trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Takk for det. Det er godt at statsråden kommer etter meg, for jeg har en del spørsmål til helseministeren. La meg rette blikket tilbake til gårsdagens utgave av VG og situasjonen ved Oslo universitetssykehus, der det blir fremholdt at man har 122 intensivsenger, men bruker under 100 av dem av budsjettmessige årsaker. Man rapporterer til Helse Sør-Østs ledelse at man ligger i rute og vil gjennomføre alle de operasjonene som er planlagt frem til jul. Allikevel ser vi at operasjonene fra 15. november og ut, 26 av operasjonene, er forskjøvet. Man bruker ikke kapasiteten, men melder fra om at man er i rute, og at alle operasjonene vil bli gjennomført. Sånn har den helsepolitiske debatten vært det siste året. Mitt spørsmål til helseministeren er: Hva er riktig, og hva er galt? Er den oppfatningen som ansatte ved Oslo universitetssykehus har, feil? Er det ledelsen jeg skal høre på, eller er det de ansatte? Jeg er veldig i tvil, og jeg skjønner også godt at alle pasienter som venter på behandling, blir i tvil når man har et sånt system, en sånn situasjon og får en sånn beskrivelse av det norske helsevesen – som tyder på at man har kommet fullstendig ut av kontroll. Det samme ser vi på ventelistene. I debatten i dag har vi hørt at ventelistene går ned. Samtidig registrerer vi også at i debattene i det åpne rom, i offentligheten og i NRK på Debatten i forrige uke, står leger frem og sier at det jukses med ventelistene – det jukses med dem. De er lengre enn det det blir meldt om. Hva er riktig, og hva er feil? Jeg skjønner godt at norske pasienter er fortvilet, bekymret og lurer på hva som egentlig foregår. Jeg vil gjerne høre fra helseministeren: Hvem skal jeg lytte til? Hva er riktig, og hva er feil? Jeg registrerer også at flere rapporter slår fast, bl.a. når det gjelder Ahus, at pasientsikkerheten har vært dårlig ivaretatt. Enkelte pasienter har kanskje – slås det fast – dødd på grunn av feilbehandling og manglende bemanning. Hvorfor sørger man ikke for god nok bemanning på norske sykehus? Hvorfor innfører man ikke bemanningsnormer? Jeg registrerer at svaret til SVs partileder og parlamentariske leder, Audun Lysbakken, på hvordan man skal løse helsekrisen i Norge, er å bedre grunnbemanningen. Han har lett frem gamle fremskrittspartiforslag, som Fremskrittspartiet har fremmet mange ganger, om økt bemanning gjennom bemanningsnormer. Det er godt å se at noen kommer etter. Jeg håper også at resten av regjeringen kommer etter og er imøtekommende overfor Fremskrittspartiet på dette området.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Nå er jeg ikke helt sikker på om jeg skjønte spørsmålet til Gullvåg, men jeg skal etter beste evne prøve å svare allikevel. Ja, Fremskrittspartiet tar avstand fra en politikk der man forskjellsbehandler landets pensjonister, og der landets skattebetalere skal gi en ekstra pensjonsopptjening til én gruppe mennesker, mens andre ikke får den samme opptjeningen. Det synes vi er feil. Reglene for pensjon i folketrygden må være like for alle sammen, med styrkede rettigheter, og det er noe vi ønsker å kjempe videre for også om vi skulle komme i regjering. Når jeg nå får anledning til å snakke om pensjon, vil jeg si at Fremskrittspartiet også i en ny regjering kommer til arbeide aktivt og kjempe med nebb og klør for å få fjernet en av de store urettferdighetene, nemlig avkortingen for gifte og samboende pensjonister, som har blitt enda mer urettferdig med det nye pensjonssystemet. Så vi ser fram til å komme i regjering og rette opp mange av de skjevhetene som den sittende regjeringen har skapt i pensjonspolitikken.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
For det første er det riktig at Fremskrittspartiet reduserer antall år man kan gå på overgangsstønad, fra tre til ett år som hovedregel. Fremskrittspartiet mener at den viktigste måten å bekjempe fattigdom på er å sørge for at folk kommer ut i arbeidslivet og blir kvalifisert, som vi har ordninger og ytelser for allerede i dag gjennom arbeidsavklaringspenger, at de kvalifiserer seg raskest mulig inn mot et arbeidsliv, så de får friheten til å leve av egen inntekt. Så gjør jeg også oppmerksom på at Fremskrittspartiet opprettholder unntaksbestemmelsen selv om vi reduserer antall år, som tilsier at om man er i nødvendig utdanning, blir aleneforsørger før fylte 18 år eller har barn som er særlig tilsynskrevende på grunn av funksjonshemming, sykdom eller store sosiale problemer, kan man ha overgangsstønad i en lengre periode enn ett år. Som svar på spørsmålet: Jeg ser ingen grunn til at Fremskrittspartiet svekker dette, vi styrker det ved å få dem raskere ut i arbeidslivet.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Nei, Fremskrittspartiet ønsker, og står inne for, å fjerne skattefradraget for fagforeningskontingenten. Med tanke på at halvparten av arbeidslivet er organisert og halvparten uorganisert, mener Fremskrittspartiet at det norske folk skal ha organisasjonsfrihet. Vi mener det ikke er riktig av denne forsamlingen, av Stortinget, å bidra til spesifikke forskjellsbehandlinger i skattesystemet når det gjelder hvem som skal få fradragsordninger eller ikke ut fra en organisasjonstilknytning. Det tror jeg også er et prinsipielt godt standpunkt å ha. Så tror jeg at man må styrke samarbeidet med fagbevegelsen og med de ansatte gjennom et trepartssamarbeid, for jeg tror ikke, med respekt å melde, at de 3 750 kronene som man kan få trukket fra i fradrag, er helt prekært for å opprettholde den sterke norske fagbevegelsen eller ikke. Jeg tror nok det er helt andre ting som må til for å lykkes med det, og da tror jeg et bedre trepartssamarbeid er veien å gå.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
