Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-06-15:
Denne våren har vært preget av noen store debatter. Den viktigste av dem knytter seg til det faktum at vi er i ferd med å undergrave livsgrunnlaget til våre etterkommere, og til behovet for tiltak som kan bidra til å redusere utslippene av klimagasser. Den andre går på behovet for å styrke kvaliteten i eldreomsorgen og å rette opp de dramatiske kuttene Regjeringen har gjort i tilbudet ved de privat rehabiliteringsinstitusjonene. Den tredje knytter seg til Regjeringens manglende vilje til å investere i morgendagens velferd – i selve gullåret 2007 velger Regjeringen å kutte i høyere utdanning og å ta et hvileskjær innenfor forskningen. Den fjerde debatten dreier seg om overoppheting av økonomien – mangel på arbeidskraft og derav stigende rente. Revidert nasjonalbudsjett har vært en stor skuffelse – ingen miljøtiltak som kunne varsle starten på den miljøpolitiske snuoperasjonen som de fleste av oss mener at vi må igjennom, ingen tiltak som kan løfte kvaliteten i omsorgen, og Regjeringen sitter bare og ser på at det legges ned 85 000 behandlingsdøgn ved de private opptreningsinstitusjonene. Det kuttes fortsatt i forskningen, og Regjeringen overlater til Norges Bank å stramme inn gjennom høyere rente. Hver gang det rettes kritikk mot Regjeringens manglende handlekraft, får vi høre den samme platen om at det er den forrige regjeringens skyld. Nå er det på høy tid at Stoltenberg-regjeringen begynner å ta ansvar for egen politikk. Behandlingen av revidert nasjonalbudsjett i finanskomiteen har vært en nesten enda større skuffelse – ingen, absolutt ingen, vilje til å vurdere innspill og forslag fra opposisjonen eller fra dem som har vært på høring. Regjeringspartiene er fullstendig passive. Ja, selv når en samlet opposisjon fremmer krass kritikk mot Regjeringen, f.eks. når det gjelder løftebruddet knyttet til industrikraftregimet, møtes vi ikke av annet enn en mur av taushet. Det er som å bokse i bomull – ingen respons, ingen motstand, ingen argumenter. Det virker nesten som om Regjeringen opplever Stortinget som noe litt unødvendig. Ja, de har jo flertall. Men på veien forsvinner den åpne demokratiske debatten og samspillet i parlamentet. En flertallsregjering kan velge å opptre så arrogant overfor Stortinget, men særlig klokt er det ikke. Miljøproblemene starter med mine og dine hverdagslige valg. Det betyr at løsningen også ligger i den enkeltes adferd. Det er når folk stiller krav om miljøvennlige biler og energikresne produkter, at bedriftene begynner å produsere disse. Det er i samspillet mellom ambisiøse politiske mål og virkemidler som spiller sammen med næringslivet og folks valg, at resultatene kommer. Markedsøkonomien er et kraftfullt virkemiddel som kan brukes i miljøets tjeneste. Høyre vil trappe opp forskningen innenfor klimaforskning, vi vil redusere avgiftene på miljøvennlige biler, vi vil bygge krysningsspor for å få mer gods fra vei til jernbane, og vi foreslår sammen med Venstre en støtteordning for klimakommuner – kommuner som sammen med næringslivet gjennomfører tiltak som får ned de lokale utslippene av klimagasser. Høyres forslag blir – jeg holdt på å si selvsagt – nedstemt av regjeringspartiene. Det er ingen tvil om at det finnes utfordringer, og noen av dem er store. Høyres svar er å satse på menneskene, på mennesker som står på hver eneste dag på jobb, hjemme og i fritiden, for å skape sin egen fremtid og bety noe for andres. Det er mennesker som skal finne løsningene på klimautfordringene som truer livsgrunnlaget til milliarder av mennesker. Det er mennesker som skal hjelpe de mange som har falt utenfor, til å få en ny sjanse til å yte og bety noe for seg selv og for andre. Og ikke minst, det er mennesker som skal utvikle velferdssamfunnet og de offentlige tjenestene, slik at vi kan innfri økende behov og stigende forventninger i fremtiden. Derfor vil Høyre satse mer på menneskene, på barna våre ved å utvide skoledagen med flere matematikktimer, på studentene våre ved å øke støtten til universiteter, høyskoler og forskning, på omsorgsarbeiderne ved å gi større muligheter for etter- og videreutdanning. Flere ufaglærte må få muligheten til å bli faglærte. Flere hjelpepleiere må få muligheten til å bli sykepleiere. Vi får mer kvalitet i omsorgen når vi satser mer på de menneskene som jobber i omsorgen. Høyre vil ha et løft for rehabilitering. Det handler om å gjøre veien tilbake til et verdig liv og arbeid