trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2010-06-11:
Representanten Bente Thorsen brukte sterke ord, som «arroganse», «overkjøring» og «politikerforakt». Hadde representanten Thorsen gått litt lenger, kunne det ha vore freistande å dra ein parallell til bibelsitatet om at det er betre å bu i eit hjørne på taket enn i hus med trettekjær kvinne. Eg skal ikkje dra den parallellen. Dette har så langt vore ein litt merkeleg debatt frå opposisjonen si side. Saksordføraren, Svein Harberg, kritiserer regjeringa for å argumentera ut frå historia og ut frå symbol. Eg er samd med representanten Harberg i at ho gjer det. Det er viktig og rett å gjera det; det skulle berre mangla! Kyrkja sitt fundament er jo nettopp historia og symbolbruken. Det handlar om dei fysiske symbola, som krossen, det sterkaste symbolet vi har i dag, og det handlar om symbolske handlingar, som f.eks. nattverd. Når det gjeld historia, er det slik at dei historiske og religiøse hendingane er så viktige og så fundamentale at det går ikkje an å oversjå dei. Eg registrerer at opposisjonen er mest oppteken av formalprosedyren i denne saka – kven som skal behandla saka, osv. Lat oss ta debatten på deira halvdel: formalprosedyren. Punkt 1: Det vil vera eit historisk brot med rolla til Stortinget, med tradisjonen til Stortinget, dersom vi skal kasta korta i spørsmåla som er av prinsipiell karakter når det gjeld å vareta organiseringa og forvaltninga av folkekyrkja. Folkekyrkja er så samlande og så rotfesta som folkebevegelse at ein kan seia at ho er ein av dei viktigaste institusjonane i landet i dag. Ho er samlande med omsyn til perspektiv, sentrale strøk og distrikt. Ho er samlande på tvers av sosiale skiljelinjer. Ho er samlande på tvers av hudfarge. Ho er til og med samlande på tvers av seksuell legning, med omsyn til ung/gamal-perspektivet og med omsyn til kjønsperspektivet. Det er dette perspektivet som gjer at eg vil påstå at det er å abdisera dersom Stortinget ikkje skal ha noka meining om viktige spørsmål som leiande funksjon for nettopp den samlande institusjonen som folkekyrkja er. Det er så definitivt ikkje snakk om ei innskrenking av trusfridomen, som representanten Åmland påstod. Eg vil minna om at vi har eit lokaldemokrati med omfattande lokalt sjølvstyre, men vi sluttar jo ikkje å meina noko om kommunane av den grunn. Vi øyremerkjer midlane meir enn nokon gong. Vi har hatt ei forvaltningsreform med auka mynde til fylkeskommunane. Likevel har vi naturlegvis sterke føringar i forhold til deira arbeid. Det er faktisk ikkje slik at Kyrkja har fått overført vedtaksmynde i denne saka. Det får ho i 2013. Difor ligg saka til behandling her i dag. Då kan vi ikkje skugga unna og ikkje meina noko om innhaldet i sjølve saka.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-06-11:
Det var statsrådens innlegg her i salen for litt siden som fikk meg til å gripe ordet. Statsråden sa at regjeringens forslag i denne saken var en god oppfølging av kirkeforliket. For min del var jeg aktivt med i utformingen av det forliket, og jeg må si at maken til skivebom fra en statsråd er det lenge siden jeg har hørt i denne salen. Dette er en siste krampetrekning fra et statlig kirkestyre som hele Stortinget er enig om å avvikle. Slik kan vi karakterisere den beslutningen som tas her i dag. Journalisten Dag Kullerud hadde en kommentar i Aftenposten for en tid tilbake. Der kom han med en treffsikker analyse av regjeringens håndtering av saken vi i dag debatterer. Jeg siterer ham: «Når et lands regjering bruker tid og krefter på spørsmålet om hvor en biskop skal bo, gir det umiddelbart et bilde av regjeringens evne til å prioritere saker. Viktigere er det imidlertid at det avslører et frapperende fravær av prinsipiell religionspolitisk tenkning. I de fleste land i verden ville Regjeringens avgjørelse i preses-saken bli sett på som et overgrep.» Regjeringens overkjøring av Kirken når det gjelder valg og lokalisering av preses, er problematisk, målt opp mot FNs menneskerettighetserklæring artikkel 18, som legger til grunn at trossamfunn skal ha frihet med hensyn til indre liv, virke og organisering. Videre strider det også mot ånd og tanke bak hele kirkeforliket i Stortinget, som nettopp gikk ut på at denne type maktbruk fra en regjering og fra et storting skulle det bli slutt på. De talere – og forutgående taler var et eksempel på det – som har hevdet at dette har man full rett til å gjøre under dagens kirkeordning, har selvfølgelig rett i det. Ellers hadde vi ikke kunnet behandle saken. Men spørsmålet om det likevel er rett og klokt, er noe helt annet. På spørsmålet om det er i strid med eller på linje med kirkeforliket, mener jeg svaret er helt åpenbart. Det er ikke i samsvar med et forlik som vil avskaffe selve muligheten til å gjøre dette. Den norske kirke er et trossamfunn. En del av forliket var at man skulle få til en demokratiseringsprosess i Kirken. Det har Kirken fulgt opp, bl.a. gjennom kirkevalget i fjor høst. Men så, i den første saken etter forliket, velger staten å trampe inn på Kirkens område og tilsidesette beslutningen i Kirkens demokratisk valgte organ. Arbeiderpartiets parlamentariske leder refererte til den debatten vi hadde om religionspolitikken her i Stortinget for to uker siden. Det var en veldig bra debatt, jeg er enig med Helga Pedersen i det. Men dersom regjeringen mener at de beslutningene de i dag trer nedover hodet på Den norske kirke, er gode eksempler på hvordan en prinsipiell religionspolitikk skal føres, blir jeg bekymret for oppfølgingen. Blant annet har den samme parlamentariske leder uttalt seg i saken som om Kirken var en hvilken som helst statlig etat. Slik kan det ikke være i dette landet.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2010-06-11:
