Odd Henriksen (Høyre), 2016-03-17:
Vi har i dag til behandling forslag til endringer i energiloven på fire områder som gjelder vårt felles strømnett. Endringene som foreslås, er dels en oppfølging av Reiten-utvalgets rapport «Et bedre organisert strømnett» og dels en tilrettelegging for gjennomføring av EUs tredje elmarkedspakke. Til sammen utgjør forslagene viktige endringer som legger grunnlaget for et framtidsrettet og klimavennlig energisystem, og derfor er jeg glad for at flertallet i denne salen støtter lovendringene. Før jeg redegjør for hvorfor vi støtter forslagene, tillater jeg meg et kort historisk tilbakeblikk. Litt forenklet kan vi si at fram til 1990 var strømforsyningen i Norge i all hovedsak kun et spørsmål om offentlig forvaltning. Folk fikk strømmen sin levert av det lokale kraftverket, som var offentlig eid. Det var ingen konkurranse mellom ulike selskaper om å selge strøm, verken til husholdninger eller bedrifter. Samtidig økte velstanden i norske hjem, og strømforbruket ble nesten doblet fra 1970 til 1990. Norge var godt forsynt med fornybar energi etter de store vannkraftutbyggingene på 1960-, 1970- og 1980-tallet, men behovet for bygging av strømnett tiltok. I juni 1990 vedtok Stortinget energiloven, og strøm gikk fra å være forvaltning til å bli butikk. Loven åpnet for et fritt marked for kjøp og salg av elektrisk energi og dermed også for en energiutbygging mer styrt av markedet og mindre av politiske vedtak. Energiloven påla allerede den gang kraftselskapene å skille mellom produksjon og nettvirksomhet. Gjennom dereguleringen av kraftsektoren ble skillet mellom den fysiske leveransen og kjøp av strøm etablert. Ifølge Store norske leksikon plasserte energiloven Norge i fremste rekke internasjonalt med hensyn til liberalisering og frislipp av elektrisitetsomsetning. Med den nye loven skjedde det en del strukturendringer og konsolideringer i kraftbransjen, men det er likevel min påstand at energiloven ikke fikk sin fulle virkning før vi kom på 2000-tallet. Først da begynte markedet for kraftomsetning å fungere, og vi står nå på terskelen til en ny endring, en ny tidsalder. Endringene i energiloven som vedtas her i dag, er en naturlig forlengelse av dereguleringen på 1990-tallet og styrker forbrukerens interesser. Strøm er kanskje den viktigste infrastrukturen vi har i dagens moderne samfunn. Vi er avhengig av strøm i stikkontakten til nesten alt vi gjør i hverdagen. Uten en stabil strømforsyning stopper det moderne Norge opp. I tillegg står vi midt inne i et grønt skifte hvor fornybar energi er en viktig faktor for at vi skal lykkes. Et velfungerende strømnett med god forsyningssikkerhet er derfor kritisk viktig. Det er liten tvil om at samfunnet slik vi kjenner det i dag, vil forandre seg radikalt i årene som kommer. Energisektoren er intet unntak. Vi står foran en teknologisk revolusjon de færreste kjenner rekkevidden av. Utviklingen går raskere enn noen gang, og vi ser at dette vil ha en dramatisk effekt på store deler av næringslivet på flere måter. De kraftselskapene som klarer å benytte seg av de mulighetene denne nye teknologien gir, vil få et betydelig forsprang. Vi vil legge til rette for en slik utvikling. Grunnlaget for framtidens kraftforsyning skapes i dag. Det er bakgrunnen for at vi nå foretar det vi mener er helt nødvendige endringer i energiloven. I forbindelse med tredje elmarkedspakke tilpasser vi inndelingen av vårt strømnett slik at det harmoniserer med EU-landenes. Vi går fra tre til to nettnivåer. Det som i dag heter sentralnett, omdefineres til transmisjonsnett. For transmisjonsnettet gjelder krav om eiermessig skille, noe som innebærer at transmisjonsnettet i framtiden driftes og eies av Statnett. Hvilke deler av nettet som skal defineres som transmisjonsnett, bestemmes av departementet gjennom enkeltvedtak. Disse vedtakene skal basere seg på nettfaglige begrunnelser og bør gjøres av en nøytral regulator. På den måten sikrer vi at skillet mellom transmisjonsnett og distribusjonsnett blir gjort ut fra faglig gode begrunnelser for drift av strømnettet. Dette er viktig, særlig for de industribedriftene som er store kunder. I lovforslaget defineres utenlandsforbindelser, altså høyspente undersjøiske kabler til våre naboland, som transmisjonsnett. Flertallet legger til grunn at utenlandsforbindelser har en vesentlig betydning for transmisjonsnettet, men regjeringspartiene mener også at andre enn Statnett skal kunne bygge og drifte