trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Margunn Ebbesen (Høyre), 2014-12-01:
Regjeringen har lagt fram et budsjett som ruster Norge for årene framover, og som løser viktige utfordringer i dag. For at Norge inkludert Nordland fortsatt skal være et av verdens beste land å bo i, er det viktig at vi fortsetter å sikre trygge arbeidsplasser. Vi har i dag en særnorsk kostnadsutfordring som svekker norskeide arbeidsplasser i internasjonal konkurranse. Derfor gjør vi det mer lønnsomt å investere i norske arbeidsplasser ved å redusere formuesskatten. Nordland er Norges tredje eller fjerde største eksportfylke. Også dagens nyhetsbilde fra NRK Nordland forteller om en gledelig utvikling bl.a. for havbruksnæringen med bakgrunn i lav kronekurs på grunn av lavere oljepris. Dette viser at verdensbildet også påvirker Nordland. Men når jeg er i kontakt med innbyggere og næringsliv i Nordland, er det én gjennomgående tilbakemelding: Sats på samferdsel. Derfor er jeg veldig glad for og fornøyd med regjeringens store satsing på noe av det viktigste for eksportfylket Nordland, nemlig samferdsel. Regjeringen sørger med sitt budsjettforslag for en raskere bygging av vei og bane. Bare for Nordlands del utgjør denne direkteinvesteringen 142,3 mill. kr til fylkesveier. Det gleder meg at vi med denne satsingen kan bli «plaget» med veiarbeid flere steder i vårt langstrakte fylke. Jeg er også godt fornøyd med at regjeringen beholder og styrker ordningen med rentekompensasjon for fylkene, som de rød-grønne ønsket å fjerne. E6 Helgeland nord leveres, og her reduserer vi bompengesatsen, som dermed gir en lavere regning både til næringsliv og til folk flest – dette i tillegg til mange andre gode riksveiinvesteringer i nord. For første gang siden fylkeskommunene overtok ansvaret for tidligere riksveier i 2010, stanser vi veksten i vedlikeholdsetterslepet på vei, som vokste under den rød-grønne regjeringen. Satsingen gir innbyggerne økt trafikksikkerhet og framkommelighet, og det gir næringslivet mer forutsigbarhet og framkommelighet for varene sine. Jeg kan heller ikke la være å kommentere regjeringens ambisiøse forslag til justisbudsjett. Dette er et område som har vært lavt prioritert tidligere. Vi leverer et budsjett som gir betydelig styrking av politi og beredskap. Regjeringen bygger sin politikk på den enkeltes behov for trygghet i hverdagen. Regjeringen er opptatt av å styrke sammenhengen i straffesakskjeden. For å oppnå dette er vi avhengige av et tilstedeværende og effektivt politi, rask og rettssikker straffesaksbehandling og strafferettslige reaksjoner som sender helt klare signaler om at uønsket atferd ikke tolereres. Vold mot barn er et stort samfunnsproblem. Regjeringen jobber aktivt med flere gode tiltak som viser at problemet tas på alvor. Ett av tiltakene, Statens Barnehus, har fått økt sitt budsjett til 90 mill. kr for 2015.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Så langt i debatten er nok det meste blitt sagt om hva vi mener om dagens budsjettforslag, og i all beskjedenhet mener jeg at Arbeiderpartiets budsjettforslag er bedre for det norske folk enn budsjettet til regjeringen og dens støttespillere. Jeg påstår dette, for jeg mener at det sosialdemokratiske verdisyn trumfer verdiliberalismen som ligger i bunnen hos de blå-blå partiene. Som distriktsrepresentant vet jeg at denne påstanden holder, fordi jeg ser at fellesskapstanken som vi alle er avhengig av, settes i spill på bekostning av å dyrke de få. Representanten Martin Kolberg beskrev det så utrolig godt i sitt innlegg tidligere i kveld. Mange har med glimt i øyet beskrevet Finnmark som de tre t-ers fylke. En god venn av meg definerte de tre t-ene som tipping, trygd og tilskudd. Mange vil kanskje si at det er noe i det, men sannheten er at gjennom de siste åtte årene har den rød-grønne politikken bidratt til at de tre t-ene i dag står uten innhold. I likhet med i resten av landet ble det skapt mange nye arbeidsplasser også i Finnmark, hvorav de fleste ble skapt innenfor privat sektor under den forrige regjeringen. En av de viktigste oppgavene til det offentlige og som det offentlige skal ivareta, er bl.a. innenfor næringspolitikk, og det er å legge til rette for aktivitet. I det bildet handler det om så mye mer enn bare å fokusere på formuesskatt. For aktørene ute i landet er de offentlige støtteordningene vel så viktige, bl.a. er det viktig å ha en god og forutsigbar kommuneøkonomi, å ha et godt fungerende Innovasjon Norge og å ha penger nok til regionale utviklingsmidler. Dette er eksempler på gode offentlige bidrag som skapte nye arbeidsplasser. Kanskje spesielt viktig er slike ordninger i et kapitalfattig fylke som Finnmark. Som et av mange tiltak i regjeringens iver for å forandre Norge tok de bort vel 40 mill. kr fra regionale utviklingsmidler for Finnmarks del, med den begrunnelsen at man ville bruke dem på vei. Realiteten er at i Finnmark fylkeskommune gikk kun 20 mill. kr til det formålet, resten ble borte, trolig som et bidrag til å finansiere skattelette. Når representantene fra Høyre forsvarer en slik omprioritering, blir det noe kvalmt over deres løfter om å skape vekst over hele landet. Jeg registrerer videre at en viktig næring som fiskeriene blir mer og mer privatisert, noen få skal eie også ressursene som havet gir. Mange av disse endringene skjer ikke gjennom politiske prosesser i denne salen, nei, her legger fiskeriministeren gjennom forskriftsendringer sølvskjeen i hånden på de store aktørene i norske fiskerier, og blant dem befinner ikke sjarkfiskerne fra Finnmark seg. Landbruket er en svært viktig næring for distriktene, også i Finnmark. Jeg har også lyst til å gi tilbakemelding til landbruksministeren i forbindelse med reintallsreduksjonen: Ta godt vare på dem som allerede har gjort jobben, de fortjener bedre enn å måtte begynne den på nytt.
