trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ivar Kristiansen (Høyre), 2009-03-24:
Det denne debatten handler om, er å få forskningsinnsatsen tilbake på sporet. Det er et betimelig spørsmål som interpellanten tar opp i dag. Det er jo ingen tvil om at det er kunnskap, forskning, teknikk og teknologi i ypperste verdensklasse som har brakt Norge i tet i disse spørsmålene. Da er altså svaret fra Regjeringen i en periode hvor produksjonen er i ferd med å nå toppen, og noen år frem i tid er i ferd med å reduseres betraktelig, at man foretar et kutt innenfor forskningsbudsjettet. Jeg har lagt merke til at svaret i dag er å henvise til Kårstø og Mongstad, og der skal selvfølgelig Høyre på sitt vis være med og bidra til å løse CCS-fangst og lagring av CO2. Men dette handler om så mye, mye mer. Det er eksempelvis mangel på forsknings- og utviklingsmidler til å utvikle nye metoder og ny reservoarteknologi som kan øke utvinningsgraden av olje. Og som interpellanten var inne på, 1 pst. mer utvinning av felt vil representere inntekter for den norske stat på rundt 300 milliarder kr. Det eksisterer kun noen få fellesprosjekter i industrien innenfor denne typen reservoarteknologi. Noen av de største selskapene utfører FoU-prosjekter internt, eller er en betydelig sponsor for forskningsinstitutter i Norge for at de skal utføre reservoarteknologiske studier. Det er også for få forskningsstipendiater i Norge for denne typen reservoarrelatert FoU. Så vet vi at interessen for realfag blant norske studenter er ganske fallende, og konkurransen om de uteksaminerte kandidatene innenfor petroleumsindustrien er økende. Forskningsstipendier i geologi og geofysikk blir ofte tildelt utenlandske studenter i dag. Dette handler om prioritering, eller mangel på sådan. Til dette hvileskjæret: Jeg registrerer at statsråden gir representanten Solvik-Olsen en slags opplæring. Det er ikke sikkert det holder med bare noen få minutter på en del områder. På andre områder er han tilnærmet ferdig utlært. Men ordet «prioritere»: Vi kan i hvert fall legge merke til at Regjeringen i dette tilfellet har prioritert ned, og – jeg gjentar – det er i en situasjon hvor norsk oljeproduksjon er halvert i løpet av en 15-årsperiode. Vi trenger økt oppmerksomhet på grunnforskning. Vi trenger økt oppmerksomhet på forskning rundt oljevern og -beredskap. Skal vi være i toppen på dette området fremover, og skal vi løse CO2-utfordringen, klimautfordringen, er det faktisk dette miljøet som må bære hovedtyngden av utviklingen fremover. Rent inntektsmessig er det ingen tvil om, som det har vært sagt her, at kunnskap har gitt denne industrien en betydelig eksportinntekt. Den står for en betydelig sysselsetting langs norskekysten, og den bidrar faktisk til at den største vinneren når det gjelder å høste av utgifter på forskningsområdet, er staten selv. Det er derfor, avslutningsvis sett fra min side, en nær sammenheng mellom petroleumsforskning og behovet for økt satsing, som Høyre gang på gang har foreslått i Stortinget, og som også interpellanten tar opp, og den målsettingen man har fra norsk side om å kunne løse fangst- og lagringskvoten rundt CO2-behandling fra våre gasskraftverk og produksjonsanlegg.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-03-24:
Ola Borten Moe sa det var et stort nederlag for Regjeringen da Ytre Vikna ikke fikk støtte fra Enova i desember. Da krisepakken til Regjeringen ble behandlet her i Stortinget nå i januar/februar, ble det også fra regjeringspartienes side her på huset skrevet merknader om Ytre Vikna. Siden statsråden holdt et innlegg om de konkrete sakene, og vil være der, utfordrer jeg på konkret politikk. Mitt spørsmål er ganske enkelt å svare på: Kan statsråden fortelle Stortinget hvor mange vindmøller som har fått økonomisk støtte fra Enova eller fra andre støttesystemer som vi har hatt tidligere i perioden, og som også har fattet en investeringsbeslutning, fra 2006 til 2008? Da har vi også satt noen tydelige årstall.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-03-24:
Når jeg legger statsrådens innlegg ved siden av stortingsrepresentant Per Olaf Lundteigens uttalelse i går om å bremse utvinningstempoet på norsk sokkel, ser jeg lite samsvar. Statsråden brukte tid på å snakke om Goliat, et lite felt, men et stort industriprosjekt. Han brukte tid på 20. konsesjonsrunde, som er i sluttfasen. Han brukte tid på TFO 2008 og ny utlysing i 2009 og forvaltningsplanen for Norskehavet. Da den røde lampen begynte å lyse, gikk han over til endring av petroleumslovgivningen, Mongstad og CO2 og Skanled. Det forteller litt om statsrådens vektlegging av de utfordringene vi står overfor. Er det slik at statsråden er enig med Senterpartiets Lundteigen, som ønsker å bremse utvinningstempoet på norsk sokkel og heller spare det som er på bunnen, som har vært en politikk som mange norske politikere har stått for?
