Odd Einar Dørum (Venstre), 2000-02-15:
Forslagsstilleren foreslår at det innføres en ordning der straffutmålingen automatisk dobles for andregangskriminelle, tredobles for tredjegangskriminelle osv. Tilbakefallsforbrytere er i stor grad vinningsforbrytere, først og fremst tyver. Straffeloven har i dag ingen generelle regler om at straffen skal skjerpes når lovbryteren tidligere er straffet. Men en rekke enkeltbestemmelser hever strafferammen for bestemte forbrytelser når lovbryteren tidligere har begått en forbrytelse av liknende art. Dette gjelder f.eks. ved en del volds- og sedelighetsforbrytelser og ved bilbrukstyveri, tyveri og underslag. Tidligere straffbare forhold blir også lagt vekt på som et skjerpende moment ved straffutmålingen i de tilfeller hvor strafferammen ikke heves ved gjentakelse. Flertallet i justiskomiteen bifaller ikke forslaget. Jeg deler flertallets syn, slik det fremgår av mitt brev til komiteen 16. november 1999. Forslaget i Dokument nr. 8: 2 har likhetstrekk med flere andre forslag som har vært fremmet de senere år. Jeg har flere ganger, og senest i brevet til komiteen, gitt utrykk for at jeg deler forslagsstillerens bekymring over omfanget av gjengangerkriminaliteten, men en ordning med automatisk skjerpelse av straffen er ikke veien å gå for å løse dette problemet. Regler om skjematisk straffutmåling kan virke urimelige. De harmonerer dårlig med moderne prinsipper for straffutmåling. Det vil være en fare for at domstolene kunne føle seg tvunget til å avsi uriktige frifinnelser for å hindre en urimelig straffutmåling. Vi hadde tidligere en ordning med minstestraff for den som ble dømt for grove vinningsforbrytelser, og som tidligere hadde vært straffet tre eller flere ganger for samme forbrytelse. Erfaringene med minstestraff for gjentatt grov vinningskriminalitet tilsier at en slik ordning ikke bør gjeninnføres. Flertallet i justiskomiteen viser til de samme argumenter som nevnt ovenfor, når de ikke går inn for forslaget. Jeg fastholder de synspunkter jeg uttrykte overfor komiteen i november, om at andre tiltak bør settes i verk mot vanekriminelle. Som nevnt i St.prp. nr. 1 for 1999-2000 side 13, vil arbeidet med tiltak mot gjengangerkriminalitet bli prioritert. Ved siden av økt straffutmåling innenfor dagens strafferammer er raske reaksjoner et viktig virkemiddel. Arbeidet med hurtigere straffesaksavvikling er høyt prioritert i departementet. Det arbeides med en rekke typer av tiltak, som dels er av administrativ art, dels gjelder lovendringer. I St.prp. nr. 1, side 13 og 14, omtales også et brev fra Riksadvokaten til departementet, hvor Riksadvokaten ber Regjeringen om å skjerpe virkemidlene i kampen mot vinningskriminalitet som blir begått av gjengangere. Riksadvokaten fremholder i brevet at det ikke er behov for å endre reglene om strafferammer. Enhver form for skjematisk straffutmåling frarådes på det mest bestemte. Etter Riksadvokatens syn er det straffutmålingen som må økes. Riksadvokaten fremholder at påtalemyndigheten vil arbeide videre med å heve straffenivået ved denne sakstypen. Jeg slutter meg til disse synspunktene fra Riksadvokaten. Riksadvokaten har fremholdt at aktiv bruk av varetekt er et annet viktig virkemiddel i kampen mot gjentatt vinningskriminalitet. Som justiskomiteen har bedt om i Budsjett-innst. S. nr. 4 for 1998-99, har departementet sendt på høring spørsmålet om adgangen til å bruke varetekt overfor gjengangere er vid nok, eller om det er behov for lovendring. Høringsfristen er 10. april i år. Departementet har i Ot.prp. nr. 27 for 1999-2000 bl.a. foreslått å endre straffeprosessloven § 13 om forening av straffesaker. Forslaget skal gjøre det enklere å dele opp pådømmelsen av flere straffbare handlinger begått av samme person. Slik kan sakene pådømmes raskere og mer effektivt, og betydningen av «rabattordningen» reduseres. Dette forslaget vil bli diskutert i Odelstingets møte senere i dag. I budsjettproposisjonen gav departementet uttrykk for at det for tiden ikke er behov for å endre straffeloven § 62 om straffutmåling og strafferammer når flere lovbrudd pådømmes samtidig. Komiteen forutsetter at det foretas en grundigere vurdering av spørsmålet. Det vil bli gjort. Men jeg understreker at arbeidet med de øvrige tiltakene som er nevnt ovenfor, er meget høyt prioritert. Etter mitt syn er disse tiltakene viktigere i kampen mot gjengangerkriminalitet enn eventuelle endringer i § 62, selv om jeg understreker at det man her har bedt om, skal bli gjort. Det er også andre lovreformer innenfor strafferett og straffeprosess som etter min mening fortjener å bli prioritert høyere. Stortinget kjenner godt til det, men det kan være grunn til å gjenta det også i en slik sammenheng: De to arbeidsgrupper som nå jobber med hele straffesakskjeden, skal fremlegge sitt arbeid til sommeren. De avgir delutredninger, og som et uttrykk for noe av dette arbeidet som pågår, og som skjer i et tett samarbeid mellom Stortinget og Justisdepartementet, har vi altså behandlingen av § 13, som kommer senere i dag. På samme måte vil også andre aktuelle spørsmål bli fremmet underveis. Når de er forberedt, vil de bli lagt fram for Stortinget. På den måten er jeg overbevist om at man får endret inntrykket i offentligheten av at det går for lang tid fra noe galt skjer, til det blir reagert. Vi sørger rett og slett for at saksbehandlingstiden kuttes ned, fordi den selvfølgelig er uakseptabelt høy når den i gjennomsnitt ligger så vidt i underkant av 200 dager i politiet, og den er høy i domstolene, både i første og annen instans. Det er også, slik som komiteen har sagt, aktuelt for departementet å vurdere tidsfrister, men vi vil ta det opp etter at vi har fått alle forslagene på bordet fra de arbeidsgruppene som jobber med straffesakskjeden. Det kommer mange forslag fra disse gruppene. Det er et motivert og samordnet arbeid som nå skjer mellom alle parter som deltar i rettsprosessen for å sørge for at det som komiteen, altså flertallet, er opptatt av her i dag, skal bli gjennomført. Det er en dugnadsmentalitet til stede, og jeg tror komiteen ved sin arbeidsform og gjennom den dialog man har med departementet, har vært med på å frembringe denne mentaliteten. Jeg har rett og slett inntrykk av at folk nå går med entusiasme inn i saker som for manges vedkommende jo til dels har ligget i en årrekke uten at det tidligere har skjedd noe. Jeg tror det er mentaliteten og samarbeidsformen som er med på å skape dette trykket.