Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2008-04-24:
Jeg takker for gode innlegg til redegjørelsen og oppfatter at den har tjent sin hensikt når det gjelder å utløse en debatt i salen. La meg først si at når jeg har omtalt at noe er mer «krevende», betyr ikke det at det automatisk blir mindre gjennomslag, men det er et forsøk på å beskrive at det terrenget vi skal gå gjennom, endrer seg. Det kan hende at vi da må endre arbeidsform, intensitet og ressurser, ikke bare fra Regjeringens side, men også fra Stortinget og fra andre deler av det norske samfunnet. Jeg tror disse redegjørelsene må være en blanding av nøktern beskrivelse av det EU vi ser, i tillegg til enkelte saker. Nå kommenterte representanten Vallersnes at han hadde lest mitt innlegg så øyet ble «stort og vått». Det er jo som regel en kompliment. I tillegg mente han det var fordi redegjørelsen var lang. Det kan da være med på å forklare at jeg ikke kunne nevne alle direktiver som ligger i pipe-line, som det heter. Helsedirektivet er et slikt viktig direktiv som vi nå har til observasjon, og jeg skal finne anledning til å komme tilbake til Stortinget med det på en egnet måte. Tjenestedirektivet har jeg ikke noe nytt å si om i forhold til det jeg har sagt tidligere. Og så merker jeg meg at det blir et økt fokus på datalagringsdirektivet, og det er positivt. Jeg vil advare mot at vi debatterer det direktivet ut fra forenklede bilder, om det er fra den ene eller den andre siden. Det er altså ikke et direktiv, så vidt jeg forstår, som er innført for å innskrenke folks personfrihet. Det ligger også en argumentasjon her som, som EU-kommisjonens ambassadør skriver i norske aviser i dag, har utgangspunkt i et veldig alvorlig fenomen, nemlig kriminalitet, nye former for kriminalitet, så vi må diskutere dette på den mest seriøse måte. Jeg er også tvilende til spørsmålet om å sette i gang en stor utredning av våre tilknytningsformer. Jeg vil slutte meg til representanten Høybråtens vurdering her. Jeg synes det er en tendens til at vi får en slags allianse mellom dem som ønsker en utredning som skal munne ut i det opplagte ja til medlemskap, og dem som ønsker en utredning som skal munne ut i at EØS-avtalen egentlig heller ikke er noe godt alternativ for Norge. Jeg mener at vi har en grundig løpende utredning av EØS-avtalen. Det skjedde i den forrige regjeringens periode. Vi gjør det fortløpende, og jeg mener at vi nå skal samle våre ressurser og gjøre det beste ut av den tilknytningsformen vi har. Som sagt: Vi går inn i et mer krevende terreng, og det kommer til å kreve mye av oss å fokusere på hva som skal til for å utnytte de mulighetene. Hvis vi nå skal fortape oss i noe som kan bli en slags skinndebatt om alternativer som ikke bringer oss noe særlig framover fra der vi er, er jeg i utgangspunktet skeptisk til det. Så verdsetter jeg dem som sier at vi har fått godt gjennomslag på en del punkter. Vi har arbeidet for det, enten det handler om differensiert arbeidsgiveravgift eller andre saksområder. Men jeg tror vi må være nøkterne og si at dette ikke automatisk kan måles opp mot hva vi ville få til om vi var medlem av EU. Når vi nevner en liste over saker hvor vi mener vi har påvirket, og så spør vårt naboland Sverige om hva de mener de har påvirket, ville vi også fått se en liste over hvilke muligheter de hadde hatt. Den nye finske utenriksminister, som var europaparlamentariker, sier det slik at med den nye traktaten har altså en europaparlamentariker større innflytelse over lovgivningen enn en nasjonal minister. Ja, det reiser spørsmål. Det er en subjektiv vurdering, men det reiser altså spørsmål om påvirkningskanaler og vår adgang inn til dem. Så vil jeg si til representanten Brekk, som sier at ESA har rett til å utfordre «den norske folkeviljen», at jeg tror det er riktig. Og det er meningen med et overvåkningsorgan at en faktisk skal utfordre landene ut fra hvordan en overholder et regelverk som de folkevalgte representantene har vært med på å vedta. Og hvis det er slik at folkeviljen i hvert land fra måned til måned avgjør hvilke regler landene skal følge, mister vi forutsigbarheten som denne avtalen er ment å gi. La oss ikke glemme at ESA, som skal se oss i kortene og derfor kan være et ubehagelig organ, er et villet organ og et meget viktig organ for å få den forutsigbarheten som EØS-avtalen er ment å gi. Så var representanten Høybråten opptatt av å bruke den nordiske kanalen. Det har han selv bidratt til gjennom sitt presidentskap i Nordisk Råd. Det er viktig at vi alle, i et partnerskap mellom storting og regjering, arbeider for å holde de kanalene levende. For en uke siden møttes de nordiske utenriksministrene i Stockholm og var enige om nettopp dette å fordype