trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-21:
På vegne av representantene Magnhild Meltveit Kleppa, Ågot Valle, Odd Roger Enoksen og meg selv vil jeg fremme forslag om en bevilgning til bygging av Kautokeino anno 1852.
Rolf Reikvam (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-21:
På vegne av representantene Øystein Djupedal, Åsa Elvik, Ingvild Vaggen Malvik og meg selv vil jeg fremsette forslag om innføring av teknologiavtalene for å styrke norsk forskning.
Gjermund Hagesæter (Fremskrittspartiet), 2002-03-21:
Eg vil på vegner av Kenneth Svendsen, Ulf Erik Knudsen, Per Erik Monsen og meg sjølv fremme forslag om fritak for ideelle organisasjonar frå å betale konsesjonsavgift for bruk av sambandsutstyr som er nødvendig for å kunne utføre aksjonar som har som føremål å redde liv og helse.
Silja Ekeland Bjørkly (Høyre), 2002-03-21:
I forbindelse med behandlingen av stortingsrepresentant Inge Ryans forslag om å opprette et næringsfond for næringsfattige områder, viser komiteen til at Stortinget gjentatte ganger har vedtatt at regionalpolitikkens primære mål skal være å opprettholde bosettingsmønsteret. Komiteen peker også på at det på tross av den målsettingen har vært en befolkningsnedgang i nesten halvparten av landets kommuner de siste 20 årene. Problemstillingen er sammensatt, og en av årsakene til nedgangen i folketallet er at folk ikke finner arbeid i næringsfattige områder. Jeg regner med at de ulike partiene vil redegjøre for sine synspunkt, så jeg vil konsentrere meg om regjeringsfraksjonens merknader og innstilling i saken. Det er i dag tre statlige eller halvstatlige selskaper, som sammen med det private kapitalmarkedet, tilfører næringslivet kapital. Disse er SND Invest, såkornordningen og Statens investeringsselskap. I tillegg yter SND risikolån til næringsvirksomhet i distriktene. Høyre og Kristelig Folkeparti ser at næringsutvikling i noen tilfeller er vanskeligere i distriktene enn i sentrale strøk. I tillegg til at det er lav likviditet i markedet, sliter bedrifter i distriktene med at de ikke har like god tilgang på det private kapitalmarkedet som næringslivet i sentrale strøk. Høyre og Kristelig Folkeparti ser det som viktig at vi får en ytterligere målretting av de statlige virkemidlene til de områder hvor behovet er størst. I Nærings- og handelsdepartementet foregår det nå en gjennomgang av virkemiddelapparatet overfor næringslivet. Formålet er i tillegg til å få en målretting av virkemidlene også å finne de midler som har best måloppnåelse. Nærings- og handelsdepartementet skriver i brev av 12. februar at de så snart som mulig etter den siste emisjonsrunden for såkornordningen er gjennomført 31. mars, vil ta kontakt med fondene for å drøfte erfaringene med ordningen så langt. Nærings- og handelsdepartementet peker på at denne evalueringen vil inngå i den brede gjennomgangen av virkemiddelapparatet som er i gang. Utgangspunktet for gjennomgangen av virkemiddelapparatet vil være alle typer direkte virkemidler, som f.eks. tilskudd, lån, garantier, infrastruktur og egenkapital. Høyre og Kristelig Folkeparti ser det som naturlig at departementet tar forslaget fra Inge Ryan med i vurderingen i denne sammenheng. Det samme har departementet uttalt til komiteen. Et flertall i komiteen går inn for at Dokument nr. 8:36 vedlegges protokollen. Jeg vil samtidig anmode SV og Senterpartiet om å omgjøre sitt forslag til et oversendelsesforslag, siden departementet har uttalt at de vil se på forslaget i sammenheng med gjennomgangen av virkemiddelapparatet.
Grethe Fossli (Arbeiderpartiet), 2002-03-21:
Representanten Ryan har i sitt Dokument nr. 8-forslag rettet søkelyset mot en utvikling som både Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet pekte på i forbindelse med behandlingen av statsbudsjettet i høst. I en merknad i Budsjett-innst. S. nr. 8 for 2001-2002 sa vi at vi «er bekymret over mangelen på ressurser til næringsutvikling i næringsfattige områder», og vi pekte på at «økt fraflytting blir konsekvensen dersom det ikke gjøres et krafttak i disse områdene». I Aftenposten 19. mars, i en artikkel med tittelen «Dystre utsikter for indre Østlandet», får vi en bekreftelse på at det er problemer i disse områdene. Det fremgår av denne artikkelen at det er Kyst-Norge som får industriveksten, mens det indre Østlandet blir den store taperen. Videre fremgår det at det er Oppland, Hedmark og områdene opp mot Røros som sliter med dystre utsikter. Fra Arbeiderpartiets side mener vi i utgangspunktet at de virkemidlene vi i dag har, bør kunne løse dette dersom de har tilstrekkelig økonomi og blir brukt målrettet. Men vi minner om at det ble foretatt store kutt i disse virkemidlene i Regjeringens endringer til statsbudsjettet i høst. I tillegg innrømmer statsråd Gabrielsen i sitt brev til komiteen av 12. februar d.å. at bl.a. såkornordningen har fått vanskeligheter. Vi er ikke motstandere av at en i departementet foretar en gjennomgang av virkemiddelapparatet. Vi ser fram til å være med på et slikt arbeid, men vi understreker at en i mellomtiden ikke ytterligere må svekke ordningene. Vi er også åpne for å se på andre ordninger, og mener at dette bør gjøres i forbindelse med den gjennomgang som er nevnt i statsrådens brev. Vi har derfor valgt ikke å støtte forslaget fra Inge Ryan, men mener at Regjeringen må vurdere dette i sammenheng med at de foretar gjennomgangen. Vi støtter derfor Høyres forslag om å be om at forslaget fra Inge Ryan oversendes Regjeringen.
Inge Ryan (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-21:
Jeg har to spørsmål til næringsministeren. Spørsmål nr. 1: Tror næringsministeren at det nye Statens investeringsselskap er et virkemiddel som vil hjelpe de små bedriftene ute i Distrikts-Norge, eller vil det være et virkemiddel som vil hjelpe de større bedriftene i sentrale strøk? Vi vet at det går i bølgedaler i kongeriket Norge. Akkurat nå ser vi at det er enkelte områder i landet som er på vei opp, spesielt har kysten positive tendenser, mens en del strøk i indre del av Norge, helt fra sør i landet til nord i landet faktisk, opplever en bølgedal der man sliter med å bevare eksisterende arbeidsplasser og å skape nye. Spørsmål nr. 2: Mener statsråden at det er en oppgave for Stortinget og for Regjeringa å hjelpe de områdene som opplever bølgedaler, ved at man setter inn særskilte tiltak nettopp på slike steder når privat kapital ikke er tilgjengelig, slik at man kan få opprettholdt bosettinga?
Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2002-03-21:
Det offentlige virkemiddelapparatet er viet stor interesse i denne sal. Det er en debatt rundt temaet ved hvert budsjett, også ved revidert budsjett, i tillegg til ved de enkelte saker om næringsutvikling som er til behandling i denne sal. Forslaget fra Sosialistisk Venstreparti som er til behandling i dag, går ut på å opprette et nytt fond for næringssvake områder. Fremskrittspartiet ønsker å se forslaget i en større sammenheng, og har i merknads form sluttet seg til merknadene som Kristelig Folkeparti og Høyre stiller seg bak. Regjeringen, ved statsråd Gabrielsen, forbereder en helhetlig gjennomgang av virkemiddelapparatet, og nå når statsråden er til stede, kunne det kanskje være greit å få noen synspunkter fra ham på hva som skal prioriteres i denne, og når dette sannsynligvis vil komme til Stortinget, siden det er viet så stor oppmerksomhet. Komiteen og Stortinget får jo en rekke anledninger ellers også til å behandle virkemiddelapparatet. Næringskomiteen skal sannsynligvis før ferien behandle en eierskapsmelding. Vi har jo en situasjon der man i Norge, som verdens rikeste land målt pr. innbygger, mangler betydelig kapital til å gjøre investeringer her hjemme, så det blir en rekke problemstillinger rundt dette som både må drøftes i næringskomiteen og behandles her i stortingssalen. Vi i Fremskrittspartiet vil likevel si at vi synes ikke at det er fornuftig med for brå endringer når det gjelder rammebetingelsene for det statlige virkemiddelapparatet. Og jeg tenkte jeg skulle sitere tidligere styreleder i SND, Frode Alhaug. Han kom med et hjertesukk i fjor: «Hvis norsk næringsliv skulle vært drevet med like skiftende strategier som det SND har måttet forholde seg til, ville det ikke eksistert i det hele tatt.» Så som sagt: Fremskrittspartiet har valgt å vente på den gjennomgangen som regjering og departement kommer med, og da skal vi ta til orde for våre standpunkter.
Ivar Kristiansen (Høyre), 2002-03-21:
Jeg synes det har vært en positiv debatt om dette Dokument nr. 8-forslaget, selv om innfallsvinkelen naturlig nok vil være litt forskjellig ut fra hver enkelts ståsted. Det finnes ikke noen enkle svar på store utfordringer, og det tror jeg òg debatten så langt viser. Jeg er enig med representanten Ryan i at mange av de problemene vi ser, skyldes mangel på arbeidsplasser, men vi ser i enkelte strøk faktisk også det stikk motsatte, at dårlige utviklingsmuligheter skyldes mangel på arbeidskraft. Det er derfor mange sammensatte utfordringer som ikke lar seg så lett forene. Og det er ikke slik at det er de enkelte budsjettpostene innenfor SNDs forskjellige programmer som vil være avgjørende for suksess eller fiasko. Det som jeg tror er veldig positivt, som jeg også oppfattet at representanten Fossli syntes, er at man slutter opp om den gjennomgangen av det offentlige virkemiddelapparatet som vi har. Det oppfattet jeg også var holdningen i SV og Senterpartiet. Det er positivt, for jeg tror vi har tilstrekkelig dokumentasjon til å få klargjort at det man har gjort de siste årene, er mer eller mindre å omdefinere hele Norge til ett eneste stort distrikt, hvor det bare er landegrensene som setter grensene. Da blir treffsikkerheten upresis, og den blir gal. Vi har helt åpenbart kommet til det punkt at vi ser at eksempelvis SND Invest ikke har vært noe lokomotiv for å bidra til egenkapital og til investering. I de områdene av landet som har størst behov for investeringer, og hvor alternative finansieringskilder i mye mindre grad er til stede enn i de mer sentrale strøk, ser vi at SND via sitt investeringsselskap, sitt investeringsfond, har valgt å prioritere områder hvor utfordringer på dette området ikke er så store som i de områdene som representanten Ryan ønsker å peke på. Jeg tror også vi må ha den samme erkjennelsen når det gjelder statens nye investeringsselskap, at det heller ikke kommer til å bli noen løsning for de deler av landet som representanten Ryan tar opp. Det er klart at med de krav til avkastning som Stortinget har vedtatt, markedsrente pluss 10 pst., og hvor man skal treffe fond med en grunnkapital på 300 mill. kr og oppover, vil ikke det være noen løsning som sådan for de områdene som forslagsstilleren ønsker å treffe. Derfor er det positivt og nødvendig at vi foretar noen nye grensedragninger, som jeg føler departementet er godt i gang med, og som Stortinget vil få behørig mulighet til å gå tilstrekkelig gjennom. Når denne gjennomgangen er foretatt av Regjeringen, vil Stortinget få mulighet til å diskutere dette på et mye bedre og tyngre grunnlag.
