trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Det er to forskjellige forslag til Stortinget som ligger her. Det ene forslaget er at man skal ha en ekstra uketime. Der er det for det første noen spørsmål knyttet til hvem skal ha disse timene. Hvis man legger til grunn at man skal ha lærere der, og man ikke skal kompensere lærerne for for- og etterarbeid – nå sier jeg ikke at det er riktig å gjøre, men hvis man legger det til grunn – betyr det sannsynligvis en kostnad i størrelsesorden rundt 2 mrd. kr. Så er det mulig for skolene å lage lokale opplegg og bruke timene til fysisk aktivitet, på samme måte som ved regning som grunnleggende ferdighet. I dag er det flere skoler som integrerer det i kroppsøvingsundervisningen. På samme måte er det naturlig at man f.eks. i noen naturfagtimer er ute, og at man kanskje også, hvis man transporterer elevene til eller fra et sted i norsktimen, kan legge inn fysisk aktivitet i det faget. Det jeg tror vi må tenke litt mer på, er i hvor stor grad vi skal ha en sentral styring og en A4-løsning for alle, eller om vi skal klare å bygge det nedenfra med utgangspunkt i de lokale eksemplene som er.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
På spørsmålet om han vil sørge for at det er mulig med en time fysisk aktivitet hver dag, er svaret ja. Jeg mener det fins veldig mange gode eksempler på skoler som får det til og gjør det. Diskusjonen vi har i dag, er i hvor stor grad skal man ha en nasjonal A4-løsning for alle, og i hvor stor grad skal man gjøre som f.eks. Kristelig Folkeparti og Senterpartiet mener, ha det innenfor dagens timetall som et pålegg? Eller skal man ha en ekstra time på toppen? Den ekstra timen er jo det som koster milliarder. Så tar jeg honnør for innlegget. Det er helt sikkert hyggelig også for embetsverket å få skryt, selv om det selvfølgelig er sånn at representanten Giske bare kjenner statsråden, som vi vet – så jeg tar den. Men jeg lover at jeg skal formidle det videre.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Det kan jo godt tenkes at i Båtsfjord midtvinters med snøvær og føyk og sterk vind er det å bevege seg bare fra et klasserom til en gymsal, f.eks., fysisk aktivitet i seg selv. Jeg tror det er en sammenheng mellom de forskjellige sakene, litt på samme måte som leksehjelpsordningen ikke fungerte godt nok, fordi man øremerket den og påla den 1.–4. trinn. Så kommer det en rekke spørsmål som jeg mener vi må tenke litt grundig over, og det er: Hvis man skal pålegge skolene en time til fysisk aktivitet innenfor dagens rammetimetall, som Kristelig Folkeparti mener, betyr det da at man skal ta ut tid av fagene for å bruke på fysisk aktivitet, altså ta ut tid av matematikktimen, norsktimen, samfunnsfagtimen eller kanskje elevenes time, som brukes til elevråd, og bruke det til fysisk aktivitet? Eller betyr det at skolene er nødt til å bruke mer tid på å integrere fysisk aktivitet i fagene som er der allerede? Jeg tror det er veien å gå. Både gjennom dette nasjonale senteret og det samarbeidet vi nå har med helseministeren, kommer vi til å drøfte og legge frem politikk på disse områdene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Jeg mener ikke å si at enhver satsing nødvendigvis er en A4-løsning. Det jeg mener å si, som jeg også har sagt tidligere, er at det er noen spørsmål som knytter seg til det å ta det enten utenfor timetallet – da er det spørsmål om både lærerkompetanse, eventuelt faglig mål, og kostnad, ca. 2 mrd. kr, sannsynligvis – eller innenfor timetallet, og hvordan det skal organiseres. Jeg tror vi skal tenke oss ganske nøye om før vi pålegger en sånn ordning. Men en nasjonal satsing kan også være å synliggjøre gode eksempler, ha et senter som er en pådriver, gjøre det tydelig og klart for kommunene at det er et politisk ønske – som er bredt – om at man skal tilrettelegge for fysisk aktivitet en time om dagen, være med på å trekke inn de frivillige organisasjonene, tenke på hvordan skolene kreativt kan bruke f.eks. friminuttene og se om man kan konsentrere dem i litt større grad for at det skal kunne bidra til fysisk aktivitet. Alt det holder vi på å diskutere med Helsedepartementet nå, og jeg er innstilt på at vi skal få noe til.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
For det første vil jeg si at det er veldig bra at man er åpen for å diskutere om det kan være ting som skal endres med dagens privatskolelov. Jeg ser også veldig frem til at Arbeiderpartiet skal legge frem noe konkret om hva de mener, siden det åpenbart, i forskjellige offentlige debatter, kommer signaler som kan tolkes i forskjellige retninger. Det er ikke snakk om en rett til å starte opp bare fordi man sier at man har lyst til å starte en skole. Det er noen veldig klare krav her, og en av de endringene som vi i Høyre har gjort i vår politikk – jeg kan ikke snakke for det andre regjeringspartiet – er bl.a. at vi har sagt at negative konsekvenser for kommunene og fylkeskommunene skal være en grunn til at man ikke får godkjenning. Tidligere, med bakgrunn i Clemets friskolelov, sa vi «vesentlige negative konsekvenser», men vi har, nettopp av hensyn til debatten og erfaringene vi har hatt, sett at vi bør beholde formuleringen i dagens lov. Det vi mener er urimelig, er jo grunnlagsbestemmelsene, som får nettopp de utslagene som flere her sier er urimelige. At man kan starte et toppidrettsgymnas, mener jeg er kjempebra, men hvis man vil starte et realfaggymnas, er det i utgangspunktet ikke greit å søke.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
For det første er jeg helt enig med representanten i at det skjer utrolig mye spennende i norsk skole, og jeg må også si at jeg synes det er en av de viktigste tingene som står igjen etter Bondevik II-regjeringen, nemlig at man løsnet opp de sentralistiske grepene og den sentralistiske styringen av norsk skole for nettopp å slippe frem lokalt initiativ. Jeg kan ikke drive saksbehandling av enkeltsøknader her. Vi har nevnt noen eksempler, realfaggymnas er ett, yrkesfagskoler er et annet. Så får vi se, når søknadene kommer, hvorvidt det vil kunne regnes som nyskapende sammenlignet med det offentlige tilbudet. Drammen er et kjempegodt eksempel. De har bl.a. startet en forskerlinje som jeg har hørt veldig mye bra om. Det er også interessant at fylkeskommunen eksplisitt begrunnet det med at en privatskole i Drammen hadde et så godt realfag- og forskningstilbud at de måtte gå inn og konkurrere med denne skolen, og de opprettet en forskerlinje for å trekke elevene til den offentlige skolen. Det synes jeg er et godt eksempel på hvordan flere supplementer kan skape dynamikk i systemet.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
