trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Inge Lønning (Høyre), 2001-02-28:
Jeg må gjenta at jeg har stilt spørsmål om hva som var den tilsiktede virkning av Regjeringens budsjettforslag, ikke hva Stortinget vedtok. Det som er det politiske problem i denne sak, er at budsjettforliket før jul ble inngått på premisser som var helt forskjellige for regjeringspartiets vedkommende og for sentrumspartienes vedkommende. Det har fremkommet at sentrumspartiene forstod budsjettforliket på den måten at gjenopprettingen av denne budsjettposten både dekket den kompletterende undervisningen for norske elever ved utenlandske skoler og ordningen med delvis dekning av skolepenger. Det betyr, så vidt jeg kan forstå, at det i realiteten ikke er noe stortingsflertall som har ønsket å gå inn for å kutte denne ordningen. Men mitt spørsmål dreide seg ikke om hva stortingsflertallet har ment. Mitt spørsmål dreide seg om hva Regjeringen har ment med sitt budsjettforslag, og det vil jeg gjerne ha svar på.
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-02-28:
Jeg tror faktisk jeg blir nødt til å følge opp i samme gata med å si at den debatten vi nå har hatt omkring utfordringene i Distrikts-Norge, blir ganske surrealistisk når Carl I. Hagen, som for få år siden gjorde det til en valgkampsak å kalle finnmarkingene for «latsabber», er den første som går på banen og gjør seg til deres fremste forsvarer. Jeg er ikke helt sikker på om statsministeren har tatt innover seg de utfordringer, de problemer og de følelser man nå sliter med rundt omkring i utkantsamfunn. Vi snakker ikke om Mo i Rana, hvor man har hatt en vellykket omstilling med betydelige statlige midler, men om utkanter. Jeg tror det opprøret som statsministeren møtte i Finnmark, dessverre kan komme til å spre seg til langt større deler av Distrikts-Norge. Vi må ikke gjøre dette til et verdensmesterskap i å bruke mest penger, og krangle om hvem som foreslår flest milliarder til disse områdene. Det det dreier seg om, er at de som bor i disse områdene føler at næringsgrunnlaget og selve livsgrunnlaget er i ferd med å forsvinne. Myndighetene fjerner offentlig infrastruktur som man har sett på som en selvfølge, og som man føler at man er avhengig av. Det er langs disse linjene vi må føre debatten. Mitt spørsmål til statsministeren er: Er statsministeren oppriktig villig til å forlate en argumentasjon om hvor store de statlige overføringer er, og gå inn i en konstruktiv debatt i forhold til hvordan vi skal løse disse spørsmålene?
Odd Roger Enoksen (Senterpartiet), 2001-02-28:
Dersom Carl I. Hagen har trukket tilbake det utsagnet, så er jo det vel og bra. Det har aldri vært noen grunn til å kalle finnmarkingene for «latsabber», og det er godt at heller ikke Carl I. Hagen nå lenger ser noen grunn til å gjøre det. Men la meg gå over til mitt tilleggsspørsmål. Statsministeren demonstrerer på nytt at vi snakker om litt ulike ting når han igjen tar opp hva staten bruker av midler til offentlig infrastruktur. For å beskrive noe av situasjonen: Det som skjer nå, er at vi har en enorm eierkonsentrasjon innenfor oppdrettsnæringen, hvor det lokale eierskapet forsvinner. Man sitter i store deler av Distrikts-Norge igjen med rene røkterjobber innen f. eks. oppdrett som gjør at kompetanse og arbeidsplasser forsvinner ut av lokalsamfunnene. Vi ser det samme i forhold til fiskeressursene, hvor Kjell Inge Røkke nå eier over 10 pst. av de samlede norske fiskeressursene. De samles på færre og færre hender, og det utarmer Distrikts-Norge. Vi ser det i forhold til tilgang på kapital, at de store bankene nå faktisk mer eller mindre sier nei til å finansiere bygging av bolighus, rett og slett ut fra postnummer. Det er disse utviklingstrekkene som er med på å forvitre disse samfunnene. Hva vil statsministeren gjøre med det?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Mitt spørsmål går også til statsministeren og dreier seg om konflikten mellom Israel og Palestina. I store deler av norsk presse og de billedgivende media fremstilles forholdet mellom Israel og Palestina ensidig negativt til fordel for Palestina, mens man nærmest fremstiller Israel som den som har skylden for det meste. Norske statsråder opptrer svært ofte slik at det gjennom media dannes et bilde av at også norske regjeringsmedlemmer på besøk i området og for øvrig har en klar holdning til at Palestina er den som i denne konflikten trenger mest støtte. Med andre ord: Det dannes altså totalt sett et bilde der Israel fremstilles som den som har skylden for at det aller meste går galt i denne konflikten. Mener statsministeren at dette bildet er riktig?
Hans J. Røsjorde (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
I Israel har det nettopp foregått et regjeringsskifte, og i den forbindelse har også den nye regjeringen fått et innslag av medlemmer fra det israelske arbeiderpartiet. Mitt spørsmål er: Vil deltakelse av det israelske arbeiderparti i en ny regjering få innvirkning på Stoltenberg-regjeringens politikk overfor Israel?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Jeg skal være original nok til å stille et spørsmål til sosialministeren. Vi har i det siste fått skremmende opplysninger om norsk ungdoms alkoholvaner. Norge er nå i tet i Europa når det gjelder ungdomsfyll. I løpet av det siste år har hver femte 18-åring med førerkort fyllekjørt minst to ganger. Amerikanske undersøkelser viser at begrensninger med hensyn til skjenking og salg av alkohol bortimot kan halvere volden. Og norsk forskning viser at en økning av totalforbruket med 1 liter ren alkohol i året vil gi 25 pst. flere drap blant menn. Det økende alkoholforbruket er altså ikke bare et helseproblem eller et sosialproblem, men også et trafikkproblem og et voldsproblem. Forskningen viser at restriktive tiltak er den mest effektive alkoholpolitikk. Pris og tilgjengelighet er blant de viktigste faktorene. Jeg vet at sosialministeren er bekymret over økende alkoholforbruk og fyll blant norsk ungdom. Men er hun villig til å fremme tiltak som kan være upopulære, men som virker på dette området?
