trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
John I. Alvheim (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg hadde egentlig en kommentar til representanten Olav Gunnar Ballo. Han er imidlertid ikke lenger i salen, så vidt jeg kan se, men jeg skal si noen ord likevel. Det gikk på dette at det skulle være bortimot umoralsk av et offentlig sykehus å drive sin virksomhet med fortjeneste, fordi det var skattebetalernes penger som sykehuset fikk som inntekt – en ganske utrolig tankerekke i denne sammenheng. Det er klart at enhver virksomhet som driver produksjon, må drive etter forretningsmessige prinsipper, nemlig at man skal ha dekket sine utgifter først og fremst, og man skal også ha en viss overdekning for reinvestering i driften, i virksomheten. Det skulle da ikke være umulig eller utenkelig at et sykehus også kunne drives på samme måte. Det finnes faktisk sykehus, både i vårt eget land og ikke minst i Sverige, som nettopp driver etter et system med stykkprisfinansiering og gir utbytte til eier, som i dette tilfellet ville være fylkeskommunen i Norge, og som også kan bruke midler til å bedre lønns- og personalforholdene i eget sykehus. Det måtte jo være en ønskesituasjon å komme i for norske sykehus, og jeg tror at denne muligheten er til stede hvis man bare vil ta skrittet fullt ut og gjøre det. Så sa representanten Olav Gunnar Ballo at et slikt sykehus ville være fullstendig uten politisk folkevalgt styring. Ja, det er mulig det. Men frem til dags dato har vi hatt såkalt politisk folkevalgt styring. Og hva er situasjonen i norsk helsevesen i dag? Ja, det har vi diskutert tidligere i denne sal i dag. Så mitt motto er: Jo mindre politisk styring, jo bedre er det mulig å drive norske sykehus til beste for pasientene.
Annelise Høegh (Høyre), 2000-06-13:
Jeg vil gjerne presisere at Høyres syn på fristilling og tilknytningsformer ikke er slik som man kanskje, indirekte i hvert fall, kan få inntrykk av på en del av talerne, også helseministeren, at vi er prinsipielt for at alle sykehus skal være AS. Vi er prinsipielt for at sykehuseiere skal ha frihet til å velge den tilknytningsform de selv finner mest hensiktsmessig, slik et stort flertall i Sørensen-utvalget, inkludert pasientrepresentanten, gikk inn for, men som hverken den forrige eller den nåværende regjering altså følger opp. Nå får heldigvis ikke Arbeiderpartiet og SV flertall for forbud mot å gjøre offentlig eide sykehus om til AS. Så jeg håper helseministeren, dersom han får en søknad fra Oslo kommune, der et flertall eventuelt har gått inn for å gjøre f.eks. Aker Sykehus om til et AS, ikke avslår søknaden, slik han vel har mulighet til gjennom den godkjenningsordning som ligger i spesialisthelsetjenesteloven. Men det vil jo bare tiden vise. Mitt spørsmål til helseministeren er, når han selv også har sagt, mener jeg, i mange avisintervjuer at det viktigste er at det blir produsert helsetjenester av ypperste kvalitet, ikke hvem som produserer dem: Er det så viktig at det offentlige eier de fleste sykehus? Eller er det viktigste at det faktisk blir produsert helsetjenester av ypperste kvalitet, enten det nå er offentlige eller private som gjør det?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-13:
Senterpartiet legg vekt på møtet mellom pasient og behandlar og ei organisering som gjer at den enkelte fagperson skal ha moglegheit til å utnytta fagutdanninga si endå betre enn i dag til beste for pasientane. I ei sak tidlegare i dag la helseministeren vekt på at organiseringa må bli betre. Det er vi einige med helseministeren i. No har helseminister Tønne snart tre månaders erfaring som statsråd. Han har hatt moglegheit både ved førebuing av denne saka og elles til å ha kontakt med pasientar, med ulike helsefaggrupper og med sjukehuseigarar. Eg reknar med at han har fått inntrykk av både god og mindre god drift. Han har truleg treft pasientar som kjenner at dei vart møtte med respekt og fagleg innsikt og fekk behandling langt over det dei hadde forventa. Han har truleg òg møtt dei pasientane som sjølve, i lys av eigne erfaringar, gjerne ville gitt råd om ei betre organisering. Kvar er det skoen trykkjer mest? Er det fristilling som no er hovudgrepet, eller vil helseministeren òg setja søkjelyset på organiseringa internt i det enkelte sjukehus og gje råd i høve til det?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-13:
Eg skal vera kort. Det var ei grei oppklaring frå representanten Asmund Kristoffersen si side. Lat meg då på det punktet som gjeld synet på aksjeselskap, på ny understreka det eg sa i mitt innlegg, at vi ikkje er tilhengarar av å organisera offentlege sjukehus som aksjeselskap. Når vi ikkje er med på forbod, har det ikkje minst med den tilrådinga som ligg i proposisjonen, å gjera. Eg siterer: «Departementet mener imidlertid at det kan stille seg noe annerledes når det gjelder organisering av deler av sykehusets virksomhet, og at det i spesielle tilfeller kan oppstå behov for å benytte aksjeselskap som eierskapsform for styring av nye typer virksomheter.» Eg synest nok at Arbeidarpartiet, som har kjennskap til korleis merknaden er utforma internt i komiteen, har utlagt Senterpartiets syn på aksjeselskap noko vidt i høve til det som er sagt i innstillinga og stadfesta her i dag.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2000-06-13:
Senterpartiet er svært nøgd med at fedrar etter vedtaket i dag skal ha moglegheit til fødsels- eller adopsjonspengar baserte på eiga opptening. Vi ynskjer å stimulera til ordningar der fedrar tar ut permisjon og dermed i praksis deler det viktige ansvaret det er å gje ein ny familiemedlem ein så god start som råd. Visst har fedrane òg i dag etter regelverket rett til fødselspengar. Retten er likevel såkalla «avleda». Det inneber at både mor og far må ha opptent rett til fødselspengar gjennom yrkesaktivitet. Ein yrkesaktiv far vil dermed ikkje ha rett til fødselspengar i situasjonar der mor før fødselen har vore student eller heimearbeidande. Gjeldande regelverk slår dermed uheldig ut i situasjonar der ei mor som før fødselen var heimearbeidande, ynskjer å gå ut i yrkeslivet eller ta utdanning etter fødselen. Regelverket slår også uheldig ut dersom ei mor som har opptent rett til fødselspengar i deltidsstilling, ynskjer å gå ut i full jobb etter fødselen. I den situasjonen vil ein far berre ha rett til reduserte fødselspengar