trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Jeg fortsetter i samme spor som min gode komitékollega, representanten Lars Egeland, som holdt et viktig innlegg knyttet til havbruksnæringen og bærekraft. Havbruksnæringen er svært viktig for mange kystsamfunn når det gjelder sysselsetting og verdiskaping i dag, og vi håper og tror at næringen skal bli enda viktigere i framtiden. Samtidig er vi i Kristelig Folkeparti klokkeklare på at en videre vekst forutsetter kontroll med negativ miljøpåvirkning fra oppdrettsanlegg. Før det er oppnådd, kan vi ikke tillate en vekst i samlet biomasse som igjen vil innebære en økt belastning på miljøet. Vi er glade for at regjeringen nå vil innføre bærekraftsindikatorer og grenseverdier for rømming av oppdrettslaks og spredning av lakselus. Vi er tilsvarende skuffet over den defensive ordbruken fra regjeringen når det gjelder beskrivelsen av prosedyrer ved overskridelse av grenseverdier, for i sjømatmeldingen brukes konsekvent ordene «vurdere tiltak» også etter at verifiseringen av tilstanden viser at grenseverdiene er overskredet. Vi mener da at det er naturlig å iverksette tiltak. Kristelig Folkeparti er også skuffet over at regjeringen har valgt å gjøre utlysningen av såkalte grønne konsesjoner teknologinøytrale. Vi konstaterer at teknologien for lukkede anlegg har nådd et modenhetsnivå som gjør at den er klar til å tas i bruk på kommersiell basis. Derfor mener vi at det burde blitt stilt krav om lukkede anlegg og/eller annen ny teknologi som en forutsetning for tildeling av grønne konsesjoner. Regjeringen foreslår i Prop. 103 L å innføre en hjemmel for å påby merking av oppdrettsfisk. Kristelig Folkeparti støtter dette forslaget. Vi registrerer samtidig at det allerede eksisterer moden merketeknologi, bl.a. snutemerking i forbindelse med vaksinering. Denne formen for merking gjør det mulig å spore rømt fisk tilbake til det enkelte anlegg. Vi mener derfor det ikke er noen grunn til at det skal dra ut i tid med en forskrift som påbyr merking av oppdrettsfisk. I og med at det vil være relativt enkelt å innføre effektiv merking til en overkommelig pris for næringen, mener vi det også blir feil å innføre en ordning med økonomisk fellesansvar for å fjerne rømt oppdrettslaks i elvene. Regjeringen foreslår dette i Prop. 103 L. Kristelig Folkeparti mener at så lenge innbetalingene til fondet ikke blir differensiert på bakgrunn av sikkerhetstiltak og risiko for rømming, vil ordningen gi disincentiver til å investere i teknologisk utvikling i form av tryggere anlegg, da byrden for rømming blir delt likt. Kristelig Folkeparti foreslår derfor at regjeringen i stedet innfører en ordning der innbetalinger til opprydningsfondet blir differensiert på bakgrunn av faktorer som bl.a. sikkerhetsnivå på anlegg, sporing av fisk og andre sikkerhetstiltak.
Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-06-10:
Og Kristelig Folkeparti!
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Som medlem av presidentskapet har jeg selv vært med på å be komitélederne om å gjøre det de kan for å begrense debatten. Derfor har jeg ikke latt meg provosere, jeg har holdt meg unna debatten. Men jeg ser at opposisjonspolitikerne har vært dominerende på talerstolen, og det eneste de er opptatt av, er hvordan loven skal gjennomføres. Ikke en eneste har besvart spørsmålet: Hvordan skal Gina få penger til melken til sin ni måneder gamle baby? Hvordan skal de tiggerne som tjener, eller får, penger til et måltid eller to, komme seg gjennom dagen? Det eneste en ber om, er en tiltaksplan mot tiggere som begår kriminalitet. Er det noen som ber om tiltaksplan mot bekjempelse av fattigdom? Ikke en eneste – ikke en eneste fra opposisjonspartiene har bedt om det. Så spørsmålet er: Hvor skal fokuset ligge fra opposisjonspolitikerne? Kun på hvordan vi skal bekjempe tiggerne? Eller skal vi også bekjempe det som er grunnlaget for tiggingen, nemlig fattigdom? Representanten Tetzschner er på en måte i fremste rekke. Representanten Tetzschner må noen ganger prøve å sette seg i et annet menneskes posisjon og spørre: Hvorfor sitter denne kvinnen og nedverdiger seg på Karl Johans gate i dårlig vær, i regnvær osv., og ber om 5 kr? Hvorfor gjør mennesker det hvis de har et alternativ? Hadde de et eneste alternativ, hvorfor skulle de da nedverdige seg selv? Hvorfor skulle de selge hele selvrespekten? Det er disse partiene – og særlig representanten Tetzschner – som mener at sånn kan vi bekjempe menneskehandel, ved å legge ned forbud. Det er den samme representanten Tetzschner, og hans parti, som var imot sexkjøpsloven, fordi de mente at på det området kunne ikke en slik lov bekjempe menneskehandel, der hvor det er dokumentert at det er mellommenn, det er dokumentert at mennesker i nød blir utnyttet, stort sett kvinner, og det er mellommenn som tjener penger på det. Menneskehandel er helt klart dokumentert der. Den samme representant Tetzschner er imot den loven. Så er spørsmålet: Hva skal politiet brukes til? De begrensede politiressurser vi har, skal de brukes på bekjempelse av menneskehandel? Skal de brukes på å bekjempe narkotika? Skal de brukes på å bekjempe hvitvasking av penger? Skal de brukes til å bekjempe gjengkriminaliteten? Skal de brukes til å bekjempe vold mot kvinner og barn? Skal de brukes til å bekjempe seksuell trakassering? Eller skal de brukes til å bekjempe tiggere? Er det der debatten er i den norske stortingssalen?
Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-10:
Dette er en klassisk sak der Fremskrittspartiet fremmer klassiske forslag og ser at forslagene kun støttes av mindretallet i komiteen. Derfor vil jeg som saksordfører unngå å kommentere saken og forslagene. Jeg regner med at Fremskrittspartiets representanter vil begrunne sine forslag nå straks. Som medlem av Sosialistisk Venstreparti, og representant for det partiet, finner jeg det likevel riktig å kommentere forslagene. La meg først si at jeg er glad for at en enstemmig justiskomité, selvsagt unntatt Fremskrittspartiet, og jeg regner med et enstemmig storting, igjen unntatt Fremskrittspartiet, vil avvise forslagene. Komiteen finner det ikke engang riktig å legge forslagene ved protokollen. Det er et signal som jeg håper Fremskrittspartiet tar. La meg gjøre det klart: Som SV-er og muslim finner jeg det malplassert at heldekkende plagg, slik som niqab og burka, brukes i vårt åpne, tolerante og inkluderende samfunn. Dersom det ligger en tvang bak denne bruken, må det bekjempes, og jeg vet at det også gjøres. Fra Stortingets talerstol vil jeg sende følgende beskjed til de mennene som tvinger sine kvinner til å oppgi sin rett til å kle seg slik de ønsker: Dette er en tapt strategi. Verken kvinnene, vårt åpne, demokratiske samfunn eller islam stiller seg bak dette. Det er en tradisjon som er dømt til å dø. Når det er sagt, er et forslag om å forby hvordan enkeltmennesker skal kle seg, et brudd med vår demokratiske tankegang. Å tvinge mennesker til å kle seg i en gitt stil, å nekte dem å kle seg som de vil, og å lage retningslinjer og lover som hindrer mennesker i å realisere seg selv, hører til samfunn som vi slett ikke ønsker å sammenlikne oss med eller kopiere. En slik tanke er udemokratisk, inkonsekvent og gammeldags. Fremskrittspartiet bør innse at færre og færre nordmenn er opptatt av denne trangsynte politikken og heller vil bruke samtale og samkvem for å fremme likestilling og likeverd for kvinner med minoritetsbakgrunn. Jeg er glad for at et enstemmig storting, alle unntatt Fremskrittspartiet, vil avvise forslagene – og her er på linje med befolkningen generelt.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Jeg har allerede redegjort for hvordan vi har jobbet for å øke kapasiteten, og også for hvordan vi har tatt i bruk alternative soningsformer, men siden det er flere som har etterlyst hvordan kapasitetsplanen vil bli fulgt opp, vil jeg, selv om jeg redegjorde for hva regjeringen tenker rundt det, komme tilbake til det spørsmålet. Det er helt riktig, det som representanten Oktay Dahl sier: Jeg har bedt om en politianalyse. Det har jeg gjort for å få en god oversikt over hvordan ressursene i politiet anvendes, og dermed et godt grunnlag for å kunne følge dette opp på egnet måte overfor Stortinget. Vi følger opp også kapasitetsplanen på egnet måte overfor Stortinget, og – som jeg redegjorde for – gjennom de årlige budsjettproposisjonene. Det vil selvsagt også være en aktuell problemstilling knyttet til hvordan vi skal legge en langsiktig, god plan for styrking av politiet. Det er også riktig at jeg har uttrykt synspunkter på forslag knyttet til innvandringsområdet, som er framlagt av representanter i denne sal. Jeg har gitt uttrykk for at forslagene – bl.a. et forslag om fengslingsregime knyttet til asylinstituttet, som så langt er ukjent, tror jeg, både i dette landet og i europeisk sammenheng – for meg ser ut til å bygge på et menneskesyn som jeg ikke kan stille meg bak. Jeg har aldri uttrykt meg om personer når det gjelder deres syn på det ene eller det andre.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Det er naturlig å tillegge de vurderinger politiet gjør på de ulike områdene som er relevante for etaten, stor betydning. Men så er det slik at i demokratiet – også i et demokrati som vårt – må man noen ganger ha et bredere og mer helhetlig syn og velge løsninger som ikke fullt ut følger anbefalingene fra politiet. Fra min side har det vært viktig også å vurdere hva som er realistisk. Etter min vurdering framstår det som mer realistisk å kunne håndheve et begrenset forbud enn et nasjonalt forbud. Vi vet også at det er få kommuner som har en situasjon som gjør det nødvendig å forholde seg til denne utfordringen og bl.a. vurdere om det er riktig med tid-og-sted-regulering.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Det er verdt å merke seg at det ikke er lenge denne debatten pågår før vi begynner å diskutere konkrete løsninger i hovedstaden. Det er noe av bakgrunnen for at når vi har utviklet tiltak, også forslaget til lovregulering, har vi vist til at den beste måten å gjøre dette på – noe som også er brukt i mange andre land – er å gi bedre verktøy til lokale myndigheter, som i diskusjon med politiet må vurdere om det er ordensmessige utfordringer som gjør det riktig å regulere tigging. For Oslos vedkommende har det vært drøftet ulike forslag, og det nå ligger forslag på bordet som det ikke vil være riktig fra min side allerede nå å utelukke. Men den diskusjonen må kommunale myndigheter ta sammen med politiet, og så skal vi sørge for at Politidirektoratet gir forslaget rask behandling.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Jeg ville vært veldig forsiktig med å raljere over mennesker i dyp nød. Vi ser et fenomen i norske gater vi gjerne skulle ha vært foruten, men som det er viktig og riktig av oss å forholde oss til. Det kan være situasjoner som skaper slike ordensmessige utfordringer, at lokale myndigheter i samarbeid med lokalt politi ser det riktig å regulere noen områder og gjøre det vanskelig og ulovlig å tigge der. Det kan også være tider på døgnet som kan betinge det samme. Her vil det være nødvendig for lokale myndigheter å gå i diskusjon med politiet, og så skal vi behandle dette så raskt vi kan i Politidirektoratet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Prinsipielt er jeg opptatt av det utgangspunktet som Stortinget hadde i denne sal så sent som i 2005, at tigging ikke påfører den enkelte skader og bør som sådan ikke være ulovlig. Jeg er også opptatt av at et nasjonalt forbud kan gi et inntrykk av at det er tilgang på større politiressurser enn hva det virkelig er, og den realistiske tilnærmingen må da være at der det er ordensmessige utfordringer som tilsier en regulering – og det kan være å avgrense steder fra tigging eller tidspunkter på døgnet fra tigging – må det være en pragmatisk løsning. Men, som sagt, la det ikke være tvil om hva som er mitt verdimessige utgangspunkt for denne saken.