Heidi Sørensen (Sosialistisk Venstreparti), 2002-12-17:
Da Bergensbanen ble bygd, kostet den banen to statsbudsjett. Det var på den tiden man hadde visjoner og vilje til å bygge landet, men det var også før man hadde oppfunnet det som heter kost-nytteanalyse. Hadde man oppfunnet kost-nytteanalysen for 150 år siden, kunne man kanskje trekke den konklusjonen at landet ikke hadde blitt bygd. Det hadde rett og slett ikke vært lønnsomt nok å bygge landet. Det er vanskelig å lage kost-nytteanalyser på jernbanestrekninger. Den banen vi bygde for snart 150 år siden over til Bergen, var vel nedbetalt for ca. 130 år siden, og at vi da fremdeles har nytte av den kapitalen, er det vanskelig å synliggjøre gjennom kost-nytteberegninger. Ringeriksbanen handler for min del om ikke noe mindre enn faktisk å prøve å tenke litt visjonært. Jeg har kommet fram til at Ringeriksbanen, selv med det dyreste alternativet, ikke kommer opp på så mye som én prosent av dagens statsbudsjett. Det høres i debatten ut som noe som det er vanskelig å få til, selv med tanke på at det ville være en infrastruktur som forhåpentligvis også ville ligge i hvert fall i minst 150 år. Samtidig vil jeg si at jeg er svært glad for at et flertall i dag er for et trasévalg på Ringeriksbanen. Det var ingen selvfølge. Da Stortinget hadde denne saken til behandling ved forrige korsvei, klarte man ikke å fatte noe vedtak om trasévalget fordi det var for vanskelig, og man sendte saken tilbake for nye utredninger. Det er riktig som saksordføreren sier, at denne saken er godt utredet, og det har Stortinget vært med og sørget for, fordi den har vært så vanskelig, spesielt fordi det er så store miljøverdier knyttet til området. Min vurdering er at Regjeringen har gjennomført en god drøfting og har falt ned på et godt standpunkt når man har valgt Åsa-traseen for Ringeriksbanen. Det har vært referert til en hestehandel som i hvert fall de tidligere representantene Myrvoll, Opseth og Rønbeck var involvert i i sin tid. Når det gjelder den hestehandelen, må det vel sies at Lærdalstunnelen er bygd. Vi diskuterer nå trasévalget for Ringeriksbanen, og vi skal ikke skape mer ondt blod og rippe opp i gamle sår. Komiteen har mottatt et brev i dag fra Forum Nye Bergensbanen. De er ikke sinte på komiteen for trasévalget. De er derimot rasende fordi vi ikke får fortgang i prosjektet. For min del er det viktig å merke seg det. Entusiastene bak dette satt under høringen her i bygget og understreket at det var ikke trasévalget som var viktig for dem, men at det ble fortgang i prosjektet. Og det at vi har klart å fatte et vedtak om trasévalg, er en helt nødvendig forutsetning for å kunne jobbe videre med å få fortgang i prosjektet. Vi har ikke klart å oppfylle det Forum Nye Bergensbanen vil, nemlig få noen forpliktende uttalelser om at vi skal få fortgang i Ringeriksbanen. Jeg hadde gjerne sett at komiteen hadde en regjeringsfraksjon med et langt større hjerte for jernbanen enn det som er tilfellet. Samtidig kan jeg ikke la manglende bankende hjerte for jernbane hos regjeringsfraksjonen i samferdselskomiteen være avgjørende for et trasévalg. Jeg blir nødt til å gå inn og se hva som er de reelle argumentene for og imot, og hvilket trasévalg som gjør det mest sannsynlig at flest mulig jobber for at dette skal bli et prosjekt som realiseres. Forskjellen i reisetid mellom de to trasévalgene har vært oppe i debatten. I forrige runde var det 10 minutter. Det er en stor forskjell. I denne runden, med de nye