trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Først til historiefortellingen til helseministeren. Når det gjelder bruk av private under den forrige regjeringen, så økte den kraftig. Vi har alltid hatt et pragmatisk forhold til dette – ikke et ideologisk. Men vi rustet først og fremst opp de offentlige sykehusene, som gjorde at 1,6 millioner flere utredninger og behandlinger ble gjennomført i løpet av vår regjeringstid. Det er derfor vi stiller helseminister Bent Høie spørsmål nå når de har laget sitt tilleggsbudsjett som ble vedtatt i går kveld. Jeg lurer på hva som har foregått rundt regjeringens bord når de skulle lage budsjett. Her har de tatt sjansen på å bruke 4 mrd. kr mer oljepenger. De har funnet rom for å kutte skatter og avgifter med 8 000 mill. kr, men helseminister Bent Høie har altså ikke klart å skaffe en eneste ekstra krone til økt behandlingskapasitet i de offentlige sykehusene, der storskalaen av behandlinger foregår. Hvordan henger dette sammen?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Spørsmålet er til helseministeren. Representanten Lysbakken nevnte på NRK for en del dager siden saken om veldig lang ventetid ved nevrokirurgisk avdeling på Oslo universitetssykehus, og ifølge NRK har over 200 pasienter ventet i mer enn ett år. Mange har betalt for dyre operasjoner i det private markedet i stedet for å vente. Dessverre er ikke dette en helt ny problemstilling. En rekke tiltak ble derfor satt i verk under tidligere statsråd Jonas Gahr Støre, bl.a. en egen gjennomgang av OUS av eksterne fagpersoner fra Skandinavia, bedre planlegging for operasjoner på kveldstid, en gjennomgang av operasjonsprogrammene for å sikre forløp og reduksjon av antall avlyste operasjoner og en bedre operasjonsstuefordeling – og et nytt akuttbygg kommer nå ved Ullevål. Det er opplagt at de som er nærmest til å løse disse problemene, er Oslo universitetssykehus og ledelsen der. Det er likevel avgjørende at den statsråd som er øverste ansvarlig, bidrar med rammevilkår og løsninger. Meg bekjent er det de samme nevrokirurgene som jobber både ved Oslo universitetssykehus på dagtid og ved private klinikker på kveldstid. Vi har altså en situasjon hvor pasienter som må vente lenge fordi det ikke er nok kapasitet på en avdeling som åpenbart ikke fungerer godt nok, kan få utført operasjoner på kveldstid mot betaling. Det er en helt absurd situasjon. Svaret, når Bent Høie som helseminister blir konfrontert med dette, er bl.a. fritt behandlingsvalg, altså økt bruk av at ansatte på et offentlig sykehus i en avdeling som åpenbart ikke fungerer, skal brukes i enda større grad på kveldstid. Hvorfor er ikke Bent Høie enig med Arbeiderpartiet i at her må man ha et ordentlig opplegg for å få økt behandlingskapasiteten ved det offentlige sykehuset der disse legene faktisk er ansatt?
Torgeir Micaelsen (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Jeg er enig i at det er helt urimelig at pasienter som har skader, som trenger hjelp raskt, skal måtte betale av egen lomme fordi det helt åpenbart ikke fungerer godt nok og er stor nok kapasitet ved den avdelingen eller det sykehuset som er satt til å gjøre nettopp dette. Men det er det som er situasjonen her nå. Nå er Bent Høie helseminister, og vi har altså igjen en situasjon med en avdeling som helt åpenbart ikke fungerer, hvor leger som er ansatt ved offentlige sykehus, hvor den øverst ansvarlige for dette sykehuset og disse legene er helseministeren, har lange ventelister, men samtidig driver privat praksis på kveldstid, hvor de pasientene som har råd, kan komme og få operasjon mot betaling. Hvorfor mener ikke helseministeren at det i større grad bør legges opp til at den såkalt ledige kapasiteten som finnes, bør tas i bruk i de offentlige sykehusene, slik at alle kan få ta del i dette, istedenfor å legge opp til ytterligere privat bruk?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2013-11-27:
Hovedtemaet for denne spørsmålsrunden har vært utfordringer og problemer ved Oslo universitetssykehus, og en av de tingene vi kunne lese i avisen i går, i Aftenposten, er at det er store klasseskiller, ikke bare i helsevesenet generelt, men også med tanke på utrykningskapasiteten og utrykningstilbudet til innbyggerne her i Oslo. Her i Oslo har man en måloppnåelse på 12 minutters responstid. I sentrum får over 90 pst. oppfylt dette, og 60–90 pst. får oppfylt dette på vestkanten, mens på østkanten i Oslo og nord og sør i byen er det mindre enn 60 pst. som blir nådd i løpet av det som er kravet til responstid. Jeg synes dette er uakseptabelt. Det er uakseptabelt fordi alle må få likt tilbud. Det handler om minutter, det handler om sekunder. Spørsmålet mitt til helseministeren er: Hva vil helseministeren gjøre for å sørge for bedre og likeverdig responstid til alle Oslos innbyggere?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til europaministeren: «Europautredningen viste at det er stor mangel på kunnskap om EØS-avtalen, om de muligheter og rettigheter avtalen gir bedrifter og innbyggere. Neste år er det 20 år siden avtalen trådte i kraft. Vil regjeringen ta initiativ til å benytte dette lille jubileum til å få skape et kunnskapsløft om EØS-avtalen, både i det norske samfunn og i våre samarbeidsland, hvor det også er viktig å sikre kunnskap om at Norge er en fullverdig partner i det indre marked?»
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Jeg takker for svaret. Mange ser på Europa-politikken og EØS-avtalen og veldig mange av de andre avtalene Norge har som er knyttet til Europa-samarbeidet, som ren utenrikspolitikk. Selvfølgelig er det det, men det er også langt mer innenrikspolitikk enn det mange tror og oppfatter. Avtalene med EU omfatter så å si alle samfunnsområder, det berører alle departementer, det berører alle komiteer i Stortinget, og skal vi ivareta våre interesser knyttet til alt dette, er det svært viktig at vi har kunnskap og innsikt, og jeg er glad for at vi er enige om det. Et spørsmål jeg ønsker å stille, er da: På hvilket område mener statsråden at behovet kanskje er størst med tanke på hele dette store feltet som Norge og Europa er så tett sammenvevd i?