samarbeidet både i Europa og i andre organer der vi sitter sammen - Østersjørådet, Barentssamarbeidet og FN. Men jeg tror vi også her skal være nøkterne. Når Sverige, Finland og Danmark ser seg om etter allierte når det gjelder lovgivningsprosessen i EU, vil de før de ser til Norge og Island, se til andre EU-land, som er med i lovgivningsprosessen i EU. Men vi skal selvfølgelig bruke de nordiske landene som viktige kanaler for oss for å fremme våre syn, i tillegg at vi jobber opp mot en rekke andre EU-land. Så var det spørsmål om den sene implementeringshastigheten og denne 22. plassen. Det er klart at en 22. plass av 30 er jo et stykke nede på lista i forhold til hva Norge normalt har ambisjoner om. Men jeg vil si at hovedgrunnen til at det er tilfellet, er ikke at vi sakker akterut, men at andre er i ferd med å gjøre den jobben de skal gjøre, nemlig å implementere. EU har et slags mål om at det bare skal være en restanseliste på 1,5 pst. Vi ligger godt under den lista. Det er flere land som har kommet seg under den, og det er positivt. Representanten Brekk var opptatt av at det var litt for høy implementeringshastighet, hvis jeg forstod ham riktig. Jeg mener at vi er tjent med høy implementeringshastighet. Det har alltid vært en norsk tradisjon og en nordisk tradisjon å være rask til å implementere de direktivene og de internasjonale avtalene vi er med på å vedta. Når det gjelder EØS-finansieringsordningene, vil jeg bare igjen få si til representanten Brekk: EU-kommisjonen har et stort byråkrati, og det kan man diskutere i mange sammenhenger. Men man må frita dem for ansvar her, for her har de faktisk ingen funksjon. Her er det EFTA-landene, EØS-finansieringsmekanismene, som vedtar når det skal gis støtte. Norge vedtar for den norske delen, og det som måtte være av byråkrati her, er det vi som må ta ansvaret for. Jeg er faktisk glad for at det er et visst byråkrati på dette området, fordi det er mange forskjellige prosjektsøknader av veldig ymse kvalitet. De må vi gjennomgå veldig grundig, slik at vi kan se norske skattebetalere i øynene og si at pengene har vært vel anvendt. De forhandlingene skal vi gå grundig inn i. Vi kommer ikke til å være en lett forhandlingspartner der når det gjelder verken beløp eller innretning. Vi skal gjøre det i henhold til norske interesser, så godt vi kan. Det er ikke mye tid, men representanten Høybråten var opptatt av dommene som gjelder arbeidstakeres rettigheter, og det er et viktig felt. I januar omtalte vi grundig to av disse dommene i Europautvalget. Nå er det kommet en ny dom som er viktig. Fra norsk side har det jo vært viktig å intervenere i de sakene og gi vårt syn til støtte for de partene som har framhevet arbeidstakernes rettigheter, kamp mot sosial dumping. Etter Viking Line-dommen uttalte LO at de anså det som positivt at EF-domstolen anerkjente bruken av kollektive kampmidler - et veldig viktig felt for oss å slå ring rundt - som en grunnleggende rettighet. Laval-dommen antas heller ikke å ha betydning for den norske allmenngjøringsordningen, som er viktig. Den tredje dommen, den såkalte Dirk Rüffert-dommen, er relativt fersk, og den må vi jobbe videre med å analysere. Etter hva vi nå leser, vil jeg si at viktige prinsipper her handler om utstasjoneringsdirektivet - altså der medlemslandene er forpliktet til å sikre at utstasjonerte arbeidstakere lønnes i henhold til vertslandets minimumslønn. Det er et veldig viktig prinsipp. Det som er spørsmålet i denne siste dommen, er hvorvidt det prinsippet ble respektert eller krenket av arbeidstakeren, og den omgjøringen som skjedde i denne kompliserte, tyske saken. Vi skal vurdere dette grundigere og komme tilbake til Stortinget med vår analyse når den foreligger. Så til sist: EØS-finansieringsordningene. Når det gjelder mye av dette andre vi opererer i forhold til, snakker vi om at vi skal fremme norske interesser. Og det skal vi sannelig gjøre! Det er vårt mål. Men jeg tror også vi er tjent med å anerkjenne at veldig mange av de interessene EU har når det gjelder innretning av sitt samarbeid, også er norske interesser. De faller sammen, og derfor er det altså fremme av norske interesser at vi engasjerer oss tett med hensyn til det samarbeidet som pågår her. Når jeg kaller dette «vårt nærmeste globaliseringsprosjekt», er det fordi det er på denne arenaen vi har mest inngrep. Det var et poeng i min redegjørelse. Noen ganger tar vi ikke fullt og helt inn over oss i hvilken grad EUs forskjellige vedtak, EUs ulike utredningsprosesser, har direkte betydning for det vi vedtar av lover og regler i vårt eget land, og det som også går på den politiske samordningen. Derfor er det ingen grunn til å ta fokuset bort fra det i månedene og årene som kommer.