trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
SV har lenge peika på at det oppblåste investeringsnivået i oljesektoren fører til eit press i norsk økonomi, som gjer at det blir krevjande for andre delar av norsk næringsliv å få tak i kompetent arbeidskraft og risikovillig kapital. No er det riktig nok også sånn at Høgre har snakka om todeling i norsk økonomi, men dei er mest opptekne av den eine delen av todelinga. Høgre er oppteke av å stimulere det landbaserte næringslivet, sånn som også regjeringa har lagt opp til i revidert nasjonalbudsjett, men eg høyrer lite om kva Høgre har tenkt å gjere for å dempe presset i oljeøkonomien, i oljesektoren. Viss dei er bekymra for den todelte økonomien, forventar eg at dei også har ei meining om kva som skal skje, kva slag tiltak dei meiner vi skal bruke for å dempe presset i oljeøkonomien – om dei vil støtte forslaga frå regjeringa i revidert nasjonalbudsjett, om dei har andre forslag, eller om dei har ein illusjon om at det er tilstrekkeleg å stimulere den landbaserte næringa utan å gjere tiltak for å dempe presset i oljenæringa, som trekkjer med seg offshorenæringa. Det skulle vore litt interessant å høyre om den todelte økonomien er noko ein skal angripe frå begge kantar og ikkje berre frå den eine, som då vil bli mindre vellykka. Så er det typisk for Høgre at dei snakkar veldig mykje om skatt. Det er vel og bra, men det viktigaste punktet for å bevare og styrkje norsk næringsliv er kompetanse. Eg har vore mykje på seminar blant næringslivsfolk i det siste, vore rundt og besøkt mange bedrifter, og utan samanlikning er det eitt punkt som blir peika på som det viktigaste for at vi framleis har ei konkurransekraft i norsk næringsliv, og det er den forma for kompetanse som vi har. I Noreg har vi satsa på at vi skal ha kompetanse på alle nivå i organisasjonen. Vi har ei arbeidskraft i Noreg som er i stand til å samarbeide vertikalt og horisontalt på tvers av alle faggrenser. Vi har ei arbeidskraft som er van med å ta ansvar, sånn at vi slepp eit hierarkisk nivå, og når vi skal utvikle eit komplisert prosjekt, slepp vi at det blir forsinka på grunn av at dei vertikale strukturane tek for lang tid og aukar kostnadsnivået. Grunnen til at vi har eit sånt system, er at vi har ein god fellesskule i Noreg. Viss vi skulle få det systemet vi høyrer om, der vi får rasert vidaregåande skule, vil vi også rive grunnlaget vekk under konkurransekrafta til norsk næringsliv.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Eg skal ikkje trekke diskusjonen ut i langdrag, men eg synest det er interessant å få debatten over på det som næringslivsleiarar og folk i næringslivet sjølv – systematisk – seier utan samanlikning er den viktigaste delen av næringspolitikken, nemleg å ta vare på den spesielle kompetansen som vi bygger opp i norsk skole. Så er Bakke-Jensen litt fornærma for at vi angrip deira skolepolitikk – og det må han få lov til å vere – men problemet er at han tok ikkje hovudpoenget. Problemet er at det er ein del av Høgre og Framstegspartiet sin skolepolitikk som dei ikkje vil snakke om i valkampen, nemleg ønsket om å privatisere. Spesielt innanfor vidaregåande skole har vi sett det. Om ein ser på yrkesfagleg utdanning i vidaregåande skole i Sverige, eksisterer det knapt lenger ein viss kvalitet i skolen fordi at ein har privatisert. Det andre aspektet ved å privatisere skolen er at ein får eit klassedelt samfunn. Det er det stikk motsette av det norsk næringsliv etterlyser.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Eg har vore veldig mykje i norsk næringsliv, og om ikkje kunnskap er ein del av tiltaka, har eg ikkje forstått norsk næringsliv. Så vil eg berre seie at ein ting er kva Høgre seier, men eg synest Bakke-Jensen skal lese seg opp på kor mange søknader om privatisering av vidaregåande skolar som låg inne da vi overtok etter Kristin Clemet.
Alf Egil Holmelid (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Skognæringa er inne i ein krevjande periode, og det er veldig viktig at vi no får diskusjonar rundt det. Eg skal ikkje gjenta alt saksordføraren orienterte om når det gjeld det som ligg i revidert nasjonalbudsjett i forslaget frå regjeringa. Der ligg både kortsiktige og langsiktige tiltak. Eg skal her snakke litt om dei langsiktige tiltaka. Det er vel sånn at treforedlingsindustrien, eller masseindustrien, kanskje har vore noko seint ute i den industrielle omstillinga som mykje annan prosessindustri i Noreg har vore gjennom for 10–20 år tilbake. Vi har kanskje i for lang tid satsa på volumproduksjon for å ta unna virke, og ikkje hatt tilstrekkeleg fokus på å utvikle produkt som skapar høgare pris i marknaden. Eg synest dei grepa som no er gjorde, med å satse meir gjennom Forskingsrådet, er veldig viktige. Men det er berre ein del av det, for viss ein verkeleg skal få til den omstillinga og den produktutviklinga som er nødvendig, må ein skape veldig tette relasjonar mellom næringa sjølv og forskingsmiljøa. Den suksessen vi har hatt i visse andre næringar med å bygge cluster der små og store bedrifter har konkret samarbeid med forskings- og undervisningsinstitusjonar, trur eg er eit veldig viktig element også her, og det blir det no lagt til rette for med dei finansieringane som ligg inne i revidert nasjonalbudsjett. La oss ta Borregaard, som har utvikla ganske mange produkt – eitt av poenga som det kan vere grunn til å nemne, er at blant dei produkta som dei i dag har på beddingen, og også som dei har fått fullført, er det eitt som for ikkje så lenge sidan var eit avfallsprodukt, som gjekk rett i elva, som heiter lignin. Det med å sjå på alle ressursane som ein heilskap, og det at nokre ressursar ofte blir kalla avfall fordi ein ikkje har drive nok forsking på kva dei faktisk kan brukast til, kan vere ein interessant observasjon her, som viser at vi er inne i ei næring som er ei grøn næring, og som har store moglegheiter for produktutvikling. Eg har også lyst til å seie at innanfor denne næringa er det mange som seier at det er relativt overkommeleg å få midlar til forsking og utvikling, men problemet oppstår når ein skal investere i ei produksjonsline, for då snakkar ein ikkje om millionar lenger, då snakkar ein om titals, kanskje oppimot hundretals millionar kroner. Difor er det så viktig at ein no har fått på plass også kapital – det som er gjort ved å utvide investeringskapitalen i Investinor.