Ansgar Gabrielsen (Høyre), 2002-03-21:
Det første spørsmålet var hva statsråden tror om Statens investeringsselskap, om det vil hjelpe små bedrifter i distriktene, eller om det stort sett vil hjelpe de store i sentrale strøk. Jeg tror ikke det er mulig å trekke noe entydig konklusjon på det. Men jeg ser ikke for meg at Statens investeringsselskap vil være det mest målrettede instrumentet for å hjelpe de minste bedriftene i distriktene, hvor hensikten er å ivareta det representanten tok opp i det siste spørsmålet, nemlig å opprettholde bosettingen i distriktene. Jeg tror at investeringsselskapet først og fremst er viktig for å få til en total innovasjon på de områdene som er blinket ut til å være satsingsområde for det. Så spør representanten Ryan om Regjeringen mener det er viktig å bidra til å opprettholde bosettingen i distriktene, og så pekes det på det forhold at mange av de næringene som antas å være fremtidsnæringer, vil være naturlig lokalisert i de kystnære områder, mens det indre østlandsområdet, som det har vært pekt på i det siste, kanskje vil komme litt i bakevjen i så måte. Vel, nå må vi håpe at ikke den utviklingen som forståsegpåeren har antydet, blir en realitet, for det er ingen tvil om at veldig mange næringer vil kunne drives akkurat like godt i det indre østlandsområdet som andre steder i landet. Men det er jo et uomtvistelig faktum at det som det er påpekt vil bli framtidsnæringene, i mindre grad vil være lokalisert der. I tillegg må det antas at avgangen i antall årsverk i landbruket vil fortsette, og vi vet hvor viktig sysselsettingen i landbruket er i en del av disse områdene. Det betyr at man nødvendigvis må ha et større fokus på de spesielle områdene hvis man skal opprettholde den ambisjonen som Stortinget har hatt, og som det er bred konsensus om, at hovedmønsteret hva gjelder bosetting og sysselsetting, skal opprettholdes. Det betyr at i den gjennomgangen vi skal ha av virkemidlene, vil den intensjonen som ligger i forslaget fra Ryan, bli vurdert og ivaretatt i utspissingen av disse områdene. For det kan ikke være slik at de virkemidlene vi etablerer, skal gjelde i alle landets 435 kommuner, når man har forskjellige utfordringer.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-21:
Riksrevisjonen har i Dokument nr. 1 for 2001-02 igjen vist og bekreftet hvilken sentral stilling den har i en effektiv kontroll av forvaltningen. Og jeg legger gjerne til: Desto viktigere er det at Stortinget gir rammer, slik at Riksrevisjonen kan utføre de oppgavene som den er satt til, på en best mulig måte. Disse rammene får Stortinget anledning til å komme tilbake til når vi skal diskutere lov om riksrevisjon, men det vil helt sikkert også bli et tema når vi skal diskutere den såkalte SIVA-saken i sak nr. 4. Jeg skal ikke kommentere de antegnelsene som er gjort for regnskapsåret 2000, bare gjøre oppmerksom på at det enda en gang er påvist en rekke feil og mangler. I likhet med Riksrevisjonen ser komiteen alvorlig på at regnskapene ikke er godkjent for Rikshospitalet, Aetat Arbeidsdirektoratet, Utlendingsdirektoratet, Statens landbruksforvaltning, Statens Kornforretning og de samiske videregående skolene i Karasjok og Kautokeino. Komiteen forventer at dette er forhold som kommer til å bli fulgt opp av de ansvarlige departementene, ved siden av de institusjonene det gjelder. Komiteen konstaterer videre at det er avdekket betydelige svakheter ved økonomiforvaltninga i flere virksomheter. Komiteen forventer at forvaltninga prioriterer å følge opp de problemene som er blitt avdekket. Det skal likevel sies at komiteen har merket seg at flere departement er klar over problemene og viser til foreslåtte tiltak som skal bedre på situasjonen. Komiteen ser alvorlig på at regelverket for offentlige anskaffelser ikke blir fulgt i flere virksomheter. Dette vil Stortinget få muligheten til å debattere videre når saken om Statsbygg kommer opp senere i vår. Det er, som kjent, en sak som komiteen har valgt å behandle særskilt. Generelt mener komiteen at det er helt nødvendig at Regjeringa og departementene følger antegnelsene fra Riksrevisjonen og merknadene fra komiteen også på dette området, og komiteen ber om at Regjeringa kommer med en generell redegjørelse for i hvilken grad regelverket ikke blir fulgt opp på dette området, og hvilke tiltak Regjeringa vil sette i verk. Jeg viser for øvrig til komiteens merknader.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-21:
Den årlige behandlinga av Riksrevisjonens kontroll med statsrådens forvaltning av statens interesser i selskaper, banker mv. gir oss en god oversikt over hva som skjer på dette området. Målet for Riksrevisjonens kontroll er å ta standpunkt til om statsråden har utøvd sin oppgave som forvalter av statens interesser i tråd med Stortingets forutsetninger og vedtak. Ett av de temaene som tas opp, er anmerkningene som Riksrevisjonen har kommet med i forbindelse med statsrådens forvaltning av Selskapet for industrivekst SF, SIVA. Et flertall i komiteen kommer med kritikk overfor departementet og ber Regjeringa redegjøre for i hvilke andre konkrete saker Riksrevisjonen er blitt nektet dokumentinnsyn og begrunnelsen for avslaget. SV er med i dette flertallet, og SVs videre holdning vil Christian Holm gjøre rede for senere. Komiteen har merket seg at Riksrevisjonen har hatt opp forhold vedrørende statsrådens forvaltning under en rekke departementer, og komiteen forventer at forhold som komiteen og Riksrevisjonen har kommentert, blir rettet opp. Jeg vil så gå over til å ta for meg det SV har skrevet i merknader om NRK. Vi stiller oss undrende til at komiteen ikke vil be Riksrevisjonen undersøke i hvilken grad NRK etter å ha blitt omdannet til aksjeselskap følger opp prinsippene for en allmennkringkaster, og hvilke tiltak som er iverksatt fra departementets side for å ivareta disse prinsippene. Og det er ikke hvilke som helst prinsipper. NRK er vår viktigste kulturinstitusjon. NRK har et viktig demokratioppdrag, NRK har et viktig medansvar for å sørge for at den norske flerkulturelle befolkningen har kunnskapsgrunnlag til å delta i viktige debatter, og skal sørge for at vi har et mangfoldig tilbud av nyheter, fakta, kommentarer og debatter om samfunnsspørsmål, slik det står i vedtektene for NRK. På mange måter står NRK for kvalitet, men det er grunn til uro for en økende kommersialisering av NRK, med økende fokus på seertall. Dette har vi fått flere eksempler på, og debattene har i det siste gått høyt rundt nedlegging av viktige programmer som ivaretar disse prinsippene. Debatten rundt distriktskontorer hører også hjemme her. SV etterlyser en debatt om hvorvidt Stortinget gjennom departementet utøver det aktive eierskapet som trengs, når markedskreftene mer og mer blir premissleverandører for utviklinga på mediefronten, som NRK er en del av. Jeg tror i hvert fall at Riksrevisjonen er fri til å ta opp dette forholdet, uavhengig av hva komiteen og Stortinget sier, og det gir meg et håp. Jeg viser for øvrig til de merknadene som komiteen har kommet med på de andre departementsområdene.
