Saera Khan (Arbeiderpartiet), 2009-04-28:
Det nye mangfoldige og flerkulturelle Norge medfører en del utfordringer, og integrering er jo blitt et slikt politisk mantra som alle liker å snakke om, men i praksis er det inkludering i et demokratisk og åpent samfunn, hvor det er rom for etnisk og religiøs mangfoldighet, og hvor denne mangfoldigheten blir sett på som et potensial og ikke som en belastning. Derfor synes jeg denne interpellasjonen er gledelig, for den framhever minoriteter som et potensial og som en ressurs. Jeg berømmer interpellanten for å reise en veldig viktig og sentral debatt i Norge i 2009, men jeg vil også bemerke at jeg har lagt merke til at statsråden ved flere anledninger før denne interpellasjonen ble reist, i offentlige sammenhenger har sagt at det å rekruttere minoriteter inn i politiet er svært viktig for denne regjeringen. I et flerkulturelt samfunn er det viktig at yrkesgruppene reflekterer vår sammensatte befolkning. Men noen yrker er viktigere enn andre. Og politiet har i mange sammenhenger mer makt og en mer annerledes makt enn andre yrkesgrupper. I visse situasjoner har politiet muligheten til å utøve lovlig tvangsmakt for å beskytte borgerne, altså bruk av lovlig tvangsmakt av sikkerhetsmessige årsaker, og også til å utøve denne tvangsmakten overfor sivilbefolkningen. Denne makten er symbolsk nødvendig, men den er faktisk også reell. Da er det en stor fordel, tror Arbeiderpartiet, at politiet har ansatte som reflekterer ulike ansikter, impulser, farger, religioner og nasjonalitetsbakgrunn. I et inkluderende samfunn som det Norge nå har blitt, vil politiuniformen innebære en spesiell rolle og legitimitet. En politibetjents oppgave en vanlig hverdag er noen ganger – og ganske ofte – å gripe inn i konflikter mellom ulike enkeltpersoner eller i noen tilfeller ulike samfunnsgrupper. Da vil et moderne politi i 2009 eie mer tillit og skape mer trygghet om det også har en bakgrunn som reflekterer befolkningen det skal skape tillit og trygghet hos. En flerkulturell politibetjent – politimann eller -kvinne – vil naturligvis også beherske flere språk. Jeg kan ikke se at det er noen ulempe; det er jo snarere en fordel. Vi vet at politiet i dag bruker tolketjenesten ganske aktivt. Kanskje de vil ha mindre behov for å gjøre det hvis vi har flere politikvinner og -menn som behersker flere språk. Det er viktig at vi har et politi for alle, et samlende og inkluderende politi – ikke et splittende politi – et politi som kan skape kommunikasjon og tillit mellom ulike grupper. Og det er i vår interesse at minoritet og majoritet går sammen om å skape trygghet i byene i Norge i dag, at alle – både minoritetene og majoritetene – har en interesse av å skape trygghet. Det vil være mest synlig på en mektig måte om vi har et politi som er samlende og flerkulturelt. Det vokser opp en ny generasjon nordmenn i Norge i dag, og i skolevesenet vårt er det slik at lærere med minoritetsbakgrunn er flinke til å piske foreldre med innvandrerbakgrunn til å delta på foreldremøter. Vi vet at lærere med innvandrerbakgrunn er flinkere til å få barna til å delta på svømmeundervisning og leirskoleundervisning. På den måten tror jeg også det er en fordel om vi har et flerkulturelt politi – når det gjelder å bekjempe gjengkriminalitet, når det gjelder å ha større kulturforståelse, og når det gjelder å gå inn i vold i nære relasjoner. Vi vet at krisesentrene i Oslo, Bærum og Asker er overfylte av minoritetskvinner. Vi vet at politiet daglig må gå inn i konflikter i forhold til husbråk hvor minoritetskvinner er overrepresenterte. Akkurat som vi får bruk for lærere med minoritetsbakgrunn, har vi også bruk for menn og kvinner med innvandrerbakgrunn i politiet fordi disse ungdommene som vokser opp i dag, trenger rollemodeller. En politimann og en politikvinne vil være fantastiske rollemodeller for en ung jente eller gutt som vokser opp i dag i det nye Norge. Denne interpellasjonen er veldig, veldig bra. Jeg merker meg at det gjøres veldig mye bra på dette feltet nå, men vi har fortsatt en vei å gå.