La meg minne representanten Trettebergstuen på at i revidert nasjonalbudsjett foreslo regjeringen å kutte i sykelønnsutgiftene med 2,3 mrd. kr, i dagpengene med 1,40 mrd. kr og i uføretrygden med 500 mill. kr. I salderingsbudsjettet i 2012 kutter man ytterligere i dagpengene, med 504 mill. kr. Hvorfor gjør man det? Jo, det er fordi anslagene har gått ned. Når Fremskrittspartiet bruker de samme ekspertene, de samme anslagene, blir det påpekt som useriøst. Det synes jeg er merkelig, men det kommer vi tilbake til. Mitt spørsmål blir – for velferd ble ikke nevnt med et eneste ord: Når det gjelder de syke barna som ikke får pleiepenger – som jeg refererte til på talerstolen – hvor syke må barn i Norge være for at de kan få pleiepenger av den rød-grønne velferdsstaten?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Jeg vil vise til en medieuttalelse fra 30. mars i år. Der sier Senterpartiets nestleder Ola Borten Moe følgende: «Ja, det er åpenbart for lett å få uføretrygd når du ser at tallene på unge uføre går opp, både i absolutte og relative tall. Samtidig synker andelen eldre uføre i prosent av befolkningen. Å innvilge uføretrygd til ungdom bør egentlig ikke skje. Det er ikke bra for samfunnet, men det er mest krevende for den som havner på trygd. Det er nødvendig å rope varsku for fremtiden til velferdsstaten når vi ser disse tallene.» Tallene kommer altså som følge av regjeringens egen politikk. Mitt spørsmål til Senterpartiet og til representanten Lundteigen er som følger: Hvilke konkrete tiltak ønsker Senterpartiet å iverksette for å demme opp for den bekymring som nestleder Ola Borten Moe tilkjennegir i dette medieoppslaget?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Jeg registrerer at statsråden i sitt innlegg sier at hun er veldig fornøyd med kvalifiseringsprogrammet, og at det fører til at flere kommer ut i arbeid når de er ferdige. Så registrerer jeg at på fredag i Adresseavisen sier hennes statssekretær, Gina Lund, at hun ikke er fornøyd med at tallene er for lave og viser til at 64 pst. av dem som gjennomfører kvalifiseringsprogrammet, ikke kommer ut i arbeid. Her er det tydelig at statssekretæren og statsråden har litt forskjellige oppfatninger. Samtidig kommer det godt frem i en Fafo-rapport at det er like mange sosialhjelpsmottakere nå som da kvalifiseringsprogrammet ble iverksatt. Mitt spørsmål er: Er statsråden fornøyd, eller er hun ikke fornøyd, og deler hun statssekretærens bekymring? Det andre spørsmålet gjelder overgangsstønaden: Hvilke aktivitetskrav er det regjeringen har lagt inn i den stønaden for at en skal kunne kvalifisere seg?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Med tanke på at barneministeren brukte så mye tid på barnefattigdom i sitt innlegg, har jeg lyst til å stille spørsmål om det. Hvis man leser dagens Aftenposten, ser man der bl.a. at arbeidsministeren har sluttet å snakke om fattigdom. Hun erkjenner at man ikke snakker så mye om det lenger. Barne- og likestillingsministeren er veldig opptatt av at man må sikre at fattige barn får de samme mulighetene som andre barn til å delta på aktiviteter. Det står i Soria Moria-erklæringen at regjeringen vil «videreutvikle samarbeidet med og øke støtten til brukerorganisasjoner og andre frivillige organisasjoner som gjør en stor innsats for velferdssamfunnet». Den økningen har de siste fire årene knapt nok vært på nivå med prisøkningen – det har vært en økning på 3 pst. Er det en økning som statsråden er fornøyd med, eller mener hun at man burde støttet lag og foreninger i langt større grad, så man kunne gitt et godt tilbud til alle barn – sånn som Fremskrittspartiet har foreslått?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
Etter at jeg har tegnet meg til et treminuttersinnlegg til, skal jeg svare Karin Andersen. Det jeg nå aller først ønsker å fokusere på, er å inkludere flere i arbeidslivet. Vi hører Trettebergstuen si at vi er på rett vei, vi skaper flere jobber, og det er behov for økt arbeidskraft. Er man på rett vei når 37 000 færre funksjonshemmede er i arbeidslivet? Er man på rett vei når andelen utviklingshemmede har gått fra 30 pst. til 13 pst. de siste 10 årene? Er man på rett vei når antall totale tiltaksplasser fra 2010 til 2013 er redusert fra 78 200 til 70 700? Er man på rett vei når man opplever at flere tiltaksbedrifter sier at tiltaket Arbeid med bistand, som er ett av de viktigste tiltakene for å lykkes med jobbstrategien til regjeringen, er underfinansiert, og man sier at man ikke har råd til å drive det videre? Er man på rett vei da? Man kan bare ta et eksempel fra Vadsø kommune, der en stor tiltaksbedrift nå ikke ser seg råd til å opprettholde arbeidet med bistandsplasser. Det burde være ting som også bekymret Arbeiderpartiet, og ikke minst statsråden, som er opptatt av å inkludere flere. Hva vil statsråden gjøre med det? Ønsker hun å få på plass mer forutsigbare finansieringsrammer for arbeid med bistand, eller skal hun la det skure og gå? Jeg forventer, hvis man ønsker å ha helhetlig tenkning på en jobbstrategi og inkludere flere, at man også tar tak i de utfordringene som oppleves for folk rundt omkring i landet i de ulike bedriftene, og jeg anbefaler statsråden å ta seg en runde og besøke bedrifter fra Finnmark til Kristiansand. Da vil hun se at det er store forskjeller på det området. I Rogaland er det nå stopp på tiltaksplasser. De har hatt et kjempegodt prosjekt for å ta tak i unge som dropper ut for å kvalifisere dem gjennom arbeidsmarkedsbedriftene. Det er kjempebra, og det applauderes fra Fremskrittspartiet. Hva er svaret fra statsråden? Jo, de har for høyt nivå i forhold til ressursgrunnlaget, altså, er de for flinke og får flere enn det de hadde planlagt fortere ut i arbeidslivet eller tilbake til studiet! De er for flinke i Rogaland, derfor skal man forholde seg til mindre rammer. Det er jo derfor Fremskrittspartiet ønsker å styrke dette med 7 300 plasser, og vi ønsker at flere får arbeids- og utdanningsreiser – vi styrker med 90 nye. Der skal regjeringen ha honnør for at man nå etter sju år gjør om den ordningen fra en forsøksordning til en permanent ordning. Jeg ønsker også at man gjør det samme når det gjelder funksjonsassistanse, som har vært en forsøksordning i ti år.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2012-12-05:
La meg først få påpeke noe når det gjelder mitt spørsmål til statsråden om overgangsstønaden og aktivitetsgrad. Det er riktig at hvis man har en aktivitetsgrad som tilsvarer 50 pst. utdanning eller 50 pst. jobb, har man innfridd kravet for å få overgangsstønad. Statsråden sier at hun ønsker å få flere plasser på kvalifiseringsprogrammet for å hjelpe denne gruppen. Men kjære, søte president, faktum er vel – med respekt å melde – at hvis du går på kvalifiseringsprogrammet, har du kvalifiseringsstønad. Du skal ikke ha begge deler. Her tror jeg faktisk statsråden må rydde opp litt i sin egen begrepsbruk. Jeg reagerer sterkt på det som representanten Trettebergstuen sier i replikken om at det er et vulgært spørsmål å rette søkelyset mot de alvorlig syke barna. Jeg må virkelig si at jeg synes det er vulgært overfor alle barna som ikke får omsorgen de har krav på, å ikke svare på det spørsmålet.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Mye av helsedebatten vi har hatt den siste tiden, har omhandlet mye av det som har skjedd noen hundre meter bortenfor her når det gjelder Helse Øst og de utfordringene som er der, og det er forståelig fordi det angår svært mange mennesker. Men Helse-Norge er så mye mer enn det som skjer her i sentrale strøk, og la meg som representant for distriktene gi uttrykk for min bekymring når jeg hører at representanter for de mørkeblå så varmt omtaler de private tilbudene. Vi kan være enige om at de private tilbudene er et godt supplement til det offentlige, men at de private skal bli likeverdige med det offentlige, slik høyresiden vil, gjør meg bekymret. Og hvorfor det? Jo, av den enkle grunn at de private vil etablere seg der markedet er, og markedet er sentrale strøk og ikke Kautokeino eller Mehamn. Og er det noen grunn til å bekymre seg over det? Ja, fordi det er begrenset tilgang på helsepersonell i dette landet, og vi vet alle at utfordringene i framtiden vil bli enda større. I kampen om disse ressursene er min klare frykt at det vil være distriktene som blir tappet for kompetent personell, og taperne er vi som bor i distriktene. Denne frykten er reell, men dessverre helt fraværende i retorikken til de mørkeblå. Desentraliseringen av spesialisthelsetilbudet, som vi er så godt i gang med, er av de tilbudene jeg frykter vil bli taperen. Jeg kan gjerne framheve det positive som skjer i min egen hjemkommune, der vi etter hvert – uten å ha sykehus – har fått meget gode spesialisthelsetilbud. Jeg frykter at det tilbudet på sikt kan bli rammet hvis vi får et regjeringsskifte. Men som helseministeren sa i sitt første innlegg, ønsker han å være helseminister også når vi passerer 2013 og 2014, og det støtter jeg ham i. Jeg vil overfor våre velgere, fra denne talerstolen og ved andre anledninger, være med og gjøre oppmerksom på konsekvensene av de alternativene vi står overfor, spesielt når høyresiden sier den vil forandre Norge. Innen helse ønsker høyresiden å prioritere de private etablererne, men Arbeiderpartiet vil prioritere pasientene, også de pasientene som bor over 300 km unna spesialisthelsetjenesten. Det er mange i Norge som bor med slik avstand, og derfor er det viktig å ha gode tilbud ute i distriktene.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Fremskrittspartiet har i lang tid forsøkt å gjøre seg lekker overfor landets pensjonister og har i komiteinnstillingen en rekke merknader på dette området, bl.a. om den ordningen som mange benytter seg av, og som heter avtalefestet pensjon. Her sier Fremskrittspartiet: «Disse medlemmer tar avstand fra en politikk hvor staten skal subsidiere pensjonen til noen utvalgte, slik at disse skal få en «gullkantet» tidligpensjonsordning.» Jeg vil be Fremskrittspartiet bekrefte at de også tar avstand fra en slik politikk dersom det eventuelt skulle bli aktuelt for Fremskrittspartiet å gå inn i et regjeringssamarbeid.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Det er nødvendig i en debatt som dette å gå noe nærmere inn på Høyres forslag om såkalt normerte eller standardiserte sykeperioder, fordi hensikten er jo å kutte utgiftene til sykelønn med over en halv milliard kroner, slik det framgår av budsjettet. Det vi i hvert fall kan slå fast, er at det ikke er egnet til å styrke arbeidstakernes rettigheter eller samarbeidet med arbeidstakerorganisasjonene. Vi vet jo at arbeidstakerorganisasjonene nå som før, og faktisk også med støtte fra Legeforeningen, er imot et slikt tiltak fordi det vil føre til at mange faktisk mister sykepengene mens de ennå er syke. Tanken bak forslaget er ganske avslørende. Høyre har nemlig ikke tillit til at partene i arbeidslivet, gjennom IA-samarbeidet, klarer å nå skisserte mål, og de mener åpenbart at legene har en så vidt lemfeldig sykemeldingspraksis at de holder pasientene borte fra arbeidslivet lenger enn strengt tatt nødvendig. En ting er at Høyres forslag må være demotiverende for arbeidslivets parter, som faktisk har klart å redusere sykefraværet ned mot forutsatte mål, ned på det laveste nivået noensinne siden IA-samarbeidet tok til. Men sykefraværet gikk ned fra 5 pst. i 2. kvartal 2011 til 4,5 pst. i 2. kvartal 2012. Blant kvinner gikk fraværet ned fra 8,3 pst. til 7,8 pst. i samme periode. Når vi vet at storparten av sykefraværet skyldes psykiske lidelser og muskel- og skjelettlidelser, får et forslag om standardiserte sykeperioder lett et parodisk skjær. Men verst er det naturligvis at Høyre nå truer IA-samarbeidet. For når Høyre ikke stoler på arbeidslivets parter, kan de heller ikke forvente at partene stoler på Høyre. I en blå-blå regjering med Fremskrittspartiet, kanskje også med Venstre, er det duket for ytterligere inngrep og angrep på sykelønnsordningen. Fremskrittspartiet kutter som kjent 1,6 mrd. kr i sykelønnsordningen, hvilket selvfølgelig aktualiserer Venstres forslag om å kutte maksimal sykepengeperiode med en måned, eller gjennomføre et 10 pst. kutt i sykelønn. Tar en gjennomsnittet av disse forslagene, vil de hver for seg representere et kutt i størrelsesorden 45 000 kr i året for dem som går sykmeldingsperioden fullt ut. Hvem er det som tåler et slikt kutt? I tillegg vil altså en måneds avkorting av sykepengeperioden føre til at sykelønnen rammer de langtidssykmeldte.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
