Torgeir Trældal (Fremskrittspartiet), 2013-05-27:
Jeg vil vise til forhandlingene om reindriftsavtalen, som gjennomføres med basis i gjeldende mål og retningslinjer for reindriftspolitikken som er trukket opp i St.meld. nr. 28 for 1991–1992, En bærekraftig reindrift, og Meld. St. 9 for 2011–2012, Velkommen til bords, og Stortingets behandling av disse, jf. Innst. S. nr. 167 for 1991–1992 og Innst. 234 S for 2011–2012. Videre viser komiteen til at forhandlingene også er basert på Stortingets behandling av årets reindriftsavtale og budsjettproposisjoner samt den situasjonen næringen nå står overfor. Komiteen har merket seg at forhandlingene ble sluttført med avtale den 20. februar 2013. Avtalen innebærer økonomiske tiltak i reindriftsnæringen på i alt 109,5 mill. kr, noe som er en økning på 5 mill. kr i forhold til gjeldende avtale. Jeg er enig i at de godkjente bruksreglene er selve fundamentet i ressursforvaltningen framover, og at et tilpasset beitetrykk til beitegrunnlaget er den mest alvorlige og krevende utfordringen reindriften står overfor. Den er alvorlig fordi en forsvarlig ressursutnyttelse er avgjørende for den samiske reindriftens framtid i store deler av Finnmark, og utfordrende fordi disse problemstillingene har stått på dagsordenen siden midten av 1970-tallet, uten at det så langt er oppnådd tilfredsstillende resultater. Komiteen viser til at ut fra godkjente bruksregler skal reintallet i nesten samtlige distrikter i Vest-Finnmark og i enkelte distrikter i Øst-Finnmark samlet reduseres med i underkant av 40 000 rein, noe som komiteen mener regjeringen må vie den aller største oppmerksomhet. Komiteen påpeker også at det er den enkelte sidaandels ansvar å følge opp de vedtak som er fattet, og gjennomføre selve reduksjonen innenfor gitte frister. Videre påpeker komiteen at det i dette arbeidet er viktig at Reindriftsstyret og øvrige myndigheter holder fast ved det opplegget som er valgt, slik at man får gjennomført reintallsprosessen. Først ved en gjennomføring av de prosesser som loven foreskriver, har man et fullgodt grunnlag for å vurdere effekten av de lovbaserte virkemidlene. Komiteen har merket seg at det de siste to årene er slaktet betydelig færre rein enn tidligere år, samtidig som markedet for reinkjøtt gjennom høsten 2012 og vinteren 2013 har vært bra. Komiteen er bekymret for at dette innebærer større utfordringer enn det som hadde vært nødvendig for å tilpasse reintallet, samtidig som reinkjøttbedriftene kan få større utfordringer med å ha stabile leveranser til sine markeder. Komiteen beklager at noen reineiere har latt flokken vokse utover bærekraftig ramme i påvente av fastsettelse av bruksregler og øvre reintall. Komiteen viser til at økning i tilskudd for en stor del er knyttet til behovet for å tilpasse reintallet i den enkelte sida til de fastsatte bruksreglene. Komiteen understreker at dette er spesielt viktig. Det er i saken dissens mellom regjeringspartiene og Fremskrittspartiet og Høyre, med delvis støtte fra Kristelig Folkeparti. Jeg regner med at de respektive partier selv redegjør for sine meninger og sine forslag. Jeg legger med dette fram de forslag Fremskrittspartiet står alene eller sammen med andre om. Det man også burde se på når det gjelder reindriftsavtalen, er dette med å være selvstendig næringsdrivende. Man hevder at man skal være selvstendig næringsdrivende som en utøver. Men nå er det slik at en reindriftssame har ikke de samme rettighetene med hensyn til å drive en virksomhet som f.eks. en bonde har, eller som andre har. Man har ikke mulighet til avskrivninger slik andre virksomheter har. Dette mener jeg er noe man burde se på for å likestille reindriftsnæringen med andre næringer, slik at man har mulighet til å hente inntekter ute, få avskrivning og gjøre det på den måten som selvstendig næringsdrivende gjør, noe som også kanskje kan redusere det totale beløpet som blir overført i henhold til avtalen. Jeg vil av den grunn også sette spørsmålstegn ved internkontrollen i reindriftsforvaltningen. Vi gikk igjennom det i forrige sak, at Riksrevisjonen har slått ganske kraftig ned på departementet, på hele forvaltningen, når det gjelder lik bruk. Men vi har også sett at det ikke bare er der det er slik. Når man går tilbake, påpeker man også at man er kritisk til at tapet av tamrein som er tatt av rovvilt, er ganske stort, og at erstatningsordningene i for liten grad er basert på registrering – og hva man skal gjøre der. Jeg vil anmode om at man faktisk går igjennom og ser på dette. Man vil se at man i 2010 budsjetterte med 55,7 mill. kr, og at det ble utbetalt 66 mill. kr. I fjor budsjetterte man med 63,4 mill. kr og måtte betale 76 mill. kr. Jeg skal komme litt tilbake til dette etterpå, for nå ser jeg at taletiden snart er omme. Jeg kommer litt tilbake til dette etterpå.