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2009-03-24:
Petroleumsnæringen er en viktig næring for landet vårt. Petroleumsnæringen er viktig sett i sammenheng med de klimautfordringene vi står overfor. Representanten Tore Nordtun sier at det er en forunderlig debatt. Det høres ut som om det har skjedd en kolossal endring i norsk petroleumspolitikk. Nei, det har ikke det. Den har ligget fast, er uttrykket Tore Nordtun bruker. Men det må jo være lov til å spørre: Burde den ligge fast, med de utfordringer vi har når det gjelder klima? Er det ikke slik at landets nasjonalforsamling burde tatt en overordnet diskusjon på om den burde ligge fast? Representanten Inga Marte Thorkildsens uttalelser i forrige uke om at Arbeiderpartiet ikke forstår klimatrusselen og ikke har tatt inn over seg hvor alvorlig den er, er nok ikke uttalelser jeg stiller meg helt og fullt bak, men det er disse diskusjonene vi burde tatt. Det er veldig viktig at denne sektoren har langsiktige og forutsigbare rammebetingelser, og det er i de store diskusjonene vi skal vise hvilken forutsigbarhet og hvilke rammebetingelser denne sektoren skal forholde seg til. 14. juni 1971 – det var før jeg ble født – fattet Stortinget i denne salen ti prinsippvedtak om hvordan man skal forholde seg til områder nord for 62. breddegrad. Det var da de sa at vi skulle opprette et statlig oljeselskap. Det var da man snakket om hvilken betydning oljeformuen vår ville ha for utenrikspolitikken, osv. osv. Man gjorde noen prinsippvedtak som mye har vært styrt etter siden. Innimellom må vi ta oss tid til en overordnet diskusjon. Med den nye kunnskapen vi har om utfordringene når det gjelder klimaet vårt, mener Kristelig Folkeparti at tiden nå er moden for å ta en ny overordnet diskusjon i lys av dette.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-03-24:
For få år siden sa nåværende statsminister Jens Stoltenberg: Dette er bakteppet for norsk energipolitikk. Vi har et stort underskudd på kraft, som fører til at vi importerer store mengder sterkt forurensende kullkraft. Derfor må vi felle sentrumsregjeringen, og derfor må vi bygge gasskraftverk på Kårstø uten krav om renseanlegg, fordi vi trenger denne kraften nå, for vi er i en underskuddssituasjon. I dag sier Arbeiderpartiets fremste talsmann i denne debatten at situasjonen er den at Norge nå i et normalår er eksportør av energi, og at vi i bunn og grunn ikke trenger ny produksjon for å dekke eget behov, om man ser bort fra situasjonen i Midt-Norge. Dette er to vidt forskjellige tilnærminger til de energipolitiske utfordringene. Vårt spørsmål er: Hvilken av disse inngangene i energipolitikken har dagens Stoltenberg-regjering? Det er noe av det vi hadde ønsket å få avklart i en handlingsplan for energipolitikken. Isteden må vi altså følge med i avisene og prøve å tolke signalene som best vi kan, for å få et bilde av hva som er Regjeringens energipolitikk. Når det gjelder kraftutveksling med utlandet, sies det her at Regjeringens politikk ligger fast. Ja vel, men hva betyr det da at den fremste næringspolitikeren for regjeringspartiene, lederen av næringskomiteen, Ola Borten Moe, sier at i det i bunn og grunn er helt feil tenkt at vi skal ha kraftutveksling med utlandet? Forstår ikke representanter for regjeringspartiene at dette skaper uklarhet, ikke bare hos opposisjonen, men hos alle aktørene innenfor det energipolitiske området? Det er denne type spørsmål som en stortingsmelding om energipolitikken kunne ha avklart. Vårt poeng er ikke å svartmale. Vårt poeng er å prøve å finne ut av den uklarhet som nå råder, og få et bilde av hva som er Regjeringens politikk på dette helt avgjørende området. Så blir det sagt at opposisjonspartiene ikke har noe alternativ. Det er feil. Den forrige regjeringen hadde et opplegg for grønne sertifikater, som dagens regjering valgte vekk. Det ville ha gitt mye mer ressurser til fornybar energiproduksjon, og det ville ha gitt resultater på områder hvor det i dag er stillstand.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-03-24:
Petroleumsnæringen er av stor betydning for Norge. Det er en næring som har stor verdi for Norge. Den genererer store inntekter, danner grunnlag for mange arbeidsplasser og har svært mange viktige kompetansemiljøer knyttet til seg. Derfor er det forståelig at skiftende regjeringer helt siden 1974 har funnet det formålstjenlig å legge fram en petroleumsmelding for bred debatt i Stortinget. Petroleumsnæringen i Norge er av stor betydning også i et europeisk energiperspektiv. Det som skjer innenfor norsk olje- og gasspolitikk, er av stor betydning for klimapolitikken og de resultatene en oppnår der. Derfor er det ikke slik at en har et redusert behov for å få en helhetlig gjennomgang av olje- og gasspolitikken. Det behovet har tvert imot økt. Det er i denne situasjonen dagens statsråd, i motsetning til sin forgjenger, har sagt nei til å ta i bruk dette virkemidlet, og i stedet sagt at en vil forme norsk olje- og gasspolitikk ved å ta stilling til den sak-for-sak-basert. Jeg mener at det ville ha vært av stor verdi å få forankret en overbygning og en helhet på olje- og gasspolitikken gjennom en bred drøfting i Stortinget. Jeg tror en hovedgrunn til at Regjeringen har valgt vekk det å lage en slik helhetlig melding, er at indre uenighet ville gjøre en prosess med å lage en slik melding, meget krevende, for ikke å si umulig. For innenfor olje- og gasspolitikken er det slik at det er ytterpunktene i norsk politikk som nå samarbeider i regjering. På den ene siden har en SV, som var det eneste partiet som før forrige stortingsvalg gikk til valg på at en var imot all olje- og gassaktivitet i nordområdene. En har senere moderert seg og gått inn for å åpne betydelige områder, men dette var i alle fall utgangspunktet for partiet. Vi opplever i dag at det kommer høyst ulike signaler fra sentrale representanter for regjeringspartiene – ja, ikke bare det, men også fra Regjeringen. Senest nå i helgen sa miljøvernministeren at han hadde et sterkt behov for og et sterkt ønske om å styre StatoilHydro mye sterkere og mer målrettet enn i dag. Det er interessant når en statsråd gir uttrykk for et slikt syn, å få vite om det er uttrykk for Regjeringens politikk. Det har vært nevnt at Per Olaf Lundteigen i går gjorde seg til talsmann for en ny retning og et nytt innhold i oljepolitikken i forhold til det Regjeringen står for. Det ville også vært interessant i en oljemelding å få se den plattformen som Regjeringen har, i stedet for at en må lytte til ulike signaler, slik som en her står overfor. Vi har også ulike signaler når det gjelder strategien i forhold til å åpne Lofoten og Vesterålen. Her vil Arbeiderpartiet vente med å ta en avgjørelse, mens Senterpartiet og SV har sagt nei. Jeg imøteser statsrådens vurderinger rundt dette oljepolitiske spørsmålet. Vi vet altså lite om hva regjeringspartiene mener på sentrale områder i olje- og gasspolitikken. Det som er enda verre, er at det synes å være uklart hva Regjeringen mener. Regjeringen har sagt nei til å lage en oljemelding. Det synes jeg er beklagelig, og Venstre kommer til å stemme for det forslaget som foreligger til behandling i dag.
