trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-03:
Denne retten er veldig godt egnet for å grunnlovfestes på prinsipielt nivå nettopp fordi den er under press. Jeg er glad for at representanten Svein Harberg innrømmer det og ser at den er det. Flertallet i komiteen har valgt å sitere noe fra Menneskerettighetsutvalget som ikke stemmer med dagens realitet. De har valgt å sitere det, men ikke å sitere det som de også har sagt, at det kan være grunnlag for å grunnlovfeste denne rettigheten. Jeg registrerer at de velger å sitere noe som gir et inntrykk som er feil. Man kunne jo latt være å sitere utvalget på akkurat dette punktet, for det er veldig mange punkter i den utvalgsinnstillingen som det ikke er sitert fra, og som kunne tale i retning av å grunnlovfeste. Til slutt: Jeg nevnte i mitt innlegg den panikken som tok hele Stortinget – bortsett fra SV og Miljøpartiet De Grønne – da det kom mange flyktninger til Norge i 2015. Da ble det forhandlet fram en enighet, og FN påpekte at der var det brudd på våre forpliktelser. Jeg kunne ha nevnt flere også, men jeg må nevne ett punkt til i den enigheten, som regjeringen riktignok i ettertid har parkert. Det er jeg glad for, men man forhandlet seg altså fram til en flertallsbeslutning på Stortinget – bare SV og Miljøpartiet De Grønne var ikke med på det – der man ville reforhandle flyktningkonvensjonen, i en situasjon der det ikke var én leder i hele verden, kanskje bortsett fra Angela Merkel en liten stund, som kunne tenke seg å holde rettighetene oppe og kanskje også forsterke dem. Man var villig til å legge hele konvensjonen på bordet i en tid da lederne virkelig kappløp om å rive hele konvensjonen i filler. Det gjør at jeg ikke føler meg trygg på at man vil stå opp for dette – heller ikke på at flertallet i Norge vil stå opp for det – både fordi enkeltmenneskene som er forfulgt, trenger det, og fordi det trengs noen land i verden som ønsker å si til andre land: «La oss fortsette å bygge opp under en sivilisert verden gjennom konvensjoner som vi holder høyt, og som vi holder oppe når det er som vanskeligst.» Det er ikke noe vanskelig å holde prinsipper på en solskinnsdag, når alle er friske og alt er greit. Det er når det er som verst, vi trenger disse prinsippene. De er så viktige, og jeg må innrømme at jeg synes ikke at jeg har hørt noen veldig gode argumenter for at dette ikke bør grunnlovfestes – tvert imot. I vår tid burde disse prinsippene grunnlovfestes nettopp fordi de er livsviktige, og fordi de er under press.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-03:
Jeg savnet Kristelig Folkeparti i forrige debatt, da vi debatterte retten til asyl, som virkelig handler om retten til det fødte liv. Det som er viktig med dette forslaget, er at prinsippet i Norge i dag er at man har rett til en medisinsk trygg abort. Dette grunnlovsforslaget bryter med det prinsippet som er i norsk lov i dag, og det er helt annerledes enn de andre grunnlovsforslagene vi har debattert, der man ønsker å stadfeste den retten som allerede finnes, i Grunnloven. Ser representanten Grøvan at dette grunnlovsforslaget bryter med prinsippet som dagens lovgivning bygger på, nemlig at det er lov å ta abort i Norge, ergo at man ikke har dette vernet fra unnfangelse?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-03:
Nå har representanten Grøvan i flere svar sagt at han ikke aner konsekvensene av et grunnlovsforslag som er fremmet. Samtidig vet representanten at det foregår en internasjonal kamp mot kvinners rettigheter og kvinners liv, vil jeg si. Kristelig Folkeparti har også ønsket å svekke abortloven i Norge, altså å endre prinsippene i norsk lov og rett. Da må jeg spørre om igjen, for jeg fikk ikke svar i stad: Ser representanten Grøvan at prinsippet som legges til grunn i dette grunnlovsforslaget, er i strid med prinsippene i norsk lovgivning når det gjelder retten til trygg og selvbestemt medisinsk sikker abort i Norge?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-03:
SV mener også det er viktig at vi har sikret retten til fritt og etter eget valg å gå ut av eller inn i ekteskap. Menneskerettighetene er noe folk har, og som staten kan sikre eller øve vold mot. Når det gjelder inngåelse eller det å komme ut av et ekteskap, vet vi at det er noe av det som kan være veldig vanskelig og konfliktfylt i mange kulturer, og noen ganger er det nesten forbundet med stor fare å ville velge selv. Det er ganske mange konservative og til dels religiøse strømninger i verden nå. Dette er strømninger som ikke akkurat står på likestillingen og det frie valgs side. Jeg har vært i ganske mange diskusjoner med skriftlærde fra ulike retninger, der vi har diskutert dilemmaene knyttet opp til f.eks. likestilling mellom kvinner og menn, hvordan barn skal underordnes sine foreldre, og rettigheten til fri religionsutøvelse. Det er vanskelig å få noen svar, for noen ganger kolliderer disse rettighetene ganske fundamentalt. Det hadde vært fint med et greit svar på dette. Det får vi ikke selv om vi grunnlovfester dette, men hvis vi grunnlovfester dette, knesetter vi i hvert fall likestillingen og retten til å ta disse frie valgene som et prinsipp for norsk politikk, for hvordan vi skal forholde oss til det, og for hvordan staten da får en plikt til å beskytte enkeltmenneskets frie valg i disse situasjonene. Det er viktig for SV. Det må på en måte være bunnplanken i et rettssamfunn når vi vet det er problemer med tvang og vold i slike situasjoner. Det er slik at flere til og med dessverre mister livet årlig – eller det heter ikke at de mister livet, folk blir drept fordi de velger å bryte ut av denne type relasjoner. Det er absolutt behov for at staten verner folks rett til det frie valg både til å gå inn i slike forpliktelser, til hvem man vil gå inn i slike forpliktelser med, og til å gå ut av en slik forpliktelse hvis det er behov for det. Derfor mener vi at dette er av de grunnleggende rettighetene som sikrer en grunnleggende og svært viktig frihet i alle menneskers liv.