Kristin Ørmen Johnsen (Høyre), 2014-12-01:
Martin Kolberg var i salen her bekymret over at regjeringen beveget seg vekk fra likhetssamfunnet. Da kan jeg opplyse om at regjeringen er for et samfunn med mangfold. Det er et samfunn hvor individet er i fokus, ikke det statlige maktapparat. Det bringer meg over til helsevesenet, for der vil regjeringen nettopp sette pasienten i sentrum, ikke systemet og et maktapparat. For å få til det er det behov for nytenkning, og man må sette inn ressurser til dem som trenger det mest. Man må ta noen nye grep, for etter hvert har det vokst fram et todelt helsevesen der de som har økonomiske ressurser og en arbeidsgiver som kan betale for en, har mulighet til å kjøpe seg ut av køer. Under den rød-grønne regjeringen vokste køene innen rus og psykiatri, og det er nettopp denne pasientgruppen vi vil prioritere opp. Det er de som sitter nederst ved det helsepolitiske bordet. For å få det til er det nettopp det nye grepet, reformen for fritt behandlingsvalg, som innføres. Den skal redusere ventetider, øke valgfrihet og stimulere offentlige sykehus til å bli mer effektive. Den skal mobilisere ledig kapasitet hos ideelle, private og offentlige sykehus. Arbeiderpartiet kaller reformen for fritt behandlingsvalg for en prestisjereform. Vi kaller det reformen som setter pasienten i sentrum. Arbeiderpartiet er så bundet av ideologi at de ikke klarer å se at nye reformer vil gagne pasientene. Fritt behandlingsvalg vil først og fremst styrke pasientens rettigheter. Det har Høyre, Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre alltid gått foran med når det gjelder å rettighetsfeste pasienters behandling i sykehuset. Arbeiderpartiet har alltid krøpet etter. Sykehusene har med Høyre og Fremskrittspartiet i regjering og Høie som minister i 2014 og 2015 fått tidenes budsjettvekst. Tall fra Finansdepartementet viser at i de årene de rød-grønne satt, hadde helseforetakene ikke en slik vekst. Regjeringen sørger neste år for en høyere vekst i pasientbehandling sammenlignet med tidligere år. Arbeiderpartiet prøver å gi et annet inntrykk. Det er feil. Det legges til rette for en pasientvekst på om lag 2,15 pst. Helseforetakene får også et økt handlingsrom til å inngå leieavtaler til utstyr og bygg. Foretakene kan nå lease nytt medisinsk-teknisk utstyr som bidrar til bedret pasientbehandling og ressursbruk. Det hevdes fra de rød-grønne at reduksjon i den særnorske formuesskatten kunne ha vært brukt på sykehus. Man må ha to tanker i hodet samtidig i et budsjett. Den ene tanken er å øke velferden, den andre samtidig å gi næringslivet bedre rammebetingelser. Penger må tjenes før de kan brukes. Slik kan man på sikt styrke sykehusøkonomien enda mer.
Stein Erik Lauvås (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Regjeringen gikk i lang tid rundt og sa: Bare vent til oktober 2014, da får dere se hva vi står for. Da legger vi fram vårt første statsbudsjett med hele hånden på rattet. Så kom forslaget, og vi så hva de sto for. Det var et forslag til statsbudsjett som favoriserte den rikeste delen av Norges befolkning, og som av folk flest ble oppfattet som et svært usosialt budsjettforslag. Det lå inne en rekke kutt som stort sett rammet dem med lite fra før. Så ble det riktignok tatt noen grep av Kristelig Folkeparti og Venstre som har rettet opp i noen av de groveste utslagene i regjeringens forslag, men hovedgrepet ligger fast. Det har vi fått bekreftet. Det er store skattekutt til de aller rikeste her i landet, som dominerende enkeltsak. Dette budsjettforslaget trekker Norge i feil retning og tar ikke høyde for de store utfordringene som vi ser komme de nærmeste årene. Arbeiderpartiet vil noe annet. Vi tar de store pengene og bruker på de store utfordringene. Kommuneøkonomien er en av disse utfordringene, og Arbeiderpartiet viser i sitt budsjettforslag en sterk og reell vilje til satsing på kommunene som velferdsprodusent og velferdsutvikler. Arbeiderpartiet ser at skal vi få likeverdige og gode kommunale tjenester, må det følge penger med. Det vi nå opplever, er at kommune etter kommune etterlyser mer midler til omsorg og skole, for å nevne noe. Kommunestyrene Norge over får nå lagt på bordet kuttforslag og forslag om innføring av eller økning av eiendomsskatt. Dette gjør de ikke fordi de synes det er veldig gøy å innføre eiendomsskatt eller å kutte i tjenestetilbudet, men rett og slett fordi det er nødvendig for å holde kommunen økonomisk flytende, på samme tid som regjeringen altså bevilger milliarder av kroner i skattelette til Norges aller rikeste. Så må kommunene ta en skattesmell på ca. 3 mrd. kr, for der har ikke regjeringen funnet midler til å hjelpe. Så statsråd Sanner bør straks slutte med å fortelle usannheter om Arbeiderpartiet. Han bør heller ha ryggrad til å stå opp for egen politikk, selv om den er aldri så dårlig. Kommunene i Østfold ville f.eks. fått om lag 130 mill. kr mer om Arbeiderpartiets kommuneopplegg hadde fått flertall. Disse pengene hadde gått rett i velferdsproduksjonen ute i kommunene der folk faktisk bor. De hadde sluppet å ta skattesmellen med Arbeiderpartiets forslag. Det er det som er fakta, og det burde også statsråd Sanner være redelig nok til å akseptere. Arbeiderpartiet vil at Norge skal gå i en annen retning enn den som regjeringen nå foreslår. Vi vil at Norge skal gå i en retning hvor fellesskapet prioriteres, og hvor felles løft for å sikre og bygge velferden er de sentrale verdiene. Det er egentlig ganske trist å registrere at regjeringen med sitt stortingsflertall har prioriteringer som ikke løfter dette fellesskapet, men som går mer i retning av at hver og en får klare seg selv. Det er et dårlig veivalg, og det fører oss ikke framover. Ulikhetene blir bare større. Det må være vanskelig å forsvare for flertallet i denne sal.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2014-12-01:
