Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2013-03-18:
Den norske stat har betydelige eierinteresser i norsk næringsliv: minst 600 mrd. kr i selskaper der staten er eneeier eller har eierandeler. Regjeringen forvalter midler på vegne av fellesskapet og har innflytelse over styringen av store selskaper med tusenvis av arbeidsplasser. Det er utvilsomt av stor viktighet at Stortinget har interesse for og engasjerer seg i hvordan verdiene forvaltes. For Arbeiderpartiet har det gjennom hele vår historie vært en bærebjelke at staten skal ha avgjørende innflytelse over fellesskapets ressurser. Staten skal være eier – og en aktiv eier – der det er nødvendig og nyttig. Like viktig er det at eierskapet skal kontrolleres slik at det aldri kan herske noen tvil om at alt går riktig for seg. Derfor ville det ikke vært noen prinsipiell motstand fra regjeringspartiene mot å åpne sak om Nærings- og handelsdepartementets eierskapsutøvelse som sådan hvis det hadde vært grunnlag for det. Men det er det ikke i denne saken. Dette er en sak som ble åpnet av opposisjonen for å forsøke å bringe statsråden i vanry. Det går en dyp konfliktlinje mellom regjeringspartiene på den ene siden og Høyre og Fremskrittspartiet på den andre i synet på statlig eierskap. Regjeringspartiene er dypt uenig i Høyre og Fremskrittspartiets forslag om kraftig nedsalg i det statlige eierskapet. Vi mener tvert imot at det statlige eierskapet bør opprettholdes og utøves på en aktiv måte. Dette synet har bred tilslutning i Norge, så Høyre og Fremskrittspartiet har ikke folkelig støtte for sine privatiseringsforslag. Men nettopp derfor er det mer opportunt – som vi nettopp har opplevd – for Høyre og Fremskrittspartiet å angripe utøvelsen av det statlige eierskapet. Klarer man å svekke tilliten til statlig eierskap, vil det kunne gjøre en privatiseringsprosess lettere å gjennomføre. Det er dette spillet som har foregått i denne saken. Jeg sier: Det er selvfølgelig helt legitimt for Høyre og Fremskrittspartiet å stå for en slik privatiseringspolitikk, og vi kjemper for det, men kontroll- og konstitusjonskomiteen i Stortinget skal ikke være arena for en slik politisk kamp. Den hører hjemme i den vanlige politiske debatten, i de ulike fagkomiteer og i Stortinget i plenum. Fagkomiteene har også et sedvanlig ansvar for å føre kontroll med den politiske håndteringen av saker i de ulike departementene. At kontroll- og konstitusjonskomiteen reiser og behandler en sak som denne vi nå har, undergraver den rolledelingen som må være mellom kontroll- og konstitusjonskomiteen og Stortingets øvrige komiteer og dets arbeid. Derfor stemte regjeringspartiene imot behandling av denne saken, slik som den framstilles i kontroll- og konstitusjonskomiteen. Hvordan startet det hele? Komiteen sendte 9. oktober 2012 brev til nærings- og handelsminister Trond Giske med spørsmål om flere forhold knyttet til Entra Eindom, et statlig heleid eiendomsselskap. Bakgrunnen var opplysninger i media om prosessen rundt ansettelse av ny administrerende direktør i selskapet. Jeg sier: Riktignok var vi alle rystet over opplysningene om at administrerende direktør skulle ha en lønn på 5,3 mill. kr, men vi vet også at en statsråd ikke forhandler lønn til administrerende direktør i selskaper, heller ikke i de statlige. Men årsaken til opposisjonens vrede var ikke dette, selvsagt. Det var at den nye administrerende direktøren hadde bakgrunn i Arbeiderpartiet og var Giskes venn. Dette falt imidlertid til jorden da det viste seg at Giske hadde erklært seg inhabil fordi Olsø var hans venn, og at statsråd Giske dermed ikke på noe sett og vis hadde vært involvert i saken. Til tross for spørsmål og undersøkelser viser det seg at dette var helt riktig og konkret sant. Parallelt med saken om Entra