Torleif Hamre (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-03:
Jeg skal være kort, for det vesentligste er nå sagt av de to foregående talerne. Jeg vil også beklage det svake engasjementet fra andre partier så langt i denne viktige saken, uavhengig av hva man egentlig mener om selve grunnlovfestingen. Jeg vil naturligvis på det sterkeste støtte forslaget om inkludering av retten til å søke asyl som nytt ledd i Grunnloven § 93, og jeg vil gjøre det av flere grunner. Denne rettigheten er formulert slik i forslaget at den samsvarer med den anerkjente internasjonale forståelsen av den – og det er ulikt det forslaget vi skal behandle i neste sak. Jeg vil også gjøre det fordi den uttrykker noe av det beste i vår nasjonale humanitære tradisjon, og jeg vil gjøre det fordi dette tillegget vil markere hvor vi står på et av de mest utsatte frontavsnittene i den internasjonale kampen for menneskerettighetene. Det er gjentatt flere ganger hvordan retten til å søke asyl er anerkjent i flere konvensjoner Norge er forpliktet av, også med grunnlovsforankring i § 92, og å ta den inn ikke vil endre verken lov eller praksis i Norge. Men det vil understreke betydningen av denne retten på en måte som svarer til det store, store alvoret i utfordringene det handler om. Hovedinnvendingen mot forslaget har vært at det kreves en detaljert spesifisering av mulige grunnlag for å søke asyl og alle de avveiningene som er førende for en konkret asylpolitikk. Ja, og det må skje i vanlig lov, her som på andre områder i Grunnloven der den fastsetter et overordnet prinsipp. Jeg kan ikke se at dette forslaget skiller seg ut på den måten, noe Karin Andersen også forklarte. Det viktigste er at selve den grunnleggende retten til å søke opphold, søke om beskyttelse fra forfølgelse, får den sterke forankringen som grunnlovfesting gir. Som sagt: Å gi denne retten en grunnlovsplass vil være i samsvar med noe av det aller beste i Norges humanitære tradisjon, og det vil på alle måter være et tillegg i Grunnlovens ånd, slik den bl.a. er uttrykt i den nye § 2, verdiparagrafen. Engasjementet for menneskerettigheter er viktigst når noe står på spill, og det gjør det i dag. Vi ser en utvikling der regjeringer ikke bare lar være å etterleve menneskerettighetene – det er ikke noe nytt, det har de alltid gjort – men også der statsledere åpent utfordrer dem og benekter deres gyldighet for sine land. Blant de aller mest utsatte rettighetene akkurat nå er retten til å søke asyl. Den blir uthult og undergravd på så å si alle kanter, noe både representanten Karin Andersen og representanten Petter Eide forklarte og ga eksempler på i sine innlegg. Det er nettopp derfor vi bør grunnlovfeste den. Vi burde heise det flagget i dag. Dessverre kommer ikke det til å skje.
Terje Breivik (Venstre), 2019-06-03:
Retten til å søkja asyl er ein grunnleggjande menneskerett. Folk på flukt med fare for eige liv og tryggleik skal få vern. Retten er slegen fast i verdserklæringa til FN om menneskerettar og i flyktningkonvensjonen til FN. Korleis nasjonar forvaltar det ansvaret me har for å hjelpa menneske på flukt, seier ein heil del om kor anstendige me er som folk, kva signal me ynskjer å senda ut om korleis me stiller oss til asylinstituttet. I dag er desse reglane gjevne i utlendingslova. Grunnen til at Venstre i dag samla kjem til å stemma for at retten til å søkja asyl òg skal grunnlovfestast, er at ein såpass grunnleggjande menneskerett bør lovfestast på eit høgare konstitusjonelt nivå enn dagens utlendingslov. Det er snakk om kva signal me som nasjon og rike skal senda til verda rundt oss. Det handlar om kva verdiar me skal flagga, og korleis verda skal oppfatta oss som nasjon. Noreg har ein stolt tradisjon for å jobba for menneske på flukt. Nansenpasset sikra i si tid at 450 000 statslause flyktningar kunne reisa til andre land for opphald. Ser me på dagens tal over kor mange som er på flukt, kan me fort verta motlause. I dag er i underkant av 70 millionar menneske på flukt i verda. 40 millionar er på flukt i eige land, mens i underkant av 30 millionar har flykta til eit anna land. Sjølv om det er vanskeleg å spå om framtida, er det lite som tyder på at tala vil gå ned, snarare tvert imot. Noreg må ta sin del av ansvaret. Når det gjelder konkrete politiske gjennomslag, er Venstre glad for at me sit i ei regjering som tek imot 3 000 kvoteflyktningar. Det er jobben vår å sørgja for at me som nasjon tek det ansvaret me klarar å bera. Sjølv om Venstre gjerne skulle ha teke imot endå fleire, gler me oss over å sitja i ei regjering som viser at me òg tek internasjonalt ansvar for menneske som kanskje er i sin mest prekære livssituasjon nokon gong. Å grunnlovfesta retten til å søkja om asyl vil ikkje medføra at fleire menneske på flukt bankar på døra vår, ei heller vil det senda signal om at det i Noreg er fritt fram. Utlendingslova er allereie i dag klar på forpliktingane våre knytte til asyl til menneske på flukt. Signalet me gjev med grunnlovfesting, er at dette er noko Noreg tek på aller største alvor. Som nasjon held me beskytting for menneske på flukt som ein av våre viktigaste verdiar, og ein så viktig verdi er ein så grunnleggjande menneskerett at det absolutt bør inn i Grunnlova.
Terje Breivik (Venstre), 2019-06-03:
President! Eg stemde feil.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2019-06-03:
Grunnlovsforslaget i denne saken gjelder endring i Grunnloven § 93, eller rettere sagt en utvidelse av denne. Det står i dag «rett til liv», og det ønskes utvidet til «vern av liv fra unnfangelse til naturlig død». Retten til liv er fastslått i Verdenserklæringen om menneskerettighetene av 10. desember 1948. Det er også slått fast i Den europeiske menneskerettskonvensjonen, i FN-konvensjonen om sivile og politiske rettigheter og i FNs barnekonvensjon. Alle disse er ratifisert av Norge og gjort til norsk lov gjennom menneskerettighetsloven. På bakgrunn av dette anser en enstemmig komité at det verken er behov for eller ønskelig å utvide begrepet slik forslagsstillerne ønsker, og anbefaler derfor at forslaget ikke bifalles.
