trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Eg vil takka statsråden for svaret. Eg tykkjer statsråden tok problemstillingane på alvor, og det er eg glad for. Som politikarar må me vera samfunnskritiske, og det inneber av og til at me må vera sjølvkritiske, og me må seia at noko som me trudde skulle verta, kanskje ikkje vart som me hadde tenkt. For meg, og for oss i Arbeidarpartiet, verkar det som om dette er tilfellet i denne saka. Me var for omorganiseringa på forvaltningsdelen, men me er villige til å vurdera om det var lurt. Eg må nok seia at det eg kanskje reagerer mest på, er påstanden frå statsråden om at nærleiken har auka. Det høyrest veldig underleg, når me kjenner meir enn to-tre rundt i dette landet som er frykteleg misnøgde med den nærleiken ein no har til myndigheitene på vegsida. Eg er glad for at statsråden og Vegvesenet vil ha ei ekstern evaluering, for då får me tak i alle involverte og får høyra kva alle meiner – ikkje etaten sine vurderingar av korleis det er. Det er klårt dét er viktig, og det er eitt aspekt, men det er ganske viktig at mange andre og mange fleire òg vert spurde. Eg har lyst til å bora litt i dette med konsulentbruken. For når statsråden då seier at dette går bra, og me sparer pengar på det, har ho då teke med at ein har brukt frykteleg mykje meir pengar til konsulentar enn tidlegare? Eller er det eit anna reknestykke? Vegvesenet hadde tidlegare ei betydeleg forskings- og utviklingsrolle som det no er litt usikkert kven som har ansvaret for, noko som var litt meir uavhengig av det meir bedriftsretta forskings- og utviklingsarbeidet. Korleis har statsråden tenkt å halda ved lag forskings- og utviklingsarbeidet i sektoren, slik at ny kunnskap skal kunna koma alle til gode? Så til slutt: Eg vil fyrst kanskje vera litt flåsete og seia at dette med strategisk kunnskap skjønar eg. Det er ikkje alle som kan avgjera alle spørsmål lokalt. Men for meg verkar det veldig merkeleg at me må ha strategisk kunnskap for å ta stilling til kva som skal vera i eit bed på Moi. Så det må vera nokre eksempel på at når folk sender vidare spørsmål som ikkje har noko med strategi å gjera, har det med ei generell sentralisering å gjera. Så er det dette å samanlikna likt med likt. Det har eg mast om dei siste åra. Når ein seier ein sparer opptil 850 mill. kr, samanliknar ein då likt med likt? Tek ein då inn at når ein legg ut eit vedlikehaldsoppdrag på anbod, så endrar ein vilkåra i forhold til det Vegvesenet hadde då dei hadde det? Tek ein då omsyn til at ein får meirutgifter til administrasjon fordi det tek meir ressursar å konkurranseutsetja enn ikkje å gjera det? Samanliknar ein likt med likt i denne samanhengen? Og dersom ein ikkje er heilt sikker på det, vil eg igjen be om at ein er nøye på at ein samanliknar likt med likt.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Eg vil takka for engasjementet. Eg tykkjer det er bra at det er trykk i denne saka. Det må vera strålande å vera både statsråd og vegdirektør og få høyra at stortingspolitikarane er så opptekne av veg og bruken av pengar til veg. Det har vore mange gode innlegg, men nokre av dei har handla om noko anna enn det eg stilte spørsmål ved i interpellasjonen. Dei har handla meir om kor fortreffeleg konkurranseutsetjing er meir generelt. Men det var altså ikkje det som var interpellasjonen. Interpellasjonen gjeld faktisk eit område der me støtta omstillingane, ikkje gjekk imot dei. Det er eit politisk skilje når det gjeld konkurranseutsetjing, men altså ikkje i denne saka. Når me difor no er kritiske undervegs, er me òg sjølvkritiske. Statsråden seier at omstillinga går seinare enn planlagt. Det kan jo vera – eg ber statsråden tenkja igjennom det – at noko må justerast undervegs. Me skal ha ei evaluering noko seinare, og det kan vera at noko må justerast undervegs, fordi det ikkje vart som me hadde tenkt. Så seier Nistad at Ausdal Starrfelt og Arbeidarpartiet ikkje har noko engasjement når det gjeld veg. Ja, ja, Framstegspartiet støtta i samband med Nasjonal transportplan subsidiært ei påplussing på 10 milliardar kr til veg i dei komande ti åra. Men det var altså Arbeidarpartiet som var vegpartiet då me handsama Nasjonal transportplan, ikkje regjeringspartia. Eg er glad for at statsråden seier at me skal samanlikna likt med likt, inkludert endringane i systemet. Eg er samd i at funksjonskontraktane isolert sett vert billigare, men det hjelper ikkje dersom me får fleire byråkratar for pengane, ikkje meir veg for pengane. Eg er òg glad for at statsråden bekreftar at forskings- og utviklingsarbeidet skal gå sin gang som tidlegare, ikkje reduserast. Det svaret eg ikkje er nøgd med, gjeld konsulentar. Eg ber statsråden vurdera endå ein gong om å sjå etter, iallfall vera heilt sikker på at ein ikkje kjøper inn konsulentar som har kompetanse tilsvarande den kompetansen dei folka som ein seier opp, har. Då må ein heller la vera å seia opp dei folka og ikkje bruka konsulentar. Ein må bruka konsulentar minst mogleg. Men eg ser at det kan vera nødvendig, særleg i denne overgangstida. Arbeidarpartiet tok initiativet til endringar i Vegvesenet. Me ville ha ein divisjonsmodell, og me ville gjera det litt meir gradvis, og me var, som sagt, for dette. Me er opptekne av at me skal evaluera, og me er opptekne av at me skal evaluera undervegs. Eg vonar at me kan koma tilbake til dette på ein konstruktiv måte. Så vil eg til slutt seia: Elles er det mi meining at me skal ha meir veg for pengane og meir pengar til veg.