André Oktay Dahl (Høyre), 2002-03-21:
Jeg har tenkt å være svært kort i denne saken. Det er det egentlig ikke noe grunn til, for statsregnskapet er ikke akkurat noen lystig lesning, for å si det forsiktig. Etter å ha lest dette for første gang visste jeg ikke om jeg skulle le eller gråte. På TV 2-nyhetene har jeg tidligere uttalt at en del statsetater til nå ser ut til å ha vært styrt som en pølsebod. Egentlig var nok det svært urettferdig mot landets pølsebodeiere, som ser ut til å ha styrt butikken aldeles fortreffelig sammenliknet med Aetat, Rikshospitalet, Utlendingsdirektoratet osv. Jo større summer i omløp, desto mer skulle man forvente av økonomiforvaltningen, spesielt siden offentlige etater ikke akkurat er de tregeste når det gjelder å pålegge private bedrifter sanksjoner for undertiden bagatellmessige feil. Gjennom et nært familiemedlem, som er regnskapsfører i et mindre regnskapsfirma, er jeg blitt gjort kjent med at det at den nette sum av 295,92 kr ble feilført på grunn av en misforståelse, skapte et stort oppstyr fra det offentliges side, selv om man rettet opp feilen ganske umiddelbart. Dette og mange andre liknende eksempler står i grell kontrast til hva dette dokumentet avslører av graverende feil fra det offentliges side. I en senere sak skal vi, som det er sagt, diskutere Riksrevisjonens innsynsrett. Dokumentet her viser vel med all tydelighet at behovet for denne innsynsretten ikke akkurat er fraværende, og egentlig kunne det være grunn til å foreslå at Stortinget tok seg tre måneders permisjon fra å finne på politikk, og i stedet satte seg ned og sjekket ut alle de vedtak og forutsetninger som ikke er blitt oppfylt. Her ligger det både hunder og formuer begravet, for å si det sånn. I åpen høring om Statsbygg ble det diskutert om selve organiseringen av etaten kunne være årsak til stadige overskridelser. Nå er ikke Statsbygg tema her, og komiteen har heller ikke lagt frem en innstilling i den saken. Regjeringen vurderer også organisasjonsformen, slik at det ikke vil være naturlig å forskuttere noe som helst. Men på et generelt plan er det verd å merke seg at det kan synes som om etater à la Statsbygg på mange måter befinner seg i en uklar gråsone med ganske uklar ansvarsfordeling og sprikende signaler. I en slik situasjon er det kanskje ikke vanskelig å forstå at budsjettene i de senere år sjelden har vist seg å være mer en et naivt utgangspunkt. Vi kunne sikkert holdt på i timevis med å debattere dette dokumentet. Det tror jeg ikke tjener noen hensikt. Jeg har godt håp om at Samarbeidsregjeringen tar de nødvendige organisatoriske grep for å sikre at dette dokumentet blir litt mindre i volum neste år. Jeg håper også at det ikke råder noen kultur hvor man i de ulike etater synes det må være nærmest uinteressant hvilke merknader Riksrevisjonen kommer med, noe man kan få en snikende følelse av har vært situasjonen til nå.
André Oktay Dahl (Høyre), 2002-03-21:
Jeg skal bare oppklare noe som kan synes å være en misforståelse. Jeg vil bruke et begrep som man kjenner fra redaksjonskomiteer: Det Kosmo etterlyser at vi ikke er med på i komiteen – Høyre og Kristelig Folkeparti divergerer – anses av saksordføreren innarbeidet i det andre. Jeg poengterte at vi ser på endringer i regelverket, på å få realisert intensjonsavtalen og på en forvaltningsmessig sammenslåing. Jeg mener på vegne av Høyre og Kristelig Folkeparti at dette tar inn i seg det som man etterlyser fra flertallets side her. Den andre merknaden vi ikke er med på, fra Arbeiderpartiet og SV, gjelder beregningsregelen. Vi synes fra Høyre og Kristelig Folkepartis side det er litt tidlig på basis av en del avisoppslag og henvendelser – vi har fått mange vi også – å si fra en kontrollkomites side etter knapt tre måneder at reglene ikke har fungert. Dette er den relativt enkle forklaringen på at vi ikke har vært med på de merknadene, men jeg tror ikke det er noen særlig stor forskjell i realitetene.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2002-03-21:
Det er bare en kort merknad fra Arbeiderpartiets side. På side 4 spalte 2 i innstillingen er SIVA, forholdet mellom SIVA og Riksrevisjonen og behovet for innsyn i dokumenter omtalt. Komiteen har der en ganske krass merknad, hvor man sier at man «stiller seg undrende til departementets henvisning til regjeringens høringsuttalelse til forslag om ny lov og instruks for Riksrevisjonen», og at de bruker det som begrunnelse for avslaget til innsyn. Der har jeg på vegne av Arbeiderpartiet lyst til å legge til følgende: Hvor stor innsynsrett Riksrevisjonen skal ha i framtiden, vil Arbeiderpartiet gjøre kjent gjennom det arbeidet som Ranveig Frøiland-utvalget holder på med, og som skal være ferdig den 15. juni i år. Men vi har også lagt merke til at det er to regjeringer, både regjeringen Stoltenberg og regjeringen Bondevik, som har utarbeidet en uttalelse, og de har lagt seg på en forholdsvis restriktiv linje i forhold til hva Riksrevisjonen skal ha av innsynsrett i interne dokumenter. Det ligger selvfølgelig til grunn for Arbeiderpartiets videre arbeid med dette spørsmålet, men vil ikke være absolutt i vår vurdering.
