trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
I 2019 gjennomførte Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap en analyse av 25 ulike krisescenarioer. De to med størst risiko var begge helsehendelser. Det var pandemi og legemiddelmangel. Nå står vi midt oppe i pandemien, samtidig som vi har opplevd en betydelig økning i legemiddelmangelen de siste årene. Det er på tide å forberede seg. Både pandemi og legemiddelmangel har det ved seg at de er globale utfordringer, men det betyr ikke at det ikke er mulig også å ta nasjonale grep. Det er ikke første gang vi har denne typen saker til behandling i helse- og omsorgskomiteen denne perioden. Arbeiderpartiet har hele tiden vært opptatt av at vi må ha en mer offensiv holdning i arbeidet for å redusere sårbarheten ved legemiddelmangel. Derfor er det positivt, som også saksordføreren var inne på, at det er en samlet komité som nå ønsker en dialog med relevante produksjonsmiljøer med sikte på å inngå beredskapsavtaler for norsk produksjon av viktige legemidler, og at man i tillegg ser på muligheten for etablering av norsk vaksineproduksjon. Men Arbeiderpartiet ønsker å gå lenger. Derfor la vi inn forslag som også peker i retning av et nordisk og ikke minst europeisk samarbeid. Vi har allerede en industri på dette feltet, som vi må utnytte enda bedre. Å produsere legemidler er imidlertid ingen kokebokoppskrift à la Ingrid Espelid Hovigs, der man tar noe mel, man tar et par egg, og man tar litt gjær. Det er mye mer som skal til. Ofte er det snakk om titalls virkestoffer for å produsere ett legemiddel – virkestoffer som i dag produseres i Kina og India. Vi er nødt til å gjøre oss mindre sårbare sammen med resten av Europa. Derfor har Arbeiderpartiet lagt inn forslag om å avklare hvordan et norsk offentlig-privat samarbeid om legemiddelproduksjon kan bidra i arbeidet for å gjøre Norge og Europa mindre avhengige av legemidler og virkestoffer produsert utenfor vår verdensdel. Og bonusen, i tillegg til redusert sårbarhet ved legemiddelmangel, er flere norske arbeidsplasser innen dette viktige feltet. Arbeiderpartiet ønsker også, og vi har fremmet forslag om det tidligere, et nasjonalt cluster for produksjon av vaksiner for både mennesker, dyr og fisk. Ofte blir spørsmålet stilt: Hva skal vi leve av etter oljen? Det er ikke noe enkelt svar på det, men en av de mange mulighetene ligger faktisk i å satse på økt produksjon av viktige, kritiske legemidler – og det med den bivirkningen at vi i tillegg kan være med på å bidra til å redde liv.
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Jeg er enig med statsråden i at vi trenger et europeisk samarbeid på dette feltet, men da er det samtidig viktig at vi ikke bare lener oss på andre europeiske land i dette spørsmålet, men bidrar med noen av løsningene selv. Det er, som andre har vært inne på, ett år siden Stortinget fattet vedtak i lignende retning, og i enda tydeligere retning enn det vi ser ut til å gjøre i dag i denne saken. Jeg registrerer oppslaget med næringsministeren i Dagens Næringsliv. Men mitt konkrete spørsmål er: Hvilke grep har regjeringen faktisk gjort hittil for å få på plass avtaler med norske produksjonsmiljøer som kan bidra til å styrke beredskapen knyttet til viktige legemidler, hva har innholdet i en slik dialog eventuelt vært, og når kan vi forvente at konkrete avtaler vil kunne være på plass?
Tellef Inge Mørland (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Det er for så vidt lett å være enig i det Fremskrittspartiet nå framholder fra dagens talerstol. Men samtidig kan det være greit å minne om, når Fremskrittspartiets representant Stordalen refererer til den eksplosive legemiddelmangelen fra 2014 til 2019, at da satt Fremskrittspartiet i regjering selv, og de har jo sittet i regjering og hatt mulighet for å ha et større påtrykk rundt dette som handler om beredskapsavtale for norsk produksjon av viktige legemidler. Men det er bra at de har sett lyset etter at de kom ut av regjering, og nå er med på å presse regjeringen, sammen med resten av opposisjonen, på dette feltet. Så vil jeg utfordre og oppfordre regjeringspartiene til å se mulighetene og ikke bare problematisere hva angår EØS-regelverket her. Jeg tror virkelig at vi trenger et europeisk samarbeid på dette feltet, men det er også en problemstilling når det gjelder legemiddelmangel som ikke bare markedet skal ordne opp i alene. Vi er totalt avhengige av at vi har gode forsyninger av kritisk viktige legemidler. Som sagt tidligere, i forrige innlegg, har DSB anslått flere tusen døde i et scenario rundt legemiddelmangel. Det er klart at det er en politisk oppgave å sørge for at den risikoen blir så liten som mulig, akkurat som det har vært en politisk oppgave å håndtere de utfordringene vi nå ser knyttet til pandemien vi står oppe i. Så har Arbeiderpartiet fremmet to forslag i komiteen som det ikke er enstemmighet om, vi har foreløpig støtte fra SV og Senterpartiet. Jeg oppfatter vel egentlig at regjeringspartiene i sin argumentasjon ikke er veldig uenige i å se videre på mulighetene som ligger i et norsk offentlig-privat samarbeid, sett opp mot at vi sammen i Europa kan gjøre oss mindre sårbare når det gjelder avhengigheten vi har av legemidler og virkestoffer utenfor vår verdensdel. Også spørsmålet om vaksinecluster er noe jeg håper både regjeringspartiene og ikke minst nå opposisjonspartiet Fremskrittspartiet vil se på en gang til om de faktisk kan støtte, for her ligger det muligheter for viktig utvikling når det gjelder legemidler vi trenger, og ikke minst også for en satsing på norske arbeidsplasser i en europeisk sammenheng, noe jeg tror vil være klokt.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-05-20:
Dagen i dag er en gledens dag – Stortinget behandler et representantforslag fra Fremskrittspartiet om norsk produksjon av viktige legemidler. Og dette forslaget får flertall. Ja, en enstemmig komité står bak dette. Norge er i dag nesten hundre prosent avhengig av å importere legemidler, hvilket gjør landet svært sårbart ved kriser eller brudd i forsyningslinjene fra det globale markedet. For Fremskrittspartiet er det et mål at man i fremtiden kan bli selvforsynt med de viktigste legemidlene og ha en produksjonskapasitet for helt nødvendige vaksiner. I Norge har vi allerede flere selskaper som produserer legemidler. I muligheten til å bygge videre på den etablerte industrien ligger det et stort potensial, noe som igjen vil kunne skape nye og flere interessante arbeidsplasser. Det er i tillegg stor investeringsvilje fra private aktører som vil bygge en storskala vaksineproduksjon, og som kan produsere på lisens for vaksineutviklere. Men for at privat kapital skal utløses, er det helt avgjørende at staten inngår en forhåndskjøpsavtale for å sikre prioritert vaksineleveranse til den norske befolkningen i fremtiden. Vi har jo tydelig merket hvor sårbare vi er som nasjon ved at vi nå stort sett må importere viktige legemidler, ikke minst i en pandemi, der vi også har vært helt avhengige av andre lands produksjoner. I et beredskapsperspektiv er dette svært uheldig. Med dette vedtaket kan vi stå bedre rustet ved en eventuell senere pandemi. Dette er svært viktig for å styrke og sikre vår egen beredskap. Det er verdt å minne om at Stortinget 14. mai 2020 vedtok at regjeringen «snarest mulig» måtte få på plass «en beredskapsmodell for norsk produksjon av legemidler, herunder antibiotika». Men det som nå vedtas, er en mer langsiktig og god løsning som ikke bare legger opp til import av legemidler og oppbygging av beredskapslagre. Vi vet jo at legemidler har en holdbarhetsdato som legger klare begrensninger på hvor store lagre man kan ha. Derfor er Fremskrittspartiet fornøyd med at Stortinget i dag slutter opp om Fremskrittspartiets forslag i stort og klart og tydelig gir regjeringen dette oppdraget. Dagens vedtak i denne saken er både god helsepolitikk, god beredskapspolitikk og ikke minst god næringspolitikk.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-05-20:
Bare kort for å følge opp og kommentere et par av innleggene: Fremskrittspartiet, i likhet med Kjersti Toppe, tar opp en viss bekymring om hvordan regjeringen faktisk følger opp denne gangen. Når en enstemmig komité er så tydelig, er det viktig for Fremskrittspartiet også at man ikke trenerer det, når man leser det regjeringspartiene skriver selv. Det jeg vil presisere herfra, er at det er viktig at det følges opp, og jeg forventer at det nå følges opp uten å bli trenert. Så sier statsråden, og refererer til koronakommisjonen, at pandemien ikke nevneverdig har påvirket legemiddelleveransen til Norge. Da vil jeg minne statsråden på at legemiddelmangelen generelt, uavhengig av pandemien eller ikke, har eskalert siden 2014. Ifølge Legemiddelverket ble det i 2014 registrert 115 mangelsituasjoner, mens det i 2019 ble registrert 1 396. Det er ikke dermed sagt at det er alvorlig i utgangspunktet, men det er for legemidler generelt. For enkeltmennesker det gjelder, er det ikke helt uproblematisk å få erstatningsprodukter. Det er et alvorlig og illevarslende tegn som betyr at det er viktig, og jeg forventer at statsråden følger godt opp, også nå i regjering.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2021-05-20:
Jeg forstår at det faller Sveinung Stensland tungt for brystet at man forventer at regjeringen følger opp en enstemmig komité. Det er kanskje i lys av andre saker hvor man ikke har gjort det – ikke minst denne saken da man for over et år siden ba regjeringen sette i gang snarest. Da det ikke skjedde, er det en grunn for det. Regjeringen skal ha honnør for at man har satt i gang ting raskt på andre områder, og det betyr at man hadde klart dette også hvis man ville. Det er kun en forventning, og det må Stortinget kunne forlange.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-05-20:
Sakens ordfører var inne på at regjeringen trosser Stortinget i denne saken. Det synes jeg er en ganske drøy påstand. Det er nå engang sånn at dette har vært et langsiktig arbeid, og arbeidet med legemiddelmangel er noe som ble igangsatt allerede i forrige periode. Helsedirektoratets arbeid og rapporter, som det ble vist til, er jo ting som ble satt i gang nettopp av denne regjeringen, og dette er, som mange er inne på, et globalt problem. Hovedutfordringen er at veldig mye av produksjonen av generiske legemidler eller virkestoffer foregår i Asia og altfor lite i vår del av verden. Det har vært en trend som har gått over flere tiår. Nå kan vi glede oss over at dette er i ferd med å snu gjennom godt internasjonalt samarbeid, og senest i går kunne vi lese at produsenten Sandoz fra Sveits skal investere over 1 mrd. kr i antibiotikaproduksjon i Norge. Dette er veien å gå. Veien å gå er ikke å tro at Norge kan bli selvforsynt, eller at vi kan bruke masse statlige midler for å få til masseproduksjon av enkeltvirkestoffer i Norge. Det er ikke veien å gå. Men Norge har mye å bidra med i samarbeid med andre land. Så fortsatt europeisk samarbeid på dette feltet, som helseministeren holder på med, er løsningen. Ellers er alle glade for at vi er enige om noen gode punkter. Det er veldig lett for oss å gå inn i disse punktene. De som kan lese Dagens Næringsliv i dag, ser at regjeringen allerede har satt i gang arbeidet med å få i gang vaksineproduksjon i Norge, en produksjon som for øvrig de rød-grønne la ned rundt 2012. Det er også viktig for meg å få frem at når vi tenker på produksjon i beredskapssammenheng, vet vi ikke hva det blir mangel på. Derfor har jeg veldig tro på det å lagre virkestoffer og ha prosessene klare og en anbudsmodell eller en beredskapsmodell rundt det. Det samme gjelder vaksiner. Når vi går med på å gå inn for forhåndsavtaler for vaksinekjøp, er det faktisk litt krevende å vite hvilke vaksiner vi trenger. Så det må være en fleksibilitet i dette. I sum tror jeg Stortinget er helt enige om at staten må ta en mer aktiv rolle i dette arbeidet. Vi kan ikke stole på globale forsyningskjeder, som er altfor skjøre. Det aller viktigste vi kan gjøre, er å bidra til at mer produksjon kommer til vår del av verden, styrke den farmasøytiske industrien i Norge og legge til rette for at den også får vokse. Da må vi legge til rette for at utenlandsk kapital tilflyter Norge, og vi må også sørge for at alle de fire legemiddelpolitiske målene blir oppfylt. Det bør helseministeren passe på i sitt videre arbeid, slik at også forskning og innovasjon legges til grunn når en tar i bruk nye legemidler, og at en ikke bare har et ensidig fokus på legemidlenes kostnad.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-05-20:
Det er ganske besynderlig å høre mistanke om at regjeringen vil trenere det som blir vedtatt her. Som jeg ser det, er mye av det som vedtas, allerede i gang. Vi kan lese i Dagens Næringsliv om at regjeringen ønsker å støtte opp om og ta initiativ til vaksineproduksjon i Norge, og det er intensjonen med dette vedtaket. Dette arbeidet ble satt opp allerede før dette forslaget kom, og det samme gjelder beredskap og produksjon av legemidler. Det er et arbeid som allerede pågår. Hvordan skal en klare å trenere? Da må ting som allerede er satt i gang, bremses opp, og det tror jeg ikke helseministeren har tenkt å gjøre. Jeg synes det blir veldig spesielt når Senterpartiet er så opptatt av merknadene våre i denne saken – det å minne om at vi faktisk har et regelverk for dette, og faktisk ta inn over seg i en stortingsbehandling at her er det noe regelverk som må følges, og faktisk legge inn som et slags forbehold at vi må gjøre dette på rett måte. For sannheten er at hvis vi bryter dette regelverket, vil det gå ut over norsk produksjon. Det vil gå ut over norske bedrifter hvis vi gjør dette på feil måte. Norsk legemiddelindustri har et stort potensial for eksport, som representanten Wilkinson var inne på. Curida eksporterer mye, vi har gamle Algeta, nå en del av Bayer, som er storprodusent av Xofigo, et svært produkt internasjonalt, og flere andre firmaer eksporterer mye. Det er ikke det at Norge ikke er konkurransedyktig, men skal vi bygge opp mer, må vi gjøre det rett. Som jeg sa i mitt forrige innlegg, er vi stort sett enige her. Men det er en mistanke om at regjeringen ikke vil. Jo, regjeringen vil virkelig, og mer skal det komme, og det skal vi passe på sammen.
Sveinung Stensland (Høyre), 2021-05-20:
Jeg ventet bevisst med å tegne meg til Kjersti Toppe var i gang, for jeg var helt sikker på at jeg kunne si det jeg sier nå: Jeg er nesten helt enig med Kjersti Toppe. Vi er helt på linje når det gjelder denne saken. Det blir helt feil hvis Stortinget skal vedta hvilke vaksiner som tas i bruk i barnevaksinasjonsprogrammet. Det ville være noe helt nytt. Det forslaget som Senterpartiet stiller med, er slett ikke så verst. Det andre er ikke bra i det hele tatt, for da har vi brutt en grense ved at Stortinget går inn og detaljregulerer hvilke vaksiner og for så vidt legemidler som skal brukes. Det bør være en faglig beslutning. Men når det gjelder en metodevurdering av dette, må en legge til grunn at kjønnsvorter skal være noe som prioriteres tatt inn i barnevaksinasjonsprogrammet. Er kjønnsvorter en sykdom som fortjener plass i barnevaksinasjonsprogrammet? Det må en jo også ta stilling til. Jeg er ikke sikker på at hvis vi tar den store debatten om hvilke sykdommer vi skal prioritere når vi velger sykdommer som skal inn i vaksinasjonsprogrammet, vil kjønnsvorter være en av dem. Faktum er at med den vaksinen vi bruker nå, vil vi – slik det ser ut – være kvitt HPV-relatert kreft i Norge i løpet av en generasjon, og det er helt fantastisk. Jeg er veldig glad for at vi fikk på plass et opphentingsprogram for jenter, og jeg er veldig glad for at vi fikk på plass HPV-vaksinering av gutter – gutter kan også få flere varianter av HPV-relatert kreft. Dette er en interessant debatt, men vi må også her være prinsipielle. Og for å gå tilbake til forslaget fra Senterpartiet: Skal en metodevurdere dette og i tillegg åpne for mer kostbare vaksiner som dekker kjønnsvorter, må en også ta stilling til om en ønsker at kjønnsvorter skal være prioritert som en sykdom en tar inn i barnevaksinasjonsprogrammet.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-20:
Det er ein realitet at både marknaden og forsyningslinene for legemiddel er globale. Det er ikkje realistisk at Noreg kan verta heilt sjølvforsynt med legemiddel. Det er heller ikkje det ein føreslår. Forslaget går ut på at vi skal ha ein større nasjonal beredskap for kritisk viktige legemiddel. Det har vi fremja forslag om før, og det er ikkje følgt opp. Vidare er det uttrykt stor glede over at det er ein samla komité som står bak innstillinga. Eg er meir kritisk, for eg ser at forslaga har vorte modererte frå det Framstegspartiet føreslo, og eg fryktar rett og slett at det same kan skje med desse forslaga som med det forslaget vi vedtok for eitt år sidan. No er det moderert til «med sikte på å inngå beredskapsavtaler» frå det at ein skulle etablere slike beredskapsmodellar. Og ein skal no «utrede og om mulig inngå forhåndskjøpsavtaler» i staden for å inngå. Senterpartiet står bak forslaga, men her er ein heilt avhengig av at ein har ei regjering som faktisk følgjer opp. Når ein les merknadene i saka frå regjeringspartia, argumenterer dei klart mot desse forslaga. Dei viser til EØS-regelverket, som seier at statsstøtteregelverket og lov om offentlige anskaffelser gjer at ein ikkje automatisk kan slå fast at legemiddel produsert i Noreg kan kjøpast inn av Noreg. Det står vidare at oppbygging av legemiddelproduksjon i Noreg av beredskapsomsyn er eit slikt omsyn som kan gje unntak frå EØS-regelverket om nasjonal produksjon med statsstøtte. Det står til og med at «erfaringene fra pandemien tilsier at finansiering av tiltak for å styrke og samordne en kommersiell tilbudsside begrunnet med beredskapshensyn er lite realistisk, gitt det juridiske rammeverket som det offentlige må operere innenfor.» Ein slår altså ned dette vedtaket i merknadene i innstillinga og seier rett ut at dette er det ikkje realistisk å få til slik regjeringa tolkar regelverket i EU. Slik sett er vi i den situasjonen, om vi skal ta dei på alvor, at EØS står i vegen for auka nasjonal legemiddelberedskap. Men det er sjølvsagt positivt at regjeringspartia likevel er med på forslaga. Det meiner eg forpliktar, og eg forventar at statsråden no følgjer opp Stortingets vilje.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-20:
I svarbrevet til komiteen skriv statsråden: «Jeg har forståelse for at oppstart eller utvidelse av produksjon av legemidler, som all annen næringsvirksomhet, kan medføre behov for risikokapital. Helsemyndighetene må imidlertid forholde seg til de rammene som lovgivningen setter. Jeg tilrår derfor at Stortinget ikke vedtar representantenes forslag.» No har òg regjeringspartia gått inn på forslaget, med ein litt moderert ordlyd, men det er interessant å vita korleis statsråden har tenkt å følgja opp desse forslaga, som er veldig konkrete på både førehandskjøpsavtalar og det å ha ein dialog med private med tanke på legemiddelproduksjon i Noreg.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-20:
Det er jo ein grunn til at opposisjonen er uroleg for korleis regjeringa kjem til å følgja opp desse vedtaka. Når representanten Sveinung Stensland seier at dette er dei i gang med og vi ikkje treng å vera urolege, så er det jo veldig rart at dei ikkje har skrive eitt ord om dette i innstillinga. Dei har berre skrive om at dette er veldig problematisk sett opp mot EØS sitt regelverk for statsstøtte og for offentlege anskaffingar. Dei går langt i å seia at pandemien ikkje er eit argument for at det er behov for auka legemiddelberedskap i Noreg – det vert vareteke på andre område. Da vil eg minna om at det er ein pandemi vi opplever no, og i krisescenarioa frå direktoratet var legemiddelmangel det største sannsynet for krise. Vi har ikkje opplevd ei nasjonal krise med legemiddelmangel enno, og da vert det uklokt å visa til at det gjekk bra under pandemien som vi hadde no. I statsråden sitt svarbrev åtvarar han rett ut mot forslaga, men no, når det står «utrede» og på sikt, er dei plutseleg greie. Og når regjeringspartia i merknader ikkje skriv eitt ord om at dei støttar forslaga, men berre skriv merknader om problematisering, er det grunn til å stilla spørsmål ved kor oppriktig ein står bak intensjonen i desse forslaga, som ein samla opposisjon var einige om i fjor, 14. mai, som ein samla opposisjon no òg er einige om, og som har fått støtte frå regjeringspartia. Vi kjem til å følgja med og etterspørja korleis desse vedtaka vert følgde opp. Det trur eg det er stort behov for.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-20:
Det finst fleire gode grunnar for forslaget om å tilby ein vaksine mot HPV-relatert kreft som òg beskyttar mot kjønnsvorter. Det som eg synest er problematisk, er meir prinsipielt: om det er riktig at Stortinget skal gå inn og vedta kva slags vaksine ein skal tilby i barnevaksinasjonsprogrammet. Særleg problematisk vert det jo dersom det er ein situasjon der det er éin tilbydar av denne vaksinen. Då betyr det jo òg at myndigheitene kanskje må akseptera kva pris som helst, og dei kan koma i ein situasjon der ressursbruken ikkje svarar til helsegevinsten. Vi meiner prinsipielt at denne avveginga ikkje høyrer heime i Stortinget. Avveginga mellom medisinsk gevinst og kostnad må følgja dei ordinære rutinane og reglane for prioritering i helsetenester. Det er bakgrunnen for vårt forslag: «Stortinget ber regjeringen sikre at det gjennomføres en metodevurdering på vaksine som beskytter mot både HPV-relatert kreft og kjønnsvorter, og på den bakgrunn vurdere å tilby en slik vaksine i barnevaksinasjonsprogrammet.» Dette forslaget vart av SV omtalt som betre enn ingenting. Eg meiner det er litt nedlatande – eg meiner at dette er eit veldig godt og fornuftig forslag som Stortinget faktisk kunne ha gått inn på. No kan jo dette skje sjølv om Stortinget ikkje gjer vedtaket om det, og det tenkjer eg òg kjem til å skje. Så det er vårt forslag. Til grunngivinga som òg vart omtalt i media, om at det var mange legar som kjøper denne vaksinen til barna sine: Eg tenkjer at det gjeld iallfall ikkje alle legar, men når det vert kjent, er det kanskje fleire som vurderer at ein skulle ha gjort det. Men det er ikkje eit argument at ei spesiell gruppe gjer dette. Det som er viktig politisk, er jo at det tilbodet som vert gitt, skal vi gi til alle, uansett bakgrunn. Då må vi gjera det på den riktige måten, og eg meiner at det ikkje går gjennom stortingssalen, men gjennom den ordinære saksgangen for prioritering i helsevesenet. Så ser eg fram til at den andre vaksinen kan verta eit tilbod for alle. Med det har eg tatt opp Senterpartiets forslag.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-20:
Det er heilt avgjerande og grunnleggjande at helsepersonell som skal arbeida i Noreg, beherskar norsk språk. Dagens ordning fungerer ikkje godt nok, så eg har stor sympati og forståing for dette forslaget frå Framstegspartiet. I dag vert det totale ansvaret for dette området lagt til arbeidsgivaren, og eg meiner at vi som storting ikkje kan skyva alt dette ansvaret over på kvar enkelt arbeidsgivar. Det er òg bakgrunnen for at vi fremjar eit forslag. Vi meiner at forslaga frå Framstegspartiet går vel langt i å regulera arbeidsgivar sitt ansvar, men vi meiner at dette må greiast ut, vi må greia ut språkkrav, og så må dette kombinerast med språkopplæring. Eg meiner at det òg må kombinerast med auka kontroll. Dette er nødvendig for å vareta både kvalitet og pasientsikkerheit i helsetenestene. Regjeringspartia og statsråden meiner at dette er arbeidsgivaren sitt ansvar. Mitt og Senterpartiets poeng er at det har det vore i alle år, men kva gjer vi når dette i dag ikkje fungerer godt nok? Da må vi ta nye grep. Forslaget frå Framstegspartiet om å kartleggja språkferdigheitene til alle tilsette i spesialist- og primærhelsetenesta, støttar vi ikkje. Vi har nok av undersøkingar som viser at dette er eit nasjonalt problem, og vi treng ikkje å bruka ressursane på å kartleggja språkkunnskapane til alle tilsette, det vert sløsing med ressursar, men vi støttar veldig at det er behov for nye tiltak på dette området. Eg ser at vi i høyringa får stor støtte frå dei profesjonane som har levert inn svar, både frå Legeforeningen, Sykepleierforbundet og Tannlegeforeningen. Fagforbundet var vel dei som var mest kritiske til at forslaget gjekk for langt i å regulera arbeidsgivaransvaret. Både Sykepleierforbundet og Legeforeningen viser òg til EØS-avtalen, at han avgrensar moglegheita til å stilla språkkrav ved autorisasjon, som òg er eit område Senterpartiet har vore opptatt av før, og som det òg er viktig å gjera noko med.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-20:
Eg ser at Legeforeningen i sitt høyringsinnspel ber om at det vert innført ei lovgiving på linje med den svenske, og at det bør vera konkrete reglar for korleis språkkontroll skal dokumenterast. Eg vil spørje statsråden om dette er noko som regjeringa har vurdert, og om han kan seia noko meir om korleis den svenske modellen er, og kvifor ein ikkje innfører det same i Noreg.
