trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Borghild Tenden (Venstre), 2009-11-18:
Mitt spørsmål går til samferdselsministeren. Det er jo slik at samferdselsministeren sitter i Stoltenberg-regjeringen, og i Regjeringens nye politiske plattform Soria Moria II står det at Regjeringen vil: «Sette bærekraftskrav til andre generasjons biodrivstoff, og fortsatt bidra til at slikt drivstoff kan produseres i Norge.» Mitt spørsmål er da: Hvilke bidrag til fortsatt produksjon av slikt drivstoff i Norge mener statsråden at Regjeringen har gitt gjennom å øke avgiftene og dermed svekke lønnsomheten med så mye som 1,79 kr pr. liter?
Borghild Tenden (Venstre), 2009-11-18:
Samferdselsministeren sa i sitt svar til representanten Øyvind Halleraker at hun vil følge opp NTP «til punkt og prikke». Da vil jeg utfordre samferdselsministeren på følgende: Regjeringen ligger etter med om lag 1,5 milliarder kr på veibudsjettet, i underkant av 1 milliard kr på jernbanebudsjettet, og løftene om å doble belønningsordningene til byområdene er ikke innfridd. Totalt ligger Regjeringen etter med over 2,5 milliarder kr. I tillegg har finansministeren varslet innstramninger i statlig pengebruk, og han har varslet at skattenivået ikke skal økes. Jeg vil utfordre samferdselsministeren på dette regnestykket.
Nikolai Astrup (Høyre), 2009-11-18:
Det kunne være fristende å si noe både om arbeidsplasser, som statsråd Halvorsen var inne på, om mat på tanken og om trær på tanken. Til tross for at vi har fått flere interessante beretninger, om enn i noe ulik form, om hva som foregår i de innerste sirkler, vil jeg gjerne spørre statsråden hva hun synes om at statsministeren kjører gjennom biodieselavgiften internt, men overlater til andre å forsvare den utad.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Mitt spørsmål går til statsråd Halvorsen. Jeg har lyst til å begynne med å vise til et leserbrev som er skrevet av 14-åringen Moiko i gårsdagens Aftenposten. Moiko skriver bl.a.: «Hele livet mitt har jeg ligget foran de andre, hele livet mitt har skolen vært gørrkjedelig.» Videre: «Læreren vil ha en elev som ligger akkurat ved gjennomsnittet, men som jobber hardt.» Og videre: «Resultatet er en elev som hverken får utfordringer eller hjelp, som aldri må jobbe, og som etter hvert slutter å følge med. Slik ødelegger systemet elever som kunne blitt fremtidens oppfinnere, forskere, leger eller astronauter.» Og, ikke minst, det verste: «Ingen bryr seg. Ingen politikere har så mye som nevnt mitt problem.» Moiko er ikke alene i den norske skolen. Statistisk sentralbyrå presenterte på mandag en sammenstilling av de internasjonale komparative undersøkelsene som har omhandlet den norske skolen. Det går nedover i all hovedsak på alle områder, dessverre, til tross for at ressursbruken er rekordstor. PISA-undersøkelsen er kanskje verst. Den tilkjennegir at i alle de tre fagområdene som måles, matematikk, lesing og naturfag, er trenden svært negativ. Dette kommer i tillegg til at media er fulle av oppfatninger om lærere som både mobber i skolen, og som knapt nok kommer på undervisningen. 29 pst. av elevene i Oslo-skolen sier at læreren stort sett kommer tidsnok til timen. Da blir spørsmålet mitt: Er det ikke nå på tide å legge bort sosialistisk, dogmatisk styring av den norske skolen, på tide å legge bort ambisjonene om mer av det som åpenbart ikke fungerer, og på tide å legge fram et nytt forslag til opplæringslov, som vektlegger kvalitet, læring, kompetanse og sterkere fokus på evaluering av elevene og lærerne i den offentlige skolen?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Representanten Lien følger brukbart godt med, og jeg er veldig glad for at Regjeringen har fått på plass en skolelærerutdanning som var absolutt nødvendig. En av de tingene som det pekes på i Statistisk sentralbyrås rapport opplever jeg imidlertid at statsråden ikke har adressert. Jeg prøver selvfølgelig ikke å legge skylden for utfordringene vi har i den norske skolen, på statsråden, som knapt nok er blitt varm i stolen. Men de peker bl.a. på aktiviteter i skolen uten klar hensikt, de peker på svakt læringstrykk i skolen, og de peker ikke minst på svak kultur for læring. Statistisk sentralbyrå skriver bl.a. basert på en rapport lagd av Klette m.fl. i 2008: «Særlig på barnetrinnet er de tilbakemeldingene som gis, lite presise, og de er i liten grad læringsstøttende.» Er det ikke nå på tide å vurdere å innføre karakterer også på lavere nivå enn det man har i dag?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
«De nasjonale prøvene for engelsk i Sør-Trøndelag viser at de tre beste 8.-klassene i Trondheim er ved private skoler. Forskjellen mellom den beste offentlige skolen og den beste private skolen er hele 1,5 karakterpoeng. På grunn av forskjeller i finansieringen av offentlige og private skoler og medførende krav om foreldrefinansiering vil mange foreldre være ekskludert fra å sende sine barn på private skoler. Er statsråden bekymret for at mange barn ekskluderes fra å velge de beste skolene, basert på foreldrenes økonomi?»