For noen år tilbake var det en nordnorsk ordfører fra Arbeiderpartiet som skulle åpne et broprosjekt, som de endelig hadde fått ferdigstilt, og han startet festtalen sin med å si: Dette prosjektet, bygdefolk, har hatt mange nedturer, men jaggu har det vært noen motbakker også. Den ordføreren tror jeg er taleskriver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe i dag, for jeg må med hånda på hjertet si at det er langt mellom lyspunktene. I debatten i dag diskuteres likhet og større ulikheter. Det er ganske merkelig at man ikke kan vektlegge satsing på skole og bedre kvalitet i helsetjenestene og si at det vil skape større likhet og mindre forskjeller. Det er en retorisk øvelse jeg ikke klarer å henge med på. Vi diskuterer næringspolitikk og utvikling av næringslivet. Det er merkelig at man ikke ser at en storstilt satsing på samferdselsinvesteringer og veivedlikehold hjelper næringslivet, skaper næringsutvikling og øker verdiskapingen. Det er også en retorisk øvelse jeg ikke helt henger med på. Skatteletter for å øke konkurransekraften til norske arbeidsplasser ligger i budsjettet, og her må jeg få lov til å stoppe opp, for her har det tatt helt av i Nord-Norge. Filosof og stortingsrepresentant Torgeir Knag Fylkesnes svingte seg til de store høyder tidligere i høst, da det ble kjent at selskapet Hurtigruten ASA skulle selges til engelske investorer. Da tordnet han i nettavisen Nord24: «Når eierskapet flyttes ut av landet, til en investorgruppe i skatteparadiset City i London, er det stor grunn til bekymring langs kysten for at dette kan gjøre ryggraden for kystfolket til et spekulasjonsobjekt.» Det kan jo være grunn til å være bekymret når man plutselig får nye eiere i et så sentralt selskap som Hurtigruten ASA. Hurtigruten er et stort lokomotiv for reiselivet i landsdelen og langs kysten. Den er et lokomotiv som har hjulpet små aktører til å lære seg å tenke på både marked og kvalitet og til å utvikle gode reiselivsprodukter. Gjennom vintersatsingen har den vært en viktig aktør for nordlysturismen og vinterturismen som har kommet nå. Men det merkelige med inngangen til Torgeir Knag Fylkesnes, er at utenlandske eiere vil man ikke ha, og da må staten inn og kjøpe. Hvis vi er så bekymret for utenlandsk eierskap, bør vi sette oss ned og se på skattesystemet vi har i Norge. Hurtigruten ble verdsatt til 2,94 mrd. kr. Det er et selskap som ikke har tjent penger de siste ti årene, og det har tapt 1,4 mrd. kr. Likevel er det sånn at hvis norske interessenter skulle gått inn og kjøpt det selskapet, ville de hvert år ha fått en formuesskatteregning fra staten på 29,5 mill. kr. Da blir det litt merkelig at vi har røde politikere fra landsdelen som springer rundt og sier at man er kapitalfattig ditt og kapitalfattig datt. Vel, å gjøre noe med skattesystemet er den første måten å tilføre kapital på og sørge for et sunt, norsk eierskap i Norge.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2014-12-01:
Jeg må få komme med et tilsvar til representanten Knag Fylkesnes, som tydde til filosofen Peter Wessel Zapffe for å beskrive min politikk. Zapffe avga en doktoravhandling som het Om det tragiske. I den sier han: «Mennesket har større intellektuell kapasitet enn det naturen krever, og dette overskuddet bruker vi på meningsløse grublerier for å finne mening med tilværelsen. Dette er det «tragiske».» Jeg vet vel kanskje ikke om det var dit Knag Fylkesnes ville da han foretok sammenligningen. Jeg er ikke så skolert i filosofi, men jeg har lest en del av Zapffe. Han er bl.a. medforfatter av et nordnorsk verk som heter Vett og uvett. Der kan vi lese om han som var så fæl til å lyge at kjerringa måtte ut for å rope inn kyrene – helt uten relevans for denne debatten.(Latter i salen) Knag Fylkesnes kaller meg idealist og sier at jeg kun har en idealistisk tilnærming til problemstillingen. Jeg må på det sterkeste protestere. (Latter i salen) Det er en stor forskjell mellom meg og representanten Knag Fylkesnes, særlig når det gjelder skatt, og særlig når det gjelder eierskap. Når Knag Fylkesnes i tillegg tillater seg å gi den nåværende regjering skylda for at Cermaq ble solgt, viser det at her skyr man ingen midler. Tillatelsen til å selge Cermaq-konsernet fikk regjeringen fra det forrige storting – det kom som sak til Stortinget fra de rød-grønne. Vi diskuterte faktisk om det kunne være lurt å selge Cermaq, som var et stort konsern innenfor havbruk. Vi diskuterte om vi bare skulle kvitte oss med det, eller om det kunne være grunner til at det var lurt å beholde det. En av de tingene som da ble drøftet, var at forskningsdelen, Ewos, som produserer og selger fôr, kunne det kanskje være viktig at vi beholdt på norske hender, på grunn av kompetanseutviklingen og på grunn av forskningsmiljøene våre. Denne delen klarte Trond Giske å selge ut lenge før valget, lenge før regjeringsskiftet, så det vil vi i hvert fall ikke ha på oss. Cermaq sto da igjen som et rent oppdrettsselskap. Det er nå solgt til industrielle eiere. Det styrker eiersida, og det fører til at vi får bedre tilgang til markedet i Japan. Jeg tror at for bedriften er dette veldig bra. For arbeidsplassene og for verdiskapingen i landsdelen kan dette være veldig bra. Men jeg er ikke 100 pst. sikker på at representanten Knag Fylkesnes allikevel noen gang blir fornøyd.
