Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-03-23:
Det grunnleggende spørsmålet her, uavhengig av parti, er ikke hvem som er best i prosentregning, eller hvem som er best i talloppstabling. Det grunnleggende spørsmålet er befolkningens opplevelse av trygghet eller ikke trygghet. Som alle som driver politikk, vet, er politikkens vesen minst 50 pst. psykologi. Derfor kan det være de konkrete tiltakene som gjør en forskjell. Noen av dem har Regjeringen fått ros for, f.eks. å komme med mange sivile stillinger – 460. Jeg vil også gi ros for det. Men Regjeringen skal ikke ha noen ros for at man i Hordaland politidistrikt har et seniortiltak som bare inkluderer noen av seniorene. Fotfolkene er ikke inkludert i seniorpolitikken, men toppene er det. Ja, det er helt riktig som andre har vært inne på: med klok seniorpolitikk kan man hente mye politikraft. Det er også slik at Regjeringen ikke trenger å få ros når den i det fjerde året av sin periode er nødt til å drive bolsjevikisk historieskriving – som jeg har sagt på denne talerstolen før – om perioden før den ble til. La meg derfor ta det for n-te gang, siden det ser ut som denne uvanen ikke går over: Det var et lavt opptak på Politihøgskolen fra Bondevik I-regjeringen, gjennom Stoltenberg I-regjeringen og inn i Bondevik II-regjeringens første år. Deretter skjedde det en opptrapping de siste årene av Bondevik II-regjeringen til 290 og 360. Og partiet Venstre, som jeg representerer, foreslo deretter en opptrappingsplan på det nivå som nå er gyldig for inneværende år. Det er Venstre glad for. Så vil jeg gjerne si at enhver som klikker seg igjennom Stortingets budsjetter for disse årene, vil finne at f.eks. Arbeiderpartiet ikke fremmet alternative forslag for Politihøgskolen. Enhver som har minimum av politisk hukommelse, vil vite at den sittende justisminister var en kreativ og aktiv person på de fleste områder, dog ikke når det gjaldt opptak til Politihøgskolen. Det ene året da Arbeiderpartiet gjorde et budsjettforlik med Bondevik II-partiene, var det ett felt man prioriterte, og det var domstolene. Så nå bør man begynne å forholde seg til nåtiden og ikke omskrive fortiden på en måte som jeg nok en gang kaller for bolsjevikisk historieskriving. Dette trekket – å prøve å skylde på fortiden, da man selv ikke engang var aktiv på disse områdene – kler veldig dårlig noen som helst som sitter med ansvar og makt. Så skal jeg gå over til å være konstruktiv – for det er det grunn til å være – etter denne lille visitten. La meg være veldig konkret – representanten Nistad var inne på det: Det er fullt mulig i denne byen, Oslo, hvor mange føler at det er for få politifolk ute – la meg bruke den lokalkunnskapen jeg har gjennom å ha levd her i mange år; vi kjenner jo forholdstallet som skal til for å la flere politifolk vises, slik at det blir mer fysisk trygghet, f.eks. på viktige tider av døgnet, i utsatte deler av denne byen – f.eks. å bruke 40 av de 100 sivile stillingene som Oslo politidistrikt fikk, til å frigjøre de ca. 20 politifolkene som sitter i tingretten omtrent daglig, og frigjøre 20 andre fra administrative oppgaver på politistasjonene. De 40 vil med en årsturnus på åtte, som det er i politiet, kunne utgjøre en betydelig forskjell i synlighet. Disse marginene vet jeg veldig godt om. Det krever ikke verdens største budsjetter å gjøre det, men det er en klok politikk å gjøre det. Et annet tiltak for å skape tillit i en konfliktsituasjon er når som helst å igangsette og iverksette karriereveier og karriereplaner for fotsoldatene i politiet – de som er ute blant folk, de som synes dette er viktig – og la dem få opplevelsen av at når de går inn i denne delen av jobben, hvor de møter folk i veldig mange forskjellige situasjoner, så vet de at de blir belønnet karrieremessig for at de gjør det, de får kompetanse for å gjøre det. Dette krever ikke store budsjetter. Dette krever en aktiv ledelse for rett og slett å bruke de kronene og ressursene som er der, og så krever det akkurat den innsikten som ligger i å skape tillit. Så til slutt: Når det først åpenbart er en mangel på tillit mellom den sittende regjering og politiets organisasjoner, skal jeg være den første til å si følgende, som jeg også har sagt tidligere, på Politiets Fellesforbunds møte på Røros: I Norge opptrer vi innenfor arbeidslivets spilleregler. Men det er lov innenfor arbeidslivets spilleregler å sortere på en slik måte at man setter i verk noen tiltak som er tillitskapende. Det vil, tror jeg, oppfattes som svært tillitskapende å sørge for at fotfolket i politiet med lang fartstid faktisk får oppleve at karrieren deres blir belønnet når de er ute blant folk. Og jeg er helt sikker på at det vil bli oppfattet som tillitskapende hvis man tar seniortiltakene på alvor, slik som det også er pekt på av andre representanter her. Når det kommer til votering, vil Venstre stemme for forslagene nr. 1–4 fra Fremskrittspartiet og Høyre og forslag nr. 5 fra Fremskrittspartiet. Når vi gjør det, er det ikke fordi det ikke har vært dialog før, men vi er opptatt av at det skal være en dialog. Jeg har selv prøvd å legge noe praktisk innhold i hva dialogen kan være, og slik vil det også komme til uttrykk i Venstres stemmegivning her i dag.