trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-04-30:
Stortinget åpnet i Innst. S. nr. 255 for 2001-2002 for at private kan bygge fengsler etter myndighetenes spesifikasjoner. I St.prp. nr. 1 for 2002-2003 går det fram at det både for Bergen fengsel og Halden fengsel legges opp til en prosess med åpen anbudsrunde etter at myndighetene har gjennomført prosjektering og fastsatt nærmere spesifikasjoner. Konkurranseutsetting på bygging av fengsler er nytt både for departementet og for Statsbygg. Privat finansiering av offentlige prosjekter går ofte under betegnelsen Offentlig Privat Samarbeid – OPS. OPS kan opptre i forskjellige varianter avhengig av bl.a. grad av innflytelse på sluttproduktet og ansvars- og risikofordeling mellom privat aktør og det offentlige. Dersom intensjonene i en fullverdig OPS-modell skal innfris, må anbudet gå ut tidlig i prosjekteringsfasen med gode funksjonsbeskrivelser. Hensikten er da at privat aktør får innovasjonsmuligheter bl.a. på anleggets materialvalg m.m. Leietaker vil ved en slik modell også kunne legge en betydelig del av ansvar og risiko til den private aktøren. Forsinkelsen som representanten Gjul viser til, kan ha sammenheng med at bruk av den nevnte OPS-modell ville kunne ha ført til en del forsinkelse, fordi man da på gitte vilkår måtte ha omarbeidet løsningsbeskrivelsene, som er vanlig på statlig finansierte prosjekter, til funksjonsbeskrivelser. Prosjektet har imidlertid kommet til et stadium der forprosjekt er lagt fram. Departementet sluttfører i disse dager valget av modell for finansiering av Halden fengsel – og for så vidt også for Bergen fengsel. Det vil i denne sammenheng bli tatt hensyn til både ønsket om at man skal ha konkurranseutsetting, og ønsket om å unngå forsinkelse i prosjektet. Ved å bruke det forprosjektmaterialet som allerede er utarbeidet som anbudsmateriale, vil prosjektet kunne holde den tidsplan som det nå er lagt opp til.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-04-30:
Til det første spørsmålet: Enhver framrykning er avhengig av en budsjettprosess, og konkurranseutsettingen har til hensikt å få kostnadseffektive løsninger. Når det gjelder soningskøene, analyserer vi dem fortløpende, og prioriteringene til soning er veldig klare. Det er varetekt, i den sammenheng også rettshåndhevelsesarrest, og det er personer som begår alvorlig kriminalitet, gjengkriminalitet og voldsdømte. Vi har lagt opp til en systematisk rapportering for å sørge for at de personer politiet ønsker å bringe inn, faktisk blir brakt inn. Slike tilfeller som her er nevnt, prøver vi nå å fange opp ved gode rapporteringsrutiner, både i kriminalomsorgen, i politiet og tett mellom politiet og kriminalomsorgen. Vi får jevnlige rapporter om det. Jeg vil i revidert nasjonalbudsjett og også i senere budsjettarbeid komme tilbake med en beskrivelse av situasjonen og fortelle om de tiltak som vi vil fremme.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-04-30:
Jeg skal ikke prøve å fortolke Fremskrittspartiet. Men slik jeg har forstått dem, ønsker de på dette punkt å presse fram en kostnadsbevissthet ved bygging i tillegg til den som alltid skal ligge ved tradisjonell statlig finansiering, og at selve konkurranseutsettingen har det som formål. Man skal ha ting som er brukbart til formålet, og som ligger i myndighetenes spesifikasjoner etter straffegjennomføringsloven, men man skal sørge for at det er kostnadsbevissthet ved alle andre sider av prosjektet. Det er slik jeg har oppfattet hensikten, og det er på det grunnlag det også er inngått en avtale mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet. Da må vi gjøre det vi kan for å sørge for at vi får mest mulig av kostnadene på bordet og får ryddet av veien de kostnadene som ikke er nødvendige for å føre den politikken som har Stortingets tilslutning i henhold til straffegjennomføringsloven. Jeg oppfatter Fremskrittspartiet slik at de ønsker å få valuta for pengene, og det synes jeg er et sunt og riktig prinsipp.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-04-30:
Innledningsvis viser jeg til mitt svar til representanten i spørretimen den 19. mars 2003, der jeg framholder at drosjesjåførens brudd på vegtrafikklovens bestemmelser i 1998 og den voldsepisoden hun ble utsatt for i 2000, er to saker uten sammenheng. Det er i samsvar med loven at personer blir innkalt til soning når det ikke lykkes å få inndrevet utestående bøter. Det er dette som ligger i uttrykket subsidiær fengselsstraff. Dersom man unnlater å møte til soning etter innkalling, vil det være nødvendig for å gjennomføre den ilagte straff at politiet etter pågripelsesordre avhenter botlagte for soning. Politidirektoratet opplyser at det var det som skjedde i dette tilfellet, i henhold til alminnelig praksis ved avhenting av bøtesonere. I forbindelse med innkallingen blir det rutinemessig gitt opplysninger om at manglende frammøte vil kunne medføre pågripelse. Botlagte ble først oppsøkt av en sivil polititjenestemann, og det var først da hun motsatte seg å bli med ham frivillig, at uniformert patrulje ble tilkalt og hun ble pågrepet. Ut fra de opplysninger jeg har fått fra Politidirektoratet, har politiet fulgt de rutiner som gjelder for iverksettelse av subsidiær fengselsstraff. Maktanvendelsen synes heller ikke å være uforholdsmessig ut fra de varsel hun tidligere hadde fått. Ettersom denne sak formelt sett er uavhengig av den sak drosjesjåføren selv anmeldte, har politiet derfor slik sett ikke opptrådt kritikkverdig. Men jeg må erkjenne at politiet med fordel kunne ha brukt noe mer skjønn i saken. Saken er svært spesiell. Jeg regner med at både voldssaken og bøtesoningssaken var godt kjent på Drammen politistasjon. Politimesteren har tidligere gått ut i media og beklaget at voldssaken ikke har blitt bedre fulgt opp. Drosjesjåføren opplyser selv i media at hun selv ikke var blitt kjent med at anmeldte nå var blitt avhørt. Som justisminister er jeg opptatt av at vi tar voldsofferets situasjon på alvor. Jeg har stor forståelse for at et voldsoffer føler det som krenkende når en anmeldelse for vold ikke følges opp av politiet. Det hadde derfor vært gunstig dersom drosjesjåføren var blitt kjent med at politiet nå hadde fulgt opp saken før politiet gikk til pågripelse. Det ville formodentlig kunne ha fått betydning for drosjesjåførens vilje til å gjøre opp vegtrafikkboten.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-04-30:
Jeg må holde meg til de meldinger og rapporter jeg får fra politiet, og det har jeg fått i denne saken også. Jeg har tidligere kommentert de to sakene, og jeg vil gjerne sitere meg selv siden representanten ikke tok det med. Jeg sier at «jeg må erkjenne at politiet med fordel kunne ha brukt noe mer skjønn i saken». Og da viser jeg spesielt til voldssaken. Det forhold at voldsofferet skulle ha fått vite at det var foretatt avhør av den som hadde utøvd vold mot henne, synes jeg ville vært et selvstendig, viktig poeng. Det framgår at hun ikke har fått informasjon om det. Så antar jeg, fordi jeg ikke kjenner vedkommende, og heller ikke skal gjette noe, at hvis hun hadde fått slik informasjon, så ville det muligens ha ført til et annet forhold til boten. Jeg sier veldig sterkt at når mennesker har vært utsatt for vold, slik situasjonen er her, og som er beskrevet i forrige spørretimerunde, så skal man ta dette på alvor. Jeg antar at situasjonen er såpass oversiktlig at kunnskap om at avhør var blitt foretatt, kunne det vært mulig å formidle til personen som omtales i denne spørretimesammenhengen.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2003-04-30:
Jeg kan ikke kommentere enkeltheter. Det er slik at jeg er verken politimester i Søndre Buskerud eller politidirektør. Jeg må stole på at de som er satt til å gjøre en jobb, gjør jobben bra. Men det jeg fastholder, er at jeg regner med at både voldssaken og bøtesoningssaken var godt kjent ved Drammen politistasjon, og jeg forholder meg også til det selvstendige faktum at politimesteren tidligere har gått ut i media og beklaget at voldssaken ikke var blitt bedre fulgt opp. På det grunnlag, som jo er offentlig kjent, synes jeg at det hadde vært et selvstendig poeng at man skulle gitt informasjonen. Det sier jeg her, og det mener jeg. For jeg tror at for folk som kommer i den situasjonen som her er beskrevet, der man opplever at man selv skal gjøre opp for seg for noe, men samtidig opplever at det ikke nødvendigvis skjer på et annet område, er det nettopp av betydning å vite at det man er utsatt for som voldsoffer, faktisk følges opp. Så vet vi fra forrige spørretime at det har vært trøbbel fordi vedkommende har vært ute av landet, men da han kom tilbake til landet, reagerte man, og da er det veldig viktig at informasjon gis. Det har jeg sagt i det første svaret, og det gjentar jeg.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Det vises til artikler i avisene Drammens Tidende og VG 24. april 2003. I artiklene omtales en kvinnelig drosjesjåfør som i mars 2000 ble utsatt for grov vold der gjerningsmannen pr. i dag ikke er «bak lås og slå». Politiet har nå imidlertid på en brutal måte innbrakt kvinnen for en fartsbot. Hva synes statsråden om politiets fremgangsmåte da man hentet inn kvinnen, og mener statsråden at politiet har fulgt opp hans signaler til Stortinget i denne saken?»
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
Jeg vil takke for svaret. Jeg oppfatter at det er en divergens mellom justisministerens beskrivelse av det som skjedde på Bragernes torg den 24. april, og de vitnebeskrivelser og avisoppslag som jeg har lest og fått. Den 24. april ble altså drosjesjåføren Kirsten Schei lagt i jern på Bragernes torg i Drammen foran øynene på måpende taxikollegaer og publikum. Hun ble dratt ut av bilen av fire politifolk – to av politifolkene var i sivil, men nektet likevel å legitimere seg. Kirsten Schei er til stede her i dag. Hun er en dame på 1,66 m og veier 48 kg – altså en meget spedlemmet liten dame. I tillegg vet politiet meget godt at hun har en alvorlig ryggskade etter voldsepisoden for tre år siden. Hun slo opp denne ryggskaden som følge av politiets brutale behandling. For øvrig er hun også så spedlemmet og liten av vekst at håndjernene falt av i politibilen. Jeg spør justisministeren om han synes at politiets handlekraft i denne saken er god, og at dette er måten å behandle voldsofre på.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
For å ta tak i dette siste, så deler jeg det synet statsråden gir uttrykk for. Etter det jeg har fått opplyst, skal avhøret ha skjedd den 31. mars. Likevel er det først denne uken at Scheis advokat har fått den informasjonen han har krav på umiddelbart etter avhøret, og avhøret har da blitt kjent gjennom pressen. Bakgrunnen skal i henhold til etterforskeren ha vært at det har vært påske – ved Drammen politistasjon har man altså påskeferie fra 31. mars til 28. april. Med slike påskeferier er det ikke rart at man ved dette kammeret har en av landets laveste oppklaringsprosenter. Vi har også lest i lokalavisen om opprør blant tjenestemennene ved kammeret. Hva vil statsråden gjøre for å rydde opp i forholdene ved ledelsen av kammeret i Drammen, og hvordan reagerer han på påskeferie i én måned ved et politikammer?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
Jeg har følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Sosial- og helsedirektoratet anbefaler overfor Helsedepartementet at flere rusmisbrukere bør få metadonbehandling. Vil statsråden følge opp denne velbegrunnede anbefalingen fra Sosial- og helsedirektoratet?»