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Jeg noterer meg at jeg burde ha brukt 5.-klasse som eksempel, men resultatene er stort sett de samme der. Jeg føler at statsråden møter seg selv litt i døren med sin argumentasjon i dag. At sosial bakgrunn innvirker på resultatene, vet vi alle sammen, men det blir forsterket av at mange grupper ikke har anledning til å sende sine barn på skoler som jeg ut fra resultatene velger å tolke som i hvert fall marginalt bedre enn offentlige skoler. Min viktigste grunn for å kjempe for private skoler er at de skal være et korrektiv til den offentlige skolen, som jeg mener dagens debatt har vist at de er. De er et korrektiv når det gjelder fokus på kvalitetskontroll, og de er et korrektiv når det gjelder faglige resultater. Og når statsråden tidligere i dag har sagt at det er for få private skoler i Norge til å kunne sammenligne dem skikkelig med de offentlige på andre parametre, så regner jeg med at statsråden er enig i at vi hadde tålt litt flere private skoler i Norge.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Jeg er veldig glad for at jeg hadde et oppfølgingsspørsmål til, for jeg tror statsråden er inne på noe her. For selv i land hvor man har veldig liberale regler for dette, går de aller fleste unger i den offentlige skolen. Det er den offentlige skolen som må være i fokus. Selv om Fremskrittspartiet skulle få gjennomslag for sin politikk – og det kommer vi til å få en vakker dag – kommer altså 80 pst. av elevene til å gå i den offentlige skolen. Så der er vi helt enige: Det er den offentlige skolen vi må fokusere på. Så er det sånn at her i Oslo har man fritt skolevalg, noe som åpner for konkurranse også mellom de offentlige skolene, som jeg mener er helt rett. Man har i Oslo skapt noen av landets aller beste skoler med offentlig finansiering og offentlig drift. Da spør jeg statsråden om hun ser at konkurransen mellom skolene om elever, om ressurser, om de beste lærerne, er med på å trekke hele Oslo-skolen opp og fram, og at fritt skolevalg er en del av forklaringen på det.
Mette Hanekamhaug (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
I sine tidligere svar i dag har statsråden skissert at flere lærere er løsningen på veldig mye i forhold til kvalitet i skolen. I dag blir 13 000 barn mobbet og trakassert av læreren sin. 29 pst. av elevene i Oslo sier at læreren bare av og til eller aldri kommer presis til timen. Flere elever i landet peker på at bråk og uro forstyrrer undervisningen, mens lærerne enten ikke evner eller ønsker å ta tak i problemet. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Hvorfor mener hun at antall lærere er den viktigste løsningen for å heve kvaliteten? Og: Har statsråden forslag til konkrete tiltak for hvordan vi kan løse disse utfordringene?
Ingjerd Schou (Høyre), 2009-11-18:
Statsråden er opptatt av å gjøre de rette tingene. Trafikksikkerhet er viktig for at folk skal komme trygt hjem. Midtdelere er 100 pst. effektivt når det gjelder å eliminere møteulykkene. Hva er da begrunnelsen for at 200 meter på E39 ved Flekkefjord, som har tatt seks liv de siste par årene, ikke er prioritert av Regjeringen – 200 meter ved Flekkefjord? Et umiddelbart strakstiltak kunne også være å sette opp betongrekkverk.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Jeg er jo glad for at justisministeren er rette vedkommende, og for at han ikke er bortreist, for det gjør sannsynligheten for å få et svar mye større! Spørsmålet mitt er som følger: «Forsvaret som operatør av redningstjenesten trenger optimalt utstyr. Ofte påpekes det at de varmesøkende kameraene Forsvaret har på sine redningshelikopter, er for dårlige. Kvaliteten på disse kameraene kan være direkte livreddende. Ser statsråden for seg at Forsvarsdepartementet og Justisdepartementet snart finner en løsning på et problem som har vedvart alt for lenge?»
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Vi husker nok godt 16. mai 2002 begge to, da vi hadde en heftig debatt her om redningshelikoptertjenesten. Det er jo korrekt som stasråden sier, at forutsetningene som Stortinget den gang la, og som det var stor grad av enighet om, var raskere reaksjon, det var lege om bord, og det var en del kvalitative endringer. Fordi det er viktige forutsetninger, som statsråden selv påpekte, er jeg glad for at han nå viste til at man er i dialog for å se på også kameraene. For det er jo et paradoks, etter mitt skjønn, at om du har en lege om bord, om du rykker ut tidligere, men ikke får gitt hjelpen på grunn av at f.eks. de varmesøkende kameraene er for dårlige, da hjelper ikke de andre forutsetningene som statsråden påpekte, fordi verktøyet som skal finne den skadede som er borte, ikke gjør jobben sin. Da får du ikke brukt legen, og du får ikke brukt det fantastiske verktøyet som redningstjenesten i Norge er. Så det hadde vært fristende å utfordre statsråden på om han har en tidshorisont på dette, og om den er parallell med innfasing av nye redningshelikoptre. I så fall har statsråden altfor god tid, etter mitt skjønn.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Igjen skal jeg være rundhåndet: Jeg skal selvfølgelig gi Regjeringen skryt, for det er ikke tvil om at Stoltenberg-regjeringen har tatt større grep – og raskere grep – enn det Bondevik II gjorde når det gjaldt dette. Vel å merke må det naturligvis gå en stund fra vedtak gjøres i Stortinget til man kan effektuere det, men all honnør for det som er gjort når det gjelder lege- og baseberedskapen, for det er positivt. Men det er et annet paradoks i dette, synes jeg. Hvis statsråden kan tenke seg å kaste blikket mot et annet helikopter han har ansvar for, nemlig politihelikopteret, så har jo de kamera om bord, som jeg mener overgår til de grader det som redningstjenesten har. Og selv om politihelikoptre – iallfall til en viss grad – opererer med andre oppgaver enn redning primært, har jo det også for dem vært et livreddende verktøy i bistandsaksjoner. Jeg håper derfor at statsråden kan skue hen mot den erfaringen man har hatt med politihelikoptre, når man nå skal se på hastigheten framover mot nye varmesøkende kameraer. For det er vel et faktum at statsråden selv har en viss innflytelse på det budsjettet han nevnte i stad?