Berit Brørby (Arbeiderpartiet), 2002-03-21:
Bare noen få kommentarer i tillegg til det som saksordføreren gjorde rede for. Vi er selvfølgelig enige i mye av det han har sagt, og målet med de regionale utviklingsprogrammene er å få til en mer effektiv distrikts- og regionalpolitikk som er mer forpliktende både i bruk av virkemidler og i forhold til planer som er forankret i de utfordringene som finnes ute i hver region. Når man bruker 2,2 milliarder kr, som man gjorde i år 2000, er det mye penger, og når det ikke virker etter hensikten, er det all grunn til å se nærmere på det. Riksrevisjonens undersøkelse kan man si har den svakhet at man bare har undersøkt tre fylker – Nordland, Oppland og Rogaland. Men av de resultatene som den viser, var på den negative siden at det var for generelle og tvetydige styringssignaler fra sentralt hold, og at det var uklarhet om hvilken rolle departementene skulle spille i arbeidet i forhold til de eksisterende plansystemene som var på fylkesnivå. På den positive siden er det avdekket at ordningene har fungert som en etablerer av møteplass og diskusjonsarena for aktørene innen nærings- og sysselsettingsfeltet i fylkene. Fra vår side er konklusjonen at man kan konstatere at målene ikke er nådd, og jeg vil også i den forbindelse vise til St.meld. nr. 34 om distrikts- og regionalpolitikken, som Stortinget behandlet i juni i fjor, hvor det bl.a. ble fastslått at fireårige utviklingsprogram fra og med 2004 vil være bra for å sikre mer langsiktighet i det strategiske arbeidet og mer handlingsrettede programmer med klare resultatkrav. Vi er opptatt av å forbedre ordningen basert på intensjonene og ambisjonene som lå bak de regionale utviklingsprogrammene, og vi er derfor glad for at komiteflertallet har kunnet samle seg om Arbeiderpartiets forslag om å be Regjeringen komme med en egen sak om nytteverdien av de regionale utviklingsprogrammene. Jeg ser ingen motsetning mellom det som representanten Holm tok til orde for i sitt innlegg, nemlig å få en gjennomgang av planarbeidet, og det vi ber om.
Martin Engeset (Høyre), 2002-03-21:
Jeg har også bedt om ordet for å kommentere nærmere de spørsmål som reises i forbindelse med det som står i sakspapirene under punkt 3.2 i forhold til SIVA og dokumentinnsyn. Det vi der involveres i gjennom det Riksrevisjonen har skrevet i sin rapport til Stortinget, reiser en rekke prinsipielle spørsmål. Disse prinsipielle spørsmål må selvfølgelig finne sin avklaring gjennom den lovbehandling Stortinget skal ha i forhold til ny lov for Riksrevisjonen. Det legger vi til grunn. Derfor skal vi ikke på noen måte bruke denne saken som forskuttering av denne lovbehandlingen. Allikevel kan det være greit å vie litt tid til vurderinger av de spørsmål som saken reiser. Til grunn for Stortinget, uansett parti og uansett hvem som er i regjering, bør ligge at Riksrevisjonen er og skal være Stortingets kontrollorgan. Da er det interessant å merke seg at i et brev av 6. juli 2001 omtaler Kommunal- og regionaldepartementet at det er tvilsomt hvor langt Riksrevisjonens rett går med hensyn til å kreve fremlagt notater osv. Jeg kan vanskelig se at det er så tvilsomt hva som er gjeldende rett og gjeldende praksis. Gjennom en årrekke er ikke jeg kjent med at det har vært et hyppig forekommende fenomen at Riksrevisjonen har vært nektet innsyn. Når det er sagt, kan det være greit med tanke på den lovbehandling vi senere skal i gang med, å få klarlagt i hvilken grad dette har skjedd. Derfor er det en samlet komite som ønsker at vi får oss forelagt en oversikt over i hvilke konkrete tilfeller man faktisk har nektet Riksrevisjonen innsyn. Det skal bli nokså spennende å se hvor tykk den rapporten blir. Under enhver omstendighet kan det være svært nyttig at vi har en felles oppfatning av hva som er gjeldende praksis før vi skal ha en endelig avklaring på disse prinsipielle spørsmål. Jeg tror vi kommer galt av sted hvis ulike parter snakker forbi hverandre i forhold til hvorvidt nytt forslag til lov, når det kommer, innebærer en innskrenkning eller en utvidelse av Riksrevisjonens innsynsrett. Jeg for min del vil legge til grunn at det ikke er noe behov verken for noen innskrenkning eller utvidelse av Riksrevisjonens innsynsrett, men at vi bør lovfeste det som har vært gjeldende praksis. Men det spørsmålet kommer vi altså tilbake til.
Martin Engeset (Høyre), 2002-03-21:
Jeg føler behov for på tampen av debatten å komme med noen korte merknader til representanten Hagen, som jeg synes også i denne sak utviser en betydelig evne til å koke suppe på en spiker. Det er i grunnen ganske enkelt å drive politikk og demagogi hvis man tar utgangspunkt i å karikere politiske motstanderes ståsted, for deretter å gå til angrep på standpunkter man ikke har. Så jeg vil anbefale representanten Hagen å legge til grunn hva man faktisk sier. En samlet komite slår fast, hvilket også representanten Engebretsen tidligere har gjort klinkende klart rede for, at angjeldende dokument skal Riksrevisjonen få se. Vi ønsker ikke gjennom denne saken å starte en realitetsbehandling av saken om ny lov for Riksrevisjonen – det er jo det representanten Hagen egentlig legger opp til. Det får vi gjøre når vi får den saken til behandling. Det kan i grunnen være greit å ha en sak foran seg, med sakspapirer og en grundig komitebehandling på forhånd, før en konkluderer hvordan dette skal være. Men en ny lov for Riksrevisjonen er underveis, og den saken ser vi frem til å behandle. Jeg vil bare minne om det jeg sa i mitt første innlegg, at mitt og Høyres utgangspunkt i den saken vil være at det ikke er behov for å innskrenke Riksrevisjonens innsynsrett. Jeg tror heller ikke det er behov for å utvide Riksrevisjonens innsynsrett. Men det det nok er behov for, er å lovfeste – klinkende klart – hva som er gjeldende praksis.