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
Jeg takker helseministeren for svaret, som jeg oppfatter som relativt positivt. Men jeg vil også bemerke at feil bruk av medikamenter i alle sammenhenger er livsfarlig. All forskning på metadon er entydig. Metadonbehandlingen er effektiv. Den fører til færre overdoser, reduserer kriminalitet og gjør livet til rusmiddelmisbrukerne bedre. Så langt jeg vet, har vi i dag under behandling med metadon eller Subutex ca. 1 800 brukere, mens det ut fra behovet etter mitt skjønn burde vært minst 5 000. Det er lang ventetid på behandling og et altfor stort byråkrati rundt opptaket. Jeg er glad for at helseministeren vil fjerne 25-årsregelen som eneste regel, men fortsatt er regelverket komplisert, tungvint å praktisere og oppleves som å være i motstrid til brukeren som søker behandling. Mitt oppfølgingsspørsmål går da ut på: Bør ikke pasienter med rusmisbruksdiagnose ha den samme rett og enkle tilgjengelighet til behandlingsapparatet som alle andre pasienter i dette landet?
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
Jeg takker igjen helseministeren for svaret. Jeg er enig i denne evalueringen som skal gjøres, men det er ikke likegyldig hvem som skal foreta den. Vi har også motkrefter mot denne form for behandling av rusmiddelmisbrukere, så jeg vil nøye følge med på hvem som oppnevnes til å gjøre denne evalueringen. En rapport fra Trondheim nylig påviste at syv unge mennesker døde av overdose mens de ventet på metadonbehandling. Det ble i samme rapport opplyst at ventetiden for metadon i Trondheim pr. dags dato er på over to år. Kan helseministeren akseptere denne diskrimineringen i norsk helsevesen av de narkomane og dermed opprettholde det relativt høye tallet på overdosedødsfall vi i øyeblikket har i landet?
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
Sosial- og helsedirektoratet har på oppdrag fra Helsedepartementet gjennomgått regelverket for legemiddelassistert rehabilitering, LAR. I denne sammenheng har direktoratet understreket viktigheten av å satse videre på denne særskilte behandlingsformen. Det er dokumentert at LAR reduserer misbruk av illegale opiater, reduserer frafall i behandling, reduserer kriminalitet og hindrer dødsfall. Det er derfor viktig at de rusmisbrukere som kan nyttiggjøre seg en slik behandling, får adgang til den. Jeg vil derfor om kort tid sende ut et presisert rundskriv om legemiddelassistert rehabilitering, der intensjonene i tidligere rundskriv kommer tydeligere fram. Blant annet vil jeg presisere at nedre aldersgrense på 25 år ikke skal være absolutt, men inngå i en helhetsvurdering. Dette fikk jeg for øvrig støtte for i Stortinget i forbindelse med behandlingen av Dokument nr. 8:20 for 2002-2003. Dette nye rundskrivet opprettholder hovedreglene i gjeldende rundskriv, men vil fokusere på at det også skal ligge en samlet vurdering til grunn for inntak til LAR. Det er etter mitt syn avgjørende at inntakskriteriene på denne måten forstås ut fra et slikt helhetsperspektiv. Det er grunn til å tro at en slik presisering også gir flere misbrukere muligheten til å starte opp med legemiddelassistert rehabilitering. Det er imidlertid kun en kortsiktig strategi i forhold til en mer helhetlig gjennomgang av legemiddelassistert rehabilitering. Sosial- og helsedirektoratet foreslår i den aktuelle tilrådingen til departementet en mer omfattende revidering av regelverket knyttet til LAR. Jeg har varslet overfor Stortinget at vi arbeider med en uavhengig, helhetlig evaluering av hele ordningen. Denne evalueringen har Stortinget tidligere gitt sin tilslutning til, i forbindelse med behandlingen av St.prp. nr. 1 for 2002-2003. Det vil ikke være en evaluering som undersøker effekten av de aktuelle medikamentene som brukes i LAR. Den kjenner vi. Det vil snarere være en undersøkelse av de ulike modellene for LAR, og organiseringen, og hvordan de øvrige rehabiliterende tiltakene fungerer. Vurderingen av en eventuell, omfattende endring av regelverket vil bli sett i lys av denne forestående gjennomgangen. Det er viktig at man i disse spørsmålene får et sikkert grunnlag å fatte beslutninger på. Sosial- og helsedirektoratet understreker også sterkt i sin gjennomgang behovet for kontroll av utlevering og forskrivning av de aktuelle medikamenter: «Metadon og Subutex er sterkt avhengighetsskapende legemidler, og ukritisk forskrivning er assosiert med overdoser. Det er derfor nødvendig med en kontrollert utlevering av disse medikamentene i tråd med den eksisterende utleveringsforskriften.» Rapporter viser at det har vært en økning av tilfeller der metadon er en faktor i forbindelse med overdosedødsfall. Det er derfor viktig at vi ikke firer på kontroll idet vi åpner for flere brukere av LAR. Det er samtidig avgjørende at brukerne som tas inn i LAR, får god hjelp og assistanse fra flere og ulike tjenester – på tvers av sektorer og etater.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
La meg først minne representanten Alvheim om at denne regjeringen faktisk i flere runder har foreslått og fått vedtatt en økning av kapasiteten når det gjelder legemiddelassistert rehabilitering, nettopp for å ta unna køer. Det har resultert i et høyere antall brukere enn det representanten Alvheim nå refererte til. Det som imidlertid er min intensjon i tillegg til å presisere at nedre aldersgrense ikke skal være absolutt, men inngå i en helhetsvurdering, er å få foretatt en ekstern evaluering av alle sidene ved apparatet rundt legemiddelassistert rehabilitering. Vi kom sent i gang i Norge, men når det først ble bygd opp, ble det bygd opp ganske raskt. Slik evaluering vil jeg foreta før jeg gjør en mer omfattende endring. For øvrig vil jeg vise til de rusreformene Regjeringen har lagt fram for Stortinget og dels har fått vedtatt.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
Jeg har gjennom både ord og handling vist at jeg er opptatt av å redusere ventetiden, og jeg er ikke minst opptatt av å sette inn et samlet sett av tiltak for å redusere antall overdosedødsfall. Det dreier seg om LAR, men det dreier seg også om lavterskelhelsetiltak, som har vist seg å være meget effektive, og vi har nylig fordelt 42 mill. kr på 27 kommuner i landet til å bygge opp slike tiltak. Når det gjelder spørsmålet om legemiddelassistert rehabilitering, kan jeg ikke se at det at vi har et kontrollert forskrivnings- og utleveringsopplegg, skal være uttrykk for noen diskriminering av denne brukergruppen. Det er rett og slett ut fra et faglig grunnlag, fordi man ser at metadon alene, Subutex alene, ikke er løsningen, det må være integrert i et samlet oppfølgings- og rehabiliteringsopplegg.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
