Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2002-04-09:
Finanskomiteen har behandlet Dokument nr. 8:35, forslag om tiltak for like drivstoffpriser i hele landet. Komiteens flertall støtter ikke forslaget om et selvfinansierende fraktutjevningsfond og har foreslått at dokumentet vedlegges protokollen. Mindretallet i komiteen, SV, Senterpartiet og Kystpartiet, går, med litt ulike forslag, inn for et selvfinansierende fraktutjevningsfond. På SVs vegne har jeg lyst til å argumentere litt for mindretallsforslaget vårt. Stortingsflertallet fjernet frakttilskuddsordningen for bensin og autodiesel med virkning fra 1. januar 2002. Argumentasjonen for det hadde bakgrunn i en oppfatning om at den beste måten å få ned prisene på drivstoff på var å tilrettelegge for økt konkurranse. Dette er utilfredsstillende av flere grunner. For det første skaper det ingen utjevning, men forsterker tvert imot prisforskjellene – fordi mulighetene for økt konkurranse naturlig nok er størst der markedet er størst. For det andre vil det innebære at den eneste måten å begrense drivstoffprisene i distriktene på er å jobbe for et generelt prisfall på bensin. En sånn politikk er ikke ønskelig hvis vi samtidig ønsker å føre en troverdig miljøpolitikk som legger til rette for redusert bilbruk i sentrale strøk. Det er nødvendig med en høy pris på drivstoff for å begrense utslippene av klimagasser. Derimot er det ønskelig med andre former for regulering for å sikre at prisen på drivstoff blir mest mulig lik i hele landet. Hvis det finnes en sånn politisk enighet som vi så uttrykt her tidligere i dag om behovet for å opprettholde et spredt bosettingsmønster i landet vårt, burde det eksistere en tilsvarende enighet om at det da gjelder å redusere noen av de merkostnadene som faller på dem som er bosatt i og driver næringsvirksomhet i disse delene av landet. Myndighetene må for å få dette til være villig til å ta i bruk tiltak som gjør tilgangen til ressurser og infrastruktur lettere for folk i utkantstrøk. Et selvfinansierende fraktutjevningsfond ville virke kostnadsutjevnende på den måten at alle forbrukere ilegges samme bidrag til dekning av fraktutgifter, uansett hvor i landet drivstoffet kjøpes. På denne måten kan vi sørge for at fraktkostnader ikke skal være en faktor som avgjør prisforskjeller. Det er allerede tegn til at den omleggingen vi har fått, får konsekvenser. Bensinstasjoner og -pumper på steder som var spesielt tilgodesett under den gamle ordningen, står i fare for å bli nedlagt. Sånn blir priskonkurransen i disse områdene ytterligere svekket, og vi kan vente oss en forsterket forskjellsutvikling i pris. Det flertallet i finanskomiteen her har sagt nei til, er en mulighet til å stoppe en sånn utvikling. Det har vært en diskusjon omkring hvordan et sånt fraktutjevningsfond mest hensiktsmessig kan utformes. Arbeiderpartiet har i sine merknader understreket at de er enig med oss i at man bør ha et sånt fond, men mener det bør finansieres over statsbudsjettet. Etter vårt syn viser avskaffelsen av den gamle ordningen imidlertid at en sånn ordning vil være langt mindre stabil enn et selvfinansierende fond. Å gå inn for at det blir lagt fram sak om et selvfinansierende fond vil derfor være det riktigste hvis man ønsker forutsigbarhet og langsiktighet i distrikts- og næringspolitikken. Med det vil jeg ta opp mindretallets forslag, nr. 1.