Martin Engeset (Høyre), 2002-03-21:
Det er et nokså kjent ordtak som lyder omtrent slik: Da fanden ville at ingenting skulle skje, så nedsatte han en utredningskomite. Jeg tror det spørsmålet som her er til behandling, kan karakteriseres som nokså overmodent for konklusjoner – altså ikke flere utredninger. Derfor har vi fra Høyres og Kristelig Folkepartis side i komiteen satt frem et forslag som er inntatt i innstillingen på side 7, forslag nr. 1, som herved tas opp, hvor vi ber Regjeringen legge frem forslag til tiltak som kan gi resultatforbedringer når det gjelder lokal skatteinnkreving, både med hensyn til arbeidsgiverkontroll og innfordring. Ellers har jeg lyst til å si at jeg tror en må være varsom med å stirre seg blind på prosenttall i denne saken. Det er nok slik at jeg tror det er viktig å ikke ha for stor fokusering på et prosenttall. Jeg tror det viktigste er at en kontrollerer de riktige kontrollobjektene, og med utgangspunkt i vesentlighet og risiko velger ut de riktige, mer enn å stirre seg blind på et fast prosenttall. I tillegg har jeg lyst til å peke på at i den høringen komiteen hadde, var bl.a. finansministeren innkalt og svarte på spørsmål, og han pekte der på bl.a. følgende: «Ordningen med forhåndsutfylt selvangivelse som ble vedtatt i 2000, har ytterligere økt betydningen av en god stedlig arbeidsgiverkontroll, fordi ordningen i stor utstrekning bygger på innrapporterte data fra nettopp arbeidsgiver. Det er svært viktig at data som omhandler statens viktigste skattegrunnlag – lønn, pensjon og arbeidsgiveravgift – er korrekte og blir korrekt innrapportert.» Dette er selvfølgelig et veldig viktig utgangspunkt. Men la meg også legge til at i tillegg til dette viktige poenget sett fra statens side er det viktig sett fra skattyters side og ut fra skattyters rettssikkerhet at dette blir ivaretatt på en skikkelig måte, slik at hver enkelt skattyter kan føle seg trygg på at man blir lignet på riktig måte. Den siden av saken er det også viktig at Stortinget er opptatt av. Ellers er situasjonen slik, tror jeg, at skal vi lykkes i å nå resultater i forhold til forenkling, modernisering og effektivisering av offentlig sektor, må vi lete etter områder hvor vi kan løse flere oppgaver bedre og med færre ressurser. Denne saken har vist at det er muligheter for å hente ut en effektiviseringsgevinst ved å omorganisere dette arbeidet. Jeg skal ikke konkludere med hvilken modell som skal velges, men jeg håper at Stortinget om ikke altfor lenge kan gjøre endringer slik at man kan løse flere oppgaver med færre ressurser – på en bedre måte.
Martin Engeset (Høyre), 2002-03-21:
Gjennom Riksrevisjonens undersøkelse av Regjeringens gjennomføring av Handlingsplan for atomsaker har komiteen, og gjennom den også nå Stortinget, fått innblikk i et viktig arbeid som har pågått gjennom mange år, og hvor man nå får nærmere innsyn i resultater og måloppnåelse. Komiteen legger frem sine merknader på sidene 4 og 5. Jeg vil med en gang innskyte at enigheten i komiteen nok er betydelig bredere enn akkurat det innstillingen kan tyde på. Det har sin forklaring i forhold i komiteen som jeg ikke skal gå nærmere inn på. Men i sum er vi enige om de viktigste punktene når det gjelder dette arbeidet. Så langt er det i dette prosjektet bevilget i alt 590 mill. kr til gjennomføring av handlingsplanen. Jeg vil gi Riksrevisjonen honnør for at de faktisk har sett på dette på den måten de har gjort, slik at vi kan lære av feil og mangler i dette prosjektet. Nå er det også slik at gjennom en slik rapport blir naturligvis ofte hovedfokuset rettet mot det som er skakt, det som er skjevt, og det som ikke har gått helt bra. Samtidig tror jeg det er grunn til å understreke at dette arbeidet, som det ble tatt initiativ til for veldig mange år siden, har bidratt til at Norge har gått foran og etter hvert fått med seg viktige andre land, som USA og EU-land, i et spleiselag for å bekjempe disse problemene. Jeg tror det er viktig ikke å glemme at det på tross av en rekke negative punkter som Riksrevisjonens rapport peker på, også er oppnådd gode resultater. Hele komiteen er opptatt av å peke på den uforenlige målkonflikten som knytter seg til Kola atomkraftverk, hvor en gjennom det arbeidet som er gjort, initiert fra norsk side, er kommet i en situasjon hvor risikoen for alvorlig ulykke knyttet til dette kraftverket er betydelig redusert. Det skal vi være glad for. Men samtidig har russiske myndigheter, fordi sikkerheten ved kraftverket er blitt betydelig bedret, kommet til at anlegget kan være i drift lenger enn hva som ellers ville ha vært tilfellet. Dette er jo en målkonflikt som ikke er god, men jeg tror det er vanskelig å komme utenom akkurat den. Man har vært klar over den, men tross alt var det viktigste å oppnå en bedret sikkerhetssituasjon knyttet til Kola-kraftverket. Jeg viser til komiteens merknader. Jeg antar at øvrige medlemmer av komiteen vil gjøre nærmere rede for sine merknader.
Martin Engeset (Høyre), 2002-03-21:
Når jeg i min innledning så vidt sneiet innom forklaringen på hvorfor det tilsynelatende er større uenighet enn hva det faktisk er, går det bl.a. på at vi på grunn av sykdom i komiteen fikk SVs innspill så sent under komiteens behandling av denne saken at det i praksis ble umulig for de øvrige medlemmene i komiteen å ta stilling til det på så kort varsel. Når jeg sier det på den måten, er det bare for å legge kortene på bordet og fortelle at her tror jeg faktisk ikke det er betydelig uenighet i det hele tatt. Jeg tror det er meget bred enighet om at det også der det står «flertallet», nok i de aller fleste situasjoner kunne stått «komiteen». Jeg vil også vise til, når representanten peker på miljøvernminister Brendes engasjement i forhold til Sellafield-anlegget, at det også ligger i komiteens innstillingher at man ber Regjeringen engasjere seg sterkt for å få Russland til å gi sin tilslutning til Londonkonvensjonens forbud mot dumping av atomfall til havs. Det er en del av komiteens innstilling.