La meg starte med å takke regjeringen for det jeg mener er et godt stykke arbeid og et godt resultat. Følger man debatten her i dag, og også den som har gått forut for det som skjer i denne salen, er det i stor grad en debatt om hvem som skal bestemme. Min soleklare holdning er at så lenge vi har en statskirkeordning, er våre demokratiske, valgte organ, regjering og storting, en legitim del av den beslutningsprosessen. Dette er ikke noe nytt. Det har snarere vært regelen siden 1536 og må kunne sies å være en dypt innarbeidet tradisjon i det norske demokratiet. Jeg har også for egen regning lyst til å tilføye at dette, etter mitt skjønn, er en stor historisk suksess. Langt de fleste av oss er fremdeles medlemmer av statskirken, og langt de fleste av oss er levende opptatt av Kirkens posisjon og framtid. Så kan spillereglene endre seg. Det er faktisk ganske mye som tyder på at det kommer til å skje. Men det har ikke skjedd ennå, og la meg tilføye at det har ikke vært noe folkelig krav. Det er en prosess som er initiert på annet hold. Det er brukt svært sterke ord fra opposisjonen her i dag: maktmisbruk, distriktspolitikk, mangel på respekt og tillit. Nei, tvert imot! For det første, så lenge vi har denne ordningen, er vi en legitim del av beslutningsprosessen. For det andre er dette også en beslutning som fattes med utgangspunkt i kjærlighet og respekt for folkekirken – ikke alt det andre som opposisjonen har brukt som betegnelser. Det handler minst av alt om distriktspolitikk, men det handler om hva vi tror er best for Kirken, og hva vi tror er best for Norge. For min egen del mener jeg sterkt oppriktig at det ofte er to sider av samme sak. I dagens Adresseavisen tar jeg til orde for å få flere funksjoner til Trondheim. Mitt håp og min tro er at den mottagelsen preses og Kirken kommer til å få i Trondheim, vil gi mersmak. Det er også mitt håp og min tro at Kirken selv i større grad tar inn over seg den kraften og den tradisjonen som Trondheim og Trøndelag representerer i kristen sammenheng. Derfor er det etter mitt skjønn ikke umulig å se for seg at ytterligere funksjoner blir flyttet til Trondheim over tid. Det ville etter mitt skjønn være positivt. Når jeg følger debatten, får jeg inntrykk av at mange mener at Den norske kirke er et trossamfunn på linje med alle andre. Den oppfatningen deler ikke jeg. Da overser man århundrer med historie, fellesskap og tilhørighet som fremdeles eksisterer, og det understrekes ved at også i en mulig ny ordning vil Den norske kirke stå i en særstilling i vårt lovverk.
Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2010-06-11:
Dette er en sak som har skapt veldig stort engasjement. Det er ikke overraskende at dette er en sak som skaper stort engasjement internt i Kirken, men det som er veldig gledelig, er at dette har skapt et så stort engasjement veldig bredt, og blant mange medlemmer i Den norske kirke. For Senterpartiet har det vært viktig å ta valg basert på innspill fra Kirkens valgte organer, men ikke minst å lytte til stemmer som ikke er representert direkte i Kirkemøtet. Dette er jo en del av den brede folkekirken som vi har i Norge i dag. Mange i debatten her i dag prøver å skape en motsetning mellom ønsket om å ha et styrket demokrati i Kirken og samtidig ha en statskirke. Ja, flere framstiller det nærmest som om vi ikke har en statskirke i Norge i dag, og mange henviser til kirkeforliket i Stortinget. Da er det vel greit å minne om at det der er en forutsetning om utvikling av demokratiet i Kirken, og dette henger jo tett sammen med utviklingen for statskirken vår. Historisk er Trondheim landets naturlige kirkehovedstad, og Senterpartiet har programfestet at vi ønsker dette. Selve nasjonalhelligdommen ligger i Trondheim, med Nidarosdomen, og mange vil mene at hjertet i Den norske kirke ligger i denne byen. En tydelig forankring av embetet i Nidaros domkirke og Erkebispegården vil synliggjøre Kirkens tusenårige historie i landet og styrke Trondheim som et nasjonalt kirkesenter. For Senterpartiet handler dette om Kirkens historie, og om hvordan vi ønsker å utvikle Kirken inn i framtiden. Vi har så absolutt ikke vært alene om å mene at Trondheim er den naturlige kirkehovedstaden, noe flere har vært inne på i debatten. Dette er det veldig mange som støtter opp om. Senterpartiet blir beskyldt for at dette handler om distriktspolitikk. For oss handler ikke dette om distriktspolitikk. Er det noen som har nevnt distriktspolitikk her i salen, er det opposisjonen. For Senterpartiet handler dette om å legge grunnlag for å utvikle Kirken til en sterk samfunnsaktør, solid forankret i sin tusenårige historie.