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Nok en gang takker jeg for svaret. I Europautredningen står det: «Det er ikke mange andre områder av norsk demokrati i moderne tid der så mange har visst så lite om så mye som i europapolitikken.» En peker på to forhold som forklarer det. Det ene er Norges spesielle tilknytningsform med svært svak demokratisk deltakelse. Det andre er den underliggende uenigheten om EU-medlemskap, som virker demobiliserende omkring ethvert spørsmål og åpen debatt rundt alle disse aktuelle sakene, som man i og for seg kunne sett i større grad fikk en plass i offentligheten. Jeg lurer på hvilke tanker europaministeren gjør seg rundt denne problemstillingen, og hva han vil gjøre med nettopp dette omkring ethvert tema. Selv når jeg nå har skrevet på Facebook at jeg skal ta opp dette spørsmålet, kommer umiddelbart svarene om hva folk selv mente om EU-saken og medlemskap. Det legger et lokk på debatten. Hvordan skal vi klare å få vekk det lokket, skyve det unna, sånn at vi kan få en åpen debatt?
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-11-27:
Jeg er glad for spørsmålet, som peker på en viktig utfordring. Det er viktig å holde kunnskapen om EØS ved like, fordi det er viktig å holde EØS ved like. Det er Norge som mer enn noen annen er avhengig av dette. EØS er helt avgjørende for norsk næringsliv, arbeidsplasser og velferd. Nasjonale interesser svekkes hvis EØS-prinsippene svekkes. Norsk næringsliv taper hvis det gjelder andre regler for det enn for EUs næringsliv. Vi vurderer hvordan vi skal markere 20-årsjubileet for EØS. Vi vurderer kunnskapstiltak overfor næringsliv og andre miljøer. Men det er ingen grunn til å sitte og vente på jubileet. Kunnskap kommer først og fremst gjennom hardt arbeid. Mer aktiv politisk innsats med EU- og EØS-prosesser vil skape mer offentlig diskusjon og dermed også større interesse for og større kunnskap om den betydningen EU har for det norske samfunnet. For det første vil vi ha en mer aktiv diskusjon om norske holdninger til viktige spørsmål i Europa: Europas plass i en verden der makten – politisk og økonomisk – er i forskyvning, Europas forhold til sine nabolagsregioner, klima- og energispørsmål, konkurransekraftutfordringen, befolkningsutvikling og migrasjon, for å nevne noe. For det andre vil vi ha konsultasjoner med viktige samfunnsaktører i Norge om sentrale EU-prosesser på et tidligere stadium. For det tredje vil vi ha mer åpen og tidligere dialog med Stortinget om utviklingen av norske holdninger i løpende EØS-spørsmål, bl.a. gjennom mer aktivt samspill med Stortingets europautvalg. For det fjerde vil vi ha økt innsats overfor EU-institusjonene og EU-land både for å påvirke tidligere i prosesser og for å søke nødvendige tilpasninger til EU-forordninger og EU-direktiver. Hvis vi har våre diskusjoner her hjemme om viktige EØS-saker samtidig som våre naboland også har sine, og før avstemninger i Brussel, vil det bidra til å øke både oppmerksomhet og engasjement om EØS-sakene i Norge, og dermed også kunnskapen. I tillegg vil det øke kunnskapen blant våre europeiske partnere om at vi er en fullverdig partner i det indre marked, og den kunnskapen er det viktig å øke. Min ambisjon er å utvikle et lagspill i Europa-politikken, slik at vi kan bruke den kompetansen som finnes i store deler av det norske samfunnet, ikke minst til å øke kunnskapen om hvilke muligheter, rettigheter og utfordringer EØS-avtalen gir.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-11-27:
Ettersom EU- og EØS-samarbeidet påvirker så å si alle samfunnssektorer i Norge, er det ikke så lett å si på hvilket område behovet for kunnskap er størst. Men det vi må gjøre, er naturlig nok å definere områder hvor vi har størst interesser, og der vi har størst interesser, har vi nok gjerne også størst kunnskap. Regjeringen har signalisert at området klima og energi vil være veldig viktig for Norge, og der er det viktig å mobilisere de ulike miljøer i det norske samfunnet som har kunnskap. Det er viktig å bidra til å øke kunnskapen i bredden av det norske samfunnet om viktigheten av EU på klima- og energiområdet, ikke minst fordi energi er et så viktig felt for Norge.
Vidar Helgesen (Høyre), 2013-11-27:
Jeg tror det er viktig å se på europadebatt ikke som en medlemskapsdebatt. Det er et altfor viktig tema. Det er på mange måter et paradoks at den organisasjonen som påvirker Norge mest, mangler vi formelle påvirkningsmuligheter overfor, men det stiller desto større krav til oss om å utnytte de uformelle påvirkningsmulighetene. Der er det viktig å utvikle et lagarbeid og forsøke å løfte debatten om de viktige sakene helt uavhengig av de tradisjonelle ja- og nei-skillelinjene i medlemskapsspørsmålet. EU påvirker oss på alle samfunnsområder. Vi må ha en europadebatt på alle samfunnsområder, og det må være en debatt som ikke dreier seg om medlemskap, men som dreier seg om å fremme norske interesser.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Korridor 3, Oslo–Kristiansand–Stavanger, er den jernbanestrekningen som har det høyeste markedsmessige potensialet for utvikling av en framtidsrettet og moderne jernbaneløsning i henhold til høyhastighetsutredningen. Strekningen vil forvitre om det ikke skjer vesentlige forbedringer av rutetilbudet. NSB har vurdert inntektspotensialet for ruteendringen som stort. Kan statsråden love at det i løpet av 2014 vil bli innført 2-timers tilbud på strekningen i henhold til det regionen over lengre tid har bedt om?»
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Jeg takker for svaret. Jeg oppfatter svaret sånn at i tillegg til at det er en vurdering som pågår, er også statsråden positiv til å få dette til. Når vi tar dette opp, er det fordi det har vært et veldig sterkt regionkrav fra fylkene fra Vest-Agder til Buskerud. Stive ruter handler om de langveisfarende, men det handler også om pendlertrafikken. Det handler om det rett og slett å kunne bruke jernbanen som et viktig kollektivvirkemiddel i regionen. Pendlerforeningene roper etter tilbud, og NSB sier at de kan få det til hvis de får bestillingen fra departementet. For å sitere fra Sundvolden-erklæringen, som statsråden kjenner godt, understrekes det nettopp at jernbanen «skal være et konkurransedyktig alternativ», og at det må gjøres noe med tilgjengeligheten. Jeg håper at statsråden kan gjøre noe med dette, og da er mitt spørsmål: Om en ikke kan få det til i 2014, kan en da regne med at dette er på plass i 2015?
