Trine Skei Grande (Venstre), 2004-11-11:
Kriminalomsorg og måten vi organiserer den på, påvirker veldig mange. Statsråden har på mange områder i forhold til arbeidet sitt vært opptatt av de pårørende. Det fins pårørende som ønsker sterkt å være de pårørende, og pårørende som føler at de må være de pårørende. Så er det én gruppe pårørende som bare er pårørende, og det er barna. Jeg vet at statsråden bl.a. gjennom statsbudsjettet nå har fokusert på dette, spesielt i forhold til kvinner. Men det er også veldig, veldig mange pappaer som sitter i fengsel. For mange voksne som er i den papparollen, blir det av og til viktig først og fremst å skjule for sine barn at det er i fengsel man er. Jeg har hørt mange historier om fedre som har prøvd på det, men barn forstår utrolig mye mer enn man tror. Jeg har møtt flere som har vært veldig opptatt av dette temaet. En av disse pappaene, som er på Kroksrud, skriver til meg: «Pappagruppa kan kort beskrives som en aktivitetsdag utenfor fengselet hver tredje lørdag med innsatte og våre barn. I tillegg er det en samtalegruppe hver annen uke i fengselet. Utgangspunktet for pappagruppa har alltid vært – og vil alltid være – barnas behov for å ha kontakt med sine fedre på sine egne premisser. Her blir vi kjent med barna våre igjen, og det har selvfølgelig en viktig egenverdi. Tilbakemelding fra mødre, barnehager og skoler om bedre fungerende barn understreker behovet for denne kontakten.Det er i pappagruppa vi virkelig ser konsekvensene av de feilaktige valgene vi har gjort. Samtidig som vi går igjennom denne prosessen er det også godt å vite at den skaden vi har påført våre barn ved vårt fravær blir begrenset. I de fleste tilfeller har fengselsoppholdet også ført til en svekket kontakt, eller brudd med mødrene. Pappagruppa gir et fundament for å bygge opp igjen også dette forholdet.Et nært forhold til sine barn og fungerende relasjon til mødrene er et godt utgangspunkt for å kunne møte verden igjen. Vi står ikke alle med den berømte søppelposen og intet annet den dagen fengselsporten slår igjen bak oss.» Det er ikke barnet som skal straffes når pappa eller mamma har gjort noe dumt. For mange barn oppfattes nok det å ha en mamma eller en pappa i fengsel som nesten å bli fratatt sine foreldre. Jeg skjønner at ressurser lokalt her setter rammer, men ut fra det jeg har sett, er det veldig tydelig at det også er kompetanse lokalt som veldig ofte setter rammer, kompetanse på hvordan man kan jobbe med dette, ideer om hvordan man kan jobbe, og også kompetansen som trengs for f.eks. å gjennomføre de pappasamtalene man har på Kroksrud. Mitt fokus i interpellasjonen i dag har egentlig først og fremst vært rettet mot barna, barnas rett til å møte mamma og pappa under normale forhold og barnas rett til å ha en mamma og pappa under normale forhold, selv om mamma eller pappa har gjort et dumt valg som også påvirker dem. Men dette henger også sammen med de voksnes rett til å snu livet. For meg som liberaler er retten til å begynne på nytt når en har gjort noe dumt, ganske viktig. En av disse pappaene skriver følgende når han skal beskrive akkurat dette og de gruppene han har vært med i: «Her har vi lært av hverandre at mennesker har individuelle forskjeller. Men dypest sett – uansett forhistorie og kulturbakgrunn – er vi veldig like. Når vi møtes som fedre blir likhetene så store at tidligere oppfattede forskjeller blir små – og forsvinner.Generelt kan jeg si at noen av deltakerne selv har hatt gode fedre. Men mange har vokst opp uten en tilstedeværende pappa – og noen må se bort ifra det de har «lært» av sin far.Det er vanskelig å finne frem til noe du aldri har opplevd selv. … For mange er dette å bryte sirkelen, og det er lettere å klare det i fellesskap. ...Kontrastene mellom det første besøket av barna i lukket fengsel, og det første Pappa-gruppemøtet kunne ikke ha blitt større. Den første opplevelsen var absolutt fortvilelse, og da barna mine kom løpende imot meg foran Tøyenbadet – fullstendig glede.Fra fengselets side dreier dette seg om å gi mennesker muligheten til å skifte verdier – og det må da være selve essensen i kriminalforebyggende arbeid?» Jeg tror som liberaler at de fleste som har havnet innenfor fengselets vegger, har et ønske om å snu ting, gjøre ting bedre og gjøre noen nye valg. Sjøl om vi har sett eksempler på at også noen fra disse institusjonene ønsker å bruke pappapermen til noe som kanskje ikke gagner de barna de er pappa for, ønsker jeg likevel å få en tilbakemelding fra statsråden på hvordan man kan lage slike prosjekter rundt omkring på de enkelte institusjonene som gjør at barna ikke straffes, at pappaer og mammaer skal ha mulighet til å utøve sin rolle og mulighet til også å ha bakgrunn til å utøve sin rolle i framtida.