trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-12-16:
Det gleder meg at statsråden ønsker å innføre AMS så raskt som mulig. Nå vet vi jo at «så raskt som mulig» er et relativt begrep, og kanskje i særdeleshet for denne regjeringen. Vi har jo ventet på grønne sertifikater som skal gjennomføres «så raskt som mulig», og vi har ventet på å løse kraftkrisen i Midt-Norge, som skal løses «så raskt som mulig». Mange utfordringer står uløst, selv om de skulle løses «så raskt som mulig». Da er mitt spørsmål til statsråden hva det egentlig innebærer at han skal komme i gang med innføring av AMS «så raskt som mulig». Hvilket konkret tidsperspektiv, ikke for sluttdato, men for påbegynnelsesdato, er det statsråden har i tankene?
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-12-16:
Det kan vel være liten tvil om at verdien av fullskalarenseprosjektet på Mongstad synker i takt med at prisen stiger, og at prosjektet trekker ut i tid. Et spørsmål til statsråden kunne da være om det er noen smertegrense for statsråden for hva man er villig til å betale før man innser at man er nødt til å få prisen ned før man går videre. Nå har jo prisen steget betydelig det siste året. Den er vel nær doblet per tonn CO2, så det kunne være et nærliggende spørsmål å stille. Et annet er jo det konkrete, om staten kunne være villig til å støtte realiseringen av et gasskraftverk med rensing et annet sted allerede nå, da basert på det prinsippet som representanten Solvik-Olsen nevnte, nemlig «no cure, no pay».
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-12-16:
Statsråden er inne på at det kan dukke opp utfordringer også i andre CCS-prosjekter – det sier seg selv – og at vi ikke kjenner de utfordringene og at man ikke er kommet så langt i planleggingsarbeidet. Alt det er kjent. Likevel vet vi også at Mongstad sannsynligvis er det dyreste stedet i verden å realisere et slikt anlegg. Vi vet at private aktører mener det er mulig å gjøre dette billigere og raskere et annet sted – langt billigere og langt raskere et annet sted. Det de risikerer, er privat kapital. Staten vil jo ikke gå inn med annet enn et garantert beløp på forhånd. Den teknologiske og økonomiske risikoen dersom det blir uforutsette komplikasjoner, ligger jo hos de private aktørene. Er da staten villig til å gå inn med et gitt beløp i en åpen anbudsrunde på en «no cure, no pay»-basis f.eks. i Midt-Norge?
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-12-16:
Jeg er jo konservativ – derfor benytter jeg det gamle systemet.
Nikolai Astrup (Høyre), 2010-12-16:
I dagens utgave av VG kan vi lese at tidligere statssekretær i OED, Liv Monica Stubholt, ba amerikanske oljeselskap engasjere seg i den norske Lofoten-debatten for å kvele miljøargumentet mot oljeboring. I den forbindelse kunne jeg tenke meg å spørre statsråden om det er slik at Senterpartiet egentlig er for å åpne utenfor Lofoten.
Laila Thorsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Jeg viser til Innst. 126 S fra energi- og miljøkomiteen om forslaget fra Fremskrittspartiet om en helhetlig strategi for CO2-håndtering. Regjeringens plan og utgangspunkt i spørsmålet om CO2-fangst og -lagring ligger i Soria Moria-erklæringen. Det er et viktig mål for regjeringen å bidra til fangst og lagring av CO2. Videre har Stortinget, så nær som Fremskrittspartiet, sluttet seg til klimaforliket, som også er klart på CO2-fangst og -lagring. Statsråden har i brev til energi- og miljøkomiteen 10. november 2010 gjort rede for regjeringens strategi for CO2-fangst og -lagring. Jeg vil trekke fram noen elementer i CO2-satsingen som er særlig viktige for Arbeiderpartiet. IEA anslår at verdens energietterspørsel vil være om lag 50 pst. høyere i 2030 enn i dag. For å kunne møte klimautfordringene verden står overfor, er det derfor viktig å få på plass teknologi som muliggjør bærekraftig bruk av energi. CO2-fangst og -lagring vil være et av de viktigste tiltakene for å kunne møte veksten i energietterspørselen og samtidig redusere utslippene. CLIMIT er det nasjonale programmet for forskning, utvikling og demonstrasjon av teknologier for fangst og lagring av CO2. CLIMIT-programmet utgjør et sentralt virkemiddel for den norske satsingen på fangst og lagring av CO2. I budsjettet for 2011 ble det tilført om lag 176 mill. kr til CLIMIT. Demonstrasjonsdelen av programmet finansieres gjennom avkastningen fra Gassteknologifondet og disponeres av Gassnova. FoU-delen finansieres over statsbudsjettet og disponeres av Forskningsrådet. Denne regjeringen gjennomfører en stor satsing på fangst og lagring av CO2. Vi jobber både i Norge og internasjonalt for en raskere utbredelse av fangst- og lagringsteknologi. Prosjekter for håndtering av CO2 er komplekse, og det vil alltid være heftet usikkerhet ved nybrottsarbeid. Når det gjelder prosjektet på Mongstad, har regjeringen varslet at den vil komme tilbake til Stortinget med en sak om dette. Det vil i den anledning bli en god mulighet til å være med og debattere det. Regjeringen har laget en plan for fangst og lagring av CO2. Det er satt i gang en rekke initiativer både på FoU-siden og på demonstrasjonssiden. Teknologier på dette området er fortsatt i stor grad uprøvd i større skala. Regjeringen er med og tar ansvar for en nødvendig teknologiutvikling innenfor fangst og lagring av CO2. Regjeringens politikk tar utgangspunkt i en grundig, kunnskapsbasert strategi. Dette er spesielt viktig i slike saker, som gjerne er kostbare, og har store implikasjoner. Jeg registrerer at det i disse sakene stadig presenteres løsninger fra opposisjonen, hvor hensynet til miljøet, til forurenser-betaler-prinsippet og langsiktigheten er inne i litt varierende grad. Det er for øvrig også grunn til å merke seg at opposisjonen ikke er enige seg imellom i disse spørsmålene. Flertallet i komiteen innstiller på at dette forslaget ikke bifalles.
