Svein Harberg (Høyre), 2010-03-25:
Det er spennende – og krevende – å behandle en sak som skal se på det helhetlige utdanningstilbudet vi gir våre barn og unge. Det er en komplisert helhet, og vi vil nok også etter denne behandlingen oppleve at det er deler av utdanningen som krever ytterligere gjennomgang. Det har for så vidt kunnskapsministeren allerede varslet gjennom å varsle en stortingsmelding om ungdomsskolen. Jeg synes nok deler av begrunnelsen for en slik melding, nemlig at det er viktig å se ungdomsskolen i en helhet, virker underlig med tanke på at vi i dag behandler meldingen som skal se utdanning i en helhet, men vi imøteser absolutt en melding om ungdomsskolens viktige, ja helt sentrale rolle i et vellykket utdanningsløp. Vi har et godt utdanningstilbud i Norge, og for de fleste gir det fantastiske muligheter. Det er samtidig vårt ansvar hele tiden å evaluere og gripe fatt i de tingene som kan forbedres. Når vi ser at systemet gjør det vanskelig for deler av elevene og studentene å fullføre på en god måte, er det vår plikt å gjøre de nødvendige grep for å endre på dette. Jeg må nok si at jeg hadde forventet at denne meldingen hadde vært preget av flere konkrete forslag til forbedringer. Gjentatte debatter her i salen har jo løftet fram mange av de utfordringer meldingen omtaler, nå er det tid for handling. Det er urovekkende at en flertallsregjering som har styrt i fem år, fremdeles er preget av utredninger, nedsetting av utvalg og svaret «dette er vi i full gang med», uten at klare grep og forbedring kommer. Høyre er glad for at både meldingen og komiteen gjennom sitt arbeid gjennomgående fokuserer på kvaliteten i utdanningen, og at det er et felles ønske at kvalitetskravet må ivaretas når utfordringene skal håndteres. Den største utfordringen for universiteter og høyskoler i årene som kommer, synes å være muligheten for å ta imot nye og større studentkull på en god måte og – som sagt – uten at kvaliteten i tilbudet til den enkelte student svekkes. Det opereres med mange forskjellige tall når det gjelder behovet for flere studieplasser, fra meldingens 70 000–80 000 til merknadenes 20 000, men uansett hvilket tall man bruker, er det langt over det antall studieplasser vi kan tilby i dag, og det finnes fortsatt ingen konkret og forutsigbar plan for hvordan dette skal løses. Jeg vil derfor gjenta mitt spørsmål til statsråd Aasland, som jeg håper noen kan formidle, om det som en samlet universitets- og høyskolesektor har bedt om: Når kommer det en konkret plan for økning i studieplasser, en plan som kan skape forutsigbarhet for aktørene? Jo, jeg har registrert at statsråden har snakket om å ta alle ledige plasser i bruk, og at flere må studere i utlandet, men heller ikke dette er fulgt opp med de nødvendige konkrete forslag. Ett eksempel på dette er den forskjellsbehandling det i dag er mellom studenter ved en statlig og en ikke-statlig utdanningsinstitusjon. For det første er ikke institusjonene gitt de samme rammer. Dersom de derfor, for å gi et kvalitativt godt tilbud, velger å innføre skolepenger, vil dette gjøre at en student ved den institusjonen avslutter studiene med flere hundre tusen mer i studielån enn den studenten som valgte den offentlige institusjonen. Dette gir ikke lik rett til utdanning, og stimulerer ikke til å velge de tilbud som allerede er på plass og tilbys fra flere av de private aktørene. Har statsråden virkelig råd til å la denne forskjellsbehandlingen fortsette? Det er også underlig at de private selv må invitere seg inn og nærmest forlange å få bli med som deltakere når ledige studieplasser skal kartlegges. Hvordan kan statsråden tenke seg at ledige studieplasser skal kartlegges uten å ta med det private tilbudet? Ser ikke statsråden på de private som et fullverdig og godt nok tilbud? Burde de ikke vært godkjent? Flere enn meg er spent på om statsråden kan gi et klart svar på dette, og en begrunnelse for måten det private tilbudet er behandlet på. Heller ikke når det gjelder studiefinansiering for utenlandsstudenter vil regjeringspartiene legge inn de nødvendige forbedringer for å gi flere mulighet til å ta dette valget. Jeg er glad for at opposisjonen er samlet i ønsket om å gi samme låne- og stipendordninger til det såkalte freshman-året i USA og til første år av bachelorgrad i ikke-vestlige land som til