Per-Kristian Foss (Høyre), 2000-11-03:
Når sistnevnte taler uttaler fra talerstolen at vi har holdt på med denne saken i ti år, trodde jeg det måtte være et uttrykk for at vi stortingsrepresentanter har holdt på med momsreformen i en ti års tid. Det har vi selvfølgelig ikke gjort. Det foreligger en norsk offentlig utredning som har ligget i Finansdepartementets arkiv i en del år, ca. ti år, som har vært forsøkt behandlet av ulike regjeringer. Men etter hvert som valg har nærmet seg, har regjeringene lagt den til side. Det gjelder regjeringen Harlem Brundtland, regjeringen Jagland og regjeringen Bondevik. Nå har regjeringen Stoltenberg fremmet den og pakket den inn i budsjettet slik at den skal være vanskeligst mulig å gå imot. Jeg synes det er greit å si det slik, for ofte lurer man på hva man skal si fra Stortingets talerstol, og da kan man i grunnen godt si det man allikevel sier i korridorene. Og det er dette man sier. Så kan man si at man ikke er overrasket over at saken kommer. Jo, når den kommer som stortingssak, er jeg faktisk det. Jeg deltar ikke i norske offentlige utredninger, jeg deltar i debatter om politiske dokumenter. Jeg registrerer hvordan Regjeringen vil legge saken frem. Jeg var tilfreds med måten Bondevik-regjeringen ville gjøre det på, men det er jeg nå stort sett alene om å være tilfreds med, som med så meget annet. Jeg var fornøyd med Bondevik-regjeringens plan om først å legge frem en proposisjon – det kunne vært en melding, men en proposisjon er en grei form – som drøfter prinsippene og foreslår lovendringene; beløp osv. kommer da inn i det senere budsjettet. Det synes jeg hadde vært en grei måte å gjøre det på. Fremleggelse i påsken var jo i seneste laget, men vel, vel – vi godtok den fremgangsmåten. Derfor var den merknaden som representanten Dag Terje Andersen nettopp har pekt på, en helt grei merknad, og det mener jeg fortsatt. Nå mener Bondevik-partiene at saken ikke skal behandles med en forutgående proposisjon. Nå vil de ta den som et ledd i en samlet hestehandel. Jeg mener faktisk at det er ganske viktig å behandle den på en måte som gjør at man først får prinsippene, løsrevet fra en budsjettmessig sammenheng, og så får den som en del av budsjettet. Det mener jeg faktisk er en ansvarlig behandlingsmåte. Det mente også alle partier da vi behandlet skattereformen i sin tid. La meg bare minne om at man brukte halvannet år på behandlingen av den, gjennom fire stortingsdokumenter: først en melding fra daværende regjering, Syse-regjeringen, som trakk opp en del hovedprinsipper, så en proposisjon uavhengig av budsjettet, som trakk opp det konkrete innholdet i en skattereform – den brukte man lang tid på å behandle, gjennom en hel vår – så som en del av budsjettet, men allikevel med tilleggsdokumenter sent på høsten samme år. Det blir altså bortimot halvannet års behandlingstid i stortingssammenheng. Jeg har ingenting å innvende mot Storvik-utvalgets innstilling. Det er en utmerket innstilling, bortsett fra at den er ti år gammel, og mye har skjedd siden den tid. Jeg vil bl.a. utfordre representanten Andersen til å svare på følgende spørsmål: Hvor i Storvik-utvalgets innstilling finner han omtalen av helsestudioene? Det er ikke så lett å svare på det, for det finner man selvfølgelig ikke. De fantes omtrent ikke på den tiden. Siden er de blitt en ganske stor bransje og en del av det samlede idrettsbegrepet. Det er faktisk kommet så langt at Idrettsforbundet var i ferd med å inngå en avtale om kommersielt samarbeid med helsestudioene, altså at de hadde blitt en organisert del av den totale folkelige idrettsbevegelse. Jeg må med respekt å melde si at det er like heltemodig å trene i et helsestudio som å sitte og se på en fotballkamp. Det ene, altså det å sitte, skal være momsfritatt, mens det å bevege seg, som 300 000 mennesker faktisk gjør organisert i Norge, skal underlegges moms. Den gode begrunnelse for det finner man ikke i Storvik-utvalgets innstilling, der er det ikke omtalt, og heller ikke i Regjeringens dokumenter, der er det knapt omtalt. Helsestudioene har ikke engang vært høringsinstans, for de var ikke der da Storvik-utvalgets innstilling ble sendt ut på høring. Derfor har jeg følgende spørsmål til Dag Terje Andersen: Hva mener han om dette? Og jeg har følgende spørsmål til finansministeren: Hvorfor har ikke Regjeringen behandlet dette spørsmålet i proposisjonen? Og hvorfor har de ikke vært høringsinstans? Hva er Regjeringens begrunnelse for at denne delen av fysisk fostring skal unntas annen del av fysisk fostring? Jeg mener faktisk at det ikke er noen begrunnelse for dette i det hele tatt i dokumentene. Men om jeg skulle ha oversett det, vill jeg bli veldig glad for å bli gjort oppmerksom på hvor begrunnelsen står. En