trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olemic Thommessen (Høyre), 2013-06-10:
Mitt spørsmål er i forlengelse av det foregående. Jeg skjønte på statsråden at hun hadde lyttet til høringsinstanser; dvs. til dem som har en stemme, dem som har mektige organisasjoner bak seg, som kan gjøre seg gjeldende. Men det er altså ikke slik i dag, som representanten Grøtting var inne på i sitt innlegg, at alle har vern i Norge. Det betyr at det finnes noen der, som ikke har en organisasjon, som ikke har noen til å føre sin sak, men som vi vet eksisterer. Burde ikke nettopp en diskrimineringslov settes i en sammenheng som gjør at det er viktig å lytte til dem? Når statsråden nå har valgt at disse kan diskrimineres – hva er da hennes budskap til dem, og hvordan tenker hun å forholde seg til dette?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Vold og overgrep er dessverre en del av mange barns hverdag og oppvekst. Barn som utsettes for vold og overgrep, vil kunne bli preget av disse erfaringene resten av livet. Barndommen har i seg selv en egenverdi. Det er vårt ansvar å sørge for at barn vokser opp i gode og trygge omgivelser. Vi har forskning som viser at så mange som 8 pst. av alle barn utsettes for grov vold fra én av eller begge foreldrene. Volden kan være fysisk eller psykisk. Det kan dreie seg om seksuelle overgrep, omsorgssvikt, at barn er vitne til vold i hjemmet, eller at de utsettes for bruk av fysisk og psykisk ydmykende straff i oppdragelsen. Hjemmet og familien er den arenaen hvor de fleste barn har det trygt. Samtidig er hjemmet den plassen hvor vold mot barn foregår i det skjulte og over lang tid, uten at det oppdages. Spedbarn og små barn er mest utsatt. Barns mulighet for trygg utvikling, læring og god helse rammes hardt. For å innfri barns rett til en trygg oppvekst må vi fortsette å styrke innsatsen mot utsatte barn spesielt. I løpet av året vil det være etablert ti barnehus rundt omkring i landet. Barnehusene handler om å skape trygge mennesker – trygge, små mennesker. Barnehusene skal tilby medisinske undersøkelser og dommeravhør av barn som er utsatt for vold, overgrep eller andre kriminelle handlinger. I løpet av september skal barnehusene i Bodø og Sandefjord være på plass. Det vil føre til at flere barn får hjelp, og at ventetiden for dommeravhør av barn forhåpentligvis går ned. Etableringen av familievoldskoordinatorer i 100 pst. stilling i alle politidistrikt og familievoldsteam i de store byene har vært en viktig del av arbeidet med å styrke innsatsen fra politiets side. Politiet har et forbedringspotensial. Framover er det derfor behov for å styrke kunnskapen, kompetansen, samarbeidet og innsatsen når det gjelder vold mot barn. Det er spesielt viktig at politiet i enda større grad samarbeider med barnevernstjenesten, og det er viktig at politiet i sin statistikk innfører flere kategorier, sånn at man får et best mulig bilde av de ulike formene for vold mot barn. Vold mot barn skal registreres i en egen kategori i politiets eksisterende statistikk. I dag styrker vi barns medvirkning i alle saker som angår dem, gjennom at det innføres en overordnet bestemmelse i barnevernloven som understreker barnets rett til deltakelse. En sånn overordnet bestemmelse om medvirkning vil bidra til bevisstgjøring og reell styrking av barns deltakelse. «Barnets beste» er det overordnede prinsippet i barnevernloven og det grunnleggende prinsippet. Det er også viktig at barnets mening tillegges til dels stor vekt, avhengig av barnets alder og modenhet. Det er viktig for å styrke beskyttelsen av barn mot vold og overgrep, og for at man skal kunne foreta omsorgsovertakelse når det er til barnets beste.
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Jeg vil starte med å rose Kristelig Folkeparti for å foreslå endringer som begrenser vekst i lederlønninger i aksjeselskaper. Det er viktig at vi snur alle steiner for å finne måter å redusere lønningene hos toppledere på, nettopp fordi vi de senere årene har sett at veksten i lederlønningene for noen grupper har vært betydelig høyere enn for lønnstakerne. Det er likevel en samlet komité som går imot forslaget om å innføre bindende aksjonæravstemninger om lederlønninger i aksjeselskap. Gjennom de siste årene er det gjennomført en betydelig forenkling for norsk næringsliv gjennom fjerning av revisjonsplikten, reduksjon av krav til aksjekapital for små og mellomstore bedrifter og forenklinger i aksjeloven. Det er viktig, når vi pålegger næringslivet nye lover eller oppgaver, at vi spør oss: Vil dette by på mer arbeid, mer byråkrati, og vil dette ha store kostnader for næringslivet? Når det gjelder disse forslagene, mener jeg at svaret på begge disse spørsmålene er ja. I tillegg til kostnad og merarbeid vil det by på praktiske utfordringer knyttet til gjennomføringen. For selskaper med mange aksjeeiere vil det være upraktisk å innkalle generalforsamlingen hver gang en skal ansette en person som skal ha en ledende stilling i selskapet. Komiteen mener at forslaget går for langt i å begrense selskapets handlefrihet. Det er viktig at styret har nødvendig handlingsrom og fleksibilitet til å kunne framforhandle lønns- og ansettelsesvilkår som anses som nødvendig for å få rett person på plass, og at ansettelsesprosessen ikke tar for lang tid. I aksjeloven § 6-2 annet ledd går det fram at daglig leder ansettes av styret, så fremt ikke vedtektene til selskapet sier at dette skal gjøres av generalforsamlingen. Forslaget fra Kristelig Folkeparti reiser et prinsipielt spørsmål om kompetanse- og ansvarsforholdet mellom styret og generalforsamlingen. Styret har ansvar for forvaltningen av selskapet og etter loven ansvar for å sørge for en forsvarlig organisering av virksomheten. Generalforsamlingen kan fastsette generelle retningslinjer ved ansettelse, og den skal kunne gi instrukser om lønnsvilkår. Aksjeloven har videre ikke særskilte regler om tilsetting av andre ledende ansatte. Det reguleres av lovens alminnelige organisatoriske regler. Dette er bakgrunnen for at vi ikke kan støtte forslaget, selv om det i seg selv har gode intensjoner.