Are Næss (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Jeg merket meg at statsråden refererer til WHOs ministerkonferanse i Stockholm, og jeg tolker henne slik at hun vil følge opp den kampen mot alkoholindustrien som Gro Harlem Brundtland der gav signaler om. Det synes jeg er positivt. Så må man også ha gjenklang i befolkningen, ja, det er riktig, men det finnes også forslag om tiltak som kan gjennomføres. Blant annet har Avholdsfolkets Landsråd kommet med fem konkrete råd: styrking av kontrolltiltakene ved butikksalg av øl, høyere avgifter på øl, fortsatt forbud mot rusbrus i norske dagligvarebutikker, strengere reaksjoner mot utesteder med narkotikaomsetning og styrking av forebyggingstiltak og opplysningsarbeid rettet mot ungdom. Vil sosialministeren kunne følge opp disse rådene fra Avholdsfolkets Landsråd, som innehar en viss kompetanse på dette området?
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Det er all grunn til å bekymre seg for ungdommens økende forbruk av alkohol. Den rapporten som nå er lagt fram fra Verdens Helseorganisasjon, viser at vi fortsatt, heldigvis, holder oss i det nedre sjikt når det gjelder hyppigheten av alkoholbruk blant de unge. Ikke desto mindre er det en økning også der. Det synes altså som det typisk norske drikkemønsteret med flatfyll, har et større grep på ungdommen, beklageligvis. Vi har altså ikke endret drikkekultur i Norge; det synes som om de unge tar etter den gamle måten å drikke på. Representanten Næss trekker også fram at restriktive tiltak synes å være det som hjelper, og det er det ingen uenighet om blant fagfolk. Norges alkoholpolitikk er også en av verdens mest restriktive. Det tror jeg vi skal være glade for, og det arbeider vi for å opprettholde. Vi må også ha en alkoholpolitikk som har gjenklang i befolkningen, og vi må avveie disse forholdene. Det som også kom fram på den FN-konferansen hvor disse tallene ble lagt fram, var at reklamen, slik den nå bedrives fra næringen, er aggressiv og går veldig mye på livsstil. Det norske alkoholreklameforbudet overholdes ikke lenger i så måte, for reklame overføres jo gjennom TV-kanaler fra utlandet, som vi ikke har kontroll med. Jeg vil, i tillegg til at Regjeringen skal legge fram en handlingsplan mot rus, også samarbeide med den svenske sosialministeren om hvordan vi kan gå videre på det internasjonale feltet for å se om vi kan gjøre noe også med reklamen.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Dette er gode råd, og jeg tar dem med meg, hvert eneste ett. Særlig omsetningen i forhold til unge bekymrer meg faktisk voldsomt. Det er ikke lov å drikke alkohol før man er 18 år i dette landet, og da må vi sørge for at vi får gjort noe rundt dette. Det vil jeg komme tilbake til i den ruspolitiske handlingsplanen. Når det gjelder rusbrus i butikkene, er det vel kjent for representanten Næss at vi der har protestert mot ESAs påbud om å ta det ut i butikkene, så der fører vi i aller høyeste grad en aktiv politikk.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Opiatmisbruket i Norge har bestått i mange år, og vi har fått en gruppe med svært slitne narkomane i Oslo, men også i store deler av resten av landet. Det gjør også at vi ser høye dødsfallrater i denne gruppen på grunn av overdoser, men også andre dødsfall. Dette bekymrer meg svært. Når det gjelder sprøyterom, har jeg sett på den problematikken. Norge har tilsluttet seg de internasjonale konvensjonene som FNs kontrollorgan – INCB– har. Danmark bad om å få en tolking av dette fra INCB, og fikk avslag, og det ble klart sagt at sprøyterom ikke er tillatelig innenfor disse konvensjonene. Så ser vi at det er noen land som likevel etablerer sprøyterom, og de har da valgt å tolke konvensjonene selv. Jeg er også opptatt av at Norge skal ha en betydelig troverdighet internasjonalt når det gjelder narkotikapolitikken, for nettopp narkotikapolitikken har et så sterkt internasjonalt tilsnitt. Men vi må likevel, med den virkeligheten vi står overfor, se på alle de mulighetene som ligger i forebygging av ytterligere helseskade og død blant narkomane. Feltpleien i Oslo er et godt eksempel på noe som har virket, og vi må se på hva slags andre tiltak vi kan legge til der.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg er helt enig med representanten Dørum i at dette er et stort og vanskelig spørsmål. For et par uker siden var jeg på Plata og snakket med en del av de menneskene som ofte oppholder seg der. Jeg ble godt tatt imot, og jeg fikk en del råd fra dem om hvordan vi skal gå videre med narkotikapolitikken. Det som de særlig tok opp med meg, var behandlingssiden, ikke så mye sprøyterom. Men det jeg sier, er at jeg vil vurdere ethvert tiltak som kan bidra til at vi får ned antallet dødsfall. Vi skal være klar over at i Oslo er det ingen økning i overdosedødsfall på gata. De skjer nå i private hjem eller i hospitser, og da må vi se særlig nøye på tiltak som gjelder nettopp disse stedene, hvordan vi kan nå folk også der.