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2013-11-27:
Jeg takker for svaret. Da oppfatter jeg det sånn at her er det en prosess, og at vi har grunn til å ha store forventninger. Hvis statsråden må velge mellom sovevogn og en to timers frekvens, hva slags prioriteringer vil statsråden legge til grunn?
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Takk for at representanten tar opp et godt spørsmål. Høy frekvens – eller i hvert fall god frekvens og forutsigbar frekvens – er viktig for å få folk til å reise kollektivt. Jeg ser på jernbanen også som en del av de kollektive løsningene. To timers frekvens på Sørlandsbanen hadde vært en realitet i dag hvis ikke den rød-grønne regjeringen hadde sagt nei takk til den ruteplanen som NSB selv ønsket. Det var altså en politisk snuoperasjon som gjorde at det ikke kom på plass. Det er mulig å gjøre endringer på det, selvsagt, og en ny regjering jobber med den saken, men det vil ikke være mulig å få det inn på rutetabellen for 2014. Der er toget allerede gått når det gjelder tidsrammer. Men vi jobber med den saken i forhold til 2015. Da ser vi på hvordan vi tror passasjerutviklingen går hvis vi får økt frekvens, som representanten ønsker, og som jeg har stor sympati for, og hva det vil bety for reisende med nattogene i dag. Derfor er det viktig å se litt på hvordan en kan bedre bruken av det materiellet NSB har på Bergensbanen f.eks., og hva vil det bety for reisende på Sørlandsbanen. Litt av det som gjør at en også ønsker å se på dette, er at nattog har en annen type materiell enn det som dagtog har. Det betyr at hvis du skal ha nattog på en strekning med relativt få reisende, har du en relativt dårlig disponering av materiellet. Det gjør også at hele organiseringen blir mer komplisert. Regjeringen jobber altså med dette. Vi har god kontakt med NSB. Hensikten er å få økt frekvens til Kristiansand på Sørlandsbanen, som stopper der, nettopp fordi vi tror at det gjør at flere vil velge å reise der, både fordi togene går oftere, og fordi det er en mer forutsigbar tidstabell, som gjør at det er interessant å ta den turen.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Dette er jo en runde som går hvert år. Det er også sånn at jernbanens ruter legges en gang i året. Grunnen til at det kan være komplisert å gjøre om på dem når de først er lagt, er at de også er koblet opp mot togforbindelser til utlandet. Gjør en endringer på de norske rutene, vil det få internasjonale konsekvenser. Det er det som kompliserer det. Derfor er det ønskelig ikke å gjøre små endringer hele veien. Men i denne forbindelse er det tidsfrist innen 1. juni hvert år. Sørlandsfylkene har tidligere levert inn ønske, og jeg antar det også vil skje denne gangen. Det er min ambisjon at en skal få høyere frekvens til Kristiansand. Sånn sett er det min ambisjon å jobbe for det som representanten ønsker. Så må vi se på dette i forhold til materielldisponering og hva som er tilgjengelig. Der får vi rapporter fra NSB-systemet i løpet av januar, så langt jeg er kjent med, og da vil vi kunne gå videre og bli mer forpliktende på det. Men ambisjonen deler jeg, og jeg vil gjøre mitt beste for at vi skal få oppfylt den. Dette var altså en politisk beslutning fra forrige regjering, som ikke ville ha det sånn. Vi ønsker å ha det sånn.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Det vi legger til grunn generelt i samferdselspolitikken, er at en skal se på hva som gagner flest folk, altså hva som gir størst nytte både i pendlertrafikk og for næringslivet og godstransport. Det vil være i en helhet vi ser det. Hvis belegget på nattoget, altså i sovekupeene, på banen fra Stavanger til Oslo er veldig lavt, men du kan få betydelig vekst i antall reisende på dagtid med Sørlandsbanen, vil det være veldig tungtveiende for at du velger å prioritere dagtilbudet. Det tror jeg at tallene også vil vise. Så selv om jeg er rogalending, tror jeg at vi skal se hvor vi får størst nytte for hele Sør-Vestlandet, og da er faktisk dagpendlere mye viktigere enn de få som reiser med nattog.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-11-27:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til klima- og miljøvernministeren: «Ved årets lisensjakt på bjørn ble det gitt tillatelse til felling av 18 bjørn. Ved avsluttet lisensjakt var resultatet at 2 av de 18 bjørnene var felt. I rovviltforlikets pkt. 2.2.4 heter det: «I de tilfeller der lisensfelling ikke gir tilfredsstillende uttelling, skal miljøforvaltningen så langt det er mulig sørge for at resterende kvote tas ut.» Er statsråden enig i at lisensjakten ikke har gitt tilfredsstillende resultat, og hva vil hun gjøre for å følge opp rovviltforliket på dette punktet?»
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-11-27:
Jeg takker for svaret. Jeg synes det er viktig når en forholder seg til rovviltforliket, at lisensjakta faktisk blir det hovedvirkemidlet som det skal være når det gjelder uttak av bjørn, for det er ingen tvil om at det etter rovviltforlikets punkt 2.2.10 er lisensjakt som er hovedvirkemidlet. Hvis en ikke får felt de bjørnene en bestemmer at en skal felle, betyr det at det lett blir et skuebrød som gir negative følger særlig for dem som har beiteinteresser i områdene. Jeg ser jo at en legger opp til at en til våren kan vurdere å felle bjørn i aktuelle beiteområder. Det ser jeg positivt på, men jeg synes samtidig det er viktig at det skjer i et slikt omfang at det faktisk samsvarer med målet om at lisensjakt er hovedvirkemidlet for uttak av bjørn, og at vi ikke får uttak av én eller to bjørner og står igjen med et samlet uttak som fortsatt er langt under 20 pst. av det en bestemte skulle lisensfelles i løpet av høsten.
