Gina Barstad (Sosialistisk Venstreparti), 2010-03-09:
Dette er noe av det vanskeligste vi lager lover om. Siden dette lovforslaget kom ut på høring, har jeg fått e-postinnboksen min full av personlige historier, både fra barn med foreldre som har gått fra hverandre, og fra foreldrene selv. Historiene er mange, de er sterke, og de berører tusen forskjellige tenkelige og utenkelige problemstillinger. Det er mange som har hentet fram de store ordene før meg, men jeg mener det er viktig at vi forstår at det som vi behandler nå, omhandler noe av den vanskeligste tiden og de vanskeligste beslutningene i menneskers liv. Det er det som gjør det så utfordrende. I likhet med komiteens leder, Gunn Karin Gjul, er jeg glad for at foreldre skal bli mer likestilt, i likhet med resten av samfunnet. Dette må være en del av bildet når vi diskuterer dette. Det skal være et mål at flest mulig barn skal kunne ha god kontakt med begge foreldrene sine også etter et samlivsbrudd, samtidig som vi må passe på at barn ikke havner i en krigssone mellom foreldrene sine. Barn skal aldri brukes som maktmiddel mot en tidligere partner eller ektefelle. Å skulle bo i et hjem der det snakkes stygt om den andre, eller samværet blir brukt som et middel mot noen andre, grenser til barnemishandling. Med tanke på både hensynet til barns behov for å bo i et hjem uten konflikt og hensynet til barns behov for å kjenne begge foreldrene sine er jeg glad for at en samlet komité går inn for at det skal kunne idømmes delt bosted. Det er viktig å påpeke at dette kun kan idømmes dersom det er til det beste for barnet. Jeg tror at det er normalt vil være slik – det har vært nevnt før – at når en sak er kommet så langt som til retten, vil konfliktnivået være så høyt at delt bosted ikke vil fungere best. Men vi ønsker ikke å utelukke de tilfeller der det kan være mulighet for at det kan fungere best, og derfor må domstolene ha mulighet til å idømme dette. Jeg sa «barnets beste». I likhet med Solveig Horne mener jeg det er et begrep som gjentas og brukes så mye at det tidvis kan høres ut som en floskel. Men jeg synes likevel det er viktig å presisere at det er nettopp barns beste, barns rettigheter, barns rettssikkerhet, som skal stå i sentrum når vi diskuterer barneloven. Det skal stå i sentrum når vi vurderer foreldreansvar, bosted, samvær og samvær etter samlivsbrudd. Denne loven handler om barns rett, ikke om foreldres rett. Når vi er inne på barnerettigheter, vil jeg nevne noe av det kanskje aller viktigste vi kan bruke denne loven til, og det er å sikre barns rettssikkerhet mot vold. For fem år siden avga Høyesterett en dom som flere mente var utydelig i forhold til dette. Blant annet var barneombudet ute og sa at det var behov for at barn skulle ha samme krav på beskyttelse mot vold som voksne har. Derfor er jeg glad for at vi endrer denne loven til å skjerpe barns rettssikkerhet, og for at barneombudet støtter endringsforslagene. Lovverket sikrer ikke vern alene, men det gir tydelige signaler til alle foreldre om hva som er akseptable oppdragelsesformer i Norge. Det er ikke lov å slå barn, det er ikke lov å klapse barn, det er ikke lov å låse barn inne i et rom, det er ikke lov å true barn med at de skal forlates eller skades, og det er heller ikke lov å nedverdige og ydmyke barn. Det er det aller viktigste vi vedtar i dag.