Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2002-03-18:
Skoledebatten går i bølger. I dag er det – og det med rette – stort fokus i forhold til skolens oppgave med hensyn til kunnskapsformidling. Flere undersøkelser viser at barn i norsk skole skårer gjennomsnittlig i viktige skolefag og ferdigheter. Dette er en stor utfordring. Men nå trenger debatten et utfyllende perspektiv. Skolen er ikke bare en kunnskapsinstitusjon, den skal også gi barna en oppdragelse til «gagns menneske». Oppdragelse, opplæring og utdanning er det viktigste virkemiddelet for danningen av den oppvoksende generasjon. Skolens oppdrageransvar innebærer at den enkelte elevs personlige og sosiale utvikling og danning står i sentrum gjennom tilegnelse av kunnskaper, normer og verdier innenfor et fellesskap preget av sosialt ansvar og medmenneskelighet. Den personlige og sosiale utvikling og danning kan bare skje i møte med sosiale, åndelige og kulturelle verdier, helst slik disse verdiene blir konkretisert i samlivet med mennesker som står barnet nært. Familien og skolen er slike viktige verdiformidlende institusjoner. I sin sluttrapport peker Verdikommisjonen på at «skolens betydning som møtested for etisk bevisstgjøring og verdiformidling kan knapt overvurderes». I vår samtid finner vi et tydelig behov for å fokusere på skolens verdi- og dannelsesrolle. Menneskets nytteverdi ser vi ofte godt dokumentert f.eks. gjennom arbeidsinnsats, bidrag til merverdi i økonomisk forstand så vel som bidrag til medisinsk forskning. Men mennesket har en egenverdi i seg selv – et absolutt menneskeverd. Dermed må fokus også settes på menneskets integritet og utvikling, men også dets ansvar for fellesskapet. Anerkjennelsen av menneskeverdet betyr at verdi- og dannelsesoppgaven er det viktigste i skolens oppgave. Men skal vi lykkes i dette arbeidet, trenger barna kunnskap om livet og samfunnet. Læringsarbeidet må bygge på et helhetlig læringssyn som integrerer oppdragelse, kunnskap og mestring. Behovet for verdi- og dannelsesarbeidet kommer også tydelig fram i skolens arbeid med å gi innhold til begrepet livskvalitet. Da settes fokus på de immaterielle verdier – det å oppleve, det å mestre, det å vite. Et annet område som også viser behovet, er arbeidet med å forme sin egen identitet. Vår globale tidsalder og det flerkulturelle samfunn sprenger fram nye rom for identitetsbygging, ja også fordommer vi ikke ante vi hadde, avsløres. Shabana Rehman har i Dagbladet 2. mars i år omtalt den flerkulturelle debatten og sammenlignet den med lille Bambi på isen – Bambi, nyfødt, klønete, usikker og modig der den løper ut på isen, faller og reiser seg, faller og reiser seg. Rehman bruker dette som et bilde på identitetens kaos, forvirringens paradis. Men, fortsetter hun: «Nyskapingenes tid er foran deg … Og i denne herlige suppa skal du ta stilling til hvem du er og hvordan du ... nå skal spille en helt ny rolle.» I dette samfunnet skal skolen være med og oppdra barn. Den siste uken har vi fått nytt fokus på mobbing i skolen. Vi vet at mobbing og vold skaper angst og kan ødelegge for en god oppvekst og et godt læringsmiljø i skolen. Arbeidet mot mobbing dreier seg mye om å formidle respekt og ha tydelige grenser for akseptabel atferd som etterleves av alle i skolesamfunnet. Men nå klager flere elever på at også lærerne driver med mobbing. Det forteller meg at vi trenger økt fokus på yrkesetikk og hvordan lærerne kommuniserer. Arbeidet mot mobbing er en viktig del av verdi- og dannelsesarbeidet i skolen. Skolen er en viktig samfunnsinstitusjon. Skolens mandat utledes av at alle barn har rett til opplæring, og det er foreldrenes ansvar å gi slik opplæring. Skolen skal hjelpe foreldrene. Dermed blir samarbeidet hjem-skole en svært viktig oppgave. Det er viktig at foreldre og skole gjensidig støtter hverandre i opplæring og oppdragelse. Dialog om innholdet i oppdragelsen må stå sentralt. Dialogen må handle om grensesetting og tydelighet, men også utvise nødvendig respekt for ulikheter. Dialogens formål er å skape et trygt oppvekstmiljø for barnet og gi tilhørighet til familie og nærmiljø, slik at de kan forme sin egen identitet og bli i stand til å møte livets utfordringer. I samspillet hjem–skole må påvirkningen gå begge veier. Foreldrene må få delta i og prege opplæringen i skolen, samtidig som skolen kan være med og bevisstgjøre foreldrene om deres ansvar og hjelpe dem i oppdragerrollen. Lærerne er kanskje den viktigste enkeltfaktor for en god skole. De har mange forventninger knyttet til seg, og kanskje for mange oppgaver. Likevel, lærerne skal være gode oppdragere som kan lære de unge forskjell på rett og galt. Verdikommisjonen er tydelig på at lærerne er et