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Dette er vel av de aller viktigste sakene vi behandler. Representanten Håbrekke reiser en debatt om veksten i antallet saker. Vi vet vel egentlig litt lite om det er en reell vekst, eller om det er en vekst i saker som faktisk blir tatt opp og anmeldt. Jeg er så gammel at jeg har vokst opp i en annen tid, og det var svært mye av både vold og overgrep mot barn, men det ble aldri anmeldt; det ble aldri tatt opp. Så tallene kan nok ikke tydes helt slik som representanten sier, at det bare er en økning hele veien. Så er han opptatt av trygge familier. Det er jeg også, men jeg advarer litt mot å snakke om dette som om det er et problem som bare gjelder familier som har andre typer problemer og trenger hjelp fra hjelpeapparatet. Det er det ikke. Dette er et alvorlig problem som også foregår i de beste familier – og der kanskje enda mer skjult enn ellers. Men det er jo sånn at også disse barna er i kontakt med barnehagen, med skolen og med helsesøster osv., så det er uhyre viktig hva som skjer der. Det er også viktig at barnehusene fungerer over hele landet, for her er det foreldre som har økonomi til å betale advokater for til og med å bruke dem mot sine egne barn. Til slutt: Jeg tror oppriktig at alle partier er opptatt av dette, men jeg blir veldig forundret over særlig Høyre og Fremskrittspartiet, som tror at flytting av penger fra det statlige til det kommunale barnevernet skal løse dette problemet, og at en massiv privatisering skal bidra til noe positivt. De undersøkelsene og rapportene som ligger til grunn for det som nå gjøres, viser at det er behov for begge deler, de viser at man har behov for det barnevernet som også er spesialisert, og at man i hvert fall ikke kan fjerne penger fra det før man i så fall har bygd opp noe alternativt i kommunene. Det er ikke ansvarlig å gjøre det. Så de utredningene som ligger til grunn for dette, sier nå klart og tydelig at vi trenger begge deler. Da er det selvfølgelig også behov for en økning i det kommunale barnevernet framover. Det mener jeg, og det ser jeg, men det er også behov for å understreke det alvorlige ansvaret norske kommuner og norske politikere fra alle partier som sitter rundt i kommunestyrene, har for å styrke barnevernet. For det må gjøres, akkurat som på de andre sosialpolitiske områdene. Disse problemene går som svarte, vonde tråder gjennom generasjoner av vonde liv, og da må man finne en løsning når det gjelder årsakene.
Håkon Haugli (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Det går en rød tråd bakover i tid fra dagen i dag til Stortingets vedtak om å avkriminalisere homoseksualitet via partnerskapslov og ekteskapslov. Ingen av gjennombruddene for LHBT-personers rettigheter i Norge har vært ukontroversielle. Da regjeringen Bratteli i 1972 foreslo fjerning av straffelovens § 213, forbudet mot mannlig homoseksualitet, stemte Kristelig Folkeparti ikke bare imot, men krevde at også lesbiske skulle inn i straffeloven. I 1993 fremmet statsråd Grete Berget forslag om partnerskapslov. Den ble vedtatt med knapt flertall. Tre år senere falt heldigvis et forslag fra Kristelig Folkepartis Kjell Magne Bondevik og Solveig Sollie om å oppheve loven. Som første regjering noensinne, inkluderte den rød-grønne regjeringen homofiles rettigheter i samarbeidsplattformen. Siden 2005 har LHBT-personer kunnet feire mange seire. Dagens lovvedtak er blant dem. Da ekteskapsloven ble vedtatt i 2008, satt jeg på galleriet sammen med Kim Friele. Vi var blant dem som brøt ut i spontan applaus. Det var en fantastisk opplevelse – et konkret uttrykk for at Stortinget vurderte oss som likeverdige med samme rett til familie som alle andre. Holdningsendringene har ikke kommet av seg selv. Kim Friele har fortalt at hun møtte mye uforstand da hun møtte stortingsrepresentanter på 1960- og 1970-tallet. I forbindelse med stemmerettsjubileet kåret VG henne på lørdag til Norges sjette viktigste kvinne – og interessant nok: Leserne rangerte henne som nr. 3. Avisens politiske redaktør, Hanne Skartveit, omtalte Friele slik: «Modig og rak,(…) En foregangskvinne,(…) en bærer av verdier, særlig denne ene grunnleggende: Alle mennesker er like mye verdt.» (…) (…) Ekteskapsloven, rett til å bli vurdert ved adopsjon, Norges første handlingsplan for bedre levekår og skjerpet straff for hatkriminalitet, for å nevne noe av det regjeringen har gjort, handler grunnleggende om nettopp dette: At alle mennesker er like mye verdt. Kim Frieles innsats kan ikke overvurderes, men hun har ikke vært alene. Den aller viktigste årsaken til at vi har kommet langt i Norge, er at vanlige folk har vært seg selv. I familien, på jobben, der de bor. Tidligere i dag traff jeg LLHs Bård Nylund og Skeiv Ungdoms Line Halvorsrud. Om noen skulle være i tvil om betydningen av dagens vedtak, oppfordrer jeg til å snakke med dem. Selvsagt er det viktig å kunne møte verden, på alle samfunnsområder, uten risiko for lovlig diskriminering. I morgen vedtar sannsynligvis Dumaen i Russland en lov som forbyr all nøytral og positiv omtale av homofile. Det er et stort og trist tankekors at nasjonalforsamlingene i to naboland – med én dags mellomrom – gjør vedtak som er så forskjellige. Det understreker at trygghet og frihet for alle ikke er noen selvfølge i Europa i 2013.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