Eiendom ble det i media rettet oppmerksomhet mot prosessen med valg av styremedlemmer også i to andre selskaper der staten er største eier: Telenor ASA, der statens eierandel er 53,97 pst. og Kongsberg Gruppen ASA, der staten eier 50,001 pst. Det er Nærings- og handelsdepartementet som forvalter det statlige eierskapet i begge disse selskapene. Ifølge NTB 23. oktober 2012 «krevde Giske i fjor å få sin venn og partikollega Tore O. Sandvik plassert i styret i Telenor, men uten å lykkes». Ifølge samme NTB-melding skal Giske «ha presset teknologikonsernet Kongsberg Gruppen til å gi LO-leder Roar Flåthen plass i styret. Styret var ikke på valg og det forelå ingen planer om endringer. Saken endte med at Flåthen fikk en nyopprettet posisjon som varamedlem. Han får dermed delta på møtene, men uten å ha stemmerett. Honoraret er på 195 000 kroner året». I sitt svarbrev til kontroll- og konstitusjonskomiteen gjorde statsråden bl.a. rede for prosessene ved valg av medlemmer til styrene i statlig eide selskaper og presiserte at det også er valgt inn styremedlemmer med bred samfunnsmessig erfaring og med politisk erfaring fra ulike politiske partier. På tross av svar som opplyste saken på en god og helt klargjørende måte, vedtok kontroll- og konstitusjonskomiteens flertall i møte 13. november 2012 å igangsette forberedelser i en egen sak til Stortinget om Nærings- og handelsdepartementets eierskapsutøvelse. Det forelå ingen indikasjoner på at nærings- og handelsministeren hadde gått utover sine fullmakter og sitt ansvar som statsråd. Verken i forbindelse med oppslagene i Entra Eiendom, Kongsberg Gruppen eller Telenor var det framkommet fakta i mediene som tilsa at statsråden hadde håndtert selskapsforvaltningen i strid med god embetsførsel eller de etablerte rammene for statens eierskapspolitikk. Vi kan derfor konstatere at behandlingen av saken og den gjennomførte høringen til fulle har bekreftet at dette var en riktig konklusjon. I høringene framkommer ingen påstander – jeg gjentar det: ingen påstander – eller opplysninger som underbygger behovet for en slik sak i komiteen. Tvert imot bekreftet høringene at statsråden allerede hadde svart på skriftlig spørsmål fra komiteen. Regjeringspartiene var også imot at det i forbindelse med høringen ble sendt invitasjon til valgkomiteene i de delstatlige selskapene. En valgkomité eller en nominasjonskomité i et børsnotert selskap er et av selskapets organer forankret i selskapets vedtekter. Arbeidet i en valgkomité er ikke en del av statsrådens embetsutøvelse som han er ansvarlig for overfor Stortinget. Valgkomiteenes interne arbeid er dermed heller ikke gjenstand for kontroll av Riksrevisjonen. Arbeidet i en valg- eller nominasjonskomité er preget av fortrolig samarbeid med andre representanter fra aksjonærfellesskapet. Dette er avgjørende for å kunne gjennomføre arbeidet. Det er også nødvendig med fortrolighet om de personer som blir vurdert og drøftet i komiteen. En praksis der valgkomiteer blir bedt om å redegjøre for sitt arbeid i Stortinget bryter med denne fortroligheten. Om praksisen med fortrolighet endres i selskapene med statlige eierandeler, og det dermed ikke kan garanteres fullstendig fortrolighet, må det forventes at mange vil se det som lite ønskelig å være kandidater til styreverv. Dette vil innebære en særegen praksis i strid med hva som er normalt for profesjonell selskapsstyring og vil kunne skade rekrutteringen til selskapenes styrer. Det vil igjen kunne svekke selskapenes stilling og verdien av selskapene. Derfor: Det som i denne saken virkelig bryter med god statlig eierskapsforvaltning, er å presse valgkomiteene til å legge ut om sitt arbeid i en åpen kontrollhøring i kontroll- og konstitusjonskomiteen. En konsekvens av en slik praksis, dersom staten krever