For ordens skyld: Det er riktig at også Arbeiderpartiet i sin tid så på standardiserte sykeperioder, men vi la det bort. Vi la det bort fordi vi fikk gode råd om å legge det bort, og fordi partene i arbeidslivet ikke ville ha det. Jeg registrerer at representanten Torbjørn Røe Isaksen sitter inne med den vitenen i dag, og partenes synspunkter har ikke endret seg. Allikevel foreslår Høyre normerte sykeperioder, i visshet om at det bryter med IA-avtalen. Altså: Høyre agerer nå på en måte som bringer IA-avtalen i kne.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Jeg har lyst til å begynne med å slå fast at Norge har behov for arbeidskraft. Av de nær 350 000 nye arbeidsplassene som er skapt siden regjeringsskiftet i 2005, er halvparten dekket av utenlandsk arbeidskraft. Det felles europeiske arbeidsmarkedet er altså en fordel for oss, forutsatt at vi klarer å tilby alle som kommer hit, anstendige lønns- og arbeidsvilkår, til liks med norske arbeidstakere. Det er en stor og viktig oppgave. De som kommer hit for å ta arbeid, skal ha de samme rettighetene og de samme pliktene som norske arbeidstakere. Slik er det også når norske arbeidstakere tar arbeid og opphold i andre land i EØS-området. Jeg vil neppe tro at det for tida er spesielt aktuelt for norske arbeidstakere å søke seg til Spania for å finne arbeid, men nordmenn som er bosatt i Spania, har – på samme måte – rett til de samme helsetjenestene som spanjolene har. Som eneste parti velger Fremskrittspartiet en relativt teknisk EØS-forordning om fri bevegelse av arbeidskraft, altså et av grunnprinsippene i EØS-avtalen når det gjelder EUs indre marked, til å markere motstand mot det de kaller trygdeeksport. Fremskrittspartiets synspunkter kolliderer med EØS-avtalen både i ånd og i hensikt. Det er på den bakgrunn ganske viktig at Fremskrittspartiet nå avklarer om de er for eller imot EØS-avtalen. Det er nå en gang slik at vi ikke kan plukke og velge hva vi er for, og hva vi er imot i EØS-samarbeidet. Selvsagt kan vi la være å akseptere å implementere EØS-regelverk, men vi kan ikke motsette oss EU-domstolens avgjørelser. Det bryter så til de grader med det rettssystemet som vi har sluttet oss til gjennom EØS-avtalen, at avtalen faktisk faller om vi skal la være å respektere slike avgjørelser.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Jeg har merket meg at representanten Røe Isaksen selv sier at han er forvirret. Nå har jeg neppe kompetanse til å klare opp i representanten Røe Isaksens tankeverden, men jeg er i stand til å begripe at dette spørsmålet dreier seg om hvorvidt et statlig pålegg om aktivitetsplikt er egnet til å løse det underliggende problemet, nemlig at altfor mange unge mennesker av ulike grunner dropper ut av utdanning og arbeid og ender med å søke om hjelp til bolig og livsopphold. Kommunene har etter min oppfatning det lovverk de trenger for å sette unge, friske mennesker i aktivitet, og de gjør det – om enn i varierende grad – ut fra sine lokale forutsetninger. De trenger altså ikke statlig pålegg om det. Og når jeg henter et eksempel fra Høyre-kommunen Sandefjord, er det fordi jeg er ganske sikker på at ordføreren der heller ikke føler noe behov for å få ytterligere statlige pålegg på noe felt. Et nært samarbeid mellom skole, kommune, Nav og næringsliv, herunder også partene i arbeidslivet, er ofte svaret på den utfordringen vi møter på dette feltet. Én frukt av dette samarbeidet er den såkalte Sandefjord-modellen, der unge under 35 år som søker sosialhjelp, snus i døra og sendes til arbeidsavklaring nær sagt på timen. Og er de arbeidsføre, har de arbeidspraksis i Sandefjord kommune dagen etter kl. 07.00. Her blir de fulgt opp av kyndige arbeidsledere, som en overgang til ordinært arbeidsliv eller videre utdanning og opplæring. Dersom vedkommende arbeidssøker ikke møter på jobb, eller dropper ut av jobben, stopper også sosialhjelpen. Som et ledd i prosjektet har Nav i Sandefjord innledet et samarbeid med rekrutteringsselskapene og med to av kommunens største industribedrifter, og flere bedrifter og bransjer følger etter for å sikre et variert tilbud og sørge for at flest mulig finner sin plass i det ordinære arbeidslivet. Nav i Sandefjord er ikke enestående. Lignende tilbud finnes flere steder i landet, ikke som en følge av statlige pålegg, men fordi Nav, kommuner, fylkeskommuner og næringslivet tar sitt samfunnsansvar alvorlig og gjør hva de kan for å åpne døra til arbeidslivet for unge mennesker som har hatt en vanskelig start.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Med ett eneste forslag i dette budsjettet gjør Fremskrittspartiet anslagsvis 17 000 barn fattige. Alle pengene som Fremskrittspartiet bruker til andre fattigdomstiltak, er tatt fra familier med enslig forsørger. Det er en inntekt disse familiene kan ha mens den enslige forsørgeren kvalifiserer seg. Det er to og en halv gang så stor risiko for disse familiene til å forbli i fattigdom hvis de ikke får kvalifikasjon til arbeid. Fremdeles mener Fremskrittspartiet at dette er en passiv stønad, sjøl om kravene ligger der. På den andre siden synes de det er greit å betale folk kontantstøtte for å være hjemme med toåringer. Hvorfor er det passiviserende å gå på kvalifisering med overgangsstønad, mens det ikke er passiviserende å være hjemme med kontantstøtte når vi vet at det er to forsørgere og to inntekter – mens disse barna og disse familiene kun har én inntekt, som Fremskrittspartiet tar fra dem?