Odd Einar Dørum (Venstre), 2008-02-14:
Komiteens innstilling omhandler et tema som etter hvert begynner å bli kjent for komiteen og for Stortinget, nemlig styrket lærerkompetanse og rekruttering av nye lærere. Komiteen står samlet om følgende utgangspunkt: at læreren er viktig for elevenes læringsutbytte, og at lærerne er den viktigste enkeltfaktor i norsk skole. Det er komiteens felles utgangspunkt. Det er også noe felles i virkelighetsbeskrivelsen, f.eks. at vi er i en situasjon hvor vi står rett ved en lærerkrise, og at vi i hvert fall vil få den forsterket. NRK Rogaland melder i dag at man i Stavanger mangler 200 lærere, og Nationen melder i dag at i Hå på Jæren velger man å betale lærerne ekstra godt for å være sikker på å få tak i noen. Det er dagens øyeblikksbilde når det gjelder et av de bakenforliggende temaene - lærerrekruttering. I beskrivelsen av forholdene står komiteen samlet, men så blir det slik som det ofte er i politikk, at man skilles når virkemidlene skal presenteres - dvs. det er noe felles her også: Vi er alle sammen fullt ut enige om at dette har vi drøftet flere ganger, og når vi viser til fortiden, vil det framgå av dokumentene at det også har vært uenighet. Så når jeg nå går videre, vil jeg ha som utgangspunkt at flertallet, som er regjeringspartiene, begrunner sitt standpunkt, fordi flertallet foreslår det som innstillingen munner ut i, nemlig at forslaget vedlegges protokollen, mens mindretallet har en serie av forslag som vil bli tatt opp av representanten Ine Marie Eriksen Søreide senere. Når det så gjelder de forslagene som mindretallet har tatt opp, er det for meg som saksordfører nesten ubegripelig at vi ikke skulle stå samlet om minst tre av dem. Det første handler rett og slett om å føre videre den etterutdanningssatsingen som ligger i Kunnskapsløftet, og som jeg som norsk borger oppfatter at Regjeringen vil. Det andre forslaget handler om hvordan vi faktisk registrerer at denne etterutdanningen når fram til dem det gjelder, altså lærerne, fordi vi har fått mange uromeldinger om det. Et av de senere forslagene handler om seniortiltak, for helt konkret å sørge for at f.eks. realfagslærere kan bli værende i skolen i henhold til den beskrivelsen som er gitt. Alle disse punktene avvises ved voteringene som kommer. Når det gjelder Venstre, er det slik at vi på viktige punkter går lenger enn det vi her står sammen med andre om. Men det har vi hatt anledning til å behandle tidligere, og det har vi anledning til å behandle senere, bl.a. når komiteen og Stortinget får en sjanse til på nytt å vurdere et lærerløft for norske lærere når man senere skal drøfte lærerutdanningen allment. Det er nesten rart at regjeringspartiene helt systematisk avviser forslag som på noe som helst praktisk vis kan tenkes å bidra til rekruttering av lærere til skolen. Jeg må innrømme at jeg ikke begriper det. Jeg begriper det ikke, fordi det nå er - tror jeg - ti år siden representanten Sigvald Oppebøen Hansen tok et lignende initiativ overfor daværende statsråd Jon Lilletun. Han ble mottatt, som det heter på hans språk, med stor fagnad og begeistring; han ble tatt vel imot. Og ikke bare det: Han utløste en handling. Første gang Venstre fremmet et forslag om å rekruttere flere lærere, foreslo representanten Oppebøen Hansen at dette burde den daværende statsråd - det var statsråd Djupedal - lytte veldig godt til, i betydningen «gjøre noe med». Etter disse kloke ord fra representanten Oppebøen Hansen har vi likevel kommet i den stillingskrigen som i grunnen denne komiteinnstillingen viser, at flertallet har et standpunkt hvor de stadig enten viser til ting som Regjeringen har gjort, eller til kommende stortingsmeldinger, mens opposisjonen i ulik grad har praktiske forslag som vil prøve å bøte på det som er situasjonen, både når det gjelder rekruttering, og når det gjelder kompetanse. Denne undring får da være meldt, og så får det være slik at vi senere i debatten, både fra flertallet og fra andre partier, får begrunnet standpunktene. Det er allikevel slik at hvis vi ser på merknadene, er vi alle sammen glad for at det kan skje en kontakt mellom skole og næringsliv. Vi vet at det er gode forslag på dette området, og vi er alle sammen opptatt av å få flere realfagslærere. Men som sagt: Når vi kommer til det punkt at vi skal etablere arbeidstids- og bonusordninger for å gi et håndslag til realfagslærere - fra fylte 55 år - for at de skal være lenger i skolen, og faktisk følger opp den konkrete kunnskapen som alle er enige om, og beskriver i denne meldingen, skilles våre veier. Disse skillelinjene blir nesten ufattelige. De blir også utfattelige fordi flere mener at vi skal inngå et skolepolitisk forlik. Man kan da ikke inngå et skolepolitisk forlik mellom noen som stadig enten viser til ting som har vært gjort før, eller til noe som skal komme til å skje, mens alle de andre peker på konkrete forslag nå. Det er gamle skillelinjer - de er etter hvert kjære, men de er desto viktigere. Debatten vil belyse dem. Norsk skoledebatt fortjener at disse skillelinjene får lov til å bli der inntil det presser seg fram nødvendige løsninger både når det gjelder rekruttering og lærerkompetanse. Jeg viser til komiteens innstilling når det gjelder flertallets holdning, nemlig at forslaget vedlegges protokollen.