annen årsak til at Høyre argumenterer sterkt for en utsettelse, er at alle som har vært på høring i komiteen, hevder at Finansdepartementets beregninger er feil. Og selvfølgelig kan det være galt, men det er en tendens til at Finansdepartementet har overvurdert fradragsmuligheten ved inngående moms. Jeg skal være konkret og ta et eksempel. Det gjelder skiheisene – det er ikke den største del av næringene, men det er en ganske vesentlig del av noen distriktsnæringer som har utviklet seg ganske sterkt i den senere tid – hvor man har investert mange millioner kroner, mange vil si kanskje i overkant, men man har iallfall investert i dem, og de er altså underlagt 23 pst. moms. Hva har de fradrag for? Svenskene setter nå ned momsen for skiheiser på den andre siden av grensen, altså i Sverige, til 6 pst., bl.a. med begrunnelsen å utvikle distrikts- og turistnæringer. Vi går altså motsatt vei. Men så hevder Finansdepartementet at de får ikke 23 pst. netto utgifter fordi de har betydelig inngående moms. Heisnæringen svarer følgende: Vi har da ikke noe inngående moms, for vi har investert. Vi kommer ikke til å investere 5 øre i de kommende ti årene, hvis vi i det hele tatt kommer til å overleve de kommende ti årene. Så sier Finansdepartementet: Jo, men gjennomsnittlig investerer dere så mye pr. år. Ja, sier heisbransjen, det er riktig, men det gjennomsnittet har vi lagt bak oss. Det reiser følgende interessante spørsmål: Burde bransjer få fradrag for inngående moms første år, annet år, for en del investeringer som er gjort i de foregående to-tre år, for å lette overgangen? Dette spørsmålet er bare så vidt drøftet på en halv side i proposisjonen. Det synes jeg er ganske uansvarlig, fordi det utsetter en del næringer for meget tøffe overgangssjokk, og dette er ikke en næring som siden Storvik-utvalgets innstilling kom, har visst at det ville skje, vel å merke. For det andre synes jeg at det også danner skjevheter og konkurransevridninger mellom næringer som heller ikke er tilstrekkelig drøftet. Jeg har en utfordring også til finansministeren. Dette spørsmålet var noe av det som vi faktisk drøftet i finanskomiteen da Bondevik-regjeringen la dette frem – vi bad spesielt om at det ble drøftet. Det faktum at det å kjøpe advokattjenester blir underlagt moms, mens det å ha advokattjenester i egen regi ikke blir underlagt moms, vil føre til en vridning i retning av at det å kjøpe tjenester blir dyrere, mens det å drive i egen regi blir billigere relativt sett. Altså om man da inkluderer advokatfirma så og så – dette er jo ganske store virksomheter – tjener de sikkert gode penger, men det vil de kunne fortsette å gjøre om det drives i egen regi av store konserner. Spørsmålet om den konkurransevridning som i det selvfølgelig ligger mellom store bedrifter og små bedrifter som aldri kan ha en juridisk avdeling, ser jeg heller ikke at man har drøftet. Jeg vet at Bondevik-regjeringen var opptatt av dette, fordi man påpekte at her ligger det en kime til en betydelig forskjellsbehandling på mindre bedrifters bekostning, men denne regjeringen har, så langt jeg har oppfattet det, forbigått dette i stillhet i proposisjonen. Derfor utfordrer jeg finansministeren til å svare på følgende spørsmål: Hva er begrunnelsen for at det ikke er drøftet? Eller hvis man har drøftet det, men gjort det muntlig, om man har en begrunnelse for det. Jeg har vel også dermed berørt den konkurransevridning som indirekte ligger i et annet forhold som gjelder det å drive i egen regi og det å kjøpe tjenester for kommunenes del. Dette tror jeg ikke jeg vil spørre om, for jeg registrerer at all virksomhet kommunene driver, skal fordelsbehandles, mens det at kommunene kjøper tjenester av private, ønsker ikke den sittende regjering. Men det er jo et annet spørsmål, som vi får komme tilbake til, og som jeg ikke helt har gitt opp å gjenskape en viss rettferdighet i forhold til. Summa summarum tror jeg faktisk at spørsmålet om å få en bredere politisk enighet om en momsreform – det er nødvendig med en momsreform – hadde vært tjent med at man hadde valgt en annen behandlingsmåte fremfor å presse det inn i et statsbudsjett. Jeg aner vel allerede nå at vårt forslag blir nedstemt. Jeg må allikevel si at jeg føler meg ikke helt sikker på at sluttsummen av alt forhandlingsarbeidet nødvendigvis blir at samarbeidspartiene går inn i dette med glede. Dess dypere man trenger ned i virkningene av momsreformen for enkeltbransjer, enkeltvirksomheter, dess mer overraskende virkninger ser man, og jeg tror noen og enhver skal bli overrasket når man begynner å gå i detalj på dette og får tid til virkelig å se resultatene. Så jeg sier med dette at kanskje er det siste ord ikke sagt når det gjelder Stortingets arbeid med denne saken i høst.