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Fattigdom blant barn opprører oss. Derfor er det også ganske opprørende å høre at Høyre, partiet som fjerner det behovsprøvde tilskuddet som går til de fattigste familiene, uføretrygdede som har barn – det er over 30 000 barn som får det tilskuddet, for å kunne ha et normalt liv når foreldrene er for syke til å ha jobb – nå også går løs på den inntekten enslige forsørgere har mens de kvalifiserer seg til arbeid. Den ordningen som regjeringen nå har foreslått, og som har fungert i ett år, er slik at man ikke får støtte utover ett år, hvis man ikke er i kvalifisering eller på tiltak som skal føre fram til arbeid. Derfor er det slik at enten ønsker Høyre at disse barna skal bli fattige, eller så er det slik at den innsparingen Høyre har lagt inn i sitt budsjett, er fiktiv, og at partiet derfor har et budsjett som ikke henger sammen.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Det er det et veldig enkelt svar på. Det ønsker SV å jobbe for å få til, for vi er enig i at det er en aldersgrense som kan hindre at folk får hjelpemidler som de kan ha stor nytte av. Så det vil vi jobbe for å få til i framtidige budsjetter.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Når det gjelder pc-er til barn i skolen som trenger det fordi de har lese- og skrivevansker, så har de denne rettigheten i dag. Det er kommunene som har plikt etter loven til å sikre at disse elevene får den pc-en. De som trenger spesialutstyr til pc-en sin som må være tilpasset den enkelte, er det fremdeles Nav som har ansvar for. Men jeg har også fått en del meldinger om at dette systemet ikke fungerer godt nok, og vi har derfor bedt Kunnskapsdepartementet om å gå igjennom dette. For det er helt nødvendig at disse elevene får de tekniske hjelpemidlene de trenger.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Jo, det er behov for en gjennomgang av kvaliteten på tiltakene, men det er en del av de tiltakene vi har i jobbstrategien som vi har god erfaring med, og som det går an å satse mer på framover. Jeg tror også at den aller største hindringa på dette området egentlig er en holdningshindring hos arbeidsgivere, men også, tror jeg, bl.a. i utdanningssystemet, med hensyn til hvordan man tar vare på, oppmuntrer og klarer å legge til rette for at mennesker med funksjonsnedsettelser faktisk kan realisere det potensialet de har. Jeg kjenner også mange arbeidsgivere som kvier seg veldig, både fordi noen har fordommer, og fordi noen tror at det er mye vanskeligere enn det det faktisk er å ansette mennesker med ulike typer funksjonsnedsettelser eller kroniske sykdommer. Jeg tror vi må jobbe med tiltaka og evaluere dem, ja, men vi må også jobbe med holdninger, for det hindrer svært mange.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Jeg tviler heller ikke på Kristelig Folkepartis engasjement for vanskeligstilte. Men det er derfor det er så viktig å få avklart hvor grensene går for Kristelig Folkeparti, f.eks. når det gjelder forslagene om kutt for de barnefamiliene som mest risikerer å havne i barnefattigdom, nemlig de enslige forsørgerne, men også når det gjelder det behovsprøvde barnetillegget for mennesker som er for syke til å være i arbeid, og som har uføretrygd. Det vil være mange tusen barn – i hvert fall mellom førti og femti tusen – som i så fall med et pennestrøk blir fattige. Jeg har lest litt i dette alternative budsjettet til Kristelig Folkeparti også, der de sier at de ønsker arbeidsplikt for sosialhjelpen, men også at de kutter penger i kommunesektoren når de gjør dette. Så i sum blir det Kristelig Folkeparti gir til sosialhjelp, mindre enn det regjeringen gjør. Hvordan kan du forklare det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Jeg tror på Venstre når de sier at de ønsker å inkludere flere folk i arbeidslivet, men det blir litt vanskelig å skjønne at de forslagene Venstre fremmer, skal virke slik. Kuttene for de syke som Venstre fremmer, er ikke bra for folk som har helseproblemer, og som sliter med å beholde jobben, eller sliter med å komme inn i jobb fordi de har helseproblemer. Da lurer jeg på om Venstre faktisk har sett på de svenske erfaringene med bl.a. normerte sykemeldinger og mer av dette systemet som man foreslår her, for der er utstøtingen mye hardere enn det den er i Norge. Det andre er at Venstre også helt systematisk har vært imot de viktigste tiltakene når det gjelder sosial dumping. Det handler jo om at renholdere, sjåfører, bygningsarbeidere, servicearbeidere, alle de som har de harde jobbene, og som er dårligst betalt, faktisk skal kunne beholde lønns- og arbeidsvilkår. Dette arbeidslivet blir jo tøffere, og denne pakka går ikke sammen hvis vi skal få vanskeligstilte folk inn i arbeidslivet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Først vil jeg støtte innlegget til representanten Toppe, hun hadde mange viktige poenger. Så var representanten Warloe oppe og reklamerte for at Høyres skole skulle gjøre det bedre for elever som sliter. Da skal man kutte antall lærerstillinger, man skal ha flere prøver og flere privatskoler. Denne resepten er altså prøvd i Sverige, og resultatene går ned, mens i Norge går resultatene opp. Det som skjer i skolen, er viktig, men da må man gjøre tingene riktig – ikke segregere, men inkludere. Så til debatten om de enslige forsørgerne. Det er sånn at dette dreier seg om anslagsvis 17 000 barn. Man fjerner pengene, og da fjerner man også mulighetene til å kvalifisere seg i to år med trygg inntekt – det er det som står i Høyres og Fremskrittspartiets budsjettforslag. Men nå sier de i debatten at de fjerner ikke disse mulighetene allikevel, for disse folkene skal jo ha ytelser mens de kvalifiserer seg. Da er de pengene som Høyre og Fremskrittspartiet har spart på dette kuttet, borte. Det er disse pengene som finansierer hoveddelen av alt Fremskrittspartiet og Høyre gjør på det sosiale området og på området for mennesker med funksjonsnedsettelse. Det er finansiert på denne måten. Man må i hvert fall sette seg inn i og kunne de ordningene som er foreslått – og slik de er – og ikke tulle med tall, slik Fremskrittspartiet og Høyre gjør. Når det gjelder disse enslige forsørgerne: Hva er det fattigdom gjør med foreldre? Bidrar det med noe bra? Nei, vi vet at fattigdom gjør at folk mister trua på framtida. Folk blir sjuke og utslått av det. Vi vet også at det er et kjempeproblem for mange foreldre som etter hvert trenger hjelp fra barnevernet, fordi det å ha økonomiske problemer, ikke å se noen vei ut av uføret og kanskje være aleneforsørger, er utrolig krevende. Det gjør ikke noe positivt for de familiene at Høyre og Fremskrittspartiet nå vil fjerne mulighetene disse familiene har, til, i to år, i trygghet å kunne kvalifisere seg for å få arbeid. Dette er utrolig viktig – en viktig ordning – og vi ser på dem som gjør dette, at de lykkes. Fremskrittspartiet går til og med så langt at de vil fjerne utdanningsstønaden og argumenterer med at de får greie seg – de som andre. Det er dokumentert at familier med enslig forsørger, særlig der mor er forsørger, har to og en halv til tre ganger så stor risiko som andre for å havne i permanent fattigdom. Hvorfor i all verden kan ikke disse ytelsene få være i fred for Høyre og Fremskrittspartiet?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Jeg tror jeg nøyer meg med «president».(Munterhet i salen) Sylvi Graham var oppe og sa at det kanskje var andre årsaker til at folk hadde det vanskelig enn at de hadde lite penger. Jeg tror vi også må erkjenne at det å ha lite penger kan føre til sykdom og forsterke problemer. Det ser vi bl.a. i barnevernet. Hvis vi greier å få et barnevern som faktisk kan hjelpe både barna og familiene, er jeg helt sikker på at mye av den psykiske og fysiske sykdommen og rus- og helseproblemene vi ser, vil bli bedre. Det er veldig mange vondter som følger av en vanskelig barndom, og det går i generasjoner hvis vi ikke greier å gjøre noe med det. Derfor er det vi gjør der, så viktig. (Munterhet i salen) Overgangsstønaden og utdanningsstønaden er ikke passive stønader. Det er bare å slå fast det faktumet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-12-05:
Jeg vil først benytte anledningen til å takke representanter fra både Arbeiderpartiet og Senterpartiet for veldig gode innlegg i denne saken, som viser at det er mange her som har innsikt i hvordan det er å ende opp i en vanskelig situasjon. Jeg har truffet mange av disse guttene vi snakker om her, og noen av dem har fått vrangsiden ut, det er helt riktig. De fleste av dem opplever seg sjøl som uønsket og ubrukelig. Jeg greier ikke en gang å forestille meg hvordan det kan være når man er ung. Mange av dem har aldri fått støtte fra noen, mange har ikke noen støtte hjemme og har ikke fått helt elementære kunnskaper om hvordan man skal håndtere sitt eget hverdagsliv engang. Det eneste de da har som strategi, er sjølsagt å forsvare den posisjonen de står i. Jeg blir veldig lei meg når jeg skjønner at voksne presumptivt kloke mennesker som sitter på Stortinget, tror at dette er en strategi man faktisk velger, og ikke greier å se at dette er det eneste man kan si for å bevare en liten gnist av sjølrespekt i livet sitt når man ser at alle dører er lukket. Det er ikke mange ukene siden jeg var på et kurs hos Nav i Moelv med mange ungdommer som var i en slik situasjon. Det de forteller, er at de har vært totalt ensomme – de har vokst opp i vanskeligstilte familier med lite penger, og de har blitt uglesett og utstøtt, ikke bare i barneflokken og ungdomsflokken, men av foreldrene sine også – fordi vanlige mennesker finner seg for gode til å være i lag med folk som har dårlig råd, ser ned på dem, tror alt mulig rart om dem, slik som representanten Brandvik nå sa. De har opplevd seg som virkelig utenfor i samfunnet, og så kommer de dit og har et kurs som heter hverdagsliv, der de lærer enkle ting som andre folk lærer hjemme. Alle sammen hadde funnet ut hva de ville bli, og noe de hadde lyst til å drive med, de var på veg dit, og de satt nå og ringte rundt til arbeidsgivere. Nav visste ikke nok om disse arbeidsgiverne som kanskje kunne gi dem en mulighet, så det er et problem som statsråden også bør merke seg. Så skrev jeg litt om dette på Facebook, det gjør man jo nå for tida. Og hva fikk jeg som reaksjon? Jo, skulle man drive og lære oppegående norsk ungdom om hverdagsliv? Det var da virkelig noe en skulle lære et annet sted! Det er så fullt av fordommer mot dette, og det er så mange ungdommer som trenger akkurat det som representanten Lundteigen også nevnte, å bli møtt av et voksent menneske som bryr seg, som kanskje til og med tar litt mer enn profesjonelt ansvar, en som er der. Hvis man viser at man er en voksen til å stole på, kan man stille krav.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Det synes jeg var et – beklager uttrykket – vulgært spørsmål. Jeg har stor forståelse for at veldig mange er i en situasjon der de opplever ikke å få utløst retten til pleiepenger, men mener at de skulle hatt det. Det er stor forståelse for alle dem som er i en slik situasjon. Vi er nødt til å ha regler og avgrensninger. Representanten Eriksson vet like godt som meg at vi venter på å behandle Kaasa-utvalgets innstilling i Stortinget, og kommer til å komme tilbake til disse tingene der.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Jeg kan glede representanten Graham med å si at vi kommer til Stortinget med en sak om Brofoss-utvalgets rapport på egnet måte før høstens valg. Det er helt klart. Jeg vil ikke nå gå inn på modell 1, modell 2 eller modell 3 i Brofoss-utvalgets rapport. Jeg tror ikke det er så enkelt som bare å velge en modell. Det representanten Graham kan være sikker på, er at vi skal bruke god tid – vi jobber godt med utvalgets rapport – og kommer til Stortinget med en sak som vil innebære en styrking og en forbedring av attføringsfeltet. Det er det viktigste for oss.