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Sprøyterommet ved senteret for prostituerte i Oslo ble åpnet og lukket uten at verken senteret eller Oslo kommune var i kontakt med meg eller andre i Sosial- og helsedepartementet. Etablering av sprøyterom er i strid med bestemmelsene i FNs narkotikakonvensjoner, som legger vekt på at bruk av narkotika bare bør tillates til medisinske og vitenskapelige formål. Norge har ratifisert samtlige tre FN-konvensjoner, og er folkerettslig forpliktet til å følge dem. De land som likevel har åpnet sprøyterom, har valgt å tolke regelverket på egen hånd. Danmark, som på et tidspunkt vurderte å gjøre det samme, valgte å be FNs narkotikakontrollråd om uttalelse. Rådets vurdering var helt klar, og Danmark gikk derfor ikke videre med planene. Narkotikaproblemet er internasjonalt. Jeg ser det derfor som viktig at Norge opptrer med troverdighet i forhold til de konvensjoner vi stiller oss bak. Jeg følger imidlertid opp det internasjonale arbeidet kontinuerlig, også når det gjelder skadereduserende tiltak. På denne bakgrunn kan jeg vanskelig se at jeg på det nåværende tidspunkt skal kunne ta initiativ til etablering av sprøyterom. Jeg er imidlertid opptatt av å søke etter tiltak som vil kunne få overdosene ned. Vi vet fra Oslo at de mange målrettede tiltakene kommunen har satt i gang, har bidratt til å redusere både overdoser og overdosedødsfallene på offentlig sted. Blant disse tiltakene er den såkalte Feltpleien, som er en lavterskel helsetjeneste for narkomane. De fleste dødsfallene finner nå sted i private boliger og/eller i hospitser. Her trenger vi andre virkemidler enn på gata. Å bedre bosituasjonen for de mest vanskeligstilte og sørge for tilstrekkelig individuell oppfølging og støtte er antakeligvis en av de viktigste utfordringene vi står overfor. Prosjektet for de mest vanskeligstilte boligløse som Sosial- og helsedepartementet, Kommunal- og regionaldepartementet og Husbanken nylig har satt i gang, vil kunne gi verdifull kunnskap på denne arenaen. Med statlig støtte er det etablert flere lavterskel helsetjenestetilbud for rusmiddelmisbrukere i flere norske byer. Det blir rapportert om gode resultater. Jeg vil sørge for å oppsummere erfaringene og gjøre dem kjent for alle landets kommuner. Ellers er det behov for en bred satsing. Vi trenger mer kunnskap på feltet, vi må satse på videre forebygging og behandling, og ikke minst må vi få tak i stoffene og finne de kyniske bakmennene. Handlingsplanen mot rus, som vi nå er i gang med, blir en gyllen anledning til å sette fokus på viktige tiltak i denne sammenheng.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg må medgi at jeg syns dette er et vanskelig spørsmål. Bruk av narkotika er en ulovlig aktivitet. På den andre siden har vi en gruppe syke og slitne unge mennesker som lever med stadig trussel om tap av liv. Derfor har vi de senere årene gått inn med flere typer skadereduserende effekter som ikke stiller krav til stoffrihet eller til at man skal slutte å bruke narkotika. Dette syns jeg er en fornuftig utvikling når vi ser hvordan det har gått med gruppen narkomane. Og en av grunnene til at vi ser så pass mange dødsfall nå, er nok at denne gruppen med slitne narkomane er stor. Ikke desto mindre er jeg meget bekymret for dem, og jeg vil fortløpende vurdere alle tiltak som kan gi dem bedre helse.
Guri Ingebrigtsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg beklager at jeg ikke svarte ordentlig på det første oppfølgingsspørsmålet. Det er ingen stor prinsipiell forskjell, men det er faktisk slik at sprøyteutdeling er anerkjent internasjonalt, mens sprøyterom ikke er det. Når det gjelder om jeg vil gå inn for en prøveordning, vil jeg svare slik: Jeg skal til USA og møte de som arbeider med narkotikapolitikk der, og jeg vil selvfølgelig drøfte dette spørsmålet da. Dit skal jeg før påske, så det skulle kunne skje ganske fort. Jeg skal også ha møte med byråden for sosiale saker i Oslo i morgen, der vi også skal diskutere dette, så får vi se hva vi kan klare å komme fram til.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Jeg har følgende spørsmål til forsvarsministeren: «Ifølge utskrift av lydopptak fra forsvarsministerens pressekonferanse 16. februar sa statsråd Godal at han hadde hatt «omfattende kontakter» med de forsvarspolitiske talsmenn i Stortinget. Da han i muntlig spørretime 21. februar ble spurt om hvem han hadde snakket med, benektet han opplysningene det ble referert til, og henviste til at han hadde snakket med komiteen. Vil statsråden beklage at han har gitt Stortinget gale opplysninger?»
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Jeg vil først få takke statsråden for svaret, og for at han nå sier seg lei for det han sa på pressekonferansen, som gav inntrykk av noe annet enn det som var tilfellet. Men han har også her bekreftet at han gav seg til å referere fra samtalene han har hatt, altså at de forsvarspolitiske talsmenn ikke gav noen blankofullmakt til en proposisjon som de ikke hadde sett. Jeg ser jo at dette på en måte ble hovedbegrunnelsen for at statsråden nå ikke er pessimist. Så de samtaler han har ført i komiteen, har ført til at statsråden nå ikke er pessimist når det gjelder å få til et flertall. Det er jo helt riktig at det har vært flere møter i komiteen. Men jeg tillot meg å spørre i spørretimen forrige onsdag om hvem som hadde hatt samtaler med statsråden, og fikk da dette med komiteen til svar.(Presidenten klubber) (Presidenten klubber) Skal jeg få stille oppfølgingsspørsmålet?
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Siden det var en tilbakevising av at det hadde vært noen samtaler med de forsvarspolitiske talsmenn, fant jeg ikke noen grunn til å stille dette spørsmålet, og jeg ser nå at statsråden oppfatter de møtene han har hatt i komiteen, som et sted hvor han kan planlegge en ny proposisjon.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2001-02-28:
Det er åpenbart at statsråden har sett på møtet med komiteen som en slags klarering, i og med at han refererer til tilbakemeldinger han har fått, og som har vært så gode at han kan annonsere på pressekonferansen fra disse samtalene og trekke en konklusjon i retning av at han nå ikke behøver å være pessimistisk når det gjelder å få flertall for dette. Jeg lurer på om statsråden ser noen konstitusjonell nyvinning i det som har skjedd her, når en statsråd setter seg ned og drøfter med komiteen på forhånd en proposisjon som ikke er lagt frem for Stortinget?