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2009-03-24:
Representanten Tore Nordtun hevdet at representanter for opposisjonspartiene ikke har framført alternative synspunkt når det har vært aktuelle debatter i denne sal. Det er feil. Blant annet kom det, som Solvik-Olsen henviste til, alternative synspunkt i forbindelse med StatoilHydro-fusjonen, bl.a. med det siktepunkt å legge til rette for at en kunne ha et mangfold av aktører på norsk sokkel, og ikke den ensidige satsingen på StatoilHydro som en mener regjeringspartiene legger opp til. Venstre har også fremmet alternative synspunkter knyttet til arealbruk, og har også fremmet forslag i denne sal i den forbindelse. Men hvis Nordtun er bekymret for at det ikke er alternative stemmer, at det ikke kommer alternative forslag, så er også det grunnløst i den forstand at dette i stor grad kommer fra regjeringspartienes egne folk. Bare de siste dagene har det kommet alternative forslag, alternative synspunkt fra iallfall tre sentrale representanter for regjeringspartiene på områder som er viktige for norsk olje- og gasspolitikk. Vi opplevde at Erik Solheim ønsket en sterkere styring med Statoil. Det er jo et vesentlig punkt innenfor olje- og gasspolitikk. Vi opplevde at næringskomiteens leder, Ola Borten Moe, ikke ønsket å ha kabelforbindelse med utlandet. Det er også en viktig del av energipolitikken og grensesnittet innen både oljepolitikk og elektrifisering. Og man opplevde at Lundteigen ønsker et annet tempo i oljeutvinningen enn det Regjeringen så langt har sagt at den står for. Denne uklarheten, som bare de senere dager er eksemplifisert på denne måten, viser at det er et stort behov for å få en helhetlig og enhetlig presentasjon av Regjeringens politikk på dette området og for å få vite hvilke planer en har for å videreutvikle denne sentrale næringen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Jeg mener at noe av det vi har lyktes med i Norge i energisektoren, er at vi har hatt en åpenhet og et skille mellom produksjon og nettdrift. Når jeg er i andre land, enten i europeiske land eller som i forrige uke i Mexico, ser jeg at det er stor interesse for den norske modellen knyttet til dette. Det gir gode incitamenter til konkurranse på produksjonssida, samtidig som en ikke opplever låsing, at produsentene sitter med mulighet til å ha en egen styring med deler av nettet. Min tenkning rundt det spørsmålet er at vi skal verne om den delinga vi har innenfor energinettet i Norge. Det er viktig at vi har nettoperatører som sørger for transportveier for kraften, og at vi har produsenter som konkurrerer om å produsere kraft på en effektiv måte fram til forbruker.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Jeg har lyst til å starte svaret med å skryte av forrige replikant, som faktisk gikk inn på en substansiell sak i energipolitikken, en sak som jeg mener er relevant i forhold til hvordan Energi-Norge kommer til å se ut framover. Når det gjelder det mer prosessorienterte spørsmålet fra representanten Kristiansen, som jeg vel har svart på i Stortinget mellom fem og ti ganger tidligere, kan jeg godt gjenta mitt svar på det: Jeg mener helt generelt at politikken i praksis blir gjennomført gjennom konkrete vedtak i denne salen, gjennom proposisjoner og gjennom at man kommer videre med å utforme ny lovtekst, med å fatte vedtak knyttet til budsjettbevilgninger, og slik sett utforme den konkrete politikken. Jeg har selv sittet i denne salen i fire år, og vet forskjellen på å fatte et konkret vedtak gjennom et lovforslag, gjennom en budsjettbevilgning, og det å fremme og konkludere gjennom noe mer generelle formuleringer knyttet til en meldingstekst.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Igjen kan jeg vise til spørsmålet fra representanten Solvik-Olsen, jeg tror han besvarte det spørsmålet for fem minutter siden. Det som er saken i forhold til vindkraftsatsinga, er at vi har hatt betydelige utfordringer med kostnadsnivået på vindkraftprosjektene. Vi har sett en mangedobling av kostnadene knyttet til enkeltprosjekter de siste årene, og som har gjort at Enova har følt et behov for å gå ekstrarunder med vindkraftbransjen for å se på mulighetene for å få på plass vindkraftprosjekter til en kostnad som de mener står i forhold til produksjonen. Jeg har ikke sett det som min rolle å overprøve Enovas vurderinger på det området eller gå inn og detaljstyre Enova i forhold til de vurderingene de har gjort når det gjelder hva som skal til for å nå Regjeringas målsetting på 3 TWh på vind. Isteden har jeg og Regjeringa gått inn og tilført Enova mer penger, sånn at de i framtida får mulighet til å gå inn i prosjekter med lavere lønnsomhet enn det de så langt har gjort. Vi har da også sett at Enova nå legger opp til en ekstra utlysning i forhold til vindkraft i løpet av 2009.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Jeg mener at det er mulig å ha en mening om hva slags posisjon Goliat-utbyggingen skal ha i forhold til petroleumsvirksomhet i nordområdene framover, uavhengig av en stortingsmelding. Det er jo nettopp noe av det Stortinget vil bli invitert til gjennom proposisjonen om Goliat. Så jeg synes vel akkurat det eksempelet er et veldig godt eksempel på at jeg har rett i min tenking og jobbing med hvordan sakene med fordel behandles. Det er ikke så veldig lenge siden vi fikk planen fra Eni til departementet, så vi har fortsatt en del arbeid igjen på den både i departementet og i Regjeringa, så er det for tidlig konkret nå å gå inn og konkludere når det gjelder innretningen på det prosjektet. Men de problemstillingene som representanten Solvik-Olsen tar opp, er helt relevante og av de tingene som jeg nå har på mitt bord, og der vi ser på hvordan utbygging av infrastruktur og utbygging av petroleumsvirksomheten i nordområdene skal foregå framover.