Kristin Clemet (Høyre), 2004-12-13:
Komiteens leder startet debatten i dag ved å se seg litt tilbake i forhold til de budsjettene som nå er lagt frem under denne regjering – dette er jo det fjerde budsjettet som legges frem – og spurte seg selv om det var satset på utdanning og forskning i denne perioden. Svaret som ble gitt, var vel ikke bare positivt, men jeg mener det er grunn til å gi et slikt svar. Samme hvilke statistikker vi ser på, enten de er globale, hvor alle land i verden er med, eller hvor bare den rike delen av verden er med, topper Norge, sammen med noen få andre land, statistikkene for ressursinnsats når det gjelder utdanningssiden særlig, men også når det gjelder utdanning og forskning sett i sammenheng. Hvis vi spør hva som er skjedd i denne perioden, har utdanning og forskning vært sterkt prioritert innenfor et statsbudsjett hvor utgiftsveksten har vært kraftig. Det går selvfølgelig mye til regelstyrte ordninger innenfor velferdsområdet, men hvis man ser på de områder som har vært politisk prioritert, skårer utdanning og forskning veldig høyt gjennom disse årene. Dette er klart et av de mest prioriterte områdene fra Regjeringens side. I tillegg har ressursbruken i kommunene økt når det gjelder skole, men jeg er klar over, som mange hevder, at når vi ser på statistikken, er vi nødt til å forholde oss til gjennomsnittstall. Det er forskjeller i Skole-Norge og i Kommune-Norge, men vi har da også tatt initiativ til at det fåtall av kommuner som bruker spesielt lite på skoler i forhold til gjennomsnittet, eller det fåtall av kommuner hvor ressursbruken går nedover, skal vi føre et særskilt tilsyn med for å sjekke at det ikke går ut over kvaliteten. Gjør det det, kan man også sette inn tiltak. Jeg synes vi skal være stolte av at vi har en så høy ressursbruk, innenfor utdanning særlig, men også innenfor utdanning og forskning sett i sammenheng. Fremfor å bestride det eller bagatellisere det synes jeg vi skal se på det som et veldig godt utgangspunkt for å gjøre mye enda bedre i Norge enn vi gjør. Jeg synes vi skal tillate oss å ha høye ambisjoner. Det kan vi ha, og det skal vi ha, og det er ikke noe mål for meg å bruke mindre, slik det hevdes litt retorisk i denne debatten. Vi trenger å bruke mye fordi vi har et moderne demokrati med høy velstand og kan tillate oss det, og fordi vi har store ambisjoner. Men i tillegg til å bruke mye er det min ambisjon at vi også skal være mer opptatt av hvordan vi bruker midlene, og at det bl.a. kommer elevene til gode på best mulig måte. Når det gjelder forskning, har vi fortsatt flere utfordringer. Vi trenger å bruke mer til forskning. Vi trenger å heve kvaliteten til forskning, og vi trenger ikke minst å få privat sektor til å investere mer i forskning. Det er gjort en formidabel innsats i denne perioden for å øke forskningsinnsatsen fra det offentlige. Det har økt med 3,2 milliarder kr. I tillegg kommer 1,8 milliarder kr fra SkatteFUNN, og det er en økning som betyr at vi ligger langt foran den planen man antok at man måtte følge da man skrev forrige forskningsmelding. Komitelederen var opptatt av at jeg var så opptatt av Finland når det gjaldt PISA, men ikke når det gjaldt forskning. Jo, jeg er veldig opptatt av Finland når det gjelder forskning, men det Finland viser, er jo at de har greid å få privat sektor til å investere i forskning. Bare ca. 25 pst. av investeringene til forskning kommer fra offentlig sektor, mens ca. 75 pst. kommer fra privat sektor. Det er en stor utfordring for Norge, som vi kanskje har begynt å løse gjennom SkatteFUNN, men hvor mye gjenstår. Vi har hatt en kraftig opptrapping av fondet, og vi har igangsatt en rekke kvalitetstiltak, herunder sentre for fremragende forskning. Når det gjelder livslang læring og Kompetansereformen, gjenstår det en gjennomgang av voksenopplæringsfeltet. Men jeg vil likevel vise til en nylig landrapport fra OECD som sier at Norge har satset mye, nok, ja mest når det gjelder livslang læring i verden, at utfordringen vår nå er å få mer ut av de ressursene og de systemendringene i form av verdiskaping og innovasjon. I høyere utdanning har vi fullfinansiert en kvalitetsreform som nå gjør at vi ligger langt fremme i Europa når det gjelder å gjennomføre Bologna-prosessen. Det har også vært stor aktivitet på byggesiden. Viktigst i dette budsjettet er det store kompetanseløftet som nå skal gjennomføres i grunnopplæringen, og den reformen som skal gjennomføres fra 2006. PISA-undersøkelsen viser klart at det som er i veien med norsk skole, primært er mangel på kompetanse i skolen, mangel på klare læringsmål og faglige krav til elevene og mangel på virkemidler som gjør at vi kan avdekke negative utviklingstrekk i tide og gjøre noe med dem av hensyn til de elevene som er der. Jeg synes det i dag er litt trist å tenke på at dersom Norge hadde lyttet til det rådet OECD gav Norge allerede i 1987, og etablert et system for kvalitetsvurdering, hadde vi kanskje kunnet gjøre noe for de elevene som ifølge PISA har mistet svært mye fordi vi selv ikke har kunnet vite eller kunnet undersøke det. Hvis vi hadde etablert nasjonale prøver og et nasjonalt kvalitetsvurderingssystem før, kunne også de feilene som nå er blitt avdekket, vært avdekket og justert i tide. Den reformen som nå er vedtatt, har vist seg å være enda mer nødvendig enn den viste seg å være i vår, og jeg håper partiene står like samlet bak den nå som de gjorde da.