Bendiks H. Arnesen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Jeg slutter meg til saksordførerens redegjørelse og synes også det er bra at et så stort flertall står bak konklusjonene i innstillingen. Samtidig synes jeg det er bra at et samlet storting er opptatt av miljøet og av hvordan en stor og viktig nærings virksomhet kan kombineres med ivaretakelse av miljøet. Hendelsen i Mexicogolfen 20. april i år og ulykken med boreriggen som brant og senere sank, var en tragisk hendelse, hvor også mange liv gikk tapt, slik saksordføreren beskrev. Også tilgrisingen av miljøet var noe de berørte burde vært spart for. Dette viser med all tydelighet hvor viktig det er med stadig utvikling av teknologien og beredskapen for å forebygge slike ulykker og for å begrense skadene dersom ulykken skulle være ute. Alle er tjent med sterke krav til sikkerhet og beredskap. Samtidig må det heller ikke være slik at viktige næringer skal måtte stoppe sin virksomhet når uhell og ulykker oppstår, dersom det ikke er helt åpenbare brudd på bestemmelsene. Forskning og utvikling kan best skje sammen med reell drift. Det viser norsk petroleumshistorie med all tydelighet. Dersom Norge ikke hadde kommet i gang med sin petroleumsaktivitet for over 40 år siden, hadde vi heller ikke vært verdensledende på teknologi og sikkerhet. Tilbakemeldingen fra vår olje- og energiminister viser da også at erfaringene fra den ulykken vi her snakker om, bl.a. vil bli tatt med i Arbeidsdepartementets stortingsmelding om helse, miljø og sikkerhet i arbeidslivet, som blir fremmet i vårsesjonen 2011. Jeg vil, i likhet med saksordføreren, også minne om statsrådens påpekning av at det er liten aktivitet på norsk sokkel hva angår boring på så dypt vann som i Mexicogolfen. Samtidig regnes norsk sokkel for å være blant de områdene i verden med de høyeste krav til sikkerhet og beredskap, noe også andre land har merket seg og vil ta lærdom av. Som saksordføreren redegjorde for, anser et stort flertall i komiteen at det er iverksatt tilfredsstillende tiltak fra norske myndigheter for å trekke lærdom av ulykken i Mexicogolfen. La meg for egen del tilføye at jeg tror vi har tilstrekkelig mange utvalg og planer på dette området. Etter min mening er det nå viktig at næringen får utvikle teknologien videre gjennom kontinuerlig drift, og at sikkerhet og beredskap kontinuerlig bygges ut, slik vi alle er så opptatt av. Vi vet alle hva slags betydning petroleumsnæringen har for sysselsetting og velferd i landet vårt, og vi vet alle hvor viktig miljøet og naturen – i havet og på land – er for oss som bor her, og for det øvrige næringsliv. Derfor bør det være i alles interesse at disse interessene også i framtida kan gå hånd i hånd i alle deler av landet vårt.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-16:
Eg vil tilbake igjen til brevet frå sivilombodsmannen frå oktober i år. Det har jo vore ein del diskusjon rundt dette med tilliten mellom dei ulike aktørane som har behandla saka om Sima–Samnanger, og i brevet frå sivilombodsmannen vart det stilt spørsmål i forhold til ansvarsforhold, delegasjon osv. i denne saka. Mitt spørsmål til statsråden er: Kva vil statsråden gjere for å rette opp det som sivilombodsmannen peiker på i sitt brev?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-16:
Ja, eg tek det opp.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-16:
Eit av dei områda som i dag er til diskusjon i forhold til alternativ trasé, er områda i Naustdal, Førde og Flora. Der er det fleire kommunar som er inne i biletet når det gjeld å diskutere den lufttraseen som går der. Korleis blir det jobba med den saka og den biten av traseen Ørskog–Fardal?
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-16:
Først vil eg gjerne rette opp ein feil. Det er slik at Høgre vil støtte tilrådinga frå komiteen. Det har skjedd eit eller anna gale der. Så vil eg litt tilbake til den diskusjonen som har vore, og ikkje minst til påstanden frå Snorre Serigstad Valen sist vi diskuterte denne saka. Han hevda at eg er den mest uttalte motstandaren av ny linjekapasitet inn mot Midt-Noreg, og at eg kjempar mot ein krafttilførsel til den regionen. Det er etter mitt syn løgnaktige påstandar. Eg har aldri kjempa mot kapasitet inn mot Midt-Noreg. Vi har diskutert løysinga. Eg har jobba mykje med Ørskog–Fardal i mi tid som ordførar i Hornindal. Ein av traseane var planlagd gjennom min heimkommune. Eg har kjent frykta og avmakta på kroppen då vi såg korleis ei 420 kV kraftlinje ville rasere bygda vår. Det har òg vore med på å prege meg i mitt arbeid. Derfor vil eg tilbakevise at dette skal vere eit valkampstunt frå mi side. Eg forstår godt korleis dei føler det i Naustdal, i Ålfoten, på Nordfjordeid, i Sykkylven – eller i Hardanger, for den saks skuld. Eg har jobba i fleire år for å få ei fullverdig utgreiing av sjøkabelalternativet på kysten av Sogn og Fjordane, med påkoplingspunkt på kysten, og sjå dette i samanheng med oppgradering av eksisterande kraftnett. Eg meiner at Sogn og Fjordane som eit av dei viktigaste kraftproduserande fylka burde ha ambisjonar om å ha god kapasitet både mot Europa og mot installasjonane i Nordsjøen. Det har det ikkje vore vilje til frå ulike lokale eller sentrale raud-grøne politikarar eller energistatsrådar. Eg må innsjå at slike visjonære løysingar er altfor avanserte for raud-grøne politikarar, og at det derfor ikkje er aktuell politikk her og no. Men eg må seie at det skal bli interessant å sjå tilbake om 10–15 år, om ikkje større vilje til å satse på sjøkablar og påkoplingspunkt langs kysten hadde vore både framtidsretta og fornuftig. Når representanten Sande reagerer på at eg kallar det som no skjer, for fullt gjennomslag, siktar eg til at det endeleg blir søkt om konsesjon for sjøkabel, iallfall for delar av strekninga. Det er heilt nytt. Det er første gang det har skjedd, og mi glede over det er det eg kallar fullt gjennomslag. Då siktar eg til at det blir søkt om konsesjon for sjøkabel frå Hjørundfjorden til Ørskog. Så har det vore mykje snakk om valkamp og mi rolle i valkampen når det gjeld kablar. Eg har vist til kvifor eg har jobba for ei slik løysing. Men det var mange som dreiv valkamp i 2009, og mange raud-grøne politikarar reiste rundt på Nordvestlandet og snakka om at dei ville ha sjøkabel. Men det som tok kaka, var faktisk det som stod i Bergens Tidende 10. september 2009: «SP vil ha kabel i Hardanger. Jeg har bedt NVE utrede kabelløsning mellom Sima og Samnanger. Det betyr at jeg vil ha kabel». Det sa olje- og energiminister Terje Riis-Johansen.