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-20:
Ja, eg ser at det er ulike argument i denne saka, men eg er meir oppgitt over at dette fungerer jo ikkje i dag, og kva skal ein gjera for at vi faktisk får betre språkkunnskapar blant dei som er helsepersonell? Eg har eit spørsmål som òg både Sykepleierforbundet og Legeforeningen tar opp, som går på at det i dag er moglegheit til å setja språkkrav ved autorisasjon, som jo er eit statleg ansvar, berre for dei som kjem frå land utanfor EØS. Nokon meiner at ein òg burde kunne setja språkkrav til dei som kjem frå EØS-land, for det kan vera like stort behov for det. Korleis vurderer statsråden det kravet, om å ha større språkkrav ved autorisasjon òg innanfor EØS?
Kjersti Toppe (Senterpartiet), 2021-05-20:
Eit kort innlegg frå Senterpartiet: Vi har i merknader i innstillinga, som òg Kristeleg Folkeparti har gått inn i, gjort greie for vårt standpunkt til både eggdonasjon generelt og dette forslaget spesielt – og kvifor vi ikkje støttar det. Kort fortalt meiner vi at dette inneber ei utviding av retten til eggdonasjon ved at ein fjernar dagens prinsipp om at eggdonasjon må vera medisinsk grunngjeven. Da går lovgivinga enda meir i retning av at assistert befruktning skal vera ein rett og ikkje helsehjelp ved infertilitet og ufrivillig barnløyse.
Hege Haukeland Liadal (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Jeg vil først få takke komiteen for godt samarbeid i saken om HPV-vaksine og kjønnsvorter, levert fra SV. Komiteen viser til at en i dag tilbyr en vaksine mot de fem vanligste kreftfremkallende HPV-typene. Det er likevel sånn at vaksiner utvikles over tid, og i Danmark og Sverige har en gått til innkjøp av vaksiner som også beskytter mot virus som gir kjønnsvorter. Norge har valgt å ikke gjøre det og kjøper ikke inn vaksiner som omfatter dette. Her skiller komiteen lag, og jeg vil nå over til mindretallets merknader i innstillingen. Arbeiderpartiet er opptatt av god barnevaksinering og ikke minst av den utviklingen en ser i vaksineringsbeskyttelse. Det betyr at vi støtter forslagsstillerne i at vi, som både Sverige og Danmark, tilbyr en HPV-vaksine som også beskytter godt mot kjønnsvorter. Det er sørgelig at ikke regjeringen med Høyre i spissen ønsker det samme. Kostnadene i kroner ved å gjøre om er liten, men byrden for dem det gjelder, er stor. Det er derfor vi ønsker å ta inn ny, innovativ vaksine i barnevaksinasjonsprogrammet. Jeg tar med det opp forslaget fra Arbeiderpartiet og SV og kan også melde at vi sekundært stemmer for Senterpartiets forslag i saken.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2021-05-20:
Komiteen behandler et representantforslag fra Fremskrittspartiet om at det skal stilles strengere språkkrav for helsearbeidere. I saken har de fremmet tre forslag, ett om å kartlegge språkferdigheter, et annet om norskopplæring og til sist et forslag om krav til å ha bestått språktest. Gode språkkunnskaper er viktig. I helsevesenet er det ekstra viktig at man forstår hverandre, både hva som høres, og hva som blir sagt. Gode språkkunnskaper bidrar til en trygg og god helsetjeneste. Det motsatte kan fort føre til situasjoner som truer pasientsikkerheten. Det ble innført språkkrav for å få autorisasjon i 2017 for dem som har utdanning utenfor EU/EØS-området. Som mye annet fikk ikke disse kravene tilbakevirkende kraft, og de gjelder derfor ikke for dem som fikk autorisasjon før 2017. Arbeidsgiveransvaret er en viktig del av arbeidslivet. Det er arbeidsgivers ansvar å sikre at kompetansen er riktig, brukes best mulig, og at det gjennomføres kompetanseheving. Det er utarbeidet en nasjonal veileder når det gjelder ansettelse av helsepersonell, som også omhandler arbeidsgivers plikt til å sørge for nødvendige språkferdigheter. Riktig kompetanse til riktig tid er en viktig komponent i gode tjenester til innbyggerne. Vi er heldige i Norge, og stort sett er dette på plass. Det er et faktum at språk er en viktig del av kompetansen som man trenger for å yte. Det er satt i gang et arbeid for å utvikle en veileder som skal si noe om hvilken kompetanse som er nødvendig hvor, og hvilke muligheter for kompetanseheving som foreligger. Men som så mye annet det siste året har koronapandemien påvirket dette arbeidet, og det er blitt noe forsinket, men jeg tror at dette vil være et godt og nyttig verktøy når det kommer på plass. Det fine med at vi alle har blitt mer digitale det siste året, er at også kompetansehevingstiltakene har funnet veien dit og er blitt bedre, selv om man gjennomfører det fysisk sett hver for seg. Det finnes mange digitale kurs og kompetansehevingstiltak man kan benytte seg av, og jeg vet at mange allerede bruker disse for å sikre utvikling og kompetanseheving. Arbeidsgivers ansvar omfatter også å gi folk tid til den kompetansehevingen de trenger. Når det gjelder forslaget om å gjøre nødvendige lovendringer for å innføre krav om bestått norsktest på minimum B1-nivå for pasientkontakt og B2-nivå for stillinger som krever høyere utdanning, er flertallet i komiteen uenig i at dette er et godt virkemiddel. Det vil kunne svekke arbeidsgivers mulighet til å vurdere hvilke norskferdigheter som er nødvendig i de ulike stillinger. Det er som sagt innført språkkrav for personer med utdanning utenfor EU/EØS-området, og krav om forsvarlighet i tjenesten er lovfestet både for arbeidsgiver og helsepersonell. Å stille krav om ytterligere språkkrav kan bidra til å svekke arbeidsgivers eget ansvar for å sørge for forsvarlige helsetjenester.
