Laila Gustavsen (Arbeiderpartiet), 2013-02-14:
I en uke der pavens varslede abdisering kanskje var den største verdensnyheten, har også Obama holdt sin tale om tilstanden i USA. Der snakket Obama om behovet for bedre våpenkontroll, og han slo også fast at selvstendiggjøring av kvinner er hovedveien for å bekjempe fattigdom i verden. Jeg er også veldig glad for at Obama så tydelig i sitt innlegg adresserte klimakrisen som en sak som må tas på større alvor i verden. Derfor er det godt å kunne starte dette innlegget med troen på og håpet om en verden som hver eneste dag kan ta et lite skritt framover mot en mer rettferdig, mer fredelig og mer bærekraftig klode. Vi lever i en verden som har flere mobiltelefoner enn vanntoaletter. Det er et tegn på ubalanse og på at mange fortsatt mangler grunnleggende infrastruktur, rent vann, helsetilbud og trygg mat. Klimakrisen forsterker utfordringene. Nylig holdt Kinas nye leder, Jinping, sin første utenrikspolitiske tale. Det var interessant. Der slo han fast at Kina kommer til å fortsette å streve etter en fredelig utvikling, men at de aldri vil gi avkall på legitime rettigheter eller sine kjerneinteresser. Det ville heller aldri vi gjøre. I mars skal Jinping utpekes som ny president hvis Folkekongressen vil, noe den nok gjør. Kina er inne i en sterk økonomisk vekst, men har også store forskjeller internt i landet. Byene vokser raskt, mens bygda fortsatt henger etter. Kina er alt på én gang – en økonomisk smeltedigel, men samtidig et land med store ulikheter internt, et land med gedigne valutareserver, et land som offensivt sikrer sine interesser over hele kloden. Kina er en global aktør, som utenriksministeren slo fast. Derfor forventer vi også mer av Kina enn noen gang – at Kina skal lede an i klimaarbeidet, at menneskerettighetene respekteres. Vi respekterer fra norsk side Kinas vei ut, og vi ser fram til en bedre dialog enn vi har hatt de siste årene. I fjor høst opplevde vi branner på tekstilfabrikker i Bangladesh. Det avslørte barnearbeid, det avslørte til dels slavekontrakter i tekstilindustrien. Det ville vært flott hvis vi kunne innført en merkeordning for tekstiler som viser hvor i verden og på hvilken fabrikk et klesplagg – eller en gardin eller et dynetrekk, for den saks skyld – er produsert. Det krever vilje til åpenhet hos tekstilbransjen, og flere og flere går i den retningen. I Norge fortjener Stormberg ros for sin åpenhet, og jeg må innrømme at i går kveld fikk min drøm om en merkeordning ny næring. For det som nå foregår i EU, er veldig viktig. I går lanserte Kommisjonen et ønske om at EU innfører et regelverk som sikrer at det er åpenhet rundt produsenten av klesplagget. Blir dette gjeldende EU-rett, blir det selvfølgelig også norsk rett, og en seier for alle som kjemper for åpenhet, transparens, bedre arbeidsbetingelser og etisk handel i verden. I Afghanistan er fortsatt, til tross for svært mye bedre resultater og en nedgang i barnedødeligheten og mødredødeligheten på 40 pst. de siste årene, det farligste man kan gjøre, å bli gravid. Flere steder i verden giftes jenter bort i en alder av elleve–tolv år, mens antall tenåringsgraviditeter i Norge er blant de laveste i verden. Til tross for mange gode, synlige resultater rundt kvinnesatsing de siste årene er det fortsatt svært mye å gjøre. Arbeiderpartiet er veldig fornøyd med at utenriksministeren adresserte kvinneperspektivet så tydelig i sin tale. Verden er grusomt urettferdig. Spørsmålet er hva vi velger å gjøre med det. Kanskje er urettferdigheten og den ujevne fordelingen i verden en av vår tids største sikkerhetspolitiske trusler. Høglund kritiserte norsk næringslivsrettet bistand. Jeg har bare lyst til på slutten av innlegget å opplyse om at evalueringen av norsk næringsrettet bistand som er gjennomført, viser at den norske støtten til næringsutvikling direkte og indirekte har skapt ca. 110 000 arbeidsplasser i løpet av de 10–15 siste årene. Det er verdt å ta med seg i ly av Høglunds innlegg.