Bjørn Lødemel (Høyre), 2010-12-16:
Det er riktig!
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Regjeringens sjef har tidligere invitert alle borgere til å delta i rådslagning om viktige samfunnsmessige saker, men det var i nyttårstale. I saken om mastene i Hardanger har det vært lite rådslagning. Likevel har regjeringen stanset litt opp. Er det slik at det må høye brøl, kraftige brøl, mye brøling til for at denne regjeringen lytter til dem som har meninger i viktige samfunnsspørsmål? Er det brøling som må til, eller er det slik at det er plutselig nyervervet kunnskap om at man faktisk manglet kunnskap, nyervervet erkjennelse av at man faktisk manglet så mye kunnskap som man gjennom lang tid ga uttrykk for overfor dem som hadde innsigelser, motforestillinger og innspill til det trasévalget og den prosessen og den løsningen som regjeringen hadde valgt?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
La meg først si at en uavhengig gjennomgang er bedre enn ingenting, og kan gi åpning for bedre løsninger når det gjelder trasévalg. La meg også si at en egen sak til Stortinget om de overordnede føringene for fremtidig utbygging og oppgradering av landets overføringsnett også er bedre enn ingenting. Begge deler kommer sent, men det er likevel bra at de kommer. Det gir håp om at nettopp nasjonale naturskatter som vi har i Hardanger og andre steder i landet, kan tas bedre vare på enn det regjeringen foreløpig har lagt opp til. Dette generelle forslaget fra Venstre om endringer i energilov og utsatt oppstart av anleggsarbeid har jo først og fremst sitt utspring i den enorme debatten vi har hatt og fortsatt har om det som er blitt omtalt som monstermaster i Hardanger. Den saken handler om svært mye, men det tillater ikke tre minutter å gå inn på. Den handler i hvert fall om inngrep i nasjonale naturskatter, den handler om hvordan staten på den ene siden håndterer store utbygginger av linjenettet som medfører betydelige naturinngrep, og hvordan grunneiere lokalt og regionalt opplever å bli behandlet når de skal gjøre inngrep og endringer i egen eiendom. Saken om mastene i Hardanger handler også om avstanden fra Oslo til Vestlandet. Det handler om en lite klok prosess, og vel kan det være, som statsråden svarte meg i replikken, at det har vært lite deltakelse fra berørte kommuner her. Det viktige å ta inn over seg er jo den reaksjonen som tross alt har kommet i etterkant, og det håper vi fra Vestlandet – og vi fra Hordaland spesielt – vil være styrende for fremtidig prosessarbeid. Før sykehuskampen i Molde eksploderte, ville jeg sagt at saken om monstermastene i Hardanger er en av de minst kloke prosessene fra Stoltenberg-regjeringen. Men nå er jeg ikke lenger like sikker på det. La meg også peke på at det faktisk er tvil om behovet, nøytrale anslag mangler. Det er uklart hva ulike fremføringer vil koste, for å peke på noen av de regionale innvendingene. Det er jo litt spesielt at man går fra å være nærmest oversikker og gjentar over lang periode at alt er utredet og alt er avklart, til å ende opp med å nedsette fire fagråd som skal gjennomgå det man tidligere har sagt man er oversikker på. Samtidig starter man anlegg. Det provoserer mange, og blir dessverre av mange tatt som illevarslende signaler om at regjeringen kanskje ikke har tenkt å ta fagrådene på alvor. Det håper vi inderlig ikke, men det gjenstår å se.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
I rapporten vises det til elleve ulike sektorer der det er offentlig infrastruktur, og det er altså et betydelig, for ikke å si omfattende etterslep. Mener statsråden det er uviktig for folk flest og for velferdskvaliteten i Norge at vi har så stort forfall på infrastrukturen? Er det ikke viktig at, nettopp som statsråden sa, at arbeidskraften har god redskap? Med dårlig vedlikeholdt infrastruktur er det faktisk sånn at vi har dårlig redskap. Et poeng nr. to: I sammendraget av denne rapporten slår disse rådgivende ingeniørene til lyd for følgende: «For store investeringsprosjekt bør vi utprøve andre finansieringsformer enn de vi har i dag.» Nå vet jo jeg at statsråden har uttalt seg i mange sammenhenger om hva han mente før, og hva han mener nå. Men mener han at innspillet fra Rådgivende Ingeniører som en del av verktøyet for å få vekk etterslepet på vedlikehold bare er å avvise?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Det var bl.a. innleggene fra representantene Langeland og Lundteigen som fikk meg til å ta ordet. I tillegg til å glede seg over det underholdningsmessige i innholdet, kan de som er mer kritiske til det politiske innholdet, glede seg over at vi snart har gjort ferdig et år, og vi nærmer oss da regjeringsskifte. Pengemangel er et spørsmål som dukker opp når vi står overfor et så omfattende vedlikeholdsetterslep som det som er avslørt av denne rapporten. La meg da minne om at det dreier seg om offentlig infrastruktur. Veldig mye av det som er i offentlig eie, vil nok fortsatt være i offentlig eie fremover, så vi må finne verktøy og grep som kan gjøre noe med det. Til pengemangelen: Det er altså bebudet et overskudd på statsbudsjettet for neste år på over 150 mrd. kr. Vi vil ha et fond ved utgangen av året på over 3 000 mrd. kr. Jeg tror at for folk flest er det litt vanskelig å forstå at den hellige budsjettbalansen til enhver tid skal defineres av regjeringen slik at man ikke har råd til en krone mer til vedlikehold. Det mener Fremskrittspartiet er feil. Fremskrittspartiet mener at vi er et rikt land, at vi bør ta oss råd til å ruste opp infrastrukturen, at det er et viktig grep også i et generasjonsperspektiv, og at vi sørger for å ha godt verktøy – for det er offentlig infrastruktur – også for kommende generasjoner. I den sammenheng henger dette forfallet rett og slett ikke på greip, når vi er så rike som vi er. Fremskrittspartiet vil bl.a. ha fond. Det er en av de løsningene vi har pekt på. Vi gleder oss over at vi når vi har snakket om fondsløsninger og etablering av fond, etter hvert har fått tilslutning og støtte fra Høyre. Det er vi glad for. Nå håper vi også at andre av opposisjonspartiene vil komme etter og være for fondsløsning. Så avviser finansministeren at låneordning til staten er nødvendig, men samtidig viser man til at det er etablert låneordning for kommuner og fylkeskommuner. På akkurat samme måten kunne man altså gjøre det i statlige etater og behandle det innenfor en budsjettramme, slik som man nå gjør med de lånene som går til både kommuner og fylkeskommuner. Det ville jo være én løsning. En annen løsning ville være å omgjøre flere etater til statlige foretak, slik Fremskrittspartiet har foreslått en rekke ganger, og foreløpig ikke fått med seg så mange andre partier på. Men det er en løsning som ville gjøre det mulig å få fart på både investering og vedlikehold. I så måte er Avinor et godt eksempel på akkurat det. Det peker jo også disse ingeniørene på i rapporten sin, at det eneste avviket vi finner, er nettopp på luftfart og Avinor, som har en egen modell for finansiering.