Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-01-30:
Den rovdyrpolitikken som ble vedtatt ved behandlingen av stortingsmeldingen våren 1997, har etter mitt syn fått uønskede konsekvenser i form av store og økende konflikter mellom rovdyr og saue- og tamreinnæringen. Dagens rovdyrforvaltning er svært konfliktfylt, og etter mitt syn bør noe gjøres raskt av myndighetene for å redusere konfliktnivået. Husdyrhold har stor betydning som næring for distriktene. En økende rovdyrstamme har medført at store deler av utmarksområdene som før ble benyttet til beiteområder, i dag ikke blir benyttet til dette formålet på grunn av rovdyrenes herjinger. Dersom utmarksområder i de mest rovdyrutsatte områdene skal kunne brukes til beiting, krever det kontinuerlig gjeting for å unngå store tap av dyr. Store og til dels uoversiktlige beiteområder medfører at en slik driftsmåte både blir kostbar og ulønnsom for eierne. I enkelte områder er rovdyrproblemene så store at de mange tap av dyr får store økonomiske konsekvenser for eierne, og dermed også for de bygdesamfunnene som blir berørt. Store tap, som øker år for år, og funn av skadde og drepte dyr er også en psykisk belastning for eierne. Jeg syns det er rimelig at de som skal leve av husdyrhold, får anledning til å gjøre det slik at man i hvert fall kan utnytte de ressursene som man fra naturens side er gitt. Derfor bør det i løpet av året fremmes en ny rovdyrmelding, slik at saue- og tamreinnæringen vet hvilke rammevilkår politikerne her i huset vil gi dem i fremtiden. Jeg vil minne om at kjerneområdemodellen ble innført uten at det var blitt foretatt noen konsekvensutredning. Stortinget hadde under behandlingen av rovdyrmeldingen i 1997 svært liten oversikt over hva konsekvensene ville bli ved en slik forvaltning. Resultatet ser vi i dag. Kjerneområdene for rovvilt har fungert dårlig fordi rovvilt jakter på mat i form av husdyr eller elg, hjort osv. og derfor, selvfølgelig, ikke bryr seg om de politisk vedtatte kjerneområder. Dersom det er lite mat for rovdyrene innenfor et kjerneområde, tar rovdyrene seg ut av området og etablerer seg der det er mer mat i form av bufe eller annet jaktbart vilt. At kjerneområdemodellen ikke har fungert særlig godt, er også blitt påpekt av flere, bl.a. en rekke kommune- og fylkestingspolitikere, sauebønder, tamreineiere og organisasjoner, som Norges Bondelag, Norsk Bonde- og Småbrukarlag, Norges Skogeierforbund, for å nevne noen. Kjerneområdet for jerv er ett eksempel på at forvaltningen ikke har maktet å følge opp Stortingets todelte forvaltningsmål, med det resultat at jerven i løpet av en treårs tid har spredd seg til store deler av Sør-Norge. Kjerneområdene bør avvikles og erstattes med generelle tiltak for bestandssikring av rovdyr. Det er viktig at rovviltforvaltningen også ses i sammenheng med forvaltning av annet vilt i skog og utmark. Det er i den sammenheng verken hensiktsmessig eller ønskelig at en kraftig økning av rovviltstammen skal skje på bekostning av den positive utviklingen som har skjedd i Norge etter krigen når det gjelder bestanden av elg, hjort og rådyr. Jakt og uttak av de store rovdyrene er svært krevende. Derfor bør uttak av rovdyr som gjør skade eller skaper truende situasjoner, skje raskt og effektivt. Ved uttak av skadedyr eller for å holde bestanden under kontroll må relevante tekniske hjelpemidler tillates. De restriksjonene som en har i dag sammen med kvoter og fellingstillatelse, fører til et lavt uttak. Ifølge opplysninger fra Statistisk sentralbyrå var fellingsprosenten i 1999–2000 for jerv 66 og for gaupe 68. Det bør også vurderes å utvide jakttiden og gi tillatelse til å bruke flere jaktmetoder for å øke fellingsprosenten som blir satt for kvotejakt. Ett eksempel er å starte jakten på rovdyr tidligere om høsten, slik at den sammenfaller med annen jakt, og at en begynner før mørketiden i Nord-Norge. Det må åpnes for mer fleksible jakttider og -metoder som i større grad hensyntar de lokale forholdene. Det bør også vurderes å gi en stor skuddpremie på rovdyr. Forvaltningsmyndighetene må ta sitt ansvar og sørge for at kvotene blir oppfylt. Jeg har svært liten tro på at økte bevilgninger til forebyggende rovviltskader og omstillingstiltak vil hjelpe, men at svaret ligger i en omlegging av dagens rovviltpolitikk. De totale kostnadene med dagens rovviltforvaltning må også legges fram for at man bedre skal kunne forutsi de økonomiske konsekvensene av en fremtidig rovviltforvaltning, uansett hvilken forvaltning en ønsker i fremtiden. Jeg tar opp Fremskrittspartiets og Senterpartiets forslag i Dokument nr. 8:7 og Dokument nr. 8:18.