Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2019-01-30:
La meg først gratulere statsrådene, både de som sitter foran, og de som sitter i baksetet. Med firlingregjeringen har Erna Solberg på overflaten tatt et steg mot sentrum, men i virkeligheten tar norsk politikk et steg mot høyre. Stortinget har i sak etter sak vært en bremsekloss for høyresidens ulikhetspolitikk, ønsket om å rigge skattesystemet til fordel for den økonomiske eliten, ønsket om å gi sjefene mer og fagforeningene mindre makt i arbeidslivet, ønsket om å privatisere og kommersialisere mer av det fellesskapet har eid og drevet. Når Kristelig Folkeparti nå har gått inn i regjering og vi har fått en flertallsregjering, har de samtidig vist tydelig hvordan de prioriterer. Det er smale særstandpunkt, som innstramninger i abortloven og veto mot ny bioteknologi, saker hvor regjeringen dermed plasserer seg i kraftig utakt med flertallet i folket og det som egentlig er flertallet på Stortinget, som prioriteres. Kristelig Folkeparti har ikke bare valgt side; de har valgt hva slags parti de vil være. Da er det ikke mindre ulikhet og sterkere fellesskap som løftes fram, dessverre. Det betyr at bremseklossen er borte, og at vi må regne med flertall for mye mer økonomisk Høyre- og Fremskrittsparti-politikk enn vi har sett før. Dette er en Høyre–Fremskrittsparti-regjering hvor Kristelig Folkeparti og Venstre er med, en regjering hvor Høyre og Fremskrittspartiet styrer økonomien, hvor Kristelig Folkeparti styrer moralen og Venstre ingenting. Sånn sett er plasseringen i salen passende. SV skal være den ledende opposisjonen i alt som har med rettferdig fordeling og miljø å gjøre. Vi skal by på tøff opposisjon, og vi skal by på en politikk for de mange, istedenfor en politikk for de få på toppen. Selv om regjeringen har flertall, kan upopulær politikk stanses. Statsministeren måtte gi etter for folkeviljen i spørsmålet om abortloven § 2 c. Det var en stor seier for alle som gikk i gatene i høst for å forsvare kvinners rett til å bestemme over eget liv. I en tid hvor ulikhetene i makt og rikdom øker i Norge, lover regjeringen mer overklassepolitikk. Regjeringen har fortsatt aller mest omsorg for den økonomiske eliten. Det er lovnader om nye skattekutt til folk med aksjeformue. Samtidig er det en gruppe som får et helt tydelig løfte om at de ikke skal få skattelette, og det er folk som er med i en fagforening. Når vi vet at sosial dumping brer om seg i industri, på byggeplasser, på veier, ja helt inn i velferdsstaten vår, er det en smått utrolig politikk. Er det én ting denne salen burde kunne samle seg om nå, er det ønsket om mer fagorganisering, for det er grunnmuren i arbeidet for et samfunn med små forskjeller. Derfor fremmer SV forslag i dag om opptrapping av fagforeningsfradraget. Den største skuffelsen med regjeringserklæringen er mangel på handling mot klimaendringene. Det er riktignok mange punkter i klimadelen, men de inneholder ikke det vi trenger, nemlig konkrete tiltak for å få utslippene ned. Mål, ambisjoner og utredninger har vi nok av – konkrete utslippskutt har vi for lite av. Mens tiden renner ut, er denne regjeringen fanget av sin egen uenighet. Jeg hørte med interesse at statsministeren inviterte til bredt samarbeid og forlik i går. Vel, det er vanskelig å ta det på alvor så lenge regjeringen fortsetter å stritte imot samarbeid på det som burde være det mest åpenbare punktet, nemlig å gjøre det tidligere regjeringer har gjort: invitere til et bredt klimaforlik. Det er testen på om denne regjeringen er villig til å gå inn for sånt samarbeid, for det er den saken der vi trenger bredt samarbeid mer enn noe annet. Derfor fremmer SV også forslag i dag om at regjeringen må ta initiativ til et bredt klimaforlik. Til sist vil jeg gjerne komme med en oppfordring til statsministeren, for høye strømpriser gir utrygghet blant folk med dårlig råd, og mange er usikre på hvordan regningene skal betales. I 2011 gikk den daværende regjeringen inn for en ekstra utbetaling til dem som har bostøtte, mange av dem som har dårligst råd i vårt samfunn.(Presidenten klubber)(Presidenten klubber igjen.) Jeg vil oppfordre statsministeren til å gjøre det samme. (Presidenten klubber) (Presidenten klubber igjen.) Så skal jeg ta opp de forslagene som er omdelt.