trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2022-04-26:
Norges matvaresikkerhet for jordbruksmat er dårligst i Europa. Jordbruksmat produsert på norske jordbruksarealer tilsvarer 40 pst. av energikaloriene vi spiste i 2020. I tillegg kommer fisk, som utgjør 1,7 pst. – det må Høyre merke seg – av energikaloriene i 2020. Det er fakta – til representanten Gimse. Høyre snakker om en dekningsgrad på 90 pst. inklusiv fisk. Senterpartiets spørsmål er da: Hvorfor i all verden rasjonerte en da korn, kjøtt og melk under de siste to verdenskrigene når man hadde nok fisk? Det henger ikke på greip. Jordbruksarealet er redusert fra 2,3 dekar per innbygger i 1999 til 1,8 dekar per innbygger i 2021. Det er kritisk. Representanten Westgaard-Halle sier at Norge er godt rustet. Sannheten er at Norge har aldri vært dårligere rustet enn i dag. Representanten Westgaard-Halle sier at Høyre har styrket kornøkonomien. Referansebruket fra budsjettnemnda på 513 dekar korn har et vederlag til arbeid og egenkapital på minus 32 300 kr per årsverk, samtidig som Høyre har greid det kunststykke å få bevilgninger over statsbudsjettet til det samme bruket på 690 538 kr per årsverk. Det er de kalde fakta. Økt sjølforsyning betyr økt planteproduksjon. Høyre og Fremskrittspartiet er uenig i det. Økt planteproduksjon kommer bare med økt lønnsomhet, og på kort sikt må vi da øke avlingene. Den vanligste fullgjødselen til korn i dag koster 11,50 kr/kilo – opp fra 3,80 kr/kilo som gjennomsnitt i 2021. Ifølge Yara kan prisene fra 2021 økes med 4-gangen. Dagens mathvetepriser er på om lag 3,65 kr/kilo. Kornprisene må opp med minst 1,50 kr/kilo for at det skal lønne seg å drive med kornproduksjon til mat. Men det største arealet i Norge er gras, og hvis vi ikke gjør det slik at de økte kornprisene slår direkte ut i økte kraftfôrpriser, vil det ikke lønne seg å dyrke gras i Nord-Norge. Jeg vil oppfordre statsråden til å gjennomføre en fordeling av pengene slik at det blir slutt med beitepusseren i Målselv, at beitepusseren erstattes av slåmaskinen. Men da må det lønne seg å dyrke gras i Målselv, i Balsfjord, i Lavangen og i Salangen. Det er den store utfordringen. Vi står overfor en gigantisk snuoperasjon. Det må lønne seg å dyrke gras og korn i Norge – og da må prisene på produktene opp.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2022-04-26:
Noen har gode dager på jobb og andre har dårligere dager på jobb. Bøndene er også en av dem. Arbeiderpartiets representant må kanskje ha hatt sin dårligste dag med å sende en slik hilsen til landbruket, som står i de utfordringer man gjør, med å bruke et helt innlegg på å radbrekke et forslag som handler om å ta landbruket på alvor. Ekstraordinære situasjoner krever ekstraordinære tiltak. Det har denne salen vært ganske unisont enige om gjennom pandemien og også under andre pakker nå senere, unntatt når det gjelder den situasjonen vi står i med matproduksjon. Man sier at det ikke er egnet å ta dette som et representantforslag i Stortinget. Nei vel? Man skal vente på forhandlingene i landbruksoppgjøret, på forhandlingene der. I mitt fylke, i mitt område, Vestfold, der er nå de fleste allerede ferdig sådd. Det er situasjonen man står i. Jeg kommer fra gamle Re, i nye Tønsberg kommune, og det er ganske store matprodusenter som ligger til og med der. Jeg fikk en melding derfra her i mars, hvor Fremskrittspartiet ble takket for at vi tok initiativ. Han sto nemlig i en situasjon der han for første gang dyrker han til fôrvekster, normalt sett mye mathvete. Jeg har snakket med flere, også matprodusenter med kyr, og Nortura kan melde om at det særlig i østlandsområdet er rekordnedslakting. Rakkenes, som er kommunikasjonsdirektør der, sier ikke antallet. På grunn av konkurransehensyn kan han ikke si antallet, men det er dramatisk og vil ha store konsekvenser flere år fram i tid. Det vet alle som driver med landbruk og driver med kyr, at det tar tre år å dyrke opp igjen. Når man da stå her og sier at det er spesielt, og at man bør unnskylde seg, så mener jeg kanskje Kjølmoen fra Arbeiderpartiet, først og fremst, bør gå og unnskylde seg fra talerstolen. Jeg tror ingen av disse matprodusentene ble veldig beroliget, men de føyer seg inn i rekken. Det er en lang, lang rekke uttalelser fra spesielt Arbeiderpartiet, men også fra Senterpartiet, for den saks skyld. Vi følger situasjonen nøye. Det hjelper ingenting. Drivstoffprisene: Hvis vi sammenligner dieselprisen i forrige måned og mars i fjor, så vet vi at den er 51 pst. høyere. Strømutgiftene: Man har gjort noen tiltak for bøndene, men ikke for alle. For pakkeriene av potet og grønnsaker dekker man ikke, og det er de samme som eier dem. Man har heller ikke gjort noe med hensyn til gjødsel. Det hjelper ikke å si at vi skal kompensere. Det er allerede sådd flere steder i landet, det er for sent. Men man kan rette opp skaden ved at man kunne støttet Fremskrittspartiet i dette nå og reddet flere andre lenger nord i landet.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2022-04-26:
La meg kommentere representanten Kjølmoens innlegg lite grann. Jeg forventer jo at man leser forslagene før man går på talerstolen og debatterer dem. Når man egentlig kanskje ikke har lest innholdet, vil jeg bare minne om at Ukraina-krigen startet den 24. februar, det var altså etter at man tidligere hadde snakket om behandling og bevilgninger til landbruket og bøndene. Jeg vil bare minne Arbeiderpartiet om at forslaget tar opp i seg den krisen man står i. Når to så store land, matprodusenter, er i krig, og det er en varslet nedgang i eksport og produksjon, står hele verdenssamfunnet i en kritisk utfordring, også her i Norge. Når man da klarer å få seg til å si at det nærmest vil ødelegge forhandlingsinstituttet når man fremmer forslag, er det litt merkelig gitt mitt forrige innlegg. Jeg sa at under hele pandemien og kriser har dette Stortinget de siste par årene klart å snu seg rundt og komme med tiltak man ikke trodde var mulig, man hadde ikke engang tenkt tanken før pandemien. Da er det veldig rart å bli tatt til inntekt for å skulle mene noe helt annet. Vi tar opp et forslag som faktisk gjelder langt flere enn bare Kjølmoen. Det gjelder alle innbyggerne våre – å sørge for matsikkerhet. Hvis man ikke har fått det med seg: Som jeg sa, har jeg registrert at regjeringen er veldig flink til å si at de følger situasjonen nøye, de gir tydelige signaler. Ja, det hjelper ikke for dem som har latt være å så mathvete, det hjelper altså ikke for dem som har levert en ku, det hjelper ikke at det blir rekordnedslakting, det hjelper ikke dem som velger å gi opp, det hjelper ikke dem som velger å selge og gå ut av landbruket. Det er det signalet Stortinget sender i dag. Man kan gjerne vente på forhandlingene, det blir ikke noe lettere av den grunn. Jeg forventer derfor litt mer respekt, man skulle i hvert fall tro at det fra landets største parti, et regjeringsparti som Arbeiderpartiet, var en litt mer anstendig debatt og litt mer respekt for dem som sliter, de som driver innenfor landbruket og som ikke lenger får sove om natten. Jeg møtte senest i går noen som jeg har stor sympati med. Det er stort sett flinke, driftige bønder, i hvert fall i Vestfold – og for øvrig landet rundt. Jeg vet at de som følger debatten her i dag, ikke er veldig imponerte, men det får være Arbeiderpartiet og regjeringens problem. Så hilser jeg heller velkommen senere og håper virkelig at regjeringen følger opp det man har sagt – i hvert fall landbruksministeren. Jeg synes det er synd at man ikke klarer å samle seg om ekstraordinære tiltak i en ekstraordinær situasjon – når det er krise.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Spiseforstyrrelser er et samfunnsproblem som vi må og skal møte med bred front og med alle tilgjengelige virkemidler. Det er åpenbart et stort behov for å satse mer på både forebygging og behandling, på utdanning og veiledning av personell, og på kontinuerlig å lete etter alle virkemidler for hvordan vi kan bli bedre. Det har hittil i debatten også blitt nevnt mange grusomme historier som vi har lest og hørt om den siste tiden, og som vi alle er enige om at vi ikke kan være bekjent av. Men jeg er uenig i flertallsinnstillingen til dette representantforslaget, om at dette problemet skal løses ved at regjeringen skal gå inn og styre hva idretten, som er en selvstendig og autonom organisasjon, skal gjøre. Det er mye som kan sies om at flertallet viser så liten tillit til norsk idrett og til den norske idrettsmodellen at de vil gå inn og detaljstyre vår største frivillige organisasjon. Og det er et helt klart brudd med en viktig tradisjon med armlengdes avstand – idretten er fri. Vår rolle er å ha dialog med den. NIF er en autonom organisasjon som henter sin legitimitet fra medlemmene. Og skal en handlingsplan med NIF som nedslagsfelt ha den kraften den trenger, må også planverket komme nedenfra. På bakgrunn av det ber jeg Stortinget om å avvise forslaget til vedtak fra flertallet og heller støtte opp om forslaget fra mindretallet. Vi skal ha, og vi har god dialog – forpliktende med både idretten og andre sentrale parter. Fra første samtale med idretten har spiseforstyrrelser vært på dagsordenen, og det er også et tydelig krav om at dette prioriteres i tildelingsbrevene med spillemidlene. Men så er det også slik at idretten selv har satt dette som en av de viktigste og mest prioriterte områdene å jobbe med framover. Selvsagt har de det. Regjeringen er i gang med en opptrappingsplan for psykisk helse, med øremerkede midler, gjennom Helsedepartementet. Vi skal sikre økt kapasitet i spesialisthelsetjenesten, hindre nedbygging av sengeplasser og ha en særskilt satsing på barne- og ungdomspsykiatrien og på DPS-ene rundt omkring i landet. Komiteen peker på behovet for forskning og kompetanse, og jeg tar med meg problemstillingene og behovene inn i det allerede etablerte samarbeidet med Senter for idrettsskadeforskning ved Norges idrettshøgskole. Det er innført nye læreplaner der det tverrfaglige temaet folkehelse og livsmestring er innført, og det gir gode muligheter for skoler og lærere til å jobbe godt mot kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser. Vi er alle enige om at vi må forsterke innsatsen for å få en tryggere idrett, men vi kan altså ikke tilnærme oss helseutfordringer ved å frata autonome organisasjoner eierskap til egne prosesser. En statlig handlingsplan for idretten er altså ikke en egnet framgangsmåte