La meg først betrygge representanten ved å si at vi ikke skal hastegodkjenne skolene som søker. Det er den samme grundige søknadsprosessen som for andre friskolesøknader. La meg ta et eksempel: Vi vil bl.a. få se hvem det er som søker, hva slags grunnlag de har. La meg ta som eksempel de uttalelsene Arbeiderpartiet selv har kommet med, om at det f.eks. er en flott idé med kokkeskoler. Det ville være interessant hvis Arbeiderpartiet nå åpenbart også mener at det kan være grunn til å se om dagens privatskolelov burde ha rom for f.eks. en kokkeskole. Så kan det være interessant å hente inn erfaringer med hvem det er som søker, hva slags opplegg de skisserer, for å se hvordan en ny friskolelov eventuelt kan bake inn det som et grunnlag. Det er interessant for oss å vite. Det er interessant å se hvem som søker, hvordan de legger det opp, og det er viktig informasjon å ha med seg i arbeidet med ny privatskolelov.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
For å oppklare en misforståelse, det kan hende jeg var uklar: Det som står i regjeringserklæringen, er «negative konsekvenser» for kommunen eller fylkeskommunen. Tidligere, med bakgrunn i Clemets friskolelov, sto det «vesentlige negative konsekvenser», altså en høyere terskel for at det skulle bli ilagt vekt. Med andre ord har Høyre og Fremskrittspartiet sagt i regjeringserklæringen at dagens grunnlag skal beholdes. Det er utgangspunktet når det gjelder kommunens og fylkeskommunens innsigelser. Når det gjelder foreldreretten, er jeg helt enig i at man ikke har noen rett til å gå på en realfagskole. Jeg mener at man må sortere argumentene for at man skal ha friskoler, men utgangspunktet her er jo at vi som land har sagt at det å starte en privatskole helt uten offentlig støtte – og det er juridiske begrensninger på det også – er noe man kan gjøre. Det vi diskuterer her, er jo hvilke skoler som skal få offentlig støtte, og jeg mener at det er et viktig prinsipp at de skal ha offentlig støtte, nettopp for å hindre at det ikke blir for store økonomiske forskjeller.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Jeg mener at de tiltakene vil kunne virke sammen. Jeg mener at dette vil kunne gi flere lærlingplasser og vil kunne gi bedre yrkesfagopplæring. Men det er klart at vi ikke har noen garanti for hvor mange som ønsker å starte f.eks. en yrkesfagbasert friskole. Det vet vi ikke på forhånd. Grunnen til at jeg sier at godkjenningsgrunnlaget er under press, er bl.a. på grunn av endringen i lovforståelse som gjør at man nå får humanistskoler – iallfall muligheten til å søke om det – og ikke bare f.eks. en kristen skole. Det mener jeg er et pressgrunnlag. Jeg mener også at fordi man så tydelig definerer hvilke godkjenningsgrunnlag som er i loven, kan det bety at f.eks. veldig mange aktører vil søke om å opprette toppidrettsgymnaser, mens man kanskje egentlig har ønske om å starte en litt annen type skole. Da mener jeg det er mer ryddig og renhårig å ha en lov hvor ikke formålet bestemmer om man får starte eller ikke, men innholdet og kvalitetskriterier. Jeg mener at det også kan være rom for å stramme inn noe på enkelte deler av dagens lov.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Det går ikke an å si et nøyaktig antall, men vi har rammet det inn veldig tydelig for å gi oss grunnlag for å si at det er en svært snever adgang. Det skal være krav til at det er et genuint annerledes tilbud eller et alternativ til det offentlige. Vi har sagt at det skal være fornyelse bak det. Vi har nevnt noen konkrete eksempler. I lovforarbeidene er det en diskusjon om geografisk fordeling, altså hvordan dette eventuelt kan plasseres rundt om i Norges land. Uten at jeg skal forskuttere saksbehandlingen – hvis det kommer en veldig stor mengde søknader, er nok sjansen veldig stor for at det blir flere som får nei enn som får ja. Så jeg er ganske sikker på at dette vil være en snever dispensasjonsadgang. Jeg er også ganske sikker på at vi vil få ganske mye nyttig informasjon ut av dette, og ser frem til at vi skal legge frem en ny lov i 2015.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2014-06-12:
Jeg sier tusen takk for debatten og vil bare presisere to ting. Når det gjelder humanistskoler, formulerte representanten Tyvand det jeg mente å formulere – det er mulig jeg var uklar. Problemet er ikke at man i seg selv har lyst til å starte en humanistskole, men det legger selvfølgelig et press på begrensningene i dagens godkjenningsgrunnlag. Det man risikerer å få med et slikt økt press, er skoler som – i verste fall – er vanskeligere å kontrollere. Jeg har lyst til bare å understreke: Representanten Giske sa at midlene til privatskoler trekkes krone for krone ut av kommunebudsjettene. Jeg skal forsøke ikke å være polemisk og nevne at det må jo også ha vært tilfellet for de ca. 9 000 plassene som ble godkjent de åtte foregående årene, men isteden si at det er viktig å ha med seg at en av de tingene som alle privatskoler påpeker, er at de får 85 pst. av kostnaden for en elev. Dette er et ganske stort og ganske komplisert system – det er flere faktorer som spiller inn – men privatskolene får altså mindre penger per elev. Frem til 2014 fikk man heller ikke noe kapitaltilskudd. Kostnadene for bygg osv. har de måttet ta på egen kappe.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Statsråden sier at Høyre står for det samme i regjering som de gjorde i opposisjon. Det gjør de slett ikke. Mens det var helt forferdelig å bruke assistenter for å hjelpe unger på opptil 9 år med lekser før valget, er det helt greit nå å bruke assistenter til å hjelpe unger helt opp til 13-årsalderen med lekser nå. Statsråden sier at det koster penger – det var ikke mer i budsjettet. Det kostet også penger før valget, men det er et spørsmål om hva man velger. Før valget sa Høyre at man ikke skulle bruke flere oljepenger. Etter valget tok man 4 mrd. kr ut, men ikke én krone av dem gikk til utdanning, fordi satsingen på etter- og videreutdanning og yrkesfag ble betalt av kulturskoletimen og av frukt og grønt. Mine spørsmål er: Hvorfor er det slik at de rikeste, som har fått to av de fire milliardene i skattekutt, får det fra oljefondet, mens elevene må betale for satsingen i skolen selv? Er det å satse på utdanning og å gjøre det man sa før valget?