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Det er mange ting som er egnet til forundring, men da jeg sa at tigging er uønsket, var det alle andre partier enn Fremskrittspartiet jeg trodde jeg ville høre si at det i så fall må reguleres. Jeg ser ikke at det er noen automatisk sammenheng mellom det å si at noe er uønsket, og det å regulere det med et forbud. Vi må også sørge for å ta vare på menneskeverdet til de personene som tigger i Oslos gater – og ikke bare i Oslo, men over hele landet – og det er bakgrunnen for at vi også har gitt en mulighet for støtte til sosiale tiltak. Så har jeg sagt at på dette tidspunktet vil det ikke være riktig å utelukke. Det er heller ikke det samme som å gi en forhåndstillatelse til den løsningen som Oslo har antydet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Jeg har fått invitasjon til å kommentere mange ting og skal prøve å ta for meg noen. Jeg fikk spørsmål om hva jeg tror tiggingen løser. Jeg er forsiktig med å spekulere i hvorfor voksne mennesker kommer hit til Norge, men skjønner – med den sosiale nøden mange står i – at det ikke kan utelukkes som et mer attraktivt alternativ enn å forbli hjemme. Vi ønsker ikke tigging, og vi ønsker slettes ikke å se barn som tigger, og har vært veldig tydelige på at dette ikke vil bli akseptert. Politivedtektene har en bestemt prosedyre. Når forslag kommer, skal disse vurderes og godkjennes i Politidirektoratet, og her vil kommunene ha mulighet til å framsende forslag på vanlig måte. Jeg skjønner at det er flere som hadde ønsket et forhåndstilsagn fra justisministeren om hva som er akseptabelt eller ikke. Det må imidlertid bero på en lokal vurdering og vil ikke være riktig å kommentere fra min side nå. Jeg skjønner at representanten Sandberg kanskje ønsker seg en reaksjon på sitt utfall mot meg så vel som mot representanten Storberget. Det vil han ikke få. Men jeg kan forsikre representanten Tetzschner om at jeg selvsagt ikke har abdisert. Regjeringen har nå lagt til rette for et grunnlag som kan hjelpe kommunene til å gjøre gode vurderinger i lys av de utfordringene de ser de har selv. Vi legger til rette for pragmatiske løsninger. At dette kan provosere Høyre, som her i byen samarbeider med Venstre og Kristelig Folkeparti og i det praktiske politiske liv faktisk har fått avdekket at de også har problemer med å innføre et tiggeforbud – om de hadde ønsket det her i byen. Det velger jeg bare å notere meg og ikke kommentere, utover at det må de finne gode løsninger på også her i byen. Løsningen ligger lokalt.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Det må ikke herske noen misforståelse. Det jeg kommenterte når det gjaldt utfall, var at Sandberg ikke kan vente noe utfall fra min side mot ham. Regjeringen foreslo en helhetlig plan for å begrense tigging. Tigging er uønsket i Norge. Men vi kan likevel ikke forby fattigdom, og dette er bakgrunnen for at regjeringen gir kommunene økte muligheter for å begrense tigging også, samtidig som vi, som jeg nevnte, vil senke terskelen for utvisning av EØS-borgere som begår kriminalitet. Det har vært nevnt spørsmål om målrettede tiltak. Det er viktig å holde tigging atskilt fra kampen mot kriminalitet, selv om vi ser at kriminalitet også forekommer blant tiggere. Der kan vi registrere svært gledelige tall. Vi har en nedgang i vinningskriminaliteten f.eks. i hovedstaden målt i første kvartal i år mot første kvartal i fjor som er bemerkelsesverdig. Vi har nedgang i forskjellige kriminalitetsformer som det er god grunn til å glede seg over, og som viser at politiressursene nyttes til det de skal, nemlig til å bekjempe kriminaliteten, og at et nasjonalt tiggerforbud kan utløse krav og ønsker om en ressursbruk i politiet som justisministeren ikke kunne forsvare i forhold til politiets øvrige oppgaver, har vært viktig i drøftingen av hva som er en riktig løsning å foreslå i situasjonen. Jeg er spurt: Hva er det som vil bli tillagt vekt når Politidirektoratet får forslag f.eks. til regulering i politivedtektene fra Oslo kommune? Generelt må det sies selvsagt at det må legges stor vekt på kommunenes vurdering av nettopp de ordensmessige forhold og hvilke steder og tider som bør omfattes av eventuelle begrensninger. Dersom det er en kommune som vurderer det slik at reguleringen bør gjelde hele sentrumsområdet, f.eks. fordi det er vanskelig å avgrense enkeltgater framfor andre innenfor et sentralt område, så sier jeg at det må legges stor vekt på hvordan kommunen vurderer nettopp et slikt forhold. Dette er også noe av bakgrunnen for at kollektivtransport, kjøpesentre og f.eks. dør-til-dør-tigging er noe som må vurderes konkret i de kommunene det gjelder.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Det er viktig å sikre voldsofrene erstatning og gjøre ordningen mest mulig rettferdig, slik forslagsstillerne legger til grunn. Det er grunnen til at Stoltenberg II-regjeringen har endret voldsoffererstatningsloven tre ganger og styrket ofrenes rettigheter vesentlig. Jeg kan likevel ikke stille meg bak forslagene som debatteres her i dag. Jeg oppfatter forslag nr. 1 som et ønske om at den øvre grensen på 60 G og alle andre bestemmelser i voldsoffererstatningsloven skal gis ubegrenset tilbakevirkende kraft. Det klare utgangspunktet er at lover ikke gis tilbakevirkende kraft. I forkant av at den øvre grensen ble hevet 30. mars 2012, ble spørsmålet om tilbakevirkende kraft grundig vurdert av Justis- og beredskapsdepartementet og deretter debattert her i Stortinget. Dersom bestemmelsen skulle fått virkning fra 1975, ville svært mange saker måtte gjenopptas. I flertallet av sakene foreligger det ingen dom, og det ville være vanskelig – ofte umulig – å skaffe den nødvendige dokumentasjonen til å foreta erstatningsberegningene. Lovendringene