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-04-19:
Aller først – for å starte med det siste først: Når vi nå legger til grunn at Statens vegvesen vil ha en større funksjon som byggherre enn det de hadde tidligere, er jeg også opptatt av at det i enkelte tilfeller da vil kunne være mer utgifter til administrasjon enn det var tidligere. Jeg er selvfølgelig også opptatt av at vi sammenlikner de samme typer tall, at det er nettoeffekten man kommer fram til, og at vi ikke ser bare på hva det koster for den utøvende part – altså den entreprenør som får oppdraget. Vi må se på hele prisen. Det er det som ligger i våre betraktninger. Det som var utgangspunktet for oss, var at vi samlet skulle ha en nettogevinst. Når jeg har operert med tallet 850 mill. kr, skal det være den nettogevinst som man regner med å hente ut av denne reformen. Når det gjelder strategisk kunnskap, vil jeg også understreke at en slik kunnskap skal ligge nettopp i regionvegkontorene, men man vil i stor grad ofte bygge på kompetanse mer lokalt. Derfor er man avhengig av en dialog mellom dem som sitter nærmest utfordringene, og dem som sitter på regionnivå. Forskning og utvikling er viktig. Det er fryktelig viktig i denne sektoren generelt, noe som forvaltningssiden vil ha et ansvar for. Det er noe vi er opptatt av både i Statens vegvesen og i departementet. Derfor har vi valgt å legge tung vekt på forskning og utvikling fra departementets side. Så til spørsmålet om konsulenter skal trekkes inn: Av og til har vi fra myndighetenes side gitt føringer for når det skal trekkes inn ekstern bistand. Kanskje det er behov for å få en balansert vurdering av spørsmål som skal legges fram for Stortinget, eller det kan være spørsmål hvor kanskje kompetansen i utgangspunket ikke ligger inne i Vegvesenet. Da vil Vegvesenet kunne gå ut og hente konsulenter. Det er nok viktig å følge med på at det ikke er et overforbruk av konsulentbruken, utover det som er nødvendig. Men jeg mener at slik det brukes i dag, er det både nødvendig og fornuftig. Jeg vil også understreke at når vi setter i gang en så stor reform – og dette er en stor reform – har jeg en grunnleggende tro på at det er en riktig og en viktig reform. Jeg merket meg jo at Arbeiderpartiet var med på å ta initiativ til reformen, og det understreker at vi alle sammen har et felles syn på at dette har det vært et stort, stort behov for. Så mener jeg vi kontinuerlig alle sammen må være på vakt: Gjør vi de rette tingene i henhold til de målsettingene vi har satt oss i dette?
Torild Skogsholm (Venstre), 2005-04-19:
Når det gjelder konsulentbruken, ligger det til grunn at man mener at det ikke har gått ut over ansatte i Statens vegvesen, fordi man i disse tilfellene spør om kompetanse som Statens vegvesen da ikke sitter med. Jeg synes det er et relevant spørsmål som reises. Vi skal ha bevissthet i forhold til det når det gjelder konsulentbruk. Så kom det en påstand om at køene for oppkjøring til førerkort er blitt mye lengre, osv. Til det vil jeg si at det alltid har vært sesongkøer for oppkjøring til førerkort. Dette omstillingsarbeidet skal ikke gå ut over dette, så det er viktig at vi har det for øye. Det kommer til å bli jobbet for at vi skal håndtere disse behovene på en god måte. Jeg vil òg understreke at det er mange tjenester som gjennom denne omleggingen nå er mer tilgjengelige for folk flest. Det er også det som er målet. For meg er det viktig å ha et høyt nivå på trafikksikkerheten. Derfor er det viktig at vi har flere folk i Vegvesenet som kan komme ut på vegen for å kontrollere, ikke sitte inne i hallene og kontrollere, som andre verksteder gjør. Da er det mye bedre at vi har våre myndighetsfolk ute på vegen for å kontrollere at trafikken og kjøretøyene er slik som de skal være. Allerede på begynnelsen av 1990-tallet ble det tatt initiativ til nettopp å gjøre en reform i Statens vegvesen, fordi man da så at det var behov for det. Vi har gjort et godt arbeid så langt. Jeg opplever at det er et riktig og et viktig arbeid. Vi er på god veg, men vi er ennå ikke i mål. Jeg mener at denne debatten er viktig. Jeg vil understreke at man skal spørre seg undervegs om man har satt de riktige målene, og om man gjør de riktige tingene for å nå målene. Jeg vil igjen si: Ja, jeg mener at vi hadde de riktige målene, vi har de riktige målene, og vi er på god veg. Jeg må si at jeg faktisk synes mye har gått bedre enn jeg trodde det skulle gå, at vi har oppnådd større resultater. Men på enkelte felter har vi ennå en jobb å gjøre. Derfor synes jeg denne debatten er veldig god. Avslutningsvis, når det gjelder skryt, at vi ikke skal skryte for mye av det vi har gjort, vil jeg si: Jo, jeg synes vi skal skryte av det denne regjeringen har gjort, og det vi har fått flertall på Stortinget for, både når det gjelder reformer, omstillinger og den store satsingen vi har hatt. Når vi har en økning på 3,4 milliarder kr på vegbudsjettet fra 2001, synes jeg faktisk det er verdt å skryte av.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Statsråden brukte begrepet «effektivisering», og det forstår jeg. Det er et ord som har gjenklang i dagens moderne samfunn. Og det er viktig at staten er så effektiv og så rasjonell som mulig. Men i et sluttregnestykke når det gjelder effektivisering, er det spørsmål om hvor mye av de innsparinger som forvaltningen har, som er overført på publikum. Det er liksom en del av det hele samfunnsregnskapet, og det må også fram på en annen måte. Men om jeg får bruke trafikkstasjonene som et eksempel: Man legger nå ned trafikkstasjoner i hytt og vær, og man har sikkert en rimelig grunn for å gjøre det. Drøbak trafikkstasjon, som et eksempel som jeg kjenner godt selv, betjener i dag ca. 100 000 mennesker. Nå må befolkningen i Follo-området til Oslo eller til Fredrikstad. Vi ser allerede nå at køene når det gjelder kjøreopplæring eller å få førerkort osv., øker voldsomt. Tiden det tar, har allerede nå begynt å øke relativt dramatisk. Hallene, som er helt moderne, nye og godt bemannet, ja de går ikke engang for halv maskin – under det. Og vi spør: Hvorfor? De har da fått beskjed om at de ikke får lov til å utføre flere enn så og så mange kontroller pr. dag, som en del av nedtrappingen. I EU er for øvrig kontrollen av kjøretøyene en myndighetsoppgave. Man skal ikke se bort fra at det også vil gjøre seg gjeldende i Norge etter hvert. Og hvis man da har forkludret mulighetene til å ha haller for å imøtekomme dette kravet, vil vi stå overfor en situasjon hvor dette må bygges opp igjen. Statsråden har i et svar til meg – i et svarbrev for en stund siden – forsikret om at tilbudet i dette spesielle området, med drygt 100 000 mennesker, ikke på noen måte skulle forringes. Allerede nå ser vi at det faktisk skjer. Så kan statsråden svare: Ja, men når det hele er på plass, vil det bli bedre. Det skal ikke jeg bestride, men i alle fall ser vi at publikum uansett får en helt annen og problematisk måte å få utført disse tjenestene på enn hva man har i dag. Og det er altså ikke noe lite område, det er 100 000 mennesker det er snakk om. Vi ser også at den viktige funksjonen som en del av dette arbeidet har – opplæring i skoler, i barnehager, den totale lokale virksomheten som disse utmerkede menneskene på området trafikksikkerhet har stått for – er i ferd med å smuldre bort. Og det er helt åpenbart at avstanden fra Oslo til Fredrikstad er ganske lang.