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Jeg vil også understreke at det er ingen, i hvert fall ikke i de rød-grønne opposisjonspartiene, som får sjokk over at Høyre kutter i skolebudsjettene. Det kan være at noen av velgerne til Høyre ikke helt så den komme, men vi var nok veldig forberedt på at det ville skje. Jeg tror vi ser avtegningen av hvordan debatten de neste tre årene kommer til å være. Det gjør at man later som at skolebudsjettet er en gitt størrelse, og at vi innenfor den gitte størrelsen er nødt til å velge mellom det viktigste og det som er litt mindre viktig. Hvorfor skal man f.eks. ha gratis skolebøker i barneskolen? Det er ting man kan gå og kjøpe – kanskje i framtiden også på Rema – mens etterutdannete lærere må vi sørge for over skolebudsjettene. Det er ikke nødvendig å tenke sånn. Man kan f.eks. tenke at det er viktigere å bruke 2 mrd. kr ekstra på skole enn 2 mrd. kr – helt nøyaktig – på skattekutt for dem som tjener mer enn 1 mill. kr i Norge. Av 4 mrd. kr som ble brukt fra oljefondet, gikk 0 av 10 kr til satsing på utdanning. All satsing på utdanning ble betalt av kutt i tilbud for elever i skolen. Det er ingen tvil om at etterutdannete lærere er viktigere for læring enn frukt og grønt. Om det er viktigere for folkehelsen, er et annet spørsmål, så det gjelder også å se noen sammenhenger i politikken. Hvis kunnskapsministeren og helseministeren snakket sammen, kan det godt hende at det ville vise seg å være et veldig lønnsomt investeringsobjekt å sørge for gunstig og godt kosthold for elever. Men det er også sånn at til sjuende og sist er det kommunene som betaler hovedbyrden for lønninger for lærere og for tilrettelegging for læring. Der brukte den rød-grønne regjeringen over 70 mrd. kr mer i de åtte årene vi satt – også i statsbudsjettet for 2014 var det en solid økning. Nå er det slik at i 2015 vil kommunene sitte med ubetalte regninger, også på kunnskapsministerens budsjett – nemlig til barnehageplasser som ikke blir dekket. Selv etter forliket med Kristelig Folkeparti og Venstre vil det videreført til 2015 mangle et sted mellom 0,5 og 1 mrd. kr for å dekke barnehageregningen. Det må tas fra en plass. Så hvis man later som at det å kutte i frukt og grønt medfører en kjempesatsing for norsk skole, samtidig som man sørger for at de som betaler skolebudsjettene, ikke har penger til å følge opp de fine ordene – vel, da har man prioritert feil. Det er ikke slik at kunnskapsbudsjettet er gitt. Vi kan velge å satse på skole og utdanning framfor andre områder, f.eks. milliarder i skattekutt – hvis vi vil. Det vil de rød-grønne. Det vil ikke regjeringspartiene.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Jeg tror jeg vil gi honnør til embetsverket i Kunnskapsdepartementet for å ha skrevet et veldig godt innlegg for statsråden med god drøfting av senteret for helse og mat og sammenhengen mellom fysisk og psykisk fostring og betydningen av fysisk aktivitet. Kosthold, til og med, snakket statsråden om. Han kunne godt ha holdt dette innlegget i en sak tidligere her, men det hadde kanskje ikke passet så bra med konklusjonen. Saken er den at dette er, på samme måte som frukt og grønt, noe som koster penger. Det er ingen tvil om at etter- og videreutdanning for lærere, sannsynligvis, til og med er viktigere enn fysisk aktivitet hver dag. Likevel går det altså an å satse bredere enn bare på én ting. Mitt spørsmål er, når statsråden nå har hørt de gode argumentene fra embetsverket: Hva gjør han politisk? Vil han sørge for at det blir mulighet for fysisk aktivitet hver dag? Det koster penger, og derfor må det også sentrale tiltak til. Det er ikke bare å la det gro nedenfra, som statsråden sier så fint.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Det er en veldig fordel for en god og konstruktiv debatt at Høyre nå snakker sant om sin egen privatskolepolitikk. I valgkampen var det stikk motsatt budskap som ble framført. Da vi poengterte at man ville åpne for en rett til å starte privatskole med statstilskudd, gitt at man bare oppfylte visse kvalitetskriterier, benektet Høyre dette. Nå snakker statsråden forbilledlig sant. Nå mangler det bare at han slutter å snakke usant om Arbeiderpartiets politikk, så er man i mål. Vi står fast på dagens forlik, så statsråden kan slutte å si noe annet, men hvis det er åpent for et lite justeringsmonn som gjør det mer levelig for statsråden, er vi åpne for å diskutere det. Men det er jo ikke det det er snakk om. Det er snakk om å innføre en rett til statsstøtte i neste omgang, ikke denne dispensasjonsadgangen. Statsråden forsvarer jo dagens privatskolelov fra talerstolen. Mitt spørsmål er: Forstår statsråden at når han innfører en rett til å starte en privatskole med statsstøtte, har han ikke lenger noen kontroll på om dette er et supplement eller ikke, at det da er de private som avgjør det?