dersom han vel å vera heime med barnet. Vi vil gje vår støtte til forslaget om at fedrar skal få fødsels- og adopsjonspengar baserte på eiga opptening i situasjonar der mor etter fødselen eller adopsjonen går ut i arbeid, tar utdanning eller kombinerer arbeid og utdanning. Det er i samsvar med det initiativet som sentrumsregjeringa tok, og som etter vår plan skulle gjennomførast frå 1. juli. Vi er likevel overraska over den manglande forståinga som er vist frå Arbeidarpartiet si side når dei her stiller krav om 75 pst. av full stilling for mor og elles reduserer far sine fødselspengar når mor går ut i deltidsstilling. Det seier seg sjølv at det ikkje vil gjera det lettare for fedrar å nytta fedrekvoten i dei tilfella mor har arbeid i mindre stillingsbrøk enn 75 pst. Det er jo det mange kvinner har for ein periode. Vi ser det som viktig at det ikkje ligg økonomiske hindringar i vegen for ynsket om å motivera fleire fedrar til å nytta seg av moglegheita til pappapermisjon. Vi ynskjer at fedrar skal få fødselspengar baserte på eigen stillingsbrøk når dei tar ut fedrekvoten. Det vil for det fyrste betra ein del fedrar si moglegheit til å nytta seg av fedrekvoten, samtidig som det vil forenkla regelverket ved at ein ikkje treng ta omsyn til mor si arbeidstid når det gjeld uttak av fedrekvoten. Vi ser med spenning fram til neste runde, sidan vi forstår at det her er nokre parti som er i tenkjeboksen.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg tror ikke det er slik at det vesentlige argument for å beholde retten til å inngå og si opp tariffavtaler ligger på sykehuseierens hånd, at det skulle være en frykt for konkurranse om personell, om medarbeidere. For det første er det slik at det er åpnet for adgang til å delegere denne muligheten fra eieren til sykehusselskapet. Men når man har vært forsiktig på dette området og primært lagt det til fylkeskommunen, har det mer vært ut fra et ønske om å unngå en oppsplitting av tariffområdet og tariffavtalene. Det er det som også jeg har valgt å legge vekt på i arbeidet med en proposisjon som, som sagt, var fremmet av regjeringen Bondevik, og som jeg valgte ikke å trekke tilbake.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det forslag som ligger til behandling nå, innebærer først og fremst en mulighet – en lovmessig mulighet – til økt fristilling og ansvarsklargjøring for de offentlig eide sykehusene. Det er riktig som det er sagt, at jeg så ikke noen grunn til å trekke en slik proposisjon. Jeg anser det som et viktig fremskritt og et – forhåpentligvis – viktig steg i retning av i praksis å realisere en slik klargjøring av ansvarsforholdene i sektoren. Det gjenstår nå å se i hvilken utstrekning fylkeskommunene velger å ta den nye selskapsformen i bruk. Men som jeg sa i mitt innlegg, jeg har forhåpning om at så vil skje, og i så tilfelle vil det etter mitt syn innebære en vesentlig forbedring av de organisatoriske forhold i sykehussektoren. Jeg skal ikke gå inn på i detaljer hvilke øvrige tiltak som skal gjennomføres, men bl.a. skal man også se på organiseringen, tilknytningsformen, for de statlige sykehusene. Så får vi komme tilbake med de konkrete forslag til det som skal være en mer robust organisasjon av sykehussektoren fremover. Men jeg har allerede sagt at det vil dreie seg om en kombinasjon av økonomiske tiltak og organisatoriske tiltak.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg vil først benytte anledningen til å si at jeg syns det verken fra min side eller andres her har kommet til uttrykk noen AS-frykt som sådan. Men jeg har vanskelig for å se hvorfor det skal være så viktig å innføre en selskapsform for de offentlig eide sykehusene som har som sin grunnidé å begrense eierens ansvar. For det må man være klar over at det er aksjelovens grunnidé at eierens ansvar er begrenset til den kapital som er skutt inn, og det følger av det – og det må følge av det – at disse selskapene også kan gå konkurs, ikke bare i teorien, men også i praksis. Men det er som sagt ikke noen frykt for AS-er som sådanne. Det har jo vært en revolusjonerende selskapsform i alle lands industrielle utvikling. Det kan man ikke på noen måte ta avstand fra. Jeg var et øyeblikk i sted engstelig for at representanten Høegh anbefalte at vi skulle reorganisere sykehusene etter modell av Norsk Jernverk. Det tror jeg heller ikke nødvendigvis ville være en god idé, selv om Jernverket formelt sett var et AS. Men vi har også sett, til tross for den trygghet hun beskrev, eksempler på at statsaksjeselskaper er blitt tillatt å gå konkurs, og slik må det være når de først er organisert etter aksjeloven. Nei, jeg mener ikke at det er avgjørende at det offentlige eier alle sykehus – på ingen måte. Det viktigste er at alle får dekket de behov for sykehustjenester som de har, på en god måte. Men jeg mener at det offentlige må ha det overordnede ansvar også for sykehussektoren, og så lenge det offentlige også er eier, mener jeg eierskapet skal være ubegrenset hva ansvar angår.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Selv om representanten Kleppa kanskje tillegger meg at jeg har fått anledning til å gå mer i detaljer om dette enn jeg faktisk har i løpet av disse tre månedene, mener jeg likevel at jeg har grunnlag for å mene at det er usedvanlig viktig at ansvarsforholdene i sykehusene blir klarere enn hva tilfellet er i dag. Og da mener jeg først og fremst ansvarsforholdene mellom eierne, de styrende organer og sykehusledelsen, men dernest også ansvarsforholdene internt i sykehusene. Men jeg mener her som på mange andre områder, at det er viktig å begynne på toppen. Derfor legger jeg så stor vekt på at vi legger forholdene til rette for en klargjøring – jeg kan gjerne bruke uttrykket fristilling, men først og fremst en klargjøring – av ansvarsforholdene på øverste nivå i sykehussektoren. Jeg bruker også fra tid til annen begrepet fristilling, men jeg er noe forsiktig med det, fordi det da i hvert fall må klargjøres mer hva man legger i det. Fristilling fra hva? Det er jo ikke slik at man kan fristille seg fra en eier. Men det er veldig viktig at man organiserer virksomheten på en slik måte at det er avstand og en klar rollefordeling mellom eierskapet på den ene side og den ansvarlige for driften på den annen side. Det er etter mitt syn ikke klart nok i dag. Det åpner det forslaget som nå ligger til behandling, for i framtiden.