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-11-27:
Når en ser på hva som kan gjøres innenfor rammen av rovviltforliket, tror jeg også det er viktig at en ser på hvilke tiltak en kan sette i verk for å gjøre lisensjakta på høsten mer effektiv enn den er i dag. Jeg ber statsråden i den sammenheng om å vurdere både spørsmålet om å utvide jaktperioden i tråd med det andre nordiske land har, altså fra 15. oktober og ut oktober, og å fjerne meningsløse bestemmelser om klokkeslett som jakta skal være ferdig innenfor, kl. 15 på ettermiddagen, og også å tillate jakt på snø i løpet av høsten. Er statsråden opptatt av å ta disse problemstillingene med seg for å få en mer effektiv lisensjakt i årene som kommer?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-11-27:
«De siste årene har nedbyggingen av dyrket mark gått ned. Dette er resultat av et bevisst arbeid på en rekke områder for å unngå forbruk av dyrket mark. Konfliktene mellom dyrket mark og utbyggingsformål er særlig stor nær de store byene. Regjeringen har nå gitt klarsignal til nedbygging av nær 1 000 mål dyrket mark nær Trondheim. Hvilket signal mener statsråden at dette gir om verdien av dyrket mark, og hva er regjeringens ambisjon i jordvernpolitikken?»
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-11-27:
Det er fortsatt litt vanskelig å bli helt på det rene med hva som konkret er ambisjonene til regjeringen når det gjelder jordvernet, og Sør-Trøndelag er et veldig godt eksempel, for det ligger midt i matfatet. Det er den beste matjorda nord for Dovre. De har allerede bygd ned svært mye dyrket mark i Sør-Trøndelag – utenom Rogaland ligger de på landstoppen. Rådmannen i Trondheim anbefalte en løsning uten nedbygging av matjord. Kommunen har allerede en stor tomtereserve, og de har nå lagt seg ut med nabokommunene, som har store regulerte arealer til boligbygging utenom dyrket mark. Jeg synes det er litt alvorlig at den ministeren som har ansvaret for matproduksjon, tilrår nedbygging av matjorda. Boliger er viktig, men denne matjorda kommer aldri tilbake når den først er nedbygd. Hva sier det om verdien av matjord med selve matministerens anbefaling når det gjelder denne typen matjord, og hvilken presedens kan det skape overfor andre kommuner i tettbygde områder som også står overfor vanskelige avveininger når det gjelder nedbygging av matjord?
Marit Arnstad (Senterpartiet), 2013-11-27:
Når statsråden nå legger så stor vekt på det lokale og lokaldemokratiet, er det naturlig å undres litt over om hun fortsatt mener det er viktig at det skal være et nasjonalt mål for jordvernpolitikken, som både Bondevik II-regjeringen og den rød-grønne regjeringen hadde. Det er nemlig grunnlaget for det bevisste arbeidet som har skjedd de senere årene, og som har ført til at man i 2012 bygde ned mindre dyrket mark enn man har gjort på mange år. Det er fristende å spørre om det, men jeg vil faktisk heller spørre statsråden om det hun ikke svarte Per Olaf Lundteigen på, som har sammenheng med akkurat det samme. Mener statsråden at det svekker norsk matsikkerhet dersom vi bygger ned og reduserer antallet dekar dyrket mark her i landet?
Tine Sundtoft (Høyre), 2013-11-27:
Det er riktig som representanten sier, at årets lisensfelling resulterte i at to bjørner ble felt i høst. I tillegg ble to individer skutt i forbindelse med skadefelling i løpet av sommeren. Dermed er det felt totalt fire bjørner i Norge i år. Det er en målsetting at lisensfelling skal være hovedvirkemiddelet i bestandsreguleringen av bjørn. Opplæring og kompetansehevende tiltak med sikte på økt måloppnåelse i lisensfellingen er følgelig sentralt i oppfølgingen av rovviltforliket. Som representanten sier, skal miljøforvaltningen så langt som mulig sørge for at resterende kvote tas ut der lisensfelling ikke gir tilfredsstillende uttelling, slik det framgår av rovviltforliket. Dette skal skje innenfor rammen av Bernkonvensjonen, naturmangfoldloven og den nærmere føringen Stortinget ga i rovviltforlikets punkt 2.2.18 om at ekstraordinære uttak av bjørn etter endt lisensfellingsperiode skal kunne tillates i enkelttilfeller hvor det er sannsynliggjort et konkret skadepotensial på husdyr eller tamrein. Etter endt lisensfellingsperiode skal Miljødirektoratet, etter drøfting med rovviltnemndene, gjøre en områdevis vurdering og prioritering for ekstraordinære uttak av bjørn. Dette er også i tråd med rovviltforliket, hvor det framgår at det er direktoratet som har myndighet til å fatte vedtak om hvordan og hvor ekstraordinære uttak skal igangsettes. Ved vurderingen av om det skal iverksettes ekstraordinære uttak, skal det bl.a. legges vekt på skadeomfanget og antall bjørn som er felt inneværende år, forebyggende tiltak som er iverksatt, og hensynet til bestandsmålet. Skadeomfanget forårsaket av bjørn har i enkelte prioriterte beiteområder vært høyere i år sammenlignet med de siste årene. Jeg er derfor oppmerksom på behovet for å vurdere ekstraordinære uttak av bjørn i enkelte prioriterte beiteområder etter lisensfellingsperiodens slutt. I den forbindelse registrerer jeg at Miljødirektoratet den 13. november sa at de vil vurdere å åpne for ekstraordinære uttak av bjørn i prioriterte beiteområder til våren. Avslutningsvis vil jeg vise til kunnskapen som viser at hannbjørner kan gå langt på kort tid. Dette gjør at det ikke nødvendigvis er slik at det antallet bjørn man fant grunnlag for å tillate lisensfelling på i august, tilsvarer det antall bjørn som faktisk befinner seg i prioriterte beiteområder nå. Både vær- og sporingsforhold og ferske bjørneregistreringer i prioriterte beiteområder vil derfor i stor grad kunne påvirke omfanget av ekstraordinære uttak.
Tine Sundtoft (Høyre), 2013-11-27:
Skadeomfanget grunnet bjørn i enkelte prioriterte beiteområder har vært høyere i år sammenlignet med de siste årene. Særlig gjelder dette Oppland og Trøndelagsfylkene. Det er derfor Miljødirektoratet har gitt signaler om at ekstraordinære uttak av bjørn i prioriterte beiteområder vil bli vurdert til våren. Jeg vil fokusere på å ha et så effektivt uttak som mulig, men selvfølgelig innenfor rammen av rovviltforliket og naturmangfoldloven.
