Magne Rommetveit (Arbeiderpartiet), 2015-03-05:
Eg er av dei som brukar E134 som min veg når eg køyrer mellom Vestlandet og Austlandet. Og gjennom dei godt over 30 åra det har vore min veg, har eg registrert at dette opplagt også stadig har vorte mange fleire sin veg. Trafikken har auka mykje, men standarden har også auka betrakteleg, både på vestsida og her austafor vasskiljet. Utbetringar og nye traséar har gjort E134 stadig betre framkomeleg og stadig meir trafikksikker i høve til den store trafikkauken. Mykje står likevel igjen før E134 kan seiast å ha fullgod standard på heile strekninga, og eit av dei viktigaste områda får si framtidsretta trafikkløysing når me no vedtek proposisjonen om utbygging og finansiering av E134 Damåsen–Saggrenda i Buskerud. For det har vore slik – og vil nok vera slik fram til prosjektet er ferdig bygd – at når ein kjem køyrande på europavegen, E134, med brukande standard og med 80 km/t-fartsgrense, og ein kjem til Kongsberg, då smalnar helst vegen inn, går gjennom tettbygde strøk med mange av- og påkøyringar, og vegen har nedsett fartsgrense til 40 km/t. I dag, når ein køyrer E134 gjennom Kongsberg, må ein forsera fleire opphøgde fartshumpar før ein er komen gjennom byen. Det er knekk på knekk på det som i utgangspunktet er ein temmeleg flat veg. Me har vel alle høyrt om den namnkunnige Kongsbergknekken. Den var i si tid banebrytande for hoppsporten, men skulle høyra fortida til. Ein biltur på E134 i dag gjev deg opplevinga av at Kongsbergknekken enno pregar byen, men no på vegen. Som langvegsfarande på ein europaveg vert store mengder lokaltrafikk oppfatta som svært forstyrrande i trafikkbildet. Sånn er det også på E134 gjennom Kongsberg. Og eg har meir enn ein gong lurt på kvar dei kjem frå, alle desse bilane som svingar av og på hovudvegen, og kvifor det skal vera så mykje lokaltrafikk akkurat her. For ei tid tilbake var eg med transport- og kommunikasjonskomiteen på reise i Buskerud. Me fekk då eit godt innblikk i det pulserande og sterkt veksande næringslivet i og rundt Kongsberg. Og det er rett og slett imponerande at me i dette området har så sterk internasjonalt retta industri. Og då er det nettopp det at me her får ei løysing for både gjennomgangstrafikken og lokaltrafikken som gjer prosjektet E134 Damåsen–Saggrenda til eit så godt og viktig prosjekt. Og sjølv om kvalitetssikrarane sine analysar slår fast at prosjektet, med forslaget til finansiering, vert marginalt ulønsamt, med minus 35 mill. kr, kan det ikkje vera tvil om at realisering av Damåsen–Saggrenda samfunnsmessig vil gje store gevinstar, for både lokalsamfunnet og storsamfunnet. Når me i tillegg veit at denne strekninga er den mest ulukkesutsette på heile E134 i Buskerud, er det ei ytterlegare understreking av at me i dag handsamar ei god sak. Prosjektet er i gjeldande nasjonal transportplan omtalt med oppstart i første fireårsperiode, og eg reknar med at ein med positivt vedtak i dag kan halda den oppsette framdriftsplanen, dvs. anleggsstart våren 2015, og at hovudprosjektet kan opnast for trafikk i 2019. Kongsberg kommune, Øvre Eiker kommune og Buskerud fylkeskommune har slutta seg til utbyggings- og finansieringsopplegget. Som resten av komiteen er også Arbeidarpartiet med på forslaget om at det vert vurdert å redusera nokre av restriksjonane det vert lagt opp til på sidevegane. Regjeringa har varsla ei bompengereform. Me i Arbeidarpartiet ser fram til å debattera ho, og nokre av dei forventa effektane er óg omtalte i proposisjonen. Komiteen har også i sine merknadar peika på at samanslåing til færre bompengeselskap vil gjera det naturleg at også Damåsen–Saggrenda inngår i eitt av dei framtidige bompengeselskapa, når desse er etablerte. Men det viktigaste i dag er at me gjer vedtak om utbygging og finansiering av E134 Damåsen–Saggrenda, og at Kongsbergknekken kan tilbakeførast til historiebøkene som ein banebrytande hoppstil.