Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-17:
Jeg kan ikke la være å falle for fristelsen til først å komme med en liten visitt til Carl I. Hagen. Det er jo en utrolig spak Carl I. Hagen vi opplever i denne debatten. Nå snakker han om at Fremskrittspartiet hadde litt makt. Alle som husker hvordan denne regjeringen kom til for fire år siden, husker hva slags Hagen-show det var da han bestemte at nei, det var ikke Jan Petersen som skulle bli statsminister. Carl I. Hagen bestemte at det var det Kjell Magne Bondevik som skulle bli. Det var ikke bare det, det var over 50 svar på spørsmål fra Fremskrittspartiet som gjorde at han aller nådigst til syvende og sist kunne anbefale sin gruppe å stemme for dette. Det var det vi så av den tøffe typen! For Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet er i ferd med å bli Bondeviks kosebamse. Nå er det riktignok sånn at denne bamsen er i ferd med å vokse seg større, og større enn gutten som har den, men han er likevel i den posisjon at han har makt – som han ikke bruker. Det som er klart for velgerne, er: Alle de som tror det blir revolusjon hvis de stemmer på Carl I. Hagen og Fremskrittspartiet ved høstens valg, våkner opp 13. september til Kjell Magne Bondevik. Vi står framfor et spennende valg, og det dreier seg om hvilken retning vi skal sette for Norge de neste fire årene. La meg ta noen punkter. Det er to klare alternativer som står opp mot hverandre, hvor det ene ønsker mer fellesskap, og det andre ønsker mer skattelette og mest til dem som har mye fra før. Når SV snakker om mer fellesskap, begynner vi med de yngste. Vi kunne selvsagt lært litt av Høyres skrytetone og lent oss tilbake og sagt: I løpet av denne perioden har SV klart å få 7 milliarder kr mer til barnehagesektoren, og det er vi så fornøyde med at nå tror vi vi tar ferie. Nei, det står 15 000 flere barn i barnehagekø, og vi vet at det er enda mange flere som ønsker en barnehageplass. Da lener ikke SV seg tilbake. Da sier vi: Dette skal vi ha gjennomført! Vår erfaring er at skal man få gjennomført store reformer, gjør det seg dårlig fra Stortinget, for her har vi ikke de midlene som skal til for å få det på plass til syvende og sist. Vi vil ha de posisjonene som gjør at vi kan få gjennomført barnehagereformen. Alle barn skal ha en rett til barnehageplass innen neste periode er over. Så må vi se videre. Hvis et kunnskapssamfunn skal opp og stå, må vi tenke på en moderne skolehverdag. Erna Solberg sier: Vi har ikke råd til et sunt skolemåltid. Nei, det er fordi hun bruker opp pengene på skattelette. Det er klart at det norske samfunnet har råd til 2,5–3 milliarder kr til et skolemåltid. Hvis det er sånn at ungdomsskoleelever stort sett kaster mammas – eller pappas – sunne matpakke i bøtta, går tom for energi ca. kl. 12, smeller innpå to skolebrød og en cola, blir hypre og lærer like lite etter kl. 12 som de gjorde før kl. 12, hva gjør da et samfunn som er opptatt av å bygge et kunnskapssamfunn? Da sier vi: La oss lage den moderne skolehverdagen som gjør at man har skolemåltid, god energi, sunne matvaner for senere og et godt utgangspunkt for læring, som gjør at vi kan ha det i et samspill med en praktisk, krevende kunnskapsskole, som gjør at hver lille sjel må strekke seg for å være med og bygge landet for framtiden. Så til skattelettene som høyresiden nå planlegger for neste stortingsperiode. Høyre har sagt at deres program koster 23 milliarder kr mer i skattelette i neste periode. Så ser jeg at Erna Solberg sier til VG at de har tenkt å gjemme det der litt. De skal endre valgkampen litt, for det er slik at kvinner har forstått at disse pengene ikke kommer til dem. Det er nemlig høytlønte menn som får de fleste av disse pengene. OK. Men da er vi i nærheten av brudd på markedsføringsloven, for det er jo ikke slik at det nytter å endre et valgkampopplegg når man ikke endrer politikken. Hvis Høyre virkelig har tenkt å gi alt når det gjelder dette, men samtidig vet det er en dårlig sak, foreslår jeg følgende for Høyre: Endre politikken, for damer i Norge er ikke spesielt dumme! Punkt 3: Vi må ha en ny kurs for miljøpolitikken. Punkt 4: Vi må ha en stemme i det internasjonale samfunnet der folk hører forskjell på Norges stemme og på Bush’. Punkt 5: Vi skal ha et tolerant samfunn. Jeg blir provosert, mer enn av noe annet, når Kristelig Folkeparti kommer med et forslag de skal redde sin egen valgkamp på, og det er å skremme med hva slags farer som vederfares landet hvis homofile har barn. Det er over 20 000 barn i Norge som har homofile foreldre. De trenger ikke å få en verre hverdag for at Kristelig Folkeparti skal redde sin valgkamp. Vi skal ha et tolerant og romslig samfunn. De som har vært imot alle framskritt i forhold til å respektere homofile, bør ikke sette verdiene for neste stortingsperiode.