Tine Sundtoft (Høyre), 2013-11-27:
Det er krevende å oppfylle den todelte målsettingen om å ha store rovdyr og en bærekraftig beitenæring i Norge; det er en vanskelig balansegang. Jeg tar imidlertid innspillene fra representanten med meg videre.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Jeg vil gjerne få stille følgende spørsmål til justis- og beredskapsministeren: «I Innst. S. nr. 169(2008-2009) la Stortinget opp til at samtidig som hovedmålet er at unge under 18 år ikke skal settes i fengsel, skulle det etableres ungdomsenheter for personer som samfunnet trenger sikring mot. Det skulle i første omgang lages én i Bergen og én i Oslo. Den i Oslo er dessverre ennå ikke etablert, men i første halvår ble det sendt på høring noen konkrete alternativer til lokalisering i kommuner i østlandsområdet. (2008-2009) Når vil statsråden beslutte om lokalisering og bygging av denne ungdomsenheten?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Takk for svaret. Jeg skulle ønske at vi også kunne diskutere saker som er under arbeid, og som vi ønsker framdrift i, uten at det indikeres at jeg derved kritiserer at det ikke har vært rask nok framdrift når statsråden har sittet så kort. Vi må kunne ta tak i saker, gå videre. Jeg kan absolutt melde at min utålmodighet i høyeste grad har vært til stede også i forrige periode i denne saken, så dette er et spørsmål jeg har prøvd å presse på lenge. Min bekymring sprang ut av formuleringer i artikler og utsagn justisministeren kom med på spørsmål om denne ungdomsenheten, der han skriver at han vil «undersøke mulighetene for å etablere ungdomsplasser i østlandsområdet for å få ungdommene ut av sirkulasjon med én gang». Det jeg er kjent med, er at det var fire alternativer til lokalisering i ulike kommuner i østlandsområdet på høring nå på forsommeren, med en frist i sommer. Så det jeg er spent på, er prosessen videre knyttet til å ta standpunkt til de lokaliseringsalternativene og et byggeprosjekt. Jeg har ikke indikert noen kritikk av at man har vært sendrektig her.
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2013-11-27:
Takk for det svaret også. I den ransbølgen vi nå ser, og som er mye diskutert i media, erfarer vi jo at det er viktig med umiddelbare reaksjoner. Dessverre er det personer også mellom 18 år og det som er kriminell lavalder, som det er nødvendig å få ut av de miljøene de opererer i, fordi det er stor gjentakelsesfare. Samfunnet trenger beskyttelse, og ofrene trenger respekt. De trenger også å føle at situasjonen ikke blir støtende for dem ved at de som har begått grove ran, raskt er ute på gaten igjen. Da har det vært en veldig høy terskel nå for å få gjennom tilfeller hvor det er nødvendig med fengsling av dem i den aldersgruppen. Man måtte helt til Høyesterett nå med en sak fra Stovner politistasjon, der de fikk medhold. Spørsmålet mitt til slutt er: Fins det nå særskilte plasser innenfor østlandsområdet, Oslo politidistrikt, Oslo fengsel, som er forbedholdt den gruppen, hvor man har en tilrettelegging i påvente av denne ungdomsenheten?
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Den rød-grønne regjeringen, som ble ledet av det partiet representanten Bøhler representerer, evnet ikke i løpet av sine 417 uker å etablere ungdomsplasser, utover to ungdomsplasser i Bergen som tilfredsstiller kravene, og to som ikke tilfredsstiller kravene. Jeg erkjenner at heller ikke Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har klart å etablere slike ungdomsplasser i østlandsområdet i løpet av de seks ukene vi har vært i regjering. Som representanten vet, er jeg opptatt av å få på plass slike ungdomsplasser så fort som mulig, men Bøhlers regjering har dessverre vært såpass lite opptatt av dette at det ikke foreligger noen gryteklare prosjekt som kan gjennomføres på svært kort tid. Jeg skjønner at representanten Bøhler nå har store forventninger til at vi har fått en ny regjering med gjennomføringskraft. Det er jeg enig i. Det er bra å være utålmodig, selv om jeg hadde håpet at denne utålmodigheten også hadde vært til stede da Arbeiderpartiet selv satt 417 uker i regjering. Det skaper noen utfordringer med troverdigheten til enkelte av Arbeiderpartiets representanter at den utålmodigheten har utviklet seg veldig sterkt de siste seks ukene. Men så vet jeg at representanten Bøhlers engasjement på dette området er svært ektefølt. Det er et engasjement som representanten og statsråden deler. For å bidra til veldig sterk klarhet i dette – for jeg har i media registrert at Bøhler mener at statsråden har vært uklar når det gjelder etablering av ungdomsplasser i østlandsområdet – vil jeg si at denne regjeringen har meget sterkt trykk på å klare å levere ungdomsplasser i østlandsområdet så fort som overhodet mulig, og på betydelig kortere tid enn den foregående regjeringen klarte – eller, rettere sagt, ikke klarte.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Jeg er glad for den presiseringen av manglende kritikk. Denne statsråden tar gjerne imot kritikk, men det er veldig greit at representanten også presiserer at utålmodigheten har vært der over tid. Jeg synes det er synd at vi ikke har kommet lenger enn det vi har gjort. De fire alternativene som har vært ute på høring, er en del av det bildet vi ser på nå for å se hvilke prosjekter som kan gjennomføres raskest mulig. Jeg er ikke rede til å gi noen dato for når dette kan være ferdigstilt. Utfordringen med noen av de fire lokasjonene har vært at en da ikke får det på plass tidsnok. Vi må se på dette i en helhet for å løse den utfordringen som jeg mener er ganske akutt. Vi har behov for å få disse ungdomsplassene raskt på plass. Vi har fullt trykk på å få det til, uten at jeg med det kan gi en konkret dato for når det skal være løst. Men jeg kan forsikre representanten om at det er en handlekraftig regjering som nå har tatt over departementene.
Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Jeg vil svare på det spørsmålet i to omganger. Det ene er at jeg er enig i at det virker som om terskelen i domstolene for varetektsfengsling av barn under 18 år er høy. Det er noen bevegelser i domstolenes behandling av det som jeg synes er positiv. Jeg er helt enig i at det er viktig at mennesker som begår alvorlig kriminalitet, raskt skal føle på kroppen at det er det de har gjort, gjennom å få dem ut av sirkulasjon. Den andre bolken er at det er gjennomført noen strakstiltak i Oslo fengsel for å forsterke tilbudet til dem som er under 18 år som likevel blir satt i fengsel, eller blir satt i varetekt. Det er et tilbud som i hvert fall bidrar til å løse opp i noe av den akutte utfordringen vi står oppe i, men det løser ikke problemet reelt, verken på kort eller lang sikt. Derfor er det avgjørende at vi klarer å få på plass ungdomsplasser i østlandsområdet så raskt som mulig.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-11-27:
«Ethvert lands matvaresikkerhet av jordbruksmatvarer er avhengig av landets samla planteproduksjon. Planteproduksjonen er resultatet av jordbruksareal(innmark og utmark) og avlingsnivå. (innmark og utmark) Er statsråden enig i at mindre jordbruksareal og lavere avlingsnivå svekker norsk matvaresikkerhet av jordbruksmatvarer?»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-11-27:
Jeg takker for svaret, som dessverre ikke var et svar i forhold til den faglige presisjon som spørsmålet ga. Spørsmålet mitt var knyttet til jordbruksmatvarer. Jeg er fullstendig klar over at vi også spiser fisk, men jordbruksmatvarer var spørsmålet. Videre var spørsmålet slik at det gjaldt de jordbruksmatvarene som var produsert på norske planteprodukter. Enten menneskene spiser plantene direkte eller dyrene spiser dem, og så menneskene spiser dyra, er det plantene som er basisen for matvaresikkerheten. Jeg forstår at statsråden ikke er enig i det spørsmålet jeg stilte, eller hvordan det står. Jeg ber om svar på det konkrete spørsmålet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2013-11-27:
Dette har ikke noe med saken å gjøre – unnskyld den tydelige talen. Spørsmålet mitt var: Er statsråden enig i at mindre jordbruksareal og lavere avlingsnivå svekker norsk matvaresikkerhet av jordbruksvarer? I regjeringsplattformen heter det at en skal «arbeide for en høyest mulig selvforsyning av mat av beredskapshensyn» – høyest mulig i forhold til hva? Hva er referansen? Jeg har her prøvd å ha et presist spørsmål knyttet til at det er arealet og avlingene som gir planteproduksjonens mengde, og at det er planteproduksjonens mengde som sier noe om sjølforsyning av jordbruksmatvarer basert på norsk fôr – norsk mat. Er statsråden enig i den presiseringa?
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Nasjonal matproduksjon fra land og sjø er et viktig grunnlag for vår matvaresikkerhet, og planteproduksjonen spiller en viktig rolle. Men vi importerer samtidig flere viktige matvarer samt innsatsvarer og maskiner og utstyr. Derfor har også velfungerende handelssystemer, herunder internasjonale standarder for plante- og dyrehelse for å sikre at maten er helsemessig trygg, stor betydning for vår matvaresikkerhet. Jeg mener det blir feil, slik representanten Lundteigen gjør i spørsmålet, å knytte matsikkerhet til norskproduserte jordbruksmatvarer alene. Vi er i den heldige situasjon at vi også har en stor sjømatsektor. Sammen med importmulighetene har vi derfor flere kilder til befolkningens matforsyning. Det at vi har flere kilder til befolkningens matforsyning, reduserer risiko ved svikt i en av forsyningslinjene og øker dermed matvaresikkerheten. En illustrasjon på dette er at den norske importen av matkorn har vært høy de siste årene – på grunn av dårlige sommere i Norge som har gitt lavere avlinger og dårligere kvalitet. Regjeringen vil at norsk planteproduksjon fortsatt skal spille en viktig rolle i vårt arbeid med matvaresikkerhet. Vi vil innrette virkemidlene slik at de bidrar til økt produksjon og gjennom dette arbeide for en høyest mulig selvforsyning av mat, slik vi sier i vår politiske plattform.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Som jeg sa, er dette en viktig del av norsk matvaresikkerhet, men det finnes også andre elementer som er viktig. En av de tingene som påpekes rundt om i landet når jeg er ute og reiser – senest i går var jeg i Lofoten – er at det er et stort problem med leiejord. En stadig større del av det som produseres, produseres på leiejord. Det er jo sånn at det er vanlig ikke å vaske leiebilen – man tar ikke så godt vare på det man ikke eier selv. Derfor mener jeg at for å få opp kvaliteten på den jorda vi har, er vi nødt til å gjøre noe med regelverket, f.eks. når det gjelder fradelingsbestemmelsene i jordloven. Det er viktig både å ta vare på mest mulig matjord og samtidig se på muligheten for at den jorda som faktisk finnes, blir av bedre kvalitet. Da er vi nødt til å gjøre noe med strukturen i eiendomsforholdene i jordbruket.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
De siste årene er det slik at vi har produsert flere jordbruksvarer i Norge på et mindre areal. For eksempel i perioden 2005 til 2012 har åker- og kornarealet i Norge gått ned med 370 000 dekar – eller 14 pst. Slik har det over lang tid vært en situasjon der det blir færre dekar i aktiv drift. Det er derfor jeg er opptatt av å si at vi må ta vare på matjord så godt det lar seg gjøre. Vi må selvfølgelig balansere mot storsamfunnets hensyn, men samtidig er det viktig å ruste opp den jorda som er i drift, og som i dag ikke har den kvaliteten den kan ha. Derfor er det relevant å snakke om fradelingsbestemmelser og jordlov. Jeg reiser landet rundt – jeg har vært i mange fylker – og i alle fylker påpeker de det samme, nemlig at den høye andelen av leiejord er en utfordring for å få opp produksjonen.