Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2016-06-08:
Regjeringen har forhandlet fram en avtale mellom EØS/EFTA-statene og EU om en ny periode med EØS-finansieringsordning, og en avtale om norsk finansieringsordning, begge for perioden 2014–2021, samt en tilleggsprotokoll om handel med fisk mellom Norge og EU. Dette er den fjerde avtalen om EFTA-landenes bidrag til den sosiale og økonomiske utviklingen i de økonomisk svakere medlemslandene i EØS-området. Et bredt flertall i komiteen sier seg enig med regjeringen i at det er i Norges interesse å medvirke til dette, og at disse bidragene også er med på å fremme de bilaterale forbindelsene. Det er mer enn 20 år siden EØS-avtalen trådte i kraft. Det er bred enighet om at avtalen har tjent sin hensikt på en god måte. Men etter så mange år og en kraftig utvidelse av medlemskretsen forvitrer den institusjonelle hukommelsen om denne avtalen, i både EUs institusjoner og EUs medlemsland. Også i dette perspektivet er våre bidrag til utviklingen i landene som sist kom med i dette samarbeidet, av betydning for oss. Det viser flagget. Komiteen understreker likevel at dette er en frivillig ordning, ikke noe vi er rettslig forpliktet til. Ved avtalens utløp er forpliktelsen bare å vurdere behovet for fortsatte bidrag. At Spania nå er ute av ordningen, viser at dette ikke er automatikk. Når det gjelder omfang og innretning, bruker jeg ikke tid på det her, men viser til innstillingen. Det er vel ingen hemmelighet at EUs utgangspunkt i forhandlingene var en betydelig økning – et høyst urimelig krav. På den bakgrunn kan komiteen, med unntak av Senterpartiet, si seg enig med regjeringen i at forhandlingsresultatet ble «høyt, men akseptabelt», sett i lys av forventet inflasjon og at avtalen nå gjelder for syv år, ikke fem. Hovedprioriteringene i programmet er de samme i begge ordningene. Miljø og klima videreføres som hovedområde. I lys av migrasjonssituasjonen i Europa styrkes samarbeidet på dette området, særlig overfor Hellas, i tråd med tidligere signaler fra Stortinget. 1 pst. av midlene under den norske finansieringsmekanismen skal brukes til tiltak for et anstendig arbeidsliv, i tråd med ønsket fra arbeidslivets parter. Det nye i denne avtalen er opprettelse av et særskilt fond rettet mot regionalt samarbeid, noe som åpner for utvidet samarbeid med bl.a. Ukraina og Moldova. Også denne avtalen inneholder detaljerte regler som sikrer god ledelse og kontroll med gjennomføringen, et felles ansvar for begge parter. Stortinget skal også godkjenne avtalen om handel med fisk. Det har tatt lang tid å få på plass disse avtalene, og vi har stått uten en slik avtale etter at den forrige utløp 30. april 2014, noe EU må bære et hovedansvar for. Det er beklagelig. Regjeringen vurderer at den inngåtte avtalen gir en betydelig bedring av markedsadgangen til EU. Det er foretatt omdisponeringer av en rekke tollfrie kvoter som ikke er utnyttet, mot åpning av store, nye kvoter for filetprodukter av makrell og sildeprodukter. Komiteen peker likevel på at vi heller ikke denne gang har fått gjennomslag for kravet om å fjerne en rekke ubetydelige tollsatser som ville forenklet handelsregimet mellom EU og Norge, og at det heller ikke denne gang ble enighet om permanente kvoteordninger. Vi minner også om Innst. 101 S for 2015–2016 til stortingsmeldingen «Globalisering og handel», hvor et flertall peker på at markedsadgangen for norsk sjømateksport er basert på «et lappeteppe av avtaler og tidsbegrensede kvoter». Selv om avtalen om markedsadgang for fisk til EU vurderes som en forbedring fra den utgåtte avtalen, understreker et stort flertall i komiteen bekymring for at norsk sjømat kan stå overfor mer krevende markedsforhold, og peker igjen på behovet for å arbeide for tryggere rammebetingelser for sjømateksport gjennom bedre handelsavtaler, også overfor det europeiske markedet. Senterpartiet og SV har noe avvikende syn på deler av innstillingen, noe jeg regner med at de selv vil redegjøre for og begrunne. Men jeg tror flere enn meg er overrasket over at Senterpartiet – og SV, for den del – mener fiskerinæringen lever godt med tollsatsene i vårt nærmeste og viktigste eksportmarked, våre europeiske naboland. Jeg tror fiskerinæringen merker seg det. Med dette anbefaler jeg at Stortinget samtykker i at avtalene ratifiseres.