Anne Berit Andersen (Høyre), 2005-04-19:
Interpellanten sa at det ikke var surmuling hun kom med. Nei, vi på Sørlandet ville ha sagt at det var 10 minutter med gruff. Interpellasjonen fra Ausdal Starrfelt kommer ikke som noen overraskelse, verken for meg eller for Høyre. Interpellanten er svært kritisk til det som skjer i forbindelse med omstillingen i Statens vegvesen. Vi har i denne perioden sett at Arbeiderpartiet ikke vil omstille, og det har de selvfølgelig full anledning til. Men den virkelighetsbeskrivelse som er gitt her, er faktisk ikke den virkelighet jeg erfarer. Det virker som om vi lever i to forskjellige verdener. Den omstilling som Statens vegvesen nå er inne i, er svært krevende, og jeg vil gi honnør for det arbeidet som til nå er gjort. Interpellanten må ikke glemme at gjennomføringen av omstillingen ikke er ferdig. Arbeidet vil fortsette fram til 1. januar 2006, og en evaluering kan ikke skje før arbeidet er gjennomført. Siktemålet er en innsparing på 350 mill. kr pr. år som en følge av at drift og vedlikehold er satt ut på anbud. Det skal reduseres med 1 000 årsverk på grunn av effektivisering. Når alle tiltak er gjennomført, vil det bli en effektiviseringsgevinst på forvaltningssiden på 500 mill. kr pr. år. Til sammen blir dette en årlig innsparing på 850 mill. kr. Dette er midler som skal gå til mer vei. Nærhet til brukere, kommuner og fylkeskommuner var og er en viktig del av omorganiseringen, og de tilbakemeldinger jeg har fått fra mitt distrikt og min region, er at det er noe som fungerer veldig bra med denne omorganiseringen. Hvis andre har opplevd noe annet, er det ikke sikkert det er omorganiseringen det er noe galt med, men det er kanskje noe i en så stor omstillingsprosess som faktisk må gå seg til, som det heter. La oss få prosessen på plass, og la oss vente på den eksterne evaluering som Statens vegvesen selv vil igangsette i løpet av 2006.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2005-04-19:
Jeg er helt oppgitt over den framstillingen som Ausdal Starrfelt gir. Hun sier at de har vært konstruktive og omstillingsvennlige. Ja, hun er til og med blitt opptatt av hull i veien! Dette er jo nesten å føre folk bak lyset. Sannheten er at Arbeiderpartiet og Ausdal Starrfelt ved enhver anledning har motarbeidet en effektiv omstilling når det gjelder samferdsel. Det gjelder ikke bare veisektoren og jernbanesektoren, det gjelder overalt. Og det gjelder spesielt omstillinger som virkelig gir effekt, som omdanningen til aksjeselskapet Mesta – det ble spesielt motarbeidet av Arbeiderpartiet. Som statsråden sa, har man altså en årlig besparelse på 850 mill. kr på dette. Det er omtrent det samme som det tillegget Arbeiderpartiet har lagt inn i Nasjonal transportplan. Det betyr at hvis Arbeiderpartiet sammen med de andre partiene i det rød-grønne alternativet – som jeg har store problemer med å se grønnfargen i – skal reversere denne ordningen, bruker de altså opp veibudsjettet på å stoppe markedet i å konkurrere. Med andre ord: Vi får ikke fem flate øre mer til vei i denne perioden. Når vi ser på de funksjonskontraktene som har vært utlyst, ser vi at de kunne ha gitt opptil 35 pst. i besparelser, besparelser som vi kunne ha brukt til mer investering i vei, til mer til vedlikehold av vei, til mer til brøyting. Ausdal Starrfelt trekker fram behovet for økt vedlikehold, og da blir det hele helt latterlig. Jeg er helt enig med Ausdal Starrfelt i at behovet for vedlikehold er langt større enn budsjettene tilsier. Vi har faktisk et etterslep på 11 milliarder kr, nesten et helt veibudsjett. Men hvor er pengene hen? Hvor er pengene som Ausdal Starrfelt kommer med? Kom med pengene som Fremskrittspartiet gang på gang har foreslått i statsbudsjettet og i Nasjonal transportplan for å få tettet de hullene som Ausdal Starrfelt plutselig er blitt så opptatt av, for de stopper de rasene som hun tilsynelatende gir inntrykk av at hun er imot. Det nytter ikke å skylde på omstillingen. Det er penger som skal til – valuta. Så sier Ausdal Starrfelt at hun tillater seg å være selvkritisk. Nei, det er hun da slett ikke. De feilene som Arbeiderpartiet har gjort i henhold til Mesta, og de feilene som er gjort i forbindelse med manglende bevilgninger, veies overhodet ikke opp, de kommer med nye ord. Ausdal Starrfelt sier videre at hun er kritisk til innleie av konsulenter. Ja, hvis det er private konsulenter eller ingeniørbyråer som kunne ha fått de 750 mill. kr som vi ikke fikk brukt i fjor, slik at man kunne ha fått ut flere anbud, er representanten kritisk til det, men hvis det er statlig ansatte, er hun tydeligvis ikke kritisk til det. Når det gjelder trafikkstasjoner, er målet at det skal bli et bedre servicetilbud til kundene der de bor. Hvis vi ikke oppnår det, får vi se på det på nytt. Men det er målsettingen.
