Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 1999-06-10:
Skogbruksnæringen er en for landet viktig næring, som endelig kommer opp til diskusjon igjen. Dessverre er det lenge siden – det var i 1984-85 – vi hadde en grunnleggende diskusjon om skogbruksnæringens utvikling. Det er en viktig næring, fordi den i hundrevis av år har hatt stor betydning økonomisk. Det er bare å se seg rundt her i Oslo og langs hele kysten, så vil en se at de stedene der bysamfunnene vokste opp, var de stedene der tømmeret kom ned, til utskipningshavner. I hundrevis av år har altså næringen påvirket lokalsamfunn og bidratt til verdiskaping som vi senere har kunnet fordele i velferdssamfunnet. Hele denne tiden har næringen vært internasjonalt avhengig. Vi kan finne nedtegninger bl.a. i England fra tilbake til 1200-1300-tallet om byggeaktivitet på grunnlag av tømmer som var utskipet fra f.eks. Laurvig, som det het den gangen. Den internasjonale avhengigheten som denne næringen lever under, kan næringen godt, kjenner næringen til og har næringen levd med. Det har ført til at de internasjonale konjunktursvingninger også har slått inn i vårt land med hensyn til denne næringens mulighet til eksport. Nettopp derfor er denne næringen veldig avhengig av de generelle politiske rammevilkårene som vi legger for næringslivet. Det er ikke noen annen næring som så fort merker problemene hvis vi ikke sørger for å holde orden i økonomistyringen av landet. Den er blant dem som blir først rammet av valutaustabilitet, en vet ikke hva en får betalt for produktene sine. Den blir sterkt rammet av at vi har et rentenivå i Norge som er dobbelt så høyt som i resten av Europa. I det hele tatt slår de generelle rammevilkårene veldig sterkt inn i denne næringen, og det synes jeg også vi bør ha nevnt når vi i tillegg skal diskutere de problemene som er spesielle for næringen. Nettopp når det gjelder den spesielle utfordringen denne næringen har, er jeg glad for at den regjeringen som sitter nå, har fulgt opp Jagland-regjeringens intensjon om å lage en skogmelding. Det viktige med meldingen synes jeg er at den prøver å få fram at det er en felles avhengighet gjennom hele næringen, at råvareproduksjonen er trygg og prisen er god først når produktene som er ferdig foredlet, er solgt til forbruker. Å få gjennomslag for den tankegangen i hele denne næringen tror jeg er noe av hovedgrunnlaget for å få til en videre utvikling. Nettopp derfor var kanskje det som skuffet aller mest i meldingen, ikke den jobben som Landbruksdepartementet har gjort, men den jobben som Næringsdepartementet tilsynelatende ikke har gjort. For de foredlingsstrategiene, eksportstrategier osv. som i langt større grad ligger i Næringsdepartementet enn i Landbruksdepartementet, synes jeg i for stor grad er fraværende i denne meldingen. Derfor har vi latt gå fra oss en mulighet til å ha en skikkelig gjennomgang av næringen fra a til å. Det må vi imidlertid jobbe videre med. Det er lagt til grunn for det i det verdiskapingsprogrammet som er foreslått, og som jeg støtter fullt ut, men som jeg synes er altfor lite konkret, på grunnlag av for lite engasjement fra Næringsdepartementets side. Produktutvikling er en forutsetning for å øke prisen på sluttproduktet, og Norge, som ikke skal være et lavprisland, er nødt til å ha høy foredlingsgrad hvis vi skal ha god verdiskaping på en råvarebasert næring som skogen er. Det er et tankekors når enkelte hevder at Danmark har like stor verdiskaping på skogprodukter som det vi har i Norge. En kan si hva en vil om Danmark, men når en kommer dit ned, er det i hvert fall ikke akkurat villmarka som suser imot en, eller de store ressurstilgangene. Da må det være noe som de gjennom nøysomhet på råvaresiden har vært nødt til å utvikle, som vi som har mye råvarer, ikke har vært i stand til. Vi må i framtiden selvfølgelig ha effektiv volumproduksjon, som vi har hatt, og der utviklingen kommer til å gå videre, men skal distriktene også kunne ha fordel av foredlingssiden av denne næringen, må også en del nisjeproduksjon legges ut i distriktene. Jeg tror det er der framtiden til distriktenes foredlingsindustri ligger, ikke i å konkurrere om å skjære 2"" x 