Frank Bakke-Jensen (Høyre), 2014-12-01:
Bare kort: For det første må jeg få lov til å påpeke at jeg ikke kjenner igjen beskrivelsen av landsdelen og høyrefolkene i landsdelen som dystre, fortvilte og i dårlig humør. Jeg treffer mange som er i godt humør – de aller fleste – og som har det bra med en høyreregjering, for nå satses det på skole, nå gir vi ungdommene våre muligheten, og vi har en politikk som fører til like muligheter. Så må jeg få lov å skyte inn, helt avslutningsvis, når det gjelder den evinnelige debatten om å skattlegge næringslivet: De må vise oss at de kommer til å bruke disse pengene på å lage arbeidsplasser. Det er arbeidsplasser som er skapt, det er bedrifter som er skapt, det er maskinparker – vi takserer det og så krever vi inn skatt på det. Jeg skjønner ikke hvorfor man tror at så snart vi skatter disse menneskene som har bygd arbeidsplassene, bygd verdiene, litt mindre, slutter de å skape. Dette er jo entreprenører, gründere og bedriftseiere som bare vil skape på vegne av arbeidsplassene og bedriftene sine. Det vil skje videre.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Det er fristende å si til representanten Frank Bakke-Jensen at regjeringas nordområdesatsing er litt som NM i tilløp uten hopp: Det er morsomt å se på, men for de fleste fullstendig resultatløst. Jeg skal snakke om fagarbeidere. Om ti år kan Norge mangle 90 000 fagarbeidere. Det er kritisk. Derfor haster det også med et løft for yrkesfagene, et løft som gir bedre teori, mer praksis, nærmere kontakt mellom skole og arbeidsliv, rekruttering av yrkesfaglærere og flere læreplasser. Jeg hørte innlegget til kunnskapsministeren tidligere. Han var svært offensiv i retorikken. Da tenkte jeg at de gangene jeg hører ham såpass offensiv i retorikken, er det fordi han egentlig er på defensiven. Jeg skulle ønske han brukte all den energien på yrkesfagene. Kunnskapsministeren kalte budsjettet historisk. Jeg tror han har rett. Jeg tror det er første gang, i hvert fall på mange, mange år, at en kunnskapsminister og en regjering legger fram et budsjett med kutt til yrkesfag. Når man legger sammen alle reduksjoner og påplussinger, kommer man fram til at regjeringa til neste år vil bruke mindre penger på yrkesfag enn det man gjør i år. Likevel snakkes det om et yrkesfagløft. I det samme budsjett der den store satsinga er skattekutt og man bruker hundre ganger mer på skattekutt enn til skole, snakkes det om et løft. Det er bare i Høyre og Fremskrittspartiets retorikk at kutt blir til løft, at mindre blir til mer, at stillstand blir til framgang. I virkelighetens verden fins det nesten ikke spor av et yrkesfagløft i statsbudsjettet. I virkelighetens verden er ikke kutt det samme som satsing. Heldigvis reddes kunnskapsministeren i land av opposisjonen gjennom en økning i lærlingtilskuddet. Men det er likevel ingen grunn til å heise flagget. Jeg vet at det er flere enn Arbeiderpartiet som etterlyser oppfølginga av stortingsmeldinga om yrkesfag. I regjeringas lærerløft omtales yrkesfag en eneste gang, og det er når det slås fast at frafallet på yrkesfag er et alvorlig problem. Arbeiderpartiet vil satse på fagarbeideren og på yrkesfag. Vi vil øke støtta for å skaffe flere læreplasser, så elevene får fullført utdanninga. Vi vil gi skolene oppdatert utstyr på fagutdanninga. Vi mener yrkesfaglærerne også fortjener oppmerksomhet og vil gi dem kompetanseløft. Og ikke minst: Vi vil at elevene skal møte et anstendig og trygt arbeidsliv når de er ferdig utdannet. Vi kan gjøre det fordi vi prioriterer skole foran skattekutt, og vi gjør det fordi det regjeringa sjøl mener er et alvorlig problem, burde følges opp av offensiv satsing, ikke bare av offensiv retorikk.
Odd Omland (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
I dag behandler vi et budsjett som tar Norge i feil retning. Hovedprioriteringene i regjeringens forslag ligger fast, med store skattekutt til de aller rikeste og derav økte forskjeller. Fra regjeringen hører vi at dette handler om vekst og ikke skattekutt til de aller rikeste. Dette er noe de aller fleste økonomiprofessorer sier det ikke er grunnlag for å hevde, og i Arbeiderpartiet mener vi at vi burde avvente Scheel-utvalgets innstilling, som kunne gi svar på hva som virkelig er vekstfremmende skatteomlegging. I Arbeiderpartiets budsjett legger vi til rette for vekst og nye arbeidsplasser i hele landet gjennom en aktiv næringspolitikk. Vi ser at regjeringen forlater den aktive næringspolitikken ved å innføre næringsnøytrale og geografinøytrale ordninger. Et distriktsfiendtlig kutt er at regjeringen i år kutter i de regionale utviklingsmidlene, noe som vil ramme lokal verdiskaping og arbeidsplasser rundt om i landet. Jeg mener at det ikke bare er den omtalte plastposeavgiften som ikke er konsekvensutredet i dette budsjettet, og jeg vil i denne sammenheng nevne økning i grensen for avgiftsfri netthandel. Både NHO og flere andre aktører kritiserte dette sterkt i høringen, som en næringsfiendtlig politikk som satte flere tusen arbeidsplasser i fare. Et annet eksempel er regjeringens forslag om ikke å delta i Copernicus-programmet. Også her merket vi under høringen flere uttrykke sterk bekymring for at Norge trekker seg ut, da viktige forskningsmiljøer blir berørt og det svekker norsk industris muligheter til å få kontrakter. I denne sammenheng vil jeg gi ros til Kristelig Folkeparti og Venstre for at de fikk på plass dette i budsjettforliket. Jeg vil til slutt, siden jeg kommer derfra, nevne en sak som gjelder Sørlandet, og som jeg er stolt over at Arbeiderpartiet tar inn i sitt budsjett. I 2011 nedsatte regjeringen Stoltenberg Sørlandsutvalget. Hovedprioriteringen i utvalgets innstilling var Mechatronics Innovation Lab, et senter for utvikling, testing, prioritering og markedsføring av nye innovative teknologiske løsninger, som er en mangelvare her i landet. Det er derfor skuffende at regjeringen, heller ikke gjennom budsjettforliket, fant å innpasse en oppstartsbevilgning her. Jeg håper at vi kan få på plass dette og komme tilbake til det i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett.
