Svein Ludvigsen (Høyre), 2003-03-25:
Regjeringen deler den bekymringen som representantene som står bak forslaget, gir uttrykk for. Fiskerinæringen, og særlig foredlingsindustrien, er inne i en vanskelig tid med svekket likviditet og lønnsomhet, endog konkurser. Det må imidlertid legges til at det dessverre er en situasjon som mye av norsk næringsliv, særlig det eksportrettede næringslivet, sliter med. Den utfordringen har Regjeringen møtt med en politikk som næringslivet gir sin tilslutning til. Statsgarantier er ikke løsningen, særlig når man i forslaget tar det som gitt at garantiene skal vurderes i forhold til risiko, og man legger til at garantier bare skal gis til bedrifter som er kredittverdige, og det skal ikke være statlige subsidier knyttet til ordningen. Hvem er det da som kan nyte godt av dem? Årets torskefiske har vært godt – det har vært svært godt. God tilgjengelighet og effektive fartøyer har gitt store ukefangster. Det er et paradoks at det gode fisket er blitt et problem. Vi har, som kjent, vært nødt til å stoppe torskefisket for deler av kystflåten som følge av at kvoten er tatt. Tross det rekordfisket har det altså ikke vært synbare problemer med omsetningen på grunn av manglende driftskreditter. Med andre ord: Problemet som skulle løses med forslaget, oppstod ikke i det omfanget som forslagsstillerne hadde forutsatt – heldigvis, vil jeg legge til. Det regner jeg med at også forslagsstillerne er enig i. Men jeg vil kanskje anbefale representanten Arnstad å gå litt bak tallene, når hun refererer til at 30 fiskeindustribedrifter gikk konkurs i fjor. Det vil nok være et litt mer nyansert bilde når man ser på hvilke bedrifter det var. Gjennom årets regulering har vi altså oppnådd å sikre helårsdrift for størstedelen av fiskeflåten, og det bidrar så avgjort til å styrke industriens overlevelsesevne. For fartøygruppene under 15 meter er det heller ikke innført periodisering. Det er det heller ikke for havfiskeflåten, men det viser seg at den har et leveringsmønster som bidrar til at vi kan holde hjulene i gang i bedrifter over hele landet. Løsningen ved å la alt fiske foregå om vinteren, slik enkelte anbefaler, vil jo ikke styrke industriens overlevelsesevne, f.eks. i Finnmark. Et slikt samarbeid er til gjensidig fordel, fordi landsiden dermed gis økt regularitet i leveransene samtidig som det bidrar til å trygge en bedre pris for fiskerne. Det bidrar til sysselsetting i fiskeværene. En slik tilnærming styrker kvalitetsfokuset og markedstilpasningen, og det gir rom for en bedre inntjening i hele verdikjeden. For gruppene som omfatter de store kystfiskefartøyene – de over 15 meter, altså de gruppene som torskefisket nå er stoppet for – har departementet valgt å periodisere, som et redskap for å spre leveransene utover året, først og fremst av hensyn til industrien. Resterende deler av årets kvote vil bli tatt etter 1. september, og parallelt med torskefisket har vi også fiske etter andre arter, som sei og hyse. Det er viktig å holde det fisket i gang, for på den måten å holde industrien i gang. Bakgrunnen for forslaget som er nedfelt i Dokument nr. 8:52, er frykten for omsetningsvansker som følge av en antatt manglende driftskreditt til dekning av industriens kjøp av fisk. Jeg har i mitt brev til næringskomiteen av 14. februar i år begrunnet hvorfor jeg ikke ser det som formålstjenlig med etablering av den foreslåtte statlige garantiordningen. Jeg synes det er vel verdt å legge merke til at fiskeindustriens viktigste organisasjon, FHL industri og eksport, har vært og er av samme oppfatning. Hvordan har så avsetningen vært under det rekordstore torskefisket hittil i år? Vel, som jeg sier, har det ikke vært de synbare omsetningsproblemene. Der det har vært det, har det vært i et langt mindre omfang enn man kunne frykte. Når det er sagt, må jeg også legge til at jeg selvsagt ikke har til hensikt å bagatellisere situasjonen. Det er eksempler på at det er anstrengt likviditet på landsiden, og at det har skapt problemer. Jeg er bl.a. de siste dagene blitt informert om at enkelte sunnmørske kjøpere av sei har møtt problemer, grunnet utilstrekkelig likviditet, driftskreditter og/eller manglende kredittforsikring. Samlet sett synes imidlertid ikke omfanget å ha vært nevneverdig større enn det vi har sett i tidligere år. De vanskeligheter næringen har erfart, skyldes i hovedsak kombinasjonen av et særdeles godt torskefiske og industriens produksjonsmessige begrensninger i perioder med leveranser av store mengder fisk. Norges Råfisklag har da også i perioder, og for enkelte områder, innført ukekvoter for å tilpasse fisket til produksjonskapasiteten ved landanleggene, og på den måten bidratt til å holde hjulene i gang, ved at man ikke får et kappfiske og et kappkjøp. De to største fartøygruppenes kvoteandel er fanget og omsatt på svært kort tid. Dette viser at driftskreditten i bedriftene hittil ikke har vært en begrensende faktor i avviklingen av fisket. Siden forslaget om statlige garantier for driftskreditter til fiskeindustrien ble fremmet i slutten av januar i år, har vi også sett visse tegn til bedringer i rammevilkårene. Det er imidlertid klart at vinterens fiske har blitt avviklet uten vesentlige avsetningsproblemer, så i så måte er jeg glad for at problemet som er beskrevet i forslaget, ikke oppstod i det omfanget man kunne frykte.