Tore Tønne (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg fikk nå et litt hypotetisk spørsmål, men jeg skal forsøke å gi et litt hypotetisk svar også, ved å si at hvis det nå skulle vise seg at dette ikke leder til en omdanning av sykehus til fylkeskommunale sykehus, og det fortsetter å være en situasjon som jeg beskrev i mitt svar til representanten Kleppa, med uklare ansvarsforhold og uklare rolleforhold mellom eiere, styrende organer og de administrative ledere i sykehussektoren, ja, da ser ikke jeg at det er mulig å utøve det overordnede ansvar for denne sektoren, med mindre man griper til andre tiltak for å gjennomføre organisatoriske forbedringer. Når det gjelder det andre spørsmålet, er jeg altså av den oppfatning at der hvor det er både faglig og økonomisk riktig å foreta utskilling av deler av virksomheten, skal det være adgang til det.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Av hensyn til at det er sent på kvelden og at mange saker gjenstår, skal jeg bare raskt gå gjennom Fremskrittspartiets syn der det avviker fra flertallets. Når det gjelder det proposisjonen legger opp til med hensyn til sykepengetiden, ønsker Fremskrittspartiet, i tillegg til de som er innenfor AFP-området når det gjelder retten til sykepenger utover 90 dager, som ligger i loven i dag, at de som har gradert alderspensjon, også skal få de samme rettighetene som det legges opp til innenfor AFP-ordningen. AFP-ordningen er etter Fremskrittspartiets mening faktisk en diskriminerende ordning, fordi den gjelder kun innenfor LO-/NHO-området. Så her er det faktisk ikke alle som har anledning til en AFP-ordning. Videre – og dermed tar jeg også opp det forslag som står i innstillingen – ønsker vi at § 8-51 tredje ledd utgår. Det gjelder de 90 dagene for de som har gradert alderspensjon. Når det gjelder det som har å gjøre med gebyr i forbindelse med manglende melding til arbeidsgiver/arbeidstakerregisteret, vil Fremskrittspartiet gå imot dette. Man sier at den tvangsmulkten som er pr. i dag, ikke fungerer tilfredsstillende. Vel, vi mener faktisk at det er det enorme skjemaveldet som staten pålegger den enkelte arbeidsgiver, som er hovedproblemet i denne saken, og synes ikke at dette skal gå ut over arbeidsgiverne. Så vi vil gå imot at det innføres den type gebyr. Videre til det som har med den generelle forsøkshjemmelen i folketrygdloven å gjøre. Fremskrittspartiet og Høyre står sammen om en merknad i innstillingen om at vi vil stemme imot den foreslåtte endringen i § 25-13, som omhandler en generell forsøkshjemmel. Vi ønsker at mer omfattende forsøksvirksomhet skal forelegges Stortinget før dette innføres. Derfor går vi mot § 25-13.
Åse Gunhild Woie Duesund (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
I denne samleproposisjonen har vi til behandling bl.a. fire lovendringer som jeg ønsker å omtale. Den første er endringen av beregningen av sykepenger for de arbeidstakere som mottar gradert uførepensjon. Kristelig Folkeparti er enig i at regelverket endres slik at inntektsgrunnlaget for disse fastsettes etter samme bestemmelse som for andre arbeidstakere. Det vil si at inntektsgrunnlaget vil være i overensstemmelse med den faktiske inntekten. Den andre endringen som jeg vil omtale, er utvidet stønadstid med sykepenger for delvis yrkesaktive med delpensjon fra AFP-ordningen. Det er grunn til å tro at langt flere vil være delvis yrkesaktive med delpensjon fra AFP-ordningen enn fra alderspensjon i folketrygden. Ved å sette stønadstiden for sykepenger til 90 dager for dem som har delpensjon fra AFP-ordningen, vil mange av disse tvinges inn på full AFP-pensjon i mangel av annen inntekt etter 90 dagers sykemelding. Det er tungvint å tvinge disse inn på full AFP-pensjon for en tid for så å gå tilbake til delvis AFP-pensjon. I tillegg er det stor sjanse for at en del da blir på full AFP-pensjon. Dette er ikke ønskelig da det er behov for flest mulig i arbeid. Kristelig Folkeparti støtter derfor denne regelendringen. Den tredje regelendringen som jeg vil omtale, er forenklet beregning av alderspensjon av folketrygden mellom 67 og 70 år. Det er viktig at vi hele tiden ser etter muligheten for å forenkle det offentlige Norge. Det benyttes altfor mye tid innenfor det offentlige Norge på bl.a. rutinesaksbehandling. Dette var en av årsakene til at regjeringen Bondevik igangsatte prosjektet «Et enklere Norge». Denne regelendringen er et godt eksempel på hvordan ting kan gjøres enklere. Det er ikke nødvendig å omregne pensjonen ved fylte 67 år dersom sluttpoengtallet er fastsatt for det året pensjonisten fyller 66 år. Dette betyr lite i kroner og øre. Kristelig Folkeparti er positive til at pensjonen kun beregnes endelig ved fylte 70 år. Jeg vil for øvrig peke på at det er et problem innen det offentlige at forskjellige ytelser til én og samme person utregnes i flere instanser. Dette er meget ineffektivt. Det er viktig at en fortsetter og ser på hvilke ordninger som kan forenkles. Kristelig Folkeparti støtter forslaget om at det innføres gebyr for arbeidsgivere som ikke melder fra til arbeidstakerregisteret. Registeret benyttes av trygdeetaten, skatteetaten, arbeidsmarkedsetaten, sosialkontorene, bidragsfogden og Statistisk Sentralbyrå. Det er derfor meget viktig at registeret er korrekt. Det er positivt at tidsbestemte arbeidsforhold heretter vil bli slettet automatisk.