Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2000-10-10:
Høyre legger til grunn at Norge trenger en verdiskapingsvisjon. Vi må endre dagens passive visjon om å forvalte petroleumsformuen til en aktiv visjon om å gjøre Norge til et kunnskapsland i verdensklasse for innovasjonsbasert næringsliv, gjerne representert ved tele og IT, og global virksomhet innen energi, maritime og marine næringer – en visjon som legger til grunn at hele landet tas i bruk. Dette vil ikke komme av seg selv, det er noen premisser vi må oppfylle. Vi må ville noe, og vi må være villig til å gjøre noen nødvendige grep. Jeg er optimist i denne sammenheng, og gitt at vi gjør de riktige valgene, tror jeg dette kan bli aldeles strålende. For at Norge skal kunne oppfylle en verdiskapingsvisjon, mener jeg at de totale FoU-investeringene snarest mulig må dobles til høyeste OECD-nivå. Dette gjelder så vel i privat som i offentlig sektor. Åpnere grenser for så vel kapital som kompetent arbeidskraft vil være kritiske faktorer som sterkt vil påvirke vår egen suksess. I stikkords form vil jeg nevne noen andre momenter som jeg tror sterkt vil påvirke vår evne til å stable på beina det næringslivet vi skal leve av når oljealderen begynner å få redusert betydning. Og det er vårt ansvar allerede i dag i dette Stortinget å begynne å legge grunnlaget for nettopp dette. Jeg vil nevne følgende fem punkter: Norge trenger, som jeg sa innledningsvis, en verdiskapingsvisjon. Andre land har gjort det og har lyktes. Vi må bli en ledende og spesialisert kunnskapsnasjon. Vi vil aldri kunne bli best på kunnskap på den totale bredden, men vi vil kunne spisse ut, det har vi sett gjennom en del norske selskap som er meget dyktige og faktisk er verdensledende. Vi må konsentrere de næringsrettede virkemidlene om det som er fremtidsnæringene. Norge må snarest legge en plan for avvikling av det statlige eierskapet. Og til slutt: Vi må modernisere offentlig sektor. Vi må gjøre det, ikke bare snakke om det. Hva er Regjeringens svar på dette i så vel trontale som i det fremlagte budsjett? Regjeringen foreslår skatteøkninger som vi ikke har sett maken til siden Arbeiderpartiet alene hadde flertall i denne salen. Og i gammelsosialistisk ånd er det verdiskapingen i bedriftene og fremtidens arbeidsplasser som rammes. Det verste er kanskje at det i høyeste grad kan se ut som om dette er tilsiktet. Både finansministeren og ikke minst næringspolitisk talsmann, Kjell Opseth, har jo vært helt klare: Offentlig sektor skal bli større. Og for å få dette til har altså Regjeringen bestemt seg for å radbrekke deler av norsk næringsliv. Konjunkturavgiften skal tvinge bedriftene til å si opp folk enten ved å legge ned eller ved å redusere driften. Ikke minst skal det bli vanskeligere for nyskapingsbedriftene å rekruttere. Den frigjorte arbeidskraften skal så overføres til en stadig større offentlig sektor, en sektor hvor Regjeringen ikke makter å prioritere det viktigste på bekostning av det som er mindre viktig. Alt er viktigst! Det Regjeringen gjør når den på denne måten angriper verdiskapingen i små og store bedrifter over hele landet, er å undergrave selve grunnlaget for fremtidens velferdssamfunn. Jeg vil si at Regjeringen kort og godt sager av den greina som vi alle sitter på. Enten er budsjettet en panikkartet reaksjon på rekordlave galluptall eller så må det være et knefall for venstrefløyen i Arbeiderpartiet. Uansett – det er uansvarlighet av første klasse. Heretter må derfor statsministerens og finansministerens formaninger om en ansvarlig økonomisk politikk tas med en stor klype salt. Regjeringen ser ut til å ha glemt at lav prisstigning og lav rente bare er virkemidler for å gi hver enkelt av oss nødvendig trygghet i vår egen økonomi og for å sikre næringslivet konkurransedyktige rammebetingelser. Skatte- og avgiftsøkninger er minst like ødeleggende for næringslivets konkurranseevne som høy inflasjon og et høyt rentenivå. Det er derfor egentlig ikke lenger så stor forskjell på Arbeiderpartiets og Fremskrittspartiets økonomiske politikk. Begge vil føre en politikk som svekker verdiskapingen i konkurranseutsatt næringsliv og øker