Trond Helleland (Høyre), 2011-03-28:
Jeg er også veldig glad for at Lise Christoffersen har tatt opp denne viktige interpellasjonen. Det er slik, selv om jeg er fra Drammen og ser havet, at vi av og til har følelsen av at de næringene som ligger litt unna sjøen, blir lite omtalt i denne sal. Særlig skogbruket, som det nå blir satt fokus på, får liten oppmerksomhet. Det synes jeg er synd, og det er bra at vi nå har en runde om dette. Mye er sagt. Jeg har bare lyst til å poengtere et par ting. Vi har hatt flere møter med Södra Cell. Nå fikk ikke jeg vært med på det siste møtet, men vi har vært der flere ganger både enkeltvis og sammen fra Buskerud-benken. Det har sikkert vært tilsvarende møter andre plasser, men særlig på Södra har en gjennom mange år blitt varslet om at de har en konkurranseulempe på grunn av kraftpolitikken og de manglende grønne sertifikatene. Det som gjør at de har klort seg fast og overlevd, er at det er en svært effektiv bedrift. De leverer gode resultat. Men når en trekker fra den manglende støtten grønne sertifikat vil innebære, så sliter de allikevel i forhold til sine svenske søsterbedrifter. Jeg håper at statsråd Giske og regjeringen nå virkelig vil legge til rette for at også treforedlingsindustrien får bli en del av denne ordningen, som lenge har vært varslet, som har vært utsatt, som man har ventet på, og som forhåpentligvis snart vil komme på plass. Et annet poeng som er viktig, og som naturlig nok også bør være med i en debatt om skogen, er den vernepolitikken vi fører her i landet. Jeg skal ikke dra opp Trillemarka-saken igjen. Der er det mye som kunne vært sagt, og det har blitt sagt før. Men også begrepet «inngrepsfrie naturområder», som har sneket seg inn i miljøforvaltningen i stadig større grad, uten at det har vært helt klart definert om dette faktisk er en villet politikk, har f.eks. i Nord-Trøndelag medført at for mange skogbrukere er det å bygge skogsbilvei nærmest blitt en umulighet, fordi man har havnet innenfor et INON-begrep. Det å få skogen ut til markedet – samferdsel, som Gunnar Gundersen ikke rakk å nevne – er utrolig viktig. Da snakker vi om alt fra skogsbilveier til hovedfartsårer. Det er helt avgjørende. Da er i hvert fall en vernepolitikk som legger hindringer for at vi skal kunne bruke den viktige naturressursen som skogen er, som Per-Olaf Lundteigen beskrev på en veldig god måte i forhold til fotosyntese og de prosessene som binder karbon, en politikk der vi må klare å se to ting i sammenheng, nemlig det å ta vare på naturen vår samtidig som vi bruker naturen på en fornuftig måte. Norge har mye skog. Vi har naboer som har enda mer skog. Derfor er det viktig at vi i dette landet klarer å ha en levedyktig industri som faktisk tar unna det råstoffet som skogbruket gir. Laila Gustavsen nevnte 4 000 arbeidsplasser. Det går jeg ut fra er i treforedlingsindustrien. Det er klart at hvis man tar ringvirkningene, alle som driver i skogen, alle som har skog som tilleggsnæring, alle som har skog som hovednæring, så snakker vi her om et ganske stort antall arbeidsplasser, og vi snakker om at en veldig stor andel av Norges areal skal bli skjøttet på en god måte. Mitt håp er at denne interpellasjonsdebatten er starten på en snuoperasjon der vi nå får på plass nødvendige rammebetingelser, der vi ser skogen i en større sammenheng, og der vi ser skogen som en ressurs i Norge – som ikke skal stå der til pynt, men som skal brukes, foredles og fornyes, og som skal være en viktig bærebjelke i norsk næringsliv framover.