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg svarte som jeg gjorde i Stortingets spontanspørretime sist onsdag fordi jeg stilte meg uforstående til både premisser og vinkling i representanten Rises spørsmål. Jeg er selvsagt fullt på det rene med at jeg ikke har hatt samtaler med de forsvarspolitiske talsmenn enkeltvis, langt mindre fått forsikringer om at de vil sikre flertall bak forslagene i proposisjonen. Derimot har jeg møtt forsvarskomiteen, der de forsvarspolitiske talsmenn – med unntak for SV – sitter. I møtene som fant sted 28. september, 30. november og 7. februar, redegjorde jeg for en del hovedspørsmål knyttet til arbeidet med proposisjonen. Jeg følte det var til gjensidig nytte, men en slik kontakt forplikter selvsagt verken Regjeringen eller komiteen. Jeg har etter å ha sett representantens spørsmål, hørt et opptak fra min pressekonferanse 16. februar. En bestemt setning kan klart utlegges som at jeg har hatt individuelle møter med de forsvarspolitiske talsmenn, altså utenfor komiteens ramme. Det sier jeg meg lei for. Men det var den kontakt jeg nå har referert til, som var mitt anliggende. Derimot sa jeg om den konkrete støtten til proposisjonen: «De» – altså de forsvarspolitiske talsmenn – «kan selvfølgelig ikke gi blankofullmakt i forhold til en proposisjon de ikke har sett.» Så føyde jeg til: «Men vi gjør ikke noe annet nå enn det som ligger i håndgrepene fra Forsvarsstudien 2000 og Forsvarspolitisk utvalg med tverrpolitisk representasjon fra alle partier». Og på det grunnlag er jeg fortsatt ikke pessimist, som var min innledende setning på denne pressekonferansen på det punkt.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Nei, det vil jeg egentlig ikke si. Utgangspunktet var at jeg etter en kontakt med forsvarskomiteens leder mente det kunne være nyttig å redegjøre for det arbeidet som var i gang, i en såpass stor sak, og jeg forstod det slik at det var det alminnelig tilslutning til i komiteen. Jeg har ikke, verken på pressekonferansen eller ellers, referert fra noen uttalelser i komiteen. Det skulle også bare mangle. Det står for min regning det jeg sier, at ingen selvsagt gjennom en slik prosess kan gi en blankofullmakt til noe som helst i noen retning i en proposisjon. Det er et sitat fra meg selv, og ikke fra noen andre.
Bjørn Tore Godal (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg var ganske nøye på ikke å legge fram noen deler av proposisjonen i noen av disse møtene, og bakgrunnen for det var at proposisjonen ikke forelå. Det var altså ikke noe utkast å legge fram, og det ville jo være forholdsvis vilt – unnskyld uttrykket – å gjøre det i forhold til et dokument som ikke foreligger. Men det var altså fra min side et behov for å legge fram synspunkter på framdrift, arbeid og hovedinnhold, og jeg hadde inntrykk av at det ble sett på som til gjensidig nytte. Men det er andre forhold som gjør at jeg ikke er pessimist, og jeg viste til det i slutten av mitt svar. Vi følger i alle hovedtrekk de anbefalinger som knytter seg til store driftsreduksjoner og en reduksjon i antall ansatte i Forsvaret for å få mer penger til den spisse enden i Forsvaret, nøyaktig i samsvar med innstillingen fra Forsvarspolitisk utvalg og Forsvarsstudien 2000. Det er selvfølgelig også basert på de inntrykkene jeg har hatt i mange forsvarspolitiske diskusjoner over det hele land. Alle sier at dette er bra, men man tar selvfølgelig forbehold om enkelthetene i proposisjonen.
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg vil stille følgende spørsmål til nærings- og handelsministeren: «Ifølge avisa Nordlys 20. februar 2001 har det interkommunale selskapet Avfallsservice AS skattefritak. Selskapet deltar i en anbudsrunde som har vært ute i hele EØS-området. Dette medfører konkurransevridning med hensyn til andre anbydere, som betaler skatt. Er dette i strid med EØS-reglene når det gjelder offentlig subsidiering?»
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var et langt svar, og det var mye teknisk i det, for å si det sånn. Jeg angrer nesten på at jeg stilte dette spørsmålet muntlig og ikke skriftlig, slik at jeg kunne gått litt mer nøye igjennom det. Men ut fra det statsråden sa, legges det opp til at det kan være en del lokale variasjoner i og med at det er de lokale ligningskontorene som skal håndtere dette spørsmålet. For meg er det viktig at det blir likebehandling av de selskapene som skal delta i konkurranse om denne type oppdrag. Regjeringen og flere statsråder har tatt til orde for at man skal fornye offentlig sektor. Er dette en måte å fornye offentlig sektor på?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er klart at uansett om det er et offentlig eller et privat selskap som skal konkurrere, skal det være mest mulig like konkurransevilkår. Det oppfatter jeg at det ikke er i dette tilfellet, der man da skal legge til rette for muligheten til å få lokal variasjon med hensyn til skattefritak og slike ting. Det har også kommet fram i den konkrete saken jeg viste til i mitt hovedspørsmål. Vil statsråden sørge for at det i framtiden – jeg vet ikke om det ligger under denne statsrådens departement – blir klare retningslinjer, slik at man får en helt lik måte å konkurrere på og som heller ikke er i strid med EØS-reglene?