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Jeg utelukker selvsagt ikke at det finnes barn i Norge som går sultne til sengs. Det er en skam, og det er svært alvorlig. Men i forhold til alle andre land, dreier fattigdom i Norge seg mer om sosial eksklusjon enn om sult og nød. Når vi bruker OECD-målene, som vi beregner fattigdom utfra, og en familie der far tjener 600 000 kr, mor er hjemmeværende og man har fire barn, og er fattig, sier det lite grann om at våre fattigdomsgrenser er annerledes enn andres. Vi tror på at den beste veien ut av fattigdom er veien til å bli selvforsørget, få folk ut i arbeid. Vi har rekordhøy sysselsetting, flere deltar i arbeidslivet nå enn da vi tok over, og færre går på sosialhjelp. Det er vår viktigste linje. Selvfølgelig må vi også ha treffsikre tiltak som retter seg mot de barna som lever i familier med lav inntekt. Dette har vi også styrket i hvert eneste budsjett de siste årene.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Representanten Røe Isaksen nevnte ikke sykelønn med ett ord. Høyre snakker lite om sykelønn om dagen. Det står heller ingenting om sykelønn i deres nye programutkast. Men i programmet «Harde fakta» ble representanten Røe Isaksen spurt hva han mente om sykelønnsordningen. I den forbindelse sa representanten at om sykefraværet igjen skulle begynne å stige, måtte man vurdere hvilke nye tiltak man skulle sette inn. I budsjettprosessen har Høyre bedt departementet regne ut provenyet av å redusere sykelønnsperioden til henholdsvis ti og ni måneder samt utvide opptjeningstiden til 8, 12 og 26 uker. Når man stiller den type spørsmål, er det vel fordi man lurer og vurderer. Velgerne og Stortinget fortjener å få svar på hva Høyre står for i denne sammenheng. Hvilke eventuelle nye grep ser representanten Røe Isaksen for seg å sette inn dersom sykefraværet skulle stige igjen? Og kan representanten Røe Isaksen, til tross for de spørsmålene som er stilt, garantere at det ikke blir karensdager, kutt i sykelønn eller økt opptjeningstid dersom Høyre skulle komme til makten i 2013?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Denne budsjettdebatten viser at opposisjonen og regjeringspartiene er splittet. Budsjettet vi debatterer her i dag, viser og varsler en helt annen kurs dersom de borgerlige skulle komme til makten til høsten. Det som preger opposisjonen, ikke bare i denne debatten, men i de siste fire årene på dette feltet, er passivitet – ingen nye løsninger, gammelt nytt og motstand mot det vi gjør, som fungerer best. Det hjelper ikke å plusse på noen ekstra millioner mer enn det regjeringspartiene gjør på enkelte tiltak for å få flere i aktivitet – på funksjonsassistenter eller på tiltaksplasser – når man samtidig fører en overordnet strukturell politikk på arbeidslivsfeltet med gammelt tankegods og løsninger som vil føre til at arbeidslivet blir vanskeligere å stå i, at terskelen inn blir høyere, og at terskelen ut blir lavere, et arbeidsliv som blir verre for dem som ikke er 100 pst. hele tiden. Når man vil fjerne de virkningsfulle tiltakene mot sosial dumping, og med det åpne opp for økt konkurranse på lønn og arbeidsvilkår, undergrave norske lønns- og arbeidsvilkår og gjøre situasjonen for arbeidsinnvandrerne verre, setter man hele arbeidslivsmodellen vår på spill, og da hjelper det fint lite at man plusser på noen tusen tiltaksplasser, eller at Arbeidstilsynet får 10 mill. kr mer. Det tilsynet skal forresten også ta over jobben til de tillitsvalgte i det ganske land på arbeidsplassene. Fagbevegelsen skal få mindre makt og ha færre verktøy – den skal svekkes. Arbeidsmiljøloven skal mykes opp, og når høyresiden snakker om at arbeidsmiljøloven skal mykes opp, skal folk lytte, for det betyr færre rettigheter, det betyr mer makt på arbeidsgivers hender på bekostning av arbeidstakerne. Dette er et varsel om et helt annet arbeidsliv på sikt. Det er det dette budsjettet handler om, og det er det valget til høsten handler om. Når vi i denne debatten har fått bekreftet nok en gang at sykelønnsordningen er truet – Venstre foreslår kutt i dag, Fremskrittspartiet vil ikke snakke om det, det er ingen som skal få merke de 3 mrd. kr på uførekutt og sykelønnskutt, Torbjørn Røe Isaksen vil ikke garantere at det ikke blir endringer, det er opp til landsmøtet, og vi vet hvilken debatt som går i Høyre – er det et varsel om at ikke bare er det framtiden for norsk arbeidsliv, men også framtiden for noen av de viktigste delene av sikkerhetsnettet vårt som velgerne skal gå til urnene og bestemme over til høsten.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2012-12-05:
Man må bare gjenta fakta en gang for alle: Flere er i jobb under denne regjeringen enn under den forrige. Vi har lavere ledighet, og vi har skapt flere arbeidsplasser. Færre anser seg som funksjonshemmet. Andelen uføre går ned, og andelen unge uføre er stabil. Fattigdommen, som økte under Bondevik, har flatet ut under oss. Færre er på sosialhjelp, og færre er sykemeldt. Jeg er ikke så opptatt av statistikken, for jeg er mest opptatt av at vi skal videre. Vi vil ha færre sykemeldte og uføre, og vi vil ha flere funksjonshemmede i jobb. Men når opposisjonen gang etter gang bruker feil statistikk til å svartmale situasjonen i Norge, må vi si fra. Ting går i riktig retning, og vi vil ha fire nye år for å ta Norge videre i den retningen. Opposisjonens politikk vil føre til tilbakeskritt på mange punkter.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-12-05:
Takk for spørsmålet. Premisset er litt feil, for jeg sa noe om sykelønn. Jeg snakket om normerte sykemeldinger, dette forslaget fra statsministeren – som han rosende omtalte i 2010 – som Høyre nå har tatt opp igjen. Det er ikke akkurat en ny idé, men det er i hvert fall en god løsning, som vi er enig med Stoltenberg i. Jeg husker at i 2001-valgkampen kom det fram at statsminister Stoltenbergs regjering hadde jobbet med forskjellige modeller for sykelønnen. Det er helt naturlig – hvis sykefraværet i Norge skulle eksplodere, er det helt naturlig at man ser på andre løsninger. Men sannheten i dag er at IA-avtalen får sykefraværet ned, særlig i privat sektor. Høyre har ikke foreslått noen reduksjoner av sykelønnen de siste syv årene, og så sant ikke Høyres landsmøte vedtar noe helt annet, blir det heller ingen endringer i dagens sykelønnsordning med Høyre i regjering. Jeg kan godt gjenta det: Så sant Høyres landsmøte ikke vedtar noe annet – vi tar alltid forbehold om det – blir det ingen endringer i dagens sykelønn med Høyre i regjering.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-12-05:
Det er ikke slik at Høyre i sine budsjetter har fjernet barnetillegget i uføretrygden. Vi har sagt akkurat det samme som SVs regjeringspartner Arbeiderpartiet, nemlig at vi vil se på barnetillegget. Vi har ikke konkludert med noen modell, men vi har akkurat samme politikk som Arbeiderpartiet. Jeg vet at SV mener noe annet, men Arbeiderpartiet og Høyre har sagt akkurat det samme i denne saken, og det har for øvrig også Senterpartiet. Når det gjelder overgangsstønaden, synes jeg det er illustrerende å bruke kontantstøtte for toåringer som eksempel for å forklare det. Det er 41 000 familier som mottar kontantstøtte for toåringer – det er 3 000 kr i måneden. Det er klart at hvis man ikke oppnår noe med å fjerne kontantstøtte for toåringer, gjør man bare folk fattigere, men hele poenget til regjeringen i den saken er at støtten hindrer arbeid – den hindrer at folk går ut i jobb. Nettopp det samme resonnementet har vi når vi sier at vi skal ha en overgangsstønad i ett år, og så skal vi gi tiltak og aktivisering etterpå, istedenfor å betale folk stønad for å være hjemme. Det er den samme logikken brukt på en annen type ordning – og det er egentlig overraskende at ikke regjeringspartiene også gjør det.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-12-05:
Først dette med arbeidsliv: Det er nok slik at en del omstillinger noen steder kan gjøre at arbeidslivet blir tøffere. Det er også godt forskningsbelegg for å si at tøffe omstillinger, særlig hvis de gjøres gærent, kan øke sykefraværet. Men det er ingenting som tyder på at frafallet i norsk arbeidsliv skyldes et generelt brutalisert arbeidsliv – snarere tvert imot – det er veldig mye som tyder på at norsk arbeidsliv i det store og hele er veldig bra. Derfor må man sannsynligvis lete etter utstøtingsmekanismene andre steder. Når det gjelder dette med reduserte ytelser, er det slik at Høyre f.eks. har inngått et forlik med regjeringspartiene om uføretrygden. Der har vi vært enige om nivået på uføretrygden. Vi var en pådriver for at det skulle være lettere å gå fra uføretrygd til arbeid og å flekse mellom de to. Vi var enige med Arbeiderpartiet om å ha åpninger for senere å gjøre noe med barnetillegget i uføretrygden. Det er altså ikke slik at Høyre har gått inn for å redusere f.eks. uføreytelsen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-12-05:
For to år siden sparte regjeringen –hvis jeg ikke husker feil – 20 mill. kr med en halvårseffekt, 40 mill. kr med helsårsvirkning, på å kutte ordningen med pc-er til barn med lese- og skrivevansker. Samtidig har regjeringspartiene konsekvent stemt ned alle forslag som har kommet fra Høyre om satsing på lese- og skriveopplæring for voksne. Dette er en av de tingene vi vet ligger bak at mange ikke kommer seg i jobb. Samtidig har regjeringen i år gått for det jeg har kalt tidenes mest usosiale skatteøkning, nemlig et kutt i fradraget for store sykdomsutgifter, altså en skatteøkning som er direkte rettet inn mot dem som er syke i Norge. Mener representanten Andersen at dette har vært god politikk?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-12-05:
I noen av de kommunene som har prøvd å ha aktivitetsplikt for unge, friske sosialklienter, har det – i påvente av tiltak som kvalifiserer for jobb eller å få folk tilbake til skolebenken eller noe slikt – vært tiltak som f.eks. å hjelpe folk med å flytte, hjelpe til med snømåking, være ute i skogen og hogge ved eller hjelpe folk med vedhogst. En tidligere arbeidsminister uttrykte sterk bekymring for at rusmisbrukere skulle dra rundt i skogen med øks. Jeg lurer på om representanten Lundteigen deler den skepsisen til at man f.eks. skal settes i aktivitet ved å hjelpe til med vedhogst?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-12-05:
Jeg vil takke statsråden for et innlegg hvor det var mye som jeg var enig i, bl.a. poenget om at det er viktig at man bruker fattigdomsstatistikk med en viss omhu. Det var faktisk et poeng som opposisjonen tok opp for noen år siden, at relativ fattigdomsstatistikk er relativ, og det er viktig å bruke den som det. Men temaet for mitt spørsmål er trepartssamarbeidet. Det er et samarbeid som mange snakker mye og pent om, men samtidig forutsetter det samarbeidet at ikke alle får alt, men at alle får litt hele tiden. Jeg registrerer at alle de store arbeidsgiverorganisasjonene har anklaget regjeringen på forskjellige tidspunkter for å svekke trepartssamarbeidet. Jeg registrerte også at YS – altså en stor arbeidstakerorganisasjon – i Klassekampen 6. mars i år mente at regjeringen lyttet ensidig til LO. Tar statsråden noen selvkritikk på måten departementet har håndtert trepartssamarbeidet på, og kommer det til å bli noen endringer i fremtiden?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2012-12-05:
Man skal alltid være ydmyk når man gjør om ordninger som er viktige for mange. Som politiker mener jeg at det er et selvfølgelig utgangspunkt, og sånn er det med alt i politikken. Man kan aldri være hundre prosent sikker på effektene av det man gjør, på forhånd. Men overgangsstønaden har jo en konkret historie. Forrige gang man la om overgangsstønaden, evaluerte man det grundig, og evalueringsrapporten viste en betydelig inntektsøkning blant veldig mange av dem som hadde vært på overgangsstønad, som sannsynligvis var begrunnet med at flere hadde kommet over i jobb. Hvis man mener at overgangsstønaden i seg selv er så saliggjørende, burde SV og regjeringen foreslå at man utvidet perioden igjen.