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-13:
Representantforslaget fra stortingsrepresentantene Steinar Reiten, Kjell Ingolf Ropstad og Geir Jørgen Bekkevold om tiltak for å styrke norsk industri har et urovekkende bakteppe; vi ser en klar todeling av norsk industri. Mens tradisjonelle næringer sliter tungt, har olje- og offshorerelatert virksomhet opplevd formidabel vekst. Mens den totale produksjonen i norsk verkstedindustri har økt betydelig fra 2005, har det ikke vært vekst i annen norsk industri, og mange næringer sliter. Timelønnen i norsk industri er i dag om lag 70 pst. høyere enn hos våre handelspartnere, og Norge har en lavere innovasjonsgrad enn våre konkurrenter. Der Norge i årene 2001 – 2005 hadde en årlig produktivitetsvekst som lå høyt, 3 pst. årlig, og høyere enn hos våre handelspartnere, har Norge i årene mellom 2006 og 2011 hatt en lav produktivitetsvekst, 0,5 pst., og lavere enn hos våre handelspartnere. Vår konkurransekraft er altså betydelig svekket, og vi ser en betydelig tilbakegang. Der regjeringspartiene har beskyldt opposisjonen for svartmaling når vi har pekt på utfordringene for norske bedrifter, registrerer vi nå en bred aksept av utfordringsbildet. Også regjeringen ser ut til å erkjenne at vi ikke kan fortsette som før. Da den såkalte vekstpakken ble lagt fram i forbindelse med revidert budsjett for 2013, uttalte finansminister Sigbjørn Johnsen at vi må «bygge skanser før krigen kommer». Dette er det bred enighet om. Det som er uheldig, er at regjeringspartiene ved en rekke anledninger har stemt ned forslag om f.eks. å styrke avskrivningsreglene og SkatteFUNN-ordningen. Regjeringen foretok en innstramming i SkatteFUNN-ordningen på 150 mill. kr i statsbudsjettet for 2007, og regjeringspartiene har siden flere ganger stemt imot forslag om å reversere innstrammingen. Når regjeringen nå varsler at den i budsjettet for 2014 vil styrke SkatteFUNN-ordningen med 100 mill. kr, er det altså fortsatt mindre enn innstrammingen i 2007. I lys av regjeringens egen bekymring om behovet for å ruste norsk økonomi bedre er det underlig at regjeringen først i budsjettet for 2014 vil konkretisere tiltakene i vekstpakken. I representantforslaget blir det bl.a. pekt på at den særnorske formuesskatten fører til at noen bedrifter må ta ut utbytte, selv i dårlige tider. Det blir også understreket at industrien har behov for gode, stabile og forutsigbare rammebetingelser. Jeg viser til at det i representantforslaget pekes på at skattemyndighetene i de siste fem årene har gjennomført en skjult økning av skatten for produksjonsbedrifter gjennom innstramming av reglene for avskrivning. Det blir i forslaget framhevet at Norge har lange industrielle tradisjoner, og det kan vi være enige om. Skal vi beholde norsk industri, er det viktig at nødvendige tiltak settes i gang raskt. Jeg vil vise til forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti og anser det som …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-13:
Mitt spørsmål går på SkatteFUNN-ordningen. Jeg tror det er bred erkjennelse av at SkatteFUNN-ordningen har vært en suksess. Den har vært enkel, fleksibel og relativt ubyråkratisk. Så gjorde regjeringen en beslutning i forbindelse med statsbudsjettet for 2007 og reduserte årlig med 150 mill. kr. Jeg registrerer nå at man ser at man må øke, og man øker med 100 mill. kr. Mitt spørsmål til statsråden er: Ser statsråden at det er virksomheter som kunne hatt nytte av å gjennomføre prosjekter delfinansiert av SkatteFUNN-ordningen, og som dermed i dag ville stått betre rustet til å møte noe mer utfordrende tider?
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-13:
3 minutter er kort tid, og det ble litt knapt sist. Jeg oppfatter at det er registrert at alle forslagene tatt opp. I debatten ser vi at det stilles spørsmål om handlingsregelen og i hvilken grad Høyre vil stå for en ansvarlig økonomisk politikk, som fremmer konkurransekraft, gir gode rammebetingelser og samtidig har et langsiktig perspektiv. Jeg tror nok at Høyre er kjent for å være ansvarlig i finanspolitikken. Jeg tror også at Høyre er kjent for å være et næringsvennlig parti. Så er det et poeng, som også har vært nevnt i debatten, som gjelder todelingen i næringslivet, at noen deler av næringslivet går fantastisk godt, mens andre sliter betydelig. Vi ser en negativ produktivitetsutvikling, dvs. at den er lavere enn hos våre handelspartnere. Det at makrobildet er udelt positivt, kan lett gjøre at vi ikke ser de ganske alvorlige utfordringene for tradisjonell industri. Det er det jeg opplever er kjernen i dette representantforslaget: Hvordan kan vi være med og skape bærekraft for den tradisjonelle industrien i Norge? Vi tror det vil være klokt å få en total gjennomgang, en helhetlig gjennomgang, av hele virkemiddelapparatet overfor tradisjonell norsk industri. Vi tror det er nødvendig. Så er det viktig at vi er langsiktige i holdningene våre. Nettopp derfor tror vi det er uheldig at man bare tar enkeltvirkemidler uten å tenke helhetlig. Det er bakgrunnen for våre forslag: La oss få en total gjennomgang, og la oss sikre at norsk næringsliv ikke har en konkurranseulempe, som vi ser f.eks. når det gjelder formuesskatt på arbeidende kapital, som Kristelig Folkeparti tar opp i dette representantforslaget. Vi skulle ønske oss en slik helhetlig gjennomgang. Vi ser at det opplever ikke regjeringspartiene som nødvendig. Det tar vi til etterretning, men det kan vel komme nye tider etter september. Da får vi se hvordan vi kan tilrettelegge for en mer bærekraftig utvikling for hele det norske næringslivet.