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Representanten Korsberg viser til EØS-reglene om offentlige innkjøp og tilsvarende regler om offentlig støtte. Etter EØS-reglene om offentlige innkjøp er eksistensen av eventuelle eller faktiske offentlige subsidier til et selskap som deltar i en anbudsrunde etter EØS-reglene, ikke i seg selv i strid med prinsippet om likebehandling av tilbydere. Dette har også nylig blitt slått fast i en EF-domstolsavgjørelse. EØS-reglene for offentlig støtte bygger på et generelt forbud mot støtte i en form som begunstiger bestemte foretak. Selv om utformingen av nasjonale skatteregler i utgangspunktet faller utenfor EØS-avtalen, kan det ikke uten videre utelukkes at skattereglene vil kunne medføre at f.eks. interkommunale selskaper får fordeler på det offentliges bekostning som medfører konkurransevridninger i strid med EØS-reglene om offentlig støtte. Det omtalte selskapet er som aksjeselskap et eget skattesubjekt. I skatteloven § 2-32 er det fastsatt at «selskap … som ikke har erverv til formål, er fritatt for formues- og inntektsskatt.» Det innebærer at det vil være mulig å påberope seg denne bestemmelsen når de vilkår for skattefrihet som er utviklet i retts- og ligningspraksis, er oppfylt. Reglene gjelder uansett om selskapet er offentlig- eller privateid. Slik jeg forstår den nevnte skattefritaksregelen, betyr den at virksomheten til et interkommunalt AS kan innrettes slik at den av de lokale ligningsmyndigheter ikke blir ansett å ha erverv til formål. Når et selskap har erverv som formål, må lokale ligningsmyndigheter likebehandle det interkommunale selskapet med andre kommersielle aktører. Et selskap som tidligere ikke har hatt erverv til formål, kan, dersom aktiviteten endrer seg, på et senere tidspunkt anses for å ha erverv til formål. Skattereglene tar altså sikte på skattemessig likhet av kommersiell virksomhet, dvs. virksomhet med erverv som formål. Når det gjelder avgrensningen av et selskaps skattemessige status, er skattelovens bestemmelser således klart innenfor EØS-avtalens regler. Jeg minner også om at det følger av EØS-reglene om statsstøtte at offentlige myndigheter som eiere av interkommunale og andre offentlige selskaper må forvalte sine virksomheter på en økonomisk rasjonell måte i samsvar med markedsinvestorprinsippet. Det er ellers slik at EFTAs overvåkingsorgan har mulighet til å godkjenne statsstøtte til avfallshåndtering under henvisning til sine retningslinjer for miljøstøtte. Jeg legger imidlertid til grunn at det ikke er aktuelt å søke om en slik godkjenning. For å konkludere: Jeg legger altså til grunn at skattereglene for interkommunale aksjeselskap, herunder den generelle skattefritaksbestemmelsen i skatteloven § 2-32, er i samsvar med EØS-reglene for statlig støtte. Og som nevnt tidligere er det de lokale ligningsmyndighetene som da skal likebehandle et interkommunalt selskap med andre kommersielle aktører når et selskap har erverv som formål.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Det som er helt klart, er at offentlig eide selskaper har full adgang til å delta i konkurranser om leveranser til stat og kommuner på lik linje med andre selskaper – og det skulle bare mangle. Dette gjelder også når det holdes internasjonale anbudsrunder. I slike runder og konkurranser er det den leverandør som har det mest fordelaktige tilbudet, som skal få kontrakten. Man følger da helt vanlige, faste prosedyrer, og det helt uavhengig av hvem som faktisk eier konsernet eller selskapet. Men når det gjelder spørsmålet om selve skattereglene, spørsmålet om hvilke skatteregler som gjelder i den konkrete saken, er det igjen noe som de lokale skattemyndighetene skal ta standpunkt og stilling til.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Her er både EØS-reglene og anbudsreglene klare. Man stiller helt likt når man vil konkurrere om å få et anbud, enten man er privat eller offentlig. Så er det skatteordningene, og det må i tilfelle tas opp gjennom skattemyndighetene.
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-28:
Jeg skal få stille følgende spørsmål: «Det nye regelverket for arbeidsmarkedstiltakene som er på høring, vil ikke forbedre mulighetene for at enkelte grupper av yrkeshemmede kan motta skattbar inntekt fra arbeidsmarkedstiltaket eller fra en ekstern arbeidsgiver. Vil statsråden se til at bl.a. sosialt yrkeshemmede uten trygderettigheter får mulighet til å motta lønn for derved å tilnærme seg status som ordinær lønnsmottaker?»
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-28:
Jeg takker for svaret, og jeg er glad for at statsråden har en liten åpning for å kunne forandre på det som ligger i det som er utsendt. De som arbeider med denne type tiltak, ønsker at disse personene som har gått lenge på sosialhjelp, skal kunne slippe statusen som sosialklienter når de skal forberedes på å bli vanlige lønnsmottakere. De som har uføretrygd eller attføring, kan ha 2 000–4 000 kr i tillegg til trygden sin uten å miste noe av trygden, mens de som ikke har trygderettigheter og som får den nye grunnstønaden på 5 000 kr i måneden og som er i arbeidstrening i ordinære bedrifter, ikke kan få lønn. De er nødt til å søke om sosialhjelp hvis de har så store utgifter at de trenger det. Mener ikke også statsråden at det ligger en kraftig motivasjon også for denne gruppen i å kunne motta en ekstra ytelse for den innsatsen de gjør ved å være på arbeidstrening?