La meg starte med å takke saksordføraren for eit godt samarbeid. Det er ei stor og viktig lovsak me skal ta stilling til i dag. Eg registrerer at ny jordskiftelov har vore ei etterlengta sak. Det har vore ein lang og omfattande prosess med å utarbeide lovforslaget. Lat meg starte med å vise til at lovforslaget i all hovudsak har fått ei god mottaking, både i høyringa og i behandlinga i komiteen. Mange høyringsinstansar seier at dei er veldig godt nøgde med resultatet, og at det nå var viktig med ein revisjon for ei enklare rettsmiddelordning. Justiskomiteen er i all hovudsak einige på alle punkt. Det einaste som det er ueinigheit om, er størrelsen på ankegebyr for behandling i lagmannsretten, slik saksordføraren var inne på. I tillegg er det òg små nyansar i synet på forslaget om å gje jordskifteretten kompetanse til å danne sameige mellom eigedommar. Den nye jordskiftelova er eit godt verktøy i arbeidet med rettsspørsmål og utforming av eigedom. På mange måtar har jordskifteretten gradvis gått frå å vere ein landbruksdomstol til å bli ein generell domstol for eigedomsspørsmål. I dag er det saker for både by og bygd. Dette vil bli ytterlegare forsterka i ny lov som har verkemiddel som trengst for å skape ein ryddig og god eigedomsstruktur, også i urbane område. Jordskifte er ei kjerneoppgåve for jordskifteretten. Det er det ingen annan domstol eller forvaltingsorgan som har kompetanse til å gjere. Lovforslaget inneheld ei rekke endringsforslag. Det er m.a. tydeleggjort kva partane har råderett over i ei jordskiftesak. Det vil også bli endringar i forholdet mellom omskiping og avskiping etter servituttlova og omforming og avløysing etter jordskiftelova. Det er òg forslag om å endre verkemidla om jordskifte slik at dei får ei meir generell utforming, til forskjell frå gjeldande reglar som i stor grad byggjer på opprekning av ulike typetilfelle. Forslaget utvidar også jordskifteretten sin kompetanse. Me får nå ei mykje klarare tydeleggjering i rollefordelinga mellom kommunane og jordskifteretten. Når det gjeld ueinigheita i komiteen om størrelsen på ankegebyret i lagmannsretten, er det etter fleirtalet sitt syn ingen gode argument for at gebyret ved anke til lagmannsretten skal avvike frå gebyret ved andre saker lagmannsretten skal behandle. Eg viser til det eg tidlegare sa om at jordskifteretten gradvis går frå å vere ein landbruksdomstol til å bli ein generell domstol for eigedomsspørsmål. Så fleirtalet følgjer departementet og regjeringa, i motsetnad til mindretalet som følgjer Domstoladministrasjonen. Arbeidarpartiet ser ingen grunn til å forskjellsbehandle ankesaker som omhandlar jordskifte og andre tilsvarande type saker i lagmannsretten.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Saksordføraren kan jo be om fleire treminuttsinnlegg! I denne stortingsperioden har Stortinget fleire gonger diskutert valdsoffererstatningsordninga, seinast to gonger i 2012. I dag skal me ta stilling til eit representantforslag frå enkelte medlemmer i Framstegspartiet. Representantforslaget går ut på eit ønske om at den nye grensa på 60 G skal ha tilbakeverkande kraft for alle eldre saker, og at staten bør forskottere erstatning for alle valdsoffer, også dei som ikkje blir tilkjende erstatning frå Kontoret for voldsoffererstatning. Det er slik i dette landet at lover normalt ikkje har tilbakeverkande kraft. Da dette blei gjort etter 22. juli 2011, hadde det si årsak i at ein ikkje skulle behandle terrorofra og andre valdsoffer ulikt. Slik Stortinget da såg det, ville det ha vore uheldig. Derfor fekk denne siste endringa verknad for heile 2011. Tilbakeverkande kraft bør brukast med stor varsemd og med kortast moglege periodar. Det vil også vere i strid med tidlegare lovgjevnadspraksis og vil kunne skape press på mange område i framtida. Den øvre grensa for valdsoffererstatning har blitt endra mange gongar utan at det har gjeve tilbakeverkande kraft. Dette kan nok verke urimeleg for mange, og særleg var det nok merkbart i 2001, da øvre grense auka frå 200 000 kr til 20 G. I 2009 auka den øvre grensa til 40 G, og i 2011 blei den øvre grensa altså auka til 60 G. Det er ikkje gunstig for nokon at gamle og avgjorde saker blir opna kvar gong det blir vedteke ei lovendring. Eg vil òg minne om at det var brei einigheit i fjor om å følgje det generelle utgangspunktet om at lover ikkje blir gjevne tilbakeverkande kraft, men at det er skadetidspunktet som er avgjerande. Eg ser heller ikkje behov for å utgreie dette spørsmålet no, slik Høgre ønskjer. Det spørsmålet fekk si breie utgreiing i fjor i samband med behandlinga av Prop. 65 L for 2011–2012. Når det gjeld spørsmålet om at staten bør forskottere erstatning til alle valdsoffer, viser eg til omtalen i innstillinga der også dette blei grundig vurdert i samband med lovendringane etter 22. juli. Dette arbeidet er i god gjenge, og eg viser til brevet frå statsråden og lov 11. januar 2013 nr. 3 om Statens innkrevjingssentral. Eg viser til innstillinga og tilrådinga, og eg reknar med at mindretalet sjølv vil gjere greie for sitt syn i denne saka.
