Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2015-05-26:
Saken vi i dag behandler, har vært omtalt rundt de fleste frokostbordene på Nordmøre og i Romsdal. Sykehussaken har dominert nyhetsbildet lokalt og også vært av interesse for nasjonal presse. Framtidig sykehusbygging og sykehustilbud har fått fram konflikten mellom fogderiene. Dette er en sak hvor man har politiske vedtak om å bygge ett felles sykehus for Nordmøre og Romsdal. Molde har siden 1980-tallet vist til et behov for et nytt bygg, og utallige forsøk på å få bygd et nytt har blitt endret og stoppet underveis. Der Molde har ment at her trengs det å få bygd et nytt sykehus, har frykten i Kristiansund vært at de ville miste flere av sine tilbud til det eventuelle nye sykehuset i Molde. En dårlig sykehusøkonomi har også preget mulighetsrommet for nybygg og modernisering, og frykten for hvordan tilbudene skal bli overfor pasientene og de ansatte framover, har vært et liggesår både politisk og administrativt hele veien. I 2010 ble det besluttet å legge planleggingen av det nye sykehuset i Molde på hylla, etter at man hadde brukt 170 mill. kr på dette prosjektet. Det ble da en heftig debatt hvor nordmøringene ønsket å få bygd et felles sykehus framfor et nytt i Molde og altså beholde en modell med to sykehus. ORKidé, som er ordførerkollegiet på Nordmøre, begrunnet sitt ønske om å gå inn for ett sykehus med at de ville styrke det faglige helsetilbudet til innbyggerne i Nordmøre og Romsdal, og det ville skape stabilitet og forutsigbarhet i lang tid framover. Det ville styrke rekrutteringen av fagfolk, videreutvikle spesialiteter og slik øke kvaliteten på spesialisttjenestene til innbyggerne. Dette budskapet satt langt inne å akseptere i Romsdal, som i lang tid har kjempet for å få bygd et nytt erstatningsbygg for et meget slitt sykehus. Men etter en tid ble det flere og flere som ønsket å gå inn for dette felles sykehuset, og flere og flere så fordelene ved det. Parti etter parti gikk da inn for et felles sykehus, og Arbeiderpartiet var det partiet som var først ute med det. Men man kan sikkert diskutere hvor strategisk lurt det har vært med den lokale krangelen, både på kort og lang sikt, for underveis har Ålesund fått tildelt kreftavdeling og barneavdeling. Molde mistet AMK, akuttilbud for psykisk syke barn og øre-nese-hals-tilbudet på helg. Kristiansund har mistet barneavdelingens tilbud på helg. Men selv om man gikk inn for ett felles sykehus, så politikerne at tomtevalget faktisk burde vedtas av helseforetaket med en faglig begrunnelse, med helseministeren som siste og avgjørende beslutningsorgan. Astrid Eidsvik var leder i helseforetaket og skulle lede denne prosessen, og det ble laget utallige rapporter som skulle bidra til å komme fram til den beste faglige beslutningen. Oslo Economics laget en rapport om samfunnseffektene i 2012. Norconsult laget tre rapporter, en om tomters egnethet og regionale konsekvenser og en om helikopter – begge de rapportene var laget i 2014 – og en om medisinsk-faglige vurderinger i 2012. Asplan Viak laget fem ulike tilgjengelighetsanalyser, så det er mange rapporter som har vært behandlet i helseforetaket. Oslo Economics’ rapport konkluderte med at deres anliggende ikke var å finne fram til den beste politiske løsningen, men å vurdere hvilket alternativ som var best egnet og mest bærekraftig over tid, basert på en rasjonell analyse av identifiserbare samfunnskonsekvenser. Det alternativet var etter deres vurdering et akuttsykehus bynært Molde, med poliklinikk i Kristiansund. Norconsult i regional KU sa at store spesialiserte arbeidsplasser har et behov for rekrutteringsomland og arbeidsmarked av en viss størrelse. Det er bosatt 30 pst. flere i Molde-regionen i dag enn i Kristiansund-regionen. Molde er en sterk utdanningsby, bl.a. med Høgskolen i Molde som nær samarbeidspartner, og det er 40 pst. flere arbeidsplasser i Molde-regionen. Norconsult i kommunal KU, som omhandlet tomters egnethet, ga et resultat hvor Storbakken kom best ut på en av seks faktorer. På en faktor kom Storbakken og Hjelset likt ut, og Hjelset kom best ut på fire av seks faktorer. Når det gjaldt helikoptervurderingen, sa Norconsult i sin rapport at ut fra vinden og terrenget rundt hver tomt var Opdøl, Roaldset og Mork de minst problematiske plasseringene, men den nest beste plasseringen var på Storbakken. Norconsult-rapporten om den medisinsk-faglige vurderingen i 2012 konkluderte med at de anbefalte alternativer bynært Molde samt alternativet midt imellom som de beste alternativene for å håndtere de medisinske problemstillingene som ble vurdert. Disse alternativene ble ansett som likeverdige med hensyn til risiko for evnen til å beholde og rekruttere kompetanse, samt evnen til å kunne tilby god akuttberedskap. Jeg vil presisere at dette er det som har kommet fram i de faglige rapportene, det er ikke en politisk vurdering fra