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-13:
Representantforslaget fra stortingsrepresentantene Harald T. Nesvik, Per Roar Bredvold, Torgeir Trældal og Bård Hoksrud, om rammevilkår for norsk skogbruk og treforedlingsindustri, dreier seg om et høyaktuelt næringspolitisk tema. Norsk treindustri er sterkt konkurranseutsatt – og sliter. Det svenske selskapet Södra Cell er nå i ferd med å avvikle sitt eierskap i sin fabrikk i Hurum kommune på grunn av manglende lønnsomhet. En avvikling vil få direkte konsekvenser for 300 ansatte, men ifølge Norsk Skogeierforbund kan nærmere 6 000 arbeidsplasser bli berørt. Södra Cell-saken er ikke et unikt eksempel, men viser godt utfordringene for norsk treforedlingsindustri. Administrerende direktør i Norske Skog uttaler: «Særnorske regler tapper oss for 200 millioner i året.» Det er en gjensidig avhengighet i norsk skognæring, og en svekket treforedlingsindustri kan true hele næringen. Det gir god grunn bekymring at timelønnen i norsk industri i dag er om lag 70 pst. høyere enn hos våre handelspartnere, og at vi har en lavere innovasjonsgrad. Den årlige produktivitetsveksten har under rød-grønt styre hatt en dramatisk nedgang. Vår konkurransekraft er sterkt redusert. Forslaget peker på at den særnorske formuesskatten fører til at bedrifter tar ut utbytte til eierne for å finansiere eiernes formuesskatt, noe som demper investeringsevnen og soliditeten. Det er gjennomført en skjult økning av skatter gjennom reduksjon av satsene for avskrivning, og regjeringspartiene har stemt ned forslag for å bedre avskrivningsreglene. Også regjeringen ser nå at det må tas grep for å redde norsk skogindustri. 29. april 2013 ble den såkalte skogpakken presentert. Det er god grunn til å stille seg spørsmålet om hvorfor dette først kom på tampen av regjeringens andre stortingsperiode. Stortingsrepresentant Per Olaf Lundteigen uttalte til NRK 5. april: «Vi har sviktet skognæringa.» Arven etter Stoltenberg-regjeringen er en skogindustri på vei under kritisk størrelse. Under den rød-grønne regjeringen er antallet arbeidsplasser i skogindustrien redusert med ca. 40 pst. I samme periode har sysselsettingen – innenfor samme bransje – vært stabil i Sverige. Det er rom for en norsk skogindustri, men det forutsetter gode politiske grep. Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti foreslår at det legges frem en egen skogmelding, og at det innføres en konkret, langsiktig målsetting om at modulvogntog på inntil 25 meter og totalvekt inntil 60 tonn skal kunne brukes på stamveinettet hvor det er dimensjonert for slik transport. Fremskrittspartiet og Høyre foreslår å oppheve boplikten for skogeiendommer, åpne for aksjeselskapsmodellen som driftsform i skogbruket, og vi ber regjeringen sørge for at begrepet «inngrepsfrie naturområder» ikke lenger skal tillegges vekt ved behandling av arealsaker i statlige forvaltningsorganer. Jeg tar opp forslagene fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti.
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-13:
Skognæringen lider under to helt klare konkurranseulemper. Det ene går på transportkostnader. De er betydelig høyere, og vi vet at vi har et veinett som er lite egnet til å ta de transportmengdene og de transportvolumene som er helt nødvendige. Det andre er særnorske regler. Jeg viste i mitt innlegg til at administrerende direktør i Norske Skog 25. april sa at særnorske regler koster Norske Skog-konsernet 200 mill. kr årlig. De hevder at uten disse ville de være sterkt konkurransedyktig i forhold til både svenske og finske konkurrenter. Vil næringsministeren ta grep for å se om han kan bidra – ikke ved å gi en næringsdiskriminering, men i hvert fall gi disse næringene minimum nøytralitet? I dag har de klare konkurranseulemper, i hvert fall slik Høyre ser det.
Torgeir Dahl (Høyre), 2013-06-13:
Jeg registrerer at det er litt energi i debatten rundt hele skogindustrien og skognæringen, og det syns jeg er positivt. Jeg har lyst til å gi ros til Fremskrittspartiet, som har fremmet denne saken. Jeg merker meg at man først nå reagerer på det faktum at vi har sett en 40 pst. reduksjon av sysselsettingen i skogindustrien under denne regjeringen. 40 pst. – det er ganske dramatisk. Nå ønsker man å sette i verk en del tiltak. Man kan diskutere hvor konkrete de tiltakene er i forhold til det å vurdere transportutgiftene ved å tilrettelegge for tyngre transport. Vel, vi vet at veivedlikeholdet vårt er alt annet enn godt, så vi får se hvor fort vi kan få på plass en nødvendig infrastruktur for å understøtte den industrien. Jeg merker meg at statsråden mener det kun er transportkostnadene som er konkurranseulempen til denne industrien. Det tror jeg er feil, og jeg viser nok en gang til uttalelser fra næringen selv, som mener at det er særregler og lover som gjør at denne industrien sliter, og har dårligere rammebetingelser enn de ville hatt i f.eks. Sverige eller Finland. Jeg hadde kanskje trodd at statsråden ville se på de elementene også for å tilrettelegge for en mer bærekraftig utvikling av hele denne næringen. Til slutt litt positivt: Jeg kjenner til at bl.a. Avinor nå jobber med trevirke som ressurs, og da tenker vi på heltrehus. De har sine første prøveprosjekter på det, og dette er nettopp tiltak som kan hjelpe næringen, det er innovasjon i praksis. I Møre og Romsdal fylke jobber vi nå med et prosjekt som går på et videregående skolebygg – et stort videregående skolebygg – i heltre. Det blir spennende, og det man ser samtidig på er om man på den måten også kan unngå å måtte bruke tradisjonelle ventilasjonssystemer, men faktisk få disse byggene til på en bærekraftig måte med god, naturlig ventilasjon. Det finnes muligheter, men det er det å ta et systematisk grep når det gjelder å tilrettelegge, for at også denne næringen totalt sett skal være bærekraftig og komme over i en mer positiv utvikling. Det er en spennende næring med store muligheter. Vi registrerer at man så langt har opplevd en betydelig tilbakegang. Man har ikke tatt utviklingstrekkene på alvor. Nå prøver man, og så får vi håpe at tiltakene er tilstrekkelige.