Anders B. Werp (Høyre), 2013-06-10:
Det er ingen tvil om at presset i den norske kriminalomsorgen øker, både for dem som sitter inne til soning og på varetektssiden. Det gjorde et ganske sterkt inntrykk på en samlet justiskomité som for en tid siden besøkte politimesteren i Hedmark og hørte at de har varetektsfanger så langt unna som i Finnmark. Man kan tenke seg hvilke samfunnsmessige kostnader det innebærer – i tillegg til den tunge saksbehandlingen som følger med. Vi må se framover. Vi må ta utgangspunkt i det som er dagens utfordringer, og så må vi se framover. Den økende andelen utenlandske statsborgere i norske fengsler er åpenbart en utfordring vi må jobbe mer med. Varetektssituasjonen har jeg nevnt. Det er en annen utfordring det må jobbes mer med. Ikke minst må vi intensivere arbeidet med soningsoverføring, slik at vi får større kapasitet, mindre press og større grad av sammenheng mellom den innsatsen politiet gjør, som domstolene gjør og helt ut til soning. Derfor går Høyre sammen med Fremskrittspartiet og fremmer tre forslag, som det framgår av innstillingen. Forslag nr. 1 gjelder å få en kapasitetsplan til politisk behandling her i Stortinget. Det har Høyre tatt opp mange ganger, og det er blitt avvist hver gang. Vi mener at det å få en politisk behandling av en kapasitetsplan som tar opp i seg hele bredden av utfordringer i kriminalomsorgen, ville styrke veien videre, i kraft av at vi da får større grad av eierskap til de tiltak og strategier vi velger. I stedet legges det opp til at kapasitetsplanen blir et internt, departementalt og byråkratisk dokument, uten politisk forankring her i Stortinget. Det er Høyre skuffet over, fordi vi som sagt mener det motsatte hadde vært en styrke. Forslag nr. 2 gjelder det å få en gjennomgang av og oversikt over økonomiske og sosiale ytelser, innenfor rammen av våre internasjonale forpliktelser, naturligvis. Men så kan vi heller ikke se bort fra at det kan ligge elementer i de økonomiske ordningene for de innsatte som kan være, for å si det slik, litt formildende forhold for de innsatte som kanskje kommer fra andre land. Vi kan ikke se bort fra at det her ligger noen slike effekter, og det må vi få en oversikt over, slik at vi kan ta stilling til det på et politisk nivå og vurdere, drøfte og debattere det og votere over om elementer der skal endres. Det tredje forslaget gjelder å intensivere arbeidet med soningsoverføring. Det har blitt inngått flere avtaler. Det er bra. Det er positivt. Det er nødvendig. Men vi mener mer kunne vært gjort og burde vært gjort fra regjeringens side. Som det ligger i forslaget: Vi mener det i noen tilfeller også kunne vært aktuelt å kjøpe plasser i den domfeltes hjemland. Dette vil redusere muligheten til å bygge nettverk i norske fengsler. Det vil redusere muligheten til å spre kriminalitet videre, ut fra nettverkene i de norske fengslene. Så alt i alt synes Høyre dette er et viktig representantforslag. Vi står bak tre av de nevnte forslagene.
Anders B. Werp (Høyre), 2013-06-10:
På bordet til Oslo bystyre ligger det et forslag om å forby tigging i sentrumsområdene innenfor Ring 2, i boligområdene, ved kjøpesentre og ved kollektivtrafikknutepunkt, et forbud som etter forslaget skal gjelde hele sommeren – fra mai til september, så vidt jeg husker. Mitt spørsmål til statsråden er: Er et slikt forslag innenfor loven, slik det er formulert i proposisjonen, eller er det utenfor loven?
Anders B. Werp (Høyre), 2013-06-10:
Etter snart fire år på Stortinget skulle man kanskje tro at innlegg fra foregående taler ikke foranlediget et tilsvar, men jeg lar meg bringe litt i affekt når representanten Chaudhry etterlyser en tiltaksplan. Da vil jeg gjøre representanten oppmerksom på at i representantforslag 96 S, som representanten Chaudhry kommer til å være med på å stemme ned, er et av forslagene at vi ber om en tiltaksplan mot tigging, slik at den etterlysningen vil representanten selv bidra til blir nedstemt i voteringen. Så en refleksjon rundt forrige innlegg. Jeg synes det er riktig å spørre Chaudhry, men for så vidt også de andre regjeringspartiene, om å utdype hva som er forskjellen for den imaginære Gina dersom et kommunestyre i medhold av den lov som i dag blir vedtatt, vedtar at Gina ikke får lov til å tigge i sentrumsområdet i den kommunen, med representanten Akhtar Chaudhrys stemme. Da vil jeg gjerne vite hva er forskjellen, når den praktiske konsekvensen for Gina likevel er den samme i og med det vedtaket SV stemmer for i dag.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
Etter Senterpartiets mening er det nå på høy tid at vi får et forbedret lovverk når det gjelder jordskifte. Jeg er glad for det forslaget fra departementet som ligger på bordet. Norge er på mange måter et særegent land med en eiendomsstruktur som mange steder er tilpasset en annen tid, og med mange små eiendommer. Dagens jordskiftelov kan sies å være foreldet på flere områder, og behovet for en betydelig revisjon og et forbedret regelverk tilpasset den moderne tid var nødvendig. Det er et godt faglig grunnlag for departementets forslag til endringer, og det er nok en av årsakene til at det i stor grad er enighet om endringene på tvers av partilinjene i denne saken. Selv om dette er en forbedring av loven, vil jeg vise til at de grunnleggende prinsippene for jordskifte blir videreført fra den tidligere loven, og at hovedformålet fortsatt skal være at jordskifte skal gi en samlet netto nytte for grunneierne. Prosessen skal ikke føre til at kostnadene eller ulempene skal bli større enn nytten for noen eiendom eller bruksrett. Når det gjelder endringene som nå blir gjort, er jeg glad for at jordskifte nå også kan gjennomføres i byer og urbane strøk, og ikke kun i tradisjonelle landbruksområder. Senterpartiet støtter også opp om forslaget om å gi jordskifterettene kompetanse til å kunne danne sameie mellom eiendommer. Spesielt viktig er dette i byer og urbane strøk hvor det kan være situasjoner hvor man med hjemmel i loven bør kunne etablere eierstrukturer som på en hensiktsmessig måte avklarer rettigheter til og bruk av fellesarealer og infrastruktur. Senterpartiet har gjennom flere stortingssaker de siste årene tatt opp utfordringene som ligger i rekruttering til ledige stillinger som jordskiftedommere. Dette har også vært omtalt i tidligere