fikk virkning fra 1. januar 2011. Det var ikke behandlet saker etter denne datoen, der den daværende grensen på 40 G hadde fått betydning. Voldsoffererstatningsordningen er blitt endret på en rekke punkter, og det er vanskelig å identifisere saker som endringene har betydning for. Dersom bestemmelsene skulle gis tilbakevirkende kraft, ville jeg tro at samtlige saker behandlet siden 1975 må gjennomgås. En stor andel av pengene staten bruker på voldsofre, ville gått til saksbehandling framfor utbetalinger. Jeg tror ikke det er en utvikling noen er tjent med. Det vil dessuten være vanskelig for ofrene å komme seg videre, dersom sakene gjenåpnes hver gang loven endres. Dersom man ønsker å være offensiv, må man akseptere at det settes en grense for når endringer gjelder fra. Forslag nr. 2, om at staten bør forskuttere erstatning for alle voldsofre, også for dem som ikke tilkjennes voldsoffererstatning, framstår for meg som noe uklart. Voldsoffererstatningsordningen går jo nettopp ut på at staten forskutterer erstatning til ofre og overtar kravet mot skadevolder. Jeg understreker at en person som blir tilkjent erstatning fra gjerningsmannen av en domstol, vil få voldsoffererstatning. Dersom representantene mener at det overhodet ikke skal stilles vilkår for å få voldsoffererstatning, er det et forslag jeg vanskelig kan stille meg bak.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Dette er det jobbet med på grundig vis i departementet, og det er Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress som har fått i oppdrag å foreta en kartlegging av tiltak og tilbud til voldsutsatte i Norge. De leverer sin rapport til departementet før sommeren, og vi vil på grunnlag av den informasjonen vurdere om det f.eks. bør etableres en kriminalitetsoffermyndighet. Jeg tar utgangspunkt i ofrenes behov, og også det som fungerer godt i dag. Det er på dette tidspunktet ikke gitt at den beste løsningen vil være å opprette et eget organ, men jeg vil på ingen måte konkludere på motsatt vis heller før vi har gått gjennom NKVTS’ kartlegging og utredet saken på en ordentlig og god måte. Her henter vi også verdifull informasjon f.eks. fra Sverige.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Bruk av plagg som helt eller delvis skjuler ansiktet i det offentlige rom, reiser mange vanskelige spørsmål. I likhet med komiteen mener jeg at slike plagg er uttrykk for et menneskesyn og et kvinnesyn som bryter med sentrale verdier i vårt samfunn. Burka, niqab og andre heldekkende plagg vanskeliggjør kommunikasjonen med andre og byr på utfordringer når det gjelder deltakelse i utdanning, arbeidsliv og samfunnsliv. I enkelte tilfeller hindrer det også identifikasjon av personen. Jeg mener imidlertid at et forbud ikke er den rette veien å gå for å motarbeide bruken av slike plagg og for å unngå at kvinner tvinges til å bruke dem. Et generelt forbud vil kunne komme i konflikt med våre forpliktelser etter Den europeiske menneskerettskonvensjonen og andre internasjonale konvensjoner, slik flere talere har vært inne på. Uansett er det etter mitt syn ikke noe påtrengende behov for et forbud. For det første synes spørsmålet å berøre – slik representanten Ropstad var inne på – svært få personer. For det andre har vi et lovverk som legger til rette for praktiske løsninger der det er behov for å se personers ansikt for å identifisere dem. Videre har vi mulighet til å forby slike plagg i bestemte situasjoner, f.eks. i undervisningssituasjoner, og i de tilfellene der kvinner tvinges til å bruke heldekkende plagg, vil dette rammes av straffelovens bestemmelser om tvang. Jeg mener det viktigste vi kan gjøre for å unngå at kvinner presses til å bruke heldekkende plagg, eller selv velger å bruke dem, er å legge til rette for at de inkluderes i samfunnslivet på alle områder. Samlet sett har vi i dag et regelverk som åpner for forbud i bestemte situasjoner, som legger til rette for gjennomføring av nødvendig ID-kontroll, og som i større grad enn et generelt forbud lar oss finne løsninger basert på gjensidig toleranse og respekt.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
Aller først må jeg si at jeg kjenner igjen debatten. Jeg syns regjeringa skal ha honnør for å ha klart å koble to forhold når det gjelder det å øke kapasiteten i kriminalomsorgen. Det aller første er å få mer volum, få flere plasser, men man har en stor mulighet i dette kapasitetsarbeidet til å kunne bedre den innholdsmessige delen av soningen overfor hver enkelt som er inne og soner, slik at man sikrer bedre rehabilitering. I så måte reagerer jeg på representanten Michaelsens innlegg, der hun nærmest problematiserer og gjør det til et problem at fanger går fra lukket til åpen soning, og så eventuelt til hjemmesoning. Det er jo det som er mye av intensjonen i St.meld. nr. 37 for 2007–2008, og som mange av oss har sett gir mye bedre resultater når det gjelder rehabilitering. Kanskje noe av det aller viktigste i rehabiliteringsarbeidet er den soninga som har progresjon i seg, og som signaliserer progresjon til den som faktisk er inne og soner sin straff. Jeg syns derfor det er grunn til å understreke i denne debatten at skal man lete etter flere kapasitetskilder i arbeidet for å få ned køer og øke kapasiteten – og det må man, selv om køene nå ikke på langt nær er så høye som da Høyre og Fremskrittspartiet lagde budsjetter i dette landet – bør man først og fremst se hen til de alternative soningsformer som vi har, f.eks. det å kunne utvide ungdomsstraffen, slik at den blir landsdekkende så raskt som mulig. Et annet eksempel er hjemmesoninga – se på kapasiteten der. Jeg er glad for at regjeringa gjør det den gjør på dette området – sist i Nordland, var det vel. Det er mange fordeler ved å se på disse alternative reaksjonene, først og fremst fordi flertallet av dem som er inne og soner, soner svært korte straffer. I så måte tar det opp mye kapasitet – man går ut og inn – men man trenger mer innholdsmessige tiltak enn det vi kanskje evner å kunne gi dem i dag. På sikt vil det være svært forebyggende å kunne gi dem en reaksjon som bidrar til å rehabilitere – ikke sørge for at de som sitter i denne salen om ti år, står med det samme problemet. Det andre er at jeg mener det vil skape bedre fleksibilitet i hele systemet om man får større volum på de alternative reaksjonene. Det frigjør lukkede plasser fra soningsfanger som strengt tatt ikke trenger det – plasser som vi fint kunne bruke på dem som må i varetekt, eller dem som på grunn av alvorligheten i domfellelsen må sone bak lukkede dører.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2013-06-10:
På bakgrunn av det siste replikkordskiftet må jeg få lov til å si at det å uttrykke at tigging som fenomen er uønsket, ikke betyr at man ikke ønsker å bistå og hjelpe og sørge for at folk kommer seg ut av denne problematikken. Enklest kan det jo sies at det handler om mennesker. Det er mennesker som står på gatene – de har behov for å spise, de har behov for å ha tak over hodet, de har behov for å dusje. Så det å ha forskjellige typer virkemidler, som jeg oppfatter at regjeringa faktisk har i denne saken, syns jeg er svært prisverdig. Jeg syns regjeringa fortjener honnør for ikke å innta et populistisk argument, som man kanskje lett kunne være fristet til i en sånn debatt. Jeg skal gjøre noe som jeg sjelden gjør. Det er å gi den forrige regjeringa stor honnør for det de skrev i Ot.prp. nr. 113 i september 2005, i begrunnelsen for hvorfor man ville avskaffe løsgjengerloven § 11. Det er en av de beste proposisjonstekstene jeg har lest, og jeg mener den har høy aktualitet i dag også. Man var rett og slett sparsom og varsom med å bruke samfunnets strengeste virkemiddel, nemlig straffen, mot den type sosiale utfordringer som vi her står overfor, og man poengterte veldig sterkt at det var skadefølgingsprinsippet som skulle gjelde i strafferetten. Det er når det oppstår skade at man skal bruke det – skade overfor andre. Det var altså Bondevik-regjeringa med Høyre, Venstre og Kristelig Folkeparti som veldig sterkt poengterte at det er sosiale virkemidler man må bruke. Det er ikke riktig, som det har blitt sagt i debatten, at dette var en tid hvor tiggingen nærmest var helt borte. I Ot.prp. nr. 113 for 2004–2005 står det på side 17: «Den høye levestandarden i Norge har gjort at tigging har vært et lite problem de senere tiår, og løsgjengerloven § 11 har knapt vært brukt. I de siste årene har imidlertid antallet personer som i storbyer ber forbipasserende om penger, økt betraktelig, og politiet har igjen begynt å håndheve løsgjengerloven § 11.» Det var i det klimaet at daværende regjering valgte å gå til det ganske modige skritt å påpeke at strafferettens virkemidler skal vi bruke med varsomhet. Vi skal bruke det der det er hensiktsmessig, der det når fram. Jeg må jo si at jeg syns de samme reglene bør gjelde for fullt i dag, og at man må satse langs andre akser for å kunne komme dette til livs, for de fleste av oss ønsker ikke å ha tiggere i gatene, først og fremst fordi vi i hvert fall prøver å sette oss inn i hvordan det må være for de menneskene som lever i en slik situasjon. Så må jeg si at jeg alltid har funnet det paradoksalt at de partiene som i dag slåss for å oppheve kriminaliseringen av det å kjøpe sex, er de partier som i dag altså foreslår å kriminalisere det å tigge.
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-06-10:
Jeg vet ikke om den tidligere justisministeren har savnet oss, men det er til dels godt å ha han tilbake. Han har hørt noen debatter før, så dette kan bli gøy. Akhtar Chaudhry var veldig opptatt av å stille spørsmål om noen blir bedre mennesker etterpå. Jeg tror i hvert fall jeg blir et veldig mye bedre menneske når jeg slutter å høre på Akhtar Chaudhrys innlegg om Høyre og Fremskrittspartiet, og hva vi egentlig mener, når jeg kommer meg ut herfra. I St.meld. nr. 37 sto absolutt alle partier sammen om de viktige prinsippene som Akhtar Chaudhry – og alle de andre her – er opptatt av. Men det vi snakker om i dag, er en del av de prinsippene som handler om tilbakeføring til det norske samfunnet – det gjelder de som skal tilbakeføres til det norske samfunnet, ikke de som ikke skal tilbakeføres, men som skal ut. Det er jo problemet med deler av St.meld. nr. 37 – den har ikke problematisert nok om det som er en hovedutfordring nå, nemlig at vi har en for stor andel utenlandske kriminelle i norske fengsler som vi ikke vet hva vi skal gjøre med. Da synes jeg det er på grensen til småfrekt å bruke mesteparten av tiden på å prate om Høyres og Fremskrittspartiets angivelig menneskeforaktende politikk. Så vidt jeg husker, var det menneskeforakt inntil i fjor – med egne fengsler og avdelinger for utenlandske kriminelle – mens det nå er god solidarisk SV- og arbeiderpartipolitikk, hvor man har innhold i soningen for mennesker med en annen bakgrunn. Det synes jeg sier litt om at i det øyeblikket Høyre og Fremskrittspartiet foreslår noe, er det menneskeforakt, men hvis SV mener det, er det godt innhold i soningen å sørge for at alle får et forsvarlig tilbud. Jeg kunne ønske at statsråden i løpet av debatten ga én god grunn til ikke å legge frem kapasitetsplanen for Stortinget. Man har sagt at man ikke vil, men grunnen til det har vi ennå ikke fått med oss. Jeg synes det til forveksling er likt det at man brukte mange, mange år på å komme frem til at en politistudie ikke var så dumt. Nå kaller statsråden det riktignok for en politianalyse, mens politidirektøren kaller det ved sitt rette navn: politistudie. Det er interessant at det er en viss uenighet i terminologien her. Vi trenger å få en kapasitetsplan til Stortinget, og vi trenger også en revidering av St.meld. nr. 37. Det de ansatte sier, er at det er ikke mulig å gjennomføre alle de viktige prinsippene vi er enige om, for ressursene og mulighetene til å gjennomføre dem er ikke der. Justiskomiteen var på besøk i Bodø. Jeg synes det var ganske interessant å høre at enkelte av de tillitsvalgte beskrev f.eks. soningsoverføringsregimet som en ren og skjær vits. Det er et ganske kraftig uttrykk, men det er et bevis på at St.meld. nr. 37 trenger en revidering, ikke minst med tanke på hvordan vi skal løse de utfordringene vi alle er enige om: At vi ikke greier å løse utfordringene med alle de utenlandske kriminelle i norske fengsler.
