Karita Bekkemellem (Arbeiderpartiet), 2001-02-22:
Representantene Sandberg, Bredvold og Jensen har fremmet forslag om å nedsette et offentlig utvalg for å gjennomgå bruken av sakkyndige i barnefordelingssaker. Bruk av sakkyndige i disse sakene har vært et tema i to offentlige utredninger siden midten av 1990-tallet. Jeg stiller meg derfor tvilende til at det skal være behov for å nedsette et nytt utvalg så kort tid etter. Innledningsvis vil jeg understreke at det er et stort behov for at foreldre som er i konfliktsituasjoner som gjelder barna, skal få hjelp til å løse sine problemer. Det er viktig for barn å ha et nært og godt forhold til begge foreldrene, uavhengig av om disse bor sammen eller ikke, og det er etter min oppfatning en samfunnsoppgave å legge forholdene til rette for dette. Meklingsordningen har nå virket i noen år, den er evaluert, og det er på tide å vurdere hvordan denne kan videreutvikles og bedre tilpasses særlig de foreldrene som er i en stor konflikt. Mange foreldre opplever konflikter i forbindelse med et samlivsbrudd. De fleste greier likevel å samarbeide om barna etter hvert som tiden går. Noen foreldre har imidlertid store og vedvarende konflikter som de ikke klarer å løse selv. Når foreldrene må bringe tvisten sin til domstolen for å få en løsning, kan det føre til at konflikten øker. Og stor konflikt mellom foreldrene vil, som representanten Stolt-Nielsen var inne på, ramme barna. Jeg mener det er viktig å legge forholdene til rette slik at foreldre tilbys hjelp til å komme fram til egne løsninger uten å måtte gå gjennom en rettsbehandling som skjerper konflikten. Foreldre som vil fremme en barnefordelingssak for retten, har plikt til å møte til mekling. Mekleren skal være en nøytral tredjeperson som hjelper foreldrene til å komme fram til en avtale. I tillegg åpner dagens regelverk for at man kan benytte sakkyndige på en fleksibel måte i rettsprosessen. Follo sorenskriverembete har i flere år samarbeidet systematisk med to psykologer for å tilby foreldrene hjelp til samarbeid, utprøving av avtaler osv. Dette prosjektet kan vise til svært gode resultater. Også Oslo Byrett har nå startet et tilsvarende forsøk. Forskningsinstituttet NOVA har nylig utgitt rapporten «Når mor og far møtes i retten – om barnefordeling og samvær», som gjennomgår en årgang med barnefordelingssaker fra Oslo Byrett. Det kanskje mest oppsiktsvekkende ved denne rapporten er at i de sakene som kom til hovedforhandling i domstolene, hadde en stor andel av familiene relativt store problemer som ikke nødvendigvis hadde med samlivsbruddet å gjøre. I sju av ti saker hadde en av eller begge foreldrene i lengre tid vært i kontakt med det psykiatriske hjelpeapparatet, politiet, barnevernstjenesten, eller hatt relativt omfattende rusproblemer. Mye tyder på at konfliktene mellom foreldrene ikke bare var et resultat av selve samlivsbruddet, men i mange tilfeller måtte ses i sammenheng med ulike belastninger og problemer som en av eller begge foreldrene hadde hatt over lang tid og relativt uavhengig av bruddet. Når vi snakker om denne typen saker, er det viktig å huske på at det i mange tilfeller ikke er slik at begge foreldre framstår som like gode omsorgsalternativer, og at det er hensynet til barnets beste som alltid må veie tyngst. NOVAs undersøkelse viser at domstolen ønsker de sakkyndiges råd og konklusjoner. Likevel brukes ofte den sakkyndiges uttalelse for å styre partene i retning av forlik. Gjennomgangen av de sakkyndiges erklæringer til retten viste at de fleste arbeidet relativt likt, men at enkelte skilte seg klart ut i negativ retning. Ofte blir sakkyndige oppnevnt på initiativ fra en av partene. Et slikt ønske trenger ikke nødvendigvis å være motivert ut fra et ønske om at retten skal ha en faglig rådgiver, men kan bunne i en tro på at den sakkyndige, forutsatt at den «riktige» oppnevnes, vil støtte den ene partens syn. Valget av hvilken sakkyndig som skal oppnevnes, kan dermed i seg selv bli et konflikttema mellom partene. Dersom det er et mål at partene skal inngå et forlik, er det viktig at partene i den sakkyndiges erklæring framstår som like gode. Forskerne påpeker imidlertid at dersom den sakkyndige legger opp til en konfliktdempende rapport, uten anbefalinger, kan det få alvorlige konsekvenser for barnet dersom skadelige forhold ikke tillegges tilstrekkelig vekt. Når det gjelder rapportens gjennomgang av de sakkyndiges arbeid i barnefordelingssaker, kan jeg ikke se(presidenten klubber) (presidenten klubber)