Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2008-11-14:
Medisiner er et stort gode når man er syk eller har smerter. Men feil, for mye eller kritikkløs bruk av medikamenter kan føre til alvorlige bivirkninger med store helseplager og sykdommer – sjøl lave doser som skrives ut av lege. Mange får bivirkninger som kunne vært unngått hvis lege og pasient hadde bedre kunnskaper om risiko og større tilgang på riktig behandling og nedtrapping dersom avhengighet hadde oppstått. Temaet jeg tar opp, handler altså ikke om avhengighet av store doser eller rusavhengighet. Det handler om lavdoseavhengighet, bivirkninger og sykdom som oppstår av det, og som ofte feiltolkes og feildiagnostiseres. Lavdoseavhengige fikk den første tabletten av sin lege i forbindelse med en vanlig krise som hører livet til, og etter hvert utvikler de bivirkninger av terapeutiske doser. Jeg mener det er grunn til å si at dette er et stort og skjult helseproblem. Den norske legeforening sier i statusrapporten sin fra 2006 at de mener det er et behov for folkeopplysning om legemiddelavhengighet, at leger trenger mer kunnskap om forsvarlig forskrivning og alternativ tilnærming ved behandling av angst og smertetilstander, og at det bør opprettes et landsdekkende tilbud om behandling av legemiddelavhengige. Riktignok er det mange institusjoner som tilbyr hjelp til rusavhengige og til dem som er avhengig av store forskrevne doser, men tilbudet blir da gitt av en rusinstitusjon som har rusproblematikk i sentrum, eller en psykiatrisk institusjon som har et annet fokus enn bivirkninger av lavdose medikamentmisbruk, som gir noen symptomer som av og til tolkes som en psykisk lidelse og behandles som det. Og det kan i tilfeller være feil. Jeg er ikke fagperson på dette feltet, men blant fagfolk som har kunnskap om det, er det mange som mener at det er lite hensiktsmessig å integrere medikamentavhengige i en rusinstitusjon eller en psykiatrisk institusjon. Det er ikke gjort så mye forskning på dette, men psykolog Anne Bolstad ved Bergensklinikken har så langt tilbake som i 1998 evaluert et tiltak som ble satt i gang for å gi hjelp til medikamentavhengige, og da mente de at det gjaldt 200 000 mennesker den gang. Med tanke på at bruken av medikamenter har vært økende, er det grunn til å anta at det kan være flere i dag. De legemidlene som trolig er hovedproblemet, er B-preparater, altså benzodiazepiner, valium, stensolid, sovemidler, lykkepiller osv. Legeforeningen skriver også at utskrivningen av akkurat disse medikamentene er en utfordring. Når oppstår problemet? Tall fra Kilen, Konsumentinstitutet Läkemedel och Hälsa, i Sverige, viser at 80 pst. fikk beroligende piller eller sovepiller i en helt vanlig livskrise. 13 pst. ble avhengig under sykehusopphold eller ved bruk av smertestillende på grunn av en vanlig somatisk lidelse. Årsaken til utskrivningen er altså nesten alltid en helt vanlig krise i livet eller en somatisk lidelse med smerter, f.eks. under innleggelse på sykehus. Det kan være skilsmisse, dødsfall, slitenhet, økonomiske kriser – kriser som hører livet til. Det som skiller rusavhengige og medikamentavhengige, er at de har startet med medisiner og fortsatt bruken som medisinsk behandling ordinert av lege. For legen kan dette skyldes mangel på kunnskap og at det er raskere og mindre tidkrevende å fortsette utskrivning av en pille enn å bruke tid på å løse et problem en egentlig ikke vet hvordan skal løses. Pasienten fortsetter det skadelige misbruket, ikke fordi de søker rus, men for å dempe og lindre symptomer og bivirkninger. Avhengighet er også en bivirkning. Dette er altså pasienter som ikke har hatt noen befatning med rusmiljøet, og det er det viktig å understreke. Så er det jo spørsmål om hvordan dette virker ellers. Jeg har funnet noe forskning på dette fra Sverige, f.eks. rapporten om erfaringer med ASTA-prosjektet, fra 1995, fra universitetet i Karlstad, og de samarbeider med dette Kilen-instituttet som jeg nevnte i stad. De har sett på årsaken til at mange forble langtidsklienter på sosialkontoret til tross for alle ressurser som ble igangsatt for å gi dem hjelp til å