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2005-04-19:
Det er betryggende å høre at omstillingen i Statens vegvesen etter statsrådens oppfatning så langt er vellykket. Vi vet at statsråden aktivt følger arbeidet i Statens vegvesen for å sikre at omstillingen skjer i samsvar med Stortingets forutsetninger. Men det var forunderlig å høre representanten Oddbjørg Ausdal Starrfelts begrunnelse for sin kritiske interpellasjon på Politisk kvarter i dag tidlig. Der ble det hevdet at det har blitt større humper i veiene og at det har vært manglende brøyting. Jeg vil tro at opptil flere av disse humpene og hullene i veiene sannsynligvis var der også før omstillingen ble satt i verk. Da synes jeg det er greit å kunne vise til at nettopp vår regjering har prioritert å fjerne noen av disse humpene ved økt satsing på vedlikehold, og at begrunnelsen for omstillingen er å få ytterligere midler til opprusting av veinettet. Jeg skulle gjerne fått en dokumentasjon på at hullene i veibanen er blitt større etter at omstillingen i Statens vegvesen ble satt i gang. Men jeg har stor forståelse for at interpellanten ikke har kapasitet til å gå rundt med tommestokken. Det er allerede dokumentert at konkurranseutsettingen har gitt gode resultater for drifts- og vedlikeholdssiden. En nettogevinst på 10–15 pst. gir betydelig mer vedlikehold for pengene. Dette skal komme brukerne til gode ved færre hull og humper i veiene. Så vil jeg også understreke følgende: I Kristelig Folkeparti var vi forberedt på at en så omfattende omstilling måtte ta både tid og ekstra ressurser i omstillingsperioden. All omstilling er utfordrende, både for ledelsen og for de ansatte. Jeg vil gi ros til alle involverte i omstillingsprosessen som har vært med på å bidra til et vellykket resultat så langt. I Kristelig Folkeparti ser vi fram til de planlagte interne og eksterne evalueringene av omleggingen som vil komme. Først når gode og omfattende evalueringer av iverksettelsen av våre vedtak foreligger, vil vi få vite om våre forutsetninger og intensjoner oppfylles fullt ut. I mellomtiden stoler Kristelig Folkeparti på at statsråden følger med i utviklingen og underveis sørger for at prosessen går på en best mulig måte.
Jorunn Ringstad (Senterpartiet), 2005-04-19:
Eg har merka meg at temperaturen i debatten begynner å komme opp. Det tek eg som eit teikn på at interpellasjonen som Oddbjørg Ausdal Starrfelt tek opp, handlar om eit tema som stadig fleire er opptekne av. Det er dei signala vi får når vi snakkar med folk ute, både folk innafor vegetaten og såkalla vanlege folk. Det er grunn til å stille spørsmålet: Har det blitt slik som vi trudde? Eg veit at mange seier at dei negative opplevingane kanskje har vore lettare å få auge på enn dei positive så langt i den omstillingsprosessen som har vore. Mange seier at det er lite som tyder på at innsparingane har blitt slik som ein trudde. I førre veke gjekk det i mitt heimfylke ein debatt i media, bl.a. i NRK Sogn og Fjordane. Oddbjørg Ausdal Starrfelt viste til dei utsegnene som har komme. Eg merka meg at statssekretæren bl.a. uttala til NRK at så langt i prosessen er det eit underskott på 45 mill. kr som resultat av omstillinga, men for 2006 og 2007 vil vi merke gevinsten. Dette sa statssekretæren til NRK Sogn og Fjordane. Det eg synest at vi skal leggje litt vekt på, er at det har komme fleire signal, også frå vegetaten sjølv, om at omstillinga ikkje har blitt akkurat slik som ein hadde planlagt, i desse åra som har gått. Enkelte meiner f.eks. at den planlagde nedbemanninga i Statens vegvesen vanskeleg kan gjennomførast dersom bestillarrolla skal varetakast på ein best mogleg måte etter at anbod er gjennomført for alle prosjekt og alt vedlikehald. Blant dei kritiske innvendingane som har komme mot omlegginga, er nettopp at Vegvesenet ikkje er godt nok som byggherre. Kapasiteten har vel heller ikkje vore tilpassa arbeidet med det nye anbodsregimet. Det har iallfall blitt sagt at dette er ei av årsakene til at løyvingane ikkje har blitt brukte opp kvart år etter at reforma har blitt gjennomført. Frå enkelte fylke får vi òg høyre, no som dei er midt i prioriteringa i handlingsprogrammet, at dei får signal frå Vegvesenet om at dei ikkje har kapasitet til å planleggje og vere byggherre for dei prosjekta som fylkestinga vedtek. Eg får stadig henvendingar frå såkalla vanlege folk som meiner at vegvedlikehaldet har blitt dårlegare. Eg har jo registrert at talet på klager på vegvedlikehaldet har auka kraftig over heile landet. Difor er det ikkje overraskande at avisa Vegen og Vi nr. 6 har «Sterk misnøye med funksjonskontraktene» som overskrift på framsida. Der er det òg fagfolk i Statens vegvesen som er kritiske til den måten desse kontraktane blir gjennomførte på. Min konklusjon er difor at det er grunn til å følgje nøye med på utviklinga i vegetaten. Eg er glad for at statsråden òg signaliserte at ho ser på det som ein viktig del av arbeidet framover.