meg eller andre. Men det var ut fra disse rapportene at helseforetakets leder skulle legge fram sin innstilling overfor styrene. Det som har kommet fram i saken om at de ulike styrelederne i helseforetaket begynte å skulle samkjøre beslutningene, er kritikkverdig. De jobbet alle under sterkt press, og man kan ut fra menneskelige aspekter forstå at de hadde et ønske om å komme fram til en felles innstilling, men det er feil måte å utføre ens oppdrag på å gjøre det på den måten og i hemmelige rom. Romsdals innvendinger mot prosessen gikk ut på at de ikke var særlig begeistret over at de, når man skulle vektlegge tomtealternativers egnethet, opplevde at det ble forsøkt skapt minst mulige forskjeller mellom tomtealternativene. Dette var også Holte Consulting kritiske til i sin eksterne KSK, hvor de satte spørsmålstegn ved at man ikke hadde tydeliggjort forskjellene mellom alternativene i utredningen og i idéfaserapporten. De opplevde at høringsinnspillene ikke ble svart ut, og at de faglige kriteriene ikke ble særlig vektlagt. Det at størrelsen på fagmiljøene med Moldes 360 ansatte og Kristiansunds 755 ansatte – i 2013-tall – skulle dempes, var ikke populært, heller ikke at interimfasen ble opplevd som noe bagatellisert. Men fra Nordmøre har det vært kritiske syn på avgangen til styreleder i Helse Midt-Norge, avgangen til Astrid Eidsvik og presset hun hadde opplevd i sluttfasen. Møter i de lukkede rom og hvordan dette kunne skje, var også veldig kritikkverdig sett fra nordmørsk side. Nordmøre har også vært tydelig på at dette måtte løftes opp til kontroll- og konstitusjonskomiteen for å få fram sannheten og eventuelle lovbrudd underveis i prosessen. Statsrådens hastverk ble der opplevd som en unødvendig stram plan, spesielt etter at Astrid Eidsvik plutselig takket for seg og styret i Helse Møre og Romsdal ikke fikk lagt fram en innstilling fra daglig leder. For Nordmøres del mistet man tillit til prosessen og til at denne avgjørelsen var fattet på et lovlig grunnlag. Den forhastede innspurten ble opplevd som et overtramp og uakseptabelt. Politisk har vi lokalt og regionalt så langt i denne saken vært vitne til en nedtur, ikke en opptur, med hensyn til ønsket om et tettere samarbeid mellom Nordmøre og Romsdal og et felles sykehustilbud. Alle visste at det kom til å bli en vinner og en taper i denne kampen om å få tildelt tomtevalget. Men alle visste at et felles sykehus måtte bygges kun på ett sted. Selv om Astrid Eidsvik takket for seg i sluttspurten, lå alle rapportene som var bestilt, på bordet – tilgjengelig for alle beslutningstakerne. Men det blir en bismak i munnen når helseforetakets og helseministerens håndtering av dette ikke har tillit blant alle som er berørt av saken. Det i seg selv er en krevende situasjon. Det er derfor bra at kontroll- og konstitusjonskomiteen nå har behandlet saken så grundig som den har. Saksordføreren har skrevet en egen avhandling i saken og gått utrolig grundig til verks, og komiteen har lagt ned mye arbeid i denne saken. Det er veldig bra. Slik saken sluttføres i denne sal i dag, kan det konkluderes med at tomtevalget er rettslig riktig vedtatt. Sykehus er som kjent til for pasientene – det har vi ofte lett for å glemme i denne saken, for vi blir litt trukket opp både fra den ene og den andre siden. Men brukerutvalget i Helse Møre og Romsdal sier nå at kvalitet framfor lokalisering er viktigst for dem, med ønske om at videre planlegging skyter fart for et framtidsrettet tilbud til beste for pasientene. Vi som er fra Møre og Romsdal, vet godt at denne saken – og saken fram til spaden settes i jorda – er lang, men vi har forventninger til at de som skal utføre oppgavene i helseforetaket, følger lover og regler. Men vi har også store forventninger til at statsråden tar sitt ansvar og påser at prosessene gjennomføres på en riktig måte, og ikke minst jobber hardt for å få folks tillit til avgjørelsene som blir fattet. Helseforetaket i Møre og Romsdal er i en økonomisk situasjon med røde tall, og med et stort behov for økt optimisme er det fristende å spørre statsråden om hvordan løpet skal legges opp i fortsettelsen. Har vi færre og færre tjenester i vente på Nordmøre og i Romsdal, eller får vi beholde de funksjonene vi vedtok skulle inngå i et felles sykehus? Alle i denne sal vet at det står nye prosjekter i kø – i Agder, Buskerud, Helgeland, Telemark, Hedmark og Oppland. Hva har helseforetaket og helsestatsråden lært av denne runden? Vi som har stått i disse prosessene lokalt, er selvsagt svært opptatt av at andre ikke skal oppleve det samme. Så til slutt: Hvilken lærdom statsråden tar med seg inn i de nye prosessene, er viktig i denne saken. Hvordan vil veien videre se ut for Helse Møre og Romsdals planer, sett fra statsrådens side? Det er spørsmål som ikke bør henge i luften, men som bør bli tydelige for innbyggerne våre og for oss som skal stå i det også framover.