Anniken Huitfeldt (Arbeiderpartiet), 2007-06-07:
Kirkesanger, lærer og stortingsrepresentant for Venstre Jørgen Olafsen sa om datidens todelte skolesystem på slutten av 1800-tallet at det var «en Opdragelse i Standsforskjel og Missundelse, i det Klassehad som netop følger med, at man fra Barndommen af bliver satt paa hver sin Bænk». Og: Det setter «de forskjellige Samfundsklasser(…) paa hver sin Bænk og til at nære dette Had mellem de forskjellige Samfundsklasser og den Standsforskjel, som efter min Mening er vort Samfunds allerdybeste Saar». (…) Vår egen statsminister, Jens Stoltenberg, som riktignok ikke har evner i retning kirkesanger, sier at noe av det fineste i det norske samfunn er fellesskolen, hvor barn og unge fra ulike sosiale lag er samlet. Uansett hva slags samfunnslag vi kommer fra, møtes vi i fellesskolen. Det er mangfold. Det skaper toleranse, og det skaper mindre motsetninger mellom folk, fordi vi har lært hverandre å kjenne innenfor den offentlige fellesskolen. De privatskolene vi har i dag, representerer stort sett religiøse og pedagogiske alternativer til den offentlige skolen. De skaper ikke markante sosiale skiller. Vi trenger disse alternativene til den offentlige skolen. Derfor vil den nye loven verne om de pedagogiske og religiøse alternativene til den offentlige skolen. De skolene vi stopper, er de som ikke representerer noe alternativ til den offentlige skolen, men som vil investere i det norske skolemarkedet. Men vi vil ikke ha noe skolemarked. Vi vil at elevene skal ha rett til et godt offentlig skoletilbud og mulighet til å gjøre alternative valg. Vi vil ikke at religiøse og pedagogiske alternativer skal settes i samme bås som alle de skolene som til slutt fikk godkjenning i frislippet som ble resultatet av den forrige loven. Konsekvensen av den loven, friskoleloven, hadde blitt en massiv nedleggelse av offentlige skoleplasser, med 15 000 nye elevplasser på videregående skole. Det førte til protester fra folk fra Kristelig Folkeparti, fra Venstre-folk, ja til og med fra Høyre-folk over hele landet. Loven viste seg i langt større grad enn det man hadde regnet med, å være en trussel mot den offentlige skolen. Derfor var det godt grunnlag for at regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti gikk sammen i forhandlinger om en ny lov – Kristelig Folkeparti og Senterpartiet med hjerte for mange privatskoler, og alle partier som varme tilhengere av fellesskolen. I utgangspunktet var vi enige om det viktigste: en skolelov som skulle gi gode muligheter for alternativer, men også forsvare den offentlige fellesskolen. Vi vil at privatskoler skal representere noe kvalitativt annerledes enn den offentlige skolen. Det er tydelig at Venstre også har gjort seg noen erfaringer med den forrige loven når de nå har fått med seg Høyre på innstramninger. Nå heter det nemlig at skoler kan nektes godkjenning hvis det fører til vesentlig svekkelse av det offentlige skoletilbudet. De vil også stramme inn muligheten til å hente inn overskudd, slik at skolene hindres i å bli reine pengemaskiner. Innstramningene kan ikke tolkes annerledes enn at den forrige loven var for svak på dette punktet. Vi ser også at Venstre ikke er tilhenger av rene eliteskoler for realfag eller matematikk etter mønster fra toppidrettsgymnasene. PISA-resultatene gir ingen støtte til Fremskrittspartiets og Høyres idé om at vi skal samle de flinkeste i egne klasser for eliten. Det er ikke slik at de flinkeste blir bedre av dette, men vi vet fra en dansk undersøkelse at elever med foreldre som har lite utdannelse og lav inntekt, gjør det bedre dersom de går i klasser som er sosialt mangfoldig, enn om de går på skole bare sammen med barn med lik bakgrunn. Fremskrittspartiet er ytterliggående i privatskolepolitikken – fritt fram for å ta overskudd og skolepenger. Da blir minimumssjekken fra det offentlige et minstebeløp, og så blir det fritt fram for å få foreldrene til å legge ekstra penger i potten, penger de må betale for skoleplass, slik at de rikeste får de beste lærerne og det beste utstyret. Vi ønsker ikke en slik skole. Vi vil at fellesskolen skal være best for alle. I den nye loven er tanken at når vi reduserer muligheten til å starte privatskoler, møter vi de skolene vi slipper til, med større raushet. Derfor gir vi skolene mulighet til en noe friere praktisering av fag- og timefordelingen enn det den forrige friskoleloven gjorde. Vi vil ikke ha en lov hvor det er reine politiske vurderinger som ligger til grunn for godkjenning av skoleplasser. Det ble til syvende og sist resultatet av den gamle loven. Direktoratet ga saklig godkjenning til en god del nye skoleplasser, men etter valget ble det foretatt en rein ideologisk opprettelse av flerfoldige nye skoleplasser. Det var ikke saklig og nøkternt. Det var rein ideologi. Vi vil ha forutsigbarhet for privatskolene, men også for den offentlige skolen. Bistandsskoler skal få starte opp, selv om de ikke alle har elevtall som tilfredsstiller minimumskravet. Og de skolene som i dag kalles 6A-skoler, skal også være sikret for framtiden. Målet er at flere av dem skal gå over til å bli fagskoler, slik at elevene som går der, kan få kompetanse på et høyere nivå. Men ikke alle skolene passer inn der. En rekke bibelskoler gir verken kompetanse på fagskolenivå eller på videregående skolenivå. De må sikres en lovforankring og finansiering i den nye loven. Til slutt vil jeg takke saksordfører Dagrun Eriksen for en enorm innsats med den nye loven. Rent personlig har jeg dermed fått en voksenopplæring i arbeidet på misjonsmarken, i utdanningsmuligheter innen kristent barne- og ungdomsarbeid og i forholdene på detaljplan ved mange små, kristne skoler jeg aldri hadde hørt om. Det har vært lærerikt. Den nye loven likner i stor grad på den gamle privatskoleloven. Det er en sentrumsorientert privatskolelov, en moderat privatskolelov med hjerte for den offentlige skolen. I det første innlegget jeg holdt som nyvalgt stortingsrepresentant på denne talerstolen, ønsket jeg et bredt forlik om en ny privatskolelov. Det er derfor med glede vi nå kan presentere et felles forslag sammen med Kristelig Folkeparti.