Sigrun Eng (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Interpellanten har fokusert på eit utruleg viktig samferdselsområde. For det fyrste: Har effektiviseringa og nedbemanninga av Vegvesenet med over tusen personar gitt meir pengar til veg? Og: Er resultatet av dei fem regionkontora og dei 30 distriktskontora det ideelle for ein desentralisert modell? Det er, som fleire har vore inne på, slik at vi har fått mange innspel om dei erfaringane som brukarane har: funksjonskontraktane på vintervedlikehald, der rodene er altfor lange, dårlegare brøyting enn før, kontraktørane tek heller bota enn å skaffe seg dyrt materiell, som f.eks. til høvling. Resultatet er fleire ulykker, fleire utforkøyringar, større utbetalingar frå forsikringsselskapa – altså dyrare samfunnsøkonomisk, men kanskje billigare å drifte vegen, isolert sett. Dei operative ledda på distriktskontora blir utmagra. Kunnskapen er der, men alt som skal gjerast, må godkjennast av regionkontora. Det fører til unødvendig lang saksbehandling og unødvendig byråkrati, og resultatet er mindre veg for pengane. I det gamle vegvesenet blei jobben gjord når ein måtte, ja til og med utført førebyggjande. No skal nesten alt leggjast til rette for anbod, lysast ut og bestillast. Det seier seg sjølv at her går vinninga bort i spinninga. Eitt eksempel på dette kan ein lesa i Vegen og Vi nr. 6 i år. Der står det at staten kjøper konsulenttenester for om lag 800 mill. kr meir i år enn året før, og det meste går til planlegging og prosjektering. Tidlegare har vi fått informasjon om at budsjettet ikkje blei brukt opp i 2004. Resultatet er frustrerte kunnskapsrike fagfolk som ikkje veit kva morgondagen vil bringe, og i andre enden alle fylkesordførarar og ordførarar i landet som skrik etter betre vegar. Terskelen for å få gitt tilbakemeldingar på korleis ein opplever arbeidssituasjonen, har blitt høgare. Vegdirektoratet oppfører seg meir enn nokon gong som ein stat i staten, nærmast totalitært. Det har stilna frå maskinentrepenørane si side no. Denne politikken fører til meir pengar i deira kasse. Det er resultatet, når ein ikkje samanliknar likt med likt – ikkje meir pengar til vegar, som vi alle så sårt treng, og som vi har blitt tuta øyra fulle av frå den borgarlege sida. Regjeringspartia er tilfredse med det som skjer. Det er den politiske retninga som rår over sunn fornuft. Det skremmer oss i Arbeiderpartiet.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2005-04-19:
Jeg vil først få lov til å takke Arbeiderpartiet for at de nå plutselig viser en slik veldig interesse for vei. Men jeg tror ikke noe særlig på den interessen. Den skyldes vel at det snart er valg. I de fire årene som har gått i samferdselskomiteen, har jeg fra representanten Starrfelt kun hørt om tog, tog og atter tog. I tillegg har jeg hørt repetisjoner om en viss godsterminal i Gangdal. Og i dag er det blomstene på Moi vi hører om. Omorganiseringen er nedslående, sier Starrfelt, den er en fiasko. Da skal jeg bare sitere fra en avis her, og det er ikke avisen til Fremskrittspartiet. Det er fra Vegen og Vi. Der står det når det gjelder Region vest: «… samlet kostnadsoverslag for årets kontrakter på ca. 500 millioner kroner. Resultatet er at de billigste tilbudene summerer seg til under 400 millioner kroner.» Videre står det: «Også i Region øst meldes det om oppsiktsvekkende lave priser på funksjonskontraktene. For de seks kontraktene i denne regionen ligger det an til en årlig(!) besparelse på hele 86 millioner kroner i forhold til prisene på dagens overgangskontrakter med Mesta.» (!) Sånn har det vært hele tiden siden vi begynte med dette. Selv om det kun er en nedbemanning i Statens vegvesen fra 5 000 til 4 000, er det et gledelig skritt. Men jeg må ta med en liten ting til, og det er at i Finland er det 1 200 ansatte i vegvesenet, og der skal man ned til 750. Det er fortsatt store besparelser å oppnå og en lang vei å gå. Jeg har lyst til å takke statsråden for det arbeidet hun har gjennomført. Det er sjelden jeg roser statsråden, vanligvis kritiserer jeg henne for at vi får for lite penger til vei, men hun har gjort en fenomenal jobb med omorganiseringen. Skal vi gå tilbake til Ap-regimet – hva skjer da? Jo, vi må ha 850 mill. kr mer til vei, det blir sikkert 1 milliard. Så var det Posten. Der har det vært en nedbemanning på 10 000, og Posten går med et overskudd på 1 milliard kr. Skal vi der gå tilbake, som Arbeiderpartiet vil? Vi har Luftfartsverket, som i dag heter Avinor. Der er det en besparelse på nesten 1/2 milliard kr. Vi har fått billigere flypriser. Flyprisavgiftene går ned. Vil Arbeiderpartiet gå tilbake til det gamle, det som var tidligere, med monopoler og høyere avgifter? Vi har fått frislipp når det gjelder ekspressbussene. Hva har skjedd der? Jo, vi kan dra til Trondheim og Bergen for 49 kr. At det er noen som vil gå tilbake til monopolsystemet til Arbeiderpartiet, skjønner jeg ikke. Nå står NSB og Jernbaneverket for tur. Det er vel den største kolossen å snu. Men der blir det flere milliarder å spare, det er jeg helt overbevist om – bare subsidiene til NSB er på 1,5 milliarder kr – og Jernbaneverket er en av de største sløserne. Og Telenor vil det rød-grønne alternativet nå kjøpe tilbake. Hva vil det koste? Jeg synes statsråden har gjort en bra jobb. Det er sjelden jeg har lyst til at noen skal fortsette, men vi får håpe at så skjer.
Tor-Arne Strøm (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Jeg synes det er en viktig sak interpellanten har reist her i dag. Når det gjelder omstillingsprosesser, tror jeg at undertegnede har en viss peiling. Jeg synes man bør gå i seg selv og se på hvordan man har gjennomført omstillingen – ikke omstillingsprosessen i seg selv, men måten ting blir gjennomført på. Vi kunne kanskje hatt en egen debatt rundt det. Det er slett ikke å stikke under stol at det har vært mye brød og sirkus i denne omstillingstiden. Nå må vi heller ikke glemme de ansatte i denne situasjonen. Så til representanten Kenneth Svendsen: Jeg synes det er en ganske grov påstand den Svendsen kommer med om at Arbeiderpartiet har motarbeidet enhver omstilling. Det synes jeg er å gå for langt. Når det gjelder Fremskrittspartiet og Kenneth Svendsen, har man, så vidt jeg kan huske, vært med på de fleste budsjettforlikene. Det er kun ett man ikke har vært med på fra Fremskrittspartiets side. Jeg kan heller ikke registrere at man har fått så mye mer til vei eller så mye mer til samferdsel. Jeg synes at representanten Svendsen nå skal slutte å skryte av Fremskrittspartiets bevilgninger til samferdsel som man ikke har fått gjennomslag for. Det blir mye skrik og skrål. Fremskrittspartiet har vært grunnlaget for den høyredominerte regjeringen, også når det gjelder samferdsel. Man må fra Fremskrittspartiets side slutte med å drive dobbelt bokholderi. Jeg skal komme med ett eksempel når det gjelder veivedlikehold, og det er selvopplevd. 21. mars om ettermiddagen hadde jeg vært på et besøk i Trondheim. Jeg kjørte bil, og det var et ganske stort snøfall. Da jeg kom til Steinkjer, ble ikke veien opp til Nordland brøytet. Vi var åtte–ti biler som kjørte i kø, og vi var mer eller mindre brøytemannskap på den turen oppover. Jeg har stilt meg spørsmålet: Er dette vedlikehold som vi vil være bekjent av? Det er mulig at det var en tilfeldighet, men jeg tror ikke det. Veien ble faktisk bedre da vi kom til Nordland, og det var jeg glad for. Jeg synes det er viktig at man retter fokus mot denne saken. Så til representanten Nistad, som jeg også må avlegge en liten visitt: Arbeiderpartiet har vært opptatt både av vei og bane. Fremskrittspartiet er ikke opptatt av bane, de er bare opptatt av vei.