Helsedepartementet sendte 24. januar i år ut et høringsbrev med forslag til forskrift om salg av visse reseptfrie legemidler utenom apotek. Denne reformen er en oppfølging av Regjeringens forpliktelser i Sem-erklæringen. En adgang til slikt salg antas å bedre publikums tilgjengelighet til disse produktene, samtidig som det legger til rette for økt priskonkurranse. Imidlertid framgår det av høringsforslaget at salg utenom apotek bare vil kunne skje i den grad dette ikke utsetter forbrukerne for helsefare. Dette er et viktig hensyn, som har ført til forslag om flere ulike restriksjoner i forhold til salgsmodell og utvalg av preparater. Sikkerheten må settes i høysetet. Derfor vil det være god grunn til å operere med et forsiktighetsprinsipp i denne saken. Det er bedre å være føre var enn å reagere først når skaden oppstår. Jeg vil minne om at salgsordningen er foreslått evaluert etter to år. I forslaget presiseres det at apotek fremdeles skal sikre befolkningen tilgjengelighet til legemidler. Dette omfatter også reseptpliktige legemidler unntatt reseptplikt for minstepakninger, slik at bl.a. smertestillende legemidler fremdeles skal være å få kjøpt i apotek uten resept. I høringsforslaget er det lagt opp til at slike legemidler også kan selges andre steder enn i apotek, men det forutsettes at de samme begrensningene for antall pakninger som gjelder for salg fra apotek, også skal gjelde for de nye utsalgene. Det skal derfor bare være mulig å kjøpe én minstepakning pr. kunde. Signaleffekten av forsiktig omgang med legemidlene vil slik kunne opprettholdes. Statens legemiddelverk har lagt til grunn at det vil være forsvarlig å selge minstepakninger av bl.a. smertestillende legemidler utenom apotek så fremt den foreslåtte salgsmodellen legges til grunn. Jeg ber om forståelse for at jeg ikke kan gi endelig svar når det gjelder den framtidige reguleringen, før departementet har gjennomgått og vurdert høringsinstansenes merknader til forslaget. Det er trolig mange og ulike oppfatninger av saken. Høringsfristen utløp 23. april i år, og det er derfor for tidlig å konkludere endelig.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
La meg igjen fastslå at de samme begrensningene i forhold til antall pakninger osv. som gjelder for salg fra apotek, også skal gjelde for de nye utsalgene. Her vil det bli lagt til grunn en likebehandling. La meg også understreke at under utformingen av det forslaget som har vært på høring, har departementet hatt nær kontakt med de underliggende faginstanser, i første rekke Statens legemiddelverk og Helsetilsynet. De forslag som er fremmet, vurderes av faginstansene som forsvarlige, hensyn tatt til det sikkerhetskravet som må være overordnet hensynet til økt konkurranse og lavere priser. Jeg mener derfor at det er en god avbalansering av disse hensynene i høringsforslaget. Men de synspunkter som er kommet fram i høringen, skal selvfølgelig vurderes før jeg trekker mine endelige konklusjoner.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
La meg først fastslå at det representanten Ballo nå konkluderer med som en konsekvens av denne reformen, nemlig at salget av de mest solgte legemidlene i hovedsak vil komme til å skje i dagligvarebransjen, er en konklusjon som savner ethvert grunnlag. Det som vi forventer vil skje, er at en større andel av salget vil skje utenfor apotek. Det vil utløse en konkurranse og et press på prisene. Det er noe av hensikten, i tillegg til å gjøre de sikreste og vanligste reseptfrie legemidlene mer tilgjengelige. Det er helt klart at hvordan dette slår ut i forhold til apotekbransjen, vil være en viktig del av den evalueringen som vi har lagt opp til når denne forskriften har fått virke i to år.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
La meg først understreke hvor viktig det er med telefonkontakt mellom pasient og pårørende, og omverdenen for øvrig, under et sykehusopphold. Det er også bakgrunnen for at pasienttelefoner etter hvert er i ferd med å bli en selvfølge i sykehusene. Jeg er kjent med at en rekke sykehus sliter med gamle systemer, der pårørende via et sentralbord ringer til vaktrommet i avdelingen, og hvor pleierne så må gå med beskjed og telefon til pasientene. Dette er tidkrevende, det er uhensiktsmessig, og det tar, ikke minst, pleiernes oppmerksomhet bort fra deres egentlige oppgaver i sykehuset. Den teknologiske utviklingen har gjort det mulig med pasienttelefoner ved hver seng i sykehuset. Dette forutsetter et telenettverk som slett ikke alle sykehusene har i dag. Den teknologiske utviklingen gjør det imidlertid også mulig og ønskelig med en større grad av integrerte tjenester ved pasientens seng, dvs. tjenester som omfatter bl.a. overvåking av pasientene og kommunikasjon mellom pasient og vaktrom i avdelingen, i tillegg til telefon. Et slikt nettverk er det ikke rimelig at pasienten skal betale, verken helt eller delvis. Med de mulighetene som helseforetakene nå har for låneopptak, og konsekvensene av at de skal følge regnskapsloven, er det også enklere å forklare og forsvare sammenhengen mellom en investering i et slikt nett på den ene siden og de forbedringene som dette innebærer i arbeidsmuligheter og dermed sikkerhet på den andre siden. Det jeg har sagt, gjenspeiler at jeg har klare forventninger til at helseforetakene gjennom utbygging av slike nett oppnår muligheter for en tilfredsstillende løsning i forhold til pasienttelefoner. Min oppfatning, som også kom til uttrykk i det nevnte programmet, er at en finner løsninger som gjør at det ikke skal koste mer å ringe til en pasient innlagt i sykehus enn hva det koster å ringe en telefonkiosk eller en mobiltelefon. Når det gjelder de konkrete avtalene som allerede er inngått, har jeg fått opplyst at det i de samme sykehusene er mulig å ringe til og fra ordinære telefonkiosker. Men jeg vil legge til for min egen del at jeg ikke ser det som en optimal løsning. Gjennom helseforetakene har vi for øvrig nå under etablering en felles, nasjonal innkjøpsenhet. Den vil ha som en av sine oppgaver å få på plass hensiktsmessige rammeavtaler også omkring telefoni. Erfaringene fra andre rammeavtaler viser at det er et hensiktsmessig verktøy for å få ned kostnadene, til fordel for alle som er involvert.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
Når det gjelder slike grunnleggende kommunikasjonstjenester som det å kunne ringe til sine pårørende og det å kunne følge med på nyhetene, så mener jeg at det i prinsippet ikke bør være andre løsninger og ordninger når man er innlagt på sykehus, enn det man har utenfor sykehus. Jeg forutsetter at helseforetakene på en egnet måte følger opp dette, slik at en får ordninger som er gode for pasientene, og som er håndterbare for helseforetakene innenfor de rammebetingelser de har.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2003-04-30:
Jeg tror representanten Gløtvold og jeg er helt enige i de prinsippielle synspunktene på dette. Hvis representanten Gløtvold med sitt tilleggsspørsmål nå forutsetter at statsråden skal foreta et pristilsyn i samtlige sykehus og følge opp der han synes at prisene er for høye, må jeg nok skuffe representanten. Det kommer jeg ikke til å gjøre. Jeg kommer ikke til å instruere foretakene på dette punktet, men jeg forutsetter faktisk at de, ut fra sitt ansvar og ut fra sin klare egeninteresse i å ha gode løsninger for pasientene, følger opp og finner tilpasninger som er fornuftige.
