Siri Frost Sterri (Høyre), 1998-11-27:
OSSEs viktigste oppgave i året som kommer, blir ansvaret for den internasjonale verifikasjonsstyrken i Kosovo, som skal overvåke gjennomføring av avtalen som ble inngått mellom USAs spesialutsending, Holbrooke, og Serbias president, Milosevic. Dette er et stort ansvar for OSSE, det største oppdraget organisasjonen noen gang har stått overfor. Og Norge overtar formannskapet i organisasjonen fra årsskiftet. Norges OSSE-ambassadør, Kai Eide, har med rette kalt oppdraget et av Norges desidert største utenrikspolitiske prosjekter noensinne. Hvilken utfordring denne avtalen om våpenhvile og tilbaketrekning av serbiske styrker innebærer, kommer klart til uttrykk i de rapporter vi får fra Kosovo gjennom media. Financial Times rapporterte i forgårs om hvilke problemer medlemmer av OSSE-styrken, som ikke skal være bevæpnet, kan komme opp i. For å kunne bringe den albanske befolkningen tilbake til hjemmene sine må de holde Kosovos frigjøringshær, KLA, og serbiske politistyrker fra hverandre. En amerikansk diplomatisk observatør har kalt dette å være «the meat in a pretty nasty sandwich». For hva hvis de serbiske politistyrkene ikke ønsker å fjerne seg fra sine poster? Hva hvis KLA tar saken i egne hender og «fjerner» styrkene på sin egen måte? Da vil de internasjonale observatørene stå midt i skuddlinjen. Det største problemet OSSE-styrken vil stå overfor, er å unngå å bli oppfattet som part i konflikten. Både KLA og serbisk side vil kunne ønske å bruke OSSE-observatører i konflikten, få OSSE til å gi dem legitimitet i sin kamp mot den andre parten. Det er ingen tvil om at en slik utvikling vil være svært farlig for observatørene fra OSSE. De ubevæpnede styrkene vil kunne bli utsatt for kidnapping og risikere å bli tatt som gisler. Det å holde to – til nå – stridende parter fra hverandre innebærer risiko for å komme opp i krigslignende situasjoner. Vi vet hvor brutal denne konflikten har vært. Sivile var trolig selve målgruppen for serbiske politiaksjoner i den sju måneder lange væpnede konflikten. Derfor er det på sin plass at utenriksministeren legger avgjørende vekt på personellets sikkerhet. Avtalen med NATO om støtte under en eventuell evakuering er ikke bare viktig, men helt avgjørende og en klar forutsetning for gjennomføring av verifikasjonsoppdraget. Utenriksministeren har forsikret om at etterretning og overvåkning vil få høyeste prioritet. NATOs engasjement i regionen må være synlig, slik at Milosevic er klar over at han ved brudd på avtalen står i fare for igjen å utsette seg for militære angrep fra Vesten. Jeg etterlyser imidlertid fra utenriksministeren en nærmere drøfting av sikkerhetsutfordringene som deltakelse i verifikasjonsstyrken representerer. Hvilke tiltak planlegger OSSE selv for å redusere risikoen OSSE-personellet utsettes for i Kosovo? Det er mitt håp at denne store utfordringen for Norge vil trekke frem det beste i norsk utenrikstjeneste. Vi må bruke det vi måtte ha av internasjonal erfaring, til å vise at Norge tar ansvar for en av Europas store sikkerhetsutfordringer. Også vi kan gjennom å gjøre en skikkelig innsats for Kosovo vise at vi engasjerer oss og tar ansvar i Europa. OSSE har vist seg å være et egnet instrument for å møte det mangfoldige sett av utfordringer som Europa står overfor etter den kalde krigen. OSSE har på grunnlag av Sluttakten fra Helsingfors av 1975 og Paris-charteret av 1990 først og fremst en menneskelig dimensjon. Menneskerettigheter, minoriteters rettigheter, grensenes ukrenkelighet og levedyktige demokratiske samfunn er sentrale prinsipper som OSSE har som oppgave å ivareta overfor sine medlemsland. Ivaretagelsen av disse prinsippene har ikke minst en sikkerhetspolitisk betydning. I våre nærområder – i Estland og Latvia – har OSSE kunnet spille en viktig rolle i spørsmålet om integrering av russisktalende ikke-statsborgere. Spørsmålet har skapt konflikter mellom Estland og Latvia på den ene side og Russland på den andre, og avtalene