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Jeg er glad for å være her – også fordi dette er et viktig spørsmål. Som ansvarlig for redningshelikoptertjenesten er jeg opptatt av at tjenesten har de forutsetninger som er nødvendig for at man skal komme mennesker som er i nød, til unnsetning så raskt som mulig. Tid er jo den mest avgjørende faktoren ved søk og redning, og som følge av dette har det de siste årene blitt investert flere hundre millioner kroner på å opprette tilstedevakt med lege både på Banak, i Bodø og på Ørlandet. I tillegg er Rygge omgjort til fast base for tilstedevakt med lege. Dette er helt i tråd med Stortingets vedtak i Innst. S. nr. 156 for 2001–2002, hvor Stortinget bad Regjeringen opprette døgnkontinuerlig tilstedevakt med lege på redningshelikopterbasene på fastlandet. I tillegg er det som kjent opprettet en ny base i Florø med tilstedevakt og lege, og den åpnet nå, 1. september 2009. Jeg vet at spørreren, representanten Ellingsen, og jeg har vært like opptatt av disse forholdene over lang tid, og nå er jeg glad for at dette er på plass. Utover disse store tiltakene har driftsbudsjettene for redningshelikoptrene blitt hevet betraktelig for å kunne gjennomføre tungt vedlikehold på helikoptrene, slik at disse framstår som svært godt vedlikeholdt og driftssikre. Disse tiltakene er etter min vurdering de aller viktigste som måtte gjøres for å ha en effektiv redningshelikoptertjeneste som skal framstå med best mulig beredskap over hele landet. Når det gjelder de varmesøkende kameraene til helikoptrene, er Justisdepartementet og Forsvarsdepartementet i kontinuerlig dialog. Det har vi vært også når det gjelder de øvrige tiltak, det er vi helt avhengige av. Vi samarbeider godt om dette og er innforstått med at kameraene ikke lenger er optimale, og at det finnes nyere og bedre teknologi på dette området – og også ute i markedet. Imidlertid skal det påpekes at kameraene fortsatt fungerer, og at Forsvaret gjør en god jobb med å opprettholde kvaliteten på disse – så godt det lar seg gjøre. Jeg kan forsikre om at i samarbeid med Forsvarsdepartementet jobbes det nå med konkrete tiltak for så snart som mulig å finne en løsning på behovet for nye varmesøkende kameraer.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Dette henger jo i stor grad sammen med budsjett. Skal man ha nye kameraer, koster det penger, så vi må få til en løsning på det. Når det gjelder tidshorisont, får man jo se på de framtidige budsjetter som kommer. Men samtidig er det slik at når det gjelder de store løft for redningshelikoptrene, må jeg si at Stoltenberg-regjeringen faktisk har vist at det går an å handle rimelig raskt for å foreta disse store løftene. I 2001–2005 skjedde det veldig lite i forhold til basestrukturen, og vi vet at de siste fire årene har man fått på plass døgnkontinuerlig vakt med legeberedskap, som koster langt mer enn kameraene, men som man faktisk har prioritert for å få på plass en redningstjeneste som bidrar til at man får rask reaksjon der det virkelig gjelder. Men jeg er helt enig med spørreren: Vi er også avhengig av god teknologi, og det jobbes det med.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Jeg har masse innflytelse på budsjettet! Det er jeg veldig glad for, og det er derfor jeg har sagt ja til å være statsråd. Det er derfor vi også har fått på plass mye, etter min mening. Vi har stått på for å få på plass disse tilstedevaktene – særlig. Men det er altså sånn at vi ser masse godt utstyr – også hos politiet, som spørreren påpeker her. Og det er klart at når man sitter i politihelikopter og ser på det kamerautstyret man har der, får man virkelig inspirasjon til å bidra til å ruste opp kamerautstyret på Sea King-maskinene. Det har gitt oss god inspirasjon til å fortsette det arbeidet, og jeg er overbevist om at samarbeidet mellom Forsvarsdepartementet og Justisdepartementet vil bringe en god løsning på dette i nær framtid.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Aller først vil jeg minne om at det er Utlendingsdirektoratet, UDI, og Utlendingsnemnda, UNE, som behandler enkeltsaker etter utlendingsloven. Jeg har ikke myndighet til å påvirke UDIs og UNEs behandling av enkeltsaker og utfallet av disse, men her er det for så vidt et generelt bakteppe som danner grunnlag for et prisverdig spørsmål. Det er allikevel viktig for meg å understreke at alle som søker asyl i Norge, og som har et beskyttelsesbehov i henhold til våre folkerettslige forpliktelser, får den beskyttelsen de har krav på – og det skal de ha. Norsk praksis er slik at lesbiske og homofile som risikerer forfølgelse, vil kunne omfattes av flykningkonvensjonen og dermed få asyl. Det foretas alltid en konkret og individuell vurdering av om en asylsøker risikerer overgrep ved retur til hjemlandet som tilsier at vedkommende har krav på beskyttelse i Norge. I denne vurderingen ses det hen til søkerens individuelle situasjon og forholdene i det landet som søkeren kommer fra. Arbeids- og inkluderingsdepartementet har utarbeidet særskilte retningslinjer om kjønnsrelaterte spørsmål i tilknytning til flyktningvurderinga. Retningslinjene skal bidra til en helhetlig praksis. De gjelder både kvinner og menn og er aktuelle i forhold til lesbiske, homofile, biseksuelle og transpersoner. Så til utlendingsforvaltningas praksis for homofile asylsøkere fra Iran. Jeg er kjent med at det i Iran er restriksjoner for utfoldelsen i det offentlige rom, både for heterofile og homofile. Det å tvinge noen til å opptre i strid med dyptfølte oppfatninger vil kunne være forfølgelse, men det må vurderes konkret i hver enkelt sak. I utgangspunktet må det forventes at personer til en viss grad tilpasser sin livsførsel, bekledning mv. til de sosiale og kulturelle kodekser som gjelder i det aktuelle landet, uten at dette defineres som forfølgelse, selv om vi skulle mislike det aldri så mye, både for heterofile og for homofile. Det må derfor foretas en vurdering av hvor sterkt restriksjonene begrenser den enkeltes livsutfoldelse, og hvilken fare vedkommende utsetter seg for ved å bryte slike restriksjoner det ikke med rimelighet kan forventes at han/hun tilpasser seg. Det framgår av Utlendingsdirektoratets praksisnotat om Iran at UDI legger til grunn at en homofil person vil kunne leve ut sin seksuelle legning dersom dette skjer innenfor de sosiokulturelle rammene som gjelder i det iranske samfunnet. UDI legger følgelig til grunn at homofile ikke er gjenstand for forfølgelse på generelt grunnlag i Iran. Det avgjørende spørsmålet vil være om søkeren på individuelt grunnlag vil være i en spesielt utsatt posisjon ved retur. Jeg har tillit til at de vurderinger og avgjørelse som UDI og UNE foretar i disse sakene, er i overensstemmelse med gjeldende lover og konvensjoner. Jeg er også kjent med at utlendingsmyndighetene følger nøye med på situasjonen for homofile i Iran.