kortere for dem som har blitt utsatt for ulykke, for dem som har vært gjennom en alvorlig sykdom, eller for dem med rusproblemer. Det legges ned rehabiliteringsplasser over hele landet. Plasser legges ned ikke fordi de er dårlige, men fordi de er private. Pasientene får mange steder et dårligere tilbud og et mindre mangfoldig tilbud. Det er selvsagt ikke mulig å kaste om på et budsjett midt i året, men Høyre peker ut en annen vei. Vi tar små skritt i retning av mer kunnskap i skolen og bedre kvalitet i omsorgen, og vi legger til rette for mer trygghet i lokalsamfunnet ved bl.a. å foreslå mer penger til politiet. Vi opplever en forbruksvekst og en utgiftsvekst som burde bekymre finansministeren. For første gang siden 1987 er nå husholdningenes samlede sparing negativ. Det betyr at husholdningenes samlede boliginvesteringer er fullt ut lånefinansiert. I tillegg lånes det for å finansiere forbruk, og den offentlige utgiftsveksten er for første gang siden 2002 høyere enn veksten i Fastlands-BNP. Når Kristin Halvorsen legger frem et ekspansivt budsjett i dagens situasjon, og ikke ønsker å gjennomføre reformer som kan gi mer arbeidskraft, fraskriver hun seg ansvaret for den økonomiske utviklingen og overlater til Norges Bank å dempe konjunkturene gjennom høyere rente. Høyre er opptatt av å få de gode tidene til å vare lenger. Vi mener at det er behov for mer tilbudssidepolitikk, reformer som gjør at vi kan øke vekstevnen i økonomien, og vi mener at det er behov for et noe strammere økonomisk opplegg. Det er selvsagt begrenset hva som er mulig å få til i løpet av et par korte uker midt i året, men vi peker ut en annen retning. Høyre har klart å stramme til med over 700 mill. kr gjennom bl.a. å redusere veksten i offentlig administrasjon, noe lavere overføringer til landbruket og 1 pst. høyere matmoms. Jeg registrerer at enkelte har liten tro på Høyres forslag om å stimulere til sparing, og at det vil bidra til at folk sparer mer. Jeg frykter imidlertid at Regjeringens forslag om å fjerne private pensjonsspareordninger og økt formuesskatt vil føre til at folk sparer mindre og forbruker mer. I andre europeiske land gis det omfattende skattefordeler ved privat pensjonssparing. Mange av disse landene har en betydelig høyere privat sparing enn vi har i Norge. Jeg har tro på at en offensiv politikk for økt privat sparing vil bidra til å dempe veksten i det private forbruket. En innstramming på i overkant av 700 mill. kr i revidert nasjonalbudsjett har isolert sett en begrenset effekt på renten. Men i kombinasjon med en aktiv politikk for å øke tilbudet av arbeidskraft, både gjennom arbeidsinnvandring og ved å få flere fra trygd til arbeid, og økte skattefordeler ved privat pensjonssparing og strukturtiltak som øker vekstevnen i økonomien, mener jeg at Høyres alternativ er bedre tilpasset både de kortsiktige og de langsiktige utfordringene i økonomien. TV 2 kunne i forrige uke fortelle at statsministeren lovet pensjonistene at Regjeringen skulle fjerne avkortingen i pensjon for pensjonister som arbeider – ja, han sa at det skal skje «så fort som mulig». Han så pensjonistene inn i øynene, og han fikk trampeklapp i retur. I går sa arbeidsminister Bjarne Håkon Hanssen at «så fort som mulig» er i 2010 – faktisk nesten et år etter at denne Stoltenberg-regjeringen mest sannsynlig har gått av. Ja, da skal man gjennomføre et forslag som statsministeren lover skal gjennomføres så fort som overhodet mulig. Det sier alt om Regjeringen, om løftebrudd og handlingslammelse. Ja, det går rett og slett ikke an å opptre så uanstendig i møte med velgerne. Jeg er glad for at de ikke-sosialistiske partiene står sammen. Vi fremmer forslag hvor vi ber Regjeringen om å oppfylle statsministerens løfte. Stemmes forslaget ned i dag, forsvinner den siste rest av Regjeringens troverdighet. Jeg vil ta opp de forslagene hvor Høyre er forslagsstiller eller medforslagsstiller, med unntak av Høyres forslag nr. 63, som erstattes av et fellesforslag fra de ikke-sosialistiske partiene, forslag nr. 103. Videre tar jeg også opp forslag nr. 106, som ved en inkurie har blitt formulert litt klønete, for å si det sånn – det gikk litt fort – så det forslaget skal endres til: «Stortinget ber Regjeringen følge opp statsminister Jens Stoltenberg sitt løfte til landsmøtet i Norsk Pensjonistforbund om «så fort som mulig» å fjerne avkortingen i pensjon for 67-70-åringer som arbeider. Det forutsettes at forslaget får virkning fra 1. januar 2008.»