Stine Renate Håheim (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Arbeiderpartiet vil at Norge skal være et land med små forskjeller og store muligheter. Derfor sier vi nei til regjeringens usosiale skattekutt. For oss er det viktigere med velferd til folk flest enn skattekutt til dem som har mest. Vår ambisjon er å bygge landet. Vi foreslår et kraftig løft for fagutdanningen og styrker innsatsen mot sosial dumping og arbeidslivskriminalitet. I motsetning til regjeringen, som kutter over hele fjøla på distriktspolitiske virkemidler, har vi en ambisjon om å bidra til vekst i hele landet. Der regjeringen åpenbart tror at syke mennesker på mirakuløst vis blir friskere hvis de blir fattige, så har vi bedre løsninger. Vi legger fram en bred satsing på folkehelse og en kraftig satsing på sykehus. I motsetning til regjeringen vet vi at mye av velferden vår skapes i kommunene. Nå leser vi hver eneste dag om kommuner som kutter i velferd. To tredjedeler av landets ordførere og rådmenn sier at det økonomiske handlingsrommet i 2015 blir dårligere neste år enn i år. Dessverre er regjeringen mer opptatt av å snakke opp sin egen politikk enn å lytte til dem som beskriver virkeligheten i Kommune-Norge. Det burde i det minste blinke en varsellampe også hos høyrepartiene når Høyres egne folkevalgte er så frustrert over kommuneopplegget at de ikke ønsker å stille til gjenvalg. Nå ser vi for alvor at skattekutt betyr velferdskutt. Men regjeringen har overlatt ansvaret for smertefulle kutt i velferden til landets kommunestyremedlemmer. Og det er eldre elever og barnehagebarn som sitter igjen med regningen når regjeringen prioriterer skattefest til dem som har mest. I replikkordskiftet tidligere i dag sa statsråd Sanner at vi bare må leve med at kommunepolitikerne ikke er fornøyde. Det er defensivt. Vi har et valg. Arbeiderpartiet vil derfor styrke kommuneøkonomien med 3,4 mrd. kr neste år. I tillegg vil vi kompensere for skattesvikten, som nå nærmer seg 3 mrd. kr. Vi vil ikke sitte stille og se på at folkevalgte landet rundt må gjøre smertefulle kutt som går ut over befolkningen. Debatten i dag har så langt vist at regjeringspartiene i hvert fall prøver å være veldig godt fornøyd med seg selv. Enhver kritikk fra opposisjonen utløser automatisk en tirade om hvor historisk bra dette budsjettet er. Jeg vet ikke hvor mange ganger jeg i dag har hørt ordet «historisk». Regjeringspartiene er rause med honnørordene. Vi har til og med hørt at dette er det mest sosiale budsjettet noen gang. Det blir tydeligere og tydeligere for meg at regjeringen lever opp til ordtaket «stor i ord, liten på jord».
Hårek Elvenes (Høyre), 2014-12-01:
De europeiske landene har fjernet formuesskatten på løpende bånd uten å sette sitt eget skattesystem i spill. Jeg tror jeg må få lov til å sitere fra Arbeiderpartiets alternative statsbudsjett: «Arbeiderpartiet mener regjeringen med sitt forslag setter legitimiteten til skattesystemet i spill.» Nei, regjeringen setter ikke legitimiteten til skattesystemet i spill, men Arbeiderpartiet viser lite innsyn i og respekt for selve samfunnskontrakten. Og spesielt enkelt blir det når vi vet at vi lever i et samfunn med stor grad av tillit mellom menneskene. Arbeiderpartiet undervurderer framtidens behov nettopp fordi det har med framtiden å gjøre. Hensynet til framtidig sysselsetting og velferd blir underordnet behovet for status quo og partiets manglende vilje til å gå inn og se hvilken politikk som virker, og hvilken politikk som ikke virker. Når oljealderen er over, er det greit å ha penger på bok. Men det er ikke nok. Hvilke næringer som er lønnsomme når den tid kommer, er det umulig å ha en formening om. Men én ting er sikkert: Kunnskap må vi ha, og uten kunnskap kommer vi ikke langt. Det er derfor denne regjeringen satser så tungt på etterutdanning av lærere, på forskning, på skolen. Vi trenger også å satse på helse. Unødvendig lange sykemeldinger er samfunnsøkonomisk dyrt. Derfor øker vi bevilgningen til sykehussektoren med 2 mrd. kr, og vi innfører fritt behandlingsvalg. Vi trenger så avgjort en infrastruktur som fungerer, skal vår økonomi fortsatt forbli en god økonomi. Derfor investerer vi så tungt i jernbane, kollektivtrafikk og vei. Når representanten Snorre Serigstad Valen sa fra denne talerstolen i dag at regjeringen ikke satser på jernbane og ikke satser på kollektivtrafikk, er det dagens politiske skrøne. Regjeringen satser meget tungt på samferdsel. Over 2 mrd. kr i økning i forhold den rød-grønne regjeringen er en stor satsing. Og når regjeringen går inn for at staten skal ta 50 pst. av utgiftene til kollektivtransporten i byene, er det langt mer enn det Snorre Serigstad Valen, SV og de rød-grønne klarte å få til da de var i regjering. Helt til slutt: Det er slutt på de tider da samferdselsprosjektene var salderingspost i budsjettbehandlingen i de sene nattetimer. Nå er infrastrukturfondet kommet opp i 70 mrd. kr, det er en betydelig årlig avkastning av det som skal pløyes inn i samferdselsinvesteringer for å ha en forutsigbar portefølje til utvikling av prosjekter for Statens vegvesen, Jernbaneverket osv.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Hva er å satse på kunnskap? Er det å øke forskningsbevilgningene? Er det å ansette flere lærere? Er det å satse målrettet på yrkesfag og hindre frafall, tidlig innsats i barnehage og på småskoletrinnet, eller er det å satse mer på basiskompetanse i arbeidslivet, voksenopplæring, folkehøysko1er, doktorgrader? Svaret er selvfølgelig at vi må gjøre alt dette og mye mer. For Utdannings-Norge er så mye, Kunnskaps-Norge er så mangfoldig. Statsråd Røe Isaksen virket nærmest fornærmet i replikkordskiftet over at noen våget å kritisere hans budsjettforslag, at noen turte å etterlyse Høyres yrkesfagløft, og at noen påpekte ensidig satsing på etter- og videreutdanning og dermed liten satsing på skolen for øvrig. Det må han nesten venne seg til dersom regjeringen fortsatt skal legge fram slike budsjetter. Etter- og videreutdanning øker kraftig og har et enstemmig storting i ryggen. Men når ministeren så til de grader velger å satse alt på ett kort, må han regne med kritikk. For alt det andre som må til, blir da nedprioritert: tidlig innsats, lærertetthet, yrkesfag, tiltak mot frafall, osv. En bred tilnærming til kompetanse og utdanning er grunnleggende om vi skal nå våre ambisiøse mål. Eller for å sitere hva en av våre dyktige forskere, Jørn Rattsø sa sist fredag i anledning Kunnskapsdepartementets 200-årsjubileum, da han skulle forklare Skole-Norges suksess: «Det er bredden og mengden som bærer samfunnsutviklingen, ikke en smal elite.» Så noen ord om noe som får litt liten oppmerksomhet, enda det er regjeringens hovedsatsing. Jeg vil snakke om dem som utdanner læreren. Universitets- og høyskolesektoren har hovedansvaret for denne oppgaven. Det satses på internasjonal forskning i dette budsjettet, på næringslivsforskning og på eliteforskning. Men de som er satt til å utdanne/etterutdanne og videreutdanne læreren, får ikke noe særlig mer. Lærerutdanningene har vært igjennom to store reformer de siste årene. Ny 5-årig masterutdanning skal innføres i 2017. Tusenvis av lærere går på etter- og videreutdanning, og nye fagkrav for å kunne undervise vil øke behovet ytterligere. Forskningen skal styrkes, også på 1ærerutdanningen, flere skal forske og publisere mer, og NB: De skal undervise mindre. Alle disse institusjonene får i liten grad økt grunnbevilgningen sin i dette budsjettet, så de kan ansette flere folk. Noen vil faktisk gå i minus. Dessuten pågår det en strukturreform som vil medføre betydelig omstilling for mange institusjoner landet rundt. I Arbeiderpartiets alternative budsjett finnes en øremerking av 90 mill. kr til å styrke utdanningskvaliteten, ikke minst i lærerutdanningen og profesjonsfagene. I budsjettet som blir vedtatt her i dag, finnes det ingen slik satsing.
