Tora Aasland (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-17:
Da Regjeringens forskningsmelding – Klima for forskning – ble lagt fram den 24. april i år, la jeg vekt på at norsk forskning er god og i klar framgang, og at den rød-grønne regjeringens innsats på forskningsområdet har vært meget god. Analytikerne kalte det en historisk sterk satsing. Jeg påpekte videre at den ensidige vekten som har vært på å måle forskningsinnsatsen som prosent av BNP innen et visst årstall, har gitt et ganske mangelfullt bilde av både forskningens resultater og av forskningens behov. 3 pst.-målet, inklusive 1 pst.-målet for den offentlige forskningsinnsatsen, er ikke et godt nok styringsverktøy for forskningspolitikken. Regjeringen foreslår derfor at vi ikke lenger skal bruke prosentmål som styringsinstrument, men i stedet styre etter ni forskningspolitiske mål. Fem av målene er tematiske: forskningen skal bidra til å møte globale utfordringer, bidra til å videreutvikle velferdssamfunnet og legge grunnlaget for morgendagens verdiskaping. Her er det behov for naturvitenskapelig og teknologisk forskning, så vel som samfunnsvitenskapelig og humanistisk forskning. Fire av målene er tverrgående og måler forskningsevnen med et velfungerende forskningssystem, høy kvalitet i forskningen, styrking av forskningens internasjonale dimensjon, og effektiv utnyttelse og spredning av forskningens ressurser og resultater. Dette er en ny og mer helhetlig måte å måle på, og dermed å tenke på, og jeg har forståelse for at dette er en endring som det kan ta noe tid å omstille seg til. Til tross for enighet om mye av det grunnleggende, registrerer jeg at opposisjonen har hatt en særdeles aggressiv språkbruk i debatten. Intet ville vært bedre om man hadde vært mer enig, og da ville jeg selvfølgelig gjerne sett at opposisjonen hadde fulgt Regjeringens måte å tenke på. Men etter mitt syn er det ikke grunnlag for å bruke karakteristikker som «kunnskapspolitisk skandale» eller «tullete avledningsmanøver» i debatten om dette, selv ikke om opposisjonens beskrivelse av Regjeringen hadde vært korrekt. Det er den ikke. Forskningsinstituttet NIFU STEP la fram sin oppdaterte statsbudsjettanalyse for få uker siden, og Stortinget er orientert om resultatene fra denne. Her går det fram at det forskes for mer enn vi trodde i Norge. Inkludert SkatteFUNN, tiltakspakke og forslagene i revidert nasjonalbudsjett er den offentlige forskningsinnsatsen i 2009 på 22,8 milliarder kr, noe som tilsvarer 0,94 pst. av BNP. Alt tyder dermed på at målet fra 2005 om 1 pst. av BNP i offentlig forskningsinnsats nås tidlig i neste stortingsperiode, kanskje allerede i 2010. Jeg understreker at vi skal ha mål, men det Regjeringen går bort fra, er årstallsfesting av målet. Men målet er der som en ambisjon. Opposisjonens mange varianter av forslag om opptrappingsplaner for å nå 1 pst. av BNP i offentlig forskningsinnsats i 2013, framstår da som både svake og meningsløse. Men langt viktigere er erkjennelsen av at det er dårlige mål for forskningen, og det sier ikke noe om innhold eller kvalitet. Jeg observerer også at det ikke lenger er stort igjen av innholdet i forskningspolitikken når man i fire år har diskutert og hamret løs på at Regjeringen ikke har gjort nok, og knyttet dette nesten utelukkende til avstanden til 3 pst.-målet. Når det nå viser seg at opposisjons påstander ikke støttes av de tall som legges fram, er det lite substans igjen. Når jeg leser opposisjonens merknader til forskningsmeldingen, har jeg inntrykk av at jo mindre de har av substansiell politikk, jo flere og sterkere ord brukes. Men la meg redegjøre for Regjeringens politikk. Forskningen er det viktigste verktøyet vi har for å finne svar på samfunnets utfordringer, og for å utvikle oss selv og samfunnet videre. Vi trenger ny kunnskap som grunnlag for viktige beslutninger. Som forskningsminister har jeg store ambisjoner for forskningen, og jeg har levert. Forskningsmeldingen Klima for forskning beskriver ambisjonene, og tallene fra Regjeringens forskningsinnsats taler sitt klare språk. Men i motsetning til før, går ikke ambisjonene utelukkende på hvor mange penger forskningen skal bruke, men også på hva forskningen skal få til. Den viktigste langsiktigheten i forskningen er at Regjeringen forplikter seg til å nå de forskningspolitiske mål. Da må innsatsen til forskning fortsette å øke i årene som kommer. Det står også svart på hvitt i meldingen, og er en meget sterk forpliktelse. Regjeringen vil fortsette å øke forskningsbevilgningen i årene framover. Tre viktige temaer er der for å skape det gode forskningssystemet vi er avhengig av: De gode hodene er den viktigste forutsetningen for god forskning. Med 1 244 uteksaminerte doktorer ligger vi langt over målet om 1 100 pr. år fra 2010. Men Regjeringen vil videre og nå nivået i våre beste naboland. Tidsriktig vitenskapelig utstyr er en forutsetning for å utnytte kompetansen i samfunnet. Jeg er glad for at vi har fått på plass en mekanisme for finansiering av vitenskapelig utstyr i Forskningsfondet. Dette gir langsiktighet og utviklingsmuligheter. Grunnforskningen er det som ligger til grunn for alt annet vi gjør i forskningen. Regjeringen vil derfor skape større rom for den forsker- og forskningsinitierte forskningen. Dette er i erkjennelsen av at forskningssystemet må kunne svare på de spørsmålene som vi ikke engang visste at vi burde stilt. Jeg vil konkludere med at vi har lagt fram en melding der innholdet har fått allmenn tilslutning. Det er diskusjon om strategiene, men Regjeringen har en ambisiøs forskningspolitikk. Vi vil fortsette å levere, og det gir godt håp for framtiden.