Rasmus Hansson (Miljøpartiet De Grønne), 2017-06-21:
Teknisk Ukeblad har rapportert om stadig større overskridelser på norsk sokkel. 200 mrd. kr har de summert opp de siste 14 årene, og det er til tross for kostnadskutt på grunn av lavere oljepris de siste årene. Likevel har Goliat, Aasta Hansteen og Martin Linge – bare for å nevne noen – hatt overskridelser på 30 mrd. kr så langt. Aasta Hansteens overskridelser er for tiden på 3 mrd. kr og løpende, det er langt igjen til produksjon, og gassprisen er nå under «break-even», som Statoil må ha for å tjene penger og betale tilbake de statlige skattesubsidiene de har mottatt i oppstarten. Tidligere har høye oljepriser fanget opp disse overskridelsene, men ettersom oljeprisen faller, blir det stadig mer tvilsomt om disse marginale utbyggingene burde vært vedtatt, og om de kommer til å tjene penger for Norge. Staten, altså folket, tar regningen. Representanten Siri A. Meling fra Høyre uttalte til Teknisk Ukeblad om disse overskridelsene at 80–90 pst. må staten og skattebetalerne betale i form av tapte skatteinntekter. Norges sjefsoljelobbyist, Schjøtt-Pedersen, gjentar jo uavlatelig at oljepengene finansierer barnehager og sykehus. Det er mildt sagt unøyaktig, men siden jeg aldri har hørt noen fra Høyre, Senterpartiet eller Arbeiderpartiet protestere, bør den samme retorikken gjelde de minst 150 mrd. kr som er statens andel av disse tapene. Altså er dette penger som staten gir bort til oljeselskapene, i stedet for å bruke dem til sykehus og skoler. Hva er det som skjer? Det som skjer, er at stortingsflertallet nå holder så blindt på drømmen om at oljen skal finansiere vår velferd i lange tider framover, og er så redde for å sette i gang det nye, store grønne endringsprosjektet som Norge allerede er på overtid med å starte, at de ukritisk godtar stadig mer urealistiske oljeprosjekter og prisforutsetninger. Det som skjer, er at regjeringen i dag tildeler over 90 nye leteblokker i 24. konsesjonsrunde for å holde liv i illusjonen om massevis av oljerigger og oljejobber i Barentshavet, basert på olje-insidere som fortsetter å fable om 60–80 dollar fatet. Det er stor overkapasitet i olje- og gassmarkedet, og det er mer sannsynlig at overkapasiteten blir større, enn at den blir mindre. Hvis den internasjonale klimapolitikken, som Norge heier på, virker, synker etterspørselen etter olje og gass. Fornybar teknologi reduserer allerede etterspørselen, og ny transportteknologi kan komme til å kutte oljeetterspørselen veldig fort. Det som skjer, er at Stortinget fortsatt nekter engang å snakke om klimakonsekvensen av 23. og 24. konsesjonsrunde for våre etterkommere. Det vil si at enda mer norsk olje og gass vil ende opp som CO 2 i atmosfæren – og enda mer klimaendring «Made in Norway». Det vil gjøre klimaregningen til våre barn enda mer grusom, men det diskuterer vi altså ikke i Stortinget. Men uansett hva man mener om klimapolitikk, bør stortingsflertallet være enige om at vi trenger en gjennomgang av prisforutsetningene for oljeprosjekter som Stortinget skal behandle framover – og av den norske oljeskattemodellen, som er forutsetningen for at oljesektoren i det hele tatt satser på nye prosjekter. Stortinget bør ikke fortsette å gi tillatelser til prosjekter som er basert på urealistisk lave kostnader og urealistisk høye forventninger om olje- og gasspriser. Dessuten er det veldig bekymringsfullt at vi har dødsulykker i forbindelse med bygging av norske plattformer, noe vi også må se nærmere på. Miljøpartiet De Grønne går til valg på å gjøre videre norsk oljevirksomhet økonomisk realistisk i et klimaperspektiv og i et teknologiperspektiv. Så hvorfor har vi denne situasjonen i 2017? Vel – les f.eks. Statoils 16-siders 2-millioners reklamekampanje i A-magasinet, som handler om framtiden mot 2030, og sjekk Statoils nettkampanje Når gode råd er unge. Disse kampanjene koster visst nok langt over det dobbelte av Miljøpartiet De Grønnes valgkampbudsjett. Statsoljeselskapet vårt driver altså en gigantisk påvirkningskampanje rett inn i stortingsvalget som de finansierer med folkets penger. Det er i seg selv et betydelig demokratisk problem. Kampanjen er dessuten villedende, den framstiller Statoils virksomhet som et grønt prosjekt, mens sannheten er at Statoil i 2030 vil investere 80–90 pst. av pengene sine i olje og gass, og at det grunnleggende formålet med kampanjen selvsagt er å opprettholde godvilje, gunstige støtteordninger og vilje til å dele ut nye leteområder til et selskap som har en kommersiell holdning til egen bunnlinje – og som skal ha det. Dette er altså falsk reklame, den er på kanten av markedsføringsloven, og et statlig selskap burde ikke drive med sånt. Ifølge Anne Karin Sæthers utmerkede bok om oljelandet, Norge i klimapolitikken – den heter De beste intensjoner og er anbefalt lesning for alle i sommerferien – bruker Statoil årlig mellom ½ og 1 mrd. kr i året til denne typen påvirkningsarbeid, og det er en påstand som meg bekjent ikke er blitt imøtegått. Det er udemokratisk at statens eget oljeselskap driver en så massiv påvirkning inn mot sin egen eier, dvs. folket og politikerne, rett inn i stortingsvalget uten at staten som eier løfter en finger. Og gjett om det virker – svaret er 24. konsesjonsrunde. Det er ukonvensjonelt å fremme forslag knyttet til dette i revidert nasjonalbudsjett, men vi gjør det fordi det er budsjettrelevant at de siste 14 statsbudsjettene viser 200 mrd. kr i overskridelser. Vi gjør det fordi oljeprisutviklingen tilsier at faren for nye overskridelser øker, og vi gjør det fordi statens oljeselskap så aktivt påvirker beslutningstakerne i denne typen saker. Miljøpartiet De Grønne går til valg på å flytte Stortingets og Norges hovedinnsats over til å bygge det nye bærekraftige Norge – de bærekraftige og trygge jobbene – og vi går til valg på at vi må begynne å høste de gjenværende verdiene i oljenæringen og ta ansvar for en ryddig avvikling av en næring som uansett er under avvikling. Vi fremmer derfor tre forslag. Det er et forslag om å be Riksrevisjonen granske overskridelsene, også dødsulykkene knyttet til bygging av norske oljeplattformer. Vi fremmer forslag om å be regjeringen vurdere om Statoils reklamekampanje er villedende markedsføring. Og vi fremmer forslag om at regjeringen sørger for at Statoil ikke påvirker stortingsvalget med massive reklamekampanjer.