Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2004-03-12:
Kravet om likeverdig behandling av alle, uavhengig av etnisk opprinnelse, religion, seksuell legning og sosial status er for meg og for Kristelig Folkeparti ubetinget. Alle har lik verdi, og alle har rett til å bli behandlet med respekt! Vi er forpliktet til å reagere når det oppdages tilfeller av diskriminerende holdninger og handlinger. Det gjelder ikke minst om det er politiet som forskjellsbehandler. Norsk politi nyter stor tillit i befolkningen generelt. Det er fordi politiet i det alt vesentlige gjør en meget god jobb og møter publikum på en respektfull og likeverdig måte. Vi har grunn til å være stolte over nivået på norske polititjenestemenn og polititjenestekvinner. Men vi vet også at tilliten til politiet i enkelte miljøer er mindre enn ønskelig. Vi har allerede hørt eksempler på det fra denne talerstolen i dag. Senter mot etnisk diskriminering og Organisasjonen mot Offentlig Diskriminering har dokumentert tilfeller av forskjellsbehandling av minoriteter. Talsmenn for rusmiddelmisbrukerne forteller også om tilfeller av røff og kritikkverdig opptreden fra politiets side. Slikt må effektivt bekjempes internt i etaten gjennom bl.a. holdningsskapende tiltak i politiet og ved at det konsekvent reageres tjenestemessig og på annen måte mot dem som opptrer uakseptabelt. For Kristelig Folkeparti er det videre viktig at den nye Spesialenheten for politisaker på en tillitvekkende og uavhengig måte behandler anmeldelser av ansatte i politiet. Vi mener dessuten at det er nødvendig at det så raskt som mulig innføres en forbedret ordning for publikums klager på politiet. Når Stortinget i dag vedtar at politi i operativ tjeneste bør bære synlig tjenestenummer, vil det bli betydelig lettere for publikum å identifisere en tjenestemann som man eventuelt vil klage på. Om det ikke kom noe annet ut av denne saken, er det grunn til å være tilfreds med at tjenestenummeret heretter blir godt synlig på uniformen. Mangelfull loggføring, motstridende forklaringer og liten vilje blant politifolk til å vitne mot kolleger har i enkelte tilfeller medført at berettigede klager ikke har blitt behandlet med nødvendig alvor. Det har derfor vært viktig for Kristelig Folkeparti at polititjenestemenns tjenestenummer bæres synlig av den enkelte. Dette gir publikum økt rettssikkerhet, og er et tiltak som verken er byråkratisk eller ressurskrevende. I St. meld. nr. 46 fremmer Regjeringen forslag om prøveprosjekt med kvittering for og registrering av enkelte av politiets møter med publikum. Prøveprosjektene er kostnadsberegnet til 2,9 mill. kr til drift og lønn, og i tillegg kommer utgifter til teknisk utstyr. Regjeringens forslag er tvunget fram av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Fremskrittspartiet. Kristelig Folkeparti har vært, og er fortsatt, imot innføring av en såkalt kvitteringsordning. Vi er imot kvitteringsordning fordi vi mener ordningen er ressurskrevende og byråkratisk. Vi mener ordningen neppe vil fremme formålet, nemlig det å bedre forholdet mellom politiet og visse grupper i samfunnet. Og vi mener at en kvitteringsordning, slik den er foreslått i stortingsmeldingen, og slik det foreslås av mindretallet i innstillingen, lett kan misbrukes. Jeg er meget forundret over at Fremskrittspartiet i utgangspunktet støttet innføring av kvitteringsordning i politiet. Fremskrittspartiet er et parti som tradisjonelt argumenterer for mer ressurser til politioperativt arbeid og klager over ressursknapphet i etaten. Men her gikk man altså inn for en ordning som ville medført mindre politi i gatene og flere politifolk bak PC-en. Forstå det den som kan! Men rett skal være rett. Fremskrittspartiet har tatt til vettet, og går nå imot innføring av kvitteringsordning i politietaten. Ære være dem for det! Dessuten synes jeg representanten Ellingsen nettopp holdt et greit innlegg, hvor han redegjorde for Fremskrittspartiets synspunkter. Det var SV som fremmet forslag om kvitteringsordning i Stortinget. Arbeiderpartiet hengte seg på. Men jeg tror neppe dette var særlig gjennomtenkt, verken fra SVs eller Arbeiderpartiets side. I innstillingen til St. meld. nr. 46, som vi behandler i dag, går både Arbeiderpartiet og SV fra sitt opprinnelige forslag, og vil innføre en «kvitteringsordning light». De vil innføre en ordning som verken er utredet eller har vært på høring. Formålet med modellen, som disse partiene nå går inn for, er et helt annet enn formålet med den opprinnelige kvitteringsordningen. Det er i det hele tatt liten grad av sammenheng mellom det opprinnelige forslaget, og det forslaget som mindretallet fremmer gjennom innstillingen. Representanten Inga Marte Thorkildsen uttrykte det opprinnelige formålet med innføring av en kvitteringsordning slik den 19. juni 2002: «Dette handler om grunnleggende rettssikkerhetsprinsipper. Det dreier seg om muligheten til å undersøke hvorvidt politiet går spesielt etter bestemte grupper på grunnlag av fordommer som man måtte ha, og som man ikke nødvendigvis på en måte har med vilje, eller om vi tvert imot kan fastslå at dette ikke skjer. Men det er viktig å få dette på plass, slik at vi har muligheten til å kontrollere det i etterkant. Det syns jeg er fantastisk.» Formålet med å ordningen som nå foreslås, er generelt å heve tilliten til politiet i befolkningen. Det er et helt annet formål, og vitner om en totalt endret motivasjon fra forslagsstillernes side. Jeg tillater meg å si: Dette er uprofesjonelt og ikke Stortinget verdig. Regjeringspartiene og Fremskrittspartiet er uenige med Arbeiderpartiet og SV om hvilke tiltak som gir oss et best mulig politi. Det hersker også uenighet i forhold til hva som er en akseptabel saksbehandling i Stortinget. Men, og det er viktigst: Vi er enige om at det må arbeides kontinuerlig og på flere måter for å sikre politiets tillit i alle deler og i alle lag av befolkningen. Dette er en utfordring og et mål vi må arbeide tverrpolitisk for å nå.