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2019-06-03:
I denne saken fremmes det forslag om en ny § 103 i Grunnloven. Den gamle er jo slettet tidligere. Forslaget går ut på at alle de som har oppnådd gifteferdig alder, skal kunne gifte seg og stifte familie, og at de skal kunne inngå og oppløse ekteskap av egen fri vilje. Forslaget i seg selv høres veldig naturlig og greit ut. Men på samme måte som forrige gang forslaget var oppe til behandling, er det ikke ordlyden eller intensjonen det kan være uenighet rundt, men rett og slett ideen om å grunnlovfeste familien. Familie i dag kan jo være så mye forskjellig, uten at jeg skal gå nærmere inn på det. I denne saken er komiteen delt. Flertallet i komiteen, som jeg er en del av, anbefaler at forslaget ikke bifalles. Så regner jeg med at mindretallet eventuelt vil fremme sitt eget forslag.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-06-03:
Det vi diskuterer i dag, er prinsipper som vi ønsker å innlemme i Grunnloven. Vi diskuterer ikke dagens abortlov eller eventuelt forslag om endringer i den. Vi sier derfor at det som er viktig for oss nå, er å slå fast et rettsvern for livet fra unnfangelse til naturlig død, og derfor går vi ikke inn på eventuelle konsekvenser med tanke på dagens abortlov i Norge. Det som blir nevnt som en mulighet, et totalforbud mot abort, har ikke vi fremmet i denne saken. Det vil måtte komme som en egen sak, hvis et kvalifisert flertall nå skulle gå for vårt forslag til grunnlovsendring. Dette er to separate saker som vi ikke ønsker å holde sammen i debatten i dag.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-06-03:
Det er vel mange grunnlovsforslag og formuleringer i Grunnloven som ikke har noen eksakte konsekvenser for lovgivningen på det enkelte område. Vi har flere saker i dag som også gir en retning, som understreker et prinsipp, men hvordan domstolen og loven skal utformes på det området, er på ingen måte avklart. Vi har selvfølgelig reflektert over forslaget og konsekvenser, men vi ønsker som sagt å komme tilbake igjen til det i en separat debatt. Nå er det viktig for oss å understreke at liv starter fra unnfangelsen av. Jeg tror vi har et felles ønske, mange i denne salen, om å legge opp til andre typer tiltak som kan redusere aborttallet, som ikke handler bare om lovgivning i vårt samfunn. Det handler ikke minst om å legge til rette for å kunne bære fram barnet, det handler om gode ordninger for å støtte opp om vanskeligstilte i en krevende situasjon, osv. Men abortlovgivning er en egen sak.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-06-03:
Jeg synes nok vi beveger oss inn i en type debatt som handler om helt andre ting enn grunnlovsforslaget. Grunnlovsforslaget handler om et prinsipp, og som jeg har sagt opptil flere ganger, vil vi måtte komme tilbake igjen til konsekvensene med tanke på spørsmålet knyttet til abortlovgivning. For oss er det viktig å slå fast et prinsipp som understreker en sammenheng mellom det vi oppfatter som liv, og det samfunnet som vi ønsker å være med og bidra til å skape, nemlig at det skal være plass for alle. Uansett hva slags funksjonsdyktighet en har, uansett hva slags utfordringer en har, skal vi ha et samfunn som legger til rette for det. Det er poenget med dette forslaget, og så vil abortlovgivningen, eventuelt i neste omgang, bli en annen sak.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-06-03:
Det er ikke noen hemmelighet at Kristelig Folkeparti ønsker en annen abortlov enn dagens. Når det gjelder sammenhengen mellom det grunnlovsforslaget som vi har fremmet, og dagens abortlovgivning, har ikke vi pekt på helt konkret hva disse endringene bør føre til. Det vil vi komme tilbake til. Her er det snakk om et prinsipp, og det er det vi ønsker å slå fast med vårt forslag.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-06-03:
Sånn som Grunnloven oppfattes og omtales på de fleste områder, er det vel ikke noen helt entydig klar sammenheng mellom Grunnloven og rettsavgjørelser i det norske rettsapparatet. Det er ikke et én-til-én-forhold som nødvendigvis gjør at en grunnlovsformulering skal kunne brukes i en rettssak. Men for å svare mer på første del av spørsmålet til representanten Dag Terje Andersen: Det er klart at vi ønsker endringer i dagens abortlov. Det gjør vi. Når vi ønsker å slå fast prinsippet om retten til liv fra unnfangelse av, ønsker vi også at det skal få noen konsekvenser, men vi har ikke utredet i tilstrekkelig grad hvilke konsekvenser det skal få. Derfor vil vi ikke i dag innlede en debatt om endringer i dagens abortlov, men vi ønsker å fremme forslaget om et prinsipp.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-06-03:
Vi ser selvfølgelig at det foregår mange parallelle debatter om abortlovgivning i ulike land og stater i verden. Et prinsipp som dette ønsker vi nå først og fremst inn i den norske grunnloven, og vi må som sagt komme tilbake til konsekvensene dette kan få. At noen eventuelt kan bruke dette på en spesiell måte – til alt fra å forby abort til annet med sterke konsekvenser – kan jeg selvfølgelig ikke utelukke. Men det er ikke det som er hensikten med vårt forslag. Vårt forslag er å få et prinsipp slått fast i Grunnloven, og så må vi i etterkant gjøre de vurderingene vi mener er riktige for å ivareta et rettsvern for det ufødte liv. Men det er ikke noe én-til-én-forhold på den måten at et prinsipp skal gi et bestemt lovforslag.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2019-06-03:
Når vi foreslår at prinsippet skal gjennomføres og innlemmes i den norske grunnloven, gjør vi det for å sette et prinsipp i en sammenheng som vi selvfølgelig mener skal ha konsekvenser for det norske samfunnet – hvilke konsekvenser vil vi måtte komme tilbake til. Vi har ikke utredet det på et skikkelig nok grunnlag, så det vil vi måtte komme tilbake til hvis utfallet i dag mot formodning skulle bety et kvalifisert flertall for dette.