planene, er forskjellen i reisetid 2 minutter. Med Åsa-alternativet bruker man altså 2 minutter mer fra Bergen til Oslo enn det man gjør over Kroksund. Jeg klarer ikke å la det være avgjørende for å velge det ellers mest miljøødeleggende alternativet. Det er – og det må vi holde fast ved – grunnleggende fornuftig å realisere et prosjekt som korter reisetiden på Bergensbanen med nesten en hel time. Miljøverdiene på Ringrike er store. Slik sett er det veldig komplisert nesten uansett hva man skal gjøre, fordi det nærmest popper opp verneverdige naturreservater, kulturminner osv. Samtidig pålegger det oss et spesielt ansvar å være nennsomme når vi skal planlegge prosjekter i et slikt område. Det som har vært mest tungtveiende for SVs standpunkt, har vært at området inngår i noe som heter Nordre Tyrifjord våtmarksområde. Det har internasjonal vernestatus gjennom den såkalte Ramsarkonvensjonen for vern av våtmarksområder. Gjennom mange års arbeid i miljøbevegelsen vet jeg at det er ikke bestandig like lett å få forståelse for betydningen av disse våtmarksområdene. Mens vi har vernet bøtter og spann av snøfjell i nasjonalparker i Norge, har vi vært veldig dårlige til å ta vare på de områdene som har flest plante- og dyrearter, nemlig våtmarksområdene våre. Veldig få av dem igjen har vi klart å ta vare på. Når man har vært ute og kjempet for et eller annet våtmarksområde, hender det at man møter noen gamle venner som kanskje sier at ja, vi skjønner at vi skal ta vare på disse fossene f.eks., men hva skal vi med denne sumpen? Det er da jeg må si at denne sumpen er knallviktig. Det forsvinner i hvert fall hundre plante- og dyrearter hver eneste dag fra jordas overflate, og de forsvinner fordi leveområdene deres blir ødelagt. Våtmarksområdene er noen av de viktigste leveområdene vi har å ta vare på hvis vi mener noe med å verne om artsmangfoldet, verne om plante- og dyrearter. Spesielt er fugler glad i våtmarkene, for det er der de finner mat. I Nordre Tyrifjorden våtmarksområde er det fugler som finner mat, fugler som flyr fra Jylland på vei til Svalbard for å hekke. De har et mellomlandingsområde der. Kortnebbgåsa er en av dem. Så vil vel noen si: Jamen kan ikke den fly et annet sted og spise? Enn om alle hadde tenkt slik, at den skulle fly et annet sted og spise? Det er slik plante- og dyrearter blir utryddet. Ramsarkonvensjonen fungerer på den måten at land melder inn områder, og det er systemene som sådanne som får den internasjonale beskyttelsen. På mange måter fungerer Ramsarkonvensjonen på samme måte som UNICEFs liste over kulturarvminner. Det er områder vi skal være spesielt stolt av, spesielt forsiktig med og spesielt opptatt av. Nordre Tyrifjorden våtmarksområde er et slikt område vi skal være spesielt stolt av og spesielt forsiktig med. En helhetsvurdering av miljøkonsekvensene har gjort at vi har falt ned på Åsa-alternativet. Det valget føler vi oss trygge på, også når en samlet miljøbevegelse har gjort det samme. Vi har mottatt brev fra Natur og Ungdom, fra Naturvernforbundet, fra Turistforeningen, fra Norges Jeger- og Fiskerforbund, fra Verdens Naturfond osv., som alle har trukket akkurat den samme konklusjonen. Vi er stolt over å ha klart å fatte dette trasévalget, og vi lover å bruke alle de kreftene vi har, på å jobbe for at Ringeriksbanen skal bli en realitet. Jeg tror vi har valgt den traseen som gjør at vi har flest folk med oss i å jobbe for det. Til slutt vil jeg ta opp det forslaget som SV står alene om i innstillingen.