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Forslagene fra Høyre omhandler en gjennomgang av nasjonale og internasjonale erfaringer med bruk av Offentlig Privat Samarbeid og utarbeidelse av en strategi fra regjeringen for å utvikle Offentlig Privat Samarbeid i både lokale og nasjonale prosjekter. Fremskrittspartiet mener det er gode forslag. Jeg tar opp forslagene som Fremskrittspartiet har, sammen med Høyre og Venstre. Regjeringspartiene, som utgjør flertallet i denne saken, mener forslagsstillerne har en dogmatisk holdning til OPS. De som tviholder på gamle løsninger, er selv farlig nær dogmatikken. Det Fremskrittspartiet ønsker, er å ta i bruk nye finansieringsverktøy og nye organiseringsverktøy for å få fart på byggingen av nasjonal infrastruktur. Regjeringspartiene er, tror jeg, like mye i utakt med egne velgere på dette feltet, som de er det angående privatisering og konkurranseutsetting. Vi har nettopp fått en påminnelse om det gjennom en fersk undersøkelse. Handlingsregelen og det finanspolitiske handlingsrommet undergraves dersom deler av statsutgiftene finansieres utenom det ordinære budsjettet, sier flertallet. Det er langt fra et korrekt bilde. Samfunnsøkonomisk viktig fornyelse av infrastruktur, grunnlag for styrket konkurransekraft og økt verdiskaping undergraves dersom vi ikke klarer å legge til rette for at viktige utbyggingsprosjekt finansieres som investering og ikke som løpende utgift. Fornyelse undergraves og forsinkes om vi ikke bruker verktøy som prosjektfinansiering og Offentlig Privat Samarbeid. Regjeringen har ingen offensiv transportplan for perioden 2010–2019. Riktignok økes pengebruken betydelig, noe annet ville være oppsiktsvekkende. Denne regjeringen har mer penger til disposisjon enn noen annen regjering har hatt. Selvsagt skal og må rammen til nødvendige investeringer i vei og jernbane da økes i forhold til det store behovet, men regjeringens plan møter ikke det behovet. Det vil ta 50–70 år med regjeringens såkalte offensive tempo for å få modernisert vei- og jernbanenettet i Norge. Regjeringens transportplan er derfor en venteliste for veier og for jernbaneprosjekt. Regjeringen har endringsvegring og dogmatisk motstand mot å utvide bruken av gode løsninger. Gjennom evalueringer er det vist at bruken av OPS-prosjekter i Norge gir positive effekter, og det er også undersøkelser fra andre land i Europa som viser at det er et godt verktøy innenfor mange ulike sektorer. Et hovedargument mot å øke gjennomføringstakten i investeringsprogrammet ved å bruke nytt verktøy er begrunnet med at man da binder opp budsjett, og at det såkalte handlingsrommet reduseres. Det kan delvis være riktig, men avhenger både av organisering og finansiering. Det som åpenbart er riktig, er at regjeringen heller vil ha mange prosjekter på venteliste enn å ha mange prosjekter under bygging. For hva betyr nei til «å binde opp handlingsrom»? Jo, det betyr at man utsetter bygging av prosjekter man egentlig ønsker å bygge, og begrunnelsen blir at handlingsrommet er viktig. Det blir et rom uten handling. Fremskrittspartiet vil ha handling, derfor vil vi bruke nytt verktøy.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Det er mange muligheter – OPS er en av dem. Men fremdriften på samtlige er jo heller laber, om jeg må få lov å bemerke. Det gjør nok at vi sikkert skal snakke om OPS igjen. Vi må være politisk tålmodige og utholdende når vi har med en regjering å gjøre som vegrer seg mot endring. Statsråden sier i kommentaren til dette forslaget at investering i infrastruktur må «vurderes opp mot andre formål som kan bidra til å øke landets inntekter og velferd». I den vurderingen krever regjering og stat 4½ pst. avkastning på investering i vei, mens oljefondet gjennom mange år bare har klart 2½ pst. avkastning. Hvorfor stiller man større krav til avkastning av veibygging i Norge enn til avkastning av spekulasjon i utlandet?
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Jeg kan ikke la være å kommentere noe av det som har kommet fram her. Vi er ikke uenig i at det er et vedlikeholdsetterslep på infrastruktur som vei og jernbane. Tvert imot har denne regjeringen nettopp opprioritert fokus og bevilgning til vedlikehold innenfor disse sektorene i forhold til tidligere regjeringer, og fått mye ros for det. Det blir derfor et paradoks for meg at Høyre nå mener at «det er viktig med økt fokus og oppmerksomhet rundt å ta vare eksisterende infrastruktur», som det står i merknaden. Arven etter Bondevik-regjeringen var et stort antall påbegynte prosjekter på vei og jernbane og en ytterligere forringet infrastruktur. Så hvor var fokus når det gjaldt å ta vare på eksisterende infrastruktur i de årene Bondevik-regjeringen styrte? Fokus var på snorklipping og ikke vedlikehold. Vi opplever nå store problemer på jernbanen grunnet det vedlikeholdsetterslepet som er kommet fram etter mange år med skiftende regjeringer, og som skiftende regjeringer må ha ansvar for. Det er et etterslep som har gått så langt at det nå er full stopp på enkelte strekninger, slik jeg har opplevd det i Oslotunnelen. Denne regjeringen har tatt tak i dette og bevilget mer midler til vedlikehold enn det som var forutsatt i den NTP-en som Bondevik-regjeringen la fram. Innenfor alle sektorer finnes det planer for både investeringer og vedlikehold for å se dette i sammenheng. Det er der disse prioriteringene hører hjemme, ikke i en egen plan der man kun fokuserer på vedlikehold for tilsynelatende å sette det på dagsordenen, slik opposisjonen nå gjør. Denne regjeringen prioriterer vedlikehold og gjennomfører planene. Opposisjonen ber om flere planer. I tillegg har jeg merket meg at Høyre har kuttet i vedlikehold og drift på jernbanen i neste års budsjett. Det er mulig de vil kompensere gjennom det fondet de snakker om, men foreløpig er ikke det synlig hva de tenker seg. Det er et dårlig signal for vedlikeholdet på jernbanen at Høyre faktisk kutter i dette budsjettet. Det blir også et underlig signal i dagens debatt.