budsjettinnstillinger fra komiteen, og jordskiftedommere har fått en lønnsoppgang under denne regjeringen. Vi i Senterpartiet vil fortsatt jobbe for bedre lønnsvilkår for jordskiftedommerne for å tette gapet til den øvrige dommerstanden. God rekruttering av kvalifisert personell til jordskifterettene er viktig, og i så måte er det viktig at det nå åpnes for at flere utdanningsinstitusjoner kan tilby jordskiftefaglig utdanning. Til slutt vil jeg slutte meg til forslaget om å slå jordskifteoverrettene sammen med lagmannsrettene, og at lagmannsrettene styrkes med jordskiftefaglig kompetanse. Dette vil tilføre lagmannsrettene kompetanse som også kan benyttes utover de tradisjonelle jordskiftesakene. Nå gjenstår det bare at den nye loven kan tre i kraft så snart som mulig, og at de administrative tilpasningene og innføringen av IKT-systemene skjer snarest. For at vi skal lykkes med dette, må de nødvendige bevilgninger på plass, noe denne regjeringen er klar for å gjøre.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
I den senere tid har vi sett at Fremskrittspartiet har hatt ulike holdninger til og budskap om den nye fiskesalgslagsloven etter hvilke møter de har deltatt i. I debatten under jubileet til Norges Råfisklag den 30. mai sa Fremskrittspartiets representant, Øyvind Korsberg, at Fremskrittspartiet ikke ville endre loven. I Fiskeribladet Fiskaren 5. juni uttaler imidlertid Nesvik at Fremskrittspartiet ønsker omkamp om hele loven etter valget. Mitt spørsmål til Nesvik blir derfor følgende: Når Fremskrittspartiet i forslag til denne saken sier at de vil be regjeringen om å foreta en helhetlig gjennomgang av førstehåndsomsetningen og revidering av ordningen med fastsetting av minstepris, spør jeg om dette er i tråd med det Øyvind Korsberg sa på møtet i Råfisklaget i Tromsø 30. mai, eller om det innebærer at Fremskrittspartiet vil ha omkamp om hele loven, slik at industrien får økt innflytelse.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
Så enkelt er det dog ikke. Representanten Øyvind Korsberg sa på møtet i Tromsø at han var helt enig med de rød-grønne. Det Harald T. Nesvik fra Fremskrittspartiet nå sier, er stikk i strid med det de rød-grønne sier. Vi hører her uttalelser om en monopolist som skal fastsette pris. Vi hører hvordan Fremskrittspartiet har tenkt å uthule denne loven. Med respekt å melde er ikke dette det de rød-grønne legger fram i dag om ny fiskesalgslagslov. Det er på tide at Fremskrittspartiet er tydelig og klar overfor fiskerne og kysten på hva de faktisk mener, og ikke farer med løgn og snur kappen etter vinden avhengig av hvilket møte de befinner seg på.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
Høyre har lenge varslet en motmelding til sjømatmeldingen. Vi har ikke sett noe til denne meldingen, men det er bebudet at den skal komme – og den som venter får se. Jeg vil også legge til at landbruksmeldingen til Høyre ble alt annet enn godt mottatt i næringen. Det er spesielt at Høyre ikke kommer med sin egen politikk for fiskeri- og havbruksnæringen før etter at Stortinget er ferdig med behandlingen av sjømatmeldingen. Mitt spørsmål til Høyre er derfor: Hvilke omkamper kan vi forvente når det gjelder råfiskloven, den nye fiskesalgslagsloven, leveringsforpliktelser og eierskap i havbruksnæringen når Høyres motmelding legges fram?
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
Det er særdeles viktig at næringen får bukt med utfordringene med lus og rømning. Her er det viktig at næringen ikke minst utvikler teknologi som sikrer at man ikke får rømning. Når det gjelder influensområdet – det er et viktig spørsmål som representanten tar opp – er det først og fremst vesentlig at vi sikrer anleggene, slik at vi ikke får denne situasjonen. Når det gjelder det som jeg oppfatter at representanten tar opp, ansvarsforholdene – jeg oppfatter det slik at det er det representanten egentlig er ute etter – er det viktig at vi legger opp til en forvaltning som ikke er urimelig for de enkelte aktørene.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
Senterpartiet er veldig klar på at leveringsforpliktelsene skal overholdes. Det var også på dette grunnlaget disse konsesjonene ble gitt. Kystflåten er i dag særdeles viktig for å forsyne veldig mange anlegg med fersk fisk. Hvis leveringsforpliktelsene framover ikke blir overholdt, må man ha en ny diskusjon om hvem rettighetene skal gå til. Hvis det er dette representanten her tar opp, at man da skal flytte grunnlaget over til kystflåten, får man ta det opp dersom leveringsforpliktelsene ikke blir opprettholdt – når kravene nå blir innskjerpet. Vi er fra Senterpartiets side opptatt av at kystflåten skal ha en sterk rolle. Det skal den fortsatt ha. Samtidig vet vi at veldig mange landanlegg var tuftet på at leveringsforpliktelsene skulle bli opprettholdt. Det må vi sørge for at de blir.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
Til spørsmålet fra Steinar Reiten vil jeg si at for Senterpartiet er det overmåte viktig at leveringsforpliktelsene blir opprettholdt. Det er også viktig at kravet til bearbeidingsplikt blir gjennomført. Så får vi se nærmere på de høringsinnspillene som er kommet, om det skal være enkelte justeringer av dette forslaget. Bearbeidingsplikten handler om at man ikke bare skal kunne ta fisken på land og så sende den videre. Vi er opptatt av at dette skal gi arbeidsplasser på land, og da er det viktig at det er stilt krav om at den skal bearbeides, slik at det skal være mulig å skape videre aktivitet.
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
I merknadene til endring i akvakulturloven er ikke Kristelig Folkeparti en del av merknaden som beskriver oppdrettsnæringen som en suksesshistorie, med den veksten næringen har hatt og den effekten dette har hatt på sysselsetting og verdiskaping langs kysten. I andre merknader uttaler Kristelig Folkeparti seg særdeles kritisk til oppdrettsnæringen. Mitt spørsmål til Kristelig Folkeparti er derfor: Ser Kristelig Folkeparti at oppdrettsnæringen, med sitt mangfold av eierskap, med mange små og mellomstore bedrifter, utgjør viktige hjørnesteinsbedrifter i mange kystsamfunn med stort potensial for utvikling, eller er Kristelig Folkeparti opptatt av å innføre en forvaltning og krav som vil gjøre det umulig for disse bedriftene å utvikle seg videre?
