Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2013-12-16:
Denne saken er viktig, fordi naturmangfoldet handler om livsgrunnlaget vårt. Jeg mener det er god grunn til å ta på stort alvor hvordan vi forvalter det, og at vi gjør det på en måte som sikrer naturmangfoldet slik loven har bestemt, og som det vel er enstemmighet rundt. Jeg vil også rose saksordføreren fordi han har gått grundig inn i dette, og jeg synes ikke det er noen grunn til kritikk av det – tvert imot. Men jeg er nok litt i stuss over vinklingen på det fra saksordførerens side med hensyn til om man ikke har alt kunnskapsgrunnlaget i orden. Det vet vi alle at vi ikke har, fordi dette er et arbeid som det ikke har vært jobbet systematisk med på denne måten i veldig lang tid, naturmangfoldloven er jo ny. At man da for så vidt er så kritisk som saksordføreren er til noe av det som blir gjort, stiller jeg meg nok mer spørrende til. Dessuten er jeg enig i det som er sagt, at hvordan dette skal innrettes framover, må fagkomiteen gå inn i. Men dette er altså blant de største globale natur- og miljøutfordringene vi har i vår tid, og derfor må vi kunne tåle å bruke litt tid på dette. Det som flertallet er enig i, er at kartleggingen av prioriterte arter og utvalgte naturtyper må intensiveres betydelig, parallelt med at tilskudd til bevaring og forvaltning videreføres. Det betyr at systemet må videreføres og forsterkes. Så må man på grunnlag av den kunnskapen man har, anlegge en forvaltning som tar vare på det mest sårbare, men på en måte som er mest mulig effektiv. Det handler om de naturtyper som, selvfølgelig, skal vernes, det handler om de som skal forvaltes, det handler om de som skal både vernes og brukes, og alle disse ulike forvaltningsregimene som vi skal ha. I en del av disse sakene er det konflikt med både næringsinteresser og andre samfunnsmessige interesser – det er ikke noen tvil om det. Sjøl har jeg engasjert meg litt i saken om hubroen, som utallige ganger har fått skylden for mangel på boligbygging i dette landet, og når man undersøker det, viser det seg at det er altså ikke en eneste hubro som har hindret en eneste bolig, men kanskje noen hytter noen steder. Hvis vi da mener at dette er viktig, må vi faktisk ikke være med på noen av disse vedtakene, for det er det dette handler om. Så tar saksordføreren opp kritikken mot sjølve måten å styre på, altså dette med mål- og resultatstyring, og sier at prinsippet om dette ikke er egnet til verken å styre etter, sånn som jeg oppfatter det, eller å måle på. Den kritikken skal jeg være veldig enig i. Jeg tror ikke den måten å gjøre det på, gjør at vi når de beste resultatene, eller kanskje vi også lures til å tro at vi kan måle alt som er viktig, for det kan vi ikke. Til slutt: Noe av det som saksordføreren også tar opp, og som flertallet er veldig enig i, er at når man skal se på hvordan en lov blir forvaltet og praktisert, er det utrolig viktig at man tar utgangspunkt i formålet med loven – det som står i formålsbestemmelsene. Det mener jeg av og til blir lagt altfor lite vekt på. Man undersøker enkelte av lovens paragrafer, eller til og med også forskriftene, og deler av dette blir tillagt større vekt enn når man ser på den overordnede måloppnåelsen for en lov. Når det gjelder den måten vi også kontrollerer dette på i ettertid, må dette bli tillagt mye større vekt, for det er det som sier hva det er Stortinget har ment, at en lov faktisk skal utgjøre en forskjell. Enten det er for samfunnsendring, eller det er til beste for innbyggerne, eller det er for å forhindre at gale ting skal skje, er det målsettingen, formålet med loven, som bør tillegges vekt, når man også ser på hvordan de enkelte ulike virkemidlene virker.