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-30:
«Regjeringen vurderer salg av reseptfrie legemidler utenfor apotek. En rekke preparater er i dag reseptfrie i minstepakninger ved salg fra apotek, mens det kreves resept for utlevering av større kvanta. Salg av disse preparatene i vanlig forretning uten resept vil umuliggjøre noen kontroll med antall tabletter som kjøpes, med økt fare for bivirkninger og forgiftning som en konsekvens av dette. Vil statsråden sikre at reseptbelagte medikamenter i minstepakninger unntatt fra reseptplikt fortsatt skal selges fra apotek?»
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-30:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har forståelse for at man ikke allerede nå kan forskuttere hva den endelige konklusjonen blir, før man har gjennomgått høringsuttalelsene. Men jeg har lyst til å påpeke at inntil begynnelsen av 1980-tallet hadde man salg av relativt store kvanta enkeltpreparater uten reseptplikt i apotek. Acetylsalisylsyre er et eksempel på det. Så langt jeg har forstått, fikk man en restriksjon på omsetningen ved at det ble reseptfritak for et mindre kvantum av en del tabletter, mens det til gjengjeld ble reseptplikt for større kvanta. Samtidig fikk man en omlegging når det gjaldt paracetamolpreparater. Men dette skjedde i en samlet forståelse av at det er nødvendig å kontrollere legemiddelmarkedet og ha mulighet for forbrukerinformasjon ved utlevering av ikke-reseptpliktige preparater. Når en god del av de preparatene vi her snakker om, altså acetylsalisylsyre, paracetamol og en del andre smertestillende preparater, skal ut i forretningene, forsvinner den informasjonsmuligheten som forelå tidligere. Ser statsråden det betenkelige i at informasjonen blir borte?
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2003-04-30:
Med bakgrunn i de erfaringer man gjorde på begynnelsen av 1980-tallet når det gjaldt bivirkninger hos barn ved bruk av acetylsalisylsyre, kan det virke som om det er grunn til å vise særlig aktpågivenhet med pakninger som skal gis til barn, for informasjon er da særlig viktig. Jeg har lyst til å påpeke et annet forhold. Hvis man ser på – og dette er tall fra Legemiddelindustriforeningen – de 20 mest solgte preparatene ved norske apotek ut fra antall pakninger, er 12 av dem, så langt jeg kan se, preparater som vil kunne berøres av denne endringen på en slik måte at salget i all hovedsak vil skje via forretning og ikke via apotek. Det er nærliggende å tenke seg at apotek som skal søke å ha et overskudd gjennom det samlede salget, vil ha betydelig tap av inntekter knyttet til de preparatene som da vil bli solgt andre steder. Dette vil kunne ha ringvirkninger med hensyn til det å kunne drive apotek, spesielt på mindre steder hvor næringsgrunnlaget i utgangspunktet kanskje er sparsomt. Har statsråden synspunkter på det?
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-30:
Jeg vil stille helseministeren følgende spørsmål: «I NRK-programmet «Forbrukerinspektørene» 23. april 2003 ble det opplyst at sykehuspasienter enkelte steder må betale svært mye for telefontjenester. I ettertid er det også opplyst at fjernsynstilbudet ved enkelte sykehus er veldig kostbart. En slik økonomisk merbelastning for sykehuspasienter kan ikke være akseptabelt, og hva vil statsråden gjøre for å rette på forholdene?»
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-30:
Jeg takker helseministeren for svaret, som jeg finner veldig positivt. Jeg synes det er veldig bra at helseministeren understreker at det ikke er rimelig at pasientene skal være med og betale ekstrakostnader for telefontjenester, og at man så fort som mulig vil gjøre noe slik at denne ordningen blir tatt vekk. Det er urimelig at ikke minst barn og eldre, bl.a. eldre som blir innlagt på sykehus direkte fra sykehjem og har veldig liten betalingsevne, skal være med og betale så høy pris for å ha kontakt med familie og pårørende. I en del tilfeller er det også slik at folk blir raskt og uventet lagt inn på sykehus og må ordne en del ting via telefon for å kunne få ting til å fungere mens de er på sykehus. Jeg håper at helseministeren så snart som mulig tar tak i dette, slik at det finnes endringsordninger her raskt, hvor det ikke er slike priser som man har fått opplyst fra enkelte sykehus, på 60–100 kr pr. halvtime for utgående og inngående samtaler. Når det gjelder fjernsynsdekningen, har jeg lyst til å høre hva helseministeren har å si til det at det er satt priser på f.eks. bare å se TV-nyhetene.