Michael Tetzschner (Høyre), 2019-06-03:
Innlegget til representanten Knag Fylkesnes illustrerer egentlig godt hvorfor dette forslaget ikke bør bifalles, for med dette forslaget begir man seg inn på en nyskapning når det gjelder grunnlovsarbeid og den kraften som Grunnloven skal ha. Vi har pekt på at dette åpner for et sett med A-regler og et sett med B-regler i Grunnloven – noen som gjelder under enhver omstendighet, og noen som kan settes ut av spill. Representanten Harberg var inne på de problemene som oppstår når disse unntaksbestemmelsene skal mobiliseres. Det er heller ikke særlig i pakt med vår grunnlovstradisjon å inndele Stortinget i lette og tunge grunnlovsbestemmelser. Når vi da hører SVs begrunnelse for ikke å støtte Arbeiderpartiets glideflukt i grunnlovssaken, kan man bli ytterligere bekymret, for den er jo nettopp at man ikke går langt nok i å sette sentrale grunnlovsbestemmelser ut av spill. Vi kan i tillegg diskutere i hvilke situasjoner det skal skje – noe som er høyst uklart – men da kommer det til syne at ett enkelt parti ikke har så stor sympati med enkelte av de vernebestemmelsene som Grunnloven jo er satt inn i verden for å trygge under alle forhold, vanskelige forhold. Man står ikke helt uten virkemidler for å ha praktiske tillempinger i en krisesituasjon. Vi har nødrettstankegangen, som gjør at en regjering under slike forhold senere må argumentere for at man har handlet ut fra nødrettsbestemmelser. Slik skal det også være i fortsettelsen, og poenget er at det gir en mye høyere terskel for å fravike rettighetsbestemmelsene i Grunnloven enn en slik relativiseringsbestemmelse som den Arbeiderpartiet hittil har stått alene om. Jeg merker at SV nå synes at den nyskapningen som Arbeiderpartiet vil stemme for i dag, i grunnen er helt i orden. Da vi hadde denne saken til behandling i forrige runde, var de sterke og prinsipielle på at Grunnloven gjelder, med de inngitte begrensninger som ligger i hensynet til de praktiske forhold – gjennomførbarheten – og at vi ikke trenger en egen unntaksbestemmelse for å sette store og viktige deler av Grunnloven ut av spill ut fra mer opportunistiske partipolitiske ønsker.
Michael Tetzschner (Høyre), 2019-06-03:
To poeng til representanten Bjørke. Han begynner med å anerkjenne problembeskrivelsen av at Stortinget ikke har fullstendig oversikt over den delegerte lovgivningsmyndigheten som vi gir fra oss gjennom den utstrakte bruken av rammebestemmelser og overlater til byråkratiet eller embetsverket å utfylle mer detaljert. Så brukes det da som et argument mot en ren vernebestemmelse om at inngrepene på borgerplan ikke skal oppfattes som konkret urimelige eller uforholdsmessige. Jeg vil si at hvis vi først er enige om at Stortinget ikke på god nok måte kontrollerer hvordan delegert lovgivningsmyndighet blir brukt, må det i hvert fall være bedre å ha en vernebestemmelse som gjør at man unngår de største utslagene av konkret urettferdighet overfor den som blir utsatt for et offentlig inngrep – blir pålagt en byrde, en plikt til stat eller kommune. Om forslaget ikke løser det grunnleggende problemet fullstendig, er det i hvert fall – skal vi si – en sikkerhetssele, slik at man i kollisjonstilfeller kommer fra kollisjonen bedre enn uten sikkerhetsbelte. Det andre er Bjørkes forundring over at vi som er for europeisk samarbeid, også tar til orde for en norsk regel, en rettsnorm i Norge, i Grunnloven, som nettopp bruker en del av de avveiningsnormene – som vi også ser skje internasjonalt. Et typisk eksempel er Den europeiske menneskerettskonvensjon. Fordelen med det er at vi da kan få en norsk regelutvikling, og at det også kan utvikles en norsk rettsteori på bakgrunn av norske forhold, som da også vil – tror jeg – hindre og være forebyggende for at våre borgere må gå til Den europeiske menneskerettsdomstol for å kunne benytte en slik rimelighets- eller avveiningsnorm om uforholdsmessighet. Det må jo være bedre å kunne løse dette innenfor vårt eget rettssystem. Det betyr også at vi sikrer borgerne en reell tilgang, fordi det tross alt er lavere terskel for å benytte det norske rettssystemet enn for å henvende seg til utlandet for å gjøre bruk av en slik avveiningsnorm som forslagsstillerne ser for seg skrevet inn i Grunnloven. Med all velvilje: Jeg ser ikke at Bjørkes kritikk mot innlegget er særlig logisk, og med hans grunnholdninger til EU, og formodentlig også hans velvilje overfor enkeltmennesker, burde jo Senterpartiet i denne saken stemt for grunnlovsforslaget.
Marit Knutsdatter Strand (Senterpartiet), 2019-06-03:
Det er veldig interessant å være med og diskutere de overordnede prinsippene og det som er bærende for det norske samfunnet – Grunnloven vår. Jeg synes også komiteen hittil har redegjort godt for sammenhengen mellom mål og midler, dilemmaene mellom individ, fellesskap og samfunn, frihetsrommet for den enkelte opp mot frihetsrommet for samfunnet, og ikke minst rammen av fellesskapet og hvordan rettsstaten skal håndheve dette i praksis. Det er veldig interessant hvordan vi i Norge har gode systemer for forarbeider med de politiske prosessene våre – proposisjoner, NOU-er, høringer, innstillinger m.m. – og, som det også blir pekt på, at det i utgangspunktet er med omfattende prosesser vi også kan gjøre endringer i Grunnloven. Folk kan påvirke politikken gjennom partiene og oppslutningen i valg. Det er dessuten viktig at den dømmende makt får utøve sitt fag og sin juss for å håndheve lovgivers intensjon, og forvaltningen av forskrifter må følges opp og være i tråd med Stortingets vilje. Det er også vårt ansvar som representanter å følge opp det. Her vil jeg peke på at regjeringspartiene har et stort ansvar å forvalte gjennom sitt flertall her i Stortinget. Uforholdsmessige inngrep er ikke ønskelig fra noen partiers side, og det er ikke nødvendigvis det som ligger til grunn for å stemme imot dette forslaget. Representanten Tetzschner nevner i sitt innlegg at de vil regulere summen av disse inngrepene, og han er så vidt innom EØS som et tema. I år er det 25 år siden Norge sa nei til EU, og det kan vi glede oss over å feire, for Norge hadde sannsynligvis sett annerledes ut hvis vi hadde gått inn i EU. EØS ble etablert på starten av 1990-tallet som en midlertidig løsning. Det var bare Kristelig Folkeparti som tok til orde for at dette kom til å bli varig, og de kan banke seg på brystet og si at det hadde de sannelig rett i. Det var uro i økonomien, og det var behov for å samarbeide. Det er det jo ingen tvil om at det er også i dag, men vi må stille oss spørsmålet om hvilken rolle lover og rettsprinsipper spiller opp mot globalisering og forvaltning på tvers av land. Vi ser sterke strømninger, og europaparlamentsvalget som akkurat er gjennomført, er et tankekors i seg selv med hensyn til hvordan vi håndhever lovverket i Norge. Det er også det paradokset jeg vil forsterke, nemlig at Høyre tar til orde for uforholdsmessige inngrep uten  at de stiller kritiske spørsmål ved at vi tar inn forordninger og lovverk fra EU uten noen videre vurderinger. Her burde Norge stå mer opp for seg selv, stå mer opp for de interessene vi har, overfor våre borgere, og forvalte lovverket mer ansvarlig og mer aktivt enn det vi gjør i dag.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-03:
Jeg merker meg den veldig klare tilbakemeldingen fra komiteens leder på dette området. Som jeg sa i mitt innlegg, har regjeringen lagt seg på den praksisen som har vært vanlig før om årene. Vi har også gjort en stor endring i forhold til det som har vært tidligere, og som jeg også opplever at komiteen har gitt oss honnør for, nemlig den mye mer omfattende tilbakemeldingen som nå skjer i budsjettproposisjonen, der fagkomiteene får en helt annen mulighet til å gi tilbakemelding på de vedtakene som er gjort. Det ses i sammenheng med hele politikkområdet. Jeg skal ta med meg tilbake den tydelige meldingen som ligger i innstillingen, knyttet til at man ønsker å få omtalt ikke lukkede vedtak også fra tidligere sesjoner enn de to siste.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-03:
Det så ut som representanten ikke anså det som et spørsmål, siden han var på vei tilbake igjen. Det var vanskelig å finne spørsmålet, men jeg vil allikevel si at jeg oppfatter at vi nå er inne på et område der Stortinget og Stortingets presidentskap har satt i gang et arbeid for å gå gjennom Stortingets kontrollarbeid. Det er selvfølgelig også viktig, og det er Stortingets initiativ, det skal ikke regjeringen legge seg opp i. Så oppfatter jeg også at det er en utfordring – jeg håper at kontrollkomiteens leder er enig i det som komiteen har gitt uttrykk for – at det er litt ulik praksis i komiteene når det gjelder måten en nå håndterer dette på i forbindelse med budsjettene. Jeg tror vi alle har behov for å jobbe sammen for å komme fram til en praksis her som er mer lik og dermed enklere å forholde seg til både for regjeringen og for Stortinget.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-03:
Først: Jeg er selvfølgelig helt enig i at vi skal forholde oss til den forretningsordenen som er nå, de reglene som er nå. Til det andre: Det er ikke en aktuell problemstilling fra min side, så det får jeg overlate til andre å kommentere.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-03:
Ja, det vil jeg absolutt hevde, og det kom jo veldig klart fram nå i budsjettproposisjonen, der også svært gamle vedtak omtales overfor komiteen. Det er jo der den mest systematiske gjennomgangen av eldre vedtak er. Og så har en da, i denne stortingsmeldingen, valgt å legge seg på samme praksis som tidligere ved at her omtales bare vedtak fra de to siste sesjonene i Stortinget.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-03:
Jeg oppfatter at det nettopp er litt av kjernen i de ulike vurderingene som foreligger, for veldig mange av de vedtakene som representanten her listet opp som ikke utkvitterte, er det vår vurdering at vi har beskrevet arbeidet med. Flere av de vedtakene som han her trakk fram, har vi varslet at vi vil komme tilbake til i en opptrappingsplan for barn og unges psykiske helse. Den legges fram for Stortinget om kort tid, men vi kan jo ikke omtale f.eks. konklusjonene i en sak som er pågående, og som skal legges fram for Stortinget. Saken om luftambulansestrukturen omtalte jeg også i mitt innlegg. Jeg oppfatter at jeg har kvittert ut oppfølgingen av de vedtakene overfor Stortinget, selv om sakene fortsatt er under arbeid, f.eks. i forbindelse med saker som skal legges fram for Stortinget på et senere tidspunkt.
Bent Høie (Høyre), 2019-06-03:
Disse vedtakene er jo veldig varierte, som representanten er klar over. Noen av dem mener jeg er utkvittert, f.eks. dette med luftambulansestrukturen – der er det en omtale av hva som er konklusjonene. I andre saker har vi varslet at den nye regjeringsplattformen gjør at f.eks. vedtaket om en egen stortingsmelding om de prehospitale tjenestene vil bli fulgt opp ved at det legges fram en nasjonal helse- og sykehusplan der prehospitale tjenester blir et av hovedtemaene. Det er også varslet fra Stortingets talerstol flere ganger, og der er regjeringspartiene blitt enige om at det er den måten vi følger opp på. Hvis Stortinget på det tidspunktet den saken legges fram for Stortinget, er uenig i den oppfølgingen, må en selvfølgelig gi uttrykk for det, men alt dette er det redegjort for.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-06-03:
Det er naturleg at enkelte vedtak kan ta meir tid å følgje opp enn andre, og det har òg justiskomiteen stor forståing for. Men la oss ta vedtaka knytte til politireforma, som naturleg nok må gjennomførast medan ho blir implementert. I vedtak 1126 frå juni 2017 ber Stortinget regjeringa sikre – ikkje vurdere, ikkje lure på, ikkje tenkje – at det «utarbeides et dokument slik det er beskrevet i Innst. 306 S(2014–2015) (2014–2015)
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-06-03:
Problemet er at når ein inngår eit forlik, blir ein einig, og det at me no er ueinige, beviser påstanden min om at regjeringa har forlate det forliket me inngjekk, og brote med den einigheita me inngjekk då. Eg registrerer at eg ikkje fekk svar på spørsmålet mitt om vedtaket, men eg går vidare til favorittspørsmålet mitt, som eg har spurt alle justisministrane me har hatt, om, og som eg spurde noverande justisminister om førre veke. Eg prøver meg ein gong til: Stortinget har vedteke at regjeringa skal sørgje for ei reell styrking av dei lensmannskontora som står igjen etter gjennomføringa av politireforma. Dette har dei ulike justisministrane meint er gjennomført, men det er det beviseleg ikkje, ifølgje fleire rapportar og klare tilbakemeldingar frå tillitsvalde i etaten. Eg vil utfordre justisministeren: På kva måte er vedtaket konkret følgt opp, og har justisministeren dokument som kan bevise at me tek feil?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-06-03:
Eg kan jo spørje på ein mykje enklare måte, slik at me er einige om kva me snakkar om. Meiner statsråden at eit lensmannskontor i – la oss seie – Drangedal, som overlevde nedleggingstrusselen og ikkje blei lagt ned, men som no er ribba for folk, er styrkt eller svekt?
