Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2002-01-31:
Det første en må ha klart for seg i arbeidet med fornyelse av offentlig sektor, er hva målet skal være. Omstillingsarbeidet som arbeiderpartiregjeringen satte i gang, hadde et overordnet mål, at det enkelte mennesket i Norge skal få de offentlige tjenestene de har behov for, at tjenestene skal ha høy kvalitet, og at vi skal gi et rettferdig og likeverdig tilbud til hver enkelt, uavhengig av økonomi, bakgrunn eller bosted. Et virkemiddel for å nå dette målet er at vi utnytter de offentlige ressursene best mulig. Men målet for Arbeiderpartiet er ikke å spare mest mulig penger, tvert imot, vi ønsker å bruke de frigjorte pengene til å skape et enda bedre tilbud for befolkningen. Fornyelse i skolen skal gi bedre undervisning til elevene og bedre oppfølging av den enkelte. Fornyelse i politiet skal gi flere oppklarte lovbrudd og større trygghet for befolkningen. Fornyelse i helsesektoren skal gi behandling til flere. Og fornyelse i eldreomsorgen skal gi pleietrengende bedre hjelp, gi de eldre en trygg alderdom. Det er målet: et utvidet tilbud, bedre kvalitet, bedre hverdag for folk flest. Dessverre er det ikke dette som er det sentrale i statsrådens redegjørelse. Tvert imot er muligheten for å spare offentlige kroner og redusere antall ansatte i offentlige tjenester som helse og skole gjennomgangsmelodien. Det virker som om det er viktigere at det blir billigere for staten, enn at det blir bedre for brukerne. Slik sett følger statsråden opp det Høyre sa før valget. Da Høyre i valgkampen måtte svare på hvor de skulle ta pengene til skattelette, viste de til en rapport fra Statskonsult som viste at det offentlige kunne spare 30 milliarder kr gjennom ulike effektiviseringstiltak. Milliardbeløp kunne kuttes innen skole, helse og høyere utdanning. Arbeiderpartiet har et annet utgangspunkt. Vi er for alle gode tiltak som kan medføre at pengene i offentlig sektor brukes bedre. Men hver eneste krone vi sparer, skal vi bruke til å skape enda bedre tjenester, ikke til å dekke nedskjæringer og skattelette. Det må være brukerne av tjenester og brukernes behov for gode tjenester som står i sentrum. Mye kan gjøres med den måten offentlig sektor drives på. Samtidig skal vi ha et realistisk bilde av muligheten for produktivitetsvekst i offentlig tjenesteyting. Når Hydro Aluminium på Sunndalsøra investerer i nye smelteovner, kan de doble produksjonen samtidig som antall ansatte går drastisk ned. Slik er det ikke i offentlig tjenesteyting. Her kan kravet om produktivitetsvekst bety at hjemmehjelpen må besøke enda flere eldre i løpet av en dag, at sykehjemmet må ha enda færre på vakt om kvelden, at tipset til barnevernet må behandles enda raskere og mer overfladisk. Derfor må vi være bevisst på at effektiviseringen kan gå på bekostning av kvaliteten. Vi må sørge for at fornyelse går hånd i hånd med kvalitet og rettssikkerhet. Arbeiderpartiet satte i gang en rekke store reformer for fornyelse av offentlig sektor. Ingen regjering har vel på så kort tid fremmet så mange store reformer som regjeringen Stoltenberg. Derfor er det også slik at der statsråd Norman er mest konkret i sin redegjørelse, er der han følger opp det vi allerede har satt i gang – sykehusreform, kvalitetsreform i høyere utdanning, forsvarsreform, reform i justissektoren, større frihet og ansvar lokalt, offentlige servicekontorer, elektronisk forvaltning, enklere regelverk, brukerundersøkelser og etablering av statlige arbeidsplasser i distriktene. Alt dette er tiltak som var i gang da Norman overtok, og som vi er tilfreds med at han viderefører. Det redegjørelsen bringer av nytt, er vi ikke like tilfreds med. Mye av redegjørelsen bærer preg av å være et ideologisk manifest for en høyredreining av politikken mer enn en konkret handlingsplan for offentlig sektor. Privatisering og konkurranseutsetting er veien Norman staker ut. Og for ikke å etterlate noen tvil sier Norman at det det haster mest med å privatisere, er det Arbeiderpartiet mener er viktigst å beholde på fellesskapets hender, nemlig skole og helse. Det offentlige tilbudet skal reduseres, mer skal over på private hender. Resultatet vil bli – det sier også statsråden selv – større forskjeller på tjenestetilbudet mellom enkeltmennesker, mellom grupper og mellom geografiske områder. Norman leverer en heller tynn dokumentasjon av besparelsene ved privatisering. Han innrømmer selv at privatisering og konkurranseutsetting vil innebære økt behov for kontroll og tilsyn, samtidig vil det kreve kompliserte kontrakter med kontroll og oppfølging av at kontraktsvilkårene etterfølges. Sluttsummen blir neppe mye lavere. Selvsagt er det penger å spare dersom en kan bytte ut 55-åringer med 30-åringer, dersom en kan bruke folk med dårligere pensjonsvilkår, eller dersom en kan si opp folk lettere. Arbeiderpartiet kan ikke være med på det. Tvert imot ser vi at viktige offentlige tjenester sliter med rekruttering av viktig arbeidskraft. Da er ikke svaret å gjøre arbeidsbetingelsene dårligere. Vi er nødt til å få til fornyelsen i offentlig sektor i samarbeid med de ansatte og sørge for at de viktige jobbene som offentlig sektor utfører, blir attraktive for framtidens arbeidskraft.