Irene Johansen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Bare noen korte merknader. Opposisjonen sier at OPS er moderne, gir konkurranse og kreativitet. Jeg skal ikke bestride det, men indirekte høres det ut som om tradisjonelle utbyggingsprosjekter ikke gjør det. Det synes jeg klinger litt merkelig. Hvordan tror Høyre at utbyggingsprosjekter er blitt utført og utviklet gjennom år, helt siden man begynte å bygge offentlige prosjekter? Selvfølgelig har man sørget for å utvikle metodene. Man har hatt kreative folk som har vært med og utviklet det, også før man overhodet begynte å tenke på noe som het OPS. Det høres ut på opposisjonen som om utbygging og vedlikehold av vei og jernbane i regi av dagens offentlige etater skjer uten at private entreprenører er involvert, uten konkurranse. Vi beskyldes for å ha privatallergi. At det er OPS-prosjekter der kun det offentlige er involvert, er ikke sant. Vi har jo et anbudsregime som pålegger det offentlige å lyse ut alle store utbyggingsprosjekter på anbud. Staten har ikke egne entreprenører, så det er private entreprenører og underleverandører som konkurrerer om anbudene. I alle prosjekter kan det avsettes penger til forskning og utvikling. Det gjøres og utføres i samarbeid mellom den offentlige byggherren og den private entreprenøren. Det skjer altså mye kreativt også i dagens utbyggingsregime. Den rød-grønne regjeringen har en dogmatisk holdning til OPS, sier opposisjonen. Det er også en underlig påstand. Det var Stoltenberg I-regjeringen som igangsatte de tre OPS-prosjektene som er utprøvd, og den rød-grønne regjeringen som har videreført og evaluert disse prosjektene. Når den evalueringen viser at man kan oppnå tilsvarende gevinster i forhold til rask prosjektgjennomføring og kombinasjonen drift og vedlikehold som i OPS-prosjektene ved å bedre kontraktsstrategiene innenfor ordinære bevilginger over statsbudsjettet, og det ikke er noen gevinster i forhold til kostnader ved OPS, har vi konkludert med at vi vil bl.a. utvikle kontraktsstrategien innenfor dages utbyggingsstrategi og verne enkelte store prosjekter med egen prosjektfinansiering isteden. Nå er Samferdselsdepartementet i gang med ny NTP, som skal legges fram i 2013. Der jobbes det med vurderinger av både planlegging, finansiering og organisering videre. I tillegg er det startet arbeid med nye kontraktsformer som kombinerer akkurat det som er det positive ved OPS-prosjektene, nemlig drift, vedlikehold og utvikling av veistandarden. I tillegg har man igangsatt en vurdering av dagens kost–nytte-analyser. Det er å jobbe framtidsrettet og løpende med nye moderne løsninger for å sikre velferdssamfunnet bærekraft også i framtiden, slik som forslagsstillerne ønsker.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2010-12-16:
Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre støtter Høyres forslag om å utvikle en nasjonal strategi for å utvide bruken av OPS som metode, som det heter. Det sies videre at det er «underlig at flertallet synes å ha en dogmatisk holdning til at OPS ikke skal benyttes». For Senterpartiet er kjernen i OPS privat finansiering, og privat finansiering må bare være aktuelt fordi det er knapphet på statlige investeringskroner. Når knapphet på investeringspenger blir for stort for dem som har ansvar, kommer imidlertid privat investeringskapital, som så nedbetales med renter over mange år, som en nødløsning. Diskusjonen i denne sal og i media er i stor grad er preget av nettopp det faktum at det ikke er tilstrekkelig investeringskapital i forhold til det behovet som er, og dermed får vi en debatt som vi etter vår vurdering skulle vært foruten. Fra Buskerud har jeg et godt eksempel på en sånn nødløsning. Der ble det bygd en ny høyskole i Drammen. Den ble ikke bygd av Statsbygg, men av Entra Eiendom – 100 pst. statlig eid. Det førte til høy husleie, men en husleie som var innafor handlingsregelen, samtidig som investeringen var utafor handlingsregelen, når Entra var utbygger. Samlet sett for det offentlige og staten en dyr finansieringsløsning. For Senterpartiet er det ikke noe ideologisk spørsmål om staten skal låne eller bruke egne penger. Det er jo bare et praktisk økonomisk spørsmål: Hva er billigst for å finansiere jobben? Handlingsregelen skal være til hjelp, ikke brukes som nyliberalistisk ideologi for å ha en stat som investerer lite for egen regning. Det store behovet for investeringer til bl.a. vei og jernbane framover må jo bli langt mer førende for den økonomiske politikken. De kommende tapene på våre investeringer i utenlandske verdipapirer vil forsterke argumentasjonen for at staten investerer mer i Norge, slik at bedre miljø, spredt bosetting og moderne, konkurransedyktige bedrifter gis bedre vilkår. Vårt budsjettsystem må ikke stå i veien for fornuftige investeringer. Det er i stor grad situasjonen i dag, og som fører til at vi får en diskusjon som vi burde vært foruten.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
Først vil jeg si at mitt innlegg gjelder begge finanskomiteens saker. Da skal jeg først si at også når det gjelder neste sak, skal vi være med på forslaget. Der er det en feil i innstillingen, men vi er med på mindretallsforslaget. Så har jeg sagt det, og spart noen minutter i tillegg. Jeg må først si at det alltid er en glede å høre på representanten Langeland, både fordi han er poengtert og av og til ganske festlig. Jeg må si at jeg fikk en ny opplevelse i dag da jeg skjønte at det nye kriteriet for suksess for SV-ere er hvorvidt motorsyklistene er fornøyd med asfalten. Så jeg skjønner at det har vært en betydelig utvikling med hensyn til hvor SV henter sin velgermasse fra – litt bort fra de myke verdier, og over på de litt mer harde asfaltverdiene. Det kan sikkert trengs. Jeg vil jo si at med den debatten vi har hatt tidligere i uken når det gjelder samarbeid mellom det private og det offentlige på helse- og sosialsektoren, får jeg vel tilstå at jeg ikke har de store forhåpningene heller når det gjelder samarbeid på den sektoren vi her snakker om. Jeg har oppfattet at f.eks. Senterpartiet egentlig har vært pådrivere – i hvert fall utad – for et sterkere samarbeid når det gjelder andre