forbilde, enten de liker det eller ikke. I sluttrapporten heter det: «Elevene ønsker seg lærere som er engasjerte og som bryr seg om dem. Derfor må lærerne våge å stå frem tydelig, levende og bevisste i forhold til den kunnskap, de ferdigheter og de verdier som skal formidles.» I tillegg understreker Verdikommisjonen rektors rolle som pedagogisk leder og veileder, og rektors ansvar for å utvikle en god skolekultur. Skal lærerne lykkes i sin oppgave, må lærerutdanningen sette fokus på etikk, kultur og verdier. Praksissjokket mange lærerstudenter møter i skolehverdagen, har bl.a. sin bakgrunn i manglende fokus på elevenes sosiale og kulturelle bakgrunn og hjem–skole-samarbeidet. I denne sammenheng mener Kristelig Folkeparti at alle lærerstudenter må ha innsikt i de verdier og kulturer som preger skolesamfunnet og elevenes hverdag. Her har vi klare forventninger til stortingsmeldingen om lærerutdanning som statsråden har varslet. Elevenes deltakelse i læringsarbeidet er svært viktig for et godt læringsutbytte. Gjennom å være aktiv og ta ansvar for egen læring øves også elevene opp til problemløsning og samarbeid. Slik øves respekt for medarbeidere og evnen til konfliktløsning og -forebygging. Elevene må få delta aktivt i skolesamfunnet. Elevdemokrati gir en innføring i demokratisk arbeid som er svært nyttig senere i livet. Det er også svært positivt at elever i norsk skole skårer høyt i undersøkelser om internasjonal solidaritet. Denne delen av skolens verdi- og dannelsesarbeid kan ikke verdsettes høyt nok. Skal skolen lykkes i sin oppgave med verdiformidling og dannelse, trengs det et lokalt engasjement og en lokal dialog. Det er på den enkelte skole det avgjøres. Alle deltakerne i skolesamfunnet – lærere, elever, foreldre og andre samarbeidspartnere i nærmiljøet – må delta i dialogen. Dette arbeidet må organiseres, og den enkelte skole må utforme sin strategi. Det foregår mye positivt arbeid, og det er mange ressurspersoner og organisasjoner som kan trekkes med i et samarbeid. Arbeidet med å etterleve verdiene foregår i undervisningen, i skolegården og i skolefritidsordningen. Jeg har med forundring registrert reaksjonene på Regjeringens støtte til verdiprosjektet til Kristent Pedagogisk Forbund. Verdiene i dette prosjektet er jo de samme som skolen bygger på. Vi bør hilse slike initiativ velkommen, enten de kommer fra forskningsmiljø, organisasjonen MOT, Lions eller andre. Debatt er bra, men la meg også minne om at Verdikommisjonens skoleinitiativ i 1999 ble møtt med kritikk i «Skolefokus», bl.a. fra nestlederen i Lærerforbundet. Det er noe rituelt og forutsigbart over reaksjonene. Men vi trenger tilbakemelding og vurdering av skolens verdiarbeid, både for å bevisstgjøre om arbeidet, og for å sikre kvaliteten på det. Jeg har med interesse lagt merke til at Nyborg-utvalget, som vurderte barns oppvekstmiljø og kommersialiseringen i samfunnet, i en offentlig utredning tar til orde for en organisert verdidebatt i skolen der alle i skolemiljøet deltar. De henviste til Danmark og deres opplegg, men at dette måtte gjøres relevant for norske samfunnsforhold. I denne sammenheng mente utvalget at temaer rundt kommersialisering og kjøpepress burde komme inn. Kristelig Folkeparti er enig med utvalget i at det er behov for å sette materielle verdier opp mot ikke-materielle verdier som er viktige for barn og voksne til alle tider. Kristelig Folkeparti vil sette fokus på kvalitet i skolen. Da er det viktig å huske at karakterer alene ikke forteller om kvaliteten i skolen. En skole kan ha mange elever med gode karakterer og likevel ha mye mobbing. Skolen må derfor ha verdi- og dannelsesarbeid som en egen indikator på kvalitet i skolen. Derfor trenger vi en skolebasert vurdering som også tydeliggjør og legger vekt på verdidimensjonene i skolearbeidet. Våre naboland Danmark og Sverige har satt i gang ulike prosjekt med organisert verdidialog på den enkelte skole. Det er en stor internasjonal debatt om skolens verdi- og dannelsesarbeid. Men det er viktig at verdidialogen ikke er et forsøk på å pålegge noen et verdisyn. Det er heller å oppmuntre til selvstendig tenkning, og det er elevene og lærerne som skal prege diskusjonen. Likevel skal alle være trygge på skolens ståsted som institusjon, slik det er nedfelt i formål og læreplan. En rekke utviklingstrekk i vårt samfunn tilsier et fornyet engasjement og konkrete initiativ med fokus på verdi- og dannelsesdimensjonen i møtet mellom barn, ungdom og voksne. Sem-erklæringen signaliserer styrking av verdiformidling og verdibevissthet i skolen. Hvordan ønsker statsråden å følge opp den enkelte skole i arbeidet med å styrke bevisstheten omkring verdier og holdninger i skolens hverdag?