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Noen ord til om frukt og grønt i skolen. Representanten Asheim sa i sitt innlegg at det var viktig med frukt og grønt i skolen, men at det er også etter- og videreutdanning for lærere. Det er det denne regjeringa har prioritert. Eller som representanten sa: Vi har prioritert lærere foran pærer. Representanten Asheim har rett i at det handler om prioriteringer, men sannheten er jo at denne regjeringa har prioritert skattelettelser, som flere har vært inne på før meg, foran bl.a. frukt og grønt i skolen. Vi er alle enige i at etter- og videreutdanning for lærere er viktig. Vi er glad for at regjeringa følger opp det arbeidet som ble startet i forrige periode. Vi er alle enige i at det er viktig med gode lærere som kan faget sitt, og som er gode til å lære fra seg. Like viktig er det at elevene er konsentrerte og mottakelige for den læringa som faktisk blir gitt. All forsking viser med tydelighet at frukt og grønt er viktig i så måte. Både Kristelig Folkeparti og Venstre har understreket dette selv, men de er altså med på regjeringas reise i denne saken. Det hjelper lite hvor god læreren er, hvis ungene ikke er motivert for å motta den læringa som faktisk blir gitt. Så jeg vil bare understreke: Jeg er enig med representantene Knag Fylkesnes, Giske og Toppe, som tok dette opp. Prioriteringer som gjøres i et budsjett, handler om hele budsjettet. Det handler ikke om ett budsjettkapittel. Sannheten er jo at prioriteringene som denne regjeringa gjør, er ikke å prioritere f.eks. frukt og grønt, men det er skatte- og avgiftslettelser som er det viktigste.
Tone Merete Sønsterud (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Jeg vet ikke helt om jeg skjønte innlegget til representanten Thorsen. Fremskrittspartiet snakker nå, som tidligere, om hvor viktig fysisk aktivitet er i skolen, og de begrunner det fortsatt med undersøkelser og forskning. De snakker godt om hvor viktig det er for læring, og jeg er enig. Men samtidig løper de fra tidligere forslag og det de har lovet velgerne. De kan ikke engang støtte forslaget fra Arbeiderpartiet og SV hvor vi ber regjeringa komme tilbake til Stortinget med en sak om hvordan man kan innføre en time daglig fysisk aktivitet fra 1. til 10. trinn. Det er selvsagt lov å endre mening når man innser at de faglige argumentene ikke holder lenger og grunnlaget for en hel sak faller bort, men det er ikke det som er tilfellet her. Argumentet er at det er for dyrt. De begrunner det nå med at det blir for dyrt, og jeg understreker at det er Fremskrittspartiet som sier det – i en sak som har vært så viktig for Fremskrittspartiet, sist 14. juni 2013 i denne sal. Fremskrittspartiet har råd til skattelettelser, de har råd til billigere båtmotorer, men ikke til mer fysisk aktivitet i skolen. Og de vil som sagt ikke engang støtte forslaget fra Arbeiderpartiet og SV i denne saken. Jeg gjentar det jeg sa i mitt forrige innlegg, og som jeg avsluttet med: «Det står bare ikke til troende.»
Kristin Vinje (Høyre), 2014-06-12:
I denne saken gjøres en rekke små endringer i opplæringsloven, privatskoleloven og folkehøyskoleloven, som alle har det til felles at de skal bidra til å gjøre norsk skole enda bedre. Regjeringens klare ambisjoner om å realisere kunnskapsnasjonen handler om å prioritere det viktigste. Det aller viktigste for kvaliteten i norsk skole er læreren. Derfor satser regjeringen stort på lærerne, både når det gjelder etter- og videreutdanning og når det gjelder lærerutdanning og mulige karriereveier for lærere. To av de endringene vi gjør i dag, handler om å oppheve statlige føringer på hvordan skoleeier – kommunen eller fylkeskommunen – organiserer skolehverdagen. Vi har i mange år hatt en debatt om frukt og grønt i skolen, og i dag tar vi igjen debatten i fullt monn her i stortingssalen. Jeg føler meg helt trygg på at kommunene selv skal bestemme om de vil tilby frukt på skolen eller ikke. Jeg synes det er feil å bruke lovverket til å påby skoler å kjøpe inn frukt til sine elever. Det er ikke noe galt i å servere frukt og grønt, men at staten skal legge føringer på dette, mener jeg er feil. Jeg synes det er viktig at staten prioriterer det som er dens aller viktigste oppgave, nemlig å sørge for kvalitet i skolen gjennom å stille høye krav til innholdet og selve opplæringen. Når Knag Fylkesnes sier at prioritering er viktig, og han vil prioritere begge deler, kaller ikke jeg det å prioritere. Når det gjelder leksehjelp, gjør vi nå endringer ved å oppheve den statlige føringen som innebar at leksehjelpen ble pålagt kun fra første til fjerde trinn. Det viser seg jo i evalueringen av denne ordningen at leksehjelpen i liten grad innfridde målene med ordningen. Reformen innfridde heller ikke den politiske målsettingen om å medvirke til utjevning av sosiale forskjeller i opplæringen. Det ser faktisk ut til at elever med lavest sosioøkonomisk bakgrunn resultatmessig har gått noe tilbake, mens andre elever har gått frem. Kunnskapsgrunnlaget for å beholde denne føringen er mildt sagt svakt, og derfor er det med god grunn vi fjerner disse føringene og lar skoleeier selv bestemme hvordan leksehjelpsordningen, som jeg mener er et gode, skal organiseres lokalt. Én av regjeringens viktigste oppgaver er å realisere kunnskapssamfunnet, og da gjelder det å holde riktig kurs og evne å prioritere. Jeg mener vi nå skritt for skritt styrker skolen og skolens muligheter til å være den kunnskapsinstitusjonen vi vil at skolen skal være. Vi prioriterer andre tiltak som styrker skolen mer enn frukt – enkelt og greit. Vi lar det også være opp til skoleeier å organisere leksehjelpen der den har størst effekt. Jeg er glad for at vi i dag endrer opplæringsloven, privatskoleloven og folkehøyskoleloven, sånn at vi får bedre kvalitet i og større fleksibilitet for skolene.