komme i jobb, arbeidstrening eller skole. Godt over halvparten av langtidsklientene var brukere av denne typen medikamenter, der det er bivirkninger, både fysiske og psykiske, og bivirkningene var ofte årsaken til at folk ikke kom seg tilbake i jobb. Så kan en spørre seg om dette er annerledes i Norge. Det vet jeg ikke, men jeg tror det neppe. Med tanke på Nav-reformen er det bekymringsfullt at bivirkninger av medikamenter kan være et hinder som ikke blir sett, verken av leger eller Nav. Alvorlige bivirkninger er tiltaksløshet, angst, depresjoner og utmattethet. Dette kjenner de igjen, de som jobber med dem som ikke greier å komme tilbake i arbeidslivet. Å få ned denne bruken av medikamenter kan være en av de viktigste nøklene til at flere kommer i arbeid og over i en bedre tilværelse. Helse- og omsorgsministeren er også opptatt av å forebygge helseskader, handle og behandle på laveste nivå. Da må det å hindre at folk blir syke av medisiner og behandlingen de får, være noe av det viktigste vi kan starte med. Tiltaket «Medisin mot piller» ble startet etter initiativ av kommuneoverlegen i Hamar, Georg Morland, og prosjektleder Rolf Torodd Olafsen, som selv har erfaring som medikamentavhengig. Prosjektet jobber med å forebygge legemiddelavhengighet og lavdoseavhengighet for å heve kompetansen blant sosial- og helsepersonell, inkludert legestanden. De jobber for å etablere et permanent ressurssenter med en tilfrisknings- og behandlingsenhet. De ønsker å spre kunnskap om konsekvenser av legemiddelavhengighet, og de setter altså som eneste instans søkelyset på dette med lavdose lagemiddelavhengighet og de konsekvenser det medfører. Våren 2007 hadde de i samarbeid med Hedmark legeforening det første kurset som er blitt avholdt om denne problematikken og konsekvensene av dette. Jeg sjøl og stortingsrepresentant Inga Marte Thorkildsen var til stede på kurset. Jeg snakket med flere av de legene som var til stede, og de sa veldig åpent at dette var ny kunnskap for dem – altså hvordan legemidler sjøl i små doser, men kanskje i spesielle blandinger, over lang tid slo ut i symptomer og sykdommer, som igjen ble behandlet som en sykdom, men som egentlig var en bivirkning av medikamenter. Målgruppen for kurset var leger og psykiatere. Det var 62 leger og psykiatere fra hele landet til stede. Det er planlagt nye kurs både i Hamar og i Kristiansand nå, og det viser at det er stor interesse for dette blant legene, for jeg tror ikke det er noen leger som har lyst til å påføre pasientene sine sykdom ved den utskrivningpraksis de har. «Medisin mot piller» samarbeider også med, som jeg nevnte, Kilen i Sverige og Benzonet i Danmark ved psykiater Jens Frydenlund. De har opprettet et nordisk nettverk som de ønsker å utvikle. Nettverket har fått navnet Nordisk nettverk for legemiddelavhengighet. Forrige helse- og omsorgsminister, Sylvia Brustad, har hatt kontakt med «Medisin mot piller». De var veldig optimistisk etter det møtet, men de har dessverre etter det ikke hørt noe fra sentrale myndigheter. Det primære ønsket fra min side nå er å få satt søkelys på dette problemet, som jeg mener er et stort helseproblem. Ved å forskrive medisiner på en mer forsiktig og kunnskapsfull måte kan vi redusere sykdom. Poenget er jo at vi skal bli friske av medisiner, ikke syke av dem. Det andre hovedmålet er å sikre at dette prosjektet på Hamar, som er unikt – ikke til forkleinelse for det som skjer ellers i spesialisthelsetjenesten knyttet til rusbehandling eller til psykiatri – må få fortsette sitt arbeid. De har målsettinger for sitt arbeid knyttet til en nasjonal funksjon. Men i første omgang mener jeg det er viktig at man sikrer ressurser, slik at dette prosjektet får fortsette, og at vi får nok kunnskap om det til å vite hvordan vi skal bygge det opp. Det dreier seg både om kunnskap hos primærlegene i hele helsevesenet, og om hvordan man skal skape et behandlingstilbud til dem som får en medikamentavhengighet som skader dem. Mitt viktigste spørsmål til statsråden blir da om han vil se positivt på dette prosjektet og være med og sikre at de får fortsette å utvikle dette viktige arbeidet sitt.