Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2012-05-29:
Representanten Kjell Ingolf Ropstad nevnte EØS-midlene. Vi kommer tilbake til det når vi skal behandle meldingen til høsten, men vi må være klar over at forvaltningen av EØS-midlene er basert på avtaler med hvert enkelt land, slik at de justeringene som eventuelt måtte være ønskelige, må komme i neste programperiode. Det er viktig å ha med seg det grunnlaget. Dette er jo en melding som det er bred enighet om. Den har vært grundig reflektert over i debatten. Det er ikke unaturlig. Det er også en styrke for regjeringens politikk framover. Samtidig kan denne brede enigheten dekke til de uenighetene som ligger der, for de er der. Det ser man når man kommer til Fremskrittspartiets særmerknad. Der undergraver partiet i realiteten mye av det de er med på, både i komiteens fellesmerknader og i flertallsmerknadene med resten av opposisjonen de få stedene hvor det er særmerknader. Dette er en merkelig dobbeltkommunikasjon fra Fremskrittspartiet. Det politiske budskapet i særmerknaden er i bunn og grunn at helse er den enkeltes ansvar. Helsetjenester er det enkeltes lands ansvar – punktum. Landets plikt til å yte befolkningen helsetjenester verken kan eller må overføres til internasjonale organisasjoner eller bistandsgivere, sier Fremskrittspartiet. Og hvorfor det? Jo, fordi samfunnskontrakten mellom et lands innbyggere og landets myndigheter er slik at myndighetene er ansvarlig overfor sine innbyggere og ikke overfor det internasjonale giversamfunn, sier partiet. Slik taler et parti som ikke er villig til å se en sammenheng i tingene. Selvsagt har hver og en av oss ansvar for egen helse. Selvsagt har ethvert land ansvar for å bygge opp gode helsetjenester til sine innbyggere. Men vi har også et ansvar for hverandre, som individer og som land. Sykdom er smittsomt. Derfor går mitt ansvar lenger enn til meg selv. Pandemier kan være en global trussel. Derfor har landene et ansvar også overfor det internasjonale samfunn og overfor hverandre. Så mener alle de andre partiene i denne sal at vi også har et ansvar som er enda større, og som går utover oss selv som individer og som nasjon, nemlig et ansvar for å bidra til at land og mennesker som ikke har vært så heldig å være en del av den velstandutviklingen vi har hatt, skal få samme mulighet. Det kalles solidaritet. Derfor er helse en viktig del av norsk utenrikspolitikk. Jeg forstår at det ikke nytter å appellere til Fremskrittspartiet om å vise solidaritet med andre og fattigere folk. Men dette handler også om egeninteresse. Mange helseutfordringer er globale. De kan ramme oss, på ulikt vis, bl.a. ved pandemier, som vi har hatt et par av hengende over oss de siste årene, og som trolig ble avverget fordi WTO grep resolutt inn i tide – men også i form av sykdomsvandring på grunn av en stadig voksende turisme. Internasjonale organer kan altså være avgjørende viktige. Men det forutsetter at landene føler en forpliktelse også den veien, til det internasjonale samfunn, en forpliktelse Fremskrittspartiet altså mener landene ikke skal ha. Men god helse i en befolkning er også viktig for noe annet, som Fremskrittspartiet burde forstå, nemlig befolkningens produktivitet, som også utenriksministeren pekte på bl.a. i forbindelse med GAVI. Fremskrittspartiet sier jo selv i sin særmerknad at det viktige er at fattige land blir integrert i den globale økonomien slik at de kan utvikle en robust økonomi, et eksportrettet næringsliv og skape vekst og bedre helse for alle. Ja, nettopp. God helse er en svært viktig brikke i denne utviklingen. Derfor er internasjonal helsepolitikk også god utviklingspolitikk. Om solidaritet er en dårlig begrunnelse for Fremskrittspartiet for at vi skal føle ansvar utover oss selv og egne landegrenser, så kan de jo tygge litt på denne: Når fattige land skaper økonomisk vekst, får vi flere markeder å eksportere våre varer og produkter til. Kanskje det kan være motivasjon for at også Fremskrittspartiet kan se verdien av å se helse som et globalt fellesgode og en rett folk flest – også i fattige land – har til sitt samfunn, både det nasjonale og det internasjonale.