André Oktay Dahl (Høyre), 2004-06-07:
Medlemskapsspørsmålet står ikke på dagsordenen. Det gir oss en mulighet her i dag til å diskutere spillereglene ut fra et ønske om mer demokratisk rimelighet, selv om jeg ikke har den store forventningen til at alle partiene har den samme forståelsen av demokratibegrepet. Fra Høyres ståsted er det iallfall klart at det foreligger en politisk moralsk forpliktelse til å følge det rådet som folket gir i en folkeavstemning. Ut fra det virker det demokratisk rimelig at det er tilstrekkelig med et vanlig flertall i en slik folkeavstemning. Forslag nr. 14, fra Erna Solberg, legger til grunn at det er tilstrekkelig med det samme flertall som kreves for å endre Grunnloven, når folkeavstemningsresultatet senere skal behandles i Stortinget. Det innebærer at man legger til grunn et kvalifisert flertall, som samtidig fremstår som noe mer rimelig enn dagens tre fjerdedelskrav – et slags mer kvalifisert kompromiss mellom mindretallsvern og hensynet til flertallet enn det som foreligger i dagens grunnlov. Alternativene, som også innebærer en innføring av folkeavstemningsinstituttet i Grunnloven, medfører flere problemstillinger, bl.a. at terskelen for også å legge inn et slikt institutt koblet til helt andre saker, eller som et generelt bindende eller rådgivende institutt, blir lavere. Stortinget bør, slik Høyre ser det, alltid være suverent når det gjelder å avgjøre om det skal spørre om folkets råd i forbindelse med en enkelt sak. I et representativt demokrati er beslutninger delegert til folkets representanter ved valg og gjenspeiles gjennom Stortingets sammensetning. På generelt grunnlag kan jeg vel også si på Høyres vegne at vi ikke er umiddelbart overbevist om at økt bruk av folkeavstemninger, verken bindende eller rådgivende, medfører det helt store demokratiske fremskrittet. Når man ser på forbilder, i den grad man kan kalle dem det, som f.eks. Sveits, frister de ikke akkurat til kopiering. Et eksempel derfra er at kvinner fikk stemmerett en gang på 1960-1970-tallet, noe som ikke akkurat er veldig progressivt. Likevel er det på det rene at det kan være aktuelt å spørre folket til råds gjennom et referendum i forbindelse med saker av særs viktighet, slik EU-saken er. Avgivelse av suverenitet kan være en slik sak, men trenger ikke være det. Når det gjelder beslutningen om et eventuelt EU-medlemskap, ligger det allerede klart i kortene at det vil bli ny folkeavstemning. Folkeavstemningene i forbindelse med søknaden om medlemskap i 1972 og i 1994 legger klare føringer om at folket også ved neste korsvei bør rådspørres. Det er en politisk selvfølge, men har ikke nødvendigvis utviklet seg til å bli en konstitusjonelt utviklet sedvane, som da bør grunnlovfestes. For Høyre er det selvsagt at når Stortinget først spør folk om råd, bør Stortinget også følge det rådet som gis. Den tillitskrisen som vil oppstå mellom Stortinget og befolkningen hvis en fjerdedel pluss én av representantene her i huset skulle overprøve folket, vil ikke være ubetydelig. Den kan for så vidt fortsatt oppstå hvis Høyres forslag, ved Erna Solberg, om to tredjedels flertall kommer opp og f.eks. Senterpartiet får 34 pst. av stemmene ved et senere valg. SV har heldigvis denne gang klarlagt at de vil følge folkets råd. Det fortjener SV ros for. Så håper vi at vi får en mer verdig forestilling når det gjelder prosesspørsmålene, denne gang enn vi fikk i 1994. SV har i alle fall tatt et veldig viktig skritt i den retning. Jeg har dyp respekt for store jurister og statsvitere som innimellom anføres som sannhetsvitner i denne type debatt, da jeg selv personlig er en middels utgave at den første faggruppen og lekmann i forhold til den andre. Spørsmålet er imidlertid om det demokratisk og politisk sett fortsatt er riktig å legge til grunn et tre fjerdedelskrav i EU-spørsmålet. Her vil jeg nok si at 165 stortingsrepresentanter, valgt på vegne av det norske folk, har vesentlig bedre forutsetninger for å vurdere akkurat den problemstillingen. Enkelte miljøer i dette landet synes dessverre å være vesentlig mer opptatt av å finne mest mulig effektive ordninger for å hindre at folkets syn i EU-spørsmål skal bli gjeldende, enn å ta folket på alvor. Det synes jeg er trist, og anbefaler Høyres gruppe å støtte Erna Solbergs forslag. Jeg tar med dette opp Høyres forslag, nr. 2, samt forslag nr. 1, fra Høyre og Kristelig Folkeparti, om å avvise å ta forslaget om rådgivende folkeavstemninger inn i Grunnloven.