Irene Lange Nordahl (Senterpartiet), 2013-06-10:
For Senterpartiet står samvirketanken sterkt. Råfiskloven og fiskesalgslagene er en viktig del av samvirket og den norske modellen. Senterpartiet er derfor tilfreds med at den nye loven viderefører hovedtrekkene i råfiskloven, og vi synes det er positivt at det kommer en ny og moderne lov som er harmonisert med de to andre sentrale lovene som regulerer fiskerinæringen, havressursloven og deltakerloven. Når Senterpartiet slår ring om prinsippet i fiskesalgslagsloven som innebærer at det er salgslagene, dvs. fiskerne, som skal ha siste ordet når minstepris skal fastsettes, er det fordi det er et særdeles viktig prinsipp. Dette er et viktig prinsipp som Senterpartiet ikke vil rokke ved. Senterpartiet er garantist for at dette prinsippet skal stå fast. Senterpartiet vil ikke tilbake til den tiden da fiskerne måtte stå med hua i hånden og forhandle pris med kjøper. Vi er opptatt av at primærprodusenten, dvs. fiskeren, skal sikres i møte med industrien. Derfor er vi tilfreds med at vi nå har fått en løsning som er i tråd med det fiskerne og Råfisklaget ba om i sine høringsinnspill til saken. Vi ønsker en permanent meklingsordning ved uenighet om minstepris, der salgslagene har det siste ordet. Det får vi nå på plass. For kort tid siden feiret Råfisklaget 75-årsjubileet sitt i Tromsø. Der ble det framsatt flere påstander. Blant annet påsto Fremskrittspartiets Øyvind Korsberg i debatten at Fremskrittspartiet ikke ville endre råfiskloven, slik jeg har nevnt tidligere i kveld. Det er – jeg gjentar – med respekt å melde å føre folk og fiskere bak lyset. Når vi i denne innstillingen ser at Fremskrittspartiet fremmer forslag om en revidering av ordningen med forhandling og fastsetting av minstepris, er det i realiteten omkamp om hele loven. De skal bare vente til etter valget. I en rekke av Fremskrittspartiets merknader er partiet mer opptatt av å ivareta industriens vilkår enn de er opptatt av fiskerne. De skriver i merknadene at de er bekymret for balansen mellom fiskerne og fiskekjøpernes interesser, og at fiskerne får for stor innflytelse. De skriver også at de ønsker en endring i § 12 i loven, slik at det enten etableres en oppmannsordning eller en voldgiftsnemnd. Det er store prinsipper som nå står på spill, og dette er Fremskrittspartiets sanne ansikt når det gjelder den nye fiskesalgslagsloven. Dette innebærer en omkamp om selve grunnlaget som vi feirer 75-årsjubileet til Råfisklaget på: selve grunnloven til fiskerne. Fremskrittspartiets politikk vil føre oss tilbake til en tid da fiskerne sto med hua i hånden overfor fiskekjøperne. Det er denne politikken de nå inviterer til, og det er den politikken vi fra Senterpartiet vil advare fiskerne og kysten sterkt imot. Stortingsvalget til høsten blir derfor et viktig veivalg. Med Senterpartiet og en rød-grønn regjering vil fiskernes grunnlov ligge fast. Med et blå-blått regime, med Fremskrittspartiet i spissen, blir det omkamp om hele lovverket.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Saksordføreren redegjorde for de debattene som vi har hatt om dette temaet. Senest hadde vi mye diskusjon rundt Meld. St. 15. Jeg skal ta en liten historie: Jeg har etter å ha jobbet mye med ulike ofre, hatt kontakt med Kari. Kari var utsatt for overgrep og misbruk fra hun var 4 år til hun var 15. Et familiemedlem ble dømt, fikk 7,5 år, og Kari ble tilkjent nesten 2 mill. kr i erstatning. Alle i denne salen vet at den størrelsesorden både på erstatning og på straff betyr at denne jenta har vært utsatt for forferdelige ting. Hun er i dag 100 pst. ufør. Hun går jevnlig til psykolog. Livet er ødelagt. Men i tillegg vil Kari nå måtte leve med at hver måned vil hun gjennom SI-ordningen som nå er vedtatt og blir iverksatt i juni, bli minnet på sin sak gjennom år, flere år. SI-ordningen som prinsipp sånn som den foreligger, er grei nok, og det er veldig bra at den nå blir iverksatt. Men jeg vil henlede oppmerksomheten på Fremskrittspartiets forslag nr. 1. Hvis denne jenta, denne Kari, kunne ha fått utbetalt det beløpet som hun ble tilkjent, på én gang, som staten nå gjennom SI-ordningen sier at de vil ta ansvar for å kreve inn, vil vi for det første få mindre byråkrati og – punkt 2 – hun vil kunne legge saken bak seg. Hun vil kunne starte et nytt liv istedenfor å bli minnet på dette. Nå tar jeg ikke opp hvordan hun gjennom disse årene etter at saken var oppe, har måttet løpe etter pengene, selv har måttet finne ut hvor vedkommende jobber, og på hvilken måte han har ordnet seg svart arbeid for å unngå at det ble mulig å trekke ham i lønn, så hun skulle få pengene. Jeg ber igjen om at regjeringspartiene vurderer forslag nr. 1 som en løsning. Det er ikke mer kostbart. Hvis en ser på indeksreguleringen i forhold til kroner, vil en faktisk heller spare penger ved å kunne gjøre alt i ett. Til slutt voldsofferomsorg: Jeg tror jeg har sagt mange ganger at vi har kriminalomsorg, men vi har ikke en ordentlig voldsofferomsorg. Det er så mange mennesker som sliter der ute, som faller mellom to stoler, som ikke blir sett og ikke blir ivaretatt. Jeg ber om at vi får fortgang i dette. Jeg tar opp forslagene fra Fremskrittspartiet.
Åse Michaelsen (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Det er snart to år siden et enstemmig storting vedtok at vi ville at regjeringen skulle se på opprettelsen av en offeromsorg. Jeg har stilt to konkrete skriftlige spørsmål til statsråden om akkurat det samme. En enstemmig komité har lagt inn i budsjettbehandlingen og diverse representantforslag, som vi har nådd enighet om, at vi ønsker at det skal vurderes. Og da må jeg rett og slett bare komme til at jeg ikke forstår det helt. Hadde vi hatt denne enigheten for bare et halvt år siden, hadde jeg skjønt at statsråden trenger mer tid, for dette er et vidt felt. Men nå har det nesten gått to år. Og dersom man bare delvis hadde tatt fatt på opprettelsen av f.eks. et offerombud eller et offerfond, tilsvarende det man har i Sverige, kunne i hvert fall statsråden forklart at man er på vei. Men det er ikke så veldig mye som har skjedd. Hva mener statsråden man bør gjøre?