Christian Holm (Sosialistisk Venstreparti), 2002-03-21:
Jeg har vært ordfører for den delen av saken som har dreid seg om SIVA, så jeg tenkte jeg skulle gjøre litt rede for de merknadene som komiteen har. Det dreier seg konkret om at Riksrevisjonen bad om innsyn i et notat om framtidig organisering og forvaltning av SIVA, Selskapet for industrivekst. Det ble avslått av departementet, også spørsmålet om innsyn i deler av dokumentet. Og det fremgår av korrespondansen mellom departementet og Riksrevisjonen at man har ulik forståelse av innsynsretten. Departementet viser til at dette dreier seg om et notat med departementets interne overveielser og diskusjoner, og at man ut fra lovtolkninger og praksis ikke har kunnet se at Riksrevisjonen kan kreve slike dokumenter fremlagt. Departementet viser bl.a. til Regjeringens forslag om at Riksrevisjonen ikke skal kunne kreve innsyn i dokumenter fra Regjeringen eller departementene som gir til kjenne overveielser av politisk art. Riksrevisjonen på sin side anfører at det må tilligge revisjonen selv å avgjøre hvilken informasjon man trenger for å utføre de kontrolloppgavene som man er pålagt av Stortinget, og at i praksis har det bare vært regjeringsnotater som har vært unntatt fra dette. Det er en samlet komite som uttaler at man ikke kan se forhold som tilsier at det aktuelle dokumentet ikke burde vært utlevert. Flertallet, dvs. Arbeiderpartiet, SV og Fremskrittspartiet, har dertil stilt seg undrende til at departementet bl.a. legger en høringsuttalelse fra Regjeringen til ny lov for Riksrevisjonen til grunn. Flertallet understreker at innsynsretten ikke vil være avklart før ny lov er vedtatt, slik det også har vært påpekt fra andre talere her nå. Det er en samlet komite som på bakgrunn av dette ønsker en redegjørelse fra departementet om hvilke andre saker som Riksrevisjonen har blitt nektet innsyn i, og begrunnelsen for disse avslagene. Komiteen har her ikke samlet seg om en felles formulering, men jeg oppfatter forskjellen mellom merknadene fra flertallet og mindretallet som nyanser. Flertallet sier også at man ønsker klarhet i disse forholdene før utkastet til ny lov for Riksrevisjonen legges fram for Stortinget. Nå har jeg oppfattet det slik at Arbeiderpartiet og Høyre har tatt visse forbehold, eller moderert litt den etter mitt syn nokså klare kritikken som kommer fram i merknadene. SV har for sin del i en merknad sammen med Fremskrittspartiet gått videre og understreket at Riksrevisjonen må ha full frihet til selv å velge hvilke dokumenter som er nødvendige for å oppfylle kontrollfunksjonen. Unntaket har vært, som jeg nevnte, regjeringsnotater. Departementet har anført at man ikke er kjent med uttalelser fra Stortinget som støtter den tolkningen av innsynsretten som Riksrevisjonen legger til grunn. Jeg har ikke oversikt over hva Stortinget har sagt, eventuelt ikke sagt, om dette. Men vi ser det iallfall slik at de til dels enstemmige merknadene fra komiteen i denne saken må oppfattes som en slik uttalelse.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2002-03-21:
Som også finansministeren erkjenner, har Riksrevisjonen laget en ganske kritisk rapport. I høringen stilte jeg finansministeren et spørsmål som han nå har fått langt mer tid til å tenke gjennom. Jeg har derfor lyst til å gjenta spørsmålet her i salen: «Hvor lenge regner han med at han må sitte før han er sikker på at Riksrevisjonen ikke lager en tilsvarende rapport en gang til som de har gjort mange ganger før?» Med andre ord: Hvor lang tid trenger Per-Kristian Foss som finansminister før han er rimelig sikker på at han har foretatt de endringer som er nødvendige for at vi ikke får en slik rapport en gang til fra Riksrevisjonen? Det er det ene spørsmålet. Det andre spørsmålet har også noe med tid å gjøre. I og med at Fremskrittspartiet subsidiært vil stemme for forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti, er det rimelig grunn til å anta at det får flertall. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem forslag til tiltak som kan gi resultatforbedringer når det gjelder lokal skatteinnkreving, både mht. arbeidsgiverkontroll og innfordring.» Når kan Stortinget forvente – jeg regner altså med at dette blir et vedtak i Stortinget, et pålegg til Regjeringen – at Regjeringen legger frem de forslagene som det her dreier seg om?
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2002-03-21:
Som så ofte i politikken er ambisjonane større enn resultata. Det viser denne rapporten frå Riksrevisjonen. Likevel fekk komiteen eit tydeleg inntrykk av at arbeidet slett ikkje har vore bortkasta, då vi besøkte Troms i januar i år. I møte med forvaltninga, og særleg næringslivet fekk kontroll- og konstitusjonskomiteen klare signal om at ein såg føre seg ein aktiv fylkeskommune som medaktør i næringsutviklinga. NHO var særleg klar på dette området. Regjeringspartia etterlyser konkrete økonomiske verkemiddel for å oppnå at planane kan setjast ut i livet. Vi meiner at kommunane og dermed også regionane burde ha meir direkte økonomisk interesse av å driva næringsutvikling. Vi peikar i den samanhengen på den moglegheita som ligg i å overføra selskapsskatten til kommunane, som òg tidlegare er nemnt her. I forhold til sak nr. 1 på kartet for i dag vil det òg vera eit viktig bidrag. Generell betring av generelle verkemiddel når det gjeld næringsutvikling, vil sjølvsagt også verka i positiv lei. Infrastruktursatsing er òg eit bidrag for å avhjelpa avstandsulempene og til å binda kommunar og regionar saman til større regionale einingar. Kristeleg Folkeparti ser det slik at regionale utviklingsprogram isolert sett har avgrensa verdi. Men saman med verkemiddel av økonomisk art kan fylkeskommunen bli ein viktig medspelar i næringsutviklinga regionalt i tida som kjem.