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg takker for påminningen og vil fremme det forslaget fra Arbeiderpartiet som er tatt inn i innstillingen.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Jeg vil få fremme det forslaget som Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti har i innstillingen.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det har vore sterkare kritikk mot farten i denne saka enn i den førre. På den andre sida er det ein god grunn til at me gjer dette fort, for dette er eit resultat av lønsforhandlingar som vart avslutta ganske nyleg, og som hadde nokre element som Stortinget måtte behandla. Det kan godt vera at systemet for lønsforhandlingar er feil, og at det kjem på feil tidspunkt, men når systemet er slik, var det faktisk den einaste måten å gjera det på, sjølv om eg ser at dette går fort. Dette handlar ikkje om eit pensjonistoppgjer, det handlar om eit lønsoppgjer for statleg tilsette. Påstanden om at dette er ein ny praksis, som det vart sagt frå saksordførarens side, held ikkje. Det er ikkje så sjeldan at ulike avtalar som kjem i stand anten i det eine eller det andre oppgjeret, krev endringar som må vedtakast i dette huset. Det er tilfellet i dag, og difor handsamar me denne odelstingsproposisjonen no. Bakgrunnen for at lovutkastet vart fremma, er at det ved hovudoppgjeret 1. mai var eit krav frå alle hovudsamanslutningar og Norsk Lærarlag om at knekkpunktet på 8 gonger folketrygdas grunnbeløp måtte fjernast, slik at inntekt opp til 12 gonger grunnbeløpet kunne vera pensjonsgjevande. Då tenestepensjonsordninga ikkje er ein forhandlingsgjenstand etter lova, måtte det opp her. Kommunenes Sentralforbund har i lengre tid ynskt å fjerna knekkpunktet, og har i fleire år hatt dette nedfelt i tariffavtalen mellom partane, men dette er ikkje effektuert, på grunn av samordningsreglane mellom stat og kommune. Det vil vera svært viktig både for stat og kommune å kunna tilby tilnærma dei same vilkåra som dei arbeidsgjevarar stat og kommune konkurrerer med om arbeidskrafta. Med den utviklinga som skjer, vil det vera viktig at me som arbeidsgjevar, staten som arbeidsgjevar, ikkje kjem på etterskot med løns- og arbeidsvilkår, som kan ha mykje å seia for å rekruttera og behalda naudsynt arbeidskraft. Mange i denne salen er kjende med at det har vore eit vanskeleg lønsoppgjer, og det har vore fokusert mykje på folk med høgare utdanning. Det vil vera mange av dei som er omfatta av dette. Påstanden om at det aukar forskjellane igjen, kan eg forstå. På den andre sida er det vel slik at det knapt er lektorar og lærarar som øydelegg fordelingspolitikken i dette landet. Det er det nok grupper med langt høgare inntekter som gjer. Og endring i knekkpunktet vil ikkje påverka utbetalinga frå folketrygda. Det hadde faktisk vore slik at dersom me hadde avvist å handsama denne saka, kunne det vera at nokon av dei som hadde sagt ja på det vilkåret at dette vart vedteke, hadde sagt at då forlanger me nye forhandlingar. Og då trur eg faktisk me hadde vore verre ute enn me er i dag. Det er klart det gjekk litt fort, men det har vorte ei bra innstilling, som eg vonar kan hjelpa staten som arbeidsgjevar.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg vil først få lov til å presisere – for det blir i alle fall av den siste representanten her fremstilt som at dette er et resultat av tariffoppgjøret: Årsaken til at vi har fått så kort tid til å behandle dette, og årsaken til at saken er på bordet i dag, blir det sagt, er tariffoppgjøret – det er ikke riktig. Det eneste arbeidstakerorganisasjonene og arbeidsgiverne er blitt enige om, er at det skal fremmes et forslag. Det står ingenting om enigheten her, når dette skal fremmes, hvorvidt dette skal være fra 1. mai, og at dette skal behandles og vedtas før Stortinget tar sommerferie. Det er det viktig å få presisert, synes jeg. Det andre går på det svarbrevet som vi fikk fra statsråd Kosmo. Spørsmålet som komiteen stilte i brevs form, gikk rett og slett ut på hvorvidt det var mulig å utsette behandlingen av denne saken. Da mener jeg det er grunnleggende alvorlig når svaret fra statsråd Kosmo har et innhold av trussel. For det må være lov til å gå så langt som til å kalle dette et trusselbrev fra departementet til Stortinget. Når statsråden i brevs form til komiteen sier: «Som sagt ovenfor, vil hele tariffoppgjøret i offentlig sektor kunne stå i fare dersom Stortinget beslutter ikke å behandle proposisjonen nå. Konsekvensene av dette vil være vanskelig å overskue.» Jeg mener det er meget alvorlig når vi har kommet i en situasjon der partene i arbeidslivet blir instruerende overfor Det norske storting. Og det er det som skjer her. Og jeg ser at det store flertall i Stortinget også legger seg flat i forhold til statsrådens brev. Det er litt skuffende, men kanskje betegnende, at Høyre også gjør det samme. Men det er meget skuffende at ikke Høyre her kan stå sammen med Fremskrittspartiet for å vise at i hvert fall noen partier i dette huset ønsker å stå imot en instruering av den type som kommer fra statsråden her.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg ber om at voteringen blir tatt om igjen.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Eg vil hermed ta opp forslag nr. 1 i innstillinga.