Sylvi Graham (Høyre), 2014-12-01:
UNDPs Human Development Report for 2013 identifiserte over 40 utviklingsland som har gjort det bedre enn forventet de siste tiårene. Det er naivt å tro at disse landene har kommet seg ut av fattigdom uten en strategi for industrialisering og handel. Kun gjennom arbeid og utdanning kan mennesker løfte seg selv varig ut av fattigdom. Jeg er glad for at regjeringen har sett dette og foreslår en betydelig økning på 290 mill. kr til næringsutvikling, innrettet bl.a. til Norfund. Men i vår raskt omskiftelige verden opplever land dessverre også store tilbakeslag. Vi ser i dag fire humanitære kriser på nivå 3, det høyeste nivået definert av FN. I Syria, Irak, Den sentralafrikanske republikk og Sør-Sudan er det langvarige kriser hvor hjelpearbeidet har betydelig underfinansiering. Akutte kriser som ebola-epidemien har rammet Vest-Afrika brutalt. Med dette budsjettet viser regjeringen at den tar disse krisene på alvor. Som en av de største humanitære giverne til Syria og nabolandene bidrar Norge med over 1 mrd. kr i år, i tillegg til bidraget til den internasjonale koalisjonen mot ISIL i Irak. Med den foreslåtte økningen på 424 mill. kr til humanitær innsats, nesten en halv milliard, legger regjeringen opp til en mer effektiv håndtering av eksisterende og fremtidige kriser. Bistandsbudsjettet er historisk høyt – det var det før forliket, og det ble ytterligere styrket etter forliket. Det utgjør nå 1 pst. av BNI. Ved at vi konsentrerer bistanden med hensyn til både geografi, tema og innføringen av tolv fokusland, er målet å oppnå større resultater for dem vi har ment å hjelpe. Dersom verdenssamfunnet skal nå målet om å avskaffe ekstrem fattigdom, trenger man regjeringer som tar ansvar. Solberg-regjeringen har sett dette. 58 millioner av verdens barn står uten skoletilbud, og mangel på utdanning er en kilde til fattigdom og svak helse. Mens utdanningens andel av bistandsbudsjettet ble nesten halvert under de rød-grønne, er midlene til utdanning økt med over en halv milliard til 2,35 mrd. kr i dette budsjettet. Spesielt legges vekt på utdanning for jenter, barn rammet av krig og konflikt samt yrkesrettet utdanning. Det har hersket tvil om hvorvidt global helse skulle bli prioritert når satsingen på utdanning nå er så stor. Jeg er derfor glad for at regjeringen i budsjettet øker innsatsen for global helse med 150 mill. kr til 2,9 mrd. kr, i tråd med Stortingets vilje. Jeg startet med å rette søkelyset mot næringslivet som motor for vekst og sysselsetting. Sammen med fravær av krig og konflikt, tilgang til utdanning og helsevesen, danner dette grunnlaget for en bærekraftig og samstemt utviklingspolitikk. Dette budsjettet har erkjent det.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Det budsjettet vi debatterer i dag, er det som regjeringspartiene i fjor sa skulle gi retning for den samfunnsutviklinga regjeringa ønsker. Det lover ikke godt. Riktignok har de to samarbeidspartiene fra sentrum klart å bevege det hele i litt mer positiv retning enn det som først forelå, men det endrer ikke det store bildet. Dette er et budsjett for økte forskjeller mellom folk og mellom regioner – eller som den legendariske jazzsangeren Billie Holiday uttrykte det i en av sine mest kjente sanger: «Them that’s got shall get. Them that’s not shall lose». Billies bitre erfaringer er det heldigvis få av oss som har opplevd. Men den såkalte Matteus-effekten – som den kjente jazzballaden refererer til – dreier seg om at de som er rike, de som har, skal få mer, mens de som har mindre å klare seg med, må regne med å bli enda dårligere stilt. Det er dette samfunnet vi nå begynner å se konturene av – et samfunn som folk her i landet ikke ønsker. Det er faktisk bare 13 pst. av befolkninga som mener at dette er et budsjett som tar Norge i riktig retning. Og for min landsdel er regjeringas opplegg dårlig nytt. Det ene er kommuneopplegget, som helt klart flytter ressurser fra regioner med utfordrende geografi og spredt befolkning til mer folkerike strøk. Det betyr f.eks. at det sluses nesten 370 mill. kr fra de nordnorske fylkene og til de tettest befolkede regionene i sør. Vi har også sett at regjeringas innretning på kuttene i formuesskatt vil gi mer til dem som har mest fra før. De virkelig store formuene i Norge er konsentrert på enkelte utvalgte postadresser i hovedstadsregionen – og det er her skattelettelsene kommer, ikke i Nord-Norge. Arbeiderpartiet har lovt en vekst for sykehusene på 12 mrd. kr i løpet av denne fireårsperioden. Vi mener det må til for å kunne gi bedre pasientbehandling, satsing på IKT, moderne medisinsk utstyr og tidsriktige sykehusbygg over hele landet. Og vi har lagt inn 3 mrd. kr i økning til sykehusene i vårt alternative budsjett for 2015. Høyre gikk til valg på å løfte sykehusene med minst like mye, men i årets budsjett går man motsatt vei: Man svekker sektoren med en langt lavere vekst enn det man har lovt, og overfører ressurser fra offentlige sykehus til private kommersielle aktører gjennom såkalt fritt behandlingsvalg. Det er elendig politikk, ikke minst for de delene av landet hvor gode offentlige sykehus er helt avgjørende for å kunne gi likeverdige helsetjenester. Regjeringas budsjett er ei rein oppskrift for å kunne ta ut den før nevnte, men akk, så urettferdige Matteus-effekten. Med dette budsjettet får dessverre Billie Holiday rett: «Them that’s got shall get. Them that’s not shall lose.»