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2002-03-21:
Den såkalla stadlege kontrollen med arbeidsgjevarane er berre ein del av det offentlege sine kontrollar med at skattar og avgifter vert betalte i rett tid. Kvaliteten på skatteinnkrevjinga i Noreg må oppsummert kunna seiast å vera svært god. Innan mindre enn eit år frå utløpet av inntektsåret maktar dei kommunale innkrevjarane å få inn i overkant av 99 pst. av samla skattekrav. Eg vil visa til den undersøkinga som ECON Senter for økonomisk analyse gjorde i 1999. Ei årsak til at resultatet ikkje er enda høgare, er at omfanget av skjønnslikning er monaleg. Denne delen av skatten vil ein forstå er mykje vanskelegare å få inn enn ordinær skatt på grunnlag av ei korrekt sjølvmelding. Komiteen sitt besøk hos kemneren i Tromsø synleggjorde også andre oppgåver som desse etatane utfører. Den stadlege kontrollen, som Riksrevisjonens undersøking konkret omhandlar, er berre ei av minst tre oppgåver etaten utfører. Som nemnt tidlegare her i dag, er òg kontormessig kontroll basert på innsend informasjon, som vil gje ein peikepinn dersom noko er ureglementert. Er det tilfellet, vil ei varselklokke ringa og nærmare undersøking vil verta sett i gang hos dei det gjeld. Ei tredje oppgåve som komiteen fekk forklart under denne høyringa, er kurs og informasjon som skatteetaten gjennomfører. Med ca. 20 års erfaring som arbeidsgjevar i ei småbedrift, vil eg seia at den verksemda med kurs og informasjon som skatteetaten driv, er svært viktig, og ho kan med fordel utvidast. Vi fekk òg stadfesta av finansministeren under høyringa at ein var veldig positiv til det. Slik verksemd fører til kjennskap til regelverk og ei klårgjering av korfor lover og reglar er slik dei er. Riksrevisjonen peikar på at interkommunale løysingar fører til at både kontrollomfang, kontrollhyppigheit og formell planlegging fungerer betre der ein har gjennomført slike kurs. Dette bør ein byggja vidare på. Rapporten syner òg at denne forma for samarbeid er i sterk vekst. Forslaget frå regjeringspartia gjev departementet ei opning for å foreslå tiltak som ytterlegare kan forbetra rutinar og samhandling mellom dei ymse aktørane i denne etaten. I motsetnad til Framstegspartiet ser eg for min del ingen sakleg grunn til organisasjonsmessig å endra ein etat som maktar å krevja inn over 99 pst. av skattar og avgifter. Faktisk er Noreg på dette området av dei beste i verda.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2002-03-21:
Representanten Hagen synes dette er en trist og sørgelig dag, og det kan det kanskje bli hvis man legger vel mye i hva det eventuelt skulle være uenighet om her. Jeg tror at uenigheten er svært liten, og at det mer er et spørsmål om hvilken type temperament og hvilken type tålmodighet man har for å få systemer på plass. Jeg tror at én av de grunnleggende divergensene mellom representanten Hagen og en del andre representanter her i huset, er nettopp dette som Hagen selv brukte som bilde, nemlig bedriften. Det er klart at hvis man trekker en absolutt parallell og oppfatter statsforvaltningen, Regjeringen, som en bedrift, er jeg enig med Hagen. Men det er altså en del andre ting som ligger inne i forvaltningen av en stat, av et samfunn. Flertallet fraviker ikke disse prinsippene, som Hagen meget fortjenstfullt presenterer herfra, men vi sier at nå er det en ny lov rundt hjørnet, vi legger ting på plass der. I denne konkrete saken, om SIVA, er merknadene meget klare. Flertallet ser ikke at det var noen grunn til at Riksrevisjonen ikke skulle ha innsyn i denne saken, altså har man ikke flyttet steiner i noen gal retning her. Man sier at her burde Regjeringen hatt innsyn, og representanten Aukan pekte på en del av disse tingene som må ivaretas for at dette innsynet skal være praktisk og fornuftig. Men hovedprinsippet er at Stortingets kontrollorgan, Riksrevisjonen, naturligvis skal ha innsyn i alt som er nødvendig og relevant for deres kontroll på vegne av Stortinget. Det må heller ikke være slik at man lager ordninger som hindrer at Regjeringens interne arbeid fram mot en beslutning kan være der hvor det bør, nemlig i Regjeringen.
Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2002-03-21:
Det gjør vi alltid!
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-03-21:
Jeg skal ikke delta i debatten om hvilke meninger som skal tillegges ulike fraksjoner som har uttalt seg i komiteinnstillingen. Jeg legger imidlertid til grunn at det er et flertall i salen som har uttalt at man ønsker å drøfte spørsmålet om praksis når det gjelder innsynsrett utover den konkrete saken, SIVA-saken, som er omtalt i innstillingen, at man på mer generell basis ønsker å drøfte det i tilknytning til ny lov om Riksrevisjonen, og henviser bl.a. til det såkalte Frøiland-utvalget. Slik sett tror jeg det er meget fornuftig å kunne se sakene i en helhet. Jeg oppfatter det ikke slik at man i den enkeltsaken som er omtalt i innstillingen, har innskrenket Riksrevisjonens innsynsrett på noen som helst måte. I innstillingen har man også anmodet Regjeringen om å redegjøre for i hvilke andre konkrete saker Riksrevisjonen har blitt nektet innsyn og begrunnelsen for dette. Et slikt materiale vil Regjeringen legge til rette for. Man kan alltid diskutere hvilken informasjonsverdi som ligger i det. Forutsetningen for å kunne spørre om materialet er at man kjenner til det. Det er jo ikke alle interne politiske dokumenter i et departement som slik sett journalføres. Til spørsmålet om hvorvidt denne regjering ønsker å nekte innsyn i større grad enn tidligere, kan jeg bare slå fast at det ønsker vi ikke å gjøre. Jeg oppfatter det slik at en ved henvisningen til den høringsuttalelsen som er sendt Frøiland-utvalget fra denne regjering og fra den forrige regjering, nettopp fastslår at man ikke ønsker noen endring i praksis, iallfall ikke i innskrenkende retning. Jeg er klar over at en slik høringsuttalelse har begrenset verdi, men det er nå tross alt i denne sammenheng at den sittende regjering har uttalt seg generelt om innsynsretten. Jeg oppfatter det ikke som noen innskrenkning i forhold til spørsmålet fra representanten Hagen.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2002-03-21:
På siste spørsmål vil jeg vise til hva jeg også sa i høringen, at jeg tar sikte på å legge frem en omtale av disse spørsmål i revidert nasjonalbudsjett som passerer statsråd i begynnelsen av mai. Så vil da Stortinget få vurdere hvor konkrete de forslag som der ligger, vil være. På første spørsmål, om hvor lenge jeg må sitte, vil jeg si at det kan jeg ikke se noen grunn til å sette noen grense for. Men hvis spørsmålet kan konkretiseres til om jeg vil garantere at Riksrevisjonen i overskuelig fremtid ikke vil komme med kritiske rapporter om skatteinnkreving, om innfordring, om arbeidsgiverkontroll, vil jeg si at min respekt for Riksrevisjonen er slik at noen slike spådommer våger jeg overhodet ikke å komme med, for Riksrevisjonen skal i så måte være uforutsigbar – og iallfall skal ikke statsråder komme med prognoser om deres eventuelle kritikk av det statlige arbeidet.
Jørgen Kosmo (Arbeiderpartiet), 2002-03-21:
Ettersom dette var en replikk, må jeg vel svare på den, selv om jeg oppfattet det som en klargjøring av at Høyre og Kristelig Folkeparti fremdeles er interessert i å ha systemer, bl.a. lønnstilskudd, som blir incentiver til at både offentlige og private arbeidsgivere er interessert i å ta imot yrkeshemmet arbeidskraft. Jeg tror dette absolutt er nødvendig, og jeg er glad for at André Dahl nå på Høyres og Kristelig Folkepartis vegne har presisert at det er de også opptatt av.