Hans Gjeisar Kjæstad (Høyre), 2005-04-19:
Dette er en meget viktig debatt. Vi snakker om hvordan vi forvalter de samlede ressursene i samfunnet. Denne regjering har ikke vært setevarmere. Tvert imot har de gått til det ytterste for å omforme forvaltningen av Norge, slik at vi i større grad kan styre de store ressursene som vi har i denne nasjonen, til det beste for oss alle – og i denne sammenheng for trafikanter, sjåfører og transportører. Vi ønsker å få mest mulig ut av ressursene. Det har vi bl.a. gjort ved å omforme forvaltningsenheter, ikke minst innen samferdselssektoren, til statlige aksjeselskaper, fordi vi har tillit til at den enorme kompetanse som ligger i forvaltningen, gjør at de bør ha atskillig mer rom for sin skaperevne og sin iboende kompetanse. Vi har tillit til at det kan gjøres best med fri forvaltning. I tillegg har vi skilt ut produksjonselementene i en rekke selskaper, som Vegvesenet og jernbanen, nettopp for at man i konkurranse med private – med ett eneste mål i sikte – skal få mer penger og ressurser, til beste for brukerne. Det har vært kongstanken bak alle de tunge forvaltningsgrepene som denne regjeringen har gjort, og det skal vi fortsette med også etter valget. Det er noe forunderlig med Arbeiderpartiet, som i 2001 under Stoltenberg-regjeringen signaliserte en moderne form for forvaltning i Norge. Borte er alle disse tankene fra denne perioden og disse signalene fra Stoltenberg-regjeringen. Nå er det en ny retning, nye samarbeidsmønstre, ny kurs, ny sosialisme. Man vil tilbake til fåmannsvelde, og man skal tilbake til monopoler. Fåmannsvelde og monopoler har aldri vært det beste for brukerne, for dem som trenger samfunnets ressurser aller mest. Hvis Arbeiderpartiet skulle følge opp de signalene de hadde i 2001 om å reformere Norge, ville det iallfall gå i helt feil retning. Vi mener at det er helt nødvendig å få snudd de tunge forvaltningsorganene, slik at vi vet forskjell på produksjon og forvaltning, og at pengene når de menneskene som trenger det aller mest. Og når det gjelder samferdsel, er det sjåfører, det er trafikanter, det er bilister, og det er transportører.
Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2005-04-19:
Jeg er glad for at statsråden har krøpet til korset i denne saken. Jeg er glad for at statsråden innrømmer at hun feilvurderte problemene i denne saken, og jeg er glad for at hun innrømmer at det er viktig at vi her i landet har en ensartet asylpolitikk, ikke 434, like mange som det er kommuner. Men statsråden kunne ha unngått mye støy om hun tidligere hadde innsett at dette var en utfordring som vi måtte takle. Arbeiderpartiet mener at ventemottakene skal være nøkterne. Man skal ha tak over hodet, mat og lommepenger til personlig forbruk pluss rett til akutt behov for helsetjenester. Vi mener ikke at det skal gis arbeidstillatelse. Mitt spørsmål til statsråden er: Er statsråden enig i disse kriteriene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-04-19:
Jeg vil først få lov til å gi ros til statsråden for at hun tar et oppgjør – hvis det går an å si det på den måten – med NOAS og, i dette tilfellet, SVs Heikki Holmås. Hvis det medfører riktighet, det som framkommer her, at man tar enkeltsaker ut av en helt merkelig sammenheng og påstår at mennesker er drept når det kanskje er ulykker som er bakgrunnen for dødsfallet, finner jeg det faktisk meget alvorlig. Jeg har bare et spørsmål til statsråden, for også i denne debatten har det blitt framsatt påstander om Fremskrittspartiet, også av representanten Heikki Holmås, om at Fremskrittspartiets ønske om å etablere lukkede mottak bryter med menneskerettighetene. I forhold til ExCom Conclusion No. 44 har nasjonen fulle muligheter og rettigheter til å gjøre det som Fremskrittspartiet foreslår. Mitt spørsmål til statsråden er: Ville etablering av lukkede mottak bryte med menneskerettighetene?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-04-19:
Det er bare noen punkter som jeg gjerne kort ønsker å presisere. Representanten Holmås slo fast at bildet ikke er svart-hvitt. Nei, det er ikke svart-hvitt. Det er ikke sånn at alle som kommer til Norge og søker asyl, ikke er flyktninger. Det betyr heller ikke at de er flyktninger. Det er helt korrekt, og det er en god analysejobb av Heikki Holmås. Men poenget er at det er SVs og Heikki Holmås’ system, som ble vedtatt i Stortinget i 2001, som ligger til grunn for den objektive behandlingen som skjer av den enkelte søknaden. Heikki Holmås og SV er blitt eksperter på subjektiv behandling av enkeltsaker. De stoler altså ikke på det systemet de selv har vedtatt her i Stortinget sammen med bl.a. Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Det synes jeg Heikki Holmås burde ta innover seg. Så sier også Heikki Holmås: Disse menneskene har ikke gjort noe ulovlig eller noe kriminelt. Men disse menneskene er med det utgangspunktet at de har fått endelig avslag, ulovlige innvandrere i Norge. Det er en betraktning alle har gjort, uavhengig av alle de konvensjonene og menneskerettighetene som SV måtte vise til. Da skal de behandles deretter. Det er det Fremskrittspartiet gjør, og jeg føler faktisk at vi er det eneste partiet som behandler dem deretter. Det kan ikke være sånn at det er SVs og Senterpartiets subjektive menneskerettighetsholdninger som skal gjelde i enkeltsaker. Det kan ikke være sånn. La meg bare avslutte med det statsråden var inne på, at flertallet i komiteen ikke er det samme som flertallet i salen. Men jeg må si at jeg vurderer og har utrolig lyst til å stemme subsidiært for det forslaget som foreligger fra komiteens flertall. For en ting som opptar Fremskrittspartiet i stor grad også, er bildet av at kommunene nå indirekte må ta ansvaret for den statlige politikken. Kommunene må ta ansvaret for en asylpolitikk og en innvandringspolitikk som denne regjeringen har vært i førersetet for. Men jeg skal fortsatt holde kortene litt inntil brystet, for jeg vil gjerne ha statsråden til å bekrefte at de utgiftene som nå eventuelt måtte belastes kommunene fram til et utreisesenter blir etablert, vil måtte bli kompensert på det tidspunktet utreisesenteret er etablert, hvis vi snakker om vesentlige belastninger for kommuneøkonomien.