annen høyere utdanning i utlandet, og jeg er forundret over at statsrådens ønske om flere studenter til utlandet ikke følges opp med at regjeringspartiene gir støtte til dette forslaget. Etter mye kritikk og press fra flere hold etablerte statsråd Aasland Handlingsromutvalget. Det er i seg selv skremmende at statsråden må nedsette et utvalg for å finne ut om den samlede tilbakemeldingen fra sektorens organisasjoner kan være riktig. Nå har statsråden fått svaret. Konklusjonen er klar: Handlingsrommet er blitt mindre. Rapporten peker klart på manglende økning i de grunnleggende bevilgninger for å dekke inn økte kostnader. I tillegg har rapporten flere klare anbefalinger statsråden kan følge opp. Jeg lurer nå på om statsråden kan berolige Stortinget med at hun og sektorens aktører har felles forståelse for hva som er utfordringene? Har rapporten gitt klarhet i hvilke grep som må gjøres? Dette er jo helt avgjørende for at intensjonen i denne stortingsmeldingen skal kunne følges opp. Jeg venter igjen spent på statsrådens svar. Å være en kunnskapsnasjon med et kunnskapsbasert, internasjonalt næringsliv krever bevisst arbeid med rekruttering til de studier næringslivet trenger. Det har i lengre tid vært en bevisst satsing på å få flere til å velge realfagstudier. Det er med stor bekymring vi ser at kunnskapsnivået hos realfagstudentene er stadig dårligere sammenlignet med andre land. Dette krever ytterligere fokusering på etter- og videreutdanning av lærerkreftene og samarbeid med næringslivet for å øke kunnskapsnivået. En samlet komité peker i denne sammenheng også på den viktige rollen vitensentrene har for valg av studier. En satsing på vitensentre spesielt rettet mot realfag er et sikkert og godt virkemiddel for å rekruttere flere til disse studiene. Høyre er derfor bekymret over at Regjeringen ikke følger opp de regionale vitensentrene med midler nok til å sikre kvalitet og utvikling. Tilskuddet til vitensentrene må økes, slik at statens bidrag kan komme opp på det nivå som var utgangspunktet for satsingen. Høyre er heller ikke enig i Regjeringens klare melding om å lukke døren for flere vitensentre, men mener den nasjonale satsingen må ivareta de sentre som er nødvendig for å sikre rekruttering til realfag der det finnes relevante studietilbud og kompetansemiljøer. Så må jeg si at jeg er veldig bekymret for fagskolene. Fagskolene er et viktig og godt tilbud, og noe av det viktigste er den fleksibiliteten som gjør at utfordringer både i næringslivet og offentlig sektor kan fanges opp og ivaretas. Den samme fleksibiliteten vil gjøre at antallet studenter vil variere sterkt fra skole til skole, fra fylke til fylke og ikke minst fra periode til periode. Det som gjør meg bekymret, er at disse endringene ikke vil bli ivaretatt i finansieringsmodellen som nå brukes. Det gjør det heller ikke enkelt at fylkeskommunene, som selv er skoleeiere, skal fordele disse midlene. Staten må ta et helhetsansvar for dette, og det er mulig det beste ville være å gå tilbake til direkte statlig finansiering. Det må i alle fall etableres en ordning som fanger opp den fleksibilitet en ønsker skal være i fagskolene, som sørger for likebehandling, og som sørger for at den enkelte skoleeier får tilført ressurser i forhold til det tilbud som gis, og det antall som får undervisning. Jeg har i dette innlegget hatt hovedfokus på studentenes muligheter og opplevelse av utdanningen som tilbys. Det er jo dem vi lager tilbudet for! Det er likevel mye en kunne si om forholdene og forutsigbarheten for dem som arbeider i sektoren, men jeg kan love at det skal vi komme tilbake til både i dag og ved senere anledninger. Jeg håper inderlig at denne stortingsmeldingen, Utdanningslinja, og komiteens grundige engasjement gjennom merknader nå vil bli fulgt opp med konkrete saker for å sikre gjennomføring av intensjonene. Vi trenger handling og oppfølging. Denne uken er det altfor mange elever og studenter som tar påskeferie med en følelse av at de ikke mestrer hverdagen, og de lurer på om de skal komme tilbake etter påske. Hver enkelt av disse trenger et klart signal fra oss om at dette tar vi på alvor, og et løfte fra oss om at vi vil gjøre noe konkret for å sikre at flere opplever mestring og lyst til fullført utdanning. Det skylder vi de unge, de som skal være med og sikre nasjonens framtid.