Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 2000-10-19:
Jeg registrerer hvor stor interesse det virker som om denne saken har for dem som har med den å gjøre. Når vi fremmet dette Dokument nr. 8-forslaget, var det på bakgrunn av at valutakompensasjonsreglene oppfattes som urimelige, svært urimelige, av studentene som studerer i utlandet, og det med rette. Det vi ønsket, var å gjenta det vi sa i 1997 om at staten må bære ansvaret for svingningene i valutakursene, og ikke den enkelte student. Vi ønsker et rasjonelt regelverk, enkle og kostnadseffektive rutiner. Det har vi ikke i dag. Jeg ser heller ikke at det som foreligger i øyeblikket, vil gi oss dette. Vi i Fremskrittspartiet ønsker videre å sette søkelyset på saksbehandlingstiden. Jeg var inne på at vi tok dette opp i 1997, og det er helt korrekt. Vi fikk da et løfte, eller et vedtak, om at dette skulle endres øyeblikkelig, men det er fortsatt ikke endret på en slik måte at studentene er skadefrie. Dette er en lang saksbehandlingstid, hvor studentene til en viss grad lever i uvisse. Det gjenspeiler seg i den arbeidsinnsatsen som vi har her på Stortinget minimum to ganger pr. år. Ved hver eneste budsjettbehandling jeg har vært med på, har vi blitt oppsøkt og informert om hvordan situasjonen er. Dette tar tid. Videre så gjentar den samme prosedyren seg ved hver eneste behandling av revidert budsjett. Dette tar ytterligere tid. Nå er det blitt på det rene at det ikke bare er studentene som har dette problemet, men også en del av utdanningsinstitusjonene, som er pålagt å kjøpe studieplasser i utlandet. De får heller ikke kompensert for valutasvingningene som ligger i dette, og må dekke det over sine ordinære budsjetter, hvilket går ut over det tilbudet de kan gi den enkelte student. Det betyr at det er enda mer nødvendig å se på disse reglene, som synes å være politisk vedtatt. Den kompetansen som studentene som er ute på eget initiativ, og studentene som er der fordi de har fått kjøpte plasser, tilfører Norge, er betydelig, spesielt i et globalisert samfunn. Norge har ikke de store mulighetene til å utvikle seg i total isolasjon. Derfor er det også et spørsmål om det i det hele tatt er ønskelig at Norge skal utdanne alle sine studenter internt i Norge til enhver tid. Da er vi inne på spørsmålet om fremtidig høyere utdanning og forskning, for dersom vi ikke verdsetter utenlandsstudenter og ikke verdsetter utvekslingsprogrammer høyt nok, får vi isolasjon, og det vil senere påvirke vårt forhold til både høyere utdanning og forskning. Det som imidlertid kan være et problem, er at en del av disse studentene ikke ser ut til å vende hjem igjen, men det er en annen debatt. Det blir en debatt om de mulighetene som gis for disse til fullverdige og interessante arbeidsplasser i Norge. Det har også vært oppe at vårt opprinnelige forslag til løsning ville medføre problemer ved tilbakebetaling av lånene. Det argumentet har jeg også hørt tidligere. Det innebærer ikke riktighet, for når lånene, stipendiene eller ordningene først blir beregnet, er det jo helt klart at det ikke er noen som tenker seg at det i utgangspunktet er beregnet i valuta, men i norske kroner. Det utgangspunktet er det ikke noe stort problem å forholde seg til. Når det gjelder vårt opprinnelige forslag, er det ikke fremmet på nytt igjen. Det er av hensyn til studentene selv, da vi vet at det vil bli nedstemt. Det ønsket vi ikke å utsette disse studentene for.