Kristin Vinje (Høyre), 2014-06-12:
Venstre har i denne saken fremmet et representantforslag om at regjeringen skal legge frem en egen sak om et særskilt kompetanseløft for tilsatte i grunnskolen som mangler undervisningskompetanse for de trinnene de underviser på. Det er ingen tvil om at gode og kvalifiserte lærere er en forutsetning for en god skole. Når vi vet at det er et stort antall ikke-kvalifiserte lærere – det er mange som mangler kvalifikasjoner i faget de underviser i, og det er mange som mangler pedagogisk utdanning – er det viktig at vi gjør noe med situasjonen. Et av regjeringens viktigste prosjekter er nettopp å realisere kunnskapsnasjonen. Det betyr at utdanning og forskning har høy prioritet. Det tror jeg alle som er opptatt av kunnskap, har merket seg, og det er også åpenbart at lærersatsingen til regjeringen er et viktig ledd i arbeidet med å styrke kvaliteten i skolen. Regjeringen har i Sundvolden-erklæringen foreslått flere tiltak for å styrke lærerutdanningene og attraktiviteten til læreryrket. Regjeringen planlegger å dimensjonere videreutdanningssystemet slik at dette målet kan oppnås for alle lærere på lengre sikt. Regjeringen vil også gjøre om lærerutdanningen til en femårig masterutdanning. I tillegg varsles det et særskilt krafttak innenfor matematikk, slik at en del av videreutdanningen prioriteres til matematikkfaget. I statsbudsjettet for 2014 ble første fase av opptrappingen av satsingen på videreutdanning gjennomført med en vesentlig økning i bevilgningen, og vi ser at satsingen kommer til å bli ytterligere styrket i revidert nasjonalbudsjett. Det brukes nå over 600 mill. kr til videreutdanning for lærere og skoleledere i grunnopplæringen. Vi opplever at rekordmange lærere vil begynne på videreutdanning høsten 2014. Totalt kan 3 550 lærere få videreutdanning i løpet av dette året. Jeg støtter forslagsstillernes konklusjon om at det er nødvendig med et kompetanseløft for lærere. Jeg ser derimot ikke noe behov for å be regjeringen komme tilbake til Stortinget med en egen sak så lenge regjeringen jobber så bredt med disse spørsmålene og involverer Stortinget på egnet måte underveis. Regjeringen er godt i gang med å legge til rette for kompetanseutvikling for lærere. Vi ser at lærerne etterspør kompetanseutvikling i langt større grad enn tidligere, og vi ser også at kommunene følger opp. Den aller viktigste innsatsfaktoren for en god skole er læreren, og jeg er glad for at regjeringen prioriterer en storstilt satsing nettopp på læreren. Etter knapt ett år på Stortinget har vi fått mange konkrete bevis på det.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2014-06-12:
Det å prioritere er en utrolig viktig oppgave. Når vi i dag har hatt en debatt om hvordan vi skal sikre en god kunnskapsskole, må vi også ha med oss en helhet: Hvordan skal vi sikre norsk konkurransekraft? For Høyre og regjeringen har det vært veldig viktig å se helheten i politikken. Det er ingen tvil om at både skattelettelser – som sikrer at næringslivet har gode rammevilkår – at vi har med oss at vi kommer til å mangle 20 000 lærere innen 2020, og at syv av ti i Utdanningsforbundet ønsker en etter- og videreutdanningsreform og et løft, er med på å si noe om hvordan vi setter vårt samfunn i stand til å møte utfordringene med å bygge et velferdssamfunn. Det handler om å sikre at næringslivet får gode arbeidere i framtiden, at vi har et læreryrke som oppfattes som attraktivt, at vi får de beste hodene til å søke seg inn på utdanningen, at vi har en skole der det å fylle på med kunnskap fortløpende blir en del av normalen og ikke en del av noe ekstraordinært. Det er det denne regjeringen nå jobber inn mot, nemlig et skikkelig, solid etter- og videreutdanningsløft som skal bli en del av skolehverdagen, som skal hjelpe alle lærere som i dag føler at de har behov for påfyll, til å få den muligheten. Før vi foretok dette løftet, var det hvert år bare rundt 1 500 lærere i Norge som fikk videreutdanning. Det var perioder da det var flere ledige plasser enn det var søkere. Veldig mye av dette skyldtes de økonomiske vilkårene knyttet til videreutdanningsordningen. Kommuner slet med økonomien. Vi vet at heller ikke satsene for vikarene var reelle i forhold til lønnsbehovet. Denne regjeringen har gitt 3 500 lærere mulighet til å ta videreutdanning. Vi har innført en stipendordning som gjør det mulig for noen av de 4 000 som fikk godkjent videreutdanning, å få et stipend. Vi har lagt til 50 mill. kr, som muliggjør at man kan utvide kapasiteten når det gjelder videreutdanning i Norge, og som gjør at vi framover kan satse videre. Dette var forhold som ikke var på plass da vi tiltrådte. Jeg synes det er noe rart at vi står her og diskuterer prioriteringer og at læreren er det viktigste, når det viser seg at alle som hadde makt i denne salen de siste åtte år før oss, ikke har prioritert læreren – som er det viktigste.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-12:
Statsråden holdt, jeg vil nesten si som vanlig, et klokt innlegg. Statsråden påpekte også at forskjellene blant folk i Norge øker, noe som jeg er helt enig i. Imidlertid, dine stortingsrepresentanter her viser til brevet fra statsråden, som også er bra. Men så kommer spørsmålet: Hvorfor har ikke statsråden gitt det råd å være med på forslagene, enten fra Arbeiderpartiet og SV eller fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet? For hele oppsangen fra statsråden er at dette er det behov for, og statsråden sa at det kan gjennomføres innenfor timetallet dersom en gjør det sånn og sånn. Så hvor stopper saken?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-12:
Én time fysisk aktivitet hver dag på 1. til 10. skoletrinn vil forsterke evnen til å lære i alle fag fordi elevene blir mer motivert og i bedre form. Vi snakker altså om en reform hvor poenget er fysisk aktiv læring. Bedre pedagogikk og læring er primærgevinsten, bedre helse er sekundærgevinsten. Skal vi lykkes med mer fysisk aktivitet i norsk skole, må vi bruke lærerne som pedagoger, ikke helsearbeidere. Lærerne ønsker å bidra til barn og unges vekst og utvikling. Samtidig er lærerne i et vanskelig krysspress for å utdanne alle våre ungdommer til gangs mennesker. Poenget er at fysisk aktivitet er et pedagogisk virkemiddel, altså en god læringsfremmer. I den danske reformen om tilsvarende fysisk aktivitet i skolen hver dag brukes begrepet «understøttende læring» for det jeg kaller «fysisk aktiv læring». Ressurssterke familier beveger seg mer, spiser sunnere og lever lenger. Elever som kommer fra slike forhold, har en stor fordel av mulighetene til god læring på skolen, og dette er noe de fleste praktikere har erfart. For Senterpartiet er det viktig å organisere skolearbeidet slik at de elever som har dårligere forutsetninger hjemmefra for god læring på skolen, får et løft. Her er gratis mat og mer bevegelse i løpet av skoledagen viktige prioriteringer. Den største nytten av disse to tiltakene har ungdommer som er minst fysisk aktive. Alle partier snakker for dette, men det ligger noe uuttalt i saken og i innstillinga fra Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre. Disse elevgruppene synes ikke å være folka til disse tre partiene; jeg velger å si det så sterk. Jeg vil si det så sterkt at det som egentlig ligger under, og det er litt rart at jeg som senterpartist skal si det, er at her handler det om et klassespørsmål, hvor de klassene som ikke har de samme mulighetene som andre, ikke er folk en i praksis prioriterer. Og jeg vil be statsråden lytte til dette, for etter det innlegget som statsråden hadde, poengterte han at det nettopp var tiltak for å motvirke et slikt Forskjells-Norge som var det primære. Det som for Senterpartiet er det sentrale, er jambyrdige forhold mellom folk. Og når vi vet hva som er utviklinga, må en sette inn tiltakene der de har størst effekt. Og det er ikke tvil om at det fungerer. En slik utvikling som en nå skisserer i forslagene, bør innføres trinnvis: Først 1.–4. klasse, så 5.–7. klasse, og så neste trinn, og det må kombineres med at lærerne får en utdanning sånn at en kan gjøre en god jobb, og sånn at det blir interessant for elevene å være med. Start med de små, følg trinnene oppover – så kan vi gjøre en god jobb.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2014-06-12:
Jeg har sittet og lyttet til siste del av debatten, og jeg må si at det er veldig mange ord, det er til dels besvergelser. Det er ord om klimabudsjett, det er at klimaforliket skal styrkes, det er klimalov med karbonbudsjetter. Det er i det hele tatt en diskusjon som jeg synes det kommer lite ut av, unnskyld at jeg sier det – en diskusjon som er den viktigste vi står overfor fordi innholdet av karbondioksid i atmosfæren øker så faretruende raskt at det kommer til å påvirke alt liv på jorda. Og når vi snakker om dette temaet, er det altså i dag bedre vitenskapelig dokumentert at klimaendringene er menneskeskapt enn at sigarettrøyking er helsefarlig. Og hva er da problemet når det gjelder CO2? Jo, det er CO2 som kommer fra svart karbon, det er rett og slett eksos. Jeg synes da at Stortinget i diskusjonene framover burde være mer presis på at den CO2-en som kommer fra fornybart karbon, altså grønt karbon, ikke er problemet. Det er tvert imot en del av løsninga å bruke fornybart grønt karbon. Problemet er det enormt store forbruket av svart karbon, altså fossilt karbon. En må skille mellom fossilt karbon og fornybart karbon. Det som er det største problemet, er at i dag er lønnsomheten for næringsliv og privatpersoner ved å bruke fossilt karbon svært høy, og lønnsomheten ved å produsere, foredle og bruke fornybart karbon svært lav. Og når vi lever med kapitalisme, får vi ikke gjort noe med dette uten at dette markedet blir korrigert, etter Senterpartiets vurdering ved at man legger CO2-avgifter på det fossile karbonet, og at man bruker noen av de CO2-avgiftene til økonomisk å stimulere det fornybare karbonet. Det må være et tankekors for flere enn Senterpartiet at i en tid hvor en aldri har snakket mer om klima, har aldri lønnsomheten med å drive med det grønne fornybare karbonet vært dårligere enn i dag. Dette går helt feil vei om vi ikke endrer de grunnleggende økonomiske sammenhengene. Jeg vil utfordre statsråden til å svare på om hun er enig i det som statsminister Solberg sa for flere år siden, at det er god høyrepolitikk å korrigere markedskreftene. Da sa nåværende statsminister at det var korrekt det representanten Lundteigen da sa, at en skulle bruke CO2-avgiftene på det fossile karbonet til økonomisk å stimulere det fornybare karbonet. Er nåværende miljøminister enig i den betraktningsmåten?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Takk til forslagsstillerne, som reiser en utrolig viktig sak. Nå er det virkelig på tide at det skjer noe i denne saken. Venstre får ha meg unnskyldt, men det er vanskelig å forstå hvordan det er mulig å ende opp med en så tam innstilling i en sak der Arbeiderpartiet, SV, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre sier at de egentlig er helt enige. I Stortinget har vi et fast uttrykk som heter «å hilse hjem». I denne saken føler jeg behov for å snu på flisa og hilse hjemmefra. Buskerud Idrettskrets har et prosjekt, Aktiv 365 – antall dager i året – som har pågått siden 2001, og der formålet er fysisk aktivitet i skolen gjennom å utdanne ungdom som aktivitetsledere. Blant annet har elever fra St. Hallvard videregående skole bidratt til det etter hvert kjente prosjektet «Sunne og aktive liunger» ved Sylling skole i Lier, der alle elever fra første til tiende klasse har minst én time fysisk aktivitet hver dag. Det er nok ikke tilfeldig at rektor ved skolen også er leder i Buskerud Idrettskrets. Det han trengte, var et vedtak i Lier kommune om at fysisk aktivitet skulle være et satsingsområde – ikke noe mer enn det. Så var han i gang, sammen med kommuneoverlegen, folkehelsekoordinatoren, foreldrene og staben ved skolen. Skolen har kuttet i friminutt og tatt tid fra andre fag. Til gjengjeld brukes fysisk aktivitet til samfunnsfag, matte- og engelskoppgaver. Blant annet bidrar lærerne med spørsmål fra ukas pensum til aktivitetsløyper i nærmiljøet. En artig bieffekt er at også bygdas pensjonister har begynt å gå i aktivitetsløypene og bryne seg på spørsmålene. Målet er å øke skoleprestasjonene, fordi aktive barn presterer bedre, og kosthold er også med. Elevene er fornøyde. De sier selv at de orker mer og er i bedre humør. Sylling skole hadde ingen fiks ferdig plan, men utvikler prosjektet mens de går. Som rektor selv sier, en form for omvendt Peer Gynt: «Ja, tænke det; ønske det; ville det med, – men gøre det! Nej; det skønner jeg ikke!» I denne saken har storting og regjering altfor lenge lignet mer på Peer Gynt enn godt er for norske skoleelever. Tida er kommet til å gjøre det. Vi trenger ikke lange utredninger der ordninger skal snekres i detalj. Utredninger er gjort. Dokumentasjon og praksis finnes. Det som trengs, er en bestemmelse som kort og godt slår fast at norske unger, fra barnehage til videregående skole, skal ha minst én time fysisk aktivitet per dag. Og så må vi ha litt mer tillit til at dette klarer man å organisere lokalt. Det holder, og så er vi i gang. Egentlig kunne vi bare vedtatt et slikt lovforslag her i dag, men regjeringa trenger i hvert fall ikke bruke vinter og vår på å komme tilbake til Stortinget med forslag til lovendring. Tida er overmoden. Flere skoler er i gang allerede. Nå må resten komme etter. Og jeg synes at statsråden er litt for byråkratisk i sin tilnærming.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-06-12:
Først hørte vi representanten fra Høyre tidligere i dag tone ned denne saken ved å si at dette dreier seg kun om en svært snever dispensasjonsadgang. I løpet av sitt innlegg hadde kunnskapsministeren en bredt anlagt argumentasjon for liberalisering av privatskoleloven. Jeg syntes det hørtes mindre og mindre snevert ut jo mer han snakket, og det forsterker inntrykket av at det ikke er det å hente erfaringer som er hovedårsaken til denne lovendringa. Vi i Arbeiderpartiet er veldig for kunnskap. Vi er for utredninger, for høringer, for konsekvensutredninger – «you name it» – for å få et bedre beslutningsgrunnlag. Men å hastegodkjenne nye privatskoler for å få bedre erfaringer med søknadene til privatskoler er å skyte spurv med kanon. Jeg lurer egentlig på hva slags erfaring det er statsråden skal rekke å gjøre seg på de få ukene fra søknadsfristen er ute, til loven skal på høring, og hva slags erfaring det er han skal gjøre seg, som han ikke kunne fått bare ved å snakke med de privatskoleaktørene som dette gjelder, eller ved at de fikk gi sine innspill gjennom høring.