utenlandsforbindelser i framtiden. Regjeringen har derfor sendt på høring en annen endring i energiloven hvor det åpnes for at andre enn Statnett kan eie og drifte slike kabler. Jeg vil i den sammenheng understreke at EU-lovgivningen åpner for at enkeltstående utenlandsforbindelser kan eies av andre enn operatøren av transmisjonsnettet, eller TSO-en, som det heter i loven. Flertallet, Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre, mener derfor at definisjonen av transmisjonsnettet ikke er til hinder for at enkeltstående utenlandsforbindelser kan være eid av andre enn Statnett. Som sagt er en sikker og god organisering av strømnettet en forutsetning for et framtidsrettet og klimavennlig kraftsystem. Fornybarsamfunnet kommer ikke av seg selv – det må faktisk bygges. I nær framtid vil det sannsynligvis bli slik at mange flere av oss blir såkalte plusskunder. Det innebærer at vi ikke bare får levert strøm av nettselskapet vårt, men at vi også kan selge overskuddsstrøm fra egen produksjon tilbake til nettselskapet. I en slik situasjon er vi avhengig av at nettselskapet, som har monopol på å drive nett i et bestemt område, opptrer nøytralt og at alle som skal levere strøm i nettet, får likebehandling. Nøytralitet og transparens blir særdeles viktig. Vi kommer nå til kjernen av uenigheten mellom flertallet og mindretallet i denne saken. Drift av strømnettet er et naturlig monopol, og kundene har ikke selv anledning til å velge nettselskap. Fordi det i dag ikke er et krav om selskapsmessig og funksjonelt skille mellom drift av strømnettet og annen virksomhet i nettselskap med mindre enn 100 000 kunder, finnes muligheten der til å lempe kostnader over på monopolvirksomheten. Vi mener at denne muligheten for kryssubsidiering tilsier at kundene har et behov for å beskyttes mot unødvendige kostnader. Vi mener at tett integrasjon mellom nettvirksomhet og aktivitet knyttet til produksjon og omsetning av strøm kan være til hinder for en hensiktsmessig nettstruktur og kan gi høyere nettkostnader enn nødvendig. Et selskapsmessig og funksjonelt skille mellom nett og annen virksomhet bidrar til å dempe ulempene ved integrerte selskaper og vil gi økt oppmerksomhet om nettvirksomheten. Et skarpt skille, både i separate selskaper og med forskjellige mennesker i styre og ledelse, tror jeg vil styrke nettvirksomheten og øke bevisstheten rundt behovet for investering og opprusting av strømnettet. Når vi vet at nettbransjen i løpet av de neste ti årene står overfor investeringer i nytt strømnett og vedlikehold på over 100 mrd. kr, er det viktig at det investeres riktig. Det er Høyres syn at dagens organisering av nettet ikke er framtidsrettet, med en sammenblanding av nett og annen virksomhet i samme energiselskap. Skal vi være sikre på best mulig forvaltning av strømnettet i framtiden, er det nødvendig at nettet driftes for seg, og at energiselskap som ønsker å drive med annen virksomhet, holder dette adskilt fra drift av nettet. I komiteens høring og gjennom møter og skriftlige henvendelser har vi mottatt mange innspill fra bransjen til denne lovendringen. De aller fleste som er kunder i nettet, enten det er industrien eller næringslivet for øvrig, er fornøyd med nettet slik det er i dag, men de ser at man kan organisere det på en litt annen måte. Forsvarerne av status quo og motstanderne av funksjonelt skille er de nettselskapene og deres eiere som ikke har et slikt skille i dag. Det kan jeg godt forstå. Forandring er noe de fleste av oss ikke nødvendigvis liker, og bekymringene dreier seg om hva dette vil bety for selskapet, og hvilke kostnader det vil medføre osv. Til disse vil jeg si at jeg forstår uroligheten, men at for Høyre veier hensynet til forbrukernes interesser og til samfunnets behov for et godt organisert strømnett tyngre. Mange er også positive til lovendringene som foreslås. Fagetaten NVEs tall viser også at de selskapene som kun driver strømnett, har lavere kostnader og er mer lønnsomme enn integrerte selskaper. Ett eksempel på dette er sammenslåingen av Fortums tidligere distribusjonsnettvirksomhet i Østfold, som har gitt kostnadsbesparelser og forbedret leveringskvalitet til kundene. Til slutt: Lovendringene som foreslås her i dag, utgjør fornuftige grep som er en forlengelse av arbeidet som startet med innføringen av den nye energiloven i 1990. Endringene er helt i tråd med anbefalingene fra ekspertene i Reiten-utvalget, og de vil ruste vårt felles strømnett for framtiden.