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Jeg kan nesten ikke svare for andre enn meg selv på den type spørsmål. Hva andre har tenkt og gjort, må de selv svare på. Når det gjelder min holdning her, må jeg med respekt å melde si at jeg har svart på det spørsmålet relativt mange ganger. Jeg har allerede svart representanten Kristiansen på det en gang i Stortinget i dag. Jeg var også inne på det i mitt forrige svar. Det er et meget godt eksempel på hvorfor jeg mener at den måten jeg ønsker å jobbe på, er den riktige. Når det f.eks. gjelder spørsmålet om Goliat, som er et av de store petroleumspolitiske spørsmålene for Stortinget, vil Stortinget få den saken til behandling. Stortinget får mulighet til å mene noe om dette. Stortinget får mulighet til å komme med sine formuleringer og sine vedtak i forbindelse med utviklinga av oljepolitikken knyttet til Goliat-utbygginga gjennom proposisjonen og arbeidet med den.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Jeg er helt uenig i at miljøsiden er lite vektlagt i min politikk. Det har aldri vært fremmet forslag tilsvarende det forslaget som jeg seinest for noen uker siden kom til Stortinget med, knyttet til miljøjobbing på Mongstad. Den innsatsen vi nå gjør for å få på plass en teknologi knyttet til fangst og lagring av CO2, er unik i norsk sammenheng. Det har aldri vært fremmet slike forslag før. Det er unikt i verdenssammenheng. Som nevnt var jeg seinest i forrige uke i Mexico og diskuterte disse spørsmålene. Norge er helt i front med miljøjobbing når det gjelder fangst og lagring. Vi tar et internasjonalt ansvar ved at vi nå setter av 5 milliarder kr til å jobbe med miljøspørsmål, fangst og lagring, samtidig som vi inviterer andre land til å være med på våre prosjekter. Jeg skjønner ikke hvordan representanten Holten Hjemdal kan mene at min og Regjeringas vektlegging av miljø innenfor olje- og gassvirksomheten ikke er med på å løse miljøutfordringene innenfor denne sektoren. Jeg er helt overbevist om at vi er nødt til å knekke nye koder når det gjelder fangst og lagring, klare å fange CO2 og få den ned på havbunnen istedenfor opp i atmosfæren. Det er det aller viktigste innenfor dette området.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Jeg er i det alt vesentlige enig i de vurderingene representanten Kristiansen kommer med i sitt innlegg her. Det gjelder bl.a. formuleringen som ble brukt, at skal vi lykkes ute, må vi være gode hjemme. Jeg mener at det er helt riktig. Og jeg mener at grunnen til at vi har fått til det vi har innenfor petroleumsvirksomheten, nettopp er at vi på teknologisida har vært helt i verdenstoppen i så mange år. Det har gjort at vi har kunnet gå ned på 1 200 meters dyp – er det vel – på Ormen Lange. Vi har klart å bryte barrierer fordi norsk leverandørindustri, i samarbeid med selskapene, hele tida har klart å flytte grenser for hva som teknologisk er mulig å få til. Snøhvit-utbygginga har vel vist – også på en litt krevende måte – at det å operere under nye klimatiske forhold gir utfordringer som gjør at man i noen tilfeller lærer og blir utfordret mens man holder på. Men i sum er det ikke tvil om at det at en hele tida strekker seg, har gjort at vi har oppnådd mer enn det vi ellers ville ha gjort. Det jeg ikke er enig med representanten Kristiansen i, er at det å ta stilling, det å beslutte, er det samme som i Lofoten/Vesterålen. Jeg konstaterer at det er et synspunkt som også er tilkjennegitt fra oljebransjen på ulike møter og seminarer, som både representanten Kristiansen og jeg har vært på. Det er jo ikke sånn at det er ett område i Norge som definerer hvorvidt en har fattet en beslutning eller ikke knyttet til olje- og gasspolitikken. Vi har nå relativt betydelige områder for leteaktivitet, og for konkret boring, og det at man, som man har gjort i denne perioden, har konkludert med at det er mange forhold knyttet til Lofoten/Vesterålen som gjør at det ikke har vært aktuelt å gå inn i det området med annet enn kunnskapsinnhenting, betyr jo ikke at man ikke har tatt noen beslutning, og det betyr jo ikke at man ikke har en oppfatning rundt framtidig olje- og gassvirksomhet. Jeg vil nesten si det motsatte. Hvis det å ha en oppfatning fra politiske myndigheter og fra regjeringshold kun var å si ja til alt, ville det vært bemerkelsesverdig. Så jeg mener at det vi har gjort i disse årene med å gå inn og lage en forvaltningsplan for Barentshavet, som tydelig definerer utviklingsområdene videre framover, og det at vi nå er inne i et arbeid med forvaltningsplanen for Norskehavet, nettopp viser at vi tar stilling i forhold til hvordan olje- og gassvirksomheten i Norge skal foregå framover.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Debatten bærer vel preg av petroleumssektorens store innvirkning på norsk samfunnsliv. Det er ingen sektor som pr. i dag har tilsvarende innflytelse, med den økonomiske størrelsen denne sektoren representerer og den innvirkningen den da får både gjennom de direkte overføringene til staten og gjennom ringvirkninger knyttet til arbeidsplasser. Det er formidabelt hva vi har klart å få til innenfor olje- og gassvirksomheten i Norge de siste 40 årene. Jeg tør våge den påstand at det ikke er noe land i verden som har lyktes bedre når det gjelder å utvikle denne sektoren enn det vi har gjort i Norge. Det skal vi tillate oss å glede oss over, samtidig som det ikke er noen tvil om at den fasen vi nå går inn i, har andre utfordringer enn den fasen vi har vært gjennom. Jeg tror debatten i og for seg på en grei måte har vist det. Det går dels på det å forholde seg til felter som er mer komplisert å utvinne, hvor feltene er mindre, og det går dels på det å kombinere det med de store miljø- og klimautfordringene, som framstår som den største av alle saker for oss i vår tid, og som åpenbart gir noen utfordringer utover det vi har sett så langt i kombinasjonen energi og klima og miljø. Representanten Kristiansen tar noen ord i sin munn på slutten av sitt innlegg. Det ene er handlingslammelse, at det ikke er det som gjelder