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Denne regjeringen har klare ambisjoner for jordvernpolitikken. Dette har vi også programfestet i vår politiske plattform fra Sundvolden: Vi ønsker å ta vare på god matjord. Vi er opptatt av beredskap og vil arbeide for høyest mulig selvforsyning. Vi har klare mål om å legge til rette for kostnadseffektiv matproduksjon, i tillegg er vi opptatt av samfunnets behov. Dette tilsier at hver enkelt jordvernsak må behandles separat fordi en må balansere mot andre samfunnsbehov. Derfor er kommuneplanen for Trondheim en utfordrende sak. Det er ingen tvil om at de jordene vi snakker om her, er både store og gode. Slik jeg ser det, vil det imidlertid alltid være målkonflikter i arealpolitikken. Vern av matjord må veies opp mot storsamfunnets behov. I denne vanskelige saken blir dette satt på spissen. Dette er en sak både Fremskrittspartiet og Høyre før valget var tydelig på at vi ønsket å gi grønt lys for om det ble regjeringsskifte. Velgerne har gitt en ny regjering, og jeg gjennomfører derfor det Fremskrittspartiet lovet velgerne i valgkampen. Regjeringen er opptatt av storbyene som drivkraft for utvikling i hele landet. Vi ønsker å legge til rette for å styrke storbyregionene med satsing på infrastruktur, og vi vil legge til rette for utbygging der det er press. Trondheim er en slik storby. Her er det allerede et betydelig utbyggingspress. Boligprisene har økt kraftig de senere årene. Vi har i vår politiske plattform tydelig gitt uttrykk for at vi i slike områder vil legge til rette for utbygging, og vi vil gjøre det lettere for utbyggerne å bygge i takt med behovet. Jeg tror også at det er lokalt man kjenner sine utfordringer best. I trondheimssaken står nesten et samlet kommunestyre bak kommuneplanen. Jeg er også kjent med at Trondheim lenge har arbeidet godt med fortetting og transformasjon, bl.a. av gamle industriområder. I tillegg har byen lagt godt til rette for kollektivtransport. Dette er bra, og det er i tråd med faglige anbefalinger. Ny boligbygging i Trondheim blir likevel vanskelig å få til uten å komme i konflikt med matjord eller med marka. De arealene kommunen nå planlegger å utvikle, bygger opp om fortetting og videreutvikling av eksisterende boligbebyggelse. Jeg mener derfor at det ikke er riktig å overprøve kommunen i denne saken. Jeg har vært tydelig på å signalisere at dette ikke er en blankofullmakt til norske kommuner til å bygge ned god matjord. Snarere tvert imot har jeg vært tydelig på at kommunene må bli flinkere til å utnytte arealene bedre ved å bygge høyere og tettere. Vi står foran ytterligere befolkningsøkning i Norge i årene som kommer, som gjør at presset på matjorda vil fortsette. Dette gjør det helt nødvendig å utnytte arealene bedre.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Som jeg tidligere var inne på, har jeg vært veldig tydelig på at dette er en sak som er behandlet, og som ikke gir noen blankofullmakt til norske kommuner til å bygge ned arealet og matjorden. Men det jeg er opptatt av og understreker, er at dette er en sak vi var tydelige på før valget, og det er også en sak som 89 pst. av bystyret i Trondheim står bak. De ønsker å ha en utvikling i byen sin der de kan tilby flere boliger, fordi de har en befolkningsøkning på vel 3 pst. hvert eneste år. Det er sånn at vi må også ta lokaldemokratiet på alvor. Det er Senterpartiet veldig opptatt av i mange sammenhenger, og i noen saker mener jeg det er riktig også å gi den muligheten til å utvikle ens egen kommune videre. Derfor mente vi det var riktig å gi Trondheim muligheten til å utvikle disse områdene videre.
Sylvi Listhaug (Fremskrittspartiet), 2013-11-27:
Som jeg var inne på tidligere, er det ikke en direkte sammenheng mellom hva vi produserer, og hvor mange dekar vi har. De siste årene har arealet gått ned, og i perioden 2005–2012 – altså da Senterpartiet var med og styrte – var det en nedgang på 450 000 dekar, eller 4 pst. Av dette var det 50 000 dekar matjord som ble nedbygd, og 400 000 dekar gikk ut av drift. Den situasjonen har vi hatt i mange år. Det jeg er opptatt av, er at vi skal bevare all den matjorden vi kan. Men samtidig vil storsamfunnet av og til ha behov for en utvikling lokalt som gjør at vi må lytte også til de lokale politikerne. Denne regjeringen har sagt veldig klart i den plattformen vi har, at jordvern er viktig, og at det er noe vi kommer til å ta på alvor også framover. Men det må alltid være en balansegang.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Jeg vil på vegne av representantene Kari Kjønaas Kjos, Ib Thomsen, Øyvind Korsberg og meg selv fremme et forslag om lov om endring i lov 2. juni 1989 nr. 27 om omsetning av alkoholholdig drikk m.v. og om åpningstider og salg i forbindelse med helligdager.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Jeg vil gjerne stille et spørsmål til fiskeri- og kystministeren. Norsk oppdrettsnæring er på mange måter en suksesshistorie. Det er i år ca. 42 år siden vi fikk den første vellykkede utsettingen av laks i Norge. Fram til i dag har dette blitt en næring som har utviklet seg til å eksportere for verdier langt over 30 mrd. kr, og etterspørselen er økende. I 2012 valgte regjeringen – til tross for at det er stor etterspørsel – ikke å gjennomføre en ny konsesjonsrunde knyttet til flere oppdrettskonsesjoner, mens man nå, i forbindelse med budsjettet for inneværende år, valgte å forslå 45 nye, men såkalte grønne laksekonsesjoner, som skal tildeles i 2013. Problemet er at man ikke har definert hva en grønn laksekonsesjon er for noe. Det er det interessant å få litt mer kunnskap om, for etter min mening skal alle laksekonsesjoner og enhver oppdrettskonsesjon være grønn. Man skal ta hensyn til miljøet og veterinære forhold. Slik er det på mange måter i oppdrettsnæringen allerede i dag, men problemet er at vi har en del utfordringer knyttet til villfisk, som følge av rømming fra anlegg, og vi har også problemer knyttet til lus. Problemstillingen er følgende: Kan statsråden være mer konkret med å fortelle oss hva en grønn laksekonsesjon skal innbefatte og være? Det er det på tide at man snart får vite noe mer om. Hvis ikke kan det gå langt ut i året uten man faktisk vet hvem som kan søke på konsesjonene, og hva det kan innebære. I tillegg må man faktisk på 35 av disse konsesjonene levere inn en ordinær for å få en grønn tilbake. Hva er konkret en grønn laksekonsesjon?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
I statsbudsjettet har man inntektsført 450 mill. kr knyttet til disse konsesjonene. Det er ikke et uvesentlig beløp – selv i det norske statsbudsjettet. Da er det litt underlig at man har inntektsført 450 mill. kr, men man vet ikke hvilke kriterier som skal ligge til grunn for å få de pengene inn i statsbudsjettet. Jeg forventer at man fra statsrådens side – i og med at det er statsrådens ansvarsområde – i hvert fall har gjort seg opp noen få tanker om hvilken type krav man skal stille, i hvert fall når man har sagt at dette skal være veksten i næringen, og vi vet om alle problemene og diskusjonene som har vært – fram og tilbake med nye konsesjoner. Nå brukte statsråden relativt lang tid på ikke å svare på spørsmålet, så jeg vil be om at hun bruker litt tid på å svare på spørsmålet i tillegg. Kan man være litt mer konkret på hva dette vil kunne innebære av krav, fordi vi snakker om 450 mill. kr i statsbudsjettet?