måter å finansiere store prosjekter på, enn det vi har sett hittil. Det er vel bl.a. derfor samferdselsministeren faktisk har gått til et aldri så lite motangrep på finansministeren og igangsetter sine egne utredninger på dette feltet, og det har vel sin bakgrunn i en litt ulik holdning. På den andre siden har jo også nåværende finansminister, da han var fylkesmann, hatt betydelige vyer for hvordan det privat–offentlige samarbeidet kunne utvikles, men det er vel mer eller mindre forlatt nå. Saksordføreren pekte på – og det synes jeg var veldig greit – at det faktisk var noen fordeler knyttet til det privat–offentlige samarbeidet. Ikke minst gjaldt det gjennomføring og tid. Hvorfor skal vi da ikke utrede dette bedre, se hvilke muligheter som ligger der? Det er helt greit at vi har penger nok, det er ikke det det står på. Men det kan jo også hende at man får noen effekter av et samarbeid mellom det private og det offentlige på denne sektoren som alle tjener på. Det er det vi fra Kristelig Folkepartis side er interessert i å finne ut av, både når det gjelder denne saken og neste sak, og vi anbefaler de mindretallsinnstillingene vi er med på.
Hans Olav Syversen (Kristelig Folkeparti), 2010-12-16:
Da skjønner jeg i hvert fall at gammel kjærlighet til Finansdepartementet ikke ruster. Det vil være konklusjonen. Kjærligheten til de budsjettekniske løsninger som foreskrives derfra, er kommet igjen. Mitt spørsmål går i grunnen på det mer ideologiske når vi snakker om infrastruktur, vedlikehold, samarbeid mellom det private og det offentlige. Har statsråden i det hele tatt noen ideologiske sperrer mot et slikt samarbeid, eller er det et spørsmål om hva som konkret er mest hensiktsmessig i den enkelte sak?
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Som jeg sa i innlegget mitt, er vedlikehold viktig, og jeg understreker også det ved bl.a. å vise til den sterke opptrappingen som skjer gjennom Nasjonal transportplan, gjennom de låneordninger som er for vedlikehold i kommunesektoren. Jeg mener at dette er viktig, men det er ikke så viktig at en kan finne ordninger som gjør at det kan finansieres utenom de ordinære budsjettprioriteringer. Budsjettet for 2011 er på 960 mrd. kr, og det må være mulig å prioritere innenfor den rammen, noe jeg mener regjeringen gjør. Etter mitt syn er det viktig at også vedlikehold på ulike områder må konkurrere mot uttellinger på andre, viktige samfunnsområder. Men vedlikehold er viktig, og vi kan fort bli enige om at det er mange som har forsømt seg i de årene vi har bak oss i så måte.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Det er sagt at det en tidligere eller nåværende eller kommende politiker har sagt før, er hans verste fiende, og jeg har ved ulike anledninger blitt møtt med det innlegget som jeg skrev sammen med min gode tidligere kollega Sandman. Jeg har vel svart på det før. Det var et innlegg der vi etterlyste større bevilgninger, først og fremst, til vei og jernbane. Det kom jo i Nasjonal transportplan. Så er det vel slik at det går an å innrømme at jeg var litt mer rusten da i forhold til de mer budsjettekniske ting, som jeg mener er viktig. Det var bra å få frisket opp det. Men så er det slik, som jeg også ga som svar på den forrige replikken, at ja, vedlikehold er viktig. Men jeg mener at det faktisk er så viktig at vi bør prioritere det også opp mot andre ting som vi gjør i statsbudsjettet. Jeg mener at det å lage ordninger som kommer på yttersiden av statsbudsjettet, det være seg fondsordninger eller andre ting, gjør at en over tid vil miste oversikten over den totale pengebruken i budsjettet. Derfor er ikke det en god ordning.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Når man diskuterer dette, blir det ofte satt i en OPS-sammenheng. Men det er jo faktisk et ganske utstrakt samarbeid mellom offentlig og privat virksomhet f.eks. i veibygging. Det brukes en lang rekke private firmaer. Det er jo anbud som blir satt ut, og jeg ser for meg at det sammen med de store, tunge aktørene, f.eks. på veisiden, er mulig å prøve å utvikle nye kontraktsformer som strekker seg fra vedlikehold, investeringer, drift m.m. for å få en mer effektiv bruk av de midlene vi har. Der tror jeg det er en del å hente. Jeg er også villig til å søke litt i de baner, men derimot å lånefinansiere store prosjekter utenfor statsbudsjettet der man har liten oversikt over de framtidige uttellinger, er noe som nok vil sitte adskillig lenger inne.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Vi går nå gjennom det som dreier seg om kalkulering av såkalt samfunnsøkonomisk lønnsomhet i store prosjekter, så det vil vi komme tilbake til. Ellers vil jeg også minne om at vi legger til grunn i handlingsregelen at en over tid skal bruke 4 pst. av saldoen i Pensjonsfondet inn i de årlige statsbudsjett, og det er viktig å ha det med seg i den sammenhengen. Så er det også slik som jeg viste til i mitt forrige innlegg, at det er mange ting som bidrar til å øke verdiskapingen i Norge framover. Det å ha effektiv infrastruktur er en av dem. Men det å investere i arbeidskraften er etter mitt syn det aller viktigste vi kan drive med framover. Her satser regjeringen, på samme måte som vi også satser langt tyngre enn tidligere regjeringer – også på vei og jernbane.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Som jeg har sagt, både i denne saken og i den forrige: Det er viktig at det offentlige selvsagt jobber med anbudsstrategier, kontraktstrategier, jobber med å få en best mulig bruk av pengene – en mest mulig effektiv bruk av de midler en setter inn. Det er etter de veiene jeg ønsker å jobbe, for jeg tror det er mye å hente her. Det er også slik at hvis du har mye penger i banken, er det antakeligvis billigere å bruke av de pengene du har, framfor å låne, for lån skal både forrentes og tilbakebetales over tid. Jeg mener fortsatt at det å lånefinansiere, særlig gjennom private prosjekter, blir dyrere over tid. Hvis en går tilbake til det eksemplet som blir trukket fram – altså vedlikeholdsprosjektet på undergrunnen i London – var jo nettopp noe av kritikken mot det prosjektet at det ble dyrere, bl.a. uoversiktlig og dyrere over tid.