Trond Helleland (Høyre), 2000-06-13:
Høyre er glad for at forslaget om selvstendig opptjeningsrett til fødsels- og adopsjonspenger for fedre nå blir en realitet. Dette er en sak Høyre har arbeidet lenge for, og vi er svært glad for at det i budsjettet for inneværende år ble et flertall for egen opptjeningsrett for fedre. Når jeg allikevel ikke kan slippe jubelen helt løs i dag, skyldes det den ekstremt korte behandlingstiden Stortinget har fått i denne saken. Forutsetningen var innføring fra 1. juli 2000. Av hensyn til dem som har planlagt ut fra det, er det viktig at vi iverksetter ordningen nå. Vi har imidlertid merket oss at Rikstrygdeverket har påpekt at det blir vanskelig å få utbetalingssystemet på plass til 1. juli. Det er også alvorlig at det av tidsmessige årsaker ikke har vært mulig å gjennomføre høringer i komiteen i denne saken. Høyre har i en merknad påpekt at saken ble avgitt under meget sterkt tidspress og uten mulighet for høring i komiteen – saken ble referert i Stortinget 30. mai – og vi finner denne form for saksbehandling lite tilfredsstillende. Høyre vil på denne bakgrunn signalisere at vi har merket oss forslaget fra de tidligere regjeringspartiene og SV. Vi vil ikke ta stilling til forslaget nå, men vil komme tilbake til det ved budsjettbehandlingen for 2001 eller ved andre anledninger. Jeg må nok modifisere Per Sandbergs forhåndsvarsel om subsidiær støtte til forslaget fra sentrum og SV noe. Vi har som sagt ikke tatt stilling til forslaget. Det er veldig greit for de tidligere regjeringspartiene å legge fram et ferdigsnekret forslag for Stortinget, et forslag som de har med seg fra regjeringskontorene. Vi har i Høyre ikke tradisjon for å hive oss på forslag i den ene eller den andre retning på så kort varsel. Det er for så vidt en kritikk også av Regjeringen, som naturligvis har jobbet under hardt tidspress, men som kunne forsøkt å få denne saken fram litt før, slik at det hadde vært mulig å ta stilling på et reelt grunnlag. Som sagt: Vi vil komme tilbake til det. Derfor støtter vi proposisjonen i dag. Men vi har altså ikke avskrevet at vi vil gå inn på det forslaget som er fremmet. Det ser ut til at det kan være et forslag som det er interessant også for Høyre å gå inn på. Men vi må se nærmere på kostnadene forbundet med å utvide opptjeningsretten og på prinsippene knyttet til hvor stor stillingsbrøk mor må ha for at far skal få rett til egen opptjening. La meg likevel slå fast: Dette forslaget er et gledelig skritt i riktig retning når det gjelder likestilling mellom kjønnene. Forslaget vil gjøre det enklere for fedre å bidra til barns oppvekst og oppdragelse, samtidig som det vil gjøre den økonomiske situasjonen for mange barnefamilier bedre.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
På mange måter er dette en gledens dag for småbarnsfamiliene, og fedrene spesielt. Far får nå rett til fødsels- og adopsjonspenger basert på egen opptjening i situasjoner der mor etter fødsel eller omsorgsovertakelse ved adopsjon går ut i arbeid, tar utdanning på heltid eller kombinerer utdanning og arbeid. Det er bra, og det er på tide. Men det er et skår i gleden. Når jeg tar ordet i debatten, er det for å uttrykke stor skuffelse over at det ikke blir noen forbedringer når det gjelder den tid fedre er pliktige til å ta ut fødselspermisjon, nemlig fedrekvoten. I disse inntil fire ukene skal faren fortsatt være avhengig av morens opparbeidede rettigheter. Dette er dårlig familiepolitikk, og det er dårlig likestillingspolitikk. Noe av det viktigste i familie- og likestillingspolitikken er å øke fedrenes engasjement i omsorgen for barna – her synes jeg representanten Valle hadde mange gode poeng i sitt innlegg. Det er viktig at dette skjer fra starten av. Derfor er fedrekvote et helt riktig virkemiddel. Da oppleves det svært urettferdig for fedre å bli pålagt fire uker, og ikke ha egne rettigheter. Dette vil ikke gjøre det enklere for fedre å benytte fedrekvoten, og det øker ikke motivasjonen. Jeg må si at jeg etter denne debatten ikke skjønner hva som er Arbeiderpartiets linje. Særlig familievennlig er det iallfall ikke. Kristelig Folkeparti vil fortsette med å fremme forslag om å gi fedre som tar ut fedrekvoten, rett til fødselspenger i forhold til egen stillingsbrøk. Det er viktig av hensyn til barna og av hensyn til fedrenes delaktighet i omsorgen for barna. En gang i framtida kan kanskje fedrekvoten bygges ut for å øke fedrenes engasjement i barneomsorgen ytterligere, og da kan ikke far være avhengig av mors rettigheter. Det er et svært framtidsrettet forslag Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og SV i dag fremmer. Jeg skjønner ikke at Arbeiderpartiet går imot. Det er årsaken til at det er et skår i gleden i kveld. Jeg klarer ikke å glede meg over at Arbeiderpartiet igjen er på defensiven i familie- og likestillingspolitikken.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
I Kristelig Folkeparti støttet vi ikke endringen som flertallet gjorde for to år tilbake. Vi har hele tiden ment at opplæringsmål er et spørsmål som angår kulturen i et lokalsamfunn, og således er en del av lokaldemokratiet som alle stemmeberettigede i det lokalmiljøet bør få være delaktig i. Vi ønsker ikke å sette en stopper for foreldrenes muligheter til å bestemme opplæringsmål. Derfor beholdes de reglene som finnes i opplæringsloven om å kunne starte egne klasser, egne grupper, dersom det er mange i foreldrekretsen og foreldregrupper som ønsker det. Jeg opplever det slik at her har vi et kulturpolitisk standpunkt som harmonerer godt med foreldrenes mulighet til å velge et annet opplæringsmål.
