Sveinung Stensland (Høyre), 2015-04-14:
Jeg vil også takke interpellanten som tar opp en svært viktig problemstilling. Det er i grunnen paradoksalt at samtidig som vi ser en svær økning innen fedmekirurgi, opplever man at mellom 20 og 50 pst. av pasientene i norske sykehjem og sykehus lider av underernæring. Som representanten Toppe selv sier, handler dette ofte om de siste centimeterne fra pasientens tallerken og inn i pasientens munn. Mat er den beste medisin, men også her går det galt både om man får for mye eller for lite. Det er en kjent sak at appetitten går ned med alderen. Samtidig påvirker både mentale tilstander og rusmisbruk appetitten. Mange av våre legemidler påvirker både stoffskifte og matlyst. Det er i det hele tatt en utfordring å få i seg nok næring for mange. I svært mange tilfeller handler det om at helsepersonell ser behovene og har tid til å følge opp. Det handler om gode systemer, god kvalitet i tjenesten og god ledelse. Det høres ut som om vi her i salen er samstemte om problemet og utfordringene. Det er viktig at en også i helsetjenesten er opptatt av problemstillingen. Det hjelper lite med moderne legemidler og kirurgi om man ikke passer på at pasienter får i seg nok næring. Det blir som innen samferdselsområdet – det er alltid kjekkere å bygge nye veier enn å ta vare på de veiene vi allerede har bygd. Livslyst og appetitt henger nøye sammen, og derfor er tilgang på sunn og næringsrik kost viktig. Som tidligere nevnt besøkte deler av helsekomiteen sykehjemmene på Økern og Manglerud i går. Begge institusjonene har spesialisert seg på demente beboere. Det var svært inspirerende å se hvordan de har gjort matlaging til en fellesaktivitet. Jeg tror alle ble rørt av å høre potetsangen fremført av en beboer som på ivrig vis og med sikker hånd skrelte poteter. Jeg ble fortalt at da hun flyttet inn på dette hjemmet, hadde hun dårlig førlighet og var svært innesluttet. Men potetskrelling var noe hun hadde gjort mye av i livet, og det var noe hun trivdes med å gjøre. De ansatte kunne også fortelle at de dagene beboerne laget mat sammen, spiste de bedre. Svak ernæringsstatus er som kjent en vanlig tilstand hos demente. Slike små grep kan hjelpe noen, men ikke alle, men denne historien viser at ved å tenke annerledes og nytt kan vi oppnå mye med små grep. Enkelte er imidlertid så syke at de ikke klarer å spise nok. For dem som ikke klarer å ta til seg næring, er tilgang på næringsdrikker og parenteral næring vesentlig. Dårlig ernæringsstatus påvirker mange av kroppens funksjoner, ikke minst immunsystemet. Man skulle derfor tro at man i helsetjenesten var opptatt av dette. Undersøkelser fra tidligere viser nedslående nok at dette ikke alltid er tilfelle. Helsetilsynet har tidligere vist bekymring for hvordan dette blir fulgt opp. Gledeligvis rapporteres det nå om at flere følger ernæringsveilederen, noe som burde vært en selvfølge. Likevel ser vi at det svikter litt for ofte. Statsråden peker på at det trengs mer kunnskap og kompetanse i helsetjenesten. Gledelig nok følges dette opp med økte bevilgninger. Dette handler om å se hele pasienten, noe som lett blir glemt i en stadig mer spesialisert helsetjeneste. Verdien av god pleie og den menneskelige faktor kan aldri erstattes av moderne metoder og avansert kirurgi. Men for å sikre at god ernæring, kanskje den mest grunnleggende pleiefaktor, blir ivaretatt, er nok veien å gå bedre opplæring, bedre kvalitet og mer oppmerksomhet. I så henseende er denne interpellasjonen et godt virkemiddel, statsrådens svar det samme. Hvis vi oppnår at helsetjenesten følger allerede vedtatte retningslinjer og anbefalinger, kommer vi et godt stykke på vei.