Kari Henriksen (Arbeiderpartiet), 2011-12-12:
I dag behandler vi en stor reform som berører mange. Vi lever i et usikkert Europa. Ingen andre land kan som oss planlegge for økte velferdsutgifter. I Europa gjelder andre toner: kutt i velferdsytelser, kutt i utdanningsstøtte, kutt i pensjoner. Flere familier må gå fra hus og hjem fordi de ikke har inntekt og fordi de ikke har jobb. Vi må forstå at dette ikke skyldes at vi bor i Norge, eller at vi lever her nord i verden. Nei, det at vi i dag kan legge fram en velferdsreform samtidig med et stramt budsjett, skyldes politisk styring og framtidsrettede politiske vedtak. Det skyldes også at vi har en stor og mangfoldig arbeidsstyrke av kvinner. De har bidratt til mer vekst i økonomien enn oljen. Eller sagt på en annen måte: Kvinner har fått del i velferdsytelsene som er knyttet til det å jobbe, også uføretrygd. Framtida krever flere i arbeid. Flere må delta i verdiskapingen. Skal vi fortsette å fordele rettferdig og forutsigbart etter solidariske prinsipper, må arbeiderpartislagordet «Arbeid til alle!» oppfylles. Bare da vil vi lykkes i å kunne ha velferdsordninger som gjør det mulig å la uføre være uføre. Bare da vil fellesskapet kunne slutte opp om solidaritetshandlingen: å omfordele inntekter på en god og rettferdig måte. De som ikke kan arbeide i perioder eller for resten av livet, skal være trygge på at fellesskapet har bestemt at dette er rett, og at dette er rettferdig. I Norge skal det være lov å være ufør. Denne solidaritetskontrakten har vi gitt hverandre gjennom bestemmelsene i folketrygdloven og nå gjennom uførereformen. Dette skal vi være stolte av. Samtidig gir denne sømløse reformen muligheter til at arbeid kan kombineres med helsebegrensinger som den enkelte har, også når helsetilstanden varierer, og at det alltid vil lønne seg å jobbe. Reformen er også en del av et større helhetsbilde: en trygg skatte- og finanspolitikk, økt inkludering i arbeidslivet, pensjonsreformen og jobbstrategien. Arbeiderpartiet er opptatt av et mer anstendig arbeidsliv og av at flere kvinner skal kunne jobbe mer. Alt dette spiller en rolle i det store bildet. Regjeringen vil fortsette arbeidet med å forbedre og fornye tiltak i denne retningen. Det er bra. Arbeiderpartiet mener at alle skal ha like muligheter. I dette perspektivet er god arbeidsavklaring viktig. God arbeidsavklaring er ikke bare et medisinsk spørsmål. En slik bred vurdering skal ikke bare fokusere på de begrensninger sykdom og skade gir, men også på de muligheter og ressurser som faktisk finnes. Legenes rolle er likevel viktig i dette samarbeidet. I en debatt på NRK forleden var statsråden og lederen av Allmennlegeforeningen enige om et felles ansvar for å få flere i arbeid. Det er bra. Nedsatt arbeidsevne fører til utfordringer også for dem som står rundt, ektefelle, samboer, foreldre og barn. Stortinget vedtok bestemmelser om helhetlige og sammenhengende tjenester for utsatte barn og unge og deres familier i lov om sosiale tjenester i Nav i 2009. Når funksjonsnivået til mor eller far synker, berører dette barna. Nå ligger det forebyggende verktøyet der, til beste for disse. Jeg er glad for at Kristelig Folkeparti er nesten helt enige med oss. Vi har samme solidariske tenking i bunn og respekt for at det skal være lov med hevet hode å være mottaker av fellesskapets velferdsordninger. Det er litt vanskeligere å finne slike likhetstrekk i merknadene fra Høyre og enda vanskeligere i merknadene fra Fremskrittspartiet. Høyre åpner for full gjennomgang av alle sidene ved uførereformen i 2018. Jeg har dem mistenkt for å ville snevre inn mer. Høyresidens skattepolitikk har ingen solidarisk profil. Årlig kan en med inntekt under 200 000 få lov til å reise 20 turer mer med trikken i året, mens de med inntekter over 3 mill. kr kan reise ni turer hver eneste dag hele året! Det er usolidarisk politikk, eller omvendt solidaritet. Fremskrittspartiet vil ha færre på uføretrygd og langt flere av uføre under 40 år over på arbeidsavklaringspenger med høyt krav til aktivitet. Dette løser Fremskrittspartiet ved å kutte flere titalls millioner kroner både i arbeidsavklaringspenger og for uførhet – altså mindre til å aktivisere og følge opp uføre. Det er intet mindre enn utrolig.