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Spørsmålet om fengselsplasser er viktig. Det er viktig at personen som skal i varetekt eller som blir dømt til soning, faktisk settes i fengsel. Kristelig Folkeparti deler derfor opposisjonens utålmodighet med å få ned antall køer og å få flere soningsplasser. Dagens sprengte kapasitet setter de ansatte under stort press og bidrar til å senke kvaliteten på soningsplassene. Fengslene skal gi de innsatte tett og god oppfølging under soning. Skolegang og arbeidstrening er viktig i arbeidet med å hindre tilbakefall til en kriminell løpebane og for å lette de innsattes vei tilbake til samfunnet. Det er viktig for alle dem som skal føres tilbake til det norske samfunnet. Når det gjelder de som ikke skal føres tilbake til det norske samfunnet, er Kristelig Folkeparti opptatt av at det kommer på plass flere avtaler om soningsoverføring, slik at utenlandske kriminelle i større grad kan sone i sine hjemland. Ellers bør det selvsagt være slik at utenlandske kriminelle som skal ut av landet etter soning, ikke trenger oppfølging i fengselet som er tilpasset dem som skal føres tilbake til det norske samfunnet. Kristelig Folkeparti vil stemme for forslagene nr. 1–3, fra Høyre og Fremskrittspartiet i dag. Når det gjelder forslag nr. 1, mener vi det er viktig å få en politisk behandling i Stortinget av kapasitetsplanen for kriminalomsorgen. Kriminalomsorgens kapasitetsplan med enhetsstruktur for fengsler og friomsorgskontor, som kom i januar i år, er en slik omfattende plan med forslag til hvordan kapasiteten i kriminalomsorgen bør settes sammen for å dekke framtidig kapasitetsbehov. Den kommer med forslag til hvordan vi kan fjerne soningskøen og forhindre ny kø samt legge til rette for en straffegjennomføring etter intensjonene i kriminalomsorgsmeldingen. Som mindretallet i komiteen skriver i sine merknader, vil denne kapasitetsplanen være et grunnlagsdokument for de prioriteringene som departementet vil gjøre med hensyn til eventuelle forslag om utbedringer og utvidelse i eksisterende fengsel eller nybygg. Kristelig Folkeparti er enig med Fremskrittspartiet og Høyre når de etterlyser politisk behandling av kapasitetsplanen i Stortinget. Da ville vi fått en større forankring, som igjen ville gitt kriminalomsorgen forutsigbare signaler om framtidige investeringer og enhetsstruktur, og vi ville fått en viktig debatt i Stortinget. Når det gjelder forslag nr. 3, vil jeg komme med en presisering. Vi opplever at det har vært jobbet med å oppnå avtaler om soningsoverføring av utenlandske kriminelle, men at antallet soningsoverføringer utenfor Norden har vært relativt beskjedent. Derfor støtter vi forsalget om at regjeringen umiddelbart starter arbeidet med å intensivere antallet soningsoverføringer, og at det i noen tilfeller der det er avtaler, eller der det er mulig, også åpnes for å kjøpe soningsplasser til utenlandske straffedømte i deres hjemland.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Jeg skjønner godt at det var et vanskelig spørsmål å svare på, for mange av oss har oppfattet forslaget som kommer fra regjeringen i dag, som et semiforbud. Jeg la merke til at representanten Chaudhry fra SV var veldig tydelig på at et forbud iallfall var feil vei å gå. Samtidig vet vi at Senterpartiet har programfestet at en ønsker et forbud. Jeg la merke til at representanten Jenny Klinge sa noe om et mulig steg mot generelt forbud. Da lurer jeg egentlig på om statsråden er enig med representanten Klinge i at dette er et mulig steg mot et generelt forbud, om hun deler den oppfatningen.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Jeg har behov for å begynne litt generelt: Ikke så rent sjelden blir det framholdt fra ulike hold at lover og regler tar mer sikte på å beskytte og hjelpe voldspersonen enn å ivareta rettighetene til det uskyldige offeret for voldshandlingen. Men gjennom voldsoffererstatningen er voldsofferets stilling styrket, og de mer konkrete tiltakene vi diskuterer i dag, ville styrket den for enda flere. Det er også viktig å plassere ansvaret der det hører hjemme når voldshandlingen er begått. Den enkelte voldsutøver må stå til rette og ta straffen for å ha begått en straffbar handling. Og i den grad det er mulig, må det uskyldige offeret få den erstatning og oppreisning som gir offeret livskvaliteten tilbake. Dette er også voldsmannens ansvar, og som vedkommende ikke på noen måte må slippe lettvint unna. Vi vet imidlertid at mange skadevoldere ikke har midler til å betale erstatning, eller vedkommende er ukjent. Derfor er det en statlig oppgave å sørge for at offeret ikke ytterligere blir den tapende parten. Gjennom trygdeytelser og voldserstatning skal staten sørge for at den som har lidt skade, får gjenopprettet en rimelig god livskvalitet. Det er i denne sammenhengen vi understreker at erstatningen er en rettighet for den skadelidte. Det er ikke vanskelig å finne historier. Representanten Michaelsen var inne på noen eksempler, og vi har hørt mange historier om mennesker som enten har mistet pårørende eller har blitt skadet, og som ikke har fått den erstatningen de har krav på. Det har heldigvis vært bedring i regelverket mange ganger de siste årene. Staten må utbetale summen, og så får de heller kreve inn pengebeløpet fra den straffedømte. I dag diskuterer vi forslag som skal gi mer tilbakevirkende krav. Kristelig Folkeparti støtter fullt ut forslag nr. 1, vi stemmer også for forslag nr. 2, og vi ønsker å støtte forslag nr. 6. Jeg ønsker å presisere at det ofte ikke er de store beløpene det er snakk om, men som representanten Michaelsen også var inne på, er det personer som blir minnet på ugjerningen, som ofte får det vanskelig med å komme seg videre, fordi de selv må ta seg av innkrevingen. Vi mener det er et godt forslag å utbetale erstatning til dem som har blitt rammet, men som ikke har fått krevd inn erstatning. Jeg vil bruke det siste halvminuttet til å understreke at Kristelig Folkeparti også støtter fullt opp om dem som har vært inne på det med en nasjonal offeromsorg. Vi mener at offeromsorgen – i likhet med kriminalomsorgen – vil kunne være en viktig bit for nettopp å utarbeide enda bedre rutiner, retningslinjer og forhold for de som har blitt rammet av vold. Vi støtter forslag nr. 1, 2 og 6 i denne saken.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