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Jeg må bare vise til svaret mitt. Men dette viser en god del av dilemmaene ved det å skulle praktisere en konsekvent asylpolitikk og hvilke kriterier som ligger til grunn for å kunne få opphold i Norge. Det vil være mange omstendigheter i andre land som vi ikke liker, som vi misbilliger, og som vi ikke støtter, men som ikke vil være kvalifiserbare ut fra de kriteriene som gir grunnlag for opphold i Norge – det er helt på det rene – uten at man med det sier at man støtter denne type situasjon. Så jeg må bare vise til at her foretar norske utlendingsmyndigheter kvalifiserte og gode vurderinger i hvert individuelle tilfelle, og om det er tilstrekkelig for å kunne nå opp til de sterke og rimelig strenge kriterier som skal til for å kunne få opphold her i Norge.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
For det første er jeg veldig glad for å få dette spørsmålet, for jeg mener at det er et veldig viktig spørsmål – det peker på dilemmaene i hele forvaltningen. Vi vil følge med på praksisen som UDI og UNE har i forhold til dem som sliter med den type situasjon som spørreren påpeker. Det gav jeg også uttrykk for i mitt svar. Det er det grunnlag for å gjøre. Og det er særlig grunnlag for det fordi vi ser at det brer om seg i mange land – også i vårt eget land – en hatvold rettet mot særlig yngre mennesker som har en annen seksuell legning enn det som kanskje de fleste av oss skulle ha. Det er helt uakseptabelt. Det må vi møte på mange hold. Det er mange av disse situasjonene man får drøfte om når opp i forhold til de definisjoner som gjelder for å få opphold. Men at vi skal ha fokus på det og følge praksis, det skal det være lov å spørre om.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
På den ene siden ønsker man seg en rask avklaring, på den andre siden ønsker man at alle blir hørt. Det viser nettopp noe av utfordringen vi har i dette prosjektet. Jeg vil understreke en gang til at jeg oppfatter det slik at det er god dialog mellom de berørte parter. Men det er forskjellige oppfatninger av hvordan man ønsker at de framtidige redningshelikoptrene skal være. Det er derfor det er så viktig at man tar seg god tid med det kvalitetssikringsregimet man jobber under, slik at man ikke foretar en stor investering uten å ha kartlagt hva slags behov man faktisk har, og hva vi mener man bør ha lagt til grunn før man går til innkjøp av dette. Jeg oppfatter det slik at man i det innkjøpsprosjektet som er i gang, har god dialog med de berørte etater, at man får inn nettopp de ønsker og mål man har for redningshelikoptertjenesten, og at prosjektet nettopp sikrer ikke bare helse, men også andre aktørers interesser i prosjektet.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Jeg kan forsikre om tre ting i forhold til redningshelikoptertjenesten. Det første er at vi skal fortsette den store satsingen vi har hatt på redningshelikoptertjeneste siden Stoltenberg-regjeringa tiltrådte, med utbygging av baser, tilstedevakt og legeberedskap. Det har virkelig vært et kvalitetsløft, i motsetning til hva vi opplevde med den tidligere regjering. Det andre er at vi skal kjøre et innkjøpsprosjekt hvor man skal jobbe grundig, men så raskt som mulig, slik at vi får dette på plass, fordi vi ser at man har behov for nye helikoptre – helt åpenbart. Det tredje er at det er brukt betydelig med penger på vedlikehold av Sea King-maskinene. Jeg skal forsikre representanten Høie om at vi skal gjøre hva vi kan for å unngå at de vedlikeholdsutfordringene vi har i forhold til Sea King-maskinene, skal ramme den trygghet folk skal kunne forvente av redningshelikoptertjenesten.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Jeg syns ikke det å bruke fengselsbetjenter på den måten er fornuftig, så jeg er helt enig med spørreren. Det er jo bakgrunnen for at vi har økt fengselskapasiteten så betydelig i løpet av de siste åra. Når man åpner Halden fengsel neste år – det er altså et fengsel med 250 plasser, det er et betydelig nasjonalt løft – kan man plassere dem som soner lange dommer, bl.a. der og sørge for at man får frigjort plasser ute i distriktene til varetekt, slik at vi slipper denne transporteringen. Når det gjelder Kristiansand-området, er det et område som jeg har viet mye oppmerksomhet, først og fremst fordi jeg mener at kriminalomsorgen gjør en veldig bra jobb i det distriktet. Det er bakgrunnen for at vi bl.a. har åpnet fengselet på Evje. Det er også et av de områdene hvor vi har valgt å satse for å bygge ned soningskøen. Det er klart at det bidrar også til å kunne skape flere varetektsplasser i de lukkede anstaltene, bl.a. fengselet i Kristiansand. Det at man åpner overgangsbolig på Grim i Kristiansand, er også noe som bidrar til å lette trykket. Den innsatsen som friomsorgen gjør i Kristiansand-området, bidrar også til dette. Det er det vi faktisk kan gjøre umiddelbart. Jeg er klar over at man har hatt ønske om et lukket fengsel i Kristiansand-området lenge, men det er jo noe som eventuelt må komme veldig langt fram i tid. Det tar lang tid å bygge, og det vil jo ikke løse dagens varetektssituasjon. Jeg tror nok at det viktige nå er at vi får rask start på Halden fengsel og får overført dem som sitter ofte med lange dommer. Det kan avlaste distriktene og bl.a. Agderregionen. Så tror jeg på sikt, når vi nå har fått ned soningskøen, at vi vil merke at vi får flere plasser til varetekt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Jeg er ikke enig i det. Jeg mener at de alternative soningsformene nettopp bidrar