Ola D. Gløtvold (Senterpartiet), 2003-04-30:
Jeg er glad for det prinsippielle synet, og håper at dette blir ordnet raskest mulig. Jeg er enig i at det er et grunnleggende behov å kunne følge med på hva som skjer i verden utenfor sykehusveggene når en er inneliggende pasient. Og det er spesielt de sengeliggende pasientene og langtidspasientene som jeg er bekymret for, som må få et tilbud, slik at de skal kunne følge med på hva som skjer ute. Det er en del av de grunnleggende behov som har med trivsel og velferd å gjøre, og som kanskje også bidrar til at hele sykehusoppholdet blir mer positivt og går raskere enn om man ikke får disse behovene dekket. Jeg håper at helseministeren tar kontakt med de institusjoner som har veldig høye priser på dette i dag, og at en får endret dette raskest mulig.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
Jeg har et spørsmål til utdannings- og forskningsministeren: «I merknad til statsbudsjettet for 2003 for kirke-, utdannings- og forskningskomiteens rammeområder uttalte et flertall om fullfinansiering av Kvalitetsreformen: «Flertallet forutsetter at Regjeringen følger utviklingen nøye, med sikte på at det ikke skal være tvil om at Regjeringen følger opp følgende flertallsmerknad fra Innst. S. nr. 337(2000-2001) (fra Kristelig Folkeparti, Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Venstre) (2000-2001) (fra Kristelig Folkeparti, Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Venstre) Hvordan følger Regjeringen opp dette?»
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
Jeg takker for svaret. Det er riktig som statsråden sier, at det er midler til oppstart. Men alle har vel den forutsetningen at vi skal komme lenger enn oppstart, at vi skal komme i fullt inngrep med hele reformen, altså få en full gjennomføring. Der er det gjennomført flere beregninger, blant annet fra Universitets- og høgskolerådet, som peker på hvilke midler som må til til en full gjennomføring av reformen, og også det forhold at det faktisk er knyttet til oppstartaktivitet i inneværende budsjettår, altså 2003, hvor det er et budsjettetterslep på grunn av manglende inndekning av pris-, lønns- og pensjonsutgifter. Etter det jeg kjenner til, er departementet og statsråden vel kjent med regnestykkene i disse beregningene. Kan statsråden svare på om det er innsigelser til beregningsgrunnlaget både knyttet til det som skal til for å gjennomføre reformen fullt ut, og knyttet til de manglende lønns- og priskompensasjonsmidler for 2003?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2003-04-30:
Da er det vel også slik at hvis man drar med seg denne underdekningen knyttet til pris- og lønnskompensasjon for 2003, som det synes å være enighet om når det gjelder beløpsstørrelse, videre til 2004, som skal være et universitetsår med fullskaladrift av Kvalitetsreformen, så vil det faktisk mangle betydelige midler i forhold til det som trengs for full gjennomføring, hvis man ikke får en kompensasjon i 2004 som dekker både 2003 og 2004. Jeg skal ikke avkreve noen budsjettrøping her, men bare peke på at det er fare for at det kan mangle penger, og det kan ha to virkninger. Den ene er at en full implementering blir med dårlig kvalitet, den andre at kvalitetsreformen begrenses til første studieår, og at videre arbeid stopper opp. Jeg går ut fra at departementet og statsråden ikke er interessert i noen av de to alternativene, så jeg tolker svaret som en bekreftelse på en positiv vilje til å finne en løsning.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-30:
I arbeidet med budsjettforslaget for 2003 la Regjeringen vekt på å prioritere midler til gjennomføringen av Kvalitetsreformen, og jeg mener det i 2003 er bevilget tilstrekkelig med midler til at Kvalitetsreformen kan iverksettes. Dette er for øvrig et syn Universitets- og høgskolerådet ser ut til å dele med meg. Vedrørende finansiering av Kvalitetsreformen neste år er dette et spørsmål Regjeringen vil komme tilbake til i sitt budsjettforslag for 2004. Representanten Sortevik tar i sitt spørsmål også opp finansierings- og budsjetteringssystemet i universitets- og høgskolesektoren. Finansieringssystemet er til en viss grad resultatbasert, og er i tråd med de føringer Stortinget har lagt i behandlingen av stortingsmeldingen om Kvalitetsreformen og senere budsjetter. Hensikten med finansieringsmodellen er blant annet å oppmuntre universitetene og høgskolene til å sørge for at studentene i større grad lykkes med å gjennomføre studiene og til å premiere forskningsresultater av dokumentert kvalitet. Jeg vil understreke at 2003 er det første budsjettåret da denne finansieringsmodellen har effekt på de økonomiske rammene til institusjonene, og det kreves mer tid og erfaring for å vurdere hvordan modellen fungerer. Som opplyst i budsjettframlegget for 2003 arbeider departementet med å komme fram til bedre indikatorer for å måle forskningsresultater, og departementet vil når finasieringssystemet har fått virke noe lenger, foreta en helhetlig gjennomgang og vurdere de virkninger systemet har.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-30:
Jeg kan bekrefte at vi har en meget åpen og konstruktiv dialog med Universitets- og høgskolerådet når det gjelder behovet for omstillingsmidler og midler i sektoren i det hele tatt. Og om vi kanskje ikke er enige på hvert eneste komma, så ble vi ganske enige om hvorledes vi skulle tolke de ulike beregningene forut for at vi la frem inneværende års statsbudsjett, og vi har som målsetting at vi også skal ha det samme fortolkningsgrunnlaget og den samme forståelsen av tallene forut for neste års statsbudsjett. Reformen skal implementeres fullt ut fra høsten 2003. Universitets- og høgskolerådet mener at det er tilstrekkelig med midler for å igangsette denne implementeringen. Så har de kommet med ønsker når det gjelder neste års statsbudsjett. Det går vi selvfølgelig inn i og tar med oss inn i budsjettbehandlingen for 2004. Så er det et særskilt spørsmål knyttet til dette med lønnskompensasjon. Det er slik at i det tredje budsjettåret med nettobudsjettering blir man kompensert for forventet lønns- og prisvekst. Det skjer for universitetene nå. Det er et kutt på 140 mill. kr, og jeg kan ikke erindre at det er noen uenighet om det tallet mellom Universitets- og høgskolerådet og departementet.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-30:
Jeg tror ikke man skal gå altfor langt i å tolke det slik. Man må se på dette spørsmålet om Kvalitetsreformen og gjennomføringen av den og behovet for omstillingsmidler som et litt annet spørsmål. Man kan si at denne manglende kompensasjonen er en effekt av kombinasjonen av nettobudsjettering og den gjeldende organisasjons- og tilknytningsform som universitetene pr. i dag har. Det betyr at man blir forhåndskompensert for en forventet pris- og lønnsutvikling og ikke etterkompensert. Hvis man skulle fulgt det mønsteret at man nå skulle bli kompensert i ettertid, måtte det samme prinsipp gjøres gjeldende dersom lønns- og prisutviklingen ble lavere enn forventet. Det vil jeg gå ut fra at ingen i sektoren eller ingen representanter for opposisjonen ville ha krevd. Med en annen organisasjonsform derimot ville dette ikke vært det samme problemet. Så dette er på en måte en effekt av at man er nettobudsjettert og samtidig forvaltningsetater med særskilte fullmakter. Man kan si det er en beklagelig systemeffekt, men den ligger der og må ses litt isolert fra kvalitetsreformen og gjennomføringen av den.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-30:
Som representanten Skjælaaen viser til, ble det på slutten av 1990-tallet gjennomført en levekårsundersøkelse som kartla ulike sider ved studentenes levekår og forbruksmønstre. Undersøkelsen ble utført av Statistisk sentralbyrå på oppdrag fra departementet og Nasjonalt kontaktforum for læringsmiljø. Gjennom Kvalitetsreformen er lærestedenes ansvar for studentenes læringsmiljø skjerpet og presisert. Den reviderte universitets- og høgskoleloven slår nå fast at institusjonene har ansvaret for det fysiske og psykiske læringsmiljø. Det er lagt opp til at lærestedene skal ha det overordnede ansvaret for læringsmiljøet, mens studentsamskipnadene skal ha det operative ansvaret for studentvelferden. Samskipnadene vil følgelig ha et ansvar når det gjelder utbyggingen av studentboliger og andre forhold som gjelder studentenes velferd, som også representanten er inne på i sitt spørsmål. I St.meld. nr. 27 for 2000-2001 ble det varslet en ny undersøkelse om studentenes levekår, etter at den nye utdanningsstøtten er innført og reformene i utdanningssystemet er på plass. I en slik undersøkelse vil studentenes levekår og hvordan de har det i sin studiehverdag være i hovedfokus. Jeg er følgelig enig i at det bør gjennomføres en ny levekårsundersøkelse, og tar sikte på at denne undersøkelsen blir satt i gang i 2004.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-30:
Jeg er veldig enig i det som her indirekte indikeres, at det å ha kunnskap om status og hva som fører til forbedringer, er veldig lurt før man iverksetter tiltak, og da er dette én måte å skaffe seg slik kunnskap på. Jeg er helt enig i det som representanten her indikerer, at det er såpass store endringer og omstillinger som skjer i forbindelse med Kvalitetsreformen, at det er spesielt nyttig å få kunnskap etter at den er innført. Det er for øvrig bakgrunnen for at jeg ikke setter i gang dette enda tidligere – for det har jo vært diskutert. Jeg tror vi bør ha litt erfaring med de reelle virkningene av kvalitetsreformen og den nye utdanningsstøtten før vi kan få noen verdifull informasjon gjennom en slik levekårsundersøkelse. Så jeg deler i og for seg oppfatningen at kunnskap om status, kunnskap om hva som fører til forbedringer, er viktig, og at kvalitetsreformen i seg selv kan begrunne at vi, litt etter at den er innført, gjennomfører en slik undersøkelse. Det kan også være interessant – hvis jeg kan legge til det – at det i et videre perspektiv gjennomføres studier i europeisk sammenheng. Det kan være interessant i internasjonaliseringens tidsalder å se hvordan det står til i Norge vis-à-vis andre land.
Kristin Clemet (Høyre), 2003-04-30:
Jeg kan bare føye til at EU gjennomførte en tilsvarende undersøkelse i 2000. Man vurderer nå om man skal gjennomføre en ny undersøkelse, og da vil vi vurdere om det er noe vi kan så å si henge oss på.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-04-30:
«En målsetting med Kvalitetsreformen er å bedre studentenes arbeidssituasjon. Det er imidlertid opplagt at også andre faktorer påvirker studiesituasjonen, bl.a. studentenes økonomi, bosituasjon, helse og karakterpress. For å kunne sette inn målrettede tiltak er det nødvendig å ha kunnskap om hvordan studentene faktisk har det. Imidlertid er det ikke foretatt noen kartlegging av studentenes livssituasjon siden 1997. Vil statsråden ta initiativ til at det gjennomføres en ny levekårsundersøkelse blant studenter?»
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-04-30:
Jeg takker for svaret, og jeg synes det er veldig positivt at utdanningsministeren vil ta ansvar for å få i gang en levekårsundersøkelse for studentene. Det er klart at det i forbindelse med Kvalitetsreformen er mye i studentenes hverdag som kommer til å forandre seg – bl.a. ti måneders studieløp. Muligheten til å jobbe i løpet av studieåret vil jeg anta vil være redusert, fordi det rett og slett vil kreve mer av studentene å skulle være på studiestedet og følge obligatorisk undervisning osv. Så jeg synes det er veldig bra at utdanningsministeren ser dette og vil få i gang en levekårsundersøkelse. Mye av det som er knyttet til hvordan vi tenker studentene har det, går på synsing. Jeg tenker f.eks. på at Regjeringen bl.a. foreslo å kutte noe i forhold til studenthelsetjenesten i Oslo – nå tok jo Regjeringen det inn igjen. Det blir mye synsing om hvor vi skal sette inn tiltak i forhold til studentene. Kanskje utdanningsministeren kan si noe om det?
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-04-30:
Jeg takker statsråden igjen for svaret. Jeg synes de perspektivene som utdanningsministeren har på dette, er veldig bra. Jeg vet at det er foretatt levekårsundersøkelser blant studenter mange andre steder. Det er viktig at vi òg har det, nettopp fordi vårt utdanningssystem tilpasses det internasjonale systemet. Det skjer jo i sterkere grad i forbindelse med Kvalitetsreformen. Jeg har for så vidt ikke flere spørsmål å stille til statsråden, og takker for at hun vil følge opp og foreta en levekårsundersøkelse for studentene.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2003-04-30:
Flott!