Arne Lyngstad (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Som statsråden påpekte, og som også tidligere talere har påpekt, er det bred enighet om innstillingen, og jeg synes statsrådens innlegg var veldig greit i forhold til komiteens innstilling. Jeg var spesielt fornøyd med det statsråden sa om grunnskoleopplæring etter sykdom og skade og den plikt kommunene har for den gruppen dette gjelder. I gjeldende opplæringslov er denne gruppen faktisk spesielt presisert i lovteksten. Det er viktig å følge med på dette området framover, og jeg må si at jeg er tilfreds med det som statsråden her sa, og regner med hans årvåkenhet. Imidlertid valgte statsråden å ikke kommentere det forslaget som Kristelig Folkeparti, Høyre, Senterpartiet og Venstre fremmer, og som Fremskrittspartiet har varslet subsidiær støtte til, om presisering av privatskoleloven når det gjelder godkjenning av friskoler. Jeg tar det som en selvfølge at statsråden vil legge til grunn det samme skjønn og de samme prinsipper som flertallet nå slår fast i loven, og jeg vil be statsråden bekrefte at han også vil legge den forståelsen til grunn for sin utøvelse av loven.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Ot.prp. nr. 64 for 1999–2000 lagt fram for Stortinget etter hovedtariffoppgjøret pr. 1. mai 2000, der det i Riksmeklingsmannens møtebok er tatt med at det vil bli lagt fram et lovforslag for Stortinget som fjerner det såkalte knekkpunktet i § 14 første ledd i lov om Statens Pensjonskasse. Komiteen, bortsett fra Fremskrittspartiets medlemmer, har i innstillingen sluttet seg til Regjeringens forslag. Høyres medlemmer har fremmet forslag om at de offentlige pensjonsordninger skal gjøres om fra brutto- til nettoordninger, slik at eventuelle endringer i folketrygden får betydning for alle. SVs medlemmer bebuder at de vil komme tilbake med forslag om større endringer i pensjonssystemet når Regjeringen legger fram en bred gjennomgang av dette våren 2001. Forslaget i Ot.prp. nr. 64 innebærer en helt ny praksis. Det er første gang en endring av knekkpunktet ikke skal gjelde alle, både yrkesaktive og pensjonister. Dette vil føre til store endringer for dem som blir pensjonister i Statens Pensjonskasse etter 1. juni i år, endringer som de ikke har forutsett, og som må komme som julaften på kjerringa, som det heter i ordspråket. En arbeidstaker med medlemskap i Statens Pensjonskasse som går av med pensjon den 30. april, med samme ansiennitet og opptjening som en som blir pensjonert en måned senere, kan få en betydelig lavere pensjon. Ved full opptjening og en lønn som tilsvarer 12 G eller mer, vil forskjellen være opptil 85 000 kr pr. år. Med utgangspunkt i proposisjonen vil denne lovendringen føre til en forskjellsbehandling som er en helt ny praksis. Både Norsk Pensjonistforbund og Forsvarets Pensjonistforbund har i dag henvendt seg til Stortinget med innsigelser overfor denne typen saksbehandling, og det er ikke til å undres over at Norsk Pensjonistforbund finner det uakseptabelt at ikke pensjonistenes organisasjoner er gitt anledning til å uttale seg i saken før den ble lagt fram for Stortinget. Å innføre denne typen endringer uten saksutredning, med de knappe opplysninger proposisjonen gir, kun basert på inntektsoppgjøret, er uforsvarlig og useriøs saksbehandling, noe Fremskrittspartiet ikke vil bidra til. Vi har derfor bedt om at saken sendes tilbake til departementet, slik at Stortinget til høsten kan få seg forelagt saken på nytt med et bedre beslutningsgrunnlag. Dette forslaget får ikke tilslutning fra flertallet, og jeg vil derfor be om at Regjeringen ser nærmere på konsekvensene av å utelate pensjonistene fra å bli omfattet av denne lovendringen og komme tilbake til Stortinget til høsten, ettersom lovendringen i seg selv ikke utelater pensjonistene i staten. Å inkludere pensjonistene i denne lovendringen, slik det alltid har vært gjort tidligere, vil ikke øke utgiftene i pensjonsordningen samlet sett, men en del av utgiftene vil påløpe tidligere, ettersom gamle pensjonister faller fra og nye kommer til. Dersom statsråden i løpet av debatten gir uttrykk for at dette kan skje, vil Fremskrittspartiet støtte innstillingen. Dersom det ikke er vilje til en slik avklaring, vil Fremskrittspartiet stemme mot innstillingen. Jeg fremmer herved Fremskrittspartiets forslag.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg registrerer dessverre at statsråden ikke har svart positivt på Fremskrittspartiets invitasjon i forbindelse med denne saken, men kjører den fram nå i kveld likevel. Derfor vil Fremskrittspartiet opprettholde sitt forslag og stemme mot komiteens innstilling.
Hanne Harlem (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Det faller i min lodd å være statsråd Kosmo i dag, og det er jo ikke så lett. Men jeg skal prøve å svare på noen av de spørsmålene som er kommet. Først vil jeg gjerne vise til det Oddbjørg Ausdal Starrfelt sa, for det beskrev egentlig godt bakgrunnen for saken. Jeg forstår at også de øvrige representantene godt kjenner til at dette var et forslag som fremkom under forhandlingene, og hvor partene ble enige om at Arbeids- og administrasjonsdepartementet skulle legge fram et lovforslag for Stortinget. Og det er korrekt, som representanten Sandberg sier, at det ligger ikke noe mer i det som Arbeids- og administrasjonsdepartementet gjennom avtalen har bundet seg til, enn å fremlegge det for Stortinget. Men det er likevel en realitet at partene – de som nå har dette ute til avstemning – som et ledd i oppgjøret forventer at dette skal bli vedtatt av Stortinget. Og i det øyeblikk det ikke gjøres klart, så setter det oppgjøret i fare. Og det er heller ikke noe mer enn det statsråd Kosmo har sagt i sitt brev. Jeg hører at representanten Sandberg beskriver det som en trussel, men det ville være like alvorlig om statsråden ikke gav uttrykk for den reelle fare som var knyttet til det å ikke følge opp det som var partenes ønske og forutsetning i avtalen som ble inngått. Det står selvfølgelig Stortinget fritt å ikke vedta forslaget, men konsekvensen av det kan med andre ord være at forslaget ikke får det flertallet i uravstemningen som man ønsker å oppnå.
Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-06-13:
Først må jeg si at det er sterkt kritikkverdig av Regjeringen ikke å ha ansvarlig statsråd til stede under en sak av denne type! Jeg er ikke sikker på om det er en kritikk som må rettes mot Stortingets presidentskap eller Regjeringen, men jeg retter den. Saken er jo av betydning, fordi statsråden i brevet understreker at hvis Stortinget ikke vedtar dette, vil ikke tariffoppgjøret gå igjennom. Da må jeg si at det iallfall er å ta tariffoppgjøret ganske lemfeldig. Det tror jeg ikke at statsråden gjør, og da gjenstår det bare én mulig tolkning, og det er at man tar stortingsbehandlingen lemfeldig. Det er sterkt kritikkverdig, særlig når møtende statsråd heller ikke kan svare på spørsmål om saken. Statsråden sa nemlig, og det var ikke preget av noen blendende klarhet, at det var «partenes ønske og forutsetning» at dette ble vedtatt. Var det partenes ønske eller forutsetning? Det er to forskjellige ting. Det er så meget man kan ønske seg, men partenes forutsetning er noe annet. Dernest ble det stilt et betimelig spørsmål, som jeg forstår også ble stilt under komiteens behandling, bl.a. av Høyre – det fremgår av det brevet som er vedlagt – om hva slags tidsforutsetning man har. Dette er jo noe som allikevel vil bli iverksatt i påvente av Stortingets behandling. Da er mitt spørsmål: Hvor lang påventetid aksepterer partene eller statsråden? Er det noe her vi ikke vet? Eller er det i denne saken en forutsetning at påventetiden er særlig kort? Meg bekjent hører en saksbehandlingstid som går ut på at saken sendes komiteen en tirsdag og avgis en fredag, til unntakene. Den type saksbehandling er stort sett forbeholdt saker som tvungen lønnsnemnd. Tvungen lønnsnemnd brukes når liv og helse står på spill. Da er saksbehandlingstiden begrunnet. Jeg må si at statsråden bør begå bedre svar i Stortinget enn det som hittil er begått på vegne av hr. Kosmo. Statsråden sa vel selv at det var vanskelig å være Kosmo. Det skjønner jeg. Det var vel ment som et slags understatement.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2000-06-13:
Da jeg hørte representanten Simonsens innlegg, kom jeg til å tenke på første gang jeg fikk låne en kikkert som liten guttunge. Jeg tok feil av hvordan kikkerten skulle brukes, og snudde den motsatt vei, som gjorde at det som var langt borte, kom nær. Det som var nær, kom i stedet fullstendig på avstand. Representanten Simonsen har en egen evne til å gjenta fra denne talerstol sine akrobatiske ordøvelser for å beskrive ut fra sitt manglende syn og sin manglende forståelse for andre partiers og personers standpunkter, og så angripe ut fra sin egen beskrivelse. Det er en usedvanlig dårlig debattmåte, og den blir ikke bedre av at Simonsen gjentar det fra denne talerstol hvert kvartal. En ting er at Fremskrittspartiet mener om seg selv at de forpakter sannheten, at de eier åpenbaringen om framtidens gode samfunn, og at de vet veien til å komme dit. Det vil jeg akseptere at de tror og mener om seg selv, enskjønt jeg vil ikke rangere dem blant de store profetene. Noe ganske annet – og jeg tillater meg å heve røsten – noe ganske annet er det å hevde overfor denne salens øvrige representanter at vi er skyldige i de forbrytelsene som begås i samfunnet. Det burde ikke være lov for normalt vettuge, tenkende mennesker å slippe slikt ut av sin munn fra denne talerstol og beskrive denne salens forsamling på denne måten! Profeten er en fallen profet.
Jan Simonsen (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Jeg skal ikke bruke så veldig lang tid, men det er klart at det er nødvendig å replisere kort til representanten og presten Marthinsen, at han faktisk bør akseptere at det finnes politisk uenighet i Stortinget. I kriminalpolitikken går den veldig ofte mellom Fremskrittspartiet og de øvrige partiene. Han må også akseptere at det faktisk er slik at når politikere legger til rette for at det er mulig å begå kriminelle handlinger av en spesiell type, og ikke treffer de nødvendige tiltakene for å forhindre at kriminalitet finner sted, må man også stå fram og ta på seg et ansvar. Det er mulig å forhindre pedofile overgripere – i alle fall gjengangerne – gjennom å innføre et regelverk som sier at man først får sone en dom, og at man når dommen er ferdig sonet, ikke slipper ut av forvaring før man har godtatt og tatt en behandling med medikamenter som man er sikker på virker. Og i den grad det er pedofile av den typen hvor slik medisinering ikke virker, får man bli sittende i forvaring. Da kan man være helt sikker på at disse personene i alle fall ikke kan forgripe seg mot nye barn. Men da må man være villig til å bruke disse virkemidlene, og ikke slippe de pedofile løs på samfunnet igjen, slik man faktisk har gjort helt fram til denne dagen – jeg viser i mitt innlegg til flere veldig lave dommer, og til hvor lett til og med sikringsdømte slipper ut av fengselet. Det er mulig for oss å gjøre noe med dette gjennom lovgivning. Stortingsflertallet har sagt nei til å gjøre det. Da må de ta konsekvensen. Da kan de ikke bare vaske hendene som Pontius Pilatus og si at dette ikke er vårt ansvar, dette er andres ansvar, dette er domstolenes ansvar. Det er Stortinget som lager lovene. Vi har som folkevalgte også et ansvar for våre barn. Og er man ikke villig til å påta seg det, får man også finne seg i at man hører det fra denne prekestolen.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
I lys av at det begynner å bli sent på natten skal det ikke bli mange replikker, men et par blir det nok i løpet av debatten. Stemmerettsreglene ved valg av opplæringsmål ble endret med virkning fra 1999. Endringen gikk ut på at det bare var foreldre til elever ved den skole dette vedkom, som skulle ha stemmerett i slike saker. Fremskrittspartiets primære syn er at det er foreldrenes soleklare rett å bestemme opplæring for sine barn. Når det gjelder målform, er ikke dette veldig lett gjennomførbart overfor den enkelte, spesielt i små skoler. Men den lovendring som ble gjort, var et svært positivt skritt i riktig retning, mener vi. Etter 1. august 1999 har det ifølge Noregs Mållag vært avstemninger ved 16 skoler, og et soleklart flertall skoler er nå i gang med å bytte over til bokmål. Når foreldrene selv kan bestemme, velger de altså i stor utstrek-ning bokmål. Dette mener sentrumspartiene, Arbeiderpartiet og SV at det må settes en stopper for. Når foreldrene begynner å bruke sin rettighet og velger den målform som de mener barna bør ha, er dette en fare for lokalsamfunnet! Jeg finner det svært betenkelig at foreldrene skal kunne overstyres og prisgis et flertall i kommunestyret og i befolkningen generelt når det gjelder valg av målform for sine barn. Mitt spørsmål til representanten er: Er det slik at det er greit å gi foreldrene demokratiske rettigheter så lenge de stemmer slik det politiske flertall vil at de skal stemme? Jeg stiller meg også spørsmål om hva som blir det neste forslaget for å innskrenke foreldrenes frihet og rettigheter i den norske skole.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2000-06-13:
Begrepet «delkompetanse» er ikke noe godt begrep i forhold til utdanning. Mange har problem med å forholde seg til dette begrepet, og i enkelte tilfeller vil det kunne oppfattes som en negativ merkelapp – og bidra til stigmatisering. I den lovrevisjonen som vi i dag har til behandling, har man, slik jeg forstår, fra flertallets side lagt opp til å bytte ut begrepet med begrepet «kompetanse på et lavere nivå». Det er et spørsmål om man i denne sammenheng benytter lovrevisjonen til å bytte ut et dårlig begrep med et som er enda verre. Som negativt ladet merkelapp skulle «kompetanse på et lavere nivå» være åpenbar. Slik vi ser det, er delkompetanse en fullverdig kompetanse, men man har gjennomgått en ikke fullstendig fagkrets. Man har kanskje tatt for seg enkelte fag eller deler av disse fagene. Den tilegnede kompetansen kan ikke uten videre anses å være av dårligere kvalitet eller på et lavere nivå. Men den er kanskje mer spesifikt knyttet til de enkelte fag eller deler av fag som man har tatt. Det er altså snakk om kompetanse på et bestemt avgrenset område. Inntil vi finner noe bedre uttrykk, synes jeg derfor begrepet «delkompetanse» fortsatt bør brukes. Mitt konkrete spørsmål til representanten Oppebøen Hansen er: Ser han noen betenkeligheter ved det nye begrepet «kompetanse på et lavere nivå»?
