Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2013-06-06:
Stortinget behandler i dag to lovforslag. Det ene gjelder endringer i jordloven § 12 om delingsbestemmelsen. Det andre forslaget gjelder endringer i odelsloven, nærmere bestemt innskrenkninger i odelskretsen og opphevelse av odelsfrigjøring av tilleggsjord. Bestemmelser om deling av landbrukseiendom kom inn i jordloven i 1955 og ble videreført i dagens jordlov av 1995. Forut for innføringen av delingsbestemmelsen var omfanget av fradelinger stort. Blant annet ble gårdsbruk ofte delt i forbindelse med arveoppgjør slik at søsken kunne få hver sin del av gården. Det ble derfor innført et forbud mot deling av landbrukseiendom i 1955, og det måtte dispensasjon til for å kunne dele. Den gangen hadde delingsbestemmelsen et unntak for fradeling av tomter på inntil 2 dekar. Det viste seg imidlertid at også slike fradelinger fikk stort omfang, og at fradelingene førte til ulemper til skade for landbruksdriften. I 1965 ble det derfor vedtatt en endring slik at bestemmelsen fra da også omfattet slike tomtefradelinger. Historien har vist oss at det er nødvendig å ha kontroll med deling av landbrukseiendom. Bestemmelsen bidrar til å sikre og samle ressursene som grunnlag for landbruksdrift for eierne i dag og i framtiden. Odelsretten har på sin side over tusen års historie i Norge. Det heter at da Harald Hårfagre samlet Norge på 800-tallet, «tok han odelen fra bøndene». Odelsretten ble senere lovfestet, først i landskapslovene på slutten av 1000-tallet, fra 1274 i Magnus Lagabøtes landslov, så i Christian IVs og Christian Vs Norske Lov av 1604 og 1687. Odelsretten skulle sikre en selveiende bondestand, og den skulle hindre oppkjøp til kirke og stormenn. Vi har ingen adel i Norge. Odelsretten har bidratt til å sikre den frie norske bonden, og den har tjent landet og folket godt. Mange har villet avskaffe odelsretten. I 1811 ble det bestemt at odelsretten bare skulle gjelde hvis den med best odelsrett bestemte det. Som en reaksjon på forordningen fikk odelsretten et eget vern da Grunnloven ble vedtatt i 1814. Grunnloven § 107 forbyr å oppheve odelsretten, men overlater til Stortinget å gi nærmere betingelser «til største Nytte for Staten og Gavn for Landalmuen». Dette åpner for at odelsretten kan tilpasses endringer i samfunnet. Noen ganger må man endre for å bevare. Dette skjedde f.eks. i forbindelse med framveksten av industri på begynnelsen av 1900-tallet. Den såkalte odelsfrigjøringsloven ga adgang til at odelseiendom kunne erklæres odelsfri til fordel for industrien. Et annet eksempel på at odelsloven har blitt endret for å bevare og for å utvikle, er likestillingen mellom kjønnene. Kvinner har nå samme odelsrettigheter som menn – som jo er en selvfølge. Brødres odelsrett går ikke lenger foran søstres. Dette har hatt stor betydning for kvinners muligheter i norsk landbruk. De endringer som foreslås her, er også et resultat av samfunnsendringer. Derfor er det nødvendig å oppdatere lovverket i tråd med samfunnet i dag. Gjeldende delingsbestemmelser i jordloven har stått mer eller mindre uendret fra 1955 og fram til nå. I denne perioden har landbruket og samfunnet endret seg. Jeg mener at delingsbestemmelsen i for stor grad hindrer salg av tilleggsjord og fradeling av ubebygde og bebygde tomter som kan brukes til boligformål. Forslaget til endring tar sikte på å rette på dette. Loven har i dag bestemte vilkår som må være oppfylt for å kunne samtykke til deling. Forslaget innebærer at disse vilkårene erstattes med en regel som åpner for at kommunen kan godkjenne en delingssøknad ut fra en ren skjønnsmessig vurdering. Vurderingen tar utgangspunkt i landbruksmessige hensyn og bygger på formuleringer i jordlovens formålsbestemmelse. Forslaget åpner for praksis tilpasset lokale variasjoner. Forslaget om endringer i jordloven legger til rette for bedre tilpasninger på eiersiden i norsk landbruk. Forslagene til endringer i odelsloven er for det første en innskrenking av odelskretsen til barn og barnebarn. Det gjør det mer oversiktlig. Det andre forslaget til endring er at vi fjerner muligheten til odelsfrigjøring. Det vi gjør med odelsloven, er å skape en enklere og mer forståelig odelslov, der de som skal ha odelsrett, får en sterkere rett. Gjennom det kan vi sikre et fortsatt mangfoldig eierskap i norsk landbruk, og sikre at man kan føre tradisjoner videre.