4"" fortere og fortere. Råvareproduksjon er helt avgjørende for at vi skal ha grunnlag for foredlingssiden, og det er, som andre har vært inne på, et stort tankekors at store deler av vår møbelindustri f.eks. må importere furu fra Finland når man skal lage furumøbler, som vi tror er norske når vi sitter foran peisen. Det har nok noe med det å gjøre at vi har vært vant til å tenke volumproduksjon, og i liten grad nyanserer bruken av råvarer, slik at vi kan få de aller høyeste prisene på de aller beste delene av råvaren. Vi har nok i langt større grad vært vant til å kappe stokken slik at den passer til lastebilen istedenfor at den eventuelt skal passe til møbelproduksjon. Her har vi med produktutvikling å gjøre. Skal den råvaren som vi skal foredle, bli god, trenger vi fagfolk til å drive også på råvaresiden. Noe av det som skuffer meg i meldingen, er at Regjeringen faktisk foreslår at det skal bli lettere å kvitte seg med arbeidsfolk i skogen. Selv om Regjeringen på en utmerket måte beskriver behovet for foryngelse og kulturarbeid i vekstperioden i skogen, foreslår den at det skal bli lettere å kvitte seg med arbeidsfolk. Det skal altså bli lettere å registrere seg som selvstendig næringsdrivende – entreprenørvirksomhet som i hovedsak er avvirkningsbasert –men da vil vi risikere å miste den fagkunnskapen som er nødvendig med hensyn til den helårige driften i skogen. Vi mener tvert imot at skogutdanningen må styrkes. I enkelte deler av landet – mekaniseringsgraden er høy og kommer sikkert til å bli høyere – er faktisk resultatet at vi ikke har de fagfolkene som skal stelle skogen fra den er plantet til den er hogstmoden igjen neste gang. Der trenger vi kvalifiserte fagfolk, der trenger vi skogsarbeiderne, og vi må altså ikke redusere ansettelsessikkerheten til dem som jobber i skogen. Meldingen legger vekt på miljøsiden av skogbruket, og det er bra. Jeg er overbevist om at den beste strategien for skogbruket er å møte høyt på banen når det gjelder miljøspørsmål, for i sitt vesen er jo dette en miljøvennlig produksjon, som nettopp av den grunn bør ha store fordeler i konkurranse med andre produksjoner i framtiden. Men det har vært noen konflikter. Det har vært konflikter når det gjelder skogsveier, det har vært konflikter i forhold til f.eks. friluftsliv og hogstflater. Men jeg er overbevist om at når næringen er offensiv og nettopp presenterer den betydningen som f.eks. voksende skog har for CO2-binding og de muligheter man gir allmennheten til å bruke utmarksressurser, ja, da kan næringen stå oppreist og trygt hevde at den bidrar til positiv miljøeffekt og ikke er et miljøproblem, når en tar hensyn til biotoper, til landskap osv. som moderne skogbruk faktisk gjør. Så har noen spurt hvorfor i all verden vi da ikke vil være med på å innføre miljøforskrift. Nei, det er rett og slett ut fra at vi mener det er en bedre strategi for å få aktiv forståelse og engasjement i forhold til miljømessig riktig skogdrift hos den enkelte driver, at prosjektet Levende Skog får lov til å gå videre. At næringens egne organisasjoner gjennom å påvirke sine medlemmer øker forståelsen for og kunnskapen om å drive miljømessig riktig, synes vi er verdt et forsøk, istedenfor i første omgang å gjennomføre miljøforskrift. Det er altså ikke en avvisning av tanken om miljømessig riktig skogbruk. Det er det motsatte. Det er et forsøk på å antyde hvilken strategi som er best for at vi skal få et miljømessig riktig skogbruk. Derfor mener vi at Levende Skog-prosjektet må få lov til å virke, og så får vi se på erfaringene fra det når det har gått et par år. Skognæringen er ekstremt langsiktig. Det arbeidet som blir gjort i dag, ser vi resultatene av i beste fall om 60-70 år, eller 100-120 år andre steder. Nettopp derfor kan det være vanskelig fra det ene til det andre års budsjett å få forståelse for at vi akkurat her må sette inn noen ressurser. Men da synes jeg vi skal holde fast ved at vi her har en mulighet til å satse på råvarer, og til å satse på en næring som kommer til å eksistere etter at oljealderen er over. Derfor tror jeg løsningen ligger i at produktutvikling og kompetanseheving også føres inn i denne råvarebaserte næringen.