Hilde Kristin Holtesmo (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet mener at gode norskkunnskaper i helsevesenet er avgjørende: for ansatte, for pasientene, for pårørende og annet helsepersonell. Manglende språkkunnskaper kan medføre farlige situasjoner for pasientsikkerheten. Misforståelser om medisiner eller behandling som skyldes språkutfordringer, kan få alvorlige konsekvenser. Og i eldreomsorgen kan det føre til utrygghet om brukere ikke kan kommunisere på godt norsk med de ansatte. Arbeiderpartiets medlemmer i komiteen registrerer at fagorganisasjoner har gjennomført undersøkelser som bekrefter språkproblemer i helsevesenet allerede. Undersøkelsene viser bl.a. at 40 pst. sier seg enig i at slike språklige utfordringer i arbeidet har ført til dårligere omsorg for pasientene, og 15 pst. av spurte sykepleiere mente at språkproblemer på arbeidsplassen har medført fare for liv og helse. På bakgrunn av dette mener Arbeiderpartiets medlemmer i komiteen at det er feil prioritering å bruke ressurser på å kartlegge språkferdigheter til alle som jobber i spesialist- og primærhelsetjenesten. Beregninger fra SSB viser til at det vil være behov for opp mot 110 000 flere årsverk innen helse og omsorg fram mot 2035, og at om 40 år må hver tredje arbeidstaker jobbe i helse- og omsorgssektoren. Det er derfor ikke hensiktsmessig å ekskludere aktuelle kandidater til sektoren med bakgrunn i strenge språkkrav. For strenge språkkrav kan bidra til å svekke rekruttering og ikke minst regulere arbeidsgivers ansvar for å tilsette den som er best kvalifisert til stillingen. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet mener at de språkkrav som stilles, må være relevante for stillingen og tilpasses den tjenesten som skal utføres. Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstrepartis forslag er: «Stortinget ber regjeringen utrede en lovregulering av språkkrav – kombinert med tilbud om språkopplæring – som er nødvendig for å ivareta kvalitet og pasientsikkerhet i helsetjenesten, og komme tilbake til Stortinget på egnet måte.»
Kari Kjønaas Kjos (Fremskrittspartiet), 2021-05-20:
Hele 90 pst. av sykepleierne i Sykepleierforbundets undersøkelse svarte at det var språkproblemer i helsevesenet, og 40 pst. var enig i at språkproblemer på deres arbeidsplass hadde ført til dårligere omsorg. Det mest alvorlige funnet i undersøkelsen var at l5 pst. av sykepleierne mente at språkproblemer på deres arbeidsplass hadde ført til fare for liv og helse. Misforståelser mellom pasient og helsetjeneste kan få fatale konsekvenser. Det er derfor vi gir innvandrere med dårlige norskkunnskaper tolk i sitt møte med helsetjenesten. Men det må også bety at det er like viktig at norsktalende kan forstå hva legen eller sykepleieren forsøker å kommunisere. Min far har vært hyppig innlagt på sykehuset de siste årene. Det er ikke noe galt med behandlingen og pleien han får, men det er en stor utfordring at han, som har svært svekket hørsel, i tillegg skal forsøke å forstå mangelfull norskkunnskap i dialogen mellom ham og den ansatte. Han blir redd og frustrert når han ikke forstår, og dette har vært enda mer utfordrende under pandemien. Der mamma tidligere kunne hjelpe ham, er hun på grunn av smittefaren utestengt fra å besøke ham. Fremskrittspartiet mener at det må gjennomføres en systematisk kartlegging av alle ansatte i spesialist- og primærhelsetjenesten. Ansatte som ikke oppfyller kravene, må gjennomføre norskopplæring og bestå en norsktest for å kunne fortsette i en stilling med pasientkontakt. En gjennomgang av norskkunnskapene blant helsepersonell i Oslo og Drammen viser at behovet for å heve språkferdighetene blant en del ansatte er stort. De fleste ansatte som har svake språkkunnskaper, har satt pris på at de har fått norskopplæring, og vi fremmer forslag om dette. Fremskrittspartiet foreslår å gjøre nødvendige lovendringer for å innføre krav om bestått norsktest på minimum B1-nivå for pasientkontakt og B2-nivå for stillinger som krever høyere utdanning. Et slik krav eksisterer i barnehageloven i dag. Fremskrittspartiet registrerer at regjeringspartiene mener at det er naturlig at arbeidsgivere i helse- og omsorgstjenesten løpende vurderer hva som er nødvendige språkkvalifikasjoner for å ivareta ulike arbeidsoppgaver. Vel, om det hadde vært korrekt, hadde vi ikke fått slike tilbakemeldinger som vi har fått både fra pasienter, pårørende og ansatte. Samtlige som har sendt høringsinnspill, er enige i behovet for å styrke språkopplæringen, og det er stor støtte til å innføre språkkrav og språkkontroll. Fremskrittspartiet synes selvsagt at det både er trist og litt skremmende at våre forslag ikke ser ut til å bli vedtatt i dag. Vi vil derfor, dersom våre forslag faller, subsidiært støtte forslaget fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV. Jeg tar hermed opp Fremskrittspartiets forslag i saken.