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Det er eit viktig tema vi diskuterer her i dag, for som det vart sagt frå saksordførarens side, har industrien lange og stolte tradisjonar i Noreg. Det er riktig det som står i dette Dokument 8-framlegget, at store delar av industrien konkurrerer i ein internasjonalt marknad. Og då vert det underleg at ikkje Høgre tør å setja ned foten og stå på den når det gjeld at eit regjeringssamarbeid med Framstegspartiet skal byggja på handlingsregelen. Ein føreseieleg økonomisk politikk som ikkje set rente og kronekurs under press gjennom vedtak – og gjennom mangel på forståing for handlingsregelen si betyding – er jo alfa og omega for næringslivet generelt og for den eksportretta industrien spesielt. Det er nettopp ein stabil, trygg og føreseieleg økonomisk politikk bedriftene rundt om i Noreg er spesielt opptekne av for å trygge arbeidsplassane og for at næringslivet skal lukkast, og det kan altså ikkje Høgre vera nokon garantist for. Industrien skal framleis vera ein viktig del av norsk økonomi. Det meiner vi i den raud-grøne regjeringa, og det har komme ei rekke tiltak for den landbaserte industrien, seinast i RNB med ei vekstpakke for næringslivet og ei tiltakspakke for skogsektoren. Eg vil òg dra fram ei rekke andre viktige ordningar der regjeringa har levert til industrien: klimateknologifondet, garantiordninga for kraft til industrien, kvotemarknad i tråd med EØS og EU, ei ordning for CO2-kompensasjon, ordningar innan Enova som kan gje støtte til gjenvinning og energieffektivisering, og konsortieordninga. Arbeidarpartiet er nøgd med at regjeringa har teke grep for å hjelpa den landbaserte industrien ved bl.a. å senka selskapsskatten og auka førsteårsavskrivinga med 10 pst., til 30 pst. Samtidig har vi tetta skattehol for konsern og endra slik at petroleumsnæringa betalar inn meir til fellesskapet. Fleirtalet av det norske folket synest ikkje noko særleg om at dei rikaste skal sleppa å betala skatt, og at det skal vera store skilnader mellom folk. Eit fritak for formuesskatten ville ha gjeve 15 mrd. kr mindre til fellesskapet og over 32 000 personar ville ha vorte nullskattytarar. I tillegg må ein ta med at 10 av desse 15 milliardane går rett til kommunane – til å oppretthalda den norske modellen med eit godt velferdssamfunn. Norsk industri er i fremste rekke når det gjeld teknologiutvikling. Det nye Klima- og energifondet som vert forvalta av Enova, er viktig her, og det er òg Innovasjon Norge si miljøteknologiordning, som medverkar til utvikling av og investering i bedrifter. Ordninga med grøne sertifikat gjer òg at det vert satsa enda meir på fornybar energi. Også der er Noreg i ei særstilling.
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Jeg synes denne debatten blir noe merkelig og bærer preg av at man nærmer seg den intense delen av valgkampen, så det er om å gjøre å fremme flest forslag for senere å kunne vise til at det har man foreslått i Stortinget. Jeg synes det er merkverdig at når man vil diskutere forholdet til norsk industris konkurransekraft, nevner man ikke ett ord om norsk økonomi. Man nevner ikke ett ord om trygg økonomisk styring, ikke ett ord om renter og kronekurs i et slikt forslag. Det er høyst merkverdig at man kan gå igjennom et så viktig tema uten å nevne noe av det i sine kommentarer og betraktninger om konkurransekraften i norsk industri. Det er ingen tvil om at det er en krevende situasjon. Men det er ikke det først og fremst på grunn av det særnorske skatte- og avgiftsnivået. Det er først og fremst fordi markedene er i en særdeles lav konjunktur at det er ganske krevende. Når vi kikker på opposisjonen med tanke på trygg økonomisk styring som begrep og setter spørsmålstegn ved det, først og fremst på vegne av norsk industri for å få avklaringer, er det ganske vesentlig. Fremskrittspartiet foreslår i sin alternative NTP 455 mrd. kr mer enn det som ligger inne nå. Er det ansvarlig økonomisk politikk etter Høyres syn? Det hadde vært ganske greit å få avklart slike ting. Hva er opposisjonens forutsetninger for norsk industri i tiden framover? Det er helt uavklart. Det viktigste grunnlaget er altså uavklart for norsk industri fra Høyre og Fremskrittspartiets side. Det er med respekt å melde en prøvestein som norsk industri ikke bør utsettes for. Så til kunnskapsdelen. Høyre har som mantra at de egentlig vil privatisere fellesskolen, for å ta det som eksempel: Det er litt merkelig. Vi hadde et møte med direktøren i Alcoa. Han sa at de i løpet av halvannet år skal klare å plassere Alcoa i Norge, slik at de kan ta opp all konkurransekraft som Alcoa trenger i årene framover, fordi vi er verdens best organiserte. Hvordan kan vi være verdens best organiserte? Min påstand er at det i stor grad skyldes utdanningsløpet i det norske systemet, at vi har en fellesskole der ulike mennesker løser like oppgaver. Det er ganske vesentlig for norsk næringsliv. Det er ganske vesentlig for norsk næringsliv at man klarer å ha en ganske flat struktur ute i bedriftene, noe som er med på å underbygge konkurransekraft. Den slags elementer er overhodet ikke inne i tankebanene til Høyre og Fremskrittspartiet, når de snakker om tiltak for norsk industri. Da er det formuesskatt og andre enkle løsninger …(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Terje Aasland (Arbeiderpartiet), 2013-06-13:
Det er ingen tvil om at skogsektoren er inne i en særdeles krevende situasjon, ikke minst på grunn av at man over tid kanskje har satset for ensidig, samtidig som markedene er særdeles usikre og nedadgående i det som har vært hovedproduksjonen i Norge. Det er en alvorlig situasjon som regjeringen tar på største alvor. Det er ikke sånn at man våknet opp i vår og erkjente at det er utfordringer i norsk skognæring. Nei, regjeringen leverte en tiltakspakke allerede i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett i 2012. Fram til nå har man tatt opp ganske kraftfulle tiltak i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett. Så håper jeg at de tiltakene som er kommet der, vil bidra til at man kan få opp optimismen, få fram nye prosjekter, finne nye måter å bruke trestokken på, som gjør at man kan få en bedre verdikjede og større muligheter for fortjeneste. Når det gjelder det konkrete forslaget som er til behandling, er vel det forholdsvis lite ambisiøst. Det peker ikke i noen annen retning enn det som allerede ligger inne i revidert nasjonalbudsjett, og de tiltakene som regjeringen faktisk jobber med, med unntak av at man vil ha en egen, ny skogmelding til Stortinget. Vi mener at tiden mer er inne for å handle, slik regjeringen gjør gjennom revidert nasjonalbudsjett. Så tror jeg det er viktig at vi kontinuerlig jobber med ytterligere tiltak – eller forsterkning av tiltak – nettopp for å skape optimisme i tilknytning til skogsektoren. Jeg tror på det sporet som ligger i revidert nasjonalbudsjett – satse mer på forskning og utvikling, satse på å stimulere til klynger og samarbeid, og ikke minst de viktigste strakstiltakene: å øke tillatt totalvekt og lengde på tømmertransporten for å få ned kostnadene for trevirke inn mot verdikjedene. Her er det et forslag som etter min oppfatning langt på vei er overflødig, ut fra den situasjonen som er. Vi må rette blikket mot de forslagene som allerede ligger inne i revidert nasjonalbudsjett, som er fremmet av regjeringen, og som går på områdene kunnskap, utvikling og å stimulere til nye produkter.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-13:
Slik Venstre ser det, ligger det store muligheter i «nye» markeder, innovasjon og nyskaping på produktsiden innenfor skognæringen. Gjennom nye produksjonsprosesser vil trevirke med tiden kunne erstatte fossilt karbon som råstoff for de fleste vanlige oljebaserte produkter. Borregaards produksjon av spesialcellulose, lignin, vanillin, bioetanol og kjemikalier for farmasøytisk industri er et godt eksempel på dette. Venstre vil være en pådriver for at det etableres NCE innen trebasert materialteknologi. En naturlig lokalisering vil være Hønefoss, mellom de allerede eksisterende NCE-ene for henholdsvis Systems Engineering på Kongsberg, og lettmetall på Raufoss. Slik kan vi skape en av verdens mest komplette miljøteknologiklynger innenfor materialutnyttelse i denne teknologitette innlandsregionen. Det kan bli miljøteknologi ikke bare på sitt beste, men også sitt viktigste. I tillegg til fremstilling av nye produkter, bør mer skogsvirke utnyttes til direkte energiproduksjon som biovarme eller via biogass. En årlig tilvekst på 25 millioner m3 og et nåværende årlig uttak på 10 millioner m3, vitner om et betydelig potensial for økt energiproduksjon. Venstre gir full støtte til nasjonal strategi for produksjon av biogass, og vil ha en storstilt satsing både på store industrielle anlegg og mindre gårdsbaserte anlegg. Innen 2020 vil Venstre at 30 pst. av husdyrgjødsel og skogsvirke kan gå til biogass. Venstre vil forby fossil oppvarming i offentlige bygninger fra 2018, og i alle bygg fra 2020. Mulighetene er der. Disse må vi stimulere gjennom skatteomlegginger, investeringsstøtte og forskning. Venstre vil opprette et statlig investeringsselskap – Klimatek – som skal investere i klimateknologi, klimagründere, og miljøriktig omstilling av næringsliv. For å styrke det aktive skogbruket og den industrielle kapasiteten, er det viktig å fornye strukturen på skognæringen. Om lag 70 pst. av norske skogeiendommer har i dag under 500 dekar produktivt skogareal. Venstre vil fjerne både odelsretten og delingsforbudet i jordloven for å skape mer bærekraftige enheter og mer aktive eiere. Vi kan ikke ha et landbruk der nesten halvparten av jorda er leiejord og halvparten av skogen ikke drives. Transportkapasiteten er viktig for å få tømmeret fram til foredling. Venstres svar på dette er en storstilt satsing på tog i de fylkene hvor skogbruket har størst avvirkning og mest industri. Dobbeltspor, krysningsspor og omlastingsterminaler er viktige tiltak for økt kapasitet. Jeg vil til slutt ta opp Venstres forslag som er omdelt i salen, og varsler at Venstre kommer til å stemme for mindretallsforslagene nr. 1–4 i innstillingen.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-13:
Jeg skal prøve ikke å forlenge debatten, men representanten Storberget fikk meg til å ta ordet. Venstre har fremmet noen forslag her i dag som vi mener er fremtidsrettede. Vi mener det ligger store muligheter i nye markeder, innovasjon og nyskaping på produktsiden innenfor skognæringen. Jeg beklager at regjeringspartiene ikke ser dette og tenker fremtidsrettet. Når det gjelder statens subsidiering av skogsbilveier, har dette vært en debatt i Stortinget mellom Venstre og Lundteigen i veldig mange år – nå merker jeg meg at representanten Storberget har overtatt denne rollen. Jeg vil avslutte med å si at jeg tror det er på tide å bli enige om at dette blir vi faktisk ikke enige om.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-13:
Venstre mener at Etikkrådet trenger større ressurser, slik at rådet kan behandle flere saker og sørge for at selskaper utelukkes fra fondet hvis det bryter med fondets etiske retningslinjer, som jeg sa i mitt innlegg. Så hørte jeg – i hvert fall tolket jeg finansministerens innlegg slik – at han mente at dette ikke hadde noen betydning, og at det ville bli mer etikk om man styrket Etikkfondet. Mitt spørsmål er da om jeg tolket finansministeren rett.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-13:
Jeg vil bruke anledningen til å ta opp to ting i mitt innlegg. Det ene er strenge kapitalkrav. Strenge kapitalkrav kan være fornuftig nok, men det må utvises nødvendig fleksibilitet, som representanten Syversen også var inne på. Som det fremgår av merknadene, er alle opposisjonspartiene kritiske til Finanstilsynets krav om 15 pst. egenkapital ved kjøp av bolig og forundret over regjeringspartienes iver etter å forsvare denne. De samme partiene har i 2013 økt bevilgningene til driftsutgiftene ved boliglånsordningen i Statens Pensjonskasse med 37 mill. kr eller 71 pst., sammenliknet med saldert budsjett for 2012, fordi pågangen til ordningen har økt dramatisk. Altså øker man tilskuddet til en offentlig låneordning som slett ikke stiller de samme kapitalkrav som det de samme partiene mener er nødvendig for dem som ikke er medlemmer av Statens Pensjonskasse. Det samme gjelder for Husbanken, som også representanten Syversen var inne på. Kommunene rapporterer om en økning i antall søknader og innvilgede startlån gjennom Husbanken. Derfor må det økte kravet til egenkapital gjennomgås på nytt og erstattes med andre virkemidler, som nødvendige krav til sikkerhet for lån og bedre ordninger for å spare til egen bolig gjennom boligsparing for ungdom. Venstre mener det er fornuftig å innføre et veiledende egenkapitalkrav på 10 pst. ved kjøp av bolig, men vil la bankene få utøve skjønn ved lånetilsagn, bl.a. basert på utsikter til fremtidig inntekt. Det andre jeg vil ta opp, er tilgangen på lån for små og mellomstore bedrifter. Disse bedriftene utgjør ryggraden i norsk næringsliv. Over 99 pst. av bedriftene i Norge har 100 ansatte eller færre. En av de største utfordringene for næringslivet er tilgangen til kapital, bl.a. gjennom lån fra bankene. Som følge av nye og strengere kapitalkrav faller nå bankenes utlån til næringslivet. Det kan få store konsekvenser på sikt dersom dette er en vedvarende utvikling. Som del av EUs forordning om nye kapitalkrav– som Norge plikter å rette seg etter – er det tatt inn en bestemmelse som skal stimulere bankene til å yte kreditt til små og mellomstore bedrifter. Dette er låntagere som i særlig grad vil kunne rammes når bankene – som følge av strengere krav til kapital – strammer inn sin utlånspraksis. Det er derfor svært viktig at Norge har samme forståelse av EU-forordningen om nye kapitalkrav, slik at små og mellomstore bedrifter i Norge blir likebehandlet med landene rundt oss når det gjelder muligheten til å få lån og tilgang på kapital innenfor rammene av et felles regelverk. Dessverre er både finansministeren og regjeringspartiene nølende når det gjelder dette punktet. Viktigheten av små og mellomstore bedrifter blir ofte omtalt av regjeringspartiene i denne salen. Men dette gjenspeiler seg ikke – slik Venstre ser det – i denne saken.
Borghild Tenden (Venstre), 2013-06-13:
I mitt innlegg snakket jeg om utlån til små og mellomstore bedrifter. Mitt spørsmål til finansministeren blir: Vil finansministeren sørge for at utlån til små og mellomstore bedrifter blir slik de er i landene rundt oss?
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-13:
Til foregående taler: Man burde kanskje snu litt på hvem som skal svare. Det helt sentrale er jo at vi sitter med en ressurs som underutnyttes og som har – der er jeg enig med Storberget – et enormt potensial. Det er en nasjonal forsømmelse, egentlig, at vi ikke har et større fokus på hvordan det skal utnyttes. Regjeringspartiene får begynne å svare på hvordan vi skal få større fart på utnyttelsen av ressursen. Det er det vi snakker om. Det var derfor jeg fikk lyst til å ta ordet da næringsministeren holdt innlegg, for han snakket om forutsigbarhet og næringsnøytralitet. Det eneste forutsigbare for skognæringen så langt har vært at rød-grønn kostnadspolitikk fører til et særnorsk kostnadsnivå, som gjør at man ikke er konkurransedyktig i det internasjonale markedet. Det er vel den eneste virkelige forutsigbarhet denne regjeringen har stått for. Vi står med en fantastisk ressurs. Den gjør jobben i klimasammenheng hvis vi forvalter den aktivt. Det er ganske viktig, for uten industriell kapasitet til å ta imot råvaren vil selvfølgelig heller ikke ressursen bli forvaltet, og dermed vil også skogens jobb i klimasammenheng bli svekket. Det går ganske klart fram – jeg ser at finansministeren også er i salen, for vi i finanskomiteen skal ha neste sak – at skogen faktisk ikke vil gjøre jobben lenger i klimasammenheng hvis vi ikke øker fokuset mot uttak og aktiv forvaltning. Dette står ganske sentralt også i dokumentene fra Finansdepartementet. Vi er også helt enige med Knut Storberget i at alt ikke er håpløst. Det er faktisk ganske mange muligheter, men hvis man ser på resultatet av de åtte årene med rød-grønn politikk, har faktisk industrien gått rett ned. Siden krigens dager og lenge før det har Norge vært en nettoimportør av råvarer. Det betyr at vi har hatt en dyktig industri, som har vært så flink at den faktisk også har måttet importere netto råvarer – tømmer – for å foredle det i Norge. Det har vært et ganske godt eksempel på en god, norsk industri. Den har man nå i løpet av åtte år lykkes med snart å nedlegge. Det er det som står som resultat av politikken. Så til tiltakspakken. Hva er det som er lovet? 60 tonn er sendt ut på høring, SkatteFUNN vet vi ikke hva innebærer – det skal man komme tilbake til i statsbudsjettet – og Investinor krever faktisk minst like mye private penger for i det hele tatt å bli utløst. Det er jo så langt nesten ingenting i den pakken som er kommet. Det kommer vi sikkert til å få mye diskusjon om også utover sommeren.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2013-06-13:
Jeg mistenker vel kanskje at representanten Lundteigen ikke kjenner så mange Høyre-folk. Jeg tror ikke dette er et veldig stort tema i Høyre. Vi har vedtatt et program, og det er godt kjent at vi vil deregulere markedet for skog. Det innebærer selvfølgelig også at aksjeselskapsformen kan bli en eierskapsform i skog. Jeg mener at det kan være en aldeles utmerket eierform for en såpass kapitaltung næring, og særlig – som Bredvold sier – med overdragelse til neste generasjon gir det helt andre muligheter til å få en sømløs overgang for en familie som er opptatt av familieeierskap. Ved å si at alle plikter forsvinner med aksjeselskapsformen, kjenner man ikke eierne av aksjeselskap veldig godt. Det blir omtrent som å si at det er det samme som at Senterpartiet fjerner alle plikter for alt areal som Statskog kjøper opp. Da kan man vel si at et AS er synonymt med et statsforetak. Denne diskusjonen er uinteressant. Det som imidlertid er interessant, er at Sverige – hvor skogressursene betyr så mye mer – prøvde seg på den samme regulering som i Norge noen år, men de måtte fjerne den ganske fort, for aktiviteten falt kraftig. Det som skjedde da man fjernet aktiviteten, var at omsetningen gikk opp. Det var innenbygdsbonden som kjøpte, og utenbygdsbonden som solgte, og det var to eller tre selgere per kjøper. Altså oppnådde man at innenbygdsbonden fikk eie mer, og man oppnådde den strukturrasjonaliseringen som man ikke får til i Norge gjennom reguleringene. Så det går kanskje an å kikke litt opp av koppen og se at det går an å løse utfordringer på andre måter enn de ganske mislykkede måtene vi har gjort det på i Norge de siste årene. Men så til det jeg trodde diskusjonen skulle dreie seg om, nemlig skogindustriens konkurransekraft. Vi har de beviselig særnorske kostnadene som kommer i tillegg til det høye kostnadsnivået i Norge. Jeg kom ikke helt igjennom listen. Vi har avgiften på biodiesel som regjeringen effektivt innførte da Norske Skog prøvde å få til noe på Follum. Det resulterte i at Norske Skog nå har det pilotanlegget stående i Australia eller på New Zealand. Jeg er ikke sikker på hvilket land det er. Men der har de allerede det pilotanlegget som kunne ha vært på Follum, hvis ikke de rød-grønne nok en gang hadde innført en avgiftspolitikk som stopper ganske mye nytenkning. Eiendomsskatt er et annet forhold som jeg har hatt oppe med finansministeren flere ganger. Norsk Industri påstår at den medfører 100 mill. kr i særnorske kostnader for treforedlingsindustrien hvert år. Man får i hvert fall begynne med å fjerne de særnorske elementene før man anklager andre for næringsnøytralitet. Man får fjerne sin egen næringsdiskriminering.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Det var artig å registrere at statsråden var opptatt av Nasjonal transportplan og Fremskrittspartiets forslag til Nasjonal transportplan. Det kan vel hende at næringsministeren tar en tur innom på tirsdag, slik at vi også kan diskutere rammebetingelsene og konsekvensene av dårlig infrastruktur for næringslivet litt bredere enn bare for denne bransjen. Jeg skal konsentrere meg om skogindustrien og utfordringene for transportnæringen innenfor skogindustrien, for de er ganske enorme. Det handler også om det statsråden var opptatt av – bompenger og konsekvensene av bompenger. Det rammer Södra Cell Tofte. De har mange biler som fortsatt kjører der hver eneste dag, men man vet ikke hvor lenge det vil vare. De betaler bompenger i ganske dyre dommer og har andre problemer som følge av høye transportkostnader. Bompenger er et av de momentene som også slår inn der. Et annet område som er viktig for skogindustrien, er f.eks. havneinfrastrukturen. I Kragerø har man problemer med at båtene ikke kan ha full last på grunn av innseilingen og problemer med ting man burde ha fjernet i vannet. Regjeringen vil ikke gjøre noe med det. Når vi skal behandle Nasjonal transportplan på tirsdag, sier regjeringen nei til å gjøre noe med innseilingen, noe som ville ha vært et viktig bidrag til næringslivet, både innenfor treforedlingsindustrien og annen industri. Jeg var egentlig ganske positiv til det samferdselsministeren sa om at man skulle åpne for 60 tonn på vogntog som skal frakte tømmer innenfor trelastindustrien. Det hjelper ikke å sende det på høring. Det er ikke det bransjen trenger – de trenger handling og vilje til å gjennomføre og sørge for at man faktisk får kjøre med 60 tonn og ha en lengde på 24–25 meter. Man må også ha 20 tonn akseltrykk på boggien for trafikksikkerhetens skyld. Jeg registrerer at ikke mange har kommentert dette fra de rød-grønne partienes side, og heller ikke fra statsrådenes side. Trafikksikkerhet trodde jeg var viktig, og da burde man også ta med de innspillene som kommer fra bransjen. Det er bra med 60 tonn og at man skal prøve å få det til i de forskjellige fylkene. Problemet er at det mange steder ikke er mulig å kjøre med 60 tonn hvis man ikke også ruster opp infrastrukturen, og kanskje spesielt den fylkeskommunale infrastrukturen. Der ser jeg jo at den rød-grønne regjeringen vil at det skal fortsette å forfalle. I næringskomiteens leders hjemfylke, Telemark, er problemet at det er en svært liten prosent av veinettet der som man nå skal vurdere om man skal tillate at det kjøres med 60 tonn.