Morten Lund (Senterpartiet), 2001-02-28:
Jeg har forstått det slik at for den gruppen som jeg nå snakker om, vil arbeidstreningen bestå i at de kan være ute i ordinære bedrifter. Bedriftene er i mange tilfeller villig til å betale ekstra lønn fordi de får denne hjelpen. Og de som arbeider med tiltakene, sier at det er en kraftig motivasjon for dem. De har også lest disse forslagene til nye regler sånn at de ikke får anledning til å motta denne lønnen. Jeg håper at statsråden ut fra både denne henvendelsen som jeg har fått og som er tatt opp her nå, og det som er tatt opp med statsråd Giske og besvart tidligere, og de uttalelsene som kommer til disse reglene, vil vurdere dette sånn at det vil bli mer fleksibelt enn det som leses ut av reglene i dag. Og som jeg har fått opplyst, har det vært gitt signaler fra Arbeidsdirektoratet undervegs, før disse reglene ble utsendt, om at denne gangen kom det til å bli forandret slik at dette stengselet som her beskrives, skulle bli tatt helt bort.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Deltakere på arbeidsmarkedstiltak har ulik støtte til livsopphold, bl.a. avhengig av hvilken type tiltak de er på. Det gjelder i dag, og det ser jeg som et viktig prinsipp å videreføre. Jeg legger vekt på at lønn skal knyttes til arbeid. Derfor foreslår departementet – som tidligere – lønn i ordninger med lønnstilskudd og ved deltakelse i midlertidige sysselsettingstiltak. Lønnstilskudd gis ved ansettelse i arbeid på ordinære ansettelses- og arbeidsvilkår. I midlertidige sysselsettingstiltak, som skal gi arbeidserfaring, er det også arbeid som utføres. Arbeidet skal riktignok være ekstraordinært, men da i den forstand at det ikke skal fortrenge ordinær arbeidskraft i virksomheten. Tiltakene vil være åpne for sosialt yrkeshemmede. Ved arbeidspraksis – tiltaksplasser som gir avklaring og tilrettelagt arbeidstrening med oppfølging – har jeg ment at det ikke skal betales lønn. Det samme gjelder opplæringstiltak. Da bør deltakerne få individstønad, som ikke er skattbar. Samme prinsipp gjelder i dag. Departementet har også foreslått å videreføre dagens regel om at det ikke er mulig å beholde individstønaden hvis vedkommende samtidig får lønn. Jeg ser det som viktig at deltakerne etter hvert som de oppøver sin arbeidsevne, enten kommer over på andre arbeidsmarkedstiltak, som gir lønn eller opplæring, eller kommer over i ordinært arbeid. Det er lagt opp til at Aetat kan få dette til gjennom tiltakskjeding eller formidling. I det hele tatt er mer bruk av lokalt skjønn ved sammensetning av tiltak et viktig element i den nye tiltaksstrukturen. Målet er vellykket integrering i ordinært arbeid av utsatte grupper. Da mener jeg det blir feil å kombinere lønn med kortvarige livsoppholdsytelser, som er det spørreren vil. Jeg sendte et forslag til et nytt og enklere regelverk for arbeidsmarkedstiltakene på høring 19. januar i år. Høringsfristen er satt til 20. april. Uansett vil jeg selvsagt først ta standpunkt til eventuelle endringer i opplegget når jeg har fått – og har vurdert – høringsuttalelsene samlet. For øvrig vil jeg vise til at representanten Lund reiser en problemstilling som har vært tatt opp i et tidligere spørsmål, og som statsråd Giske besvarte på mine vegne 22. november i fjor.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
I prinsippet mener jeg at det skal være tiltakets karakter som er avgjørende for om du skal ha lønn eller individstønad. Det er altså tiltakets karakter som skal være avgjørende, ikke den sosiale statusen til dem som går på de ulike tiltakene. Dette gir etter min mening den beste og mest fornuftige likebehandlingen. Skulle det allikevel være slik – og det legger jeg til rette for gjennom at vi skal ha et system som gjør det fleksibelt og mulig å foreta individuelle tilpasninger – at det for å få sosialhjelpsmottakere over i ordnede arbeidsforhold er nødvendig å foreta kombinasjoner for å få dette til, skal vi selvsagt legge opp til at det regelverket vi skal ha, skal gi den muligheten dersom det er det som kan greie å få sosialhjelpsmottakeren ut i et fast arbeidsforhold.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Nå skal jeg vente til jeg får alle høringssvarene tilbake, når de er bearbeidet av Arbeidsdirektoratet. Jeg skal selvsagt være åpen for å foreta endringer i regelverket som gjør at man får fleksible løsninger, dersom det er det som skal til for å få folk ut i fast, ordinært arbeid. Og jeg er innstilt på at ett av de virkemidlene som vi skal bruke enten det gjelder uføre – midlertidig eller permanent – eller sosialhjelpsklienter, skal være lønnstilskudd, – altså at staten går inn med en aktiv bruk av tilskudd for å få til både arbeidstrening og opptrening for å kunne utføre et arbeid på full tid. Hvis det er behov for kombinasjoner av ulike stønadsordninger for å lykkes, skal vi selvsagt være åpne for dette. Jeg mener at arbeid med lønnstilskudd er arbeid, og det skal det utbetales lønn for, og så må vi da sørge for at den samlede lønnen – det man får fra arbeidsgiveren, og lønnstilskuddet – blir slik at den er til å leve med.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-02-28:
Jeg skal stille følgende spørsmål til finansministeren: «Når merverdiavgift på tjenester innføres fra 1. juli, må 60 000 nye virksomheter sende inn momsoppgave annenhver måned. Særlig for enkeltmannsforetak legger dette beslag på uforholdsmessig mye tid og ressurser. Landbruket har allerede en ordning som gjør det mulig å sende inn momsoppgaven på slutten av året sammen med årsregnskapet. Næringsdrivende i landbruket spares dermed for unødig byråkrati. Vil statsråden sørge for at enkeltmannsforetak kan få en lignende ordning?»
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-02-28:
Jeg registrerer at finansministeren viser positiv vilje til å kunne gjøre noe med regelverket, men at han ikke vil gi noen løfter eller si noe om det nå – og slett ikke gå inn på den ordningen som landbruket har fått. Arbeids- og administrasjonsministeren har gjentatte ganger stått her på talerstolen og sagt at man må forenkle regelverket for at man skal få folk ut, de ikke skal bli sittende inne på kontorene. Jeg ser at finansministeren også er på vei til å tenke den tanken, og mitt spørsmål blir da: Hvorfor kan man ikke prøve å få dette til på et tidspunkt når man kan iverksette ordningen – ikke at man først iverksetter ordningen og så prøver å forenkle reglene? Det vet vi er veldig vanskelig, så jeg håper at finansministeren ville prøve å ta et tak nå og ikke utsette dette i tid.
