Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-12-19:
Vi er i en krise av en annen art enn det vi har hatt før. Det er ofte sånn at man opplever at stortingsrepresentanter, regjeringsmedlemmer og andre forteller om en reise de har vært på, at de har møtt et menneske, faktisk, og fått noen erfaringer med det. De forteller om sitt besøk, og om den de møtte, og reiser tilbake hit, og så er det vel omtrent som det var før. Det er noe litt kleint over en del av de besøkene, må jeg få si. Men denne krisen er ikke sånn. Denne krisen er min sønn, som nettopp har vært i karantene og heldigvis kom ut med negativ test. Den er min mormor, som jeg ikke får lov å besøke på sykehjemmet. Denne krisen er mine bekjente og mine naboer, som er i ferd med å miste bedriften sin og arbeidsplassen sin. Den er hun vi kaller frisøren, men som egentlig er venninnen min, som nettopp har kjøpt en frisørsalong, og startet opp på dette tidspunktet, eller dem jeg kjenner som eier et hotell, som egentlig skulle ut av det og selge og få en annen hverdag, men som nå har stått gjennom krisen istedenfor. Og de som har følt at næringslivet kanskje ikke tar hensyn eller er for kortsiktig, eller at det er et useriøst arbeidsliv, får i hvert fall se noe nytt når de ser hvor mye de enkelte bedriftene har tatt hensyn, snudd seg rundt og forsøkt å skape en trygg hverdag og en framtid for sine ansatte og sine bedrifter. Det er som Nordahl Grieg skrev i det fantastiske diktet fra aprildagene 1940: «Vi er så få her i landet, hver fallen er bror og venn» – ikke en fremmed man har besøkt. Som for 2000 år siden venter vi nå, før jul, på frelsen, ikke for vår sjel, men for pandemien, gjennom en vaksine. Og jeg har sagt til alle at det har vært viktig for å få til grunnlaget for det og for smittemateriell. Men jeg må si at jeg kanskje reagerer noe på at det ser ut som om ett av partiene i salen mener at det viktigste nå er å rope «ulv» – både i reell og i overført betydning. Lederen for næringskomiteen forveksler av og til stolthet med selvtilfredshet og framstiller det som om det bare er metthet og ikke ydmykhet. Jeg for min del skal ikke gjenvelges – det er ikke mitt eget valg, men andres – men på grunn av en pågående slankekur har jeg sjelden vært så sulten som nå. Men det var kanskje ikke det han tenkte på. Vi skal være ydmyke for at i en krise som dette vil det være ting som ikke går som de skal. Vi skal lære av feil, og vi skal kanskje gjøre nye feil, sånn går verden videre, men samtidig må det også være lov å være stolt av det en får til. Jeg er stolt av å ha gått ned 15 kilo, men jeg vet at kroppen ikke er perfekt. Så jeg er stolt, men ikke perfekt, og fortsatt sulten. Og jeg er stolt over Norge: Alt er ikke perfekt, men jeg er stolt av det vi har fått til, og vi er fortsatt sultne. Jeg er stolt av bedriftene som har snudd seg rundt, som har tilpasset seg, som har funnet nye løsninger, og som har brettet opp ermene og gått videre, som trenger hjelp og får det, og skal få det også videre. Jeg er stolt av at vi har fått på plass ordninger raskere enn andre land og mer dekkende enn andre land. Jeg er stolt av helseinnsatsen vår, som gjør at krisen blir mindre og går over fortere og gir flere arbeidsplasser(presidenten klubber) (presidenten klubber)