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2005-04-19:
Jeg er glad for statsrådens oppklaring i forbindelse med det iranske dødsfallet. Det viser vel nettopp verdien av at man gjennomfører en slik type utsjekking som det SV har foreslått, for å bringe på det rene hva som skjer, for det kan hende at man også fatter gale vedtak. Da må det få konsekvenser for praksisen i utlendingsforvaltningen. Det er helt sikkert riktig at det ville bli noe økning i tilstrømmingen fra de landene hvis man innførte den type praksis som vi snakker om. Men det er ingen grunn til å male fanden på veggen, for dette er en ordning man har i Sverige, og som vi ønsker å innføre. Da kan man jo se til Sverige, og så kan man se hvordan det går der. Når det gjelder nødhjelpen, høres det ut som statsråden nærmest har grepet inn fordi kommunene har vært uansvarlige og ikke klart å følge opp. Men det var altså slik at kommunene tok kontakt og spurte: Mener dere at vi skal gjennomføre denne nødhjelpspraksisen, og hvordan? Da sa statsråden at dette er noe som vi mener kommunene skal gjennomføre. Nå utfører vi et arbeid der vi vurderer hvordan kommunene skal håndtere dette. Jeg vil gjerne bare si tusen takk til Vågan og Trondheim, som er de kommunene som har stått på for å legge press på denne saken.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2005-04-19:
Det er ingen tvil om at Noregs behandling av asylsøkjarar er omfattande og grundig. Ho tek òg forskrekkeleg lang tid, dessverre. Og det vert nok gjort feilvurderingar. Det ville vera naivt å påstå det motsette. Det er skjønn med i biletet, og då kan det verta gjort feilvurderingar. Det er eg for så vidt einig med førre talar i. Men vi kan ikkje gå ut frå at dei som har fått avslag, ikkje i hovudsak har fått ei fair behandling. Kristeleg Folkeparti sitt utgangspunkt i denne saka er derfor at dei som har fått endeleg avslag – etter eit utal klagar, som Høgre-representanten riktig påpeikte – skal reisa ut av Noreg. Når vi likevel veit at nokre ikkje gjer det, og vi veit at vi ikkje kan setja tvang bak, rett og slett fordi det ikkje er nokon plass vi kan senda dei, eller ingen som vil ta imot dei, enn så lenge, òg fordi dei ikkje sjølve samarbeider – anten fordi dei ikkje tør, eller fordi dei ikkje vil, det kan vera forskjellige årsaker – er det iallfall for Kristeleg Folkeparti ekstremt viktig at vi held ved lag eit minimum av anstendigheit og verdigheit òg for desse menneska. Det er ikkje akseptabelt å vita at dei er i landet, at dei lever her og jobbar svart eller av kriminalitet, utan å skaffa eit alternativ. Alternativet har no Regjeringa sagt at dei skal sørgja for. Om det heiter utreisesenter eller ventemottak, er vel eigentleg ganske uvesentleg. Poenget er at dei skal reisa, og venta minst mogleg – derfor utreisemottak. Poenget er vidare at dei som har fått avslag, har mat og tak over hovudet. Det er hovudsaka her. Det meste er sagt om denne saka på dette tidspunktet, synest eg. Ho er ikkje så veldig stor og omfattande. Men eg hørde i media her om dagen at det kunne verta dårleg stemning på eit utreisesenter. Nokre på venstresida meinte at det ikkje måtte skje. Det hadde visst plutseleg vorte eit argument mot dette som vi no vedtek. Vel, eg synest det er for mykje å venta at det skal vera ei positiv stemning på denne plassen, anten det heiter ventemottak eller utreisemottak. At det skal vera framtredande, er naivt å tru. Her skal det ikkje foregå ein prosess med opphald som mål, men det er altså ein plass der den enkelte med endeleg avslag kan venja seg til tanken at Noreg ikkje vart hans eller hennar endelege heimland. Dei er ikkje vist til gata, dei er ikkje putta i fengsel – dei er jo de facto ikkje kriminelle – og dei får mat. Kristeleg Folkeparti synest at denne løysinga er akseptabel.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-04-19:
Eg vil ein augneblink tilbake til dei som ikkje samarbeider om retur, og som altså har fått avslag på sin søknad. Ei årsak er usemje om kva som ventar. Ville det ikkje då vore fornuftig å følgja det forslaget som her har fått nemninga forslag nr. 5, som nettopp er meint å følgja nokre saker, følgja nokre enkeltpersonar, og sjekka kva som skjer der ein har gjennomført retur tilbake til land med høgt konfliktnivå? Ville ikkje det nettopp medføra at denne argumentasjonen i nokre tilfelle kunne tilbakevisast? Så vil eg berre minna om det er to parti i denne salen som har stått fast ved og føreslått utdjuping av omgrepet «sterke menneskelige hensyn», i tråd med Bondevik I-regjeringa, nettopp for å gi både saksbehandlarar og asylsøkjarar ryddigare forhold.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-04-19:
Det er statsråden sine påstandar om min og Senterpartiet sin flyktningpolitikk som gjer at eg føler behov for å seia to ting. For det fyrste: Det er slik at på eit tidspunkt i vår var heile Stortinget einige om at det var behov for å gjera ein innsats for barnefamiliar for å sikra nokre av dei barna som hadde budd lenge på mottak, opphald. Det blei gjort. For det andre: Eg tek avstand frå ei framstilling av at Senterpartiet ikkje ynskjer regulert innvandring og ein flyktning- og asylpolitikk med klåre reglar. Men eg held fast ved at dersom dagens regjering hadde følgt opp det som Bondevik I varsla, nemleg ein gjennomgang og ei utdjuping av «sterke menneskelige hensyn» i forskrift, ville det kunne medført at det var nokre familiar som hadde sloppe å oppleva å bli skilde og sende til kvart sitt land. Nokre barn ville fått ei grundigare vurdering i forhold til det same. Nokre kvinner ville forhåpentlegvis følt at dei blei tekne noko betre vare på i forhold til kjønnsbasert forfølging. Det er faktisk ein politikk som ville kledd òg denne regjeringa, og det er ein politikk som ikkje betyr fritt fram for alle som søkjer asyl i Noreg.