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-06-10:
Før man vedtok Brustad-bua, var det mye prat om arbeidervern, at søndag skulle være en annerledesdag, og solidaritet. Det eneste man oppnådde, var stabling av varer, kunder og ansatte på minst mulig plass. Solidaritetstanken ble iallfall testet ut der folk prøver å kravle over hverandre. Lovforslaget i dag er egentlig tiggingens svar på Brustad-bua. Til nå har man snakket mye om at man ikke skal forby fattigdom. Arbeiderpartiet i Oslo vil forby fattigdom i de områdene av byen hvor tiggerne kan ha størst håp om å få tak i noen kroner, f.eks. på Frogner og Majorstua. Hva synes egentlig statsråden om at noen vil forby fattigdom først og fremst i de delene av byen hvor det finnes folk som faktisk har noen kroner å avse?
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-06-10:
Statsråden uttalte at hun fikk en invitasjon til å kommentere ting. Nei, det var ikke det statsråden fikk. Statsråden fikk konkrete spørsmål fra representantene Werp og Syversen om å forklare konkret hvordan en lov skal forstås. Oslo kommune har stilt spørsmål til departementet om å få en klargjøring. Det fikk de ikke. Oslo kommune stiller da spørsmål til justiskomiteen etterpå om å få en forklaring på hvordan en lov skal forstås. Det kan ikke komiteen gi, og så står vi her i en debatt hvor kommunene og politiet og andre skal lese forarbeidene etterpå. Så delegerer man altså bort det politiske ansvaret for å rettlede kommunene og rettsapparatet til et direktorat. I all frekkhet – unnskyld uttrykket – greier man å peke på Oslo kommune, som sliter med å forstå hvordan de skal håndtere en lov. Det er vel faktisk fortsatt sånn at det er Stortinget som vedtar landets lover, og det er regjeringen som utøver dem og sørger for at Stortinget har et beslutningsgrunnlag som er bra nok, sånn at rettsapparatet og andre som skal håndtere lovene etterpå, har en mulighet i det minste til å forstå hva det er man vedtar. Dette er en komplett ansvarsfraskrivelse, komplett uklarhet, og det er som representanten Syversen sa, veldig fleksibelt. Hvis dette skal være måten man bedriver lovgivningsvirksomhet på etter hvert, skal det bli interessant. Så jeg foreslår at det neste prosjekt som regjeringen prøver seg på, er å foreslå lov om fred på jord. Så kan man til enhver tid finne ut hvordan man hensiktsmessig skal gjennomføre det.
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-06-10:
Alle partier er opptatt av at ofre for vold skal få en bedre situasjon. Selv om noen av oss ikke stemmer for Fremskrittspartiets forslag her i dag, betyr det ikke at vi er for en uverdig voldsoffererstatningsordning. Alle partier har aksjer i både det som er bra, og det som ennå ikke fungerer så godt. Jeg har lyst å si litt om offeromsorg: Jeg kan ikke med min beste vilje forstå hvorfor ikke regjeringen ennå har fulgt opp Stortingets vedtak om egen offeromsorg, som Høyre og Fremskrittspartiet påpekte i debatten om vold i nære relasjoner, og som vi fremmer forslag om igjen og igjen og igjen. Det er et enstemmig storting som mener at det er viktig. Det er ikke et tema her i dag, først og fremst, men en velfungerende offeromsorg ville sannsynligvis bidratt til raskere fremdrift av saker og temaer som betyr noe for voldsofre – herunder også voldsoffererstatningen og måten den skal innrettes på. Høyre ønsker at mulighetene utredes for hvorvidt dagens ordning, hvor voldsofferet har krav på inntil 60 G i erstatning, kan gis tilbakevirkende kraft. Det bør også utredes hvorvidt det skal settes en dato tilbake i tid, for når kravet på inntil 60 G i erstatning kan fremmes. Det trengs også en utredning av hvorvidt staten skal forskuttere erstatning for alle voldsofre – også dem som ikke tilkjennes erstatning av Kontoret for voldsoffererstatning. Jeg har lyst å avslutte med det jeg startet med: Spørsmålet om nasjonal offeromsorg er ikke et lite spørsmål. Det er et stort spørsmål. Tidligere i dag diskuterte vi hvordan man skal få til bedre innhold i soningen. Det har man en hel kriminalomsorg som tenker på. Når det gjelder det at voldsofre skal få et bedre innhold i sine liv, etter at de har vært utsatt for vold i kortere eller lengre tid og blitt skadet for livet, er faktisk spørsmålet om nasjonal offeromsorg et spørsmål om det. Hvis vi fremover kan ha like stort engasjement fra enkelte i salen her knyttet til innholdet i livene til voldsofre, som det de hadde når det gjaldt å prate om innholdet i kriminalomsorgen for dem som hadde begått kriminalitet mot dem, tror jeg vi hadde kommet veldig langt. Og da bør flertallspartiene her sørge for å henge i skjørtekanten til sin egen statsråd og sørge for at det blir fortgang her. Det er et enstemmig storting som ønsker det, og jeg kan ikke med min beste vilje forstå hvorfor man ikke har fått det på plass. Til slutt tar jeg opp Høyres forslag i innstillingen.