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2014-06-12:
Mens jeg satt og hørte på debatten om endringene som er foreslått i privatskoleloven, kom jeg til å tenke på en bok som ble utgitt for en del år siden, om framveksten av privatskolene. Boka hadde tittelen «Friskolen – enhetsskolens gjøkunge?». Tittelen er god og på mange måter også betegnende for de spørsmål som debatten her i dag adresserer. For min del ser jeg ikke på disse skolene som gjøkunger. Alle partiene her er for en sterk og god offentlig skole. Den målsettinga deler vi. I Høyre har vi vært krystallklare på at vi vil ha en offentlig skole som skal være så god at ingen skal ønske seg eller velge noe annet på grunn av manglende kvalitet. Det er vår første og største utdanningspolitiske oppgave. Videre ser det også ut som alle partiene er for et visst innslag av friskoler, og da er det underlig for meg at temperaturen stiger til de store høyder når vi drøfter dette tross alt begrensede endringsforslaget. Arbeiderpartiet bruker storparten av tida til å snakke om hvordan vi kan legge begrensninger for de 3 pst. av elevene i grunnskolen og 7 pst. av elevene i den videregående skole som går på en friskole, istedenfor å legge til rette for dem som av en eller annen grunn ikke finner det tilbudet de trenger i fellesskolen. Representanten Aasen problematiserer bruken av hennes sitat i Klassekampen tidligere i år, der hun sier: «Vi i Arbeiderpartiet er ikke imot privatskoler. Vi har tvert imot inngått et forlik med KrF om at det skal være mulig å starte privatskoler, og vi mener disse skolene bidrar til at norsk skole blir bedre». Det kan så være, men når vi har hørt representanten Martin Henriksens innlegg tidligere i dag, blir budskapet uklart, og da må Arbeiderpartiet også tåle at det stilles spørsmål ved hvor man står i friskoledebatten. Har en skiftet standpunkt eller står en ved det en tidligere har sagt og gjort? Formålsbestemmelsene kan gi urimelige utslag som det er vanskelig å forsvare, og det er det vi ønsker å gjøre noe med i denne lovendringen. Til representanten Christian Tynning Bjørnø: Regjeringen abdiserer ikke skolepolitikken. Skal vi realisere kunnskapsnasjonen Norge, må det være rom for noe variasjon i skoletilbudet, og det er det det legges til rette for nå.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-12:
Jeg takker for responsen fra statsråden og merker meg hvordan statsråden understreker to ting. Den ene er det åpenbare faktum at havvind ikke er kommersielt konkurransedyktig i dag. Den andre er at regjeringen ikke har noen planer om selv å foreta seg noe aktivt for å legge til rette for konkret vindkraftsatsing til havs utover forskning. Er det noe vi har lært i løpet av de siste 20 åra, er det at utvikling av ny klima- og miljøvennlig teknologi ikke kommer av seg selv. Og den kommer ikke ut av forskningslaboratoriene uten at det skjer noe mer enn forskning. Det som gjør forskjellen, er hvorvidt det bygges opp markeder hvor det kan produseres store nok volumer av denne teknologien til at man får erfaring, får effektivitet, får etterspørsel og begynner å få prisene ned. Det gjelder sol, det gjelder vind, og det gjelder ikke minst elbiler, som vi har et godt eksempel med her hjemme. Det vi hører fra regjeringen, er med andre ord en forventning om at det nå skal gå en lang periode uten aktive tiltak og uten satsing fra regjeringens side på å få flyttet havvindkunnskapen ut av de laboratoriene hvor den har vært ganske lenge, og ut til praktisk bruk hvor man kan begynne prosessen med kommersialisering, som vil være like nødvendig og like tung om 20 år som den vil bli nå. Så spørsmålene jeg må stille statsråden, er: Har regjeringen en forventning om at det vil være mye lettere å få havvind kommersielt hvis vi venter en stund – en eller annen udefinert tidsperiode – som regjeringen, så vidt jeg forstår, legger opp til? For det andre: Mener regjeringen det er hensiktsmessig at den store satsingen, som nå har vært gjort siden 2008, skal fortsette uten et nytt trinn – uten en ny fase – inntil et eller annet skjer som gjør at man satser på å få havvind bokstavelig talt til havs? For det tredje: Hvordan ser statsråden på Norges rolle i en periode hvor andre land faktisk satser kommersielt og praktisk på å få havvind til å gå, mens vi ikke gjør det?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-12:
Denne saken handler om et potensielt stort virkemiddel i norsk klimapolitikk, og den handler om hvilke signaler Stortinget og regjeringen sender til det norske folk, til norsk næringsliv og til norsk forskningsmiljø om klimapolitiske satsinger. Jeg minner om det jeg innledet med, nemlig med å sitere statsrådene Trond Giske og Terje Riis-Johansen. Terje Riis-Johansen sa altså for tre og et halvt år siden at Norge skal bli verdensledende på offshore vind. Og hva var det næringsminister Giske fra Arbeiderpartiet sa? «Norge skal være med på det neste store industrieventyret til havs.» Det er altså ganske andre toner vi hører i salen i dag. Spørsmålet i interpellasjonen er: Hvilken strategi har statsråden for videre satsing – for det var en satsing vi fikk presentert i 2010 – på havvind i Norge? På det svarer statsråden grovt sett ingen. Det skal være en videreføring av eksisterende virkemidler, ellers ikke noe – som vi vet i dag. Og ikke bare det – representanten Per Rune Henriksen fra Arbeiderpartiet sier seg helt enig med olje- og