Sigbjørn Johnsen (Arbeiderpartiet), 2010-12-16:
Nå er det vel faktisk slik at det er en sammenheng i de totale offentlige finanser, altså både kommuner og fylkeskommuner finansieres jo betydelig gjennom overføringer over statsbudsjettet. Som jeg også har vist til tidligere, stiller staten rimelige lån til rådighet for kommunesektoren på ulike områder, både til vedlikehold og investeringer. Så jeg tror vi prøver å bidra så godt vi kan, også fra statens side, til at det går bra i kommunene. Men jeg tror det er viktig at vi har en fornuftig tilnærming til å se på hvordan vi bruker offentlige midler på ulike områder. Det å jobbe for en sterkere kostnadseffektivitet, som det heter, er en viktig sak for denne regjeringen. Jeg vil også si – bare for å ha sagt det – at det er ikke slik at regjeringen har allergi mot private løsninger. Det er mange eksempler på at vi i samarbeid med private har fått løst viktige samfunnsoppgaver.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-12-16:
La meg med en gang si at Høyre er i stor grad enig med finansministeren i at det er viktig å ha en stødig styring på norsk økonomi. Jeg må si at finansministeren appellerte mer til meg med sin nytenkning da han var fylkesmann enn han har gjort nå etter han ble finansminister, for dette dreier seg om å få orden på et etterslep som alle erkjenner har vært der i lang tid, og som har bygd seg opp over lang tid. Og det er i den sammenheng vi da har tillatt oss å si: La oss gjøre dette med et fond som kommer i tillegg til de ordinære bevilgninger, for å få orden på dette etterslepet. Det som er interessant for oss å få vite av finansministeren nå, er: Er dette et ideologisk spørsmål, først og fremst, for regjeringen, eller er det et faglig spørsmål som gjør at man ikke vil støtte oss i dette?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-12-16:
Det var Langelands underholdende innlegg som også fikk meg til å ta ordet. Jeg vil bare korrigere ham på en faktisk feil. Han sa at Høyre kalte budsjettforslaget for et luftslott. Det gjorde vi ikke. Det var det et annet parti som gjorde, uten at jeg skal nevne det herfra. Langeland sier at vedlikeholdskostnadene har økt med nær 100 pst., og han får det til å høres som om det er Høyre og Fremskrittspartiets skyld. Ja, det er mye man skal ta inn over seg! Hvis han hadde lest sin egen regjerings konjunkturrapporter og sett litt på hvordan kostnadsøkningen har vært innenfor denne sektoren generelt sett, også for investeringer, ville han ha oppdaget at den har vært eksepsjonelt høy, særlig fordi man brukte denne sektoren til å skape ny aktivitet i en finanskrisesituasjon. Det er en stor del av forklaringen, og det er mye som kan knyttes opp mot det, uten at jeg har tid til å gå inn på det. Men det er også andre ting som gjør at vedlikeholdskostnadene har økt i forhold til tidligere, f.eks. at betingelsene knyttet til avtalene er vesentlig endret. Dette vet selvfølgelig Langeland, men det er ikke betimelig å nevne det i et litt retorisk innlegg, selvfølgelig. Det er litt interessant at når han drar den saken videre, får vi nærmest en forståelse av at han vil reversere Mesta-organiseringen og gå tilbake til egen vedlikeholds- og utbyggingsavdeling hos Statens vegvesen. Det er det jo ingen som hindrer denne regjeringen i å gjøre. De har jo flertall i denne salen. De kunne ha gjort det i fem–seks år på rad. Da forstår de fleste som leser dokumentene, at SVs syn i denne sammenheng ikke er sammenfallende med regjeringens syn. Regjeringen har snarere tvert imot i det statsbudsjettet vi har behandlet nå i høst, vært veldig tydelige på at de anbefaler ikke å gå tilbake til den gamle organiseringen, nettopp av grunner som jeg har anført. Jeg vil anbefale Langeland å lese regjeringens egne dokumenter. Det kan han ha stor glede og nytte av, tror jeg. Så har jeg noen få sekunder igjen. Jeg lurer på om jeg bare skal knytte en liten kommentar til Lundteigen, som sa at vi ville ha fond til erstatning for årlige bevilgninger. Det er ikke riktig. Vi vil ha et fond for å møte den enorme utfordringen som ligger i det store etterslepet. Når det store etterslepet er tatt igjen og vi er på hjul, får vi vurdere om det er riktig å ha det fortsatt.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-12-16:
Det går rett og slett ikke an å sammenligne de økonomiske forutsetningene i Sverige og de økonomiske forutsetningene i Norge. Den debatten hadde vi i forrige uke, så den tar jeg ikke opp igjen. Men det var saksordføreren, som sa at samferdselsinvesteringene er historisk høye. Ja, det spørs jo i hvilket perspektiv man ser det. Det er nemlig slik at de er historisk lave – de har aldri vært så små i forhold til det totale statsbudsjettet. Ja, det er her hunden egentlig ligger begravet. Vi er nødt til å finne løsninger som gjør at vi oppfyller handlingsregelen i mye større grad og får en større andel til infrastruktur. Dette med OPS mener vi er ett grep. Men vi er selvfølgelig ikke enøyde bare på OPS. Vi er åpne for prosjektfinansiering, som vi har vært med på flere ganger før – det var måten vi bygde Gardermoen på f.eks. Så vi hilser velkommen NHOs nyansering for å prøve å få regjeringspartiene med. Det er veldig bra. Dessuten vet også saksordføreren at Høyre har fremmet en transportplan med 23 punkter til forslag om modernisering. Det at vi kaller det modernisering, er rett og slett fordi finansministerens gamle kolleger i sitt notat kalte dagens samferdselsløsninger for gammeldagse. Da syntes vi det var greit å bruke det som var kontrabegrepet, nemlig modernisering. Det tror jeg står seg godt. Så sier saksordføreren at det ikke kan påvises at det er lavere kostnader med OPS-prosjektene som er evaluert. Det