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Jeg er egentlig enig med representanten, men representanten foreslår ikke det hun sier her at hun gjør. Det er jo nettopp det at vi skal bidra fra regjeringens side til å være med og løse dette problemet, ikke slik representanten foreslår i forslaget, at regjeringen skal sette ned et utvalg der NIF skal være med. Idretten jobber allerede godt med dette. Vi har dette som et av våre sentrale temaer i dialogen og samarbeidet med idretten, og vi bidrar allerede gjennom tippemidlene, der arbeidet mot spiseforstyrrelser er en av de prioriterte sakene fra idrettens side. Vi kan bidra med å gi penger til kulturaktører eller selvstendige aktører og ha en armlengdes avstand, men vi vedtar ikke at regjeringen skal opprette et utvalg for å løse et problem som idretten har. Det må idretten gjøre selv, og idretten ønsker jo heller ikke denne drahjelpen som Stortingets opposisjon tror at de gir dem.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Dette med arbeidet mot spiseforstyrrelser er noe som idretten selv, gjennom Norges idrettsforbund, har satt høyt opp på dagsordenen. Det er av de tingene de jobber mest med nå i inneværende periode. Det er også derfor slik at da vi nå nylig, før jul, tildelte tippemidlene til NIF, sto det i tildelingsbrevet at arbeidet mot spiseforstyrrelser skal særlig prioriteres. Dette gjør vi fordi vi nettopp i dialogen med idretten vet veldig mye om hva de setter i gang. Så det er allerede slik at vi finansierer deres arbeid og gir dem muligheten til å gjøre mer. Men det er et viktig prinsipp at idretten må få lov til å organisere det arbeidet sitt selv, og det er heller ikke slik at idretten selv har kommet til regjeringen og bedt oss om å sette ned et koordinerende utvalg. Der tar representanten feil.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Ja, men det kan idretten selv gjøre i dag. Idretten ønsker selvfølgelig ikke at regjeringen skal gå inn og styre hva idretten skal gjøre. Det er dette som blir feil. Da tror jeg representanten har misforstått litt hvordan norsk idrett finansieres, for norsk idrett finansieres nesten utelukkende gjennom tippemidlene. Det er slik at når de årlige tildelingsbrevene kommer med tippemidlene, står det der hva idretten skal prioritere å gjøre. Så ja, idretten har fått penger til arbeidet mot spiseforstyrrelser for inneværende år, fordi de har fått tildelt sine tippemidler, og der er vi sammen enige om hvilke områder som skal prioriteres.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Vi bidrar på alle mulige måter politisk i idretten. Idretten har god dialog med mitt departement, god dialog med Helsedepartementet – alle dører står åpne. Dette ordner vi opp i sammen, i dialog, men det er å tråkke over en grense at regjeringen skal opprette et utvalg som idretten ikke har bedt om selv. Det overrasker meg at representanten står her i dag og mener at idretten er for dette. Dette er å bryte med et grunnleggende prinsipp om at idretten er autonom. Så er det slik at for inneværende år har idretten fått 25 mill. kr mer i tippemidler enn den fikk i fjor, bl.a. fordi vi mener at man skal prioritere arbeidet for deltakelse for barn og unge, spiseforstyrrelser, osv. Så selv om man ikke har øremerket penger over statsbudsjettet, er det også slik at de pengene som tildeles gjennom tippemidlene på helt ordinært vis, skal gå til de områdene som er viktige, og som prioriteres av idretten selv.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Det er med respekt å melde opposisjonen som bedriver polemikk her i dag, for man later som om man her ber om at det skal igangsettes arbeid som liksom ikke foregår. Det er tvert imot helt uriktig. Hvis man kjenner idretten og følger med på hva de gjør, vet man at de er godt i gang, og at det jobbes på bred front mot disse problemene. Det er ikke slik at idretten har behov for et regjeringsnedsatt utvalg. Vi har god dialog, godt samarbeid, og vi har også gitt ekstra penger til dette her. Jeg tar dette på det største alvor, men dette og de forferdelige historiene vi har hørt, løses ikke ved at regjeringen overstyrer idretten. Jeg kan love at jeg jobber mot spiseforstyrrelser, men jeg kan selvfølgelig ikke her i dag stå og forskuttere noe fra revidert statsbudsjett, og det tror jeg representanten skjønner.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
Som jeg sa, så gikk vi allerede andre dag på jobben, i mitt første dialogmøte med idretten, gjennom dette med spiseforstyrrelser i idretten. Jeg fikk en grundig redegjørelse av hva idretten gjør, og hvordan de trapper opp dette arbeidet, og jeg stilte også krav til at dette skal prioriteres. Siden har vi månedlig og god dialog om hva som skjer. Jeg har redegjort for hva regjeringen har lovet å gjøre på helsedelen av budsjettet for å styrke arbeidet mot psykisk uhelse, kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser. Det er også slik at vi allerede har Senter for idrettsskadeforskning på Idrettshøgskolen, som mottar grunntilskudd fra KUD, og som jobber godt mot spiseforstyrrelser i sin portefølje. Vi har dialog med det senteret, og vi ser også på om vi kan styrke innsatsen på det området. Jeg er helt enig i at vi må ta med oss det at vi trenger mer kunnskap og formidling av kunnskap rundt dette her.
Kathy Lie (Sosialistisk Venstreparti), 2022-04-26:
Det er ingen uenighet om at diagnostisering er en jobb for helsevesenet. Det er ingen uenighet om at idretten har gjort mye viktig arbeid. Det er ingen uenighet om at det fortsatt er et problem som trenger stor oppmerksomhet. Idretten har til tross for iherdig innsats over mange år ikke oppnådd de resultatene de selv ønsker seg. Idretten trenger drahjelp. De trenger kunnskapsinnhenting, kartlegging og mer ressurser til å kurse sine ledere og trenere. Samtidig er utfordringen med spiseforstyrrelser et problem som strekker seg langt utenfor idrettens virkeområder. Idrett drives også av andre enn Norges idrettsforbund, og stadig flere – som det ble påpekt her – bruker landets treningssentre. Disse sentrene har også behov for kunnskap og drahjelp. Jeg forstår ikke at dette forslaget oppfattes som å bestemme over idretten all den tid vi inviterer idretten til å lede arbeidet med å utarbeide en plan. Som leder av dette arbeidet kan idretten nettopp si noe om hva de trenger, og hva de ønsker seg. Jeg vil også varsle at vi synes det løse forslaget fra Rødt var et godt forslag, og vi ønsker å støtte det.