André Oktay Dahl (Høyre), 2013-06-10:
Et lovverk som regulerer den enkeltes antrekk, vil innebære noe nytt i norsk lovgivning. Hvis man skal vedta noe så pass vidtrekkende, er det kanskje greit å se på det i forhold til omfanget av problemet man prøver å løse. Antallet kvinner vi snakker om her, er veldig lavt. Eksisterende lovverk har de nødvendige virkemidlene for kontroll av identitet, og i tilfelle tvang blir brukt, er det altså straffbart innenfor gjeldende lovverk. I tillegg viser de lokale eksemplene vi har sett, at dette greier man også å håndtere lokalt. Når det gjelder integrering, er det viktig å huske at forbud kan ha den motsatte effekt, nemlig at man får mindre integrering og mer segregering. Hvis hensikten er å hindre tvang og press og undertrykking av kvinner, må inngrepene rettes mot dem som undertrykker, mot dem som presser, og mot dem som tvinger. Dette kan fort bli en debatt om Fremskrittspartiet. Det synes jeg egentlig er en ganske uinteressant debatt. Desto mer interessant er det å diskutere hva som vil være det viktigste for å hjelpe dem det er snakk om, uavhengig av om man mener å være for eller mot forbud mot burka eller heldekkende plagg. I tidligere debatter – ikke til nå – har flertallet blitt anklaget for nærmest passivt å lene seg på EMK og på Grunnloven. Men EMK og Grunnloven er egentlig ganske kjekke å ha, for de er jo laget ved en rimelig ettertanke og ro, og det var ganske mange lure mennesker som satt sammen og tenkte seg om, bl.a. på hva som ville bli konsekvensen hvis man ikke hadde en viss type regulering som beskyttet minoriteter. Det man vet, er at hvis man begynner å lempe på den holdningen, og vekslende flertall i affekt fatter vedtak etter vedtak om enkeltminoriteter, er det til slutt ikke plass igjen til noen av oss. Jeg velger selvfølgelig å oppfatte representanten Chaudhry positivt når han sier at det er viktig med samkvem og dialog. Men de vi ikke skal ha samkvem og dialog med, er selvfølgelig de mennene som undertrykker kvinner, som også undertrykker noen menn – det er både menn og kvinner som tvangsgiftes – og folk som sørger for kjønnslemlestelse og vold. Hvis noen kaller det kultur, tar de feil. Det er det ikke kultur, det er ukultur. Det har ingen rett, og det har ingen plass i det norske samfunnet. Jeg har lyst til å si at i morgen skal vi feire stemmerettsjubileet, og jeg synes det er litt trist at av alle de kvinnene som går opp og ned på Karl Johan og i andre deler av byen 8. mars, er veldig mange ekstremt tause når det gjelder de kvinnene som utsettes for de verst tenkelige overgrep dag etter dag. Jeg synes det er veldig mye luksusfeminisme ute og går. Jeg håper at vi fremover kan få en debatt der alle deltar, og at man ikke bare er fornøyd med det man har fått, og jobber for kvotering f.eks.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Jeg registrerer at den sittende regjering har funnet sitt mantra for valgkampen, særlig har justisministeren gått i front her og legger opp til en retorikk som ikke henger sammen med de forslagene som fremmes. Jeg registrerer at saksordføreren i dag bruker samme ytring. Nå er det altså menneskesyn og brudd på internasjonale forpliktelser som skal være gjennomgangstonen i valgkampen. Det skal vi svare på, for hvis det er snakk om brudd på konvensjoner og internasjonale avtaler, er det nok å plukke fra når det gjelder denne regjeringen. Det har kommet påpakninger fra forskjellige internasjonale fora de siste 15 årene. Men jeg ser at det er det som skal brukes når man går tom for saklige argumenter. Så er det sånn at kriminalomsorgen gjør en fantastisk jobb. De jobber knallhardt hver eneste dag, og de er i førstelinjen når det gjelder å se at utviklingen går i negativ retning. Min komité har fått informasjon fra flere som jobber i kriminalomsorgen. Det er uholdbare forhold. Man greier ikke å overføre utenlandske kriminelle. Det har blitt en farse. Justisministeren viser til overføringskonvensjonen. Den betyr ingenting, det hjelper ikke på kapasiteten i det hele tatt. EU har bestemt at nå skal det bli en obligatorisk overføring mellom land i EU – Norge blir ikke med. Situasjonen for Norge blir at utfordringene vi står overfor, blir enda større. Det handler ikke om menneskesyn eller internasjonale forpliktelser. Det handler om å rydde opp i forhold som har vært problematiske i mer enn denne regjeringens regjeringstid. Det var slik under Bondevik II også. Ja, det var slik under Stoltenbergs første regjering også. Det var slik under Bondevik I-regjeringen også. Denne situasjonen har gått fram og tilbake, opp og ned, med vekslende utfordringer siden undertegnede kom inn på Stortinget i 1997. Det er en forskjell på Fremskrittspartiet og de andre partiene: Ja, vi vil følge opp våre forslag og lovnader i St.meld. nr. 37 for 2007–2008, men vi vil ikke være med på å øke kapasiteten innenfor norsk kriminalomsorg ved å slippe flere ut. Det er det det dreier seg om. Vi mener at hvis vi tar et krafttak for å få overført utenlandske kriminelle og reduserer standarden for utenlandske kriminelle, vil det gi oss en massiv kapasitet. Det er det det handler om, men så ønsker man ikke å ta tak i debatten og bruker ord og uttrykk som «menneskesyn» og «internasjonale forpliktelser» til å gjemme seg bak.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
3 minutter er lite. Representanten Akhtar Chaudhry stilte en hel rekke spørsmål. Jeg når ikke å svare på alle i løpet av 3 minutter. Til det siste som statsråden er inne på, om menneskesyn, kjenner jeg ikke til noen i denne sal som har foreslått et fengselsregime for asylanter. Det må være noe statsråden selv har funnet på. Jeg har ikke sett noen innstilling eller noe forslag fra denne sal, jeg, om noe fengselsregime for asylanter. Men jeg kjenner meget godt til at Utlendingsdirektoratet, og indirekte regjeringen, bygger den type fengselslignende institusjoner i Hellas, som jeg for øvrig selv skal ned og besøke, så jeg tror en skal være forsiktig med å bruke den type ord og uttrykk. En bør kanskje feie for egen dør først. Til Akhtar Chaudhry, som stilte mange spørsmål: Det er slik at når det gjelder vårt nyeste fengsel, Halden, er vi tverrpolitisk enige om at det ikke skal sitte utenlandske kriminelle der. Der skal det ikke sitte personer som ikke skal rehabiliteres og tilbakeføres til det norske samfunnet. Sist vi var der med komiteen, var det 40 pst. utenlandske kriminelle. Da er det bortkastede ressurser. Da bruker vi masse ressurser der på personer som ikke skal tilbakeføres til det norske samfunnet, og som kunne ha vært brukt på en helt annen