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2014-12-01:
Hvor mange stortingsrepresentanter i denne sal vet hvor mange bøker fire egg kan holde uten å knuse? Jeg visste det ikke, men det vet barn i barnehagen i Farsund. 60 bøker, sier de, for de har forsket sammen med Forskerfabrikken. For noen dager siden kunne vi lese i Fædrelandsvennen at Alcoa Foundation vil bidra til Kunnskapsløftet i skole og barnehage. De ga 3,3 mill. kr til Forskerfabrikken. Pengene skal brukes til to prosjekter, ett i Mosjøen og ett i Farsund, der femårige barnehagebarn får smake forskeroppgaver og eksperimentering med god veiledning. Det skal også brukes midler til kurs og etterutdanning av personalet. Jeg er enig med kommunalsjef Tore Haus i Farsund kommune i at det er flott når næringslivet vil bidra til Kunnskapsløftet i skole og barnehage. Å bygge kunnskapssamfunnet er som kjent en av denne regjeringas aller viktigste satsingsområder. Det gjelder fra barnehage til universitet og høyskole. Det er særlig grunn til å legge merke til den satsingen regjeringa nå legger opp til på realfagssida, med bl.a. 20 mill. kr til realfagskommuner. Vi vet at det å styrke realfagskompetansen er viktig for at flere elever skal få en god overgang fra grunnskole til videregående skole og for gjennomføring av videregående skole, ja faktisk også for gjennomføring av høyere utdanning. Mange elever og studenter strever med disse fagene, og derfor har regjeringa også varslet at det i 2015 vil bli lansert en ny realfagsstrategi, som skal bidra til å heve det generelle kompetansenivået i realfag. Vi ser også at vi trenger flere lærere med fordypning i realfag. Det tar denne regjeringa fatt i, med – ja nettopp – en historisk satsing på etter- og videreutdanning. Totalt er det foreslått å bevilge 1 035,6 mill. kr til videreutdanning for lærere. I 2013 brukte den forrige regjeringa 340 mill. kr. Denne regjeringa har altså økt bevilgningen med hele 695 mill. kr bare det siste året. Jeg er glad for at de fire samarbeidspartiene står sammen om å prioritere skole, utdanning og forskning og viser klar vilje til å prioritere tiltak som fremmer kunnskap og kompetanseutvikling. Slik ruster vi Norge for framtida – til nytte for den enkelte og til nytte for samfunnet.
Fredric Holen Bjørdal (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Då eg her om dagen gjekk heim frå Kiwi, la eg merke til slagordet som stod å lese på den eine sida av handleposen min: «Ei krone her, og ei krone der!» – underforstått at mange kronestykke til slutt skal bli til ein stor sum. Utan å vite det har kommunikasjonsfolket hos Kiwi inspirert regjeringa til ei storsatsing, nemleg det store spleiselaget – ein verkeleg folkedugnad for å gjere dei rike enda litt rikare. Går det som regjeringa ser føre seg, skal våre jamlege bidrag på kr 1,50 per pose kvar gong vi handlar, gjere at summen blir 1 250 000 000 kr, eller 1,25 mrd. kr, ved slutten av året. Ei krone her og ei krone der har då blitt til noko som monnar, slik som med resten av statsbudsjettet: Kvar for seg betyr kanskje ikkje dei små kutta i satsane i folketrygda all verda, men til saman blir det nesten 140 mill. kr. Eg kan også nemne kutt i bilstøtta for funksjonshemma, som til no har fått dette behovsprøvd, for å kome ut av eit sosialt isolert tilvere. I den store samanhengen er kanskje ikkje 50 mill. kr heller all verda, men det er viktige stønader for dei som ikkje lever i overflod – for dei er formuesskatt ei heilt utopisk problemstilling. Men ved hjelp av spleising får vi med dette statsbudsjettet anledning til å gje ei stor gåve som vi sender til dei i samfunnet vårt som sit best i det. Poseavgifta vil rundt rekna dekkje ein tredel av formuesskattekuttet i budsjettforliket, det er det same som den delen av kuttet som går til dei 0,1 pst. rikaste. Det inkluderer dei som rett og slett ikkje får utgiftene til å strekkje til. 1,25 mrd. kr delt på fem millionar innbyggjarar er 250 kr. Det er det dette budsjettforliket legg opp til at kvar enkelt av oss – gamal som ung – skal bidra med gjennom avgifta på handleposar. Fordelt over eitt år snakkar vi kanskje ikkje om dei store summane – det er endåtil mindre enn skatteletta folk flest får med Framstegspartiet i regjering – men det er noko vi skal betale kvar gong vi er i butikken, fordi det var så viktig for regjeringspartia å bruke dei store pengane på dei store formuane. Ord som «spleiselag» og «dugnad» har god klang i den norske folkesjela. Det handlar om å stille opp, ta i eit tak når det trengst. Det er t.d. slik mange vil seie at vi bygde landet etter krigen. Dugnad er noko vi gjer for å gjere samfunnet betre for kvarandre, for å halde liv i skulekorpset eller for å gjere leikeplassen litt koselegare for ungane – for ikkje å snakke om verdas største dugnad: den årlege tv-aksjonen. Med nye idear og betre løysingar har spleiselaget og dugnaden derimot vorte noko som det breie lag av folket skal gå saman om for å hjelpe dei få privilegerte. Det står att å sjå med kva slags entusiasme det norske folket vil skride til verket.
