Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2014-11-05:
Jeg vil takke statsministeren for en god redegjørelse om et veldig alvorlig spørsmål. Den avgjørelsen Stortinget og regjeringen tar nå, vil få store konsekvenser. Norge deltar for alle praktiske formål i en krig. Miljøpartiet De Grønne støtter likevel å sende norske instruktører til Irak som en del av denne krigen. Det gjør vi under sterk tvil og med tungt hjerte, og det er ingen grunn til å legge skjul på at det er betydelig uenighet innad i vårt parti om denne avgjørelsen. For Miljøpartiet De Grønne er det helt sentralt å bruke alle fredelige virkemidler før man bruker vold. Derfor er det ingen tvil om at den løsningen som vi går inn for nå, er en dårlig løsning. Det er en løsning som lett kan bringe Norge inn i en ny hengemyr i en annen del av verden, det er en løsning som kan opprettholde usikkerhet i regionen og i vår del av verden, og det er en løsning som kan bidra direkte til økt terrorfare hjemme i Norge. Det er ingen tvil om at vestlig politikk og vestlige allianser i området også er en del av både årsaken og problemet. Det er åpenbart at vi ikke vet nok om utgangen på det engasjementet som vi nå starter opp. Når Miljøpartiet De Grønne likevel støtter tiltaket, er det fordi de gode alternativene – diplomati, humanitært arbeid, fredsarbeid – åpenbart ikke er nok alene. IS har terror som metode og etnisk og religiøs utryddelse som erklært mål. IS respekterer uttrykkelig ikke menneskerettigheter og ikke folkerett. IS truer svært mange menneskers eksistens akkurat nå. Derfor er fredsarbeid, diplomati og humanitær innsats like nødvendig som før i det fortsatte arbeidet, men det er ikke tilstrekkelig for å redde de menneskene som nå står i fare for å få undergravd eller ødelagt sin eksistens. Det pågår en krig, den krigen som vi alle ønsker ikke skulle pågå, og det er helt åpenbart at militære virkemidler er nødvendig for å stanse og vinne den krigen. Spørsmålet er bare hvilken rolle Norge skal spille. Det betyr også for vårt vedkommende at om vi velger å delta bare med humanitær innsats, eller om vi velger å delta med militære instruktører, er vi en del av den militære operasjonen som pågår, og den prinsipielle forskjellen mellom rent humanitær innsats og militært instruktørbidrag er ikke til stede. Vi konstaterer at den internasjonale innsatsen mot IS står trygt på folkerettens grunn. Vi er invitert av Irak til å hjelpe. 50 land deltar, og selv om Miljøpartiet De Grønne skulle ønske et enda klarere FN-mandat, har FN åpenbart oppfordret til deltakelse og hjelp. Vi er altså på et punkt nå hvor vi må velge hva vi er reddest for: den utvilsomme kostnaden og usikkerheten ved å delta aktivt i kampen mot IS eller de mulige kostnadene for sivilbefolkning, region og langsiktig sikkerhet ved ikke å delta. Jeg er redd for at vi kan stå igjen med blod på hendene på grunn av dette tiltaket og denne deltakelsen. Men jeg er enda reddere for at vi skal stå igjen med andres blod på hendene, irakiske, kurdiske og syriske sivile, fordi vi ikke tar sjansen på å delta. Forutsetningen for norsk deltakelse er åpenbar. Den må ledsages av en enda sterkere humanitær innsats, den må ledsages av en enda større innsats for å ta inn flyktninger fra området i Norge, og den må ledsages av en langsiktig politisk diskusjon i Stortinget hvor vi hjelper hverandre med å meisle ut hva som skal være det langsiktige målet og det langsiktige utkomme av denne konflikten. Det handler om vår forpliktelse til å bidra internasjonalt, det handler om vår forpliktelse til å unngå et nytt Rwanda eller et nytt Srebrenica – det er det vanskelige valget vi må gjøre, og derfor støtter Miljøpartiet De Grønne dette tiltaket.