Martin Engeset (Høyre), 2008-02-07:
I likhet med den foregående taler vil også jeg gi honnør til Arbeiderpartiets Per Rune Henriksen for å ha tatt opp dette temaet i denne interpellasjonen. Jeg tror det har en egenverdi at Stortinget ved ulike korsveier, også gjennom interpellasjoner, fokuserer på denne saken, nemlig gjennomføringen av NAV-reformen. NAV-reformen er, som mange har sagt, en stor og krevende reform. Det er vi alle klar over, og det har vi vært klar over. Jeg har sagt det tidligere, og jeg gjentar det gjerne, at NAV-reformen er så stor og krevende at den har potensial i seg til både å kunne bli en stor suksess og en dundrende fiasko. Og la oss da sammen gjøre det som skal til for å hindre at den blir en fiasko. Vi har store forventninger til NAV-reformen, og mange av brukerne har store forventninger. Men basert på de eksemplene interpellanten nevnte, og en rekke eksempler og henvendelser jeg selv mottar, om ikke daglig så i hvert fall ukentlig, på mail og pr. telefon fra enkeltpersoner som er fortvilet, må jeg si at jeg også er ganske bekymret og egentlig føler meg ganske maktesløs. Nettopp derfor er det så fint at vi nå får anledning til å diskutere dette i Stortinget i plenum. Det er slik at brukernes behov skal stå i sentrum. Da vi vedtok NAV-reformen, var en av grunnpilarene i et tverrpolitisk ønske at man i større grad skulle være i stand til å se brukerne, i større grad være i stand til å gi hver enkelt et individuelt tilbud. I dette ligger det at svært mange av dem som oppsøker NAV, etter loven har krav på en individuell plan. Og jeg har lyst til å utfordre statsråden nettopp på dette: Har statsråden oversikt over hvor stor andel av dem som etter loven faktisk har krav på en individuell plan, som faktisk får det pr. i dag? Det kunne jeg tenke meg at statsråden kommenterte nærmere i et senere innlegg. Hvis han ikke har oversikt over dette, vil han da snarest ta initiativ til en uavhengig undersøkelse for å bringe på det rene hvor mange av dem som har krav på en individuell plan, som faktisk får det? Det er et ganske vesentlig spørsmål. Det er ofte slik at store omorganiseringer og reformer har en lei tendens til å føre til en nokså innadvendt holdning i den etaten eller det området som er i en omorganiseringsprosess. Man har lett for å fokusere på alt fra kontorer, innredninger, inventar, stillingsinstrukser, lønnsforskjeller, ulik arbeidstid, kamp om posisjoner og revirmarkering. I det perspektivet er jeg bekymret for at for mye oppmerksomhet, for mye engasjement og energi går med til denne typen ting, og at den store taperen i dette bildet blir brukeren som har behov for hjelp. Jeg tror det er ganske avgjørende at de som er eller kommer til å bli ledere i de ulike NAV-virksomhetene, har en kompetanse som gjør dem i stand til å løse den utfordringen dette faktisk er. Jeg føler meg ikke helt trygg på, ut fra en del ansettelser jeg har sett, at man alltid har truffet helt blink i forhold til å ansette personer som har de rette egenskapene, som har evne til å smelte tre ulike kulturer sammen til én offensiv utadvendt kultur, som evner å se den enkelte bruker, og som evner å utnytte og bruke - på en positiv måte - det handlingsrommet som NAV-reformen faktisk gir. Det er viktig å være klar over, som også representanten Eva Kristin Hansen pekte på, at dette er først og fremst ikke en organisatorisk reform, men en reform med et nytt og bedre innhold som skal på plass for å gi brukerne et bedre tilbud.