Mari Holm Lønseth (Høyre), 2021-05-20:
Saken gjelder et representantforslag fra Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og SV om å sikre at kvinner i et likekjønnet par skal få en reell mulighet til å velge selv hvem av kvinnene i paret som skal gå gravid med parets barn. I forslaget fremmes det også et lovendringsforslag til bioteknologiloven. Bakgrunnen for forslaget er at de samme partiene i forliket om bioteknologiloven hadde en intensjon om å sikre muligheten til partnerdonasjon innad i paret uavhengig av medisinsk behov, men i merknadene til forliket ble det imidlertid skrevet: «For likekjønnede par finnes det tilfeller der den ene kvinnen har gode egg, mens den andre kvinnen har bedre forutsetninger for å gjennomføre et svangerskap. Flertallet mener at det i slike tilfeller må være lov å bære fram et barn ved bruk av partnerens egg og donert sæd.» Det er bakgrunnen for at loven til nå har blitt tolket som at det var behov for en medisinsk begrunnelse for partnerdonasjon, men det ønsker de nevnte partiene å endre på med dette forslaget.
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Nå har det gått nesten et år siden vi fattet vedtaket om bioteknologiloven, 26. mai i fjor. Det er fint at vi rekker å få denne presiseringen på plass før sommeren. Jeg vil benytte anledningen til å takke saksordføreren, som har sørget for at vi har fått en smidig behandling av denne presiseringen av loven. Som saksordføreren var inne på, hadde vi i forbindelse med behandlingen i fjor en merknad som brukte et medisinsk tilfelle som eksempel på hvorfor dette burde være lov, men det var aldri forslagsstillernes eller partienes intensjon i fjor at det skulle være begrenset til dette tilfellet. Man ønsket tvert imot at partnerdonasjon skulle behandles særskilt og annerledes enn vanlig eggdonasjon. Vi er glad for at dette nå kommer på plass, at kvinner nå selv kan bestemme hvem som skal få bære fram barnet. Vi antar at dette vil komme raskt på plass, for vi har fått tilbakemeldinger om at det er par som har blitt rammet av denne strenge lovtolkningen fram til nå. Jeg vil også benytte anledningen til å understreke hvor viktig det er at vi kommer i mål med de andre vedtakene som ble fattet i forbindelse med bioteknologiloven i fjor. Vi vet at det er par som venter på andre deler av det vi fikk gjennomslag for i fjor, enten det er tidlig ultralyd, NIPT-test eller andre ting. Vi er glad for at det nå ligger inne i forslag til revidert nasjonalbudsjett, og at vi kan komme i mål med alt som vi faktisk vedtok 26. mai i fjor, i løpet av dette året.
Solfrid Lerbrekk (Sosialistisk Venstreparti), 2021-05-20:
Lesbiske par skal få moglegheit til å donera egg til partnaren sin. SV har saman med Arbeidarpartiet og Framstegspartiet opna opp for partnardonasjon, men regjeringa har misforstått, eller intensjonen har, som eg skjønar, ikkje gått heilt tydeleg fram. Dermed har dette til no berre vore lovleg for dei som har medisinske grunnar. Òg i ein interpellasjon som vart halden tidlegare, var me saman med Arbeidarpartiet og Framstegspartiet tydelege på kva fleirtalet meinte i denne saka, men regjeringa har heller ikkje etter den saka villa endra på praktiseringa. Difor må me no overkøyra regjeringa ein gong til. Det vil vera ein stor fordel for likekjønna par å få denne moglegheita, både på grunn av at det er mindre fysisk belastande med egguttak og hormonperiode i sjølve befruktninga, og – ikkje minst – økonomisk. Eg tør å påstå at mesteparten av assistert befruktning, i alle fall blant lesbiske par, i dag skjer i private klinikkar, og dette er ein kostbar affære. Det er svært sannsynleg at fleire likekjønna par ville hatt fleire barn dersom den økonomiske belastninga ikkje var så risikabel og stor. Det er svært viktig for SV at eggdonasjon ikkje skal verta ein marknad. Me har sett i brosjyrar frå USA at folk kan kjøpa egg og velja kvinne. Difor skal det vera heilt anonymt med eggdonasjon, men det lagar ikkje ein marknad for menneske som elskar kvarandre og dermed òg vil hjelpa kvarandre. Eg er lesbisk sjølv. Partnaren min har nyleg født vårt første barn, og det er ein lette å tenkje på at dersom eg vil føda eit barn, så kan prosessen verta noko enklare i og med at me allereie har nokre egg på frys. Det er òg fint å tenkja på at eg kan føda eit 100 pst. biologisk søsken til sonen vår. Dette er eit flott framsteg for både lesbiske og transfamiliar.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
På vegne av en enstemmig komité legger jeg fram sakene om opphavsrett til åndsverk og samtykke til Marrakechtraktaten om å lette tilgangen til utgitte verk for personer som er blinde, har nedsatt synsevne eller har andre funksjonsnedsettelser som vanskeliggjør lesing. Komiteen gir sitt samtykke til de foreslåtte lovendringene og ratifikasjon av Marrakechtraktaten av 27. juni 2013. Sakens realiteter handler om å bedre tilgangen til litteratur for personer som ikke kan se, eller på andre måter har utfordringer med å kunne lese, ved å gjøre litteratur tilgjengelig i alternative formater. Selve gjennomføringen av de detaljerte forpliktelsene vil skje gjennom forskrift i åndsverkloven i tråd med forutsetningene som ligger til grunn i den åndsverkloven som Stortinget tidligere har behandlet. Bakgrunnen for traktaten er det som World Blind Union har kalt bokhungersnøden. I 2016 anslo FNs Verdens immaterialrettsorganisasjon at det på verdensbasis er 285 millioner mennesker som ikke kan lese på grunn av blindhet eller andre synshemminger. Kun mellom 1 og 7 pst. av verdens bøker er tilrettelagt for dem. Norge undertegnet Marrakechtraktaten i juni 2014, og den trådte i kraft i september 2016. I dag er det 75 stater i tillegg til EU som er parter i denne traktaten. For å oppfylle våre forpliktelser i traktaten må det innføres regler som tillater utveksling av tilgjengelig format traktatstatene imellom. Ved å gi vår tilslutning til vedtakene komiteen samstemt står bak, vil utveksling av tilgjengelig format mellom de ulike nasjonale lyd- og blindeskriftbibliotekene og utveksling direkte til personer som er omfattet av ordningen, bli en realitet. Med det håper vi at det skal bli slutt på bokhungersnøden, sånn at flere mennesker får litteratur tilgjengelig på en måte som gjør at de kan tilegne seg den.