Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2008-05-27:
La meg avslutningsvis knytte noen kommentarer til dette som jo er en historisk dag i Stortinget. Det er altså første gang Stortinget behandler en eventuell oversendelse til Ansvarskommisjonen og starten på en eventuell riksrettssak. Den behandlingen kontroll- og konstitusjonskomiteen har gitt saken, har vært grundig og omfattende, noe som også reflekteres i innstillingen. Det at det er ulikt syn i komiteen, svekker ikke sakens behandling som sådan. Jeg mener at vi som representerer flertallet, har gode begrunnelser for at vi har gjort som vi har gjort. Men det kan selvfølgelig ses på en annen måte, det er jo det som er politikk. Hagen har gjort rede for mindretallets syn. La meg bare understreke at da kontroll- og konstitusjonskomiteen besluttet å åpne sak, var ikke konklusjonen gitt. Man åpnet sak for å se om saken i seg selv var slik at man skulle sende den videre til Ansvarskommisjonen. Gjennom behandlingen i komiteen kom flertallet til at det ikke var grunnlag for det. La meg understreke hva som er det springende punkt. Det er vitneobservasjonen til vitnene A og B, som Sandberg vektlegger i sin anmeldelse. Realiteten er at vitnene A og B har - og det understreker også høyesterettsdommerne - noe ulikt syn på hvor de hørte stemmene komme fra. Det framgår også av sitatet fra vitneobservasjonen. Tre ulike instanser har altså vurdert denne vitneobservasjonen fra vitnene A og B. De ble ikke kalt inn til hovedforhandlingene i lagmannsretten. Kommisjonen for gjenopptakelse av straffesaker har ikke vektlagt dette. Heller ikke Mæland-utvalget, som har gjennomgått saken meget grundig, har vektlagt vitnene A og B, annet enn på den måten jeg siterte i mitt hovedinnlegg. Det vil etter min vurdering og etter Stortingets flertalls vurdering være svært vanskelig å tillegge vitnene A og B større betydning enn det de har fått i tre svært grundige behandlinger av saken. Det som likevel gjenstår etter dagens behandling - og det er kanskje det som er det viktigste og kanskje det mest historiske - for uavhengig av hvilken konklusjon Stortinget i dag hadde ramlet ned på, ville man aldri ha klart å gjøre godt igjen den urett som er gjort mot Fritz Moen - det er at samfunnet har sagt unnskyld. Vi gir Sandberg honnør og ære for den flotte jobben han har gjort med å frikjenne Fritz Moen. Justisministeren har bedt om unnskyldning, og Fritz Moens bo har fått 20 mill. kr som en liten oppreisning for den urett som er begått. Men det at Stortinget underkaster denne anmeldelsen en så grundig behandling, gir et veldig tydelig signal til Høyesterett og til vårt rettssamfunn om at det som skjedde i Fritz Moen-saken, aldri må skje igjen, og at man faktisk står ansvarlig overfor både Stortinget og det norske samfunn hvis man begår den typen urett. Det er i dagens behandling første gang man gjennom det nye riksrettsinstituttet behandler denne typen spørsmål, men man skal ikke underslå at dette legges merke til i de kretser som skal legge merke til det. Det vil bety at man ved framtidige kjæremålsbehandlinger selvfølgelig vil måtte være ytterst nøye, og det samme vil gjelde alle tenkelige rettsprosesser der høyesterettsdommere er involvert. I så måte vil dagens behandling av Fritz Moen-saken - det er den siste behandlingen av denne saken, det betyr at saken nå henlegges - og den langsiktige effekten av at vi har behandlet saken så grundig, merkes i det norske rettssamfunnet i kommende generasjoner, simpelthen fordi det var i dag man startet og faktisk hadde en reell behandling av riksrettsinstituttet overfor Høyesterett og dets dommere. Det vil ha langsiktig og positiv betydning for vårt rettssamfunn. Jeg anbefaler komiteens flertallsinnstilling, som går ut på at saken henlegges.