til å skaffe flere varetektsplasser. Over halvparten av dem som sitter i norske fengsler i dag, sitter med dommer på under 60 dager. De fleste av dem sitter for vinningsforbrytelser, og mange av dem har slitt med rusproblemer i mange år. De utgjør altså over halvparten av fengselsklientellet. Når vi kan møte dem med andre typer reaksjoner enn å putte dem i lukket anstalt, f.eks. behandling, f.eks. § 12-soning, f.eks. på-tampen-av-soning, at man får hjemmesoning når man har mulighet til å starte i arbeid og utdanning, gir det flere fengselsplasser til annet formål. Det er derfor det er så viktig at vi satser på det, for det kan vi gjøre ganske raskt – mye raskere enn å bygge store, nye sentrale fengselsinstitusjoner. Halden fengsel har det jo tatt nærmere 20 år å få på plass og koster 1,4 milliarder kr. Jeg tror å se hen til det og skape gode reaksjonsformer overfor det store grosset klienter som sitter i norske fengsler, og som egentlig bør kunne få andre straffereaksjoner, er fornuftig i mange retninger.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Jeg mener at det aller, aller viktigste vi kan gjøre for å få flere søkere til politistillinger over det ganske land, er å utdanne politifolk. Jo flere politifolk vi får, desto lettere blir det også å rekruttere i distriktene. Så har jo distriktene sjøl mulighet til å komme med incitamenter, som jeg har vært inne på i svaret, og som gjør sitt til at jeg mener at nå har vi en situasjon hvor det er mye lettere – og det vil bli lettere også framover – å rekruttere enn i den situasjonen vi opplevde to–tre år etter de svært lave opptakene man hadde da Høyre satt i regjering. Jeg må si at jeg er imponert over Høyres ivrighet på dette feltet, men ikke fullt så imponert over et opptak til Politihøgskolen på 240 studenter i 2002, mens man altså nå utdanner tre ganger flere politifolk. Det er klart at det har bidratt til at det har vært vanskelig å rekruttere politifolk i løpet av de siste åra. Det tror jeg vil forbedre seg.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-11-18:
Jeg viser til mitt svar når det gjelder det distriktet som representanten Kambe spør om. Jeg mener at det lover godt for distriktene når det gjelder spørsmålet om beredskap. Men jeg må med respekt å melde si at når det gjelder det å øke politibudsjetter, så har vi aldri vært i nærheten av en så stor økning som det Regjeringa har presentert i løpet av de siste åra, for ikke å glemme det siste budsjettet vi har lagt fram, på 1,3 milliarder kr. Det er over 13 pst. vekst. Budsjettet har aldri vært så stort, selv ikke da Høyre satt i regjering. Så jeg syns ikke det er noe å skamme seg over. Når det gjelder behovet vi har for å peke på 2002 og 2003, henger det for det første sammen med at da hadde Høyre ansvar, for det andre at det har konsekvens inn i 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 og 2009. Det er jo avgjørende. Når en da tok opp få politihøgskolestudenter, har vi få å ta av nå, når vi skal plassere polititjenestemenn, enten det er i Sauda eller andre steder. Det har Regjeringa gjort noe med, og jeg er glad for at Høyre også støtter de høye opptakene som Regjeringa har foreslått.
Trond Helleland (Høyre), 2009-11-18:
Jeg har følgende spørsmål til miljø- og utviklingsministeren: «I forbindelse med en samlet areal- og transportplanlegging opplever kommuner at statens manglende samordning av mål, virkemidler og fremdrift hindrer egen byutvikling. Vil den nye statsråden ved Statsministerens kontor ta tak i disse problemstillingene?»
Trond Helleland (Høyre), 2009-11-18:
Jeg takker statsråden for svaret. Når ordlyden i spørsmålet var «den nye statsråden ved Statsministerens kontor», var det jo meningen at spørsmålet skulle stiles dit. Grunnen til at en brukte det begrepet i spørsmålet, var at Stortinget på det tidspunktet opererte med samordningsminister Schjøtt-Pedersen på sin manual for spørretimen. Det statsråden sier, er utmerket, og naturligvis må spesielt eksempler fra Drammen være veldig gode å ta med seg. Men vi vet at i mange saker har f.eks. landbruksforvaltningen en innsigelse der f.eks. samferdselsmyndighetene ønsker å bygge en gangvei, som i Hå og Sola kommuner. Der sier landbruksforvaltningen nei på grunn av jordvern. Spørsmålet blir da om miljø- og utviklingsministeren føler behov for å ta med seg den nye statsråden ved Statsministerens kontor og involvere ham i disse sakene, der det er motstrid i statens politikk.
Trond Helleland (Høyre), 2009-11-18:
Jeg takker igjen for svaret. Det er egentlig ikke statsråd Solheim som er utgangspunkt for dette spørsmålet. Han blir liksom mer vikar, men jeg aksepterer at det er miljø- og utviklingsministeren som har dette ansvaret. For Stortinget er det litt forvirrende når vi først får oppgitt at vi skal ha en samordningsminister, at det er en statsråd ved Statsministerens kontor. Da blir min konklusjon at jobben til denne statsråden først og fremst er å administrere Statsministerens kontor for statsministeren. Det trenger ikke statsråd Solheim svare på. Men jeg er glad for at det samordningsarbeidet som da skal gjøres, er i gode hender, spesielt med tanke på at det nå er dobbel bemanning på Statsministerens kontor til å ta seg av dette problemfeltet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
