Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2001-05-28:
Det har vært oppe mange pensjonssaker i Stortinget den siste tiden, og det er bra. For det er på høy tid at de 900 000 arbeidstakerne som i dag ikke har noen form for pensjonsordninger utover folketrygden, også kan få slike muligheter. En del av de forslagene vi behandler i dag, er en oppfølging av Stortingets behandling av innskuddspensjonsloven. Jeg viser til saksordførerens innlegg, men vil komme innom noen punkter i innstillingen. I Ot.prp. nr. 42 for 2000–2001 foreslår Regjeringen en ordning med kollektivt investeringsvalg uten at foretaket har noen plikt til å sikre arbeidstakerne mot at forvaltningen av kapitalen gir negativt resultat, såkalt nullgaranti. Det betyr at verdien av kapitalen til enhver tid avhenger av markedsverdiene av de eiendelene som inngår i investeringsporteføljen. Lovforslaget åpner for at pensjonskapitalen til medlemmer som nærmer seg pensjonsalderen, kan overføres til en egen investeringsportefølje som utsettes for mindre risiko enn porteføljen til de andre medlemmene. Regjeringen foreslår også at når det er arbeidstakere som tar risikoen, er det også arbeidstakerne som har rett på avkastningen. Avkastningen skal derfor i sin helhet tilfalle medlemmene. Når det er arbeidstakerne som skal bære risikoen, mener Arbeiderpartiet at det er rimelig at arbeidstakerne også har innflytelse over investeringsbeslutningene. Vi foreslår derfor at styringsgruppen skal få uttale seg, og at det i ordninger med kollektivt investeringsvalg skal opprettes en styringsgruppe, selv om det er mindre enn 15 medlemmer, som ellers er kravet. Det er bra at et flertall i komiteen slutter opp om dette. Arbeiderpartiet mener likevel at den ordningen Regjeringen foreslo tidligere, og som det ikke ble flertall for, var en bedre ordning enn den som nå blir vedtatt. Den gav både arbeidstakerne større trygghet og foretakene mulighet til å redusere sine pensjonskostnader, hvis de forvaltet kapitalen på en vellykket måte. Når ordningen med en nullgaranti ikke ble vedtatt, mener vi det er rimelig at arbeidstakerne får hele gevinsten når det er de som tar risikoen, og vi er fornøyd med at vi får flertall for det. I reguleringen av forsikringsvirksomheten er flertallet, bestående av sentrumspartiene, Høyre og Fremskrittspartiet, svært opptatt av forsikringsselskapenes konkurransesituasjon. Vi i Arbeiderpartiet er også opptatt av dette, men samtidig er vi opptatt av å sikre forbrukerne. Det er for dem ordningene er til. Det er derfor viktig at selskapenes virksomhet er oversiktlig og lett å kontrollere. Mulighet for kontroll er viktig for å sikre at pengene forvaltes på en forstandig måte som ikke påfører kundene eller arbeidstakerne unødig risiko. En spesiell problemstilling som tas opp i proposisjonen, er hvilke krav som skal stilles til forsikringsselskapenes forvaltning av pensjonskapitalen. Hovedspørsmålet blir om selskapene skal kunne forvalte pensjonskapitalen uten noen form for avkastningsgaranti. Et flertall i komiteen, alle unntatt Arbeiderpartiet og SV, mener at livsforsikringsselskapene bør kunne forvalte pensjonskapitalen uten at det stilles krav om en avkastningsgaranti. Flertallet mener at selskapene vil komme i en konkurransemessig vanskelig situasjon hvis de ikke får en slik mulighet. Arbeiderpartiet mener at å tilby forvaltning av pensjonskapitalen uten avkastningsgaranti er i gråsonen i forhold til EUs livsforsikringsdirektiv. Vi mener dessuten at situasjonen ikke er så presserende at det ikke er tid til å vurdere dette grundig, og at det vil være uklokt å trekke forhastede slutninger nå. Fram til nå har livsforsikringsselskapene måttet gi en garanti på 3 pst. årlig i avkastning. Nå foreslår Regjeringen å lempe på kravene, og har lagt fram tre forslag. Det er flertall for disse forslagene, men flertallet, alle unntatt Arbeiderpartiet og SV, ønsker en mer liberal praksis knyttet til de ulike produktene. Arbeiderpartiet mener at Norges EØS-forpliktelser ikke åpner for en mer liberal praktisering enn at selskapene må gi en garanti mot en konkret og nærmere angitt risiko. Når det gjelder Ot.prp. nr. 78, foreslår Regjeringen at foretakene kan bestemme at innskuddene skal være inntil 25 pst. høyere eller lavere enn et definert normalnivå i et bestemt år. Arbeidstakerne må informeres om endringer av betydning i innskuddsplanen, og styringsgruppen bør behandle slike endringer. Det slutter en enstemmig komite seg til. Arbeiderpartiet har tidligere gått imot dette og vil understreke betydningen av at arbeidstakerne får informasjon om endringer i innskuddsplanen, slik at de til enhver tid har god oversikt over sine pensjonsrettigheter. Vi vil også påpeke at partene i arbeidslivet gjennom avtaler kan begrense foretakenes mulighet til å endre innskuddene fra år til år. Komiteen går ikke inn for innstramminger av skattereglene, men ber om at skattereglene for premiefond og innskuddsfond vurderes nærmere i forbindelse med arbeidet med modernisering av virksomhetsreglene for livsforsikring i regi av Banklovkommisjonen. Flertallet har tidligere vedtatt at det skal tillates parallelle ordninger, og at Regjeringen skulle komme tilbake med lovforslag som tillot dette. Flertallet bad også om at Regjeringen skulle komme tilbake med en vurdering av mulighetene for å legge en innskuddspensjon på toppen av en ytelsesbasert pensjon. Arbeiderpartiet gikk imot at parallelle ordninger skulle tillates. Vi mente at det ville være vanskelig å sikre likebehandling hvis de ansatte ikke er medlemmer i samme ordning, men i parallelle ordninger som er bygd på ulike prinsipper. Det er bl.a. ikke ønskelig å åpne for at de som har arbeidet i bedriften en stund, og nyansatte, tilbys forskjellige pensjonsordninger. Regjeringen har i proposisjonen fremmet tre ulike kombinasjoner av retningslinjer for parallelle ordninger som støttes av komiteen, med unntak av SV, med én endring. Flertallet mener nemlig at partene i arbeidslivet på den enkelte bedrift bør kunne avtale hvilken av pensjonsordningene en gruppe av arbeidstakerne skal være medlem av. Partene skal ikke kunne inngå avtaler som medfører urimelige forskjellsbehandlinger av den enkelte gruppe arbeidstakere. Dette er viktig for Arbeiderpartiet. Flertallet i komiteen, alle med unntak av Arbeiderpartiet og SV, går fortsatt inn for kombinerte ordninger til tross for at Kredittilsynet mener at det ikke er mulig å sikre likebehandling av de ansatte. Arbeiderpartiet er fortsatt mot at det åpnes for kombinerte ordninger, fordi det er en umulig oppgave å stille krav til kombinerte og parallelle pensjonsordninger som sørger for generell likebehandling, og at forholdsmessighetsprinsippet gjennomføres.