Ola Elvestuen (Venstre), 2013-01-15:
Menneskerettigheter og demokrati må stå som noen grunnleggende målsettinger for all norsk utenrikspolitikk, herunder også bistands- og utviklingspolitikken. Det er en kjensgjerning at Norge gjennom lang tid har vært – og er – en pådriver for menneskerettigheter og demokrati internasjonalt. Det skulle også bare mangle. Det er klart at vi både som et demokrati og som frie borgere har et ansvar for å være med på å bygge opp under utviklingen av universelle rettigheter internasjonalt. Jeg er også glad for at statsråden sier at han legger større vekt på demokrati i den nye meldingen om norsk utviklingspolitikk som kommer til Stortinget. Jeg er enig med statsråden i at man skal ha et nøkternt og realistisk forhold til hva man kan få til med bistands- og utviklingspolitikk. Samtidig reiser jeg spørsmål om det dilemmaet statsråden trekker fram, at man kan ha autoritære regimer som legger vekt på sosiale rettigheter, fattigdomsbekjempelse og utvikling på det feltet, men samtidig ikke respekterer universelle rettigheter, demokrati og menneskerettigheter. I en slik situasjon er det viktig at Norge har en tydelig og klar holdning og et tydelig og klart mål for den politikken som vi skal føre. Målet må være at fattigdomsbekjempelse og utvikling må følges opp med demokrati og utvikling av menneskerettigheter. For det er en kjensgjerning at man over tid, for å få en stabil og økonomisk utvikling, er nødt til og avhengig av å ha et godt styresett som kan utvikles over tid, at man får på plass institusjoner som kan bekjempe korrupsjon, som kan bygge opp under sivilsamfunnet og ha en åpenhet i det enkelte land. Det må ikke være slik at det at et autoritært regime som gjør noe som er positivt på det sosiale feltet, gjør at Norge ikke er like tydelig på å bygge opp under demokrati – å være tydelige på at respekten for menneskerettigheter er et klart mål. Man skal være spesielt varsom med at man ikke er med på å legitimere et autoritært regime med den kontakten man har med et slikt regime. Det er klart at vi skal være involvert dersom vi mener at vi kan bidra til en positiv utvikling. Det er retningen på utviklingen som er det avgjørende for hva Norge bør gjøre. Det er også å påpeke at menneskerettigheter og demokrati ikke bare trengs å tydeliggjøres fra regjeringens side i utviklingspolitikken, men også kanskje tydeliggjøres i utenrikspolitikken mer generelt. Jeg leser i Dagens Næringsliv i dag at utenriksminister Espen Barth Eide er i Aserbajdsjan. Dersom han, med forbehold, er sitert riktig når han beskriver presidenten i Aserbajdsjan – Alijev, en meget autoritær president – som en meget visjonær og intelligent leder, og avslutter med at det at han sitter en stund, gjør at han kan tenke langsiktig, blir jeg bekymret for om demokrati og menneskerettigheter er regjeringens tydeligste og fremste mål, eller om det er andre interesser, norske økonomiske interesser, som går foran og anses å være viktigere. Men jeg tar statsrådens ord om at han vil legge større vekt på demokrati i norsk utviklingspolitikk i årene framover til etterretning, og ser fram til den meldingen som kommer til Stortinget for å få bekreftet hvordan dette skal gjøres i praktisk politikk.