energiministeren fra Fremskrittspartiet og slår nærmest kategorisk fast at noen satsing på havvind her i Norge skal vi av forskjellige grunner ikke ha noe av. Og representanten Astrup fra Høyre er veldig fornøyd med å slå fast at det er dyrt nok å redde verden som det er, om vi ikke også skal holde på med havvind. Men vi hadde altså en havvindsatsing i Norge, og vi har brukt 735 mill. kr på forskning og stimuleringstiltak. Spørsmålet jeg stilte, var ganske enkelt: Hvordan skal vi ta dette videre? Svaret så langt er ikke spesielt oppmuntrende, men vi lar oss ikke «nedmuntre» altfor mye, selvfølgelig, for nå er problemstillingen tatt opp, og jeg vil oppfordre de partiene og de representantene som tidligere har vært med på både et klimaforlik og å vedta klimameldinger, som nettopp signaliserer en helt annen vilje til offensiv satsing på utvikling av teknologi – som selvfølgelig er dyr nå, som selvfølgelig fungerer dårlig nå, som selvfølgelig ikke er kommersiell nå, men som må bli det ved at man satser på å ta den i bruk – til å komme tilbake til den satsingsviljen og den forpliktelsesviljen som vi så for noen få år siden.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-12:
Takk til saksordføreren for en grei gjennomgang, som jeg slutter meg helt til, og takk til miljøvernministeren for en godt ment og i stor grad god gjennomgang og et godt forslag om innstramming når det gjelder utsetting av fremmede organismer. Jeg setter pris på særlig to ting, nemlig innføringen av en forskriftshjemmel, som eksplisitt kan forby utsetting av fremmede organismer, og en hjemmel som kan forby omsetning av bestemte organismer. Det kan være en styrking, så grovt sett ønsker vi dette velkommen. Så vil jeg bare utdype litt av det som representantene Holmås og Elvestuen sa. Da vil jeg be dere tenke tilbake på noen kjøreturer som dere sannsynligvis har hatt rundt omkring her i Sør-Norge de siste ukene, hvor dere har hatt gleden av å feie gjennom enorme enger av planten lupin, som er et stjerneeksempel på hva som skjer når man ikke bruker hodet i import og utsetting av hageplanter i Norge. Det er en type spredning som for lengst har kommet totalt ut av kontroll, og som fortrenger mange små, men stedegne, norske planter og plantesamfunn. Poenget vi i Miljøpartiet De Grønne er litt opptatt av, er et forslag i § 29 som innebærer en veldig generell betegnelse på grupper av organismer. Dette vil fortsatt gjøre det lett for hageeiere å importere planter som vil ha en potensiell spredningsevne i norsk natur, og som ikke nødvendigvis står på forbudslister fordi planter som ikke er etablert i norsk natur, ikke står på forbudslister. Så vi vil se fram til at regjeringen – denne og neste – følger opp forpliktelsen til å vurdere lovendringenes effekt om fem år med særlig sikte på en strammere føre-var-praktisering også når det gjelder utsetting av hageplanter.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-12:
Takk, jeg tar opp forslaget fra Miljøpartiet De Grønne.
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-12:
Så vidt jeg kan huske og høre, lover den nåværende regjeringen ord til annet nøyaktig det samme som den forrige regjeringen lovet. De treffer mer eller mindre nøyaktig de samme tiltakene og har nøyaktig den samme vegringen mot konkrete, forpliktende tall for hvor mye som skal slippes ut. Vi har heller ikke fått noen tall fra statsråden for hvor mye som skal slippes ut noe sted til noen tid. Kan statsråden for det første forklare hva det er regjeringen vil gjøre som gjør et klimabudsjett unødvendig, og for det andre hva regjeringen vil gjøre som vil gi konkrete utslippskutt, med tall i en eller annen interessant framtid?
Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-06-12:
Det er noe som kalles å styre etter kjølvannsstripa. Det er en veldig god betegnelse på den klimapolitikken som har vært ført i Norge de siste åtte årene, og som fortsatt føres. Den går ut på at man har noen store mål og påstår at man vil nå de målene, og til sin forskrekkelse finner ut at man ikke når dem. Denne regjeringen har et interessant referansegrunnlag i at den forholder seg mye til næringsliv, mye til næringslivstenkning. Hva er det som karakteriserer den måten man arbeider på i store og små oppgaver og prosjekter i næringslivet? Jo, det er at man setter opp mål, man setter opp delmål, man rapporterer, og man justerer for å komme seg dit man skal, enten det er Statoil, Statkraft eller en hvilken som helst liten firemannsbedrift. Hva er det vi får av den nåværende regjeringen? Jo, vi får en nokså hyppig gjentatt besvergelse som lyder: Klimaforliket skal forsterkes. Hva i all verden betyr det? Hvor mange tonn er det? Det er det som spiller en rolle. Vi skal få effektive tiltak i samferdsel. Vi får mer satsing på kollektiv, ja. Men vi får også flere veier. Hva skal bli nettoresultatet i form av klimagassutslipp av det? Det satses på fornybar energiproduksjon i Norge. Det satses også voldsomt på videreført oljevirksomhet. Hva skal bli netto utslippsresultatet av det? Det vi vil fortsette å etterspørre fra statsråden og fra regjeringen, er: Kan vi få og vil vi få konkrete målsettinger på sektornivå som regjeringen må forholde seg til år etter år om de leverer på eller ikke, slik at vi kan oppsummere målsettingene og se om det er noen som helst sannsynlighet for at Norge vil nå sine overordnede forpliktelser i forhold til klimaforliket og Kyoto 2?