Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-03-01:
Stortinget skal i denne saken behandle et forslag om en framdriftsplan for å sikre en valgfri og verdig eldreomsorg for alle. Dokument 8-forslaget består av til sammen 27 punkter. Det er bred enighet i komiteen om at Norge skal ha en god og verdig eldreomsorg av høy kvalitet. Det er også på sin plass å presisere at Stortinget nylig har vedtatt en ny lov om kommunale helse- og omsorgstjenester som slår fast at kommunen skal sørge for at alle som oppholder seg i kommunen, skal tilbys forsvarlige og nødvendige helse- og omsorgstjenester. Det innebærer at pleietrengende som har behov for heldøgns omsorg, har krav på dette. Det er selvsagt svært viktig å gjennomføre tilsyn med kommunehelsetjenesten for å sikre at dette blir realisert. Av de 27 punktene må forslaget om å flytte finansieringsansvaret for eldreomsorgen fra kommunene til staten anses å ligge til grunn for hele saken. Forslaget innebærer at når en pleietrengende eldre person får godkjent et pleie- og omsorgstilbud på institusjon eller hjemme, skal staten gjennom folketrygden være forpliktet til å betale tjenesten til leverandøren, som den eldre selv velger. Dette er innføring av en stykkprisfinansiering av eldreomsorgen som vil undergrave hele modellen som eldreomsorgen i Norge bygger på. I den norske modellen er det kommunene som har ansvaret for eldreomsorgen, og det er kommunene gjennom rammefinansiering som skal ha frihet til å tilpasse omsorgstilbudet til den enkeltes behov. Selv om man gjennom mediene kan få inntrykk av at ting står dårlig til i norsk eldreomsorg – og det er mange enkelttilfeller som gir grunnlag for å tro det – er modellen i seg selv ikke verdt å rokke ved. Kommunene bør ha ansvaret for eldreomsorgen, fordi det er en ubyråkratisk ordning som gjør det mulig å tilpasse omsorgstilbudet til innbyggerne i den enkelte kommune. Organiseringen av eldreomsorgen slik som det foreslås, vil stimulere til å bygge opp et byråkrati og et diagnose- og rapporteringssystem som både er uønsket, tungvint og dyrt. Det er verdt å minne om erfaringene fra helseforetakene. Foretakene har et finansieringssystem som forslaget kan sammenlignes med. Der er det etter hvert bygd opp et byråkrati det er all grunn til å gå nærmere etter i sømmene. Et bredt flertall i komiteen støtter derfor ikke dette forslaget. Jeg vil ikke kommentere alle punktene i denne pakken. Statsråden har gitt grundige svar i den vedlagte redegjørelsen, men jeg skal kommentere noen. Under punktene 22 og 23 foreslås det en statlig bemanningsnorm for sykehjem, hva gjelder både leger og sykepleiere, og videre at Helsedirektoratet skal være godkjenningsmyndighet for bemanningsplanene. Komiteens flertall støtter ikke dette. Begrunnelsen ligger i at det er ulike behov for bemanning på de enkelte avdelingene ut fra den enkeltes behov rundt om i omsorgssektoren. En statlig norm kan lett bli en maksimumsnorm som ikke gir god nok fleksibilitet. I den nye kommunehelseloven framgår det at den enkelte har rett til tjenester tilpasset den enkeltes behov. Da vil behovet for bemanning være forskjellig, også for pasienter med samme diagnose. Det er bra for pasienten at disse vurderingene kan tas i den enkelte kommune og på det enkelte sykehjem. Men la meg understreke at det er grundig dokumentert at nok personell med riktig kompetanse vil være en av de aller største utfordringene vi står overfor i framtiden. De aller fleste eldre på sykehjem har sammensatte lidelser. Det stilles krav til de ansatte. Eldre står overfor andre sykdomsutfordringer enn de yngre i befolkningen, og kompetansen i eldreomsorgen må speile disse behovene. I dag finnes det få krav til profesjonskompetanse i sykehjem og i hjemmetjenesten. I en rapport fra 2009 hevder SINTEF at det i hovedsak er arbeidsmiljøet, arbeidstiden og den lave statusen i omsorgstjenesten som hindrer rekruttering til sektoren. Dette må vi ta inn over oss. Rapporten er basert på intervjuer med hjelpepleiere. De beskriver en arbeidssituasjon der de enten jobber for mye, for lite eller med for oppdelt arbeidstid. Det er vår jobb å sørge for at flere tar helseutdanninger. I den nye stortingsmeldingen om velferdsutdanningene som nå ligger til behandling i Stortinget, er det foreslått flere grep som vil gjøre utdanningene mer attraktive, og som vil bidra til å heve det faglige nivået i helse- og omsorgssektoren. Blant annet foreslås det en helt ny modell for helse- og sosialfagarbeiderutdanningen i videregående opplæring. Det foreslås innføring av en ny prøveordning med y-veien – yrkesveien – der kandidater med yrkesutdanning i helse- og sosialfag kan tas opp på tilrettelagte studier i høyere utdanning, og det foreslås å iverksette et forsøk med helse- og sosialfaglig fagskoleutdanning basert på en annen videregående opplæring enn fagbrev eller yrkeskompetanse innenfor helse- og sosialfag. Dette blir Velferds-Norges store utfordring de nærmeste 20 årene. Under et annet punkt, 21 i Dokument 8-forslaget, foreslås det å øremerke egne midler for å implementere modellen fra Fredericia kommune i Danmark – en modell som bygger på strategien fra prosjektet «Lengst mulig i eget liv». Komiteen understreker at denne modellen representerer noe veldig positivt og er helt i tråd med det som har vært prioritert i norsk eldreomsorg de siste 10–15 årene, nemlig styrking av den hjemmebaserte omsorgen. 80 pst. ønsker å leve et selvstendig liv i egen bolig eller i en tilrettelagt bolig med felles tjenester når de blir gamle. De fleste som mottar hjelp fra kommunen, bor i sitt hjem. Det vil derfor være veldig viktig å styrke hjemmetjenesten i årene framover. Det innebærer å fortsette kampen mot stoppeklokkeregimet som fortsatt finnes i mange kommuner. Hagerup-utvalget leverte i fjor NOU-en Innovasjon i omsorg, og her gjennomgår de både behovet for og mulige løsninger for økt bruk av teknologi i omsorgstjenestene. Utvalget foreslår bl.a. en Teknoplan 2015 for økt bruk av velferdsteknologi. Det er svært viktig at regjeringen følger opp NOU-en framover. Omsorgsplan 2015 er regjeringens handlingsplan for å sikre at samfunnet er forberedt på å møte framtidens utfordringer. Den stabile perioden de nærmeste 10–15 årene skal utnyttes til en gradvis utbygging av tjenestetilbudet for å imøtekomme den raske veksten i antall eldre over 80 år som forventes i 2025. Omsorgsplanen har fire hovedsatsingsområder: 12 000 nye årsverk Kompetanseløftet 2015 Demensplan 2015 bygging av 12 000 heldøgns omsorgsplasser I denne planen ligger det også å utvikle en ny kommunerolle, styrke kommunenes kompetanse, og kommunene skal i større grad forebygge. Et svært sentralt element er at kommunene skal ha frihet til å prioritere. Det kan gjøres ved å styrke kommunene ressursmessig. Det gjøres ikke gjennom det forslaget som her ligger til behandling. Her handler det om å frata kommunene denne muligheten gjennom statlig overtaking av finansieringen, stykkprisfinansiering og oppbygging av et diagnose- og rapporteringsbyråkrati. Jeg anbefaler komiteens innstilling.