framover. Jeg har kommentert det i et tidligere innlegg, og jeg mener jeg har brukt to gode eksempler på det motsatte av handlingslammelse. Det ene er forvaltningsplanen for Barentshavet, og det andre er det tilsvarende vi holdt på med for Norskehavet. For meg er det det motsatte av handlingslammelse. Jeg har en viss mistanke om at representanten Kristiansen mener at det ikke å åpne Lofoten og Vesterålen betyr handlingslammelse. Jeg synes, som også andre har vært innom i debatten, at det er en altfor enkel inngang, og at norsk olje- og gasspolitikk handler om så mye mer enn det. Så konstaterte jeg også at representanten Kristiansen hadde et resonnement om hvorvidt vi skulle gi en melding til Europa om at Europa kom til å komme i en situasjon hvor de måtte ta en telefon til Russland for å få tak i mer gass. Jeg synes også det er en form for konklusjon, i den grad jeg er helt sikker på hva konklusjonen egentlig var, som jeg synes kan tyde på en litt spesiell inngang i forhold til hva som er den konkrete situasjonen i gassmarkedet i Europa nå. Norge blir sett på som en meget trygg og stabil leverandør av gass til det europeiske markedet. Det har det blitt signalisert fra norske myndigheter at vi ønsker å være framover. Vi ser for oss en økt gassproduksjon i Norge framover, og det betyr at vi også kommer til å levere mer gass til Europa framover enn det vi har gjort de siste årene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Representanten Solvik-Olsen spør etter logikken her. Svaret på det er ett ord som finnes i mitt vokabular – som ikke nødvendigvis brukes så veldig ofte blant opposisjonspartiene på Stortinget, i hvert fall ikke i Fremskrittspartiet – og det er å prioritere. Det som da er saken, er at når jeg sitter og lager mine budsjetter, når Regjeringa sitter og lager sine budsjetter, så må vi velge innimellom og prioritere mellom noen ulike områder. Det jeg har valgt å gjøre i år, er å prioritere opp det som går på forskning på fangst og lagring, og det går på å prioritere innenfor klimajobbinga, for jeg er helt overbevist om at petroleumsnæringas viktigste utfordring framover ligger der. Så er det ikke slik at 50 mill. kr fra eller til på mitt budsjett på dette området er et ja eller nei til forskning innenfor petroleumsrettet virksomhet. Jeg forsvarer veldig å bruke 355 mill. kr på dette. Jeg kunne forsvart å bruke 405 mill. kr, og jeg kunne vel sikkert også forsvart å bruke 500 mill. kr på det i forhold til at vi kan klare å få ut gode effekter og få resultater av det vi gjør på forskningssiden her. Men som sagt har vi da også behov for å rette forskningsinnsats inn på andre områder, og da er det mitt ansvar – og i og for seg min plikt – å foreta en vurdering av dette. Når det gjelder de debattene vi har hatt i Stortinget tidligere i dag, om fornybar satsing og om klima- og miljøutfordringer, mener jeg det er helt naturlig å sette denne debatten inn i den sammenhengen og få fram viktigheten av at vi nå evner å si: greit, mye er viktig, men det er faktisk noe nå som er enda viktigere enn de andre tingene, og det er å komme videre på fangst og lagring, det er å sørge for at vi får en teknologi på plass som gjør det mulig å produsere olje og gass også om 20–30 år uten at det bidrar til at atmosfæren blir altfor full av CO2, at vi tvert imot klarer å få den ned i Sleipner-formasjonen, eller hvor det måtte være hen. Det er mitt svar på spørsmålet fra representanten Solvik-Olsen. Jeg er helt sikker på at det har null klangbunn i representantens egne vurderinger. Men i forhold til hva jeg jobber med, er jeg helt sikker på at det er en riktig vurdering med tanke på de store utfordringene vi har på klima- og miljøsiden nå.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-03-24:
Jeg tror jeg må starte med det siste som representanten Solvik-Olsen nå tok opp, der han advarte mot å skape pessimistiske stemninger innenfor petroleumsnæringa. Hvis jeg ikke har skrevet feil det som ble sagt fra representanten Solvik-Olsen, tror jeg dagens sterkeste uttalelse kom derfra. Det ble sagt – med forbehold om rett sitat – at det er all grunn til å frykte framtida for petroleumsnæringa i Norge. Det er klart at det er eventuelt en ganske klar melding til de unge menneskene som kunne tenke seg en framtid i den næringa. Sånt sett er vel kanskje det også noe å ta med seg av hva som blir sagt fra denne talerstol. Hvis en tar med i det store bildet fangst, lagring og klimautfordringer og i og for seg den brede petroleumspolitikken, forskes det for mange, mange, mange milliarder kroner i Norge årlig. Industrien og næringa står for mye av dette. Vi bruker også mange offentlige penger på å utvikle nye teknologier. Jeg oppfatter at debatten i dag ender opp med at forskjellen på å være for eller mot forskning er 50 mill. kr i budsjettet for 2009. Jeg skal ikke undervurdere viktigheten av ressursbruk innenfor offentlige budsjetter. Men jeg er ikke enig i at det er det som avgjør om en er for eller mot forskning, om en er for eller mot økt utvinning på norske felt, om en er for eller mot at petroleumsnæringa skal utvikle seg videre framover. Jeg mener, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, at summen av det regjeringspartiene nå gjør, er formidabel med hensyn til å legge til rette for en utvikling også for petroleumsnæringa framover, ikke minst for å få på plass en politikk og et regime innenfor fangst og lagring som kommer til å være ekstremt viktig for den samme næringa om en del år, med tanke på de krav som da kommer til å bli stilt. Det er mitt andre poeng. Mitt tredje poeng er at uansett hvordan en formulerer seg, uansett hvordan en velger inngang til debatter som dette, kommer en ikke bort fra at det en hører i alle innleggene fra opposisjonen, hvor alle hele tiden har mer penger, ikke kan forklares på noe annet vis enn at det er litt ulike krav og litt ulike referanser når det gjelder å prioritere innenfor offentlig pengebruk.