mellom balterne og russerne er av sikkerhetspolitisk betydning. Ulike grader av konflikter og utfordringer trenger ulike sett av virkemiddelbruk – alt fra forebygging til krisehåndtering og militære operasjoner. Dette viser med all mulig tydelighet at det mangfold av organisasjoner som utgjør den europeisk-atlantiske sikkerhetsarkitekturen, har ulike styrkesett og ulike roller å spille. OSSE har opparbeidet betydelig erfaring og kompetanse i forebyggende diplomati gjennom de mange sendelagene. OSSE har konsentrert seg om faktorer som kan bli kilder til konflikt: etniske motsetninger, menneskerettighetsbrudd, manglende demokrati og minoriteters kulturelle og religiøse rettigheter. OSSE har ikke minst konsentrert innsatsen om tillitskapende tiltak mellom stridende eller tidligere stridende parter. Fredsbevarende eller fredsopprettende operasjoner har til nå vært overlatt til organisasjoner som har det nødvendige apparat og erfaring for å håndtere operasjoner med militære innslag. Høyre merker seg at utenriksministeren ikke utelukker at OSSE – unntaksvis – kan gjennomføre fredsbevarende militæroperasjoner dersom det ikke finnes andre alternativer. Vi mener imidlertid at alternativene bør oppsøkes fremfor å la OSSE påta seg en ny rolle av denne typen. Det å bygge opp en organisasjon som skal håndtere den type operasjoner, er svært ressurskrevende og vil også overlappe FNs, NATOs og VEUs strukturer. Vi setter et spørsmålstegn ved hvorvidt OSSE bør gå utover bruk av politiske og diplomatiske virkemidler. Vi erkjenner likevel at den nye type konflikter som har preget hele 1990-tallet, krever nytenkning når det gjelder virkemiddelbruk. Høyre slutter seg til de fire hovedoppgavene Regjeringen utpeker for vårt formannskap i OSSE. Vi må fortsette OSSEs arbeid med å styrke den menneskelige dimensjon. Her er arbeidet på Balkan og i Sentral-Asia for å styrke den demokratiske utviklingen og å påtale menneskerettighetsbrudd, som dessverre forekommer i en rekke land, av stor viktighet. Arbeidsdelingen mellom Europarådet og OSSE bør imidlertid bli klarere. Høyre ser på oppgaven med å styrke koordinering og samarbeid mellom de ulike internasjonale organisasjoner som håndterer konfliktforebyggende arbeid, som svært viktig. Vi er derfor svært glade for at utenriksministeren vektlegger den muligheten for norsk innflytelse som ligger i det å ha formannskapet i OSSE. Den europeiske sikkerhetsarkitekturen er fortsatt i utvikling og på vei mot en mer endelig form. Norge kommer inn i en avgjørende fase, hvor en sikkerhetspakt skal utformes, og de ulike organisasjonenes roller skal drøftes og defineres klarere. Dette kan være Norges sjanse til virkelig å påvirke en prosess som vil ha stor betydning i vår egen verdensdel i lang tid fremover. Det å få være med og utforme den euroatlantiske sikkerhetsarkitekturen er en mulighet Norge bør utnytte til fulle. Men viktigst blir likevel, som utenriksministeren også vektla, å bidra til et effektivt OSSE, et OSSE som kan enes om prioriteringer og oppgaver, og som står samlet om gjennomføringen av tiltak. Som utenriksministeren selv sier: Tett kontakt med alle parter er en forutsetning for å lykkes – kontakt med partene i en konflikt og med andre aktører, som FN, NATO, EU og Kontaktgruppen for det tidligere Jugoslavia. Høyre tror derfor det var klokt av utenriksministeren å ta kontakt med det kommende tyske formannskapet i EU om ordninger for å sikre et tett og nært samarbeid mellom EU og OSSE. OSSE-formannskapet i 1999 vil som nevnt være en av de største utfordringene Norge har påtatt seg internasjonalt. Høyre støtter Regjeringens prioriteringer og mål for formannskapsperioden og er rede til å bidra til de økonomiske omdisponeringer som kan bli nødvendig. Norge har nå muligheten til å spille en sentral rolle på den europeiske arena ved å ta lederansvar og bidra til å løse en alvorlig konflikt i Europa, til å arbeide for menneskerettigheter og demokrati i vår egen verdensdel. Jeg håper og tror at vi kan lykkes.