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Det er opptil flere som har understreket at vi har en statskirke i Norge. Det er for så vidt en korrekt analyse. Men den brede enigheten om at vi ikke lenger skal ha en statskirke, men derimot skille kirke og stat, kommer ikke veldig godt fram. Jeg har lyst til å si at jeg tror Trondheim står fjellstøtt som landets kirkehovedstad, helt uavhengig av statlig innblanding. Jeg har ikke noe tro på at om vi hadde lagt det nye bispeembetet til Oslo, så hadde plutselig det nye pilegrimsmålet i Norge blitt Oslo domkirke. Det er ikke noe feil med Oslo domkirke, men jeg tror at Nidarosdomen står fjellstøtt i vesteuropeisk tradisjon, helt uavhengig av om staten legger seg opp i styringen av Kirken. Men det er bra vi får en preses. Det har flere vært inne på, og det er jeg enig med statsråden i. Dette er selvfølgelig en uheldig start på den nye presesens arbeid. Så har det vært mye snakk om Trondheim og Oslo. Jeg må si at jeg frykter nå at presesen kommer til å være like mye å finne på Værnes og på Gardermoen, som i Trondheim eller Oslo. Det er noe som selvfølgelig kommer til å vanskeliggjøre noe av arbeidet til den nye presesen. Så har det vært snakk om politikere og folk som engasjerer seg. Det er selvfølgelig bra, men mange av disse politikerne er politikere som jeg aldri har hørt snakke om Kirkens ve og vel før, men nå er plutselig engasjementet kjempestort. Da må jeg få lov til å håpe at det engasjementet for Kirken også videreføres i framtiden. Men jeg skjønner ikke hvorfor fylkesutvalget i Rogaland kommune eller for den del lederen i Bergens Tidende skal vektlegges mer i dette spørsmålet enn Kirkens eget demokrati. Og så er det noen som prøver å påstå at dette styrker kirkedemokratiet. Men hvis det skal være sånn at vi skal styrke kirkedemokratiet bare når flertallet i Kirken er enige med det rød-grønne flertallet, ja da vet jeg ikke om jeg kaller det å styrke demokratiet. Når hverdagen kommer – når disse store signalsakene ikke er oppe lenger – tror jeg det blir vanskelig å mobilisere kirkedemokratiet, når man vet at kirkedemokratiet allikevel blir overkjørt av det rød-grønne stortingsflertallet når det passer best. Så har det vært mange som har snakket om Kirkens tusenårige historie. I 1537 ble Olav Engelbrektsson kastet ut av landet. Han var den siste erkebiskopen, eller presesen, i landet. Han tapte kampen mot statsmakten. Han tapte kampen for at kirke og stat skulle være skilt, og han seilte ut Trondheimsfjorden. Når den neste presesen etter nesten 500 år kommer tilbake til Trondheim, er det også etter at Kirken har tapt kampen mot statsmakten. Det er sakens realitet. Det synes jeg vi skal forholde oss til.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2010-06-11:
Det er lett å være enig i det siste taler sier i sin avslutning. Men jeg er ikke enig i at dette er en enorm tillitserklæring til Kirken. Senterpartiet er her med på nok en gang å smadre demokratiet i Den norske kirke. Man bruker kirkedemokrati som festtaler, men når det kommer til stykket, er ønsket at denne sal og denne regjering til syvende og sist skal fatte beslutningen. Stortinget gjør denne saken om til et lokaliseringsspørsmål. Det er det ikke, og det må det ikke være. Vi har sett at representanter fra Senterpartiet, som Navarsete og Borten Moe, så tydelig i debatten, både i og utenfor denne salen, har gjort dette til et Trondheims-spørsmål og ikke et kirkespørsmål. Dette er og blir et spørsmål om prinsippene knyttet til Den norske kirke. Er det Kirken selv som skal bestemme over de kirkelige anliggender, eller er det politikere som skal ta beslutningene? Jeg har fryktelig vanskelig for å forstå hvordan et gruppemøte i Arbeiderpartiet til syvende og sist skal være utslagsgivende for om Kirken skal velge det ene eller det andre lokaliseringsstedet for sin nye preses. Det er verdt å gå tilbake for å se hvorfor man ønsket en preses – en tolvte biskop, og en fast presesfunksjon i Kirken. Bispekollegiet har fram til nå alltid valgt sin egen preses. Nå går man bort fra det prinsippet, og det ender opp med at de nå får lov til å nominere tre, og så skal regjeringen til syvende og sist plukke ut én. Man går til og med tilbake på det man har tilført Kirken av demokrati, og uthuler det. Så var det ønsket fra bispekollegiet om å avlaste Kirken med det administrative arbeidet knyttet til en presesfunksjon. Når man da argumenterer så tydelig fra Kirkens side om at den bør og må ligge i Oslo, ønsker jeg å følge det rådet. Jeg ønsker ikke, slik Tord Lien var inne på, en preses som bruker unødvendig tid på å reise. Jeg ønsker en preses som er til stede i hele landet, som gjør jobben, og som synliggjør Kirken på en utmerket måte. Hvordan det arbeidet gjøres, må det da være utelukkende Kirken som bestemmer selv. Så til representanten Aksel Hagen, som gjør dette om til en diskusjon om fedrekvote. Det er jo en fullstendig avsporing av debatten. Man skulle jo tro at også SV klarte å holde fast på prinsippene og se at dette faktisk ender opp i om vi skal ha en statskirke styrt av den norske stat via Arbeiderpartiet og Stortinget, eller om vi skal ende opp med en kirke som får lov til å bestemme selv.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-06-11:
For land med store naturressurser er det viktig å synliggjøre pengestrømmen fra utvinningsnæringer til staten og tilstrebe en størst mulig grad av gjennomsiktighet. Norge er derfor en del av det såkalte Extractive Industries Transparency Initiative – EITI – og de foreslåtte lovendringer har som hensikt å tydeliggjøre at statlige organer skal kunne overholde sin rapporteringsplikt i henhold til EITI-forskriften uten hinder av taushetsplikt som er pålagt i annen lovgivning. Det er en enstemmig komité som slutter seg til de foreslåtte endringer i lov 29. november 1996 nr. 72 om petroleumsvirksomhet.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-06-11:
Det er hyggelig at vi fra tid til annen også kan være enige i saker. Men jeg har likevel et spørsmål til statsråden, og det går på fremdriften i behandlingen av den søknaden som nå ligger hos Norges vassdrags- og energidirektorat. Har statsråden mulighet til å si noe om når vi kan forvente å få et svar derfra?