Åse Kristin Ask Bakke (Arbeiderpartiet), 2022-04-26:
I Meld. St. 26 for 2011–2012, Den norske idrettsmodellen, som blei lagd fram av Stoltenberg-regjeringa tilbake i 2012, var temaet førebygging av eteforstyrringar omtalt. Ein viser der til at helse er ein av grunnverdiane som idrett gjennom Norges Idrettsforbund byggjer på, og at førebygging av eteforstyrringar blant idrettsutøvarar er viktig for å vareta denne verdien. I meldinga trekkjer ein særskilt fram samarbeidsprosjektet Sunn Jenteidrett, saman med hovudmåla om å redusere førekomst av eteforstyrringar og å heve trenaranes kompetanse til å skape arenaar for sunn utvikling. Det har gått ti år sidan Stortinget behandla denne saka. Heilt på tampen av Solberg-regjeringas tid blei det lagd fram ein idrettsstrategi, der eg dessverre ikkje kan sjå at eteforstyrringar og arbeid mot det er nemnt. Det er synd, men likevel synest eg det er fint at Høgre gjennom sitt forslag no minner oss på betydninga av å rette søkjelyset på problemstillinga. Ein ny rapport fra Rådgivning om spiseforstyrrelser opplyser at om lag 88 000 nordmenn lid av ei eller anna form for eteforstyrring. Nær halvparten rammar unge under 30 år. Om lag tre av fire er kvinner, og det er òg unge heilt ned til 8 år som tek kontakt. Det er ingen tvil om at presset på psykisk helsehjelp til barn og unge er stort, og at både førebygging og kapasitet med lågterskeltilbod i kommunane må få ein auke. I statsrådens svar til forslaget uttrykkjer ho bekymring over utviklinga og understrekar at diagnose og behandling må bli handtert av helsevesenet. Ho viser også til at regjeringa vil lage ein opptrappingsplan for psykisk helse med øyremerkte midlar og hovudvekt på kommunale tenester. Når det gjeld Norges idrettsforbund, er det ein sjølvstendig organisasjon som det er statens rolle å tilretteleggje for, ikkje styre. Eg viser difor også til høyringsnotatet frå NIF, der ein bekreftar at ein i utgangspunktet ikkje ønskjer ein statleg handlingsplan, men samarbeid med myndigheitene. Frå Arbeidarpartiets side vil eg rose det arbeidet som NIF har bidratt med så langt, og som dei openbert skal fortsetje med. Det gjeld både konkret haldningsskapande arbeid gjennom medlemane i forbundet og gjennom å gje samfunnet kunnskap om det idretten opplever som ei farefull utvikling. Arbeidarpartiet ser fram til ein forsterka og samordna innsats i kampen mot eteforstyrringar. Med tanke på det har vi valt ikkje å støtte forslaget frå Høgre, men fremjar eit eige forslag saman med Senterpartiet, som lyder som følgjer: «Stortinget ber regjeringen om å ha god dialog med idretten for å styrke samarbeidet for en sunnere idrett og å bidra til å hindre kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser.» Eg tek til slutt opp forslag nr. 1, på vegner av Arbeidarpartiet og Senterpartiet.
Turid Kristensen (Høyre), 2022-04-26:
Den siste tiden har det vært utallige oppslag i mediene om at altfor mange idrettsutøvere opplever kroppsmisnøye og utvikler spiseforstyrrelser. Dette gjelder idrettsutøvere på alle nivåer, i mange ulike idretter, i nesten alle aldre, og det rammer utøvere uavhengig av kjønn. Undersøkelser viser at andelen med spiseforstyrrelser er langt høyere blant elever på toppidrettsgymnasene våre enn blant unge som ikke driver med idrett på toppnivå. Det er svært urovekkende. Alle ønsker vi at idretten skal være en trygg og god arena. Men det er den dessverre ikke for alle. En økning i spiseforstyrrelser har vi generelt i samfunnet, men idretten er dessverre også en arena hvor unge er ekstra utsatt for dette. Idretten er likevel en viktig del av det som skal være løsningen på dette, for det er her spiseforstyrrelser kan oppdages tidlig, og også forebygges. Det krever imidlertid at trenere, lærere, foreldre og andre voksne rundt utøverne vet hva de skal se etter, at de har grunnleggende kompetanse som kan forebygge og beskytte mot en uheldig utvikling, og at man har kompetente personer som man både kan støtte seg på og samarbeide med. Bakgrunnen for dette representantforslaget er ikke at det ikke gjøres noe for å forebygge og forhindre kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser i idretten. Det gjør det. Men dette har vært et problem i mange tiår. Jeg husker godt selv da jeg var på en landsleir for rytmisk gymnastikk i ungdommen. Da måtte vi, nesten hver dag, opp og stå i kø, veie oss og få skrevet opp hva vi veide, på en lapp som hang offentlig i fellesarealene. Nå tror jeg ikke det er fullt så galt lenger, men det er åpenbart behov for å gjøre noe mer. Også idretten selv ønsker å gjøre noe mer. I høringen om denne saken, i skriftlige innspill og i møter, har det vært et klart uttrykk for det, og de ønsker å samarbeide mer og koordinere arbeidet mer, også på tvers av sektorer i samfunnet. For dette handler om toppidrettsgymnasene, dette handler om helsesektoren vår, det handler om skolene våre, og det handler også om treningssentre og andre rådgivende organisasjoner, som f.eks. ROS, som jobber med dette. Det er behov for å bygge dette på kompetanse og kunnskap for å få vite hva det er som fungerer. I møter med idretten har det derfor vært uttrykt et ønske om et mandat til å koordinere arbeidet, ikke bare innen idretten, men på tvers av sektorene. Det mandatet ønsker vi å gi dem. Det handler ikke om verken å overstyre eller å overkjøre idretten. Det handler om at vi ønsker å legge forholdene til rette. Idretten er autonom, men det betyr ikke at vi ikke kan bidra politisk. Idretten skal selvfølgelig sitte i førersetet. Jeg håper derfor at vi kan få flertall for våre forslag i denne saken, og at vi nå kan hjelpe idretten til å få bukt med et alvorlig problem som vi så langt ikke har en god løsning på.
Turid Kristensen (Høyre), 2022-04-26:
Jeg har veldig stor respekt for at noen sektorer har stor grad av autonomi, og det er mye politikk vi ikke skal blande oss inn i. Men her er det ikke snakk om å styre. Hvis man har lest innstillingen, vil jeg si at alt snakket om mangel på tillit og respekt er, med respekt å melde, bare – ja, jeg vet ikke hvilket ord jeg skal bruke, men det er bare ikke det det er snakk om, og det tror jeg statsråden vet. Min erfaring fra utdannings- og forskningskomiteen, som er i litt samme situasjon, er at det betyr ikke at vi ikke politisk kan bidra til satsingsområder. Også i kultursektoren er det et viktig prinsipp med en armlengdes avstand, men det forhindrer ikke satsinger på prosjekter f.eks. innenfor likestilling og mangfold. Solberg-regjeringens idrettsstrategi, som er nevnt, er nettopp et eksempel på det, og den har statsråden her i salen tidligere sagt at hun ønsker å følge opp. Det er altså mulig å bidra slik at aktører i autonome sektorer får drahjelp i spesielle saker, og det er dette. Dette er et problem man ikke har klart å løse på mange år. Ser ikke statsråden at et bidrag fra departementet vil gi idretten ressurser til å gripe fatt i dette på en ny måte, og at vi på den måten nå kan lykkes med at færre unge i idretten får disse problemene?