Jeg har registrert – jeg har riktignok vært i utlandet – at det har vært en omfattende diskusjon om statsråden ved Statsministerens kontor. Dette ligger under mitt ansvarsområde, og det er derfor jeg som svarer. I St.meld. nr. 26 for 2006–2007, Regjeringens miljøpolitikk og rikets miljøtilstand, og i tidligere meldinger som St.meld. nr. 23 for 2001–2002, Bedre miljø i byer og tettsteder, og St.meld. nr. 31 for 2002–2003, Storbymeldingen, er det lagt vekt på at statlig virksomhet skal bygge opp under lokale planer og strategier for by- og tettstedsutvikling, når planene er i samsvar med nasjonal politikk. Dette er føringer som fylkesmennene i tildelingsbrevene er bedt om å følge opp i regionale og lokale arealplaner. Likevel oppstår det konflikter og uklarheter i møtet mellom kommunen som planmyndighet og staten som grunneier og sektoransvarlig. Miljøverndepartementet og Statsbygg har samarbeidet om hvordan staten best kan feie for egen dør også ved lokalisering av statlige virksomheter. Samarbeidet har resultert i en rapport som forelå i august i år. Rapporten inneholder en samling av eksempler på statlig lokalisering i byer og tettsteder. Eksemplene er valgt ut i dialog med de statlige foretakene. La meg legge til at flere av dem var fra representantens hjemfylke og var lokalisert, ifølge den rapporten, nettopp i Drammen, som hadde et par av de beste eksemplene på hvordan man legger statlige virksomheter i sentrum av byen på en positiv måte. Rapporten viser at det kan bli gode løsninger, særlig der kommunene nytter kommuneplanen aktivt for å påvirke lokaliseringen. Den påpeker imidlertid at de statlige virksomheters egne mål blir prioritert. Virksomhetene opplever ofte de nasjonale målene som hindringer, i stedet for at man ser hvilke muligheter og positive effekter en god lokalisering kan innebære. En hovedutfordring er å få innarbeidet de nasjonale målene bedre i de statlige virksomheters målstruktur og interne prioriteringer. Jeg vil som ansvarlig for plandelen i plan- og bygningsloven ta til orde for felles nasjonale retningslinjer som kan innarbeides i styrende dokumenter for statlige virksomheter og foretak. Det er vesentlig at statlige virksomheter skal rette seg etter de overordnede målene for miljøvennlig by- og stedsutvikling. Dette innebærer bl.a. at virksomhet med mange ansatte og stort publikumsbesøk gjøres lett tilgjengelig ved å lokaliseres sentralt i byene, der det er god kollektivdekning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
Jeg tror ikke jeg skal fortsette en slik pingpong rundt denne statsråden, men anerkjenne at et av de mest sentrale problemene i norsk statsforvaltning er at vi har en veldig fragmentert stat, hvor de ulike departementene ofte arbeider for ulike mål. De ivaretar ulike samfunnsmessige interesser, og disse kan komme i strid med hverandre. Det å samordne både kommuner, fylkeskommuner, statlige etater, statlige foretak og staten som sådan er en svær og vanskelig oppgave. Den samordningsinstansen vi har i Norge, heter statsministeren. For øvrig er det en kjempestor utfordring hele tiden å få til et bedre samarbeid. Jeg er selvsagt beredt til å engasjere meg i saker hvor representanten Helleland eller andre i Stortinget mener det er behov for å gjøre mer for å bringe de ulike instansene sammen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
Jeg må si meg enig i at det er i veldig gode hender hos statsminister Jens Stoltenberg, og med statsråd Karl-Eirik Schjøtt-Pedersen til å samordne det hele er det i svært, svært gode hender. Men selv i så gode hender som det er dette et reelt, stort problem. Man merker det – hvordan skal man få brakt sammen disse prosessene – på veldig mange områder. Vi har f.eks. en rekke statlige etater. Det kan være motsetning mellom deres ønske om en bestemt lokalisering og en kommunes eller et fylkes ønske om en lokalisering på et annet sted, gitt transportmønster, eller på annen måte. Dette er prosesser der det ikke finnes en løsning en gang for alle, men som krever daglig engasjement og oversyn. Hvis representanten Helleland bringer inn slike saker fra Buskerud, er jeg mer enn beredt. Det er f.eks. en diskusjon rundt sykehusplasseringen i Drammen, hvor det er hensyn som taler for både den ene og den andre plasseringen.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
La meg innledningsvis si at det spørsmålet som her stilles, er blant de viktigste og vanskeligste miljøutfordringene Norge vil ha i årene framover. Hvis vi skal bygge ut vesentlig ny fornybar energi i Norge, vil et viktig siktemål med det nødvendigvis være eksport. Det vil også kreve ledningsnett, og man vil da stå overfor avveininger mellom viktige hensyn ved utbygging av ny fornybar energi og de lokale miljøskader som kan komme av et ledningsnett. Så dette er et stort og viktig og vanskelig felt. De kraftledningene som representanten Lødemel viser til, innebærer betydelige naturinngrep. Det er vanskelige saker nettopp fordi hensynet til en sikker energiforsyning og produksjon av mer ny fornybar energi nødvendigvis må få konsekvenser for miljøet og andre samfunnsinteresser. Jeg har derfor stor forståelse for at de planlagte ledningene har skapt stort engasjement og betydelig motstand i flere av de kommunene og regionene som kan bli berørt. Som det vises til, er disse sakene nå under klagebehandling. Olje- og energidepartementet er konsesjonsmyndighet i klagesaker om elektriske anlegg. Miljøverndepartementet vil ha en viktig rolle i denne behandlingen, og jeg må be om forståelse for at jeg ikke kan uttale meg konkret nå. Jeg kan imidlertid love at konsekvensene for landskap, naturmangfold og kulturminner vil bli grundig vurdert før det treffes endelige vedtak. Jeg vil også forsikre representanten Lødemel om at både olje- og energiministeren og jeg er svært bevisst på de miljøutfordringene som er knyttet til nødvendig styrking av ledningsnettet i Norge. Regjeringen har fått tilslutning fra Stortinget til en strategi for å styrke hensynet til miljø, estetikk og lokalsamfunn i kraftledningssaker, og denne skal naturligvis legges til grunn for det videre arbeidet med disse sakene.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
Det er en selvfølge at alle de negative virkningene av et slikt ledningsnett, som her trekkes fram, må være med i den totalvurderingen som må gjøres før man trekker en konklusjon. Jeg tror vi allerede nå må se i øynene at mange av de nye fornybare energikildene som vi i Norge ønsker å bygge ut, nettopp har denne typen avveininger i seg. Det finnes ikke en eneste ny fornybar energikilde som er konfliktfri, slik noen av og til synes å mene i debatten. Selv noe så fint som solenergi er enormt arealkrevende. Vindkraft vil alle ha, men ikke nødvendigvis på hvert eneste sted. En stor utbygging av fornybar energi i Norge vil føre med seg et betydelig ledningsnett, som enten må gå i jord- og sjøkabler, som er vesentlig dyrere, eller i luftkabler, som har mange av de motargumentene mot seg som Lødemel trekker fram. Så jeg vil bare varsle at dette kommer til å bli en av de vesentlig store miljødebattene i Norge framover, og det kan bare skje på basis av at alle argumentene kommer fram i full åpenhet før det trekkes konklusjoner.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
