Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-10-04:
Denne debatten har vist oss tydelige forskjeller, og etter å ha hørt representanter fra Høyre og Fremskrittspartiet er det grunn til å understreke at i Norge lever vi av hverandres arbeid, ikke av andres arbeid. Kvinners deltagelse i arbeidslivet er viktigere for oss som nasjon enn det oljeinntektene er. Vi har lang tradisjon i dette landet for å løse de store oppgavene sammen. Vår styrke ligger i sterke fellesskap og troen på at arbeid er grunnlaget for alt, og at trepartssamarbeidet er avgjørende. Det har gjort oss til verdens beste land å bo i. De tre siste årene har Norge hatt en regjering som bidrar til å øke forskjellene gjennom å gi skattekutt til dem som har mest fra før, istedenfor å satse på arbeid, utdanning, helse og skole. Én milliard mer til de 50 rikeste i landet istedenfor tidlig innsats i skolen – det er prioritering, det. Det er feil prioritering. Ikke bare øker forskjellene mellom fattig og rik og mellom kvinner og menn, men også mellom dem som har jobb, og dem som ikke har jobb. Det siste året har arbeidsledigheten vokst. Det skjer samtidig som det er stillstand i veksten i nye arbeidsplasser, for mens det under Stoltenberg II-regjeringen ble skapt 355 000 nye arbeidsplasser, skapes det på Høyre og Fremskrittspartiets vakt knapt noen. 25 000 nye jobber, hvorav tre av fire i offentlig sektor, er den laveste sysselsettingen på 20 år. 5 pst. arbeidsledighet er det høyeste antallet arbeidsledige på et kvart århundre. Denne regjeringen er historisk, ja forhistorisk. Norske menn i 20- og 30-årene står ikke med lua i hånda, sånn som besteforeldrene deres gjorde. De står nå med mobiltelefon i hånda og venter på det neste oppdraget. Ingen av Høyre eller Fremskrittspartiets representanter svarer på den utfordringen i denne debatten. I min hjemkommune, Rissa, har de den høyeste arbeidsledigheten i Sør-Trøndelag, på 4,8 pst. Situasjonen vises godt på kommunens skipsverft, Fosen Yard, hvor oppussingen av Hurtigruta sine skip foregår. På verftet har de nå midlertidige ordninger som gjør at de ansatte bærer midlertidig risiko. De ansatte jobber på kontrakter som gir de ansatte overskudd hvis jobben er i rute – det er flott – men klarer ikke de ansatte å ferdigstille arbeidet på budsjettert tid, må de jobbe for halv lønn. Det er ikke fullt så flott, det er faktisk veldig alvorlig for dem som kjenner på utryggheten for neste måneds lønning. Dette er verken trygghet for arbeid eller trygghet i arbeid. For Arbeiderpartiet er det viktig at vi stiller krav, men også viktig at vi stiller opp. I 1933 sa opposisjonspolitikeren Johan Nygaardsvold fra Arbeiderpartiet i denne salen: «Man ser hvordan forholdene er. Det mangler ikke på synet i dette tilfellet; men det der mangler hos de borgerlige partier, er viljen.» Jeg vet at norske politikere ikke bestemmer over internasjonale konjunkturer, men hvilken politikk og hvilken vilje de internasjonale konjunkturene blir møtt med, det betyr noe. I dette tilfellet blir konjunkturene møtt med manglende vilje til å gjøre det som faktisk virker: kunnskapsløft i arbeidslivet, tiltakspakker og tidligere endringer i permitteringsregelverket. Høyres økonomiske politikk virker kraftig, sa statsminister Erna Solberg på Høyres landsmøte. Ja, jeg er enig i det, den virker kraftig, men kanskje ikke så kraftig til det den var tenkt. Høyres økonomiske politikk med skattekutt er ikke særlig treffsikker for å øke antallet nye arbeidsplasser, det har vi fått svar på, men den økonomiske politikken er veldig treffsikker for å øke forskjellene i Norge. Nesten 20 mrd. kr har denne regjeringen gitt i skattekutt til dem med mest fra før, 50 mill. kr hver eneste dag. En tiendedel av innbyggerne i Norge disponerer nå mer enn 50 pst. av all formuen. Lønningene til dem som tjener mest, øker nesten dobbelt så mye som dem som tjener minst. Det er nok nå, nå trenger dette landet en ny regjering.