Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-03-10:
Som saksordfører vil jeg innledningsvis understreke den brede enighet det er om betydningen av kritisk evaluering for å høyne effektivitet og styrke resultatoppnåelse i internasjonalt utviklingssamarbeid. I Kristelig Folkeparti har vi gjennom årtier framhevet kontroll og evaluering som en uunnværlig del av utviklingssamarbeidet fra norsk side. Det er resultatene i fattigdomsbekjempelsen som teller, og da henger mer og bedre bistand uatskillelig sammen. Det foreliggende Dokument nr. 8-forslaget fra Fremskrittspartiet gir anledning til både å gjøre opp status og anvise nye tiltak for å forbedre budsjett-, rapporterings- og evalueringssystemene for den bistand som Norge gir til FN-systemet. Sammen med andre giverland deltar Norge i de styrende organene som fastlegger virksomhetsplaner og budsjetter for FNs organisasjoner. Våre pengebidrag gir innflytelse. Ja, det gir Norge mulighet til å stille krav og legge føringer, ikke bare for bruken av norske finansielle bidrag, men for organisasjonens samlede virksomhet. Det er den beste strategien for økt kvalitet og effektivitet i FN-bistanden. Komiteens flertall, alle unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet, understreker følgelig at for å sikre effektiv FN-bistand er det viktig at ikke enkeltlands særkrav forhindrer helhetlig forvaltning av midlene. La meg kort kommentere hovedtrekkene i de forslagene som fremmes i dokumentet. I forslag I bes «regjeringen utarbeide kontinuerlige evalueringer av FNs underorganisasjoner med hensyn til effektivitet og resultatoppnåelse». Det er bred enighet om intensjonen i dette forslaget, men norske myndigheter har lenge arbeidet for økt effektivitet, evaluering og måloppnåelse i FN. Komiteens flertall, medlemmene fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti, fastslår at utfordringen derfor ikke er hvorvidt man skal ha en løpende vurdering, men hvordan dette evalueringsarbeidet skal videreutvikles og systematiseres. Med disse presiseringer støtter komitéflertallet forslag I. I forslag II bes «regjeringen om å gjøre Norges bidrag til FN avhengig av fremdriften og resultatene av reformarbeidet i organisasjonen». Hele komiteen unntatt medlemmene fra Fremskrittspartiet mener at slik forslaget er formulert, kan det ikke bifalles. Rent faktisk kan Norge på grunn av de avtalte fordelingsnøklene og skalaene ikke beslutte størrelsen på de norske bidragene til FNs regulære budsjett utover å søke å påvirke størrelsen på totalbudsjettene. Komiteens flertall ber i stedet om at regjeringen i tiden framover gir klarere uttrykk for hvilke vurderinger en fra norsk side gjør seg om de enkelte FN-organenes relevans, effektivitet og reformvilje, samt hvilke budsjettmessige konsekvenser regjeringen ut fra en slik evaluering anbefaler for Norges frivillige bidrag. Det er en farbar vei til bedre prioritering og påvirkning. Det tredje forslaget innebærer at «Stortinget ber regjeringen avvikle ordningen med flerårig indikativt tilsagn til FNs underorganisasjoner». Komitéflertallet er uenig i dette forslaget, for ordningen med flerårig tilsagn er faktisk et framskritt som har bidratt til større forutsigbarhet for FN-organisasjonene i deres budsjettering og planlegging. Forslag IV innebærer at «Stortinget ber regjeringen legge frem en rapport om fremdriften i reformarbeidet i FNs avdeling for fredsoperasjoner». Det er bred enighet om intensjonen i dette forslaget, men den følges allerede opp. Komiteen har fra Utenriksdepartementet mottatt en grundig redegjørelse både om mottatte og kommende framdriftsrapporter. Regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti støtter derfor ikke forslaget. En samlet komité mener imidlertid at det bør vurderes om det er formålstjenlig med en ytterligere separat norsk rapportering. Bare Fremskrittspartiet stiller seg bak forslag V, hvor «Stortinget ber regjeringen legge prinsippet om null nominell vekst i FNs budsjetter til grunn ved de årlige/toårige budsjettbehandlingene i organisasjonen». Grunnen til at forslaget tilrås på denne måten, er at et prinsipp om null nominell vekst i FNs regulære budsjett ville bryte med Norges ambisjoner for FNs videre utvikling. Det ville rett og slett svekke FN. Når det gjelder forslag VI deler en enstemmig komité det syn at et økende antall mandater resulterer i tiltagende fragmentering og duplisering i FNs arbeid. Det er uheldig. Alle partier unntatt Fremskrittspartiet mener likevel at forslaget er formulert slik at det ikke bør bifalles. Beskrivelsen av problemet må nyanseres, og Norges strategi må være mer raffinert enn dette forslaget er et uttrykk for. En samlet komité mener likevel at Norges holdning heller bør være å fortsette arbeidet for eliminering av utdaterte, irrelevante eller dupliserende mandater, og dermed oppnå innsparinger. Samtidig må Norge være åpen for flere tilnærmingsmåter i reformprosessen og bidra aktivt til å gi FN finansiell handlekraft i arbeidet for å løse nye og for verdenssamfunnet viktige oppgaver. FN er en viktig pilar i norsk utenrikspolitikk, og Norge er en viktig bidragsyter til mange av FNs organisasjoner og engasjementer. Jeg tror for min del at det å stille sterke og klare krav til ledelsen i disse organisasjonene og stille klare forutsetninger for norske bidrag vil være den beste måten å påvirke effektiviteten på. Derfor mener Kristelig Folkeparti at det er viktig med reformer som effektiviserer og styrker FNs evne til å fremme fred og utvikling, og av samme grunn avviser vi forslag som i praksis vil undergrave FNs mulighet til å lykkes.