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Mitt svar er ja. Det grunnar seg på at me har leita lenge for å finne betre omgrep som omfattar det me meiner med ordet «delkompetanse». Eg er samd med representanten Knudsen i at dei som tar ei utdanning på eit lågare nivå enn ei fullverdig fagopplæring, for så vidt ikkje har ein delkompetanse, dei har ein kompetanse på det nivået som dei prøver å nå. Men før me klarer å finne eit ord eller uttrykk som dekker dette på ein betre måte enn det me gjer i innstillinga, meiner eg at «kompetanse på eit lågare nivå» er dekkande for den utdanninga denne kategorien elevar ønskjer å ta.
Sigvald Oppebøen Hansen (Arbeiderpartiet), 2000-06-13:
Eg skal vere så rask som det er mogleg i replikksvaret. Jo, eg synest det er på sin plass å nemne Høgre i denne samanhengen når det gjeld vaksne sin rett til vidaregåande opplæring, og den lovfestinga som er foreslått, og som kjem til å bli vedtatt. For det er faktisk første gongen at Høgre røyster for å lovfeste ein rett etter at Reform 94 blei foreslått og innført. Når eg seier at det er ein stor dag, meiner eg det er ein stor dag for Arbeidarpartiet, som har kjempa for dette spørsmålet i fleire år. Og det er jo slik at ein må opp om morgonen for å få til noko, og det er tidleg på morgonen nå. Når det gjeld val av språkform og den kuvendinga som representanten Lønning påstår me har gjort, er det også slik at Arbeidarpartiet ser at det er ein tendens til at det er eit stort engasjement frå bokmålsfolket for å få endra språkforma i dei enkelte skulekrinsane. Det engasjementet har oppstått på bakgrunn av den innsnevringa som eit fleirtal i denne salen gjorde da vi behandla opplæringslova for to år sidan. Når Arbeidarpartiet har revurdert si oppfatning av saka, er det fordi vi meiner at det er ei kulturpolitisk sak, og det er ei lokaldemokratisk sak. Det må heller ikkje vere slik i ei folkerøysting om det t.d. skal innførast øl i forretningane rundt omkring i kommunane, at det er berre dei som drikk alkohol, som får lov å vere med og røyste. Det er ei sak for heile samfunnet.
Inge Lønning (Høyre), 2000-06-13:
Representanten Oppebøen Hansen innledet med å erklære at dette er en stor dag. Det må vel være å foregripe begivenhetenes gang; det er vel ennå noen timer før dagslyset bryter skikkelig gjennom. Men meningen var god, og jeg satte spesielt stor pris på at representanten Oppebøen Hansen tok Høyres tilslutning til lovfesting av rett til videregående opplæring for voksne som det sikreste bevis på at det er en velbegrunnet reform. Grunnen til at jeg bad om ordet, var den begrunnelse representanten Oppebøen Hansen gav for Arbeiderpartiets oppsiktsvekkende kuvending når det gjelder spørsmålet om reglene for språkavstemning i skolen. Da man behandlet opplæringsloven, var Arbeiderpartiet, sammen med Fremskrittspartiet, initiativtaker til den endring av regelen som ble vedtatt den gang, og som gav stemmeretten til foreldrene. Det må være tillatt å spørre hva som er begrunnelsen for at Arbeiderpartiet, etter at denne regelen har vært i kraft i mindre enn ett år, plutselig inntar det stikk motsatte standpunkt. Hvis jeg oppfattet representanten riktig, var det opplysninger fra Noregs Mållag som her hadde gjort utslaget. Men det er jo faktisk slik at det å gi foreldrene bestemmelsesretten over dette, var en del av Vogt-komiteens innstilling i sin tid som la grunnlaget for den relative språkfred vi har hatt i Norge i et par tiår. Da synes jeg det er ganske bemerkelsesverdig at man betegner det som en negativ virkning av endringen at det har vært en del språkavstemninger med det utfallet representanten viste til. Mitt spørsmål er: Gjelder forbehold om negative virkninger også Arbeiderpartiets nye standpunkt, og vil det gå mer enn ett år før man revurderer det?
Inge Lønning (Høyre), 2000-06-13:
Jeg merket meg med interesse statsrådens svar til representanten Lyngstad når det gjelder presiseringen av privatskolelovens ordlyd. Jeg la også merke til at han fremhevet at han var oppmerksom på at dette egentlig ikke representerer noe nytt, men er det samme standpunkt som stortingsflertallet gav uttrykk for i Innst. S. nr. 29 for 1999-2000. Da ligger det jo nær å spørre om det var med fullt overlegg at statsråden i behandlingen av ankesaken fra Songdalen valgte å handle på tvers av stortingsflertallets uttrykte fortolkning av loven. Skal man da oppfatte det slik at statsråden nærmest har bedt om å få presisert lovteksten og er glad for at den blir presisert på den måten flertallet gjør i dag? Mitt annet spørsmål til statsråden gjelder avsnittet om rett til opplæring i punktskrift. På et skriftlig spørsmål fra representanten Løvik i mars dette år svarte statsråden at han om kort tid ville legge frem en lovproposisjon om endringer i opplæringsloven, som «mellom anna foreslår rett til opplæring i punktskrift for blinde og sterkt svaksynte elevar. I same proposisjonen vil eg også omtale læremiddelsituasjonen for punktskriftbrukarar.» Det er vel riktig at læremiddelsituasjonen er omtalt i proposisjonen. Derimot mangler det svært mye på at problemet er løst. Jeg har fått opplyst fra Huseby kompetansesenter at de regner med at inntil 70 pst. av blinde og sterkt svaksynte elever ved skolestart i år vil være i den situasjon at det ikke foreligger tilfredsstillende læremidler. Kan statsråden nå gi et konkret svar på det spørsmålet han henviste til senere behandling? Vil det foreligge tilfredsstillende tilbud til denne gruppen ved skolestart i år?