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2019-06-03:
Eg trur svaret på spørsmålet mitt eigentleg er ganske innlysande. Dei lensmannskontora og tenestestadene som no har færre folk enn dei hadde tidlegare, er svekte, i strid med det Stortinget har vedteke. Det er eit anna spørsmål eg vil stille til slutt: Me vedtok òg at me i samband med NOU 2016: 9, om valdsoffererstatning, skulle sikre at saker om gjenopptaking blei følgde opp. Det var ein vanskeleg debatt og handla om den ganske mykje omtalte Kristin-saka mange år tilbake. Representantane Kjell Ingolf Ropstad, Solveig Horne og Peter Frølich frå Kristeleg Folkeparti, Framstegspartiet og Høgre sa her i stortingssalen at det var av avgjerande betydning at det blei følgt opp raskt. Svaret frå justisministeren til meg på eit skriftleg spørsmål førre veke var at det skulle kome i 2020. Meiner justisministeren at to år er å rekne som raskt, og tek justisministeren dei kraftige signala frå sine eigne partifellar på alvor?
Tuva Moflag (Arbeiderpartiet), 2019-06-03:
I denne saken har vi allerede vært inne på betydningen av at Stortingets vedtak følges opp av ansvarlige myndigheter. Befolkningen må kunne stole på at Stortingets vedtak gjelder og blir satt ut i livet. Kan de ikke det, vil det på sikt undergrave troen på vårt politiske system. Da kontroll- og konstitusjonskomiteen gjennomgikk regjeringens melding, fant man at Helse- og omsorgsdepartementet har 88 åpne vedtakspunkter. Det er mer enn noen av de andre departementene har. Hva er det da som ikke følges opp? La oss ta ett tema, markedsstyringen av sykehusene våre. Der har flertallets helt klare instruks om å endre fordelingen mellom basisbevilgning og innsatsstyrt finansiering i somatikken ikke blitt fulgt opp. Det samme gjelder vedtaket om å følge opp Prioriteringsutvalget og evaluere hvordan innsatsstyrt finansiering påvirker prioriteringsbeslutningene i sykehusene. Det pågår for tiden en debatt om hvor mye stykkprisfinansiering og markedsmekanismer vi skal ha i sykehusene våre. Den debatten er preget av misnøye blant helsepersonell, som opplever at det er mindre plass til fag, mindre plass til å møte pasienter, men mer plass til målstyringssystemer som sluker både tid og entusiasme for arbeidet. Her hadde vi to soleklare vedtak som regjeringen skulle følge opp, men i begge tilfeller har regjeringen latt være. Er det slik at endring av fordelingen mellom basisbevilgning og innsatsstyrt finansiering nå blir kvittert ut rett og slett fordi Kristelig Folkeparti har gitt opp å få det igjennom? Det andre av disse vedtakene er lagt til den økende bunken av anmodningsvedtak som helseministeren lar ligge. La meg gi noen eksempler. I over to år har man nølt med å gjøre noe med flertallets vedtak om å forhindre kroppspress i reklame. I over to år har man nølt med å sørge for at det etableres overgrepsmottak i hele landet som også har kapasitet til å ta imot barn. Vi har fortsatt ingen mål for hvor mye av veksten i andelen av den samlede helse- og omsorgssektoren som skal være organisert og drevet som ideell virksomhet. Vi er inne i en fastlegekrise, men fortsatt er ikke anmodningsvedtaket om en opptrapping av antall utdanningsstillinger i allmennmedisin fulgt opp. Jeg kunne nevnt mange flere eksempler. Det er tross alt 88 av dem. Nå håper jeg at Kristelig Folkeparti i budsjettforhandlingene og regjeringens interne møter sørger for at Stortingets vilje, som de har vært med på å uttrykke, faktisk påvirker regjeringens politikk. Det er ikke først og fremst dobbeltarbeid som er problematisk i saken vi debatterer i dag, selv om jeg skjønner at det er mange vedtak som skal følges opp. Det største problemet i saken vi debatterer i dag, er mangel på oppfølging.
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-03:
Jeg takker statsråden for svar på de to anmodningsvedtakene, som jeg etterlyste i mitt innlegg. I svaret om opprydningsforskriften for gummigranulat, hvis vi kan kalle den det, sier statsråden at han har bedt Miljødirektoratet om et tilleggsoppdrag med alternative innretninger for å løse dette. Kan jeg da spørre statsråden om hvilke alternative innretningsordninger han ser for seg?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-03:
Da vil jeg følge opp med å spørre når statsråden ser for seg at forskriften blir sendt ut på høring, og når den kan tre i kraft?
Lars Haltbrekken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-06-03:
Da vil jeg gå over til å spørre om det andre temaet som jeg tok opp i mitt innlegg, nemlig dette med farlig avfall. Vi fikk vite at Miljødirektoratet var forsinket med sin rapport, men at ekspertutvalget skal levere sin rapport innen 1. november. Det er helt riktig som statsråden sa, at dette er et forslag som hele Stortinget, og også regjeringen i sine to regjeringsplattformer, har stilt seg bak. Desto større grunn kanskje til bekymring for at det har tatt såpass lang tid. Men spørsmålet mitt er om disse rådene fra Miljødirektoratet og ekspertutvalget nå vil komme i god nok tid før regjeringen må ta en beslutning om ny lokalisering av lager for farlig avfall i Norge.