Turid Kristensen (Høyre), 2022-04-26:
For det første har idretten endret syn siden det første høringsinnspillet de kom med, og for det andre tror jeg igjen at statsråden leser våre forslag med en viss vrangvilje. Det det er snakk om, er at man skal fasilitere, bidra til at de får ressurser, til å ha et utvalg som kan jobbe med dette, og som kan koordinere arbeidet på tvers av mange ulike sektorer. Det gjøres i mange andre sammenhenger, både i idretten, i kulturen og i utdanningssektoren, så dette er ikke uhørt. Statsråden sa at hun vil gjøre alt hun kan, på bred front og med alle tilgjengelige virkemidler, for å bidra til dette. I et intervju med Dagbladet i november ble statsråden spurt: Kommer det øremerkede midler til dette arbeidet? Da var svaret: «Det kan jeg si ja til. Det kommer gjennom spillemidlene og det er også noe idretten har bedt om selv.» Kan statsråden i så fall redegjøre for hvordan hun ønsker, som hun også nå var inne på, å bidra økonomisk? Skal det øremerkes midler til dette gjennom spillemidlene?
Turid Kristensen (Høyre), 2022-04-26:
Jeg vil si at det er ganske stor forskjell på å uttale at man skal gi øremerkede midler til dette, og å peke på det idretten allerede gjør. Idretten gjør mye, det er vi alle enige om. Det har de gjort i flere år, og de har faktisk økt innsatsen. Det er riktig. Men det å si i et intervju at man ønsker å øremerke midler, og så gi beskjed til idretten om at dette må de prioritere gjennom de midlene de allerede får, er to helt forskjellige ting. Det er, mener jeg, ikke å gå på bred front og bruke alle tilgjengelige virkemidler. Dette har vært en prosess. Dette var et initiativ som kom fra oss på Stortinget, det var ikke idretten som kom til departementet, men vi har i gjentatte møter med idretten, med mange av aktørene, flere ganger, jobbet oss fram til at det er dette idretten nå også ønsker å gå inn for, for de ønsker å få et mandat til å kunne jobbe tverrsektorielt og til å kunne koordinere og samarbeide om den innsatsen som – hver for seg – gjøres på mange fronter i idretten. Det er her jeg mener at det ikke er styring fra departementets side. Det står i innstillingen, det står også i forslaget, at det skal framlegges et forslag fra idretten selv, som dette skal bygge på.
Turid Kristensen (Høyre), 2022-04-26:
Jeg vet ikke om vi snakker litt forbi hverandre, statsråden og jeg. Det er ikke snakk om at idretten ikke gjør noe med dette, og den prioriterer det allerede, men vi trenger en forsterket innsats. Det er heller ikke slik at det ikke er områder hos idretten, f.eks. i idrettsstrategien, som ikke handler om dette, forresten, men som handler om gjenåpning etter pandemien, der det er konkrete tiltak som skal finansieres utenom det vanlige. Det gis penger til antidopingarbeid, det gis penger til senter for skadeforebygging. Det er ikke slik at vi ikke kan bidra med ekstra midler til en satsing i en periode for å hjelpe idretten. Dette ønsker idretten selv. Noe av utfordringen er at det er tverrsektorielt, og da mener jeg at det statsråden står her og sier, er bare å skyve alt ansvaret over på idretten. Vi politikere kan bidra, også til autonome sektorer, hvis vi ønsker det. Det håper jeg det er et flertall i denne salen som ønsker, for det tror jeg vil kunne være en av løsningene for at idretten kan få bukt med dette problemet.
Margrethe Haarr (Senterpartiet), 2022-04-26:
Vi ser en negativ utvikling ved at flere utvikler kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser. De fleste utvikler spiseforstyrrelser i tenårene, men stadig flere blir yngre. Når vi samtidig vet at dødeligheten ved spiseforstyrrelser er stor, understreker det alvorligheten. Kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser er et samfunnsproblem, så vi må ha et ekstra fokus på å sette inn tiltak ved å redusere og forebygge. Den siste tiden har det vært økt oppmerksomhet om at dette også er en utfordring i idretten. Mange barn og unge er innom idretten, og det er viktig at idretten skal være en trygg og god arena. Dette har vi alle et ansvar for å sikre og bidra til. Jeg er glad for at statsråd Trettebergstuen i sitt svarbrev til komiteen deler denne bekymringen og understreker at regjeringen vil lage en ny opptrappingsplan for psykisk helse. Der er det naturlig at forebygging av kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser vil være belyst. Samtidig viser statsråden til hvordan regjeringen vil kunne bistå idretten for at de skal ha muligheten til å prioritere arbeidet med sunn idrett. Tanken bak representantforslaget er god. Jeg tror de fleste er enige i at dette er en utfordring det er ønskelig å forebygge og redusere. Samtidig er ikke Arbeiderpartiet og Senterpartiet enig i at en statlig handlingsplan som overstyrer idretten, er den riktige måten å gjøre det på. Norges idrettsforbund er en autonom medlemsbasert organisasjon som styrer seg selv. Statens ansvar er ikke å styre frivilligheten, men å legge til rette for frivilligheten og bidra til å styrke den. Senterpartiet ser behovet for å arbeide for en sunnere idrett. Ut fra innspillene fra Norges idrettsforbund ser de også behovet, og de er allerede i gang med ulike tiltak. Vi mener at det er idretten selv som også framover må bestemme hvordan de ønsker å jobbe videre med dette, og at de må vurdere behovet for handlingsplaner, gjerne i samarbeid med staten. Dette er bakgrunnen for forslaget fremmet at Arbeiderpartiet og Senterpartiet, der vi ønsker at regjeringen skal ha en god dialog med idretten for å styrke samarbeidet for en sunnere idrett og bidra til å hindre kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser, istedenfor en overstyring, slik som flertallet i komiteen ønsker. Gjennom representantforslaget har forslagsstillerne satt fokus på en viktig sak. Deltakelsen på høringen viser at dette er en tematikk som skaper et stort og bredt engasjement, med ulike forslag til tiltak. Jeg håper at det tas med i det videre arbeidet.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2022-04-26:
Spiseforstyrrelser er et folkehelseproblem og ikke minst et samfunnsproblem. Gjennom de siste årene har vi sett stadig flere avisoppslag der man slår alarm om denne utviklingen, spesielt med hensyn til barn og unge. En av aktørene har vært Sykehuset Østfold, som var svært tydelig i sine bekymringer, sist uke også illustrert med en barnefar som er sitert på følgende: «Ingen kan forestille seg hvor tøft det er når barnet ditt sier at hun ikke ønsker å leve.» Det er veldig sterke ord som jeg tror preger alle her i salen, men det understreker også et viktig poeng. Etter veldig mange saker, og kanskje spesielt under pandemien, med bekymringen for utviklingen og eksplosjonen på feltet spiseforstyrrelser, ber foreldrene nå innstendig om å bli tatt på alvor. Det sies å være en stor økning av barn som sliter med spiseforstyrrelser, og de tallene jeg fant, viser en økning på så mye som 62 pst. Lederen i ROS, som holder til i Bergen, har meldt om at stadig flere yngre barn, faktisk ned i 7-årsalderen, tar kontakt for å få hjelp. Jeg syns derfor dette forslaget er et av mange forslag vi bør diskutere på dette feltet. Ikke vær i tvil: Jeg har utfordret helseministeren på dette ved en rekke tilfeller. Dessverre er det mye politisk polemikk, og man skyver sykehusene foran seg. Det er ingen løsning, så jeg er glad for at kulturministeren ser ut til å ta det litt mer på alvor, selv om det ikke er hennes spesialfelt. Det er viktig også å løfte dette inn i idretten og være bevisst på dette i de sakene man jobber med. Jeg håper at kulturministeren – sammen med familieministeren, som jeg også har utfordret på dette feltet – kan presse helseministeren til å ta dette og ikke minst barna og foreldrene på største alvor. Når det er sagt, er jeg veldig glad i dag for i hvert fall et skritt i riktig retning, med forslaget som Høyre har fremmet, og at vi har flertall for å gå videre med det.
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2022-04-26:
Det var svært mye som var fristende å kommentere her, men jeg skal prøve å fatte meg i korthet. Oppsummert kan man vel si det sånn at kulturministeren skyver idretten foran seg i dette spørsmålet, helseministeren skyver sykehusene foran seg, og barne- og familieministeren følger situasjonen nøye, slik man gjør i mange andre saker. Kan kulturministeren være med på å droppe litt av polemikken og være enig i at vi skal ta på alvor foreldrene som nå ber det, og følge det opp konkret? Da blir mitt spørsmål til kulturministeren: Kan statsråden love at hun vil jobbe opp mot helseministeren for å få økning til denne satsingen i revidert budsjett?
Silje Hjemdal (Fremskrittspartiet), 2022-04-26:
Det har ikke vært vanskelig på noen som helst måte å få med seg at kulturministeren er mot dette forslaget vi behandler i dag, men jeg vil prøve å utfordre igjen: Hva kan kulturministeren garantere at hun vil gjøre angående denne type problematikk på sitt felt?
Grunde Almeland (Venstre), 2022-04-26:
Som debatten viser, tror jeg vi alle både har sett eksempler og hørt historier som gjør inntrykk på dette området. Dette er eksempler som krever handling – både på grasrotnivå og hele veien opp til oss som forvalter makt. Konkurranse og konkurranseidrett er i sin natur slik at det gjør at mange vil dytte på grensene, nettopp for å oppnå ønskede resultater. Derfor er det også viktig at det er et apparat rundt som kan veilede, gi råd, støtte og i ytterste konsekvens gripe inn og korrigere. Idrett og sport skal også være en trygg arena, for vi ønsker at så mange som mulig kan være med og delta allerede fra ung alder. Men det stiller også et ekstra ansvar både til idretten selv, til apparatet rundt idretten og til syvende og sist også til oss som sitter med makt. Jeg vil understreke at jeg også ser og er klar over at mye allerede er gjort, og at det eksisterer veldig mange gode initiativ. Det er bra. Men når Venstre nå støtter forslaget om både å sette ned en kompetansegruppe og be regjeringen legge fram en handlingsplan, er det fordi vi ser det er behov for å samle trådene og legge trykk på arbeidet også fra statlig hold, og fordi virksomhetsområdet for en sånn arbeidsplan også går utover det som gjelder for idretten og NIF selv, for idrett og sport gjelder ikke bare Idrettsforbundet. Det gjelder også andre organisasjoner, og det gjelder ikke minst andre møter og virksomheter rundt. Statsråden viser i sitt brev til komiteen til at en handlingsplan, slik flertallet her foreslår, potensielt kan gå på tvers med den autonomien som ligger til grunn for den organiserte idrettens virke. Jeg er glad for at statsråden peker på dette selv, for det gjør meg trygg på at hun klarer å finne en riktig balanse når hun skal sette ned og få i gang dette arbeidet. For det ligger ikke i forslagets intensjon at idrettens friheter og ansvar her skal begrenses, men det er en anerkjennelse av at vi fra statlig hold også kan gjøre mer, f.eks. når det gjelder forskning, helsetilbud og så mye annet. Det er også viktig for meg å si at vi er alle enige om at f.eks. frivilligheten er autonom, men vi har fortsatt en aktiv frivillighetspolitikk. Vi er i saken enige om at idretten og Idrettsforbundet har selvstendige friheter, men vi har fortsatt en aktiv i idrettspolitikk. Avslutningsvis vil jeg også si at Venstre kommer til å støtte Rødts løse forslag i saken.