stemmer, det står i rapporten. Men det gjelder altså for statsfinansene. Men i et samfunn der vi har ansvaret for helheten, må vi jo se på hvem det blir billigere for. Da skulle det ikke forundre meg om det var ganske mye billigere for næringslivet, ganske mye billigere for mange, for folk flest, som kommer seg raskere til og fra, og ikke minst med tanke på de totale kostnadene for samfunnet, ved at vi får lavere andel alvorlige ulykker som også belaster statsbudsjettet vesentlig. Sånne ting må jo regnes med. Når vi sier at denne regjeringen ikke har gjort noe vesentlig, tror jeg vi har våre ord i behold. De har altså ikke kommet med en eneste reform i løpet av de seks budsjettene som er lagt fram innenfor denne sektoren. Så litt om lånefinansiering. Etter min mening handler ikke lånefinansiering bare om det som finansministeren sier. Det handler om alternativ avkastning på kapital. Så er det jo ikke slik at vi ikke driver med lånefinansiering innenfor offentlig investering i Norge. 50 pst. av veiene våre lånefinansieres – sykehjem, skoler, kirker, rentekompensasjonsordning for fylkesveier, Avinor har egen låneramme – det er realiteten.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2010-12-16:
Takk for det, president. Jeg tenkte jeg skulle gjøre det unna på 1 minutt, det var derfor jeg ba om ordet til en kort merknad. Det var bare en opplysning som kom fra saksordføreren som må korrigeres, og det er at det var Stoltenberg I-regjeringen som tok initiativ til de tre OPS-prosjektene. Det er ikke riktig. Det var den gang et flertall i Stortinget, som også Senterpartiet var med på, som gjorde det vedtaket, og regjeringen måtte selvfølgelig gjøre det som Stortinget gjorde vedtak om. Jeg synes dette har vært en interessant debatt. Jeg synes faktisk det er grunn til å være optimist med bakgrunn i noen av innleggene fra posisjonen. Jeg hadde også lyst til å hilse finansministeren fordi jeg før jeg gikk opp her i dag, leste referatet fra den interpellasjonsdebatten vi hadde, og det aller, aller siste han sa i sitt siste innlegg, var at han ville se på om det ikke gikk an å finne nye løsninger, og det ville være en del av opplegget ved neste NTP. Så jeg er optimist.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2010-12-16:
Alle er fullstendig klar over at vedlikehaldsetterslepet i offentleg sektor er stort, og ifølgje rapporten viser det seg at etterslepet på offentlege bygg og infrastruktur er oppe i 800 mrd. kr. Dårlegast stilte er kommunale bygg, avløp, riks- og fylkesvegar samt jernbane. Det er stor fare for at etterslepet òg vil vekse i framtida. I mange kommunar er det så gale at dei nesten har slutta med å løyve pengar til vedlikehald på driftsbudsjettet. Mange kommunar finansierer vedlikehald med lån og kallar det for investering. No er kommunane si gjeld likevel så stor at fylkesmannen sannsynlegvis set ein stoppar for denne måten å finansiere vedlikehald på. Då får vi ein endå verre situasjon i åra som kjem. Når regjeringspartia og regjeringa skryter hemningslaust av kor mykje frie midlar som er løyvde til kommunane sidan regjeringa tok over i 2005, er det meg ei gåte at ikkje lokalpolitikarane finn rom for å ta igjen vedlikehaldsetterslepet. Kan dette ha noko å gjere med at lokalpolitikarane ikkje har desse frie midlane til rådigheit, fordi kostnadane sidan 2005 er så store at våre lokalpolitikarar vert sitjande igjen som svarteper, og ikkje klarer å forklare sine innbyggjarar kvar skrytemidlane til regjeringa har vorte av? Forslagsstillarane til forslaget som vi behandlar no, peikar på ei rekkje tiltak som bør gjennomførast for å redusere og ta igjen etterslepet. Desse forslaga er etter mitt syn gode tiltak som dersom dei vert gjennomførte, vil medføre at ein over tid kan fjerne vedlikehaldsetterslepet. Eit nytt rekneskapssystem for offentleg sektor der m.a. avskrivingar vert ein del av rekneskapen, vil etter mitt syn gje ei mykje betre oversikt over kommunane si økonomiske stilling. Eg registrerer at eit fleirtal, med unntak av Framstegspartiet og Venstre, ikkje deler forslagsstillarane sitt syn på at etterslepet har si årsak i ein stor offentleg sektor med mange tilsette, og politikarar som ikkje har kompetanse på eigedomsforvaltning. Alle, med unntak av Framstegspartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre, peikar på at det handlar om prioritering. Eg må då spørje: Kvifor har ikkje desse fleirtalspartia teke kontakt med sine respektive lokalpolitikarar og fortalt dei kva som vert venta av dei? Eg er redd for at vedlikehaldsetterslepet berre vil auke i åra framover. Hovudårsaka til dette er etter mitt syn at regjeringa ikkje er interessert i å nyttiggjere seg Framstegspartiets løysingar – løysingar som ville medverke til å fjerne det enorme vedlikehaldsetterslepet.
Gunnar Owe Gundersen (Høyre), 2010-12-16:
Det var godt at statsråden fant noe støtte også i Lundteigens innlegg, for hovedsaklig var jo Lundteigens innlegg et kraftig angrep på det budsjettsystemet som statsråden selv startet innlegget sitt med. Jeg skjønner at dette med finansiering av prosjekter er veldig sentralt, for der sier man at staten finansierer mye billigere. Når statsråden argumenterer både i brevet til komiteen og i og for seg også i innlegget her, høres det ut som om staten finansierer risikofritt. Det at private finansierer dyrere, har jo noe med risiko å gjøre, og risiko er heller ikke gratis for staten. Det har vi sett gjennom svært mange prosjekter der kostnadsoverskridelsene er store. Samtidig skjer det ganske mye nyutvikling akkurat på det området også i Europa, sånn at man kan få det beste av to verdener. Hvorfor ser ikke statsråden at det også underminerer hele motstanden mot OPS?