Nina Sandberg (Arbeiderpartiet), 2019-06-03:
Som representanten Dag Terje Andersen understreket innledningsvis i dag, er mange anmodningsvedtak ikke fulgt opp. Når omfanget er så stort som det er, vitner det om manglende respekt for Stortinget, og det er kritikkverdig. Det kan vitne om samme manglende respekt at statsministeren ikke er til stede her i dag. Her er det mye å følge opp, lista er lang. Jeg vil trekke fram noen eksempler fra utdannings- og forskningskomiteens ansvarsområde. Én ting er at ting tar lang tid. Mobbelov i barnehagen ble vedtatt i Stortinget i 2015. Fire år etter har det fremdeles ikke skjedd noen ting i saken. En annen sak er at viktige stortingsvedtak på politisk svært aktuelle felt ikke blir satt ut i livet. La meg nevne noen få eksempler. Etter- og videreutdanningstilbud for instruktører for lærlinger er ikke fulgt opp. Dette er avgjørende for kvaliteten i fag- og yrkesopplæringen. En annen sak som er svært aktuell i våre dager, er jordmødre og fødetilbud. Norge trenger flere barn, sa Erna Solberg i nyttårstalen sin. Kanskje burde statsministeren vært mer opptatt av hvordan Norge kan få flere barn. Norge trenger flere jordmødre, og da trengs det både nok studieplasser, gode muligheter for etterutdanning og fødeklinikker i hele landet som er godt nok bemannet. Regjeringen har latt være å følge opp vedtak om jordmorutdanning. Så har vi eksempler på at regjeringen opptrer på tvers av helt entydige anmodninger fra Stortinget. La meg ta fysisk aktivitet i skolen. Her ga Stortinget regjeringen svært tydelig beskjed om at håndteringen av denne saken ikke var bra nok i statsbudsjettet. Likevel gjentar regjeringen nesten ordrett de samme kommentarene. Parlamentarisk er det ikke innenfor spillereglene at et stortingsvedtak ikke følges opp. Dette er et viktig vedtak – fysisk aktivitet blant barn og unge er synkende. Det kan framstå som om regjeringen saboterer og nekter å følge opp Stortingets pålegg. Det samme gjelder i og for seg investeringsplanen for bygg og infrastruktur i høyere utdanning, som Stortinget har bedt om. God, tilrettelagt og oppdatert infrastruktur er en helt sentral betingelse for god forskning. Vedlikeholdsetterslepet og behovet for nybygg og oppgradering i universitets- og høyskolesektoren er stort. Regjeringen la nylig fram en revidert langtidsplan for forskning og høyere utdanning, og den har bare en liste over allerede igangsatte prosjekt, trass i at Stortinget har fattet et helt klart anmodningsvedtak om at planen skal ha en investeringsplan og en køordning for større bygg- og vedlikeholdsprosjekter. Vi får en beskrivelse, men Stortinget har bedt om langsiktige rammer. Poenget med mitt innlegg er at mange anmodningsvedtak kan ta tid å følge opp, men regjeringen skal gjøre det. Regjeringen kan ikke, som iverksettende myndighet, ta valget – som det kan framstå som i de to siste eksemplene jeg trakk fram fra utdanningsfeltet – om bare å se bort fra tydelige vedtak som er fattet i Stortinget.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-03:
Det går først og fremst på å få en oppdatert kostnadsvurdering av tiltakene som er nødvendige. Så vil det også være en vurdering av hvilke overgangsordninger som vi skal se på, for det er klart at dette medfører også store kostnader for de som er baneeiere. Mange av dem er frivillige idrettslag, kommuner eller andre.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-03:
Med respekt for at jeg sa et tidspunkt en gang tidligere og ikke klarer å følge opp det, tror jeg at jeg skal svare at dette jobber jeg intenst med. Vi er nå i sluttfasen for å få den ut på høring, slik at vi kan få denne på plass uten at det blir noen unødvendige, nye forsinkelser.
Ola Elvestuen (Venstre), 2019-06-03:
Jeg mener at dette tar noe tid. Det er jo et stort vedtak, å legge fram en plan for å avgrense mengden farlig avfall. Da må man se på hele potensialet som ligger innenfor teknologiutvikling, og hvor store mengder vi må forvente å deponere i framtiden. Jeg mener at de frister vi nå har for å få et grunnlag for å kunne ta en beslutning fra regjeringens side, er gode. Akkurat nå er det ikke noen beslutning som ligger til regjeringen. Det er en reguleringsplan som Porsgrunn har sagt nei til, og sånn sett ikke noen klagesak eller noe som ligger i regjeringen. Skulle man eventuelt gå videre, ville det være en egen enkeltbeslutning. Men jeg mener vi trenger denne utredningen fra Miljødirektoratet, og vi trenger også ekspertutvalget som ser på hele verdikjeden før og om vi skal ta ytterligere beslutning.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-06-03:
Jeg tror mye av grunnen til at vi står her nå, er at man er uenig om hvordan man skal gjennomføre politireformen. Det har vært grunnleggende for regjeringen at man har gjort ganske store løft innenfor politiet. Man har gjennomført store strukturendringer innenfor politiet, og man har tilført politiet langt større ressurser enn de noen gang har hatt. Likevel kan det være ting som gjenstår – det skal jeg være åpen om – og det er nettopp derfor jeg har varslet Stortinget om at det vil komme en oppfølging av nærpolitireformen i form av en egen stortingsmelding, som vi håper å få ut i løpet av denne vårsesjonen. Der kommer vi til å gå igjennom de punktene som representanten Lene Vågslid tydeligvis mener ikke er utkvittert på en god nok måte.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-06-03:
Nå snakker vi om styrking av lensmannskontorene. Vi har i brevs form til Politidirektoratet i april i fjor bedt om at dette vedtaket skal gjennomføres. Det er flere måter å styrke lensmannskontorene på. Det er ikke bare antall ansatte som er det interessante. Det er like interessant å se på hvilket innhold man får når man kommer til et lensmannskontor. Kan man bli tatt på alvor innenfor alle typer problemstillinger man ønsker å reise, på de ulike lensmannskontorene? Jeg er ikke enig i at det at man har så og så mange stillingshjemler igjen eller ikke på et lensmannskontor, er avgjørende for om lensmannskontoret er styrket. Det viktigste er innholdet i lensmannskontoret når man kommer dit. Dette er et av punktene jeg kommer til å følge opp i den varslede stortingsmeldingen, for jeg er enig i intensjonen og ordlyden i anmodningsvedtaket. Jeg er for å styrke lensmannskontorene.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-06-03:
Det er vanskelig for meg å vurdere et konkret lensmannskontor. Da må jeg i så fall sjekke hva som er politimesterens vurdering av hvorfor man har ønsket å bruke ressursene på den måten. Nå legger jo politimestrene opp til en annen måte å allokere ressursene sine på. Mye er blitt mye mer styrt ut fra et etterretningsbilde, slik at man bruker ressursene der det er størst behov for dem. Man kan være uenig i det, men det er også viktig at politiet er til stede der kriminaliteten faktisk skjer.
