Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-17:
Først takk til saksordføreren for godt saksordførerarbeid, inkludert presentasjonen her i dag. På sitt beste er aupairordninga veldig bra. Det er et pusterom i tilværelsen for den som gir seg sjøl et aupairopphold – som oftest i nye omgivelser, kanskje impulsivt eller avslappende midt i et studieforløp eller en jobb osv. – i inntil to år. For vertsfamilien er det en hjelpende og hyggelig tilvekst til familien og til dagliglivet. På sitt beste er dette en vinn–vinn-situasjon. På sitt verste kan imidlertid aupairordninga være en utnytting av sårbar arbeidskraft, gjerne fra fattige land – mennesker som kommer til oss og arbeider i rike norske familier. Det nye tjenerskapet har det blitt kalt i debatten vi har hatt i det siste, og som sist tok utgangspunkt i et program i NRK Brennpunkt. Debatten om au pairer dukker opp med jevne mellomrom. Jeg tror det er veldig viktig nettopp å sette søkelyset på de aupairforholdene som ikke fungerer. Da er det bra at vi har fått denne saken her i dag, der vi nettopp prøver å gjøre noe med det. I denne forbindelse er det godt å se at også her er sivilsamfunnet på plass. Det som Norsk Folkehjelp og Fagforbundet har organisert, som kalles Au Pair Center, bedriver en veldig god innsats for nettopp å få mer anstendighet og ryddighet inn i aupairordninga. Vi har i denne forbindelse også hatt besøk og fått innspill fra Caritas og JURK, som viser at det er flere enn Norsk Folkehjelp og Fagforbundet som gjør noe her. Det er klart at det er noe med denne ordninga som i utgangspunktet er noe asymmetrisk, noe preget av ulikevekt, og som fort da kan føre til et misbruk. Det går bl.a. på at hele oppholdet i seg sjøl hviler på at aupairoppholdet fungerer. Fungerer det ikke, så skal man ut igjen. Man bor hos vertsfamilien, og det økonomiske er sjølsagt fullt og helt avhengig av at vertsfamilien er fornøyd med det man gjør, osv. Jeg må si at noen av de vertsfamilieintervjuene man har hørt de siste månedene, har skremt meg litt, for det er intervjuer som er veldig mye preget av at vi har utviklet et samfunn med et forhold til arbeid og familieliv som nærmest forutsetter at man organiserer opp igjen et tjenerskap i det norske samfunn. Hvis aupairordninga er til for å fylle behovet for at noen – i vid forstand – gjør husarbeid for oss, da er det vanskelig å si at dette primært er kulturutveksling. Da er det ikke kulturutveksling. Da er det rett og slett en jobb som må gjøres, som vi ikke lenger klarer å gjøre innenfor kjernefamilien. Hvis det er en jobb i den forstand, bør dette lønnes, organiseres og underlegges det regelverket som øvrig arbeidsliv må forholde seg til. Det er ingenting i saken vi behandler her i dag, som tyder på at det er noen i Stortinget som vil at det skal utvikle seg i den retning, men vi har hatt innspill, bl.a. fra Civita, som har gått på at det jo kunne være fint å få noen innvandrere hit til oss som går for ganske så låge lønninger – at kanskje skulle man ikke bare la dem ordne opp i den daglige driften av familien, men bruke dem i eldreomsorgen også. Det er jo besnærende, her trengs det folk. Og hvis vi òg kan få dem til halv pris – for å si det på den måten – så er dette fascinerende. Per Arne Olsen fra Fremskrittspartiet var inne på det samme i fjor – nettopp det samme forslaget – at våre behov for arbeidskraft innenfor helse og omsorg kunne løses ved å utvikle aupairordninga. Jeg håper inderlig at vi ikke kommer dit. Da kan vi i hvert fall ikke lenger si at dette primært er kulturutveksling, for da er hensikten å få inn nødvendig arbeidskraft. Da er det ikke et aupairregelverk som skal regulere dette, men vanlig arbeidslivslovgivning. For å avslutte: Dette er vel – litt jf. forrige debatt – på mange måter drømmeinnvandreren for Fremskrittspartiet: Han eller hun er midlertidig, skal ut igjen og er underbetalt.