at det gis innsyn i dialogen mellom nominasjonskomiteer og andre komiteer og staten, kan måtte bli at staten ikke lenger kan delta i komiteene. Det vil svekke mulighetene for å videreføre en seriøs og profesjonell statlig eierskapsforvaltning, i tråd med hva man gjør i dag. Valget av styremedlemmer er blant de aller viktigste beslutningene som en eier i et selskap er involvert i. Dermed er det avgjørende viktig at staten kan delta i arbeidsformer som er nødvendig for at nominasjonskomiteene kan arbeide på en god måte. Det er verken tjenlig for å ivareta statens eierinteresser eller formelt korrekt at Stortinget går inn i valgkomiteens interne drøftelser i selskaper hvor staten har eierinteresser. Høringene viste at ingen – ingen – av de innkalte valgkomiteene mente at statsråden hadde brutt prinsippene for god eierstyring. Utover et synspunkt som vi har hørt mye om, nemlig at innspill på styremedlemmene har kommet noe sent, hadde ikke medlemmene i valgkomiteen noe negativt å si om eierskapsutøvelsen til statsråden og Nærings- og handelsdepartementets embetsførsel. Samtidig ble det understreket at innspillene ble behandlet på en god og korrekt måte av valgkomiteene. Nåværende leder i nominasjonskomiteen i Telenor, Anders Skjævestad, sa i høringen: «Det står jo ingenting i retningslinjene eller i eierskapsmeldingene om tidsfrister og om når disse innspillene skal komme, så det finnes ikke noen konkret veiledning for det. Nominasjonskomiteen i Telenor var av den oppfatning på det tidspunktet at det kom sent. Det var ikke ønskelig. Men vi må også understreke at vi mener at vi håndterte situasjonen riktig.» Tidligere leder i nominasjonskomiteen i Telenor, Jan Erik Korssjøen, sa det slik: «Det som er kommet fram her, er at dette innspillet om navn kom veldig sent. Men som vi har sagt: Det må vi akseptere. Som det også er blitt sagt: Jeg mener at vi håndterte det på en god måte.» Medlem i valgkomiteen i Kongsberg, Alexandra Morris, kommenterte i høringen statens innspill på styremedlem slik: «Dette er ikke noe uvanlig for en stor eier. Det er vanlig for en stor eier å uttrykke meninger om medlemmer av styret. Det var tidspunktet som var litt uheldig.» Morris sa også: «Vi hadde jo flere valg, som jeg sa innledningsvis. Men vi kom frem til en god løsning for selskapet. Alle vet jo at staten har majoritet. Men jeg følte ikke noe press. Jeg følte bare at dette var en situasjon, og her måtte vi finne en god løsning, som også ivaretok alles interesser.» Lederen i valgkomiteen i Kongsberg, Sverre Valvik, sa: «Hele bakgrunnen er selvfølgelig at vi fikk et forslag på bordet om at Roar Flåthen skulle velges som styremedlem. Vi fant at det var vanskelig å imøtekomme, men kom fram til et kompromiss. Bakgrunnen for det er at vi ønsket å ta hensyn til samtlige aksjonærers, også statens, ønsker i denne sammenhengen, og da fant vi at i tillegg til den kompetansen som var i styret fra tidligere, ville Flåthens kompetanse bidra positivt.» Vi kan med andre ord slå fast at løsningen med å velge Roar Flåthen som fast møtende varamedlem i styret i Kongsberg, med vanlig styrehonorar, ikke var et forslag fra Nærings- og handelsdepartementet, men et kompromiss foreslått av valgkomiteen. Lederen i valgkomiteen ved Kongsberg sa i høringen: «Vi fulgte ikke departementets innspill, for det var nemlig å velge Flåthen som styremedlem.» På spørsmål fra representanten Bekkevold om avlønningen av dette varamedlemmet var en beslutning som valgkomiteen tok alene, eller et innspill fra den største aksjonæren, svarte Valvik: «Nei, det var valgkomiteen.» Etter komiteens saksbehandling og en full dags høring ble det ikke avdekket et eneste brudd på statens retningslinjer om eierstyring. Den eneste negative anmerkningen som gjenstår er at Nærings- og