Grunde Almeland (Venstre), 2022-04-26:
Jeg følte bare for å ta ordet en siste gang for å understreke noe. Det gjør jeg fordi det gjentatte ganger fra regjeringspartiene blir tatt opp at dette er et forslag som vil overstyre og detaljstyre idretten, som skal være autonom. Jeg vil bare understreke at fra Venstres side er ikke dette et forslag om å gi statsråden fullmakt til å gå inn og detaljregulere hvordan Norges idrettsforbund skal operere. Dette er et forslag om hvordan man fra statens side skal bidra i disse problemstillingene. Det er nettopp derfor dette forslaget også gir et mandat til både Kulturdepartementet og også Helse- og omsorgsdepartementet og Kunnskapsdepartementet. Så selv om statsråden her i salen ikke vil se den siden, håper jeg i hvert fall at hun vil ta med seg dette når det nå ligger an til å bli flertall for at dette arbeidet skal settes i gang. Det er et forslag om statens bidrag, ikke om detaljregulering av Idrettsforbundet. Jeg vil også minne om at det er flere enn Norges idrettsforbund som også har ansvar for idrettsutøvere og sportsutøvere fra ung alder. Det er flere miljøer også konkurranseidretten kommer innom enn bare Norges idrettsforbund. Så jeg håper hun også inviterer inn flere miljøer i den kompetansegruppen det også kommer forslag om nå å sette ned.
Tage Pettersen (Høyre), 2022-04-26:
De aller fleste av oss tenker nok umiddelbart på jenter når temaet kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser dukker opp, og det kan kanskje være naturlig ut fra inntrykk vi får, bl.a. gjennom media, men det er nok et langt fra korrekt bilde. La meg også bringe litt av gutteperspektivet inn i debatten. Når media i dag skriver en sak eller arrangerer en debatt om influensere eller kroppspress, handler oftest debatten om plastisk kirurgi og bloggere som påvirker unge jenter, mens guttene ofte sitter på sidelinjen. Samtidig som dette skjer, øker tallet på unge menn med nettopp spiseforstyrrelser. «Du ser helt rå ut», «sykeste kroppen», «se på den magen»; denne typen tilbakemeldinger florerer i kommentarfeltene og bidrar til å bygge opp under det usunne kroppsfokuset. For mange gir det bekreftelse og anerkjennelse, men for unge, usikre og lett påvirkelige ungdommer kan effekten være en helt annen. Mange gutter gir et inntrykk av at de er selvsikre og glade, mens sannheten kanskje er det stikk motsatte. Mange ser seg i speilet på treningssenteret og er alt annet enn fornøyd med det speilbildet som møter dem. Guttene dropper oftere enn jentene å ta nettopp praten. Psykisk helse, kroppspress, spiseforstyrrelser og alt det som befinner seg imellom, er tabuer som ofte settes på dagsordenen, men dessverre er det få av guttene som er med på å ta debatten. Komiteen er enig om at det er viktig å gjøre idretten til en trygg arena, spesielt for ungdom. For å lykkes med dette må vi evne å tenke på tvers av siloer. Her må idrett, helse og skole jobbe sammen om kunnskapsinnhenting, kunnskapsdeling og samhandling. Vi må ha med den organiserte idretten, som statsråden er veldig opptatt av i replikkordskiftet, men like viktig er det å ha med den uorganiserte delen. Spesielt et treningssentersektoren viktig her, derfor er jeg glad for engasjementet også til Virke i komiteens arbeid. Så må vi også ta toppidrettsgymnasene på alvor, og de har jo bedt helt konkret om at arbeidet mot kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser i større grad innarbeides i læreplanene. Det er noe Kunnskapsdepartementet bør vurdere, og ikke utelukkende for elever på toppidrettsgymnas; dette er kunnskap unge trenger, helt uavhengig av studievalg. Det vi nå diskuterer, henger tett sammen med psykisk helse, og mye kan forebygges ved å følge opp intensjonene i representantforslaget. Derfor er det synd at statsråden gjemmer seg bak at staten ikke skal styre idretten. Det er jeg 100 pst. enig i, både som tillitsvalgt i idretten og som stortingspolitiker. Men dette handler ikke om å styre idretten, det handler om å gi idretten den nødvendige støtten og tilretteleggingen for at de skal kunne lykkes i dette viktige arbeidet. Det er det minste vi kan gi dem på denne veien, og det gjør heldigvis et flertall i Stortinget når denne saken skal opp til votering.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2022-04-26:
Min lokalavis, Drammens Tidende, skriver om Vilde som slanket seg for å gå raskere på ski. Det endte med total kollaps. 14 år gamle Vilde var på treningsleir i Oberhof med andre unge som satset på skiskyting i 2011. Der kom kollapsen etter flere års unngåelse av måltider og pirking i maten Det ble oppturer og nedturer etter dette. Det går bra med Vilde i dag. Hun tar fysioterapiutdanning, men det har vært en lang vei dit. Hun advarer andre unge i en kronikk, også i NRK Ytring, fordi treneren i 2011 i Oberhof spurte: «Har det du bra?» Og hun svarte først, etter lang tid: «Jeg har det fint» – selv om alt var galt. Idretten er en arena der unge og barn er spesielt utsatt. Idrett handler jo også om å konkurrere og om prestasjoner, og det er lett å ta løsninger som gir raske resultater, som å gå ned i vekt, enten man vil gå raskere på ski eller hoppe lenger. Det vet vi alt om. Idretten, Olympiatoppen og toppidrettsgymnasene gjør veldig mye bra, ikke minst Norges idrettsforbund. Sunn idrett er en del av Idrettsforbundets satsing fra 2020, å jobbe med forskningsbaserte og forebyggende tiltak for å spre kunnskap om idrettsnæring. Men som komiteen selv sier i innstillingen, og den er enstemmig på dette punktet: Det er fortsatt store utfordringer knyttet til kroppspress i idretten, og det er helt nødvendig å intensivere holdningsskapende arbeid. Det må rett og slett gjøres mer. Ja, hva skal da gjøres? Samarbeid mellom idrett, helsetjeneste og forskningsmiljøer må styrkes for å få bedre kompetanse hos trenere og administrativt apparat. Man må koble sammen miljøer for å få de riktige tiltakene, og vi må vite mer om hva som forårsaker spiseforstyrrelser, mer om forebygging. Da blir det veldig skuffende at statsråden og regjeringen gjemmer seg bak idrettens autonomi og ikke støtter forslaget om handlingsplan. Selvsagt kan statsråden støtte dette. Det mangler rett og slett vilje. Vi ønsker at idretten skal være en trygg arena for barn og unge. Det ønsker vel alle i denne salen, og vi vil ikke at Vilde skal oppleve det som hun gjorde, og heller ikke at andre gjør det.