Siri A. Meling (Høyre), 2010-06-11:
Jeg tar ordet fordi representanten Snorre Serigstad Valen hadde en kommentar til Høyres syn på, og behandling av, det representantforslaget vi behandlet sist mandag her i Stortinget, om krav om CO2-rensing ved nye gasskraftverk fra dag én. I den debatten hadde jeg et innlegg hvor jeg sa at Høyre støttet forslaget fra Fremskrittspartiet. Dessverre ble ikke det fanget opp av president og sekretær, og Høyre stemte derfor feil under voteringen. Vi har anmodet om å få en protokolltilførsel på det uten at det er blitt imøtekommet. Så forstår jeg at representanten Serigstad Valen og Sosialistisk Venstreparti ønsker å kjøre nærmest en kampanje mot Høyre innenfor miljøpolitikken. Men jeg håper representanten Serigstad Valen er så voksen at han forstår at når voteringen i denne saken, som angikk CO2-rensing ved gasskraftverk, ble feil, skyldtes det en teknikalitet som jeg håper han vil avstå fra å benytte seg av og bruke som et argument i fremtiden, og heller ser på hva som faktisk ble sagt i debatten; at Høyre ønsket å støtte det forslaget.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-06-11:
Jeg setter pris på at statsråden sier at regjeringen er åpen for å vurdere. Men jeg hadde ønsket en litt mer utålmodighet på vegne av alle de gårdbrukere og grunneiere i Distrikts-Norge som har et potensial som de ikke får brukt. Så synes jeg også at det er litt enkelt når statsråden sier at vi må fokusere på dem som har areal utenfor verneplanen, og ikke på dem som har områder og eiendommer som er vernet, for de har også en rett til å kunne videreutvikle det potensialet eiendommen representerer for dem. Jeg skulle ønske en litt annen utålmodighet når det gjelder å inkludere alle vernede vassdrag, og gi dem en mulighet til å bygge opp til 3 MW. I Bjerkreimvassdraget, som har hatt denne muligheten over noe tid, er det ennå ikke gitt konsesjon til den type utbygginger. Kunne vi lært fra det? Hvorfor trenger vi å bruke ytterligere tid før vi får en endelig avklaring på dette spørsmålet?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Verma kraftverk er eit vasskraftverk i Rauma kommune i Møre og Romsdal og ligg såleis i eit område med betydelege kraftutfordringar. Debattane rundt straumknappleiken i Midt-Noreg har vore drøfta gjentekne gonger i denne salen. Kraftverket utnyttar eit fall på 420 meter i elva Vermåa, som er ei sideelv til Rauma. Vermevatn, Restjørn og Langvatn er regulerte med dam og brukast som reguleringsmagasin. Langvatn ligg i vasskiljet mellom Verma- og Valldølavassdraget, og det blir overført 1 m3 i sekundet med vatn til Verma. Langvatn blei regulert i 1962. Det blir også overført vatn frå Midtbotnelva. Inntaksmagasinet ligg i Verma og har eit volum på ca. 30 000 m3. Dette gir full drift av kraftverket i berre 3,3 timar. Vermafossen er delvis tørrlagd som følgje av kraftverkets bruk av vatnet. Elva har vore regulert sidan 1923, og dagens kraftverk har produsert energi sidan 1949. Verket blei utvida i 1953. Kraftverket har totalt ein normal årsproduksjon på 70 GWh, det er installert to turbinar på totalt 8,3 MW, og verket er eid av Rauma Energi. Nedbørsfeltet er på 117,2 km2. I 1989 gjekk fallrettane til Verma tilbake til staten som følgje av heimfall. Rettane er seinare kjøpt tilbake av Rauma Energi AS ved Rauma kommune. Utfordringane med prosjektet er at Verma kraftverk med reguleringar ligg i Vermedalen, i eit sidevassdrag til Rauma. Rauma blei som kjent verna av Stortinget i 1993 i Verneplan IV for vassdrag. Stortinget la i 1993 rammene for kva som ein skal tillate av opprusting og utviding av eksisterande kraftverk i verna vassdrag. Stortinget slutta seg den gongen til regjeringas forslag i proposisjonen til Verneplan IV, der ein føresette at opprusting og utviding ikkje skulle vere omfattande tiltak. På dei to aktuelle alternativa for opprusting og utviding er det ulikt syn på kva som kjem innunder definisjonen «ikke omfattende tiltak». Dei to aktuelle tiltaka er anten utviding av eksisterande inntaksdam eller flytting av inntaksdam til Storhaugen. Ei utviding av eksisterande dam vil gi ein produksjonsauke frå 70 til 120 GWh, mens Storhaugen-alternativet vil gi ein produksjonsauke til 140 GWh. Så nokre ord om Framstegspartiet sitt syn på alternativa. Framstegspartiet si samla vurdering er at Storhaugen-alternativet vil gi dei miljømessige, samfunns- og bedriftsøkonomiske beste gevinstane. Storhaugen-prosjektet krev ei mindre justering av verneplanen for vassdraget, eller ein dispensasjon. Ei slik justering vil bidra positivt, miljømessig og visuelt ved at eit areal på 35 km2, som i dag blir brukt til produksjon i det gamle kraftverket, etter opprustinga vil renne fritt i Vermafossen og vidare ut i Rauma elv. Dette vil gi ei stabil vassføring i Vermafossen heile året, i motsetnad til no. Og Vermafossen er ein mektig foss – når han renn. Denne løysinga gir 20 mill. kWh ekstra. Vi snakkar altså om ei kraftmengd for snautt 1 000 husstandar ekstra. Etter Framstegspartiet sitt syn har vi ikkje råd til å seie nei takk til denne ekstra straummengda, nettopp fordi ho er miljøvenleg, fornybar og etterlengta. Til slutt vil eg ta opp Framstegspartiet sitt forslag i saka.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Isgang er eit stort problem i eksisterande inntaksdam i dag. Isen kjem nedover dalen, går inn i inntaksdammen, og har ved to tilfelle gått over kanten og ned på togskjenegangen og skapt store problem. Ingenting tyder på at ein kan klare å forbetre den biten når det gjeld søknaden som ligg inne i dag. Grunnen er jo at Rauma kommune føler seg pressa til å gå for ei utbygging – ei utbygging til 300 mill. kr, som dei ei stund såg på som einaste moglegheit. Kva vil statsråden rå dei til å gjere når det gjeld isingsproblemet, som ikkje er over ved ei utviding, som eit fleirtal går inn for?