Kjellaug Nakkim (Høyre), 2001-02-28:
Jeg synes det er positivt at finansministeren viser så stor vilje, men jeg hadde ønsket at han kunne uttrykt enda større vilje, slik at man kunne få gjort dette med virkning fra 1. juli eller fra den første innsendte oppgaven, så vi visste hva vi hadde å holde oss til. Nå ser vi at selve regelverket etter behandlingen i Stortinget kommer til å bli ganske komplisert for en god del av disse som kommer inn under regelverket, både innen idrett og i hotellnæringen, men også bilutleiebedrifter, som jo har tre regelverk å forholde seg til i løpet av 2001. Hvis man ikke klarer dette, vil jeg si at da har man innført momsreformen for tidlig. Dette bør kunne gå hånd i hånd. Når man innfører den nye momsreformen, bør man også kunne få det forenklede regelverk. Jeg håper at finansministeren legger seg i selen, slik at dette kan bli i orden til 1. juli.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Merverdiavgiftsreformen som trer i kraft den 1. juli i år, innebærer at det innføres generell merverdiavgiftsplikt på omsetning av tjenester. Det innebærer at alle tjenester, i likhet med varer, blir omfattet av merverdiavgiftsplikten med mindre de blir uttrykkelig unntatt fra den. Merverdiavgiftsplikt medfører at den avgiftspliktige næringsdrivende blir pålagt en rekke plikter. Den næringsdrivende må bl.a. sende skriftlig melding om virksomheten til avgiftsmyndighetene, beregne utgående avgift av avgiftspliktig omsetning, innsende terminvise omsetningsoppgaver og innrette regnskapsføringen etter nærmere bestemmelser i regnskapslovgivningen. I spørsmålet fra representanten Nakkim er det lagt til grunn at det er 60 000 nye virksomheter som må sende inn momsoppgave annenhver måned. Ifølge opplysninger Finansdepartementet har hentet inn fra Skattedirektoratet, var dette det opprinnelige antallet man regnet med før personbefordring og overnatting ble unntatt fra merverdiavgiftsområdet som følge av budsjettavtalen. I det opprinnelige anslaget over nye virksomheter som falt inn under merverdiavgiftsområdet, var det imidlertid ikke medtatt næringsdrivende som vil benytte seg av adgangen til frivillig registrering for utleie til registrerte virksomheter. På bakgrunn av Skattedirektoratets opplysninger er det derfor anslagsvis mellom 50 000 og 60 000 nye virksomheter som vil komme inn under avgiftsområdet ved innføring av merverdiavgiftsreformen. Jeg ser at innføring av reformen vil medføre at en rekke næringsdrivende får et nytt system av regler å forholde seg til. Min målsetting er et enklere regelverk, herunder mindre byråkrati å forholde seg til for de enkelte merverdiavgiftspliktige. Arbeidet med oppfølging av reformen pågår nå i Finansdepartementet. Vi vil vurdere ulike måter å få til et enklere regelverk på, og jeg vil i fortsettelsen fokusere på ordninger som kan gjøre hverdagen for de merverdiavgiftspliktige enklere. For å lette overgangen for dem som blir berørt, har Skattedirektoratet igangsatt et informasjonsarbeid. Det er rettet så vel mot avgiftsetaten som de næringsdrivende som blir omfattet av reformen.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg mener generelt at det er viktig å få til forenklinger. Jeg hadde gleden av å gjøre det sist uke med de berømmelige postpakkene. Det vi gjennomgående må ha et blikk i retning av, er hvordan vi kan foreta forenklinger. I denne sammenheng er det slik at når på den ene siden 50 000–60 000 kommer inn under merverdiavgiftsområdet, vil det selvfølgelig føre til at de må forholde seg til et nytt regelverk. På den annen side er det mitt mål å se på om det er mulig å tilrettelegge regelverket slik at det innebærer minst mulig belastninger. Og da er jeg enig med spørsmålsstiller i at det er viktig å tenke grundig gjennom om det også før reformen innføres kan gjøres forenklinger i forhold til disse gruppene. Da kan det være relevant å se på erfaringer fra andre områder. Representanten har derfor oppfattet meg riktig når hun sier at jeg har en positiv vilje, men jeg har som generelt prinsipp å ikke love før jeg er sikker på at jeg kan holde. Så nå skal jeg først sjekke hva jeg kan holde, før jeg gir løftet.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg har ingen ytterligere kommentar, men fastholder det jeg sa i sted.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Hovedregelen er jo at det skal betales merverdiavgift av all omsetning av varer, og som jeg var inne på i forrige spørsmål: Etter 1. juli 2001 er det også generell avgiftsplikt ved omsetning av tjenester. Omsetning av bøker i siste omsetningsledd er imidlertid fritatt for merverdiavgift, slik representanten viser til. I likhet med hva som gjelder for aviser, kan virksomhet med omsetning av bøker likevel trekke fra inngående avgift på sine anskaffelser. Det betegnes som avgiftsbelegging med nullsats og innebærer en indirekte subsidiering gjennom merverdiavgiftssystemet. Ethvert fritak fra avgiftsplikten krever en avgrensning mot avgiftspliktig omsetning. Fritaket for trykt skrift, som er språk- og kulturpolitisk begrunnet, byr i så måte på mange avgrensningsproblemer og gir opphav til konkurransevridning. Det gjelder bl.a. i forholdet mellom trykte publikasjoner og publikasjoner som publiseres på annen måte enn i trykt form. Eksempelvis regnes omsetning av publikasjoner på CD-rom som avgiftspliktig omsetning av vare. Billedpublikasjoner, herunder en rekke kunstbøker, har i praksis også falt utenfor bokfritaket fordi det i utgangspunktet har vært meningen å frita det trykte ord og ikke enhver type publikasjon. Problemstillingene knyttet til fritaket for trykt skrift er bl.a. påpekt i Finansdepartementets forslag til innføring av generell merverdiavgift på omsetning av tjenester. Her viser jeg til proposisjonen. Departementet påpekte her at generell avgiftsplikt på omsetning av tjenester kunne medføre ytterligere konkurransevridning ved at også omsetning av digitalt overførte publikasjoner blir avgiftspliktige. Jeg viser til at det kan anføres sterke prinsipielle argumenter mot å innføre nullsats for enkelte avgiftspliktige virksomheter. Som nevnt vil nullsats innebære en indirekte subsidiering gjennom merverdiavgiftssystemet ved at virksomheten får full fradragsrett for inngående avgift, samtidig som det ikke skal svares avgift gjennom omsetningen. Men at det er gitt fritak i ett tilfelle, begrunner derfor ikke ytterligere fritak.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
For det første må jeg igjen vise til at Stortinget var vel klar over denne problemstillingen gjennom den omtalen som var gitt i proposisjonen. Dessuten er det slik at det er vanskelige avgrensningsspørsmål knyttet til merverdiavgiften, ikke minst innenfor områder som er unntatt, og områder der man har en nullsats. Det er det vi også her står overfor, hvor det er vanskelige avgrensninger, som jeg viste til, i forhold til det som er presentert på CD-rom og i forhold til en del billedbøker. Det har vært spørsmål når det gjelder forholdet mellom bøker og ikke bøker osv., slik at jeg tror vi må erkjenne at vi her står overfor vanskelige grensedragninger. Jeg er ikke beredt til å konstatere at man bør utvide fritaket til også å gjelde det som distribueres i digital form. Når det gjelder e-handel, vil jo den i vesentlig grad også knytte seg til bestillinger over Internett, ikke bare til nedlastinger over Internett.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2001-02-28:
Jeg må få lov til å gjenta det jeg sa i sted, at Stortinget var vel informert om denne virkningen av momsreformen, og at Stortinget har sluttet seg til dette opplegget.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-28:
Jeg har tillatt meg å fremme følgende spørsmål til finansministeren: «Bøker er i dag unntatt for merverdiavgift. I forbindelse med utvidelsen av merverdiavgiften fra 1. juli vil imidlertid bøker distribuert og solgt over Internett, såkalte e-bøker, bli ilagt moms. Bøker trykt på papir vil fortsatt være unntatt for momsplikt. Resultatet er at e-bøker får en konkurranseulempe sammenlignet med trykte bøker. Vil statsråden sørge for like konkurranseforhold ved å frita salg av e-bøker for merverdiavgift?»