Jøran Kallmyr (Fremskrittspartiet), 2019-06-03:
Jeg kan godt se at to år kan virke som veldig lang tid. Samtidig er dette en ganske omfattende NOU, og det er flere ting som skal vurderes. Dette er en typisk NOU, som går inn i det som kanskje er det vanskeligste innenfor hele justisfeltet, nemlig spørsmålet om rettssikkerhet og hvordan man skal greie å ivareta den. Det er ganske vanskelige juridiske vurderinger som skal gjennomføres, så jeg har nok ingen annen lovnad enn at vi skal holde lovnaden om at dette skal komme neste år.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-04-11:
Det er forslag fra representantene Kjersti Toppe, Siv Mossleth, Geir Inge Lien, Bengt Fasteraune og meg sjøl om en nasjonal opptrappingsplan for VTA-plasser(varig tilrettelagt arbeid) (varig tilrettelagt arbeid) Og så – endelig – kommer forslaget fra Geir Pollestad, Geir Adelsten Iversen, Nils T. Bjørke, Liv Signe Navarsete, Marit Knutsdatter Strand, Siv Mossleth og meg sjøl om jordbrukets samfunnsoppdrag – minst 50 prosent sjølforsyning av jordbruksmat innen 2026.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-04-11:
Representanten Nævra har erfaring fra leirjord, og vi holder oss til leirjorda. Men de som ikke har leirjord, må kanskje ut på myrjord, så jeg vil anbefale representanten å utvide repertoaret sitt innen jordbruk. Når en ikke skiller mellom fornybart og fossilt karbon i en sånn debatt, blir det jo bare feil. Det er det fossile karbonet som er problemet, og det er det fornybare karbonet som er løsningen. Det er ganske sterkt å oppleve at en nå får en lovendring hvor en også fra en såkalt – og jeg understreker såkalt – borgerlig regjering med Høyre i spissen innskrenker innholdet i den private eiendomsretten. Og folk lurer på: Hvorfor i all verden gjør en dette? Men det er ganske logisk, for det denne regjeringa står for, er at en trenger mindre jordbruksarealer i Norge – en har egentlig for mye jordbruksareal i Norge. For hvis vi har så mye jordbruksareal som vi har i dag og stadig skal øke importen, får vi overproduksjon i Norge. Derfor er denne regjeringa med på å innskrenke eiendomsretten og legge vansker for nydyrkingen. Nydyrking er det siste en gårdbruker gjør, for det er utrolig kostbart å dyrke jord. Og så er det utrolig kostbart å grøfte og kalke og få en jordstruktur sånn at det blir fruktbart. Det er en enorm investering. Så det er jo veldig godt begrunnet at man dyrker, for da er andre alternativer mindre aktuelle. Alle andre alternativer er egentlig bedre enn det å dyrke jord. Og så skal en her lage ytterligere problemer for dette. Representanten Reiten sier at Senterpartiet ikke tar klimaet inn over seg. Vi tar det inn over oss på en måte som gir resultater. Vi tar det inn over oss ved å stimulere fotosyntesen slik at plantene vokser bedre og skogen vokser bedre. Dermed fanger plantene og skogen mer CO2. Det er positivt, og det er dobbelt positivt fordi de produktene vi da får, kan erstatte de fossile produktene. Det er jo fantastisk! Men her i salen snakker en ikke om dette, en snakker ikke om plantekultur, jordkultur, skogbruk – en snakker om vern og restriksjoner og mer import. Og så gir en inntrykk av at dette myrdyrkingsforbudet skal løse noe som helst. Det er symbolpolitikk på det verste.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2019-04-11:
Først til representanten Steinar Reiten: Jeg vil berømme Kristelig Folkepartis innsats når det gjelder jordvernet. Hadde det ikke vært for Kristelig Folkeparti, hadde vi ikke fått slike klare og gode formuleringer om jordvern, så det er Kristelig Folkepartis store fortjeneste. Når det gjelder Granavolden-erklæringen, er det presist at hovedlinjene ligger fast. Jeg vil anbefale Kristelig Folkeparti å følge med på hva departementsråd Leif Forsell sier når han er på møter rundt omkring. Han sier at det er nok areal i Norge. Leif Forsell er en meget dyktig fagmann. Han ser sammenhenger, han ser helheten. Han ser at dersom en øker arealene i Norge samtidig som en øker importen, får en overproduksjon. Det er jordbrukets og samfunnets største problem – en produserer en vare som ikke er noe verdt. Når det gjelder karbon og omdanning av karbon, som vi snakker om her, snakker vi om det som skjer nedi jorda. Vi snakker om det som er karbon nedi jorda som følge av røtter. Det er klart at enhver dyrking av jord innebærer at det blir en større omdanning av humus i jorda enn om en ikke dyrker jorda. Sånn er det overalt. Det er tilsvarende i skogbruket. Hvis en bare lar skogen stå og tror at den tar opp like mye CO2 når den står og står og står – akkurat som en gammel okse som er i båsen hele tida, og som til slutt ikke vokser mer – og tror at en kan fortsette med det, fordi en kan få et større karboninnhold i jorda hvis skogen bare står og står, er en på feilspor sett i forhold til det faglige grunnlaget. Vi er i en meget krevende situasjon. Aftenposten setter på lederplass i dag spørsmålstegn ved om et aktivt skogbruk er fornuftig eller ikke. Stikk den! Aftenposten setter spørsmålstegn ved om det er fornuftig å bruke skogen. Det viser hva slags klima vi har i dag, og hva slags situasjon vi er i – det faglige blir forlatt. Det er helt opplagt at vi nå må få en diskusjon om hvordan vi driver jordbruket vårt, hvordan vi driver skogbruket vårt, altså at vi kan forene de forskjellige hensynene, men vi må jo drive jorda. Vi er nødt til nydyrke jord, vi er nødt til å drive skogen for å få fram det grønne karbonet som kan erstattet det fossile. Det er det store. Det som her erstatter det fossile, kommer fra atmosfæren. Det reduserer CO2-innholdet. Det er det eneste systemet for karbonfangst og -lagring som fungerer i dag – og det er helt gratis for staten. Så snakker man det ned, og det reagerer jeg sterkt på. Jeg håper at vi kan få en allianse hvor Miljøpartiet De Grønne og SV kan diskutere driftsmåter i jordbruket og skogbruket framover. Da kan vi få en framtidsrettet politikk.