handelsdepartementet ved to anledninger har kommet med innspill på kandidater noe sent. Men heller ikke dette er et brudd på retningslinjene. I tillegg kom det altså fram at begge valgkomiteene håndterte forslagene på en profesjonell måte og kom fram til en enstemmig innstilling. Det er også på sin plass i denne sammenhengen å nevne at Næringsdepartementet og næringsministeren i høringen fikk svært gode skussmål for utøvelse av statens eierskapsforvaltning. Tidligere president i NHO og nåværende styreleder i Telenor, Svein Aaser, sa: «Når det gjelder forholdet til Nærings- og handelsdepartementet i Oslo, er min oppfatning at de utøver eierskap på en veldig profesjonell måte, på linje med de eiermiljøer som jeg ellers kjenner.» Det sa Aaser. Tidligere Høyre-statsråd Børge Brende sa: «Jeg opplever at kommunikasjonen mellom eier og selskapet har vært etter boka og korrekt.» Han sa også: «Når jeg da omtaler departementet, innebærer det også en karakteristikk av den konstitusjonelt ansvarlige statsråd, og vi har opplevd en profesjonell oppfølging av Mesta som konsern.» Dette er det som skjedde i høringen. Dette er det som er sagt av dem som er bedt om å komme og uttale seg til Stortinget om forholdet mellom disse selskapene, Næringsdepartementet og den konstitusjonelt ansvarlige statsråden i de konkrete sammenhengene som de ble spurt om. Det er også slik at i denne saken har vi dessverre opplevd at representanter for opposisjonspartiene i ulike sammenhenger har fremmet sterke påstander og beskyldninger. Jeg kom ikke til det punktet i replikkordskiftet – jeg håper vi får anledning til å komme tilbake til det i løpet av debatten. Høyre og Fremskrittspartiet har ved Erna Solberg, Høyres leder og parlamentariske leder, Siv Jensen, Fremskrittspartiets leder og parlamentariske leder og Per Sandberg, Fremskrittspartiets nestleder og leder av justiskomiteen, brukt ord som «rystende», «mafiatilstander» og «korrupsjon». Det jeg nå skal si, ber jeg Stortinget merke seg, nemlig: Disse påstandene ble ikke forsøkt dokumentert verken gjennom komiteens behandling eller i kontrollhøringen. Det ble ikke spurt om dette i det hele tatt – ikke ett spørsmål, ikke ett forsøk på å oppklare om det virkelig var grunnlag for å påstå fra lederen av det største opposisjonspartiet på Stortinget at det var korrupsjonslignende tilstander – ikke én ting i tilknytning til dette. Det kom heller ikke fram noen opplysninger, selvsagt, som underbygde dette på noe sett og vis. Jeg må derfor rett og slett, dessverre – og nå mener jeg dessverre – konstatere at Høyre og Fremskrittspartiet i denne saken har lagt seg til en arbeidsform hvor det først fremmes alvorlige beskyldninger i mediene, med krav om behandling i kontroll- og konstitusjonskomiteen, men uten at disse beskyldningene følges opp i det formelle kontrollarbeidet. En slik arbeidsmetode forsterker ytterligere inntrykket av at Høyre og Fremskrittspartiet i denne saken driver negativ politisk kampanje, og ikke, som saksordføreren forsøker å påstå, et reelt kontrollarbeid. Jeg mener at det jeg har sagt og belagt i dette innlegget, viser det veldig tydelig. Jeg mener også at saksordføreren gjennom det replikkordskiftet som vi hadde rett før jeg gikk på talerstolen her, viste det tydelig med alle de ord, uttrykk og tilnærminger som han hadde i sitt innlegg her i dag. Det siste jeg vil si – avslutningsvis – er at jeg vil understreke at kontroll- og konstitusjonskomiteen ikke må misbrukes. Komiteens kontrollfunksjon er av stor betydning. Det er vi enige om, og komiteens autoritet og seriøsitet bør derfor ikke bringes i miskreditt. Komiteens anseelse tåler ikke mange saker som dette før det også rammer komiteens troverdighet og tyngde i de store og seriøse kontrollsakene som hører hjemme i komiteen.