Bård Hoksrud (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Det er ikke noe nytt i at vi diskuterer dette. Det har vært – som representanten Langeland sa – mye diskusjon og mange gjennomganger for å prøve å finne ut av dette. Noe av grunnen til at denne problemstillingen har dukket opp er jo at regjeringen valgte å gjøre om avgiftssystemet – jeg mener det var i forbindelse med statsbudsjettet i 2007 – slik at dieselbiler ble mye billigere enn bensinbiler. Dermed fikk man en omlegging, og folk kjøpte mer dieselbil. Dette medførte mer lokal forurensning. Vi har flere ganger fremmet forslag om GTL – eller gas to liquids – som man kan bruke på dieselbiler og på den måten redusere utslippene kraftig. Vi mener også at det går an å gjøre mange andre grep når det gjelder bedre vedlikehold på disse veiene. Noe av det som er moro, er diskusjonen om miljøfartsgrenser, bl.a. på Ring 3, fordi for alle som kjører på Ring 3 i rushtid, er ikke dette noe problem. Da går bilen sjelden over 15–20 km/t, for da står folk stort sett i kø. Det er heller ikke gunstig at man står og spyr ut avgasser – mye svovel og annet som ikke er bra. Så kanskje representanten Langeland burde vært med og gjort noe med infrastrukturen og sørget for bedre og flere veier, men den debatten regner jeg med at vi får på tirsdag i neste uke. Jeg vil vise til våre merknader, som vi har i denne saken, og som vi har hatt tidligere i forbindelse med samme sak. Vi mener at dette er en dårlig løsning. Vi vet også at det er leger som jobber med dette, som jobber med luftveissykdommer og allergi, som sier at det ikke har den effekten som representanten Langeland og andre vil hevde at det har. Det er veldig delte meninger om dette, og vi kommer til å stemme imot endringsforslagene til loven.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Til representanten Kambe kan jeg si at det er helt riktig at SV har mye å si og har stor innflytelse på norsk politikk. Derfor går det også veldig bra for landet. Sentralt i denne meldingen er orienteringen om utviklingen i det internasjonale finansmarkedet og de tiltakene som regjeringen har satt inn for regulering av det norske finansmarkedet, slik at denne næringen skal være robust nok til å stå imot om krisen i den europeiske økonomien skulle ramme Norge. Situasjonen er fortsatt usikker. Erfaringen fra den norske bankkrisen på 1990-tallet er også viktig å ha med når vi skal håndtere situasjonen i dag. Det er en erfaring som ikke minst nåværende finansminister har god kjennskap til, da han var finansminister også den gang. Det kommer godt med. Av komitémerknaden går det fram at det er enstemmighet om de premissene som er lagt til grunn for vurderingen av de egenkapitalkravene som nå er vedtatt i forhold til det norske bankmarkedet. Beskrivelsen av situasjonen i norsk økonomi kontra situasjonen i europeisk økonomi tilsier at vi ikke kan ha de samme regulerende tiltakene i Norge som i Europa for øvrig. Norske banker går godt og har store overskudd. De nye kravene til egenkapital vil være bra for banknæringen som helhet, da de er tjent med tillit og stabilitet. Derfor er det noe merkelig at opposisjonen hopper av når vi kommer inn på konkrete tiltak og gjennomføringen av det som ligger til grunn for hvordan vi skal håndtere situasjonen. Da mener de at kravene kommer for raskt, at de burde være de samme som i Europa for øvrig, at de går ut over norsk næringsliv, at vi får kapitaltørke, og at det går ut over låntakerne. De argumentene som er framført i merknadene fra opposisjonen, er nær identiske med det som kom av innspill fra finansnæringen i høringen. Det burde ikke da i den sammenheng komme som noen overraskelse at det kanskje fra nettopp bank- og finansnæringen kommer protester når slike regulerende tiltak blir gjennomført. Det er ikke ukjent verken her i landet eller i Europa for øvrig. Men erfaringen – og det er det sentrale poenget – fra krisen forrige gang var at regjeringen og Stortinget på et selvstendig grunnlag må styre den økonomiske politikken, uavhengig av press fra ikke minst denne næringen, for å sikre landets økonomi. Da er det interessant å merke seg at opposisjonen ikke er villig til å ta styringen i spørsmål som er så avgjørende for en stabil og trygg økonomi framover.
Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-13:
Jeg hadde egentlig ikke tenkt å kommentere den siste delen av debatten, for den var, for å si det mildt, et syltynt forsøk på å beskrive en uenighet mellom de rød-grønne partiene om skattepolitikken i neste fireårsperiode. Det er nok delte meninger og meningsforskjeller i skattepolitikken og den økonomiske politikken, men til forskjell fra opposisjonspartiene har jo de rød-grønne partiene styrt dette landet i åtte år og har gjort det på en utmerket måte. De har vært enige om skattepolitikken, om samferdselspolitikken, om helsepolitikken og om skolepolitikken. Det kommer vi selvsagt til fortsatt å være i årene framover. Vi har demonstrert at vi makter å bli enige etter at vi har forhandlet sammen. Det står i sterk kontrast til det som opposisjonspartiene så langt har demonstrert foran valget, for de har annenhver uke annonsert at de ikke kommer til å regjere sammen hvis Fremskrittspartiet mener det, og hvis Kristelig Folkeparti mener det. En mer sprikende samling av partier enn det opposisjonen har demonstrert, har vi vel knapt hatt foran et valg. Jeg er helt enig i det som representanten Torgeir Micaelsen innledet med å si, at de får først bli enige om hvilken verden de befinner seg i når det gjelder den økonomiske politikken. Høyre har foreslått skattelettelser i størrelsesordenen 23 mrd. kr og Fremskrittspartiet i størrelsesordenen 100 mrd. kr. Ikke nok med det – de skal plusse på budsjettene like mye i den andre enden. Her er det mye som ikke henger sammen. Jeg tror ikke det norske folk skal la dem få muligheten til å forsøke å finne sammen, for regnestykket går ikke ihop uansett. Men vi skal makte å finne en løsning, og det har finansministeren orientert om. Utredningene knyttet til finansskatt er i gang. Det utredes ikke bare i Norge, det utredes i hele Europa.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2013-06-13:
Som presidenten kanskje hørte, holdt jeg mitt innlegg og dro noen refleksjoner fra den tiden Stortinget og Norges Bank solgte Norges gullbeholdning. Jeg lurer på om statsråden har noen synspunkter på det – om han nå i etterkant selvfølgelig synes det var en mindre klok beslutning å selge, eventuelt i hvert fall å selge på det daværende tidspunkt, når man i etterkant ser at mange andre stater har hamstret gullreservene sine. Man finner noen eksempler på at noen har solgt, men man ser bl.a. at gullprisen siden 2004 har økt med over 400 pst.