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2009-03-24:
Det er på mange måter en ganske forunderlig debatt knyttet til dette Dokument nr. 8-forslaget. Jeg har sittet i salen og lyttet til alle hovedinnleggene. Når man hører opposisjonen, kunne man tro at det har skjedd kolossale endringer i norsk petroleumspolitikk den siste tiden. Etter min oppfatning har det ikke det. Vi hadde en petroleumsmelding i Stortinget for noen år siden. Den ligger på mange måter fast og er stadfestet skikkelig godt i Soria Moria-erklæringen. Regjeringen utøver den politikken som ligger der. Så snakker man om at det er endringer her. Hva har skjedd i Nordsjøen? Hva har skjedd i Norskehavet? Hva har skjedd i Barentshavet? Er det de store endringene som har skjedd der? Konsesjonsrundene har gått slik som forutsatt. Tildelinger har skjedd. TFO-ordningene har gått slik som forutsatt. Tildelingene har skjedd. Så til en annen meget viktig sak, nemlig skatte- og avgiftspolitikken, petroleumsskattepolitikken, som er noe av det aller viktigste for denne næringen. Hva har skjedd av endringer her? Den politikken ligger fast, med et bredt og solid flertall i Stortinget på alle punkter. Så har vi rundingsbøyer til å diskutere disse sakene også utenom – både nasjonalbudsjett, statsbudsjett og revidert budsjett. Opposisjonen har i det hele tatt ikke kommet med noen omlegginger av norsk petroleums- og gasspolitikk i forhold til den linjen Regjeringen har stått på. Vi hadde sågar forvaltningsplanen for Barentshavet, som vi helt sikkert ikke er ferdig med ennå i et visst område. Det er stor og bred enighet om den store strukturen i det nye havområdet når det gjelder utvinningstakt. Og så får man nesten inntrykk av at opposisjonen tror at det er stopp i petroleums- og gassvirksomheten, at man har lagt den fullstendig om, og at de ikke har kunnet være med på dette. Denne salen har vært vidåpen for all debatt i forbindelse med ulike budsjettbehandlinger og ulike energi- og petroleumsspørsmål som har blitt lagt fram her. Jeg bare konstaterer at opposisjonen ikke har hatt alternativer til Regjeringens politikk i det hele tatt. De har stort sett sluttet seg til denne politikken – for det har vært en god politikk. Så sier man at man må diskutere kjøp av gass med Europa. Europa får den gassen de vil ha når vi har gass å selge, til enhver tid. Det skal de også få framover. Vi bygger ut infrastrukturen med de rørene som skal til for å forsyne Europa. Jeg bare venter på at opposisjonen(presidenten klubber) skal foreslå at man skal starte et nytt hull X(presidenten klubber)(presidenten klubber) vedtar ikke at man skal finne olje eller gass! (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Tore Nordtun (Arbeiderpartiet), 2009-03-24:
Enkelte representanter i denne sal velger å bruke helt uparlamentariske ord og latterliggjør innleggene til andre – det er gjort i andre sammenhenger også i tidligere debatter – og sier det ene og det andre og refererer til møter utenfor huset, og det er greit, det er møter som jeg selv har vært med på. Men når de framstiller det som at man fra petroleumssektoren mener at det er et evig rot fra Regjeringens side, er det noe som jeg tar kraftig avstand fra. Det som egentlig har vært spørsmålet hele tiden, gjelder bl.a. det undertegnede og Ketil Solvik-Olsen har vært med på, nemlig det som skjer i Barentshavet og forvaltningsområdene, spesielt utenfor Vesterålen/Lofoten. Det har det vært stilt en del spørsmål om, og det er helt rimelig at næringen er aggressiv når det gjelder nye jomfruelige områder. Men vi må ha et føre var-prinsipp i disse områdene også, slik at miljøperspektivet ligger solid på plass når vi går videre. Jeg vil minne om at da vi hadde en Bondevik II-regjering, satt den oppi akkurat den samme situasjonen i Lofoten-området som den sittende regjering: at man måtte gjøre nye undersøkelser. Så dro jeg fram én ting som ingen har kommentert, men som er særdeles viktig, og som vi får til de grader ros for fra industrien. Det er de langsiktige og faste rammevilkårene innenfor skatte- og avgiftspolitikken, hvordan vi skal behandle petroleumssektoren når det gjelder skatter, avgifter og forutsigbarhet. Internasjonale selskaper og andre roser Norge for at man står veldig fast ved denne politikken, og det er et solid flertall i denne salen for den politikken vi fører. – Man må jo trekke noe positivt fram, for jeg mener at det er en rekke positive ting man skal se på her. Men det er også riktig som både Kvassheim og andre har sagt, at i enkelte sammenhenger har det vært alternative forslag. Jeg skal ikke la være å ta det med, men de store, prinsipielle linjene har ligget veldig fast. Så må jeg si litt om Goliat-saken. Nå får vi jo heldigvis den til Stortinget snart, og da skal vi ha en ny debatt. Dette er et veldig viktig oljefelt i Barentshavet. Denne saken hadde vi også oppe i forbindelse med forvaltningsplanen for nordområdene, der vi så på grensedelingen, så hvordan det lå, og hvordan det skal arronderes i forhold til det. Men vi visste jo ikke den gangen om ledningene skulle gå til lands eller ikke. Det skulle vi se an til vi så i det store perspektivet selve Goliat-platået og hvordan en skulle arrondere det. Det må jo også bli litt opp til utbygger, i samsvar med den sittende regjering.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-24:
Jeg vil bare gjøre Ine Marie Eriksen Søreide oppmerksom på at dette holder Regjeringen på med. Det er i gang noen prosesser som gjør at en del av regelverket må endres og justeres osv., så jeg regner med at dette går ganske fort, og at vi skal ha på plass endringer av regelverket ganske kjapt, slik at disse sakene skal gå kjappere i tiden framover. Jeg forstår at en har behov for å markere seg og profilere seg osv., men saken som sådan er det bred enighet om, og den vil nok bli like kjapt løst på den måten som vi legger opp til, som den ville blitt med det Høyre legger opp til her. Så registrerte jeg at Torbjørn Røe Isaksen brukte uttrykket «tull og tøys» om saksbehandlingen, om dem som driver og behandler saker. Jeg har ikke lyst til at det skal bli stående etter denne debatten at vi oppfatter det som om det er mye tull og tøys, for det tror jeg ikke det er. Jeg tror det er et ganske seriøst, skikkelig og grundig arbeid som blir gjort, ut fra det regelverket