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Senkinga av undervatn, som ligg inne som ein del av denne søknaden dag, er av dei lokale kreftene og dei som er lokalkjende, sett på som svært vanskeleg på grunn av dårlige fjell, og det er pumpa betydelege mengder med betong inn i det. Det er eitt av argumenta. Så er det dette med isgang, som eg nemnde i spørsmålet til statsråden. Ein har ein isgang der som først og fremst stansar produksjonen. Men av og til er problemet så stort at isgangen går over dammen og ned til togskjenegangen. Det er eit problem. Så det er fleire ting ved det alternativet som viser at ein har store utfordringar om ein skal gjennomføre det, både når det gjeld kostnadseffektivitet og når det gjeld produksjon. Så snakkar ein om brei lokal forankring. Eg må seie at eg blir litt forundra over Høgre. Eg skal ikkje seie mykje om det, men når dei krev ei brei, lokal forankring, inkluderer det også Høgre, eller er det nok at det er eit fleirtal? Så til representanten Hjemdal, som viser til at det er eit fleirtal som støttar utvidinga av eksisterande dam. Nei, for det var seks frå Arbeidarpartiet, fire frå Framstegspartiet, tre frå Kristeleg Folkeparti, ein frå Raumapartiet, og så var det ein lokal representant som veit meir om detaljane i prosjektet. Han sa at det er meir miljøvenleg med Storhaugen-alternativet – og han var frå SV. Så representantane i denne salen overprøver gjerne sine lokale representantar, sjølv om dei sit med lokalkunnskapen om kva som er mest miljøvenleg. Det er litt interessant å sjå. For kva var det som blei vedteke på generalforsamlinga, les kommunestyret? Jo, det var følgjande: «Generalforsamlinga i Rauma Energi AS(=kommunestyret i Rauma) fastholder vedtak av 31. mai 2005, «Storhaugalternativet» som det beste og mest naturvennlige alternativ for opprusting av Verma kraftverk.» (=kommunestyret i Rauma) Så oppmodar dei miljøkomiteen om å følgje dette vedtaket i si innstilling til Stortinget. Dei nemnde partia, i den storleiken som eg viser til her, seier at dette er det miljømessig beste alternativet. Når SV snakkar om å møte seg sjølv i døra, viser eg berre til kva den lokale SV-aren har uttrykt. Og når ein her viser til at det er full semje når det gjeld det minste alternativet: Det var full semje i ei høyring der ein fekk seg førelagt forskjellige alternativ rundt utvidinga av eksisterande dam, fordi Storhaugen-alternativet ikkje var oppe til debatt i det heile.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-06-11:
Klimautfordringa er den største utfordringa verda står overfor i dag, blir det med styrke hevda, og spesielt venstresida i politikken meiner derfor at klimautfordringa derfor må vere eit overordna omsyn i alle samanhengar. Målt opp mot ny teknologi som gjer at vasskraft kan byggjast ut langt meir skånsamt enn før, skulle ein også tru at denne løysinga ville bli aktivt fronta av venstresida. Men nei, dette er ikkje aktuelt. Også Småkraftforeninga konkluderer med at det er liten forskjell på tiltaka om det blir bygd for 1 MW eller 3 MW, også i dei fysiske tiltaka som må gjennomførast. Det betyr at mange verna vassdrag med fordel kunne få bygd kraftverk med ei konsesjonsgrense på 3 MW. Det er også kjent at fleire politikarar frå dei raud-grøne regjeringspartia i utsegner til presse, på folkemøte og anna tek til orde for å auke konsesjonsgrensa for behandling av kraftverk frå 1 MW til 3 MW. Blant anna skal leiaren i komiteen, Erling Sande frå Senterpartiet, ha sagt følgjande på eit møte hos Bondelaget hausten 2009: «Eg har personleg sans for å få utvida grensa for kva som kan tillatast utbygd i verna vassdrag frå 1 til 3 megawatt.» Når så olje- og energiminister Terje Riis-Johansen uttaler til Hordaland fylkeskommune 3. mars 2009 om regjeringas småkraftpolitikk at «Regjeringen sier i Soria Moria at vi ønsker å utnytte potensialet som ligger i bygging av små- mini- og mikrokraftverk», så ser vi endå ein gong at regjering og stortingsrepresentantar seier ein ting, men i praktisk politikk gjer dei noko heilt anna. Dette er ikkje truverdig, og når vi ser at konsekvensane av ein slik politikk er ein kamp om mobile gasskraftverk, spør eg meg: Kvar er Sosialistisk Venstrepartis klimaengasjement no? Endå ein gong har opposisjonen lyfta fram eit godt, framtidsretta og miljøvennleg forslag til auka straumproduksjon raskt, men blir nedstemt av representantar for ei regjering som synest det er langt betre å bruke milliardbeløp på mobile gasskraftverk.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-11:
Da er det ikke så mye mer å si om saken. Men jeg merker meg jo at i sin velmente iver etter å vise handlekraft i forbindelse med de betydelige kraftproblemene i Midt-Norge møter Høyre seg selv i døra i flere debatter. Vi så det i forrige uke, da Høyre samme dag som de skrøt av å være tidlig ute og kreve CO2-rensing fra dag én for gasskraftverk, plutselig bestemte seg for ikke å la det være Høyres politikk. Da var det ikke lenger så viktig med CO2-rensing fra dag én: når man kunne vise handlekraft og bygge gasskraft. Og da fikk Høyre et forklaringsproblem. Dette er en tilsvarende merkelig sak. Vanligvis skulle en tro at Høyres strategi i opposisjon var å fremme forslag som hadde lokal tilslutning, i det minste tilslutning fra eget parti. I denne saken har så ikke skjedd. Den prosessen trenger en ikke å gå nærmere inn på, jeg nøyer meg med å konstatere at forslagsstillerene selv ikke ønsker at forslaget vedtas. Det reiser jo spørsmål om hvorfor forslaget ikke er trukket. En kan derimot stole på at Fremskrittspartiet plukker opp ballen, og det har jo representanten Grimstad gjort rede for. Her har en mulighet til å jenke på vernebestemmelser, og da er aldri Fremskrittspartiet langt unna. Det skal derfor være meg en glede å avvise dette forslaget, og la det omsøkte alternativet, som har støtte fra et enstemmig kommunestyre, så vidt jeg vet, gå sin gang i NVE. Så ønsker jeg representanten Røbekk Nørve lykke til med å forklare og håndtere denne saken i sine hjemlige medier og i sitt lokalparti.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-11:
Jeg kan forsikre representanten Meling om at jeg ikke ville brukt problemer i en voteringsorden mot partiet Høyre. Jeg har selv voteringen i U-864-saken friskt i minne. Jeg var faktisk ikke klar over denne feilen før representanten Meling nevnte den nå. Det jeg siktet til, var den trenden i debatter knyttet spesielt til kraftforsyning i Midt-Norge, det være seg gasskraftverk eller utbygging av vannkraftverk; det er to forskjellige Høyre-partier som snakker i stortingssalen. Det er representanten Røbekk Nørve, som gjerne går noe lenger enn det partiets talsperson, representanten Meling gjør. Det kom til uttrykk tidligere i denne uka i den forstand at Høyre samme dag som de skrøt av å være tidlig ute med krav om CO2-rensing fra dag én, behandlet et forslag om å fravike dette kravet av hensyn til kraftforsyningen i Midt-Norge. Så må jeg jo si at det er en ganske spektakulær unnamanøver som skal til for å gjøre behandlingen av denne saken til et spørsmål om SV lytter godt nok til sine egne lokalt. Jeg kan jo bare gjenta poenget fra mitt forrige innlegg. Det er engang sånn at hvis representanten Røbekk Nørve og Høyre hadde hatt en helt ryddig saksgang her, kunne en kanskje forventet at de stemte for sitt eget forslag. Det gjør de altså ikke, og det tar jeg bare til etterretning.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-11:
Siste replikant fikk meg til å ta ordet likevel. I valgkampen kunne man få inntrykk av at det ikke blir bygd fornybar kraft i Norge i det hele tatt, under rød-grønt styre. Spesielt var Høyre på denne tiden «høy og mørk» og Høyres leder Erna Solberg mfl. hevdet at kun én vindmølle var bygd i Norge under de rød-grønne. Etter en ydmykende faktasjekk i det helt utmerkede faktasjekkinstrumentet til Bergens Tidende tonet opposisjonen ned påstandene, men tonen i debatten er ofte den samme i dag. I perioden 2006–2008 ble det bygd ut dobbelt så mye ny fornybar kraftproduksjon i Norge som i de andre nordiske landene til sammen. En ny runde er utlyst i Enovas vindkraftprogram, og en rekke prosjekter er under bygging, vedtatt bygd eller er ferdige. Jeg tror det er stor enighet om at Norge skal satse på og prioritere vindkraft. Samtidig kan vindkraftutbygginger være konfliktfylte – det erkjenner til og med Fremskrittspartiet – og føre til lokale konflikter som er lite ønskelige. Dette var representanten Hjemdal inne på. Behovet for god planlegging er derfor absolutt til stede. Ingen er tjent med at fornybar energi blir ensbetydende med uakseptable naturinngrep og vedvarende konflikt. Fremskrittspartiet virker for så vidt også opptatt av det nå, men da er det jo interessant å merke seg at partiet i de fleste andre sammenhenger står på en svært så liberaliserende linje i slike spørsmål. Jeg blir jo fristet til å utfordre representanten Skumsvoll til å gjenta sin prinsipielle tilnærming til at det noen ganger er sånn at det nasjonale bør ta hensyn til nasjonale interesser, se ting i større sammenheng – f.eks. når representanten Skumsvoll deltar i sine kampanjer for det han kaller lokalt selvstyre, men som egentlig er en politisk kampanje for å undergrave allemannsretten i spørsmål om strandsone. Jeg anser ikke Fremskrittspartiet for å være de ivrigste forsvarerne av vernede vassdrag og natur. Målsettingen om ny fornybar energiproduksjon er det imidlertid enighet om på Stortinget. Når det er vanskelig å identifisere saklig uenighet, er ofte siste utvei for opposisjonen å fremme forslag om utredninger, meldinger og planer. Det går igjen i debattene vi har på miljøfeltet. Men det blir ikke flere vindmøller av at vi utsetter vindkraftsatsingen i påvente av en ny, nasjonal plan. Det betyr ikke at vi ikke kan styrke de regionale planene som instrument. Opposisjonen mener at tilfellet Rogaland viser at NVE ikke tillegger planene nok vekt. Men det er jo signaler det er fullt mulig å gi, uten at vi skal vente med nye prosjekter i påvente av et planarbeid som må ventes å ta lang tid. Hvis Fremskrittspartiet er bekymret for utbygging av vindkraft, hadde det også vært interessant å diskutere med dem hvor insisterende de egentlig er på at teknologinøytrale løsninger er det eneste saliggjørende. Jeg tror nemlig sannheten finnes et sted imellom, og at vi på et tidspunkt som dette, når vi skal satse – virkelig satse – i årene som kommer, kanskje ikke bør være altfor bombastiske i vårt syn på sånne spørsmål.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-06-11:
Det er ingen tvil om at Noreg, og spesielt Midt-Noreg, treng meir ny energi, og ytterlegare vasskraftproduksjon er ein god måte å sikre denne energiforsyninga på. Det representantforslaget vi behandlar i dag, har opphav i ei tidlegare omsøkt opprusting og utbygging i regi av Rauma Energi, slik saksordføraren på ein god måte gjorde greie for. Utbygginga ville gjeve ein auke i produksjonen på 70 GWh, men prosjektet er vurdert til ikkje å vere i samsvar med Verneplanen for vassdrag. Det er òg riktig, som Høgre nemner her, at dette alternativet er meir omstridt lokalt. Derimot er det brei støtte for eit anna utbyggingsalternativ som det òg er søkt om, og som ligg til behandling i NVE. Det vil gje ein produksjonsauke på 50 GWh, noko som er mindre enn Storhaugen-alternativet, men som ikkje er i konflikt med vassdragsvernet. For Senterpartiet er ny kraftproduksjon av fornybar energi eit viktig politisk mål. Samtidig er det viktig å vere lydhøyr for dei prosessane og diskusjonane som går lokalt, å finne balansepunktet mellom energiproduksjon og natur, og å ha respekt for dei prosessane. I dette tilfellet har altså ein lokal prosess leidd fram til at det er søkt om eit noko mindre prosjekt enn det som det fyrst var søkt om. Til gjengjeld har denne søknaden ei solid lokal forankring. Og eg håpar at den saka som no ligg i NVE, får eit godt utfall. Ei sånn utbygging og opprusting vil gje ny kraftproduksjon inn i eit område som treng det sårt. Og det er brei semje om utbygginga lokalt, noko som er viktig for den positive trenden Rauma kommune no er inne i, med positiv folketalsvekst m.a. Så er kanskje denne saka òg ei påminning om, spesielt for partiet Høgre, at det kan vere greitt å setje seg inn i ei sak, lytte til ulike delar av lokalbefolkninga og følgje endå litt betre med på dei prosessane som går lokalt, før ein kjem med representantforslag i denne salen – sjølv om intensjonane sikkert har vore gode.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-06-11:
Eg har ved enkelte høve hatt gleda av å bli sitert i komitéinnstillingane, og i dette tilfellet frå denne talarstolen på ein ypparleg måte, og for ein gongs skuld heilt i tråd med det eg faktisk har sagt. Når det blir gjenteke her, må eg – om eg får vere så frimodig, president – berre seie at det var godt sagt den gongen, og eg har ingen problem med å stå ved det den dag i dag. Vasskrafta er ein fornybar ressurs. Ho er den viktigaste bidragsytaren til at vi i vårt land har stabil, god og rein elkraftforsyning, og det er ingenting som tyder på at vasskrafta sin verdi vil bli mindre i tida som kjem. Dei store vasskraftutbyggingane skapte debatt: Kvar skulle grensa gå mellom energiproduksjon på den eine sida og natur på den andre? Var det rett at alle dei store elvane skulle byggjast ut, med neddemming av store område, bygging av damanlegg og røyrlegging av fossane? Så kom plantenkinga, som eit svar på desse debattane, som har gitt som resultat at Stortinget har vedteke planar for å ta omsyn til nokre av dei mest verdifulle vassdraga våre, med tanke på naturverdiane. Ein av dei reglane som er knytt til vassdragsvernet i dag, gjeld den øvre grensa for kraftverk på 1 MW. Så veit vi – og det har vore nemnt av fleire før her òg – at to vassdrag er unnatekne den regelen. Regjeringa seier ein no vil lære og hente erfaring frå dei vassdraga som ikkje er bundne av den regelen i dag, når det gjeld kvar grensa skal trekkjast i framtida. Eg oppfattar det ikkje slik som ein kunne få litt inntrykk av at opposisjonen – i alle fall Framstegspartiet – prøvde å framstille det som, at dette var ei avvising av å sjå på dette spørsmålet. Tvert om har det vore ein konstruktiv debatt, og det har vore uttrykt ynske om å sjå på og hente erfaringar frå elvar der dette er fleksibelt i dag. Det er ei veldig god løysing. Frå Senterpartiet si side har vi vore opptekne av at verneplanar av ulikt slag skal fokusere på det reelle verneformålet, altså ikkje vere til hinder for tiltak som ikkje er i strid med vernet sitt formål. Mange stader vil kraftverk over 1 MW fint kunne byggjast, utan at dette er i strid med verneformålet for vassdraget eller fører til vesentlege inngrep i naturen. Paradoksalt nok er det faktisk slik at det å ha ei slik rigid grense kan føre til større inngrep i naturen, fordi det blir bygt fleire små kraftverk i staden for eitt litt større, i enkelte tilfelle. Derfor er det god grunn til å sjå nøye på dei vassdraga som no ikkje er bundne av dette regelverket, for å sjå om ein kan finne eit regelverk der kvart enkelt vasskraftprosjekt får ei sjølvstendig vurdering – det skal dei jo uansett ha – og at ein, i den grad det ikkje bryt med formålet i vassdragsvernet, ser på moglegheita for å realisere kraftverket. Det vil vere bra for miljøet. Det vil være god næringspolitikk i tillegg.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-06-11:
Når sitatet er riktige og eg kan bidra til å heve kvaliteten på innhaldet til innlegga frå opposisjonen, er eg berre glad for det! Hadde representanten Grimstad vore i salen under heile debatten, hadde han kanskje fått med seg at dette har vore ein veldig konstruktiv debatt, der statsråden på ingen måte har avvist forslaget, men sagt at dette er noko som ein no vil hauste erfaring med frå dei vassdraga der ein har dette regelverket, og er open for å diskutere dette i framtida. Så eg håpar at representanten Grimstad når han får sett på referata frå denne debatten, kan gå herifrå med eit noko lettare sinn i høve til den diskusjonen vi har hatt kring dette temaet.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-06-11:
Vi står i en kamp for kloden vår. Slik vi bruker kloden vår nå, ødelegger vi vårt eget livsgrunnlag. Her i salen er det et flertall som har et mål om at vi skal gå over til lavenergisamfunnet. Da er fornybarsamfunnet et viktig steg på veien. Men vi må spare energi, vi må bruke energien på en fornuftig måte, og vi må fase ut fossil energi på sikt. Norge er en stor vannkraftnasjon. Vi har forvaltet vannressursene våre godt. Vi har skapt energi, vi har skapt arbeidsplasser, og vi har skapt utvikling gjennom denne forvaltningen. De kraftanleggene vi har rundt omkring i hele landet, er bygd med datidens teknologi. Vi vet at ingeniørkunsten har gått framover. Vi vet at det ligger et stort potensial i å øke kraftproduksjonen ved opprusting og utvidelse av eksisterende kraftanlegg. Vi ser det slik at vi har et ansvar for å være gode forvaltere i dag når det gjelder de vannressursene vi rår over. I det ligger det at vi også mange steder kan foreta opprusting og utvidelse som ikke står i konflikt med naturinngrep. Den saken vi diskuterer i salen i dag, har gjennom komitébehandlingen fått en liten dreining. Det har tidligere talere vært inne på. Men fra Kristelig Folkepartis side håper vi at den saken som nå er til behandling hos NVE – det prosjektet som flertallet i kommunestyret i Rauma har støttet – er et prosjekt det er mulig å finne en løsning på, for dette vil både gi økt energiproduksjon og samtidig ta vare på det naturmangfoldet vi har i dette området.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-06-11:
Det var innlegget til representanten Grimstad som gjorde at jeg måtte ta ordet. Når et kommunestyre går over til å bli generalforsamling, er det andre spilleregler. Ja, Kristelig Folkepartis representanter i generalforsamlingen stemte slik som representanten Grimstad har redegjort for, men som kommunestyre er det et annet flertall. Representanten Grimstad prøver å harselere over at alle partiene lokalt og sentralt ikke alltid er enige. Ja, slik er det. Dette har Kristelig Folkepartis representant i energi- og miljøkomiteen redegjort for for de lokale representanter, for vi trekker andre slutninger, og det syns jeg er helt fair. Det er slik vi har det. Vi må vektlegge en helhetlig politikk som disse representantene ikke alltid er helt enig i. Det er demokrati, og slik er vårt parti sammensatt. Så jeg har ingenting å skjule i denne saken. Jeg refererer bare til innstillingen, der det heter at det er bred politisk enighet om nettopp dette alternativet i kommunestyret i Rauma.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-06-11:
Norge har det beste vindkartet i Europa. I 2000 vedtok Stortinget at vi innen 2010 skulle ha en produksjon på 3 TWh. Det har vi dessverre ikke klart. Dette målet er skrinlagt. Det var jo 3 TWh produksjon, og i tiden etter dette ble vedtatt – om det holdt at spaden var satt i jorda. Men det Stortinget vedtok i 2000, var en produksjon av 3 TWh vindkraft i løpet av dette året. For et land med det beste vindkartet må dette kunne betegnes som en fallitterklæring. Er man vindkraftutbygger, må man ha stor utholdenhet. Det tar lang tid. Hvis vi ser på NVEs nettsider, er det i dag ti prosjekter på høring. Det er 113 under behandling, og det er gitt konsesjon til 46 prosjekter. Det hjelper ikke bare å få konsesjon, vet vi, det må også gis økonomisk støtte for å utløse denne produksjonen. Slik støttenivået har vært så langt, har det vært for lite økonomisk støtte å hente for å få utløst det vi trenger til produksjon. Enova ga støtte til tre utbyggingsprosjekter 10. mai, ett i Finnmark, ett i Nord-Trøndelag og ett byggeprosjekt i Vest-Agder. Dette er bra. Flertallsregjering siden 2005: Regjeringspartiene skriver i sin merknad at vindkraft er et av regjeringens satsingsområder. Jeg håper egentlig at vindkraft ikke er et av regjeringens satsingsområder, når vi ser hvor få vindmøller som er blitt bygd under dagens regjering. I dagens presse, i Dagsavisen, gjengis TNS Gallups Klimabarometer, som sier at 74 pst. av befolkningen stiller seg positiv til vindmøller på land. Det er en økning fra for ett år siden, da 69 pst. av befolkningen svarte det samme. Det er interessante observasjoner, som Enovas sjef for vindkraft kommenterer: «Innbyggere i områder hvor det planlegges vindkraft har lavere aksept for slik utbygging. I kommunene som har bygget ut vindmølleparker øker aksepten fordi man ser ringvirkningene blant annet i form av flere arbeidsplasser.» Det er ikke til å stikke under stol at det også er motstand mot vindkraftutbygging, men vi ser altså at denne motstanden endrer seg når man først får vindkraft i sitt nærområde. Dette er viktige ting å ta med seg i det videre arbeidet som skal skje. Den saken vi har til behandling i dag, er en nasjonal plan for vindkraft. Vi opplever ikke at det å vente på at alle er ferdige med sine regionale planer, vil gjøre at vi kommer raskere til målet om en økt vindkraftutbygging. Derfor støtter ikke Kristelig Folkeparti dette forslaget, som vi heller ikke gjorde i forrige periode.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Takk for velkomsten. Som følge av at forslagsstillerne i realiteten har trukket forslaget, ser ikke jeg noe behov for å bidra til å forlenge denne debatten ytterligere. Det store spørsmålet som gjelder fornybar energi, har vi ulike anledninger til å diskutere i denne salen. Men det konkrete forslaget som nå var fremmet, oppfatter jeg i realiteten som trukket.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Jeg tror ikke jeg har noe faglig grunnlag for å begi meg inn på en diskusjon når det gjelder råd om ising av vassdrag. Det er nok andre og mer faglige instanser som er mer egnet til det. Når det gjelder saken for øvrig, er den vel belyst, i den forstand at det også er et spørsmål om rammer som Stortinget tidligere har satt for verning av områdene.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Det er jo visse utfordringer knyttet til generelt å diskutere enkeltsaker, og jeg mener også at det blir galt hvis jeg som statsråd begynner å instruere NVE i enkeltsaker – hvilke saker som skal gå foran i køen, og hvilke som skal gå bak. Jeg mener derfor at min rolle er å sørge for rammer for NVEs virksomhet som gjør at de er i stand til å håndtere saker i et høyere tempo enn tidligere. Jeg mener at køen rundt saker i NVE har vært for stor. Vi har økt bevilgningene, og sånn sett kan både Stortinget og jeg forvente at NVE skal være i stand til å behandle flere saker enn det de har gjort tidligere. I tillegg har jeg gjennom tildelingsbrevet til NVE definert hvilke områder jeg mener det generelt er viktig for NVE å prioritere, og det har vært definert som småkraftutbygginger og linjeføring – nye kraftlinjer.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
De siste årene har det vært tatt flere grep for å effektivisere og styrke konsesjonsbehandlinga, og det har gitt resultater. For på best mulig måte å nå målsettinga vår om økt satsing, bl.a. på vindkraft, samordnes nå konsesjonsbehandlinga av vindkraft og nett regionvis. På den måten kan prosjektene innen hver region vurderes i sammenheng av både høringsparter og myndigheter, og de beste og minst konfliktfylte prosjektene velges ut. Vi har også innført kriterier som gir en klarere prioriteringsrekkefølge for behandlinga av prosjektene. Dette er effektive tiltak for raskere å få fram de gode prosjektene og finne de utbyggingsløsningene som samlet sett er gunstigst for miljø, lokalsamfunn og kraftforsyningssikkerheten. Regionale planer bidrar også til å styrke beslutningsgrunnlaget i konsesjonsbehandlinga, og slike planer er utarbeidet eller er i prosess i de fleste av de viktigste vindkraftfylkene våre. Et godt eksempel på dette er Fosen og Namdalen. Mandag denne uka kunngjorde NVE at det var gitt konsesjon til fire vindkraftprosjekter med tilhørende nettilknytning i denne regionen. Ytterligere fire omsøkte prosjekter vil avgjøres til høsten. Dette var resultatet av en omfattende vurdering av totalt 27 vindprosjekter og mange ulike nettløsninger som var fremmet i regionen. Denne samordninga har gitt NVE et godt grunnlag for å vurdere prosjektene opp mot hverandre og gjorde prosessen mer forutsigbar og oversiktlig for både bransjen og berørte interesser. Den regionale planen for Sør-Trøndelag var en del av beslutningsgrunnlaget og ga et viktig innspill om regionalpolitiske avveininger. Jeg mener at vi har kommet fram til gode prosesser for vurdering av vindkraftprosjekter gjennom grundig konsesjonsbehandling kombinert med de grepene vi har tatt de siste årene. Jeg har med tilfredshet merket meg at NVEs samordning har blitt tatt godt imot av mange, både i bransjen, i lokalsamfunn og i interesseorganisasjoner.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-11:
Representanten Solvik-Olsen stilte det samme spørsmålet i denne salen for relativt kort tid tilbake, og svaret mitt på det er ikke annerledes nå enn hva det var den gangen. Vi jobber videre for å realisere vindkraftprosjekter, for å øke produksjonen av disse, samtidig som vi har meddelt Stortinget at vi ikke når målet om 3 TWh. Så er det slik at fra 1. januar 2012 får vi et teknologinøytralt, markedsbasert støttesystem, som vil bidra til å realisere gode vindkraftprosjekter både i Norge og i Sverige. Det er et nytt system, det er et annet regime enn det vi har sett i dag. Det betyr også at vi nå – både gjennom Enovas generelle virkemiddelbruk og i forhold til hvordan sertifikatmarkedet kommer til å fungere – er i oppstarten på en ny fase, en ny tid når det gjelder støtte, hvordan vindkraftbransjen vil bli støttet opp om. Det er de faktiske forhold rundt denne saken, og jeg er svært optimistisk med hensyn til utviklinga av vindkraft i Norge framover.