtalen. Et viktig fundament for denne totalløsningen er de langsiktige, kommersielle kraftavtalene med individuell tilpasning som bedriftene vil måtte inngå med Statkraft. Statkraft bekrefter overfor oss at de nå har samtaler med en rekke bedrifter, og uten at jeg går utover mitt mandat, tror jeg at jeg kan bekrefte at det inkluderer også en dialog med Hydro. I tillegg til disse kommersielle, langsiktige, gode kraftkontraktene som er individuelt tilpasset, vil vi bruke alt det handlingsrommet som finnes innenfor rammen av EØS-avtalen, for å gi denne industrien gode vilkår. Da må vi se på hvilke handlingsrom som ligger innenfor miljøregelverket. Da må vi se hvordan vi kan bruke såkalt bagatellmessig støtte til de små og mellomstore bedriftene. Da må vi se på om det er noe mer som kan gjøres i forhold til nettleie. Da må vi se på om det er noe som bør gjøres med avskrivningssatsene. Regjeringa har ambisjoner om å bidra til at den kraftkrevende industrien får gode vilkår i Norge. Det jobber vi systematisk med. Vår offensive tilnærming er en helt annen enn den vi har sett fra Høyre, som stort sett har brukt tida til å si at ingen ting er mulig.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2008-05-27:
Jeg vil gjerne slutte meg til saksordførerens håp om at behandlingen av denne saken vil få konsekvenser i den forstand at rettsapparatet, både høyesterettsdommerne og alle andre, merker seg behandlingen og det sterke ønsket om at man ikke skal ha saker tilsvarende Fritz Moen-saken. Jeg er noe usikker på om det faktisk vil bli oppfattet slik, i og med at man ikke handler. Flere av talerne har sagt at de er imot undersøkelser, fordi undersøkelsene ikke vil avdekke noe. Jeg trodde faktisk det var slik at undersøkelser blir iverksatt for å finne ut om det er noe å avdekke. Det vil jo alltid være slik at det virker noe rart hvis man skal la være å foreta undersøkelser, granskinger og vurderinger fordi man på forhånd har konkludert. Saksordføreren nevnte også at man ved tre tidligere behandlinger, altså bl.a. domstoler, granskingsutvalg osv., har undersøkt og vurdert disse vitneutsagnene, og har konkludert med at det liksom ikke er så viktig. Vel, det at andre har konkludert slik, er vel ikke noen unnskyldning for Stortinget. Hvis man konkluderer på samme måte bare fordi andre har gjort det, føler man det jo slik at hvis andre gjør feil, skal man selv kunne gjøre nøyaktig de samme feilene, uten egentlig å ha noe ansvar. Det er fremdeles slik at ingen er stilt til ansvar for justismordene overfor Fritz Moen. Det har ikke fått konsekvenser for noen. Og når det gjelder rettsapparatet og rettssystemet, virker det ikke - på meg i hvert fall, som en utenforstående - som om det har slått inn i systemene at man skal være ydmyk overfor mulige justismord, og at man bør være åpen for å kunne se på saker på nytt - igjen f.eks. Torgersen-saken, hvor man innbitt holder fast på at intet skal gjenopptas. Holdningen som jeg mener å fornemme at vi møter fra rettsapparatet, også gjennom boken til Tore Sandberg, og i Liland-saken og andre saker, er at vi gjør pr. definisjon ikke feil, og vær så snill, vi skal ikke ha noen som går oss etter i sømmene. Man dekker kanskje litt over hverandre og har den holdning at her gjøres det ikke feil, og man motarbeider aktivt i realiteten dem som gjerne vil finne ut om feil er begått. Og jeg beklager å måtte si det, men jeg føler at det er det samme som kommer hit til salen, i Stortinget - en masse fine ord, men å sette i gang undersøkelser og gi mulighet for avhør og kartlegging sier altså flertallet nei til. Fremskrittspartiet synes det ville vært helt naturlig at Stortingets ansvarskommisjon hadde fått det oppdraget. Så vidt jeg har forstått, har heller ikke Tore Sandberg konkludert med at det bør reises riksrettssak. Han har heller ikke sagt at høyesterettsdommerne har foretatt noe straffbart, han har bedt om undersøkelse av dette. Og etterforskningen som Ansvarskommisjonen burde vært igangsatt med, ville vært et langt bedre grunnlag for Stortingets avgjørelse med hensyn til om saken skulle henlegges, eller om det skulle tas ut tiltale.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2008-05-27:
Komiteen har besluttet ikke å oversende saken mot de tre høyesterettsdommerne Bruzelius, Matningsdal og Stang Lund til Stortingets ansvarskommisjon. Komiteen valgte likevel på bakgrunn av Tore Sandbergs initiativ for første gang å åpne sak for å ta stilling til hvorvidt konstitusjonelt ansvar skal gjøres gjeldende, og om Stortingets ansvarskommisjon skal anmodes om å foreta nødvendige undersøkelser for å klarlegge grunnlaget for slikt ansvar. Jeg oppfatter denne prosessen som en klar erkjennelse av sakens viktighet. Det er sannsynlig at Tore Sandberg tidligere har møtt en slags holdning om at dette ikke interesserer oss, men akkurat den holdningen synes jeg ikke kan rettes mot Stortingets behandling av saken, som har skjedd med aller største alvor og respekt for både Sandbergs innsats og for sakens alvor. Allerede dette forteller jo mye om sakens alvor. Behandlingen av Fritz Moen er et av de mest alvorlige justismord i Norges historie og kalles med rette en skamplett på vårt rettssamfunn. Det som ikke skal skje, skjedde. Statens myndighetsapparat sviktet, og en uskyldig mann ble dømt for to drap han ikke hadde begått. I innstillingen fra komiteen gjøres det grundig rede for hvorfor komiteens flertall anser at det ikke foreligger grunnlag for å oversende saken til Stortingets ansvarskommisjon. Jeg slutter meg her til saksordførerens redegjørelse, som var grundig og god på dette punkt. Høyre står sammen med komiteens flertall i å mene at saken nå endelig er behandlet på forsvarlig og grundig vis, ikke bare i Stortinget, men også gjennom Mæland-utvalgets arbeid og i tillegg det nylig inngåtte forliket mellom staten og Fritz Moens bo. Jeg vil igjen understreke at vår beslutning ikke skyldes en nedvurdering av sakens alvor, men en helhetsvurdering av hva som faktisk bør kreves for å sette Ansvarskommisjonen i arbeid og eventuelt kunne gjøre konstitusjonelt ansvar gjeldende overfor dommere i Høyesterett. For Høyres del har vi ikke funnet at de tre høyesterettsdommeres utøvelse av sine embeter som medlemmer av kjæremålsutvalget gir grunnlag for å sette Ansvarskommisjonen i arbeid, og sette i gang en prosess som kan føre til riksrettssak for brudd på konstitusjonelle plikter.