En av bærebjelkene i rettsstaten er ytringsfriheten. Som flere har vært inne på, er det i dette forslaget også en usikkerhet knyttet til om en faktisk vil bryte den. Ytringsfriheten er koblet tett til religionsfriheten, som jeg mener er vel så viktig i et demokratisk samfunn. Derfor mener vi i Kristelig Folkeparti at de forslagene som foreligger her i dag, er feil. Som flere har vært inne på, mener vi at en i stedet må ta sterkt avstand fra den kvinneundertrykkingen som en ser eksempler på ved tvang – eller indirekte tvang – til å bruke heldekkende plagg. En må finne virkemidler som kan bidra til å unngå at det skjer. Dette er egentlig et forslag som føyer seg inn i rekken av forslag som jeg mener bommer litt. Det har vært forslag om å forby hijab, det har vært forslag om å forby religiøse symboler, det har vært forslag om å forby religiøse skoler, det har vært forslag om å forby prangende kors, osv., osv. Et viktig element i disse spørsmålene er, som sagt, koblet til religionsfrihet. For Kristelig Folkepartis del er trosfriheten, det å få uttrykke sin tro, viktig. Dermed er det ikke sagt at jeg anerkjenner at bruk av burka eller niqab er religion. Men det interessante når en diskuterer ytringsfrihet og menneskerettigheter, er at det faktisk dreier seg om å løfte fram et mindretalls rettigheter – så er det sagt. Men jeg er glad for at det er så mange som velger å ta sterkt avstand fra den tvangen, eller indirekte tvangen, det er å pålegge noen å gå med heldekkende plagg. Det er et problem knyttet til likestilling, og rettslige virkemidler er noe som bør brukes for å løse dette. Det er interessant å løfte fram Voltaire i en sånn sammenheng, når han sier: Jeg er dypt uenig i det du sier, men vil til min død forsvare din rett til å si det du sier. Det er egentlig et viktig poeng at en kan være grunnleggende uenig i noe og ta sterkt avstand fra det, men en trenger ikke å forby alt. I representantforslaget ser jeg at det argumenteres med sikkerhet i det offentlige rom, og så viser en til et ran i Paris i februar 2010. Jeg synes det er en interessant argumentasjonsmetode, for en kan finne mye annet som er blitt brukt i et ran, uten at en nødvendigvis må forby det. Når jeg først er inne på den mindre prinsipielle argumentasjonen, ser jeg at man antar at det i Frankrike er om lag 1 900 kvinner som bruker heldekkende plagg, i Danmark er det tre, og i Nederland sa de at det er femti av en million. Hvis en overfører det til norske forhold, er det kanskje en håndfull eller to her. Det er ikke dermed sagt at det ikke er viktig for dem, men det betyr at man må ha andre tiltak først – før en diskuterer dette.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Forretningsmannen Thomas Minder vant en folkeavstemning i Sveits om å innføre bindende aksjonæravstemning om lederlønninger i landets aksjeselskap. Hele 68 pst. av velgerne i det konservative og næringsvennlige Sveits sa ja til Minders forslag. Pensjonsfond blir pålagt å stemme i sine medlemmers interesse og offentliggjøre det de stemmer. Bakgrunnen for forslaget er trenden i retning av stadig høyere lederlønninger. Disse lønnsnivåene har stadig mindre legitimitet i befolkningen, både i Sveits og internasjonalt. Oppslutningen om Minders forslag ble ikke mindre av at legemiddelfirmaet Novartis i vinter besluttet å gi styreformann Daniel Vasella en sluttpakke på 430 mill. kr. Avstemningen har vakt oppsikt internasjonalt. Flere land vurderer nå å innføre bindende aksjonæravstemning over lederlønninger. Det burde vi også gjøre her i Norge. Lønningene til norske næringslivsledere er riktignok langt unna nivåene i Sveits eller snittet i OECD. Men også her har det vært en sterk vekst i lederlønningene: De steg dobbelt så raskt som vanlige lønnsinntekter i tiåret fram til 2007, ifølge førsteamanuensis Iver Bragelien ved Norges Handelshøyskole. Den andre store trenden de siste 20 årene, også i Norge, er en stadig mer utbredt bruk av variable lønnskomponenter som bonuser. Veksten i lederlønningene er bekymringsfull for alle som ønsker å unngå et samfunn med større forskjeller. Vi har et stadig økende lønnsgap mellom arbeidstakere i Norge og utlandet på grunn av vår petroleumsdrevne økonomi. Derfor er det viktigere enn noen gang å unngå en sterk vekst i lederlønninger som kan undergrave tanken om moderate lønnsoppgjør og svekke norske bedrifters konkurranseevne med utlandet. I dag bestemmes godtgjørelse av styremedlemmer i norske aksjeselskaper av generalforsamlingen, mens lønn og godtgjørelse for topplederne bestemmes av styret. Forslagsstillerne mener at aksjonærene også bør gis direkte innflytelse over toppledernes lønninger og godtgjørelse. Ved å flytte den endelige godkjenningen av lønningene ut av den engere kretsen i styrene og over i generalforsamlingene får aksjonærene økt innflytelse, og veksten i lederlønninger kan dempes. Å styrke aksjonærmakten er også riktig rent prinsipielt. Aksjonærene eier selskapet. Selskapets styre og administrative ledelse skal tjene dem, ikke motsatt. Det britiske nyhetsmagasinet The Economist støtter forslaget og mener det er fornuftig, nettopp fordi det styrker aksjonærenes innflytelse. Så her er de selverklærte liberalistene i The Economist mer progressive enn de rød-grønne partiene i denne salen, som toer sine hender og synes å være fornøyd med lederlønnsgaloppen. Det burde gi de rød-grønne representantene grunn til ettertanke. Jeg må kanskje ta opp forslagene.