Bent Høie (Høyre), 2018-12-05:
Som statsministeren og jeg har svart Stortinget tidligere på en rekke muntlige og skriftlige spørsmål: Denne regjeringen har ikke et arbeid på gang for å endre dagens abortlov. Dette er ikke det eneste premisset i interpellantens spørsmål som er feil. Siden 1978 har det, etter abortloven, vært kvinnens beslutning å ta abort før grensen for selvbestemt abort innen utgangen av tolvte uke. Abortloven bygger på en forståelse av at fosterets rettsstilling økes underveis i svangerskapet. Når grensen for selvbestemt abort er satt til tolvte uke, handler det ikke om at lovgiverne på den tiden mente at fosteret ikke har en egenverdi før tolvte uke, men at det var kvinnen som før dette tidspunktet var best egnet til å foreta den avveiningen. Etter tolvte uke skjer det et skifte i fosterets beskyttelse fra samfunnets side, ved at beslutningen om å innvilge abort gjøres av en abortnemnd etter politisk bestemte kriterier. Andre deler av interpellantens spørsmål bygger på en artikkel i VG basert på anonyme kilder. Den politiske diskusjonen på dette området handler om eventuelle regjeringsforhandlinger mellom fire partier. Det er ikke riktig som representanten sier, at det er regjeringen som forhandler med Kristelig Folkeparti om dette. Spørsmål knyttet til en eventuell ny regjeringsplattform kan regjeringen først svare på når plattformen er ferdig, og den vil være grunnlaget for regjeringens politikk. Den politiske diskusjonen på dette området må partiene svare på, slik som også er vanlig f.eks. i forbindelse med partienes programarbeid. I den politiske debatten som har gått mellom partiene de siste ukene, har statsministeren, som Høyres leder, åpnet for å forhandle om to områder i abortloven i eventuelle regjeringsforhandlinger med Kristelig Folkeparti: fosterreduksjon og det som oppleves som det diskriminerende elementet i § 2 c. § 2 c kan oppleves som en diskriminerende del av abortloven fordi den gir en ubetinget rett til abort dersom fosteret f.eks. har Downs syndrom. Å endre § 2 c er ikke Høyres politikk, selv om vi har ulike meninger om dette i partiet. Vi er derimot åpne for å forhandle om utformingen av denne bestemmelsen, under noen klare forutsetninger. Sist vi hadde en offentlig debatt om § 2 c, fremmet Arbeiderpartiet en grov påstand om at Høyre ville tvinge kvinner til å føde barn uten hjerne. Derfor har det vært viktig for meg å være tydelig på at ingen skal tvinges til å bære fram barn som ikke er levedyktige. Dette vil imidlertid ikke være det eneste kriteriet som gir grunnlag for abort etter tolvte uke. Ikke minst mener Høyre at dersom det skal gjøres endringer, må kvinnens egne vurderinger tillegges mer vekt. Jeg mener det er mulig å finne løsninger som fjerner det diskriminerende elementet i loven, gjennom forhandlinger. Kvinners rettigheter skal ikke svekkes. Abortnemndene må legge mer vekt på kvinnens vurdering av egen livssituasjon hvis hun får ansvar for et barn med ekstra utfordringer. Og kvinner skal selvsagt fortsatt få ta abort i tilfeller der fosteret har en tilstand som er uforenlig med liv. Derfor vil nok dette – slik statsministeren også ga uttrykk for i NRK Debatten 1. november og i spørretimen 14. november – bety at kvinner som i framtiden søker abort etter tolvte uke, i like stor grad som i dag vil få innvilget abort. Å få ned aborttallene er et politisk mål på tvers av partigrenser. Det er ikke eventuelle lovendringer som skal til, men andre tiltak. Regjeringen har f.eks. utvidet ordningen med gratis prevensjon, og antall tenåringsgraviditeter har gått betydelig ned de siste årene. Regjeringen har også styrket helsestasjons- og skolehelsetjenesten betydelig. Denne typen tiltak er de viktigste for å få ned aborttallene. Høyre har ingen ferdige løsninger, men vi er åpne for å forhandle om fosterreduksjon og det som oppleves som det diskriminerende elementet i § 2 c, under de klare premissene som jeg nå har understreket. Men forhandlingene vil foregå mellom fire partier. Dersom Kristelig Folkeparti får gjennomslag for dette i eventuelle regjeringsforhandlinger og dette blir en del av regjeringens politikk, vil det selvsagt måtte igangsettes et lovarbeid på helt vanlig måte. Stortinget og samfunnet vil da få rikelig anledning til å diskutere saken.