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Jeg sier meg helt enig med representanten Nesvik i hans beskrivelse av havbruksnæringens suksesshistorie. Det er en fantastisk historie som har bragt verdiskaping til landet, skapt arbeidsplasser langs kysten, og den produserer mat i en verden som trenger mer av det. Jeg er også helt enig i beskrivelsen av at dette i utgangspunktet er en grønn næring. Det er ikke noe som er mer aktverdig enn å produsere mat, og dette er en matproduksjon som er veldig bærekraftig. Vi er fortsatt enige i at den samme grønne og bærekraftige næringen har noen miljøutfordringer knyttet til villaksen. Det er bakgrunnen for at noe av det første jeg gjorde som statsråd, etter at jeg kom inn i 2009, var å stoppe en tidligere varslet vekst – da med bakgrunn i lus. Når vi ser på rømming – vi skal være forsiktige med å legge det til grunn for en trendbeskrivelse – er det hvert fall en veldig gledelig utvikling i rømmingstallene fra i fjor. Den ønsker jeg å bidra til at skal fortsette. Det samme gjelder for lus: I oppdrettsanleggene er det lite lus, i hvert fall sammenliknet med hva det var for mange år siden. Men igjen ser vi at det særlig på sjøørreten finnes lus. Jeg ønsker å bidra til en utvikling som gjør at vi greier å håndtere lusesituasjonen. Det er bakgrunnen for at vi gjennom denne varslede tildelingen i 2013 setter noen grønne krav. De kravene og løsningene skal være bedre enn dem vi har i dag, men for å være sikre på at vi treffer skal vi arbeide grundig med en tildelingsforskrift, som vil bli varslet i god tid.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Jeg merker meg at representanten Nesvik ikke ønsker at jeg skal bruke tid på å si meg enig med ham. Det respekterer jeg fullt ut. Når det gjelder kravene som vi skal stille, er jeg veldig opptatt av at de skal være faglig fundert. Det er også bakgrunnen for at vi, fra regjeringens side, har sagt at vi skal ta inn de beste ekspertene på området, for særlig å gjennomgå de søknadene som kommer, slik at vi er helt sikre på at vi treffer med målet. Det er to grader av grønnhet. Det ene er det vi kaller mørkegrønn, der det skal være en betydelig bedring når det gjelder oppnåelse, særlig knyttet til lus og rømming. Så har vi de lysegrønne, som skal være bedre. Det vil da også i stor grad bli opp til den enkelte søker å vise til at dette er bedre og godtgjøre det. Jeg skal som politiker ikke sitte og fastslå hva som er bedre. Det tror jeg vi skal overlate til både dem som forstår seg på det, nemlig ekspertene, og ikke minst næringen, som skal levere på dette.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Det er ingen tvil om at det er Fiskeri- og kystdepartementet som skal utarbeide tildelingskriterier. Det er en forskrift, og det er det da departementet som skal gjøre. Hvem vi rådfører oss med i en slik prosess, er i og for seg en sak for Fiskeri- og kystdepartementet og regjeringen. Jeg vil bruke den beste kompetansen som er for å rådføre meg – for å få de beste tildelingskriteriene. Så vil jeg minne om at det er den 9. januar i dag. Vi har ennå mange dager igjen av dette året, både til å få ferdig tildelingsforskriften og ikke minst til å lyse den ut. Jeg tør påstå at jeg kjenner denne næringen godt, og de er så ivrige etter å bidra til en miljømessig bærekraftig næring at jeg absolutt ikke er bekymret for at næringen ikke skal komme på banen også i dette tilfellet. Jeg har møtt mange som har presentert gode løsninger. Så er det ikke gitt at det blir 10 mill. kr. Det er noen konsesjoner som er til fast pris, og så er det auksjon på resten.
Lisbeth Berg-Hansen (Arbeiderpartiet), 2013-01-09:
Svaret er ja, det vil bli satt kriterier for lus og rømming knyttet til forbedring av de to miljøutfordringene. Jeg føler meg trygg på at vi skal greie å lage gode kriterier i lag med de fremste ekspertene, men igjen: Det er altså Fiskeri- og kystdepartementet som fastsetter forskriften. Jeg er også trygg på at det vil komme opp løsninger som vil tilfredsstille de kravene som blir satt. Vi har fått presentert mange løsninger i løpet av fjoråret, og for så vidt også tidligere. Utfordringen er å få tatt dem i bruk kommersielt. Noen er litt mer på forskningsstadiet – der er det muligheter gjennom forskningskonsesjoner – og så er det noen som er klare til mer kommersiell bruk. Jeg opplever stort engasjement og ikke det som blir presentert fra opposisjonen i dag. Det ble bl.a. brukt ord som «glade vanvit» fra representanten Grimstad. Jeg opplever at det er veldig mange som synes at dette er bra. Det vil bidra til at vi får et nytt løft i miljømessig riktig retning.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Mitt spørsmål går til miljøvernministeren.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2013-01-09:
Som det blei vist til i spørsmålsstillinga som har kome opp no, er dette med grøn konsesjon ein miljørelatert konsesjon. Det kjem fram opplysningar her om lysegrøn, mørkegrøn og forskjellige grønfargar. Kommentarane frå næringa når det gjeld dette med å få konsesjon innanfor ein såkalla grøn konsesjon, er at enkelte kallar det for det glade vanvit, mens andre seier at dette er den einaste måten ministeren kunne skape vekst i næringa og samtidig behalde den raud-grøne husfreden. Representantar for FHL, Fiskeri- og havbruksnæringens landsforening, seier også at forslaget om grøne konsesjonar reiser ei rekke spørsmål, spesielt på miljøsida for Miljøverndepartementet når det gjeld klargjeringa av kva ein grøn konsesjon er. Spørsmålet blir da: Korleis definerer miljøvernministeren ein grøn konsesjon? Går det på lus? Går det på rømming? Eller går det på begge delar? Er det andre tillegg?