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-28:
Jeg synes det er en beklagelig tilnærmingsmåte finansministeren velger å ha til mitt spørsmål. Jeg kan ikke skjønne annet enn at man her velger å bryte med alle prinsipper som Stortinget har når det gjelder retningslinjer og vedtak hva angår det å skulle ha som vernet prinsipp at litteraturen skal være fritatt for merverdiavgift i Norge. Det er det ene. Det andre er at man har slått fast at man i Norge skal gjøre hva man kan for å legge forholdene til rette for økt bruk av og økte muligheter for elektronisk handel. Da kan jeg ikke forstå – med henvisning til at finansministeren selv viser til forskrifter for moms på bøker fra 1969 – at man ikke begriper at man har kommet 30 år lenger fram i tiden, og at det i dag nærmest må være umulig å skille trykte ord. Poenget er å få dette distribuert, og at man stimulerer til bruk av litteratur. Da kan man ikke skille så radikalt mellom det trykte og utrykte ord.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2001-02-28:
Jeg må bare gjenta at jeg er særdeles skuffet over finansministerens svar, og må bare si at det står i grell kontrast til hva det norske storting for det første har vedtatt tidligere hva angår muligheten til å stimulere litteraturen – og i særdeleshet norsk litteratur, som skal være lett tilgjengelig for det norske folk. Her gir man altså et prispåslag for såkalte e-bøker, som selvfølgelig vil falle ut i disfavør i forhold til de trykte bøkene når det gjelder mulighet til produksjon og distribusjon. Det andre er at når vi har en regjering som startet med å henvise til at den skulle bli en e-regjering, i regi av Grete Knudsen, så må jo dette etter hvert bli nokså meningsløst. Da er min anmodning til finansministeren at han må ta dette opp til ny vurdering. Hvilke forlag i Norge er det som kan tenke seg å satse på å utvikle og stimulere bibliotek, skoler og institusjoner til bruk av såkalt e-litteratur, med den holdning som den nåværende regjering har til dette spørsmålet?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg vil få stille følgende spørsmål til den ærede helseminister: «Fysioterapeuter som har driftsavtale, kan selge deler av eller hele driftsavtalen til andre terapeuter. Mange steder selges slike avtaler for svært høye priser. Terapeuter som kjøper deler av en avtale, kan behandle ubegrenset antall pasienter og oppnå full refusjon for samtlige. Er dette i tråd med regelverket, og hvis ikke, vil statsråden rydde opp i saken og sørge for like driftsmuligheter for alle autoriserte terapeuter til beste for det store antall pasienter med behov for slike tjenester?»
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Det var litt underlig for meg å høre at denne situasjonen var ukjent for både KS og departementet, for i «Fysioterapi i Privat Praksis Nr. 1 – 2000» står det faktisk en stor artikkel om akkurat dette problemet under overskriften «Myndighetene må rydde opp i korrupsjonstilstandene» innenfor dette fagfeltet. I forbindelse med innføringen av kommunehelsetjenesteloven i 1982 fikk en del fysikalske institutt tildelt driftsavtaler, som selvfølgelig knyttet driftstilskudd til seg, og dermed også det som har med refusjonsbiten i forhold til pasientene å gjøre. Dette har medført at eiere som sitter med driftstilskudd, kan bruke dette bl.a. til å ta høye leiepriser, og når nye skal inn, må man faktisk kjøpe seg inn for å kunne gjøre seg nytte av dette. Vil statsråden i hvert fall se på denne problemstillingen, slik at man kan få kartlagt om det er et problem med salg av driftsavtaler?
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2001-02-28:
Undertegnede har bl.a. kontaktet flere fysioterapeuter, som har påpekt akkurat disse problemstillingene. Det er faktisk salg av avtaler for opptil 500 000 kr – for dermed å kunne utløse refusjonsbiten, som jo følger av driftstilskuddet. Når det gjelder «like driftsmuligheter for alle» – om jeg i mitt spørsmål tenkte på at alle skulle få driftstilskudd, eller om det gjaldt refusjon fra trygden – er det den biten at autoriserte fysioterapeuter bør kunne få refusjon. Tankegangen rundt det er selvfølgelig at det er pasienten som må være den utløsende faktor for hvorvidt en skal få refusjon fra trygden for den tjenesten som man tilbyr. Vil statsråden se litt på den problemstillingen? Det er lange ventelister innenfor fysioterapi med personer som har behov for det. Det er viktig at pasienten settes i fokus, og at pasienten skal utløse refusjon fra trygden, og ikke driftstilskuddet fra kommunen.