Kari Lise Holmberg (Høyre), 2007-05-10:
Denne debatten handler først og fremst om det lokale selvstyret, og innholdet i det begrepet tror jeg faktisk ikke Arbeiderpartiets Arild Stokkan-Grande har forstått. Jeg forundres også over at Tore Hagebakken advarer mot en svekkelse av det lokale folkestyret når det gjelder Høyres politikk, for er det noe Høyre kjemper for, er det det lokale folkestyret. Det er nærhetsprinsippet, det er at oppgaver skal løses på lavest mulig effektivt nivå. Det er de lokale folkevalgte som er i sentrum, som er nærmest innbyggerne. Det er dem innbyggerne først og fremst har et forhold til. Hvis innbyggerne ikke er fornøyd med de lokale folkevalgte, går det an å skifte dem ut gjennom valg. Det er demokratisk styresett på et lokalt folkevalgt nivå. I forrige periode var Stortingets kommunalkomite i Nord-Italia for å studere regional utvikling og regioner. Hva så vi? Jo, sterke regioner og mange små, svake kommuner der ordførerne bare var snorklippere. Det var regionene som hadde utøvende makt, som hadde pengene. Hva ser du i Frankrike? Jo, sterke regioner og utallige små, svake kommuner. Er det en ønskelig utvikling i Norge? For meg så absolutt ikke. Heldigvis står Høyre og Fremskrittspartiet sammen i denne innstillingen. Vi ønsker to nivåer. Det er den beste måten å fornye offentlig sektor på. De kommunale oppgavene løser kommunene som best de kan i dag. Og de kan med fordel få flere oppgaver. Ulike kommuner kan ha ulike oppgaver, alt etter størrelse. De oppgavene som ligger på fylkeskommunen i dag, har vi hele tiden sagt det ikke er store utfordringer ved å fordele på to nivåer, og det viser vi i vår alternative innstilling her i dag. Vi viser hvor vi vil ha videregående opplæring. Vi sier at vi vil ha bedre modeller innenfor samferdsel i forhold til at kommunene utarbeider planer. Når det gjelder spørsmålet om grunnskolen og veiledningsansvaret, der regjeringspartiene, eller flertallet, nå skal ha dette over til regionalt nivå, står jeg her som et stort spørsmålstegn. Jeg har jobbet 25 år i grunnskolen, jeg har vært veileder i kommunen, jeg har vært veileder hos fylkesmannen, og jeg kan ikke med min beste vilje skjønne hvorfor dette skal legges til regionalt nivå. Jeg tror jeg har funnet en forklaring, det må rett og slett være en desperat jakt på oppgaver. Spørsmålet er om ikke tittelen på denne innstillingen kunne være «Jakten på oppgavene». For selv med de oppgavene som ligger i innstillingen, vil ikke det tredje forvaltningsnivået, eller mellomnivået, være i stand til å legitimere mellomnivåets eksistens. Så må jeg en tur innom statsråd Åslaug Haga. Statsråden taler mot bedre vitende, og hun har definitivt ikke belegg for å si at Høyre vil tvangssammenslutte kommuner. Vi bryr oss selvfølgelig om kommunestørrelsen – det er derfor jeg med skrekk og gru ser på Italia og på Frankrike. Jeg ønsker absolutt ikke den utviklingen. Men vi snakker ikke om tvang. Vi snakker om stimulans. Å stimulere er noe helt annet enn å tvinge. Heldigvis stod Olav Ulleren, KS’ sjef, den 29. desember fram i Firda og sa at det var på tide å gjennomgå kommunestrukturen på nytt. Han sa at det hadde vært en fordel å få til et bredt politisk kompromiss om hvordan Kommune-Norge skal se ut framover. Jeg er så hjertens enig! Kommunepolitikerne ønsker ingen overkommune. Det er negativt ladet. Befolkningen føler heller ingen nærhet eller tilhørighet til et regionalt nivå. Det er for fjernt. Større regionale nivåer blir enda fjernere og enda lenger vekk fra innbyggerne. Det er faktisk Høyre og Fremskrittspartiet som har den mest demokratiske modellen – det er den modellen som gir nærhet, som er effektiv, og som er framtidsrettet. Den gir gode bo- og arbeidsregioner, naturlig utviklet gjennom lokaldemokratiske reformer.