Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-02-09:
Jeg vil begynne med å rose representanten Nordtun for å ha satt i gang en meget god debatt og takker for svært gode innspill. Det var veldig mange innspill som går i samme retning. Jeg tror det ble godt oppsummert, ikke minst av representanten Ine Marie Eriksen Søreide, at det er viktig å huske hvorfor disse ordningene ble satt i gang. Det var altså Bondevik II-regjeringen, med Kristin Krohn Devold som forsvarsminister, som innførte avdelingsbefalordningen, og det var en riktig beslutning. Det var ikke en dårlig beslutning, det var en riktig beslutning, fordi man, som representanten Laila Gustavsen nevnte, tok tak i problemet med at det gamle forsvaret – arven fra den kalde krigen som i liten grad var blitt omstilt gjennom 1990-tallet – hadde veldig mange høvdinger, hvor indianerne var oss andre som skulle rekrutteres inn. Slik kunne vi ikke ha det. Man måtte gjøre noe med karrieremønsteret. Man kunne ikke ha et karrieremønster hvor man hadde veldig mange eldre mennesker og veldig få yngre fordi det ikke var plass til dem. Noe måtte man gjøre. Så samler vi erfaringer. Noen av de erfaringene er helt klart veldig gode, andre er problematiske. Jeg må også minne om – flere har vært inne på det – at det er to forskjellige problemstillinger knyttet til avdelingsbefal. Én problemstilling er at vi mister dem for tidlig, og en annen problemstilling er at vi ikke har plass til dem etter 35 år. Litt grovt sagt er den første problemstillingen særlig til stede i Sjøforsvaret og Luftforsvaret og den siste særlig til stede i Hæren. Så vi må altså ikke gjøre det om til ett problem. Det er mange forskjellige utfordringer med ulike typer svar. Men alt dette vil vi altså se på, først i langtidsplanen, og så når vi kommer tilbake med en dypere kompetansegjennomgang. Så vil jeg si at den konsentrasjonen av basevirksomheten som vi nå har gjort, og som Slagsvold Vedum også var inne på, har gitt helt nye muligheter for lange karriereløp. Eksemplet med Østerdalen er veldig godt. Der kan man være menig vernepliktig, man kan være grenader, man kan bli avdelingsbefal, man kan bli offiser, og man kan bli sjef innenfor det området – karrieremessig, familiemessig bra, tilsvarende i Indre Troms, tilsvarende i Bergen for Sjøforsvaret, tilsvarende i Sortland for Kystvakten. Og når vi nå får valgt kampflybase eller baseløsning, vil vi ha en tilsvarende mulighet der. Det er i seg selv veldig viktige bidrag for å få et mer forutsigbart karriereløp i Forsvaret. Jeg har lyst til å understreke at det er mange utfordringer, og mange er påpekt. Jeg er enig i mye av det som er påpekt. Det er veldig mye bedre enn det var. Forsvaret skal ha ros for en helt annen holdning til at kompetanse er viktig. Det er ikke slik at vi oppdager det nå. Igjen: Ellingsens poeng er helt riktig. Vi får jo gjennomgående svært god tilbakemelding, også når vi sammenligner oss med andre land. Så noe får vi til, men det er på ingen måte en grunn til å legge seg på latsiden og ikke satse på dette. Vi har fokusert mye på veteranspørsmål. Anne-Grete Strøm-Erichsen som forsvarsminister gjorde mye der. Grete Faremo satte i gang en forstudie om personell. Dette skal jeg ta videre. Helt til slutt: Steinar Gullvåg snakket om Mågerø. Dit skal jeg reise så fort denne debatten er over.