Mudassar Kapur (Høyre), 2014-12-01:
Vi får håpe at den entusiasmen folket hadde idet de kastet den forrige regjeringen ut av kontorene, vil vare i hvert fall i et par perioder framover. Regjeringen har fremmet et budsjett som løser viktige oppgaver i dag, og ruster Norge for årene framover. Venstre og Kristelig Folkeparti har påvirket budsjettet på viktige områder, samtidig ligger Høyre og Fremskrittspartiets hovedgrep fast. Samtidig har jeg fulgt opposisjonen og særlig Arbeiderpartiet med stor undring i høstens debatter og i dagens debatt, særlig gjelder dette Arbeiderpartiets kjærlighetserklæring til de store byene. Det er ikke måte på hva som nå skal gjøres av storbysatsing. Men hva gjorde egentlig Arbeiderpartiet for de store byene da de selv satt i regjering? Sannheten er at Arbeiderpartiet etterlot seg et stort udekket behov for bl.a. midler til kollektivtransport i storbyområdene. Sannheten er at Arbeiderpartiet etterlot seg et etterslep i boligbyggingen. Arbeiderpartiet gjorde lite i posisjon, men kommer med store løfter i opposisjon. Luftige løfter er nøyaktig hva de store byene ikke trenger. La meg bruke kollektivsatsing som eksempel. Denne regjering legger opp til en stor satsing på kollektivtransport og jernbane. En grønn byutvikling kommer som følge av konkret politikk som følges opp over flere år. Når Arbeiderpartiet nå plutselig lover penger til en rekke prosjekter uten at de sier noe om når de vil gjennomføre dem, framstår det som gode ønsker. Da hjelper det lite å legge 1 mrd. kr på bordet. Da de regjerte, stemte Arbeiderpartiet ned et forslag om at regjeringen skulle delta med 50 pst. finansiering av store kollektivløft i byene. Nå forventer de at vi skal tro dem på at de ønsker å bidra med 70 pst., når de i sin tid stemte ned 50 pst. Vi satser på å vise i praksis hva vi ønsker, også når vi er i posisjon. Derfor har vi nå gått inn for en statlig finansiering av nettopp 50 pst. til kollektivsatsing i storbyene. Det er ingen tvil om at i de store byene vil man også kunne finne større sosiale forskjeller. Noen sosiale forskjeller kan utjevnes gjennom både skole og arbeid, men noen sosiale utfordringer må det jobbes med på flere plan samtidig. Derfor mener jeg at noen av de beste tiltakene denne regjeringen og samarbeidspartiene gjør, er nettopp for dem som ikke har den sterkeste stemmen, nemlig barna. Vi vet at i en storby kan en slik stemme fort bli helt borte. Derfor er jeg glad for at vi styrker tiltak mot barnefattigdom, styrker det kommunale barnevernet og styrker det forebyggende arbeidet blant unge. Nå ser jeg fram til å sette i gang arbeidet med å iverksette planene, og det denne regjeringen lover, vil den også holde.
Ingrid Heggø (Arbeiderpartiet), 2014-12-01:
Tidlegare stortingsrepresentant og no byråd Warloe frå Høgre sa i klare ordelag at regjeringa såg på utkantane som heft og plunder, og at satsinga måtte koma i sentrale strøk, der folk budde. Dette vart attendevist av Mjømen, som er leiar av Høgre i Sogn og Fjordane, med at Warloe hadde like stort truverde som «noko katten hadde drege inn» – han om det. Kva er så fasiten for fylket mitt, med Høgre og Framstegspartiet i regjering? Sogn og Fjordane skal i løpet av ein femårsperiode kutta om lag 250 mill. kr dersom Høgre og Framstegspartiet hadde fått viljen sin i fylkeskommunen. For å setja dette kuttet i perspektiv: Kuttar vi i vegvedlikehaldsinvesteringane, halverer talet på distriktstannlegar, gjer kraftige kutt i kulturbudsjettet og legg ned fire vidaregåande skular – ja, då nærmar vi oss en tredjedel av desse kutta. Høgre sin stortingsrepresentant Lødemel har ved fleire høve kalla det urettferdig at vi har fått så mykje før – med andre ord: Det er rettferdig at vi skal ha så store kutt no. Dersom det er slik at Framstegspartiet og Høgre i fylket jobbar for å betra vilkåra for innbyggjarane, vart i alle fall dette fullstendig mislykka. Det kom ytterlegare 18 mill. kr i kutt. Heldigvis har vi ei mindretalsregjering, og vi er samde med KrFUs representant, som sa at Kristeleg Folkeparti og Venstre gjorde eit dårleg budsjett betre. Mange av dei smålege kutta vart reverserte, men likevel er den store budsjettvinnaren milliardærane, og dei er det relativt få av i Sogn og Fjordane. Kva med regjeringa sine verkemiddel for å skapa nye og ta vare på eksisterande arbeidsplassar, er vi budsjettvinnarar her? – Nei, det er ytterlegare reduksjon i regionale utviklingsmidlar, Arbeidarpartiet har lagt inn 300 mill. kr i auke her. Innovasjon Noreg skal nedbemanna og sentraliserast. Arbeiderpartiet har lagt inn vekstpakke, skogsatsing, midlar til landbruksnæringa, kvitfiskpakke, bestandsforsking, maritimt verdiskapingsprogram – og det er eit klimasatsingsbudsjett der vi firedoblar regjeringa si auka satsing på miljøteknologi. Kommunane i Sogn og Fjordane hadde fått nesten 45 mill. kr meir med Arbeidarpartiet sitt alternative budsjett. Høgre sine representantar på talarstolen i dag har snakka om infrastrukturtiltak som det viktigaste for å få vekst i næringslivet. Fylket mitt har, rett nok, fått 20 meter ny tunnel, men korleis skal eit fylke som skal kutta nærmare 270 mill. kr, ha råd til å ta opp nye lån for å få nyttiggjera seg rentekompensasjonsordninga til veg? Ein må berre undrast. Ser regjeringa konsekvensane av det dei gjer, eller er det ein villa politikk? Kanskje Warloe berre sa det Høgre eigentleg meinte, og som no vert gjennomført i praksis.