måte. Derfor foreslo Fremskrittspartiet fengsel for utenlandske kriminelle, noe som den gangen nærmest tilkjennega et dårlig menneskesyn, men som nå har blitt en realitet. På tross av at Stortinget har stemt det ned, har denne regjeringen gjort det. Regjeringen har faktisk handlet imot Stortingets intensjon – det er også interessant i seg selv. Så er det altså sånn – jeg kan gjerne stille spørsmålet til Akhtar Chaudhry: Når vi skal overføre utenlandske kriminelle til Romania, mener Akhtar Chaudhry at de da skal ha 57 kr om dagen selv om de soner i Romania? Det er det man indirekte sier: Man er for soningsoverføringsavtaler til opprinnelseslandet – det har denne regjeringen skrytt på seg. Jeg må si at jeg var glad, jeg også, den dagen jeg hørte at forrige justisminister, Storberget, la fram disse avtalene – som viste seg ikke å fungere i det hele tatt. Mener man virkelig at man også skal overføre dagpengefunksjonen til de utenlandske kriminelle når de soner i opprinnelseslandet? Det er det det dreier seg om. For meg og mange i Fremskrittspartiet er det også slik at fengselsstraff innebærer en frihetsberøvelse som skal brukes til å rehabilitere sterkest mulig. Samtidig har jeg en følelse av at man fortsatt glemmer en vesentlig ting: Det er at straffetiltak og sanksjoner har man også for å beskytte offeret som har vært utsatt for en kriminell handling, og for å beskytte samfunnet for gjentakelser. Det glemmer man i denne debatten.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
La meg først få lov til å slutte meg til representanten Klinges avslutning. Når representanter fra Venstre påstår at vi andre nærmest er kompetanseløse, tror jeg det er en fornærmelse overfor flere enn meg. Min komité har vært i Romania, og undertegnede har i hvert fall gjort det jeg kan for å sette meg inn i situasjonen for enkelte folkegrupper i Europa. Det er klart at den er mangfoldig, men det å begynne å snakke om, og dra inn, fascismen, og indirekte beskylde enkelte i denne sal for nærmest å ha trukket i den retningen, er et lavmål i debatten, og det fortjener heller ikke debatten, i så måte. Så er det sånn, og jeg vil bare presisere det overfor både Chaudhry og Skei Grande, at jeg altså ikke er EU-tilhenger. Jeg blir heller ikke personlig provosert av at noen av ulike årsaker sitter og tigger. Jeg vil også presisere at jeg heller ikke blir skremt av at noen tigger. Men jeg har et ansvar når det gjelder å forebygge en utvikling med bakgrunn i vesentlige bekymringsmeldinger, særlig fra norsk og internasjonalt politi, som sier at hvis vi ikke griper fatt i disse utfordringene som tigging medfører nå, og alle de utfordringene som kommer i kjølvannet av det, vil vi miste kontrollen. Derfor er jeg tilhenger av et totalforbud – for den løsningen og det forslaget som regjeringen legger fram her nå, greier ikke engang dagens justisminister å svare for. Dagens justisminister må ha forhenværende justisminister til å forklare hva hun mener. Selv da får vi ikke noe svar. Det burde etter min mening være et varsku for dagens justisminister. Det forklarer hvilke problemer et parti har med sine forslag. For det er helt riktig, det som flere har stilt spørsmål ved, at man på den ene siden skal forby markedet for disse tiggerne der inntektene er å hente. Da går man til direkte angrep på det som dreier seg om å forby fattigdom. Man kan ikke på noen som helst slags måte definere hva loven vil si at de lokale myndighetene skal gjøre, man greier det ikke. Og så skal POD avklare dette i siste instans. Jeg synes jeg ser det for meg. Jeg tror at dagens justisminister faktisk vet at dette ikke er løsningen, men må bruke den forhenværende justisministeren til å overbevise salen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Det var ikke min intensjon i forrige innlegg å be dagens justisminister om et utfall mot forhenværende justisminister. Mitt poeng var å få fram at det var en stor uenighet der, for jeg registrerer at dagens justisminister faktisk ønsker at tigging ikke skal eksistere. Jeg vil gjerne sitere fra et oppslag der dagens justisminister uttaler seg: «Regjeringen vil ha tiggere ut av Norge.» Tigging er uønsket. Da forstår jeg det dithen at man nå prøver seg med et lovforslag som man tror gir det resultatet at tiggerne reiser ut av Norge. Da tror denne regjeringen at man indirekte kan forby fattigdom, selv om dette har ingenting med å forby fattigdom eller sosial nød å gjøre. Det er det det dreier seg om. Det er mulig jeg tar feil, men nå får jeg håpe at dagens justisminister og forhenværende justisminister kanskje klargjør om de er enige eller uenige. Når det gjelder de spørsmål som justisministeren ikke greier å svare på, sier man til kommunene rundt omkring: Prøv dere fram – prøv på forskjellige måter å regulere dette, og så får vi POD til å avgjøre. Men det er viktig at dere legger til rette for tiggerne, for ellers får dere ikke godkjenning. Så alt det som ligger i proposisjonen og i argumentasjonen, kolliderer, og det blir ingenting igjen, for man greier ikke å svare på det. Egentlig kan man gjerne konsentrere seg om de store byene våre, der man har disse knutepunktene og hvor man tror at markedet ligger. Men det er mange små steder rundt omkring i Norge i dag som også har en utfordring med tigging. Dette forslaget som ligger her nå, vil faktisk medføre totalforbud i enkelte små kommuner som bare har ett knutepunkt, som har bare én markedsplass, slik at det bare er én plass å sitte med koppen og tigge. Så egentlig innfører man totalforbud enkelte plasser, mens man åpner for soner der det ikke eksisterer noe marked. Det er dette som blir så uklart, særlig når det gjelder det som representanten Tetzschner tar opp i forhold til hva som ligger i EØS-avtalen og i innreisegrunnlaget. Er det slik at vi faktisk åpner for et større innreisegrunnlag ved ikke å få til et totalforbud?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2013-06-10:
Veldig kort: Vi ser i komiteen at det igjen er en positiv utvikling i utvalgene. Selv om sakene blir mer og mer kompliserte, ser vi at dette går i stadig riktig retning. Så er det en oppfordring til statsråden fra komiteen, der komiteen peker på forskjellige ordninger for vanskeligstilte, som man trodde at man kanskje skulle rydde opp i på et tidligere tidspunkt, og komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet og Høyre viser til at vi hadde en merknad i 2009 også. Nå har hele komiteen sluttet seg til at det finnes en generell skjevhet i prosedyrene for erstatning i kommunene, og at dette rettes opp. Vi håper og tror at statsråden følger det opp.