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-04-30:
Jeg har et spørsmål til fiskeriministeren: «Det har den siste tiden framkommet opplysninger om at forskere mener at gytebestanden av torsk er 3 ganger større enn forutsatt, bl.a. i den framlagte strukturmelding. Regjeringen har tidligere fremmet flere forslag som alle har det til felles at de forutsetter at det er stor overkapasitet. Hvordan ser statsråden på de nye anslagene for gytebestanden, og rokker ikke disse ved fundamentale forutsetninger for de forslag som Regjeringen har kommet med i forhold til å redusere den såkalte overkapasitet i kystflåten?»
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-04-30:
Vi har i denne salen hørt fiskeriministerens uttalelse om at fisket har vært særdeles godt, og at det har gått så fort at det ikke er behov for periodisering av trålerne. Så vi har det altså fra fiskeriministerens munn at gytebestanden er vesentlig større enn hva den er foreslått av forskerne. Mitt spørsmål til fiskeriministeren blir da om det ikke er på tide at han innrømmer at vi har mer fisk tilgjengelig på kysten enn hva som var forutsatt av forskerne i Bergen.
Steinar Bastesen (Kystpartiet), 2003-04-30:
Jeg registrerer hva fiskeriministeren sier, men det underslår ikke det faktum at Fiskeridepartementet sier at vi har dårlig lønnsomhet i kystflåten. Hvis en sjark går på havet og har lønnsomhet av å gå på havet, så har sjarkfiskeren lønnsomhet. Men han har kanskje ikke lønnsomhet etter fiskeriministerens vurdering. Kan fiskeriministeren bekrefte at det er lønnsomt for båten når mannen i båten finner ut at det er lønnsomt – men altså ikke etter fiskeriministerens forutsetning?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-04-30:
«1880 Nummeropplysning etablerer ny virksomhet på Flisa i Hedmark. Det ble forespeilet nærmere 100 arbeidsplasser, men bl.a. grunnet manglende midler hos Aetat til å arrangere opplærings- og rekrutteringskurs er kun 25 ansatt. Ser statsråden det uheldige i at Aetat har så stramme rammer, og kan han foreta seg noe for å få fortgang i rekrutteringen av arbeidskraft til bl.a. denne virksomheten, slik at ledigheten kan gå ned?»
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-04-30:
Jeg takker for svaret. Jeg må si, og det tror jeg vi alle er enige om, at den type statlig virksomhet som faktisk bidrar til å få privat virksomhet i gjenge, også faller administrasjons- og arbeidsministeren lett for hjertet. Det som vil være kostnadskrevende for staten i mange år framover, velger man å nedprioritere. Mange har gitt uttrykk for at det er noe man har sans for. Disse midlene og denne drahjelpen som Aetat gir, vil i forhold til et veldig sårbart område når det gjelder sysselsetting – i det indre Østlandet er det kanskje det mest sårbare området, særlig i forbindelse med hva som skjedde med nedbemanning av Jordan – være den billigste måten å etablere nye arbeidsplasser på. Jeg må bare gjenta mitt spørsmål og min oppfordring til arbeids- og administrasjonsministeren, særlig på grunn av at dette er en billig løsning for staten, og fordi det er et område som er svært sårbart og har opplevd mye nedbemanning – vil Regjeringa vurdere å gå inn med ekstraordinære tiltak nettopp i denne regionen og for denne typen arbeidsplasser, som nettopp bidrar til å få et selvstendig næringsliv på beina?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-04-30:
Jeg takker for svaret. Jeg må si jeg synes den er bra, den innsatsen som gjøres, og den er viktig. Bare en liten oppfordring: Vi kan være enige med hverandre i forhold til føringene og i forhold til de virkemidlene som skal settes inn, men spørsmålet er jo om det er nok, og om det ene kurset som nå kommer, er tilstrekkelig. For disse folkene i det indre Østlandet og på Flisa er det maktpåliggende at man nettopp får liv i den virksomheten som nå etableres bl.a. på 1880, men også en del andre steder, så ikke dette blir deler av landet som faktisk nærmest vil ligge brakk. Jeg vil bare benytte sjansen til å oppfordre til ytterligere oppmerksomhet og innsats etter det sporet som er fulgt.
Victor Norman (Høyre), 2003-04-30:
La meg først presisere at det må være et overordnet prinsipp at bedrifter som etablerer seg, selv må ha hovedansvaret for å finansiere etableringen av egen virksomhet og herunder selv må ha hovedansvaret for å dekke kostnader til opplæring av personalet. Det betyr ikke at ikke Aetat har et ansvar, men Aetat har et ansvar overfor de arbeidsledige for å bidra til at de får de kvalifikasjonene som er nødvendige for at de skal kunne søke seg til ledige jobber. Men Aetats ansvar er altså ikke å dekke etableringskostnader for bedrifter, bare for å ha sagt det. I den konkrete saken har Aetat Flisa allerede gjennomført to AMO-kurs for å bidra til kvalifisering av arbeidssøkere med sikte på tilsetting ved etableringen av bedriften 1880 Nummeropplysning. Bedriften ble etablert i kjølvannet av nedbemanningen ved Jordan AS, og Aetat har vist klar vilje til å delta aktivt for å bidra til nyansettelser av arbeidsledige. Aetats medvirkning har vært avgrenset av de tildelte rammene og de faglige prioriteringene som Aetat har måttet foreta i hele fylket sett under ett. 1880 Nummeropplysning har anmodet om ytterligere midler til et tredje AMO-kurs. Med den nylige styrkingen av midler til Aetat som skjedde gjennom behandlingen av St.prp. nr. 44 for 2002-2003, har jeg fått opplyst at Aetat Hedmark vil gjennomføre minst ett nytt AMO-kurs i 2003, for å bidra til å øke rekrutteringen til 1880 Nummeropplysning. For øvrig gjør jeg oppmerksom på at det er i Aetats fullmakt å avgjøre konkrete saker om tildeling av tiltaksmidler innenfor de bevilgninger og prioriteringer som er gitt av storting og regjering.