oljeavhengigheten. Mens Arbeiderpartiet bevisst svekker bedriftene gjennom skatter og avgifter, gjør Fremskrittspartiet det med økt inflasjon og høyere rente. Resultatet er det samme, veivalget er bare noe forskjellig. Stoltenberg-regjeringen legger an sin nye, aggressive skattepolitikk på bred front. Den såkalte konjunkturavgiften er i virkeligheten en økning i arbeidsgiveravgiften på hele 1,5 prosentpoeng. Avgiften legges på alle private bedrifter i alle deler av landet, mens statlig og kommunal virksomhet går fri. Jubelen må derfor ha stått i taket i Kommuneforbundet da statsbudsjettet ble lagt fram. Private bedrifter får dermed en konkurranseulempe som gjør det vanskeligere å konkurrere om offentlige oppdrag. Med den reduserte konkurransen har ikke offentlig virksomhet lenger samme behov for å skjerpe seg som tidligere. Resultatet er dyrere og dårligere tjenester for kommunenes innbyggere. Også forslaget om aksjeutbytte eller dobbeltbeskatning på overskudd rammer næringslivet. Først og fremst blir det vanskeligere å finansiere nye prosjekter. Dermed undergraver Regjeringen den verdiskapingen og de inntektene vi skal leve av i morgen. Med Regjeringens forslag vil Norge altså ha Europas nest høyeste skattlegging av næringslivsinvesteringer. Bare svenskene er verre – og det er jo noe. Men det er altså tydeligvis ikke nok for Regjeringen. Jeg har merket meg at Regjeringen er bekymret for tilgangen på investeringskapital til norsk næringsliv. Maken til krokodilletårer! Er det rart at det er vanskelig å få både nordmenn og utlendinger til å investere i næringslivet når de ser hvilke næringsfiendtlige forslag som fremmes, og hvilke betingelser Regjeringen har tenkt å by? Regjeringens forslag om å opprette et halvstatlig investeringsfond med en forvaltningskapital på 5 milliarder kr blir unektelig noe underlig når det bare for neste år skal trekkes inn dobbelt så mye investeringskapital fra det samme næringslivet. Statlig eierskap har en av tidenes dårligste merittlister å vise til. Likevel går Regjeringen ufortrødent videre med planene om et halvstatlig investeringsselskap, finansiert ved årelating av det private næringsliv. Regjeringen foreslår også å innføre moms på tjenester. Denne såkalte momsreformen betyr en kraftig forverring av rammebetingelsene for tjenesteproduserende, konkurranseutsatt næringsliv. Forslaget er spesielt alvorlig for reiselivsnæringen som representerer en viktig del av verdiskapingen og arbeidsplassene i distriktene. Men kombinasjonen konjunkturavgift og moms gir reiselivsbedriftene en dobbeltsmell som det faktisk skal bli spennende å se utviklingen av. For å si det kort og godt: Overlever de? Elavgiften på industrien rammer også distriktsbedriftene hardt. For min egen landsdel, Sørlandet, er dette meget merkbart. I Kristiansand vurderer det canadiske selskapet Falconbridge i disse dager investeringer på flere milliarder. Det vil alltid være slik at det er alternativ anvendelse av investeringskapital. Og skal Norge vinne, skal vi være best i denne globale etableringskonkurransen, nytter det ikke å være toppscorer på skatte- og avgiftsøkninger. Hva er det så Regjeringen prioriterer? Først og fremst bevilges det mer til kommunesektor og sykehus. Høyre mener det er riktig å prioritere utdanning og helsevesen. Økt satsing på disse viktige områdene må likevel ikke undergrave den verdiskapingen og de arbeidsplassene som til syvende og sist finansierer all offentlig velferd. Offentlig sektor legger allerede beslag på en uforholdsmessig stor del av ressursene i samfunnet. Økt satsing på skolen og på helsevesenet må derfor skje ved å bruke ressursene bedre, ved å redusere offentlige utgifter på mindre prioriterte områder og ved å øke tilgangen på arbeidskraft. Jeg vil avslutte der jeg begynte: Jeg tror nasjonen trenger en tverrpolitisk visjon for verdiskaping for fremtiden. Jeg tror at skal vi lykkes i det en kan kalle for «etter oljealderen», må vi ta noen felles løft og være villige til over tid å kjøre en politikk på dette området. Det vi har sett i Irland, i Finland og hos andre, er at en av suksessfaktorene er stabilitet i rammebetingelsene over tid.