Jeg må selvfølgelig gjenta at det er olje- og energiministeren som har ansvaret for dette politikkområdet. Men selvfølgelig må alle de vesentlige argumentene i saken som her framføres, komme fram før man tar en endelig beslutning, slik at man kan avveie fordeler og ulemper ved de ulike alternativene. Det at det er meget betydelig lokal motstand eller engasjement i slike saker, tror jeg vi alle forstår. Det er sagt at den største demonstrasjonen i Oslos historie, muligens med unntak av demonstrasjonene mot Irak-krigen og i EU-kampen, var mot kraftledning gjennom Nordmarka. Det var altså i 1946, et år etter den andre verdenskrig. Man skulle tro, ut fra historiebøkene, at den norske befolkning var opptatt av helt andre ting enn kraftlinjer da. Så tilsvarende engasjement som det var i Oslo i 1946, er det fullt forståelig at det er i mange bygder på Vestlandet knyttet til disse.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
Miljøverndepartementet startet arbeidet med en mulig nominasjon av Lofoten-området til UNESCOs verdensarvliste på bakgrunn av initiativ fra og politiske vedtak i fem av seks kommuner i Lofotoen-området i 2004. Direktoratet for naturforvaltning fikk den 30. mars 2005 i oppgave å utarbeide nominasjonen/søknaden for Miljøverndepartementet, et arbeid som er veldig omfattende på grunn av de kravene UNESCO og det internasjonale samfunnet setter til dokumentasjon, begrunnelser og sammenlignende analyser. Arbeidet ble igangsatt etter oppstartmøte den 22. august 2005 med statsråd Knut Arild Hareide, i Bondevik II-regjeringen. I september samme år vedtok den sjette og siste kommunen, Vågan, å støtte nominasjonen. Jeg deltok selv i forskjellige møter med Lofoten-kommuner i sakens anledning. Søknaden var tenkt ferdigstilt fra norsk side i desember i år. Direktoratet for naturforvaltning var derfor kommet svært langt i dette arbeidet da Lofotrådet i september i år i vedtak uttrykte ønske om å vente med nominasjonen inntil forvaltningsplanen for Barentshavet og havområdene utenfor Lofoten er oppdatert. Lofotrådets vedtak tas til etterretning av Miljøverndepartementet. Det ble imidlertid ikke vurdert som en effektiv bruk av ressurser og kompetanse å avslutte et stort nominasjonsarbeid rett før det ble ferdigstilt. Direktoratet for naturforvaltning fikk derfor i brev den 2. november i år beskjed om å ferdigstille nominasjonen/søknaden ifølge opprinnelig tidsplan så langt det lar seg gjøre innenfor de rammer og begrensninger vedtaket i Lofotrådet legger for prosessen. Direktoratet for naturforvaltning er bedt om å sluttføre samarbeidet med eksterne faginstitusjoner og klargjøre oversending av søknadsmateriale som er utarbeidet i prosjektperioden. Det vil da foreligge et best mulig grunnlag for å vurdere den dokumentasjonen og de analyser som er framskaffet gjennom nominasjonsprosessen i sammenheng med arbeidet med forvaltningsplanen. Dersom berørte kommuner i Lofotrådet endrer sine politiske vedtak, vil departementet gjøre en ny vurdering av om det på det tidspunkt fortsatt er relevant å nominere Lofoten-området. Den motsetningen mellom nominasjonsprosessen og arbeidet med forvaltningsplanen som indikeres i spørsmålet, eksisterer derfor ikke. Jeg ser derfor ingen grunn til å ta initiativ utover det som er beskrevet, for å kunne håndtere de to prosessene i sammenheng på en god måte.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
Ut fra min kontakt med Lofoten-kommunene og deres ordførere har jeg et helt annet inntrykk enn det som formidles av spørreren her. Det er et inntrykk av kommuner som var betydelig entusiastiske for en verdensarvnominasjon, og som ønsket at det skulle skje, og også kommuner som ønsker alle fordelene ved en verdensarvnominasjon, når den skal veies opp mot de ulike oljerelaterte spørsmålene og andre spørsmål som kommer i forvaltningsplanen. Så jeg oppfatter overhodet ikke det at man ønsker en utsettelse, som manglende entusiasme eller manglende forståelse for betydningen av verdensarvnominasjonen, tvert imot, men det er naturlig at man ønsker, før man tar stilling på vegne av sine innbyggere, å ha alle kort på bordet samtidig. Det er en avveining som Lofoten-kommunene og til sjuende og sist Stortinget må gjøre om verdensarvnominasjonen og de mange turistmulighetene som ligger i Lofoten, versus betydningen av oljevirksomhet.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-11-18:
Mitt inntrykk er at det er delte meninger i Lofoten, som alle andre steder i Norge, knyttet til en eventuell oljeboring. Våre to partiers representanter i de ulike kommunestyrene i Lofoten har vidt forskjellige syn på det. Det samme gjelder en rekke andre partier. Det er rett og slett forskjellige oppfatninger i Lofoten om spørsmålet. Det at Lofotens ordførere gjør det som ledere normalt i en slik situasjon gjør, nemlig å ønske alle fakta på bordet – alle de forskjellige tingene man må veie opp mot hverandre – før man tar endelig stilling, anser jeg som helt naturlig og noe demokratiske ledere svært ofte og naturlig gjør. Man må til slutt veie dette mot hverandre. Det vil bare være en fordel for den prosessen at alt arbeidet med nominasjonen er kommet så langt som det kan komme, slik at man ikke taper unødig tid hvis vi skulle bestemme oss for å sende en søknad, og slik at man har alle konsekvenser – og jeg vil si alle de enorme fordelene ved en slik verdensarvnominasjon – på bordet når man tar endelig stilling.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2009-11-18:
Eg vil tillate meg å stille følgjande spørsmål til miljø- og utviklingsministeren: «Konsesjon på dei planlagde 420 kV kraftlinjene mellom Ørskog og Fardal og i Hardanger er for tida under klagehandsaming. Dersom kraftlinjene blir bygde i samsvar med konsesjonane, vil det kunne få alvorlege konsekvensar i forhold til miljø. Kraftlinjene vil mellom anna berøre UNESCO sitt verdsarvområde, unike fjordlandskap som er kåra til verdas fremste reisemål, og verna område. På kva slags måte og når vil statsråden involvere seg i desse sakene for å sørge for at dei miljømessige sidene blir varetekne?»