Trine Skei Grande (Venstre), 2005-04-19:
Jeg har faktisk tenkt å være kortfattet. Venstre er glad for at det er funnet en ordning i et så vanskelig spørsmål, som både vi har vært opptatt av, og som mange har vært opptatt av over tid. Vi er i et åpenbart vanskelig dilemma mellom å følge opp lovlig fattede og begrunnede vedtak med konsekvens og å sikre at ingen lider direkte nød. Innstillinga viser tydelig hvordan alle partiene må forholde seg til det. Vi ønsker å gi mennesker verdighet i hverdagen, men samtidig unngå at man oppmuntrer til å sabotere vedtak og signaliserer at det lønner seg bare å være utholdende nok. Etter vårt syn bikker Senterpartiet og Sosialistisk Venstrepartis forslag litt i gal retning. Ja, det er faktisk litt underlig når representanten fra Sosialistisk Venstreparti sier at dette ikke er et svart-hvitt-spørsmål, for så å framstille det på en svart-hvitt måte. De forslagene som regjeringspartiene Høyre og Kristelig Folkeparti støtter, og som også Arbeiderpartiet støtter, kan Venstre slutte seg til. De ivaretar de humanitære aspektene i saken, som har vært de vanskeligste, og vi er enig i at det ikke er nødvendig med en juridisk status for de aktuelle personene, og at det også må være grenser for hvor langt Norge skal følge opp enkeltpersoner som har reist ut av landet. Som vanlig befinner Fremskrittspartiet seg på ytterkanten i denne saken, og Venstre er glad for at de blir stående alene i et syn på lukkede mottak. Venstre er glad for kommunalministerens forslag, som vi syns er en naturlig konsekvens av de erfaringene vi har trukket, og på bakgrunn av de forslagene som lå i Dokument nr. 8-forslaget.
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
Min replikk om arbeidstillatelse var rettet til Heikki Holmås. Når det gjelder tilbaketog eller ikke, mener jeg for øvrig at det av og til er helt naturlig med støy på utlendingsområdet når man endrer politikk. Jeg tror vi hadde fått støy uansett hva vi hadde gjort, fordi det er så åpenbart at noen mener – som jeg også mener at noen av innleggene her bar preg av – at man skulle hatt en betydelig mer liberal praktisering av asylinstituttet, at vi altså skulle hatt en betydelig større utvidelse i forbindelse med hvem som skal få komme til Norge. Når det gjelder spørsmålet om hva man skal få, mener jeg at man skal praktisere nødhjelpsregelverket slik som det er. Det dreier seg om å imøtekomme det at ingen skal fryse eller sulte. Det innebærer mat og opphold, altså seng å sove i. Personer med avslag har ikke fått lommepenger i de siste to og et halvt årene, selv i mottak. Det var en innstramming vi gjorde ganske tidlig. Jeg vil ikke si at det å gi lommepenger på generelt grunnlag er noe som er naturlig å gjeninnføre. Det gir vi for tiden ikke til folk i mottak som har fått avslag.
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
Det er fullt tillatt å ha frihetsberøvelse gitt visse kriterier. Det er også fullt tillatt å ha frihetsberøvelse over en periode på et mer generelt grunnlag, f.eks. når man oppholder seg ulovlig i landet, som altså denne gruppen gjør. Det store spørsmålet i forhold til EMK, om et lukket mottak vil bryte med menneskerettighetene og hvor grensen går, kan jeg på stående fot ikke si noe om. Men det er klart at vi har tidligere fått kritikk fra Den europeiske menneskerettighetsdomstolen for lang tids varetektsfengsling i saker. Lengden av opphold for enkeltpersoner ville nok i et slikt mottak kunne være i strid med menneskerettighetene så lenge det ikke har vært noen form for lov og dom. Men det er ikke så svart-hvitt at man ikke kan internere personer i et mottak i en periode, at det vil være et brudd på EMK. Vi praktiserer jo internering i dag av mennesker som har ukjent identitet, og som vi frykter hvem er, basert på at de ikke vil opplyse om det. Vi praktiserer det ikke på generelt grunnlag, men for noen gjør vi det. I den senere tid har det også bl.a. blitt opplyst at politiet har fengslet personer i over en måned fordi de hadde etset vekk fingeravtrykkene. Det må vi gjøre i en verden der det altså er ganske mye terrorisme og farlige aktiviteter.
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
Jeg synes det er påfallende at det er én ting med Sveriges og Danmarks regler som aldri nevnes av representanten Heikki Holmås, nemlig at de har det lille «snaggy» ved seg at en forutsetter begge deler, at man selv ikke er årsak til at man ikke er blitt uttransportert. Det er jo ikke sånn at man automatisk får ny saksbehandling verken i Sverige eller Danmark, hvis årsaken er at du f.eks. ikke oppgir din egen identitet. Det er ikke slik. Det interessante spørsmålet er jo: Hva betyr så utfallet av en ny behandling? Det er nemlig de samme rettsprinsippene som tidligere som ligger til grunn etter ny behandling, og som altså da eventuelt prøves på nytt igjen. Vi mener at vi, når folk samarbeider og vi ikke klarer å returnere dem, har en like god behandlingsmetode som det Sverige og Danmark i realiteten har. Men da er det også klarere hva det dreier seg om. Det dreier seg om dem som samarbeider. Selvfølgelig kan man si at vi skal se til Sverige og Danmark, men det er jo sjelden jeg hører Heikki Holmås si at vi i asylpolitikken for øvrig skal se til Danmark. Det er jo et relativt lite antall personer som hvert eneste år får opphold, og i Norge er det også et lite antall som hvert eneste år etter disse ordningene får opphold, knyttet til spørsmålet om sterke menneskelige hensyn. Vi praktiserer et litt annet lovverk, og en må se sammenhengen i lovverket for å kunne vurdere dette opp mot hverandre.
Erna Solberg (Høyre), 2005-04-19:
Det er to partier i Stortinget som konfrontert med enhver enkeltsak som er litt vanskelig, hele tiden griper til at sterke menneskelige hensyn burde slått inn. Det er en systematisk del av den politiske debatten. Skulle man totalt sett summert opp antallet saker der Magnhild Meltveit Kleppa som senterpartirepresentant har ment at asylsøkere burde fått opphold, og sett på hvilke prinsippspørsmål det har dreid seg om i løpet av den perioden jeg har vært statsråd, hadde vi nesten ikke hatt reguleringer på innvandringsområdet igjen. Da ville sterke menneskelige hensyn vært hovedgrunnen til å komme inn i Norge, og med det juridiske systemet som representanten Magnhild Meltveit Kleppa er tilhenger av skal styre, nemlig en embetsstyring, på dette området, ville det ha resultert i at det nesten ikke var prinsipper igjen. Føringene ville være så vide at stort sett alle saker som dreide seg om barn, ville hatt fri åpenhet, og i alle saker som dreide seg om konfliktområder, og saker der folk hadde en subjektiv opplevelse av at de var forfulgt, så skulle man legge til grunn deres egen subjektive opplevelse. Jeg må bare si: det tror jeg ikke ville vært en styrbar utlendingspolitikk, og det synes jeg skulle bekymret Arbeiderpartiet litt.