som er. Så en kommentar helt til slutt. Denne typen debatter blir lett litt preget av slagord: «Vi må ha tilgang til de beste hodene» osv. Jeg vet ikke om jeg synes det som slagord betraktet er noe særlig bra. Det er klart at vi ønsker at folk skal komme til Norge. Vi ønsker at vi skal ha så gode og spennende miljøer i Norge at folk skal komme hit og jobbe i disse miljøene, at vi har sterke forskningsmiljøer, som Ine Marie Eriksen Søreide nevnte, på NTNU, at vi har gode matematikkmiljøer på Universitetet i Oslo, og i Bergen har vi andre gode miljøer, og vi ønsker at disse forskningsmiljøene skal være så gode at folk ønsker å komme dit og være en del av dem. Det er jo det vi ønsker. Men i stedet for å bruke slagord som «Vi skal få de beste hodene» osv., må vi i framtiden utdanne vår egen arbeidskraft, det er der vi må legge hovedvekten. De gode forskerne i dette landet må vi stort sett skape selv. Vi kan ikke gjøre slik som i USA, importere dem fra Kina og andre land. Vi må skape dem selv. Vi må ha gode forskningsmiljøer, vi må ha entusiastiske forskere, vi må ha ressurser som gjør at disse miljøene utvikler seg, og vi må skape disse nye forskerne selv. Det må ligge der, det må være grunnlaget for alt det vi holder på med. Og så ønsker vi at andre, fra andre miljøer, kommer hit og beriker disse norske miljøene. Men å si at vi skal få hit de beste hodene, blir litt for slagordpreget for meg.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-24:
Bare en liten kommentar til Amundsens innlegg. Jeg har litt problemer med å forstå logikken i det han sier. Jeg aksepterer og forstår at Fremskrittspartiet ønsker å redusere kraftig antallet asylsøkere hit til landet. Det har jeg ingen problemer med å forstå. Det som egentlig undrer meg, er at de ikke ser at uansett hvor mange som ønsker å komme til Norge som asylsøkere, vil det alltid være noen som skal jobbe med dem som kommer til Norge, altså at vi må ha noen mottaksplasser. Og da har jeg forferdelig vanskelig for å forstå at det å satse på kompetanse blant dem som jobber der, det å legge til rette for at de har mest mulig kunnskap for å kunne gjøre en god jobb, skulle være galt. Det undrer meg, og rent logisk er det ganske ufattelig, uansett hvilke mål en har for innvandringspolitikken. Så en liten kommentar til det som går på å bygge opp og bygge ned kapasitet. Er det noe som vi har lyktes med, vil noen si – og som noen vil si at vi har vært uheldige med – er det å justere kapasiteten etter antallet personer som kommer til Norge. Er det noe vi har lyktes med, er det å bygge ned når etterspørselen har vært lav, og så har det vært problemer med å bygge kjapt nok opp igjen når etterspørselen har økt. Det er jo et av de problemene vi står overfor nå. Så et grunnleggende spørsmål er: Hvor kjapt bør vi tilpasse oss eventuelle svingninger i antallet personer som kommer til Norge? Men så langt har vi iallfall klart å bygge ned kapasitet når antallet personer som kommer til Norge, har gått ned. Så det er i alle fall ikke et argument for ikke å bygge opp kompetanse blant dem som jobber på asylmottak, og at man eventuelt spesialiserer asylmottak inn mot bestemte grupperinger. Så det er ikke enkelt. Politikernes veier er ofte uransakelige – og her er de veldig uransakelige.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2009-03-24:
Jeg har lyst til å trekke linjene tilbake til den forrige debatten om å satse på å styrke kompetansen i mottakene. Jeg registrerer at i denne saken foreslår Fremskrittspartiet lukkede mottak. Jeg vil jo tro at også i lukkede mottak vil det være behov for å satse på styrket kompetansen hos de ansatte – bygge dem opp sånn faglig til å kunne gjøre en god jobb. Så til dette forslaget: Retorisk bruker Fremskrittspartiet – i dette tilfellet Amundsen – en debatteknikk der en sier at det er helt vanlig i Europa med lukkede asylmottak. I denne saken nevner Fremskrittspartiet to land, nemlig Polen og Østerrike, som har etablert denne typen mottak. Jeg beklager, men jeg kjenner ikke godt nok til hvordan det er etablert i Polen. Jeg regner med at Fremskrittspartiet vet alt om det. Det samme gjelder kanskje også Østerrike. Men jeg synes at de skal slutte med den typen retorikk og den typen debatteknikk, der en bare generaliserer uten å gå inn på hva et lukket asylmottak i Polen eller et lukket asylmottak i Østerrike innebærer. Det er ikke noe galt å si om Polen, men jeg vil ikke si at de er et godt forbilde for Norge når det gjelder rettssikkerhet og hvorledes vi skal etablere våre systemer. Jeg vil ikke uten videre si at Polen er det landet som jeg i forhold til rettssikkerhet, i forhold til demokrati og ytringsfrihet i utgangspunktet ser som en ledestjerne. Det er ikke noe galt å si om Polen. Det er selve debatteknikken – det å vise til og si at sånn er det, uten å gå inn på hva som ligger i begrepet «lukket asylmottak» i Polen eller i Østerrike – og det synes jeg det er viktig å få fram. Vi har ikke endret vår argumentasjon. Vi mener fortsatt at det vil være galt – i den grad Per-Willy Amundsen mener det – å internere folk som kommer til Norge og har ett ønske, og det er å søke om asyl, utover det som ligger i dagens lovgivning, i dagens utlendingslov, om at man kan straffe eller internere folk hvis de gjør bestemte ting. Utover det ønsker ikke jeg å gi en lovhjemmel for at folk som kommer i et lovlig ærend, nemlig å søke om asyl, skal få beskjed om at de skal interneres – at vi skal putte dem inn, og så skal vi behandle søknaden. Det blir galt å ha et slikt utgangspunkt. Det er mulig at dette ikke er i strid med menneskerettserklæringer osv., men det er i alle fall i strid med norsk lov i dag. Hvis vi skal etablere et slikt system, må vi gi lovhjemmel for det, og det er det rettslige grunnlag som vi da bruker, dvs. at sånn skal vi ikke ha det. Jeg er glad for at det er et stort flertall for ikke å gå inn for den politikken som Amundsen redegjorde for, nemlig at folk som i utgangspunktet kommer i et lovlig ærend, skal bli internert. Jeg er derfor glad for at et stort flertall sier at dette forslaget skal vi ikke bifalle.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2009-03-24:
Jeg må takke for hyggelige ord fra min komitékollega. Det er ikke så ofte det kommer ros fra SV til Høyre. Men det er jo bra at det er enighet om prinsippene bak denne saken. Jeg skal ikke gjenta dem for de tilhørerne som sitter i salen nå, men bare understreke at i en global verden og i et globalt arbeidsmarked, hvor utviklingen går veldig raskt, er det av og til også et poeng at den hjemlige politikken går raskt. Det er kanskje der det utkrystalliserer seg en liten forskjell mellom Høyre og regjeringspartiene i denne saken. For det holder på en måte ikke alltid å være positiv hvis man ikke også får noe på plass. Jeg vil understreke at for Høyres del kan ikke vi se noen grunn til at de tiltakene som vi foreslår, ikke kan iverksettes med en gang. Det er med andre ord ingen grunn til å vente. Det er avgjørende for Norge at man får tak i høykompetent arbeidskraft. Det er avgjørende for Norge og for norske bedrifter, ikke minst i den vanskelige situasjonen vi er i nå, at man får tak i høykompetent arbeidskraft. Det er avgjørende for norske forskningsinstitusjoner at man får det til, og at man får det til uten unødig byråkrati og skjemavelde og tull og tøys. Så vil jeg på vegne av Høyre og Venstre fremme de forslagene som ligger i dokumentene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2009-03-24:
Det er jo veldig hyggelig, veldig bra og veldig viktig at det er bred enighet i komiteen om dette forslaget. Man må jo nesten gi honnør til komitékollegaer for nå å behandle forslaget på en skikkelig og ordentlig måte. Jeg skal ikke kommentere hvorfor forslaget er viktig, men har bare lyst til å knytte et par kommentarer til innlegget fra representanten fra Fremskrittspartiet. La meg bare ta en parallell. Selv om Høyres veipolitikk for bedre, bredere, flere og tryggere veier vil føre til færre trafikkulykker, betyr ikke det at vi skal ha en massiv nedbygging av antallet akuttmottak i Norge. Det er litt av parallellen her. Selv om det er et mål at flere rettmessige asylsøkere skal få søknadene sine innvilget, og færre grunnløse asylsøkere, betyr ikke det at vi bør bygge ned permanent det kompetanseapparatet vi har for å ta imot folk. Så må jeg si at jeg åpenbart har misforstått noe i Fremskrittspartiets politikk, for jeg trodde at det var to ting som var viktig for Fremskrittspartiet, nemlig å begrense innvandringen og antallet asylsøkere som kommer til Norge, og også integrering. Det å starte tidlig med integreringen er utrolig avgjørende. Og en av måtene vi kan gjøre det på, er å sørge for å ha et kompetanseapparat som kan gripe fatt i mennesker som kommer fra f.eks. konfliktområder, og som har opplevd lidelser og grusomheter som vi her inne i salen og andre i Norge omtrent ikke kan forestille oss engang. Det er grunnen til at det også er god integreringspolitikk å satse på et slikt forslag.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-03-24:
Norge trenger utenlandsk arbeidskraft. Tall fra februar i fjor viser at det var rett i underkant av 100 000 gyldige arbeidstillatelser her i landet. Ikke mange av dem tilhører forskere og spesialister. Forslaget om å gjøre veien inn i norsk arbeidsmarked enklere for forskere og spesialister er derfor veldig godt. Det er rett som forslagsstillerne påpeker, at dette er arbeidskraft som Norge trenger. Til tross for at vi har et solidarisk velferdssamfunn med små forskjeller, er det også rett at Norge ikke nødvendigvis er et selvsagt førstevalg for en utlending med høy utdannelse og kompetanse. Nå ser vi også en nedgang i gitte arbeidstillatelser. Etter en jevn økning over flere år ble det i fjor gitt 3 pst. færre førstegangstillatelser enn i 2007. Men det må selvfølgelig ses i sammenheng med den vanskelige økonomiske tiden vi nå går igjennom. Norge har en spesialistkvote for å kunne rekruttere kompetanse fra ikke-EU-land. Denne kvoten er på 5 000 personer. Norge har ikke på langt nær klart å fylle denne kvoten. Kravene for denne tillatelsen er for rigide og firkantede, og bedriftene burde i mye større grad få et ord med i laget når det gjelder å bestemme hva slags kompetanse som skal til for å bli definert som faglært eller spesialist. Det er behov for å gå kraftig til verks for å tiltrekke seg de gode hodene. Vi må arbeide for å fjerne snublesteiner og promotere Norge som et attraktivt land å arbeide i dersom vi skal vinne kampen om arbeidskraften, som heller lett drar til land som England eller Canada. Kristelig Folkeparti har sammen med Høyre og Venstre vært pådrivere for å få på plass lovendringer og forskrifter når det gjelder arbeidsinnvandring. Derfor var vi i innstillingen til stortingsmeldingen om arbeidsinnvandringen med på forslaget om å sette i verk tiltakene fra 1. januar 2009. Når det gjelder forslaget fra Høyre i denne omgangen, har vi imidlertid valgt å se realitetene i øynene. Vi er allerede et godt stykke inn i 2009. Man måtte begynt tidligere dersom man skulle blitt ferdig tidligere. Det gjorde dessverre ikke Regjeringen, og da får det bli som det blir. Vi forholder oss til statsrådens redegjørelse i brevet til komiteen om hvor langt man har kommet med utarbeidelsen av forslag til lovendringer og forskrifter, og hvorfor det ikke er formålstjenlig å sette i gang prøveordninger kun for gruppen av forskere og spesialister nå. Vi merker oss imidlertid at statsråden, inntil det blir innført adgang for arbeidstakere til å begynne å arbeide før de har fått tillatelse, vil pålegge Utlendingsdirektoratet å prioritere denne type arbeidstillatelser. Det er bra. Når det gjelder forslaget om en nasjonal strategi for å rekruttere personer med høy kompetanse og studenter på doktorgradsnivå fra utlandet, var vi med på å fremme et likelydende forslag sammen med Høyre og Venstre i innstillingen til St.meld. nr. 18 for 2007–2008 om arbeidsinnvandring. Kristelig Folkeparti står fremdeles inne for det forslaget.
Bjørg Tørresdal (Kristelig Folkeparti), 2009-03-24:
Både i svarbrevet til komiteen og i innlegget til statsråden nevnte statsråden at han kjente til at det var organisert lukkede mottak i Europa, men at det var snakk om mottak hvor en hadde adgangskontroller, slik at man ble registrert inn og registrert ut når man hadde lov til å forlate mottaket. Da blir mitt spørsmål, bare for å gjøre det klinkende klart: Kjenner statsråden til at det finnes noen mottak i Europa i det hele tatt som har den typen fengsling som Fremskrittspartiet her foreslår, altså mottak som man ikke får anledning til å forlate?