Åslaug Sem-Jacobsen (Senterpartiet), 2022-04-26:
Dette representantforslaget omhandler en alvorlig og bekymringsfull tematikk, nemlig spiseforstyrrelser og kroppsmisnøye i idretten. Dette er et samfunnsproblem som har vært på agendaen i lang tid, men som i det siste har fått et nytt fokus, heldigvis, bl.a. etter at Maren Lundby og andre har tatt et oppgjør med presset i sin sport. Dette er en problematikk som alle vi i salen ønsker å finne en løsning på så raskt som mulig, men det er ikke noen kvikkfiks og en problematikk som regjeringen virkelig tar på høyeste alvor og vil fortsette å jobbe aktivt med. Det må det nå ikke være noen tvil om. Vi stemmer i dag ikke for dette representantforsalget, fordi vi mener at regjeringen absolutt ikke skal instruere idretten når det kommer til denne tematikken – det blir feil. Norges idrettsforbund er en autonom frivillig organisasjon som selv skal og må bestemme hva de vil gjøre, også i dette spørsmålet. Det er en prinsipiell sak og med all sin gode kompetanse og sitt store engasjement må vi nå kunne stole på at idretten og Idrettsforbundet tar dette ansvaret på best mulig måte og imøtekommer denne problematikken. Det ansvaret ønsker Idrettsforbundet selv, og de er ikke glade – selv om opposisjonen har påstått det flere ganger nå – for dette representantforslaget på denne måten og med denne instruksjonen. Det er imidlertid ikke bare innenfor idretten at spiseforstyrrelser og kroppsmisnøye er et utbredt problem. Det er et stort og voksende samfunnsproblem, som mange har vært inne på, og det rammer altså stadig yngre barn – og gutter – og rapportene som kom etter pandemien, er skikkelig urovekkende lesning. Derfor er jeg glad for at regjeringen er i gang med en sårt tiltrengt opptrappingsplan for psykisk helse, bl.a. med fokus på barn og unge. Den har vi ventet lenge på. Det var ikke gehør for denne typen opptrappingsplan med den regjeringen vi har hatt, og vi lider nå under det. Når det gjelder hvordan dette skal håndteres framover, blir det utrolig krevende, men opptrappingsplanen er på gang. Jeg er også veldig glad for at det under høringen kom fram mange gode forslag fra kompetansemiljøene både innenfor og i tilknytning til idrettsmiljøene, som ønsker å få bukt med disse utfordringene på alle nivåer knyttet til sportslig utfoldelse. Vi i Senterpartiet støtter derfor helhjertet opp om vårt forslag i denne saken, hvor vi anmoder regjeringen om å ha god dialog med idretten for å styrke samarbeidet for en sunnere idrett og bidra for å hindre kroppsmisnøye og spiseforstyrrelser. For det er både riktig og viktig at Idrettsforbundet får støtte til å gjennomføre sitt kvalitetsarbeid på dette viktige området, helst selv og i egen regi.
Kari-Anne Jønnes (Høyre), 2022-04-26:
En sunn idrettskultur er noe av det flotteste og mest verdifulle vi kan ha i vårt samfunn – en sunn idrettskultur, som inkluderer alle uavhengig av bakgrunn, kjønn og talent fra tidlig alder, som bidrar til glede og mestring på trygge arenaer med engasjerte voksne. Spiseforstyrrelser er et økende problem i samfunnet, og det må vi ta på alvor. Det holder ikke lenger at det jobbes på toppen av idrettspyramiden. Skal vi få bukt med den økende trenden der flere og flere unge rammes av spiseforstyrrelser, må det jobbes systematisk både i det profesjonelle idrettsmiljøet og i det frivillige. Barneidrett er gøy, og det bør det helst være lenge. Skal vi sørge for at barneidretten har plass til alle må kunnskap om spiseforstyrrelser og hvordan det best forebygges, settes på dagsordenen i alle idrettslag og foreninger i hele landet. Det er ugreit at det er treneren det kommer an på, eller at det er andre foreldres reaksjon som avgjør om du føler deg god nok eller sprek nok til å fortsette med fotball når du er 10–11 år. Det bør ikke være et tema. Som samfunn har vi mye å takke Totens Maren Lundby for. I oktober fortalte hun at hun droppet OL i Beijing. Hun ville ikke slanke seg på en uforsvarlig måte. Hun forklarte at det var et tungt, men bra valg for egen helse. Hun fikk heldigvis masse skryt, og aldri har jeg vært stoltere over å være innlending enn jeg var akkurat da. Forsker og ernæringsfysiolog i Sunn Idrett, Kristin Jonvik, roser skihopperen for valget hun tok, og understreker hvor viktig dette er for unge utøvere. Kropp får for mye fokus fra tidlig alder. Det er sårbart for ungdom som er i en fase hvor man ofte sammenligner seg med andre. Det skal vi som samfunn være veldige oppmerksom på. Skihopp har lenge slitt med problemstillinger rundt vekt. Derfor peker også Jonvik på at budskapet fra Maren er viktigere nå når breddeidretten speiler toppidretten mer enn før. Å ta leken fra barn og unge og legge et prestasjonspress på dem kan være utfordrende for det å ha et sunt forhold til kosthold, sier hun. Fokuset på hoppsporten har også vist at kroppspress og spiseforstyrrelser ikke bare rammer jenter, men også gutter. Det er viktig at vi tilnærmer oss hele bredden av idretter og ivaretar både jenter og gutter på en god måte. Skal vi få bukt med utfordringene, kreves det systematisk informasjon og planmessighet i arbeidet med en inkluderende og sunn idrett for alle, der foreldre, idrettslag og toppidrettsnasjonen Norge må jobbe sammen. Det er ikke tvil om at det trengs en forsterket innsats for å få til et tverrsektorielt samarbeid til beste for barn og unge, til beste for idretten og til beste for samfunnet.