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Takk til både forslagsstillerne og saksordføreren for at saken er grundig og godt behandlet. Jeg ble med som frivillig da det første krisesenteret åpnet i Kristiansand. Jeg tror det var rundt 1980. Da hadde vi et telefonnummer som vi kunne kontaktes på, vi hadde en sofa som vi kunne sove på vi som var telefonvakter, og telefonen var betjent fra kl. 20 til kl. 7 om morgenen. Det er blitt bedre, men selv om tiltakene er blitt bedre og omfatter mange flere, er de voldsutsattes fortvilelse, desperasjon, frykt, håpløshet og behov for hjelp ikke blitt mindre. Og pandemien har gjort at tiltak for kvinner har blitt vanskeligere å dra nytte av, mens volden har økt. De som er utsatt for den, er blitt mer alene. De som er utsatt for vold og overgrep, skal få den hjelpen de har behov for. Det er fellesskapets forpliktelse. De skal få det når de trenger det, og ikke minst skal de få den beskyttelsen de trenger for å kunne leve et trygt liv. Rapporten Kommunenes krisesentertilbud – en kunnskapsoppsummering peker på flere utfordringer. Det er behov for å styrke hjelpen de voldsutsatte får, ikke minst å bidra til at hjelpekjedene blir mer sammenhengende. Forebygging, beskyttelse, avdekking og etterforskning må henge sammen med muligheten for å ha et liv etterpå. Da snakker vi om lavterskeltiltak, bredt hjelpetilbud, nødvendig kompetanse og gode velferdsordninger, som f.eks. tilgang på et sted å bo – et trygt sted. Det er nå ti år siden kommunene fikk ansvar for krisesentertilbudet gjennom kommunenes rammetilskudd. Arbeiderpartiet etterlyste i Stortinget i forrige sesjon en grundig gjennomgang av krisesentervirksomheten. Det er bra at regjeringa nå har tatt initiativ til en slik gjennomgang. Vi mener det er viktig å ha denne gjennomgangen som grunnlag for å endre tilbudene, og vi vil derfor avvente konkrete forslag til vi har fått evalueringen på bordet i Stortinget. Vi synes også, som saksordføreren, at statsrådens redegjørelse var god. Derfor voterer vi ikke for forslagene nå, bortsett fra det med egenandeler. Til slutt må jeg si at jeg er bekymret for de signalene som kommer fra flertallspartiene. Jeg vil minne dem om at det er et flertall i denne saken for å fase ut de kommersielle aktørene fra barnevernet, og det er slett ikke noe behov for å fase dem inn i krisesenterbevegelsen. Det er en politisk retning som Arbeiderpartiet tar sterkt avstand fra, og jeg håper at vår retning vil få tilslutning ved valget.
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Denne regjeringa har gjentatte ganger kuttet i frivillige organisasjoners budsjetter og begrunnet det med at de ikke skal drive med politisk påvirkning. Det er en politikk som er fjernt fra det Arbeiderpartiet tenker om frivillige organisasjoners rolle og sivilsamfunnets rolle. Selvfølgelig skal frivillige organisasjoner drive med politisk arbeid opp mot den til enhver tid sittende regjering eller kommunestyre. De jobber der ute og er øret til det vanlige folk opplever av politiske vedtak. Krisesentersekretariatet er en slik organisasjon, og Arbeiderpartiet har foreslått å styrke Krisesentersekretariatet i sine budsjetter nettopp fordi de er en viktig koordinerende aktør som kan bringe viktig kunnskap fra krisesentrene over hele Norge, tilbake til storting og regjering. Regjeringa vil ikke styrke budsjettene til Krisesentersekretariatet. Hvorfor ikke?
Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2021-05-20:
Jeg elsker å fiske. Det er noe av det gøyeste jeg gjør. Jeg har fått to sjøørret, jeg har ikke fått laks, men jeg har ikke brukt redskaper, de har faktisk hoppet opp i båten. Så for meg er det gøy. Men for andre er det nødvendig. Det er fiskerne. De lever for og av det de får av havet. Det er ingen tvil om at Arbeiderpartiet vil ha en forsvarlig forvaltning av våre villaksstammer. For å gjøre det på den best mulige måten må vi ha kunnskap, og den kunnskapen vi har, peker på at det er utfordringer knyttet til beskatning av de sårbare bestandene i kystområdene. På Agder er det store dilemmaer knyttet til hvordan en skulle stille seg til denne saken. På den ene sida har vi i Arbeiderpartiet en helt tydelig og klar miljøprofil og klimaprofil som veier tungt for våre avgjørelser. På den andre sida har vi små lokalsamfunn langs kysten som er avhengige av at de får fiske, som er avhengige av at folk kan dra på fiske. Det er små fiskemottak. Det betyr at de som lever av den fisken, skaper grunnlag for skole der folk bor, de skaper grunnlag for at det er matvarer i butikken der de bor, og de skaper grunnlag for å videreføre et tradisjonsyrke fra den ene generasjonen til den andre der de bor. Vi har hatt stor pågang av folk som har vært opptatt av dette fisket – ordførere, Fiskerlaget Sør og enkeltpersoner har henvendt seg til oss og fortalt om hvor viktig det er at de får opprettholdt sin mulighet til å ha livsinntekt knyttet til virksomheten på sjøen. Jeg vil gi en honnør til komiteen, som virkelig har vært på hugget og tatt imot alle de henvendelsene, og som har gjort sitt beste for å balansere de forskjellige hensynene i behandlingen av denne saken. Jeg kan bare si at jeg er fornøyd med at komiteen har kommet med de forslagene de har kommet med, og de forslagene som Senterpartiet og Arbeiderpartiet har fremmet. Jeg vil også si at jeg er veldig tilfreds med at Fremskrittspartiet har valgt å stemme subsidiært for forslag nr. 2, for det vil være en god sak for fiskere langs kysten.