Erlend Wiborg (Fremskrittspartiet), 2019-12-17:
For at et samfunn skal være velfungerende og demokratisk, er det visse absolutte grunnleggende rettigheter som må ligge til grunn. Selv om vi i Norge har en stat som ønsker det beste for sine borgere, har historien både her hjemme og ikke minst ute i verden vist oss at vi er avhengige av grunnleggende rettigheter som sikrer enkeltindividene opp mot staten og resten av samfunnet. Det viktigste i et samfunn er hvert enkelt individ. Alt annet er oppbygginger som skal sikre at individene kan leve det livet de måtte ønske, og beskytte deres rett til dette. Staten er en konstruksjon som er enkeltindividenes redskap, ikke omvendt. Derfor har vi et demokrati for å sikre at staten jobber for innbyggernes ønsker, ikke omvendt. Demokrati er langt mer enn at man skal kunne stemme ved valg hvert fjerde år. I et demokrati er vi avhengige av at folk skal kunne ytre seg fritt. Hvis ikke folk kan ytre seg fritt, har man heller ikke noe demokrati. Det å forsvare retten til ytringsfrihet er enkelt når det er ytringer som flertallet deler, som ytres. Men ytringsfriheten er ikke primært for dem som sier det alle er enig i. De som trenger beskyttelsen for å kunne ytre seg fritt, er de som har ytringer som mange av oss misliker: et mindretall. Det er da vår evne til å stå opp for denne grunnleggende demokratiske verdien settes på prøve. En ytring kan fremføres på mange måter. Det er lett å tenke at ytringsfrihet gjelder noe man skriver i en avis eller sier i en tale, men ytringer kan fremføres på mange måter – alt fra sang, dikt, tegninger, filmer, revyer, teater og musikaler til klær, symboler, handlinger osv. Vi har flere eksempler på angrep på ytringsfriheten i Norge, ikke minst den mye omtalte karikaturstriden i 2005, da landets daværende utenriksminister ikke sto opp for ytringsfriheten, men tvert imot gjorde det motsatte. Vi så da – og delvis nå også – en betydelig selvsensur i norske medier, da frykten for represalier var så stor at ytringer som normalt burde ha kommet frem, ikke ble fremmet. Vi ser mye av den samme problemstillingen fortsatt. Den senere tid er det flere som har ønsket å begrense ytringsfriheten til organisasjoner mange av oss misliker sterkt, som SIAN o.l. Vi ser at flere kommuner har diskusjoner om å nekte dem retten til å demonstrere og ytre sitt budskap. Det er dypt problematisk. Disse organisasjonene har et budskap jeg misliker sterkt, et budskap der de overser mennesket som enkeltindivid og bedømmer mennesker ut fra en gruppetankegang. Jeg vil likevel alltid ta kampen for at disse gruppene selvfølgelig skal få lov til å demonstrere og ytre sitt budskap. Det er syretesten for demokratiet når det er organisasjoner vi misliker, uavhengig av om det er islamister, rasister eller andre som har provoserende og skremmende ytringer, som ønsker å benytte seg av vår grunnleggende rett til å ytre seg. Det er også viktig å huske at mange av de ytringene som noen i dag kan synes er ille, kan være ytringer som er helt og fullt akseptert om noen år. Det er også noe historien viser. Blant annet i den norske innvandringsdebatten var det synspunkter og politiske innlegg som ble holdt for 20 år siden, som da ble sterkt kritisert og hvor ytringene ble forsøkt slått ned på og begrenset, som i dag er helt akseptable – siden man så at de hadde rett. Vi må stå opp for folks rett til å ytre seg, for vi skal slå tilbake mot ytringer vi ikke liker, med ord – og da med bedre argumenter – ikke gjennom forbud og lover. Vi må være prinsipielle i vårt forsvar av grunnleggende rettigheter, og hvis vi godtar at enkelte grupper skal få redusert sin ytringsfrihet, åpner vi en farlig dør. Skal det styrende flertall til enhver tid kunne kneble et mindretall? Hvilken gruppe er nestemann ut til å miste retten til å ytre seg? Det er som sagt lett å stå ved ytringsfrihetens side når det er rolige tider, men det viktige er å gjøre det også når det stormer. Så mitt spørsmål er: Er statsråden enig i at ytringsfriheten må forsvares, også for dem som har meninger vi misliker?