Bjørn Lødemel (Høyre), 2009-11-18:
Eg takkar for svaret. Dei nye 420 kV kraftlinjene i Hardanger og mellom Ørskog og Fardal er svært omstridde. Vi ser bl.a. at NHO Reiseliv åtvarar sterkt mot konsekvensane av desse linjene. På landsmøtet deira i 2007 vart det vedteke ei fråsegn der NHO Reiseliv reagerer svært sterkt på at Statnett planlegg kraftlinjer i fjord- og fjellandskap på Vestlandet, som er blant norsk reiselivs viktigaste profilområde. I Kommunal Rapport i september i år kjem det fram at ei slik linje kan få store konsekvensar også for UNESCO sitt verdsarvområde ved Geirangerfjorden, og at det kan resultere i at dette området blir fjerna frå verdsarvlista. Dei store negative konsekvensane er ikkje kostnadsrekna og heller ikkje lagde inn i kostnadene knytte til luftspenn. Vil statsråden sørgje for at det blir rekna på dei negative konsekvensane med luftspenn, og at dette blir med i det endelege avgjerdsgrunnlaget?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2009-11-18:
Eg takkar igjen for svaret. Eg har eit lite oppfølgingsspørsmål. Desse linjene vil også få store negative konsekvensar for nærføring til bustader og busetnader i store område. Det kjem mange velgrunna protestar frå folk som peikar på at linjene vil ha store konsekvensar for livskvaliteten i deira nærmiljø. I Naustdal i Sogn og Fjordane fører ei eventuell bygging av linja til at ein familie får heile livsgrunnlaget på garden lagt i grus. Det same ser ein på Standal på Sunnmøre, der ein gard som familien i generasjonar har bygd opp, kanskje blir fråflytta. Også i Nordfjordeid, i Ålfoten, i Sykkylven og mange andre stader kan dei nye 420 kV kraftlinjene få store, negative konsekvensar. Høgre og dei andre opposisjonspartia har ved fleire høve her i Stortinget kravd at det blir utarbeidd nye politiske retningslinjer for bruk av jord- og sjøkabel, der miljøsidene og nærføring til busetnad blir sterkare varetekne. Vil statsråden ta initiativ til at det blir gjort slike endringar i retningslinjene for kabling, før det blir teke endeleg avgjerd i dei konsesjonane som no ligg til klagehandsaming?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Spørsmålet går til miljø- og utviklingsministeren: «Som kjent er det store forventninger til funn av drivverdige forekomster av olje/gass utenfor Lofoten. En avklaring på eventuell oppstart og leiteboring er satt på vent til forvaltningsplanen for Lofoten og Barentshavet er behandla. Samtidig er det igangsatt en søknadsprosess på UNESCO-status for Lofoten-området av Direktoratet for naturforvaltning, trass manglende ønske om dette fra kommuner i området da man frykter at dette vil hindre ønska oljevirksomhet. Hva vil statsråden foreta seg i saken?»
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Eg takkar for svaret. Det verkar noko underleg når Lofotrådet er skepsisk til at søknaden skal gjennomførast, i frykt for at dette kan setje avgrensingar på eventuelt uttak av olje- og gassførekomstar. Dette er basert på erfaringar andre stader i verda, der områda har oppnådd verdsarvstatus, og ein opplever sterke avgrensingar i den lokale og nasjonale sjølvråderetten. Dette gjeld restriksjonar i forhold til næringsverksemd, som ikkje er tillate i eit UNESCO verdsarvområde, f.eks. innan fiskeri, skipstrafikk, kraftproduksjon og olje- og gassverksemd. Kva vil bli gjort for å utgreie dei totale konsekvensane av ein verdsarvstatus, slik at dei kommunane i Lofoten som dette gjeld, får oversikt over den betydinga ein slik status ville få for noverande og framtidig næringsverksemd i området, før ein søknad blir send?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2009-11-18:
Eg opplever vedtaket som er gjort i enkeltkommunane pluss Lofotrådet, som eit signal om at ein er usikker på om ein slik søknadsprosess om å bli eit verdsarvområde kan låse framtidige konklusjonar. Det er skepsisen til desse kommunane og Lofotrådet. Så ministeren deler ikkje desse synspunkta?
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2009-11-18:
Jeg har et spørsmål jeg gjerne vil stille til vår dyktige statsråd som knytter seg til homofile asylsøkere: «Dersom en homofil iraner søker asyl i Norge, vil utlendingsmyndighetene legge til grunn at vedkommende vil kunne leve ut sin seksuelle legning dersom dette skjer innenfor de sosiokulturelle rammene som gjelder i Iran. Rammene for hva som er sosialt akseptert når det gjelder homofilt samliv, er svært begrenset og forbundet med mulige straffereaksjoner i Iran. I praksis krever norske utlendingsmyndigheter at den homofile skjuler sin legning. Mener statsråden at det er et akseptabelt krav å stille til en homofil asylsøker?»
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2009-11-18:
Jeg tolker deler av statsrådens svar slik at man må forvente at en homofil asylsøker må forholde seg til de sosiokulturelle normene i hjemlandet. Altså: I land som Iran og Irak betyr det i praksis – og da i beste fall – at vedkommende må gifte seg inn i et heteroseksuelt ekteskap fordi storfamilie og samfunn vil forvente dette. Ser ikke statsråden at dette vil oppleves som sterkt integritetskrenkende? Et annet spørsmål som man også kan stille seg, er hvorfor det er akseptabelt å stille dette kravet til en homofil asylsøker, mens man aldri ville funnet på å gjøre det samme med en politisk flyktning.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2009-11-18:
Takk for svaret. Under sentrumsregjeringen ble det gjennomført en gjennomgang av gjeldende norsk praksis av flyktningdefinisjonen i 1951-konvensjonens artikkel 1 A, med det siktemål å myke opp praksis. Det ble presisert at en person med homofil legning i utgangspunktet har rett til asyl dersom personen ved å ta konsekvensen av sin legning risikerer å bli forfulgt ved retur til hjemlandet. Og med virkning fra 15. januar 1998 iverksatte sentrumsregjeringen den gang retningslinjene for nye asylkriterier. Man så behovet for å presisere denne særskilte gruppens behov for beskyttelse. Denne gruppen er også sårbar under opphold i Norge, og noen må også i leve i skjul her. Vi har sett alvorlige oppslag av hatvold mot homofile, og jeg vet at justisministeren har gått i spissen for å bekjempe denne forfølgelsen. Vil statsråden allikevel gjennomgå praksis når det gjelder homofil anførsel, og vurdere å lempe på kravet til beskyttelse?
Bent Høie (Høyre), 2009-11-18:
«Kjøp av nye redningshelikopter utsettes stadig, og er preget av uenighet mellom de berørte etatene. Vil statsråden ved Statsministerens kontor sørge for en samordning av denne prosessen?»