Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2017-04-18:
Jeg vil takke alle som har bidratt, som bidrar, og dem som har gitt det ytterste offer og deres familier, i kampen mot internasjonal terrorisme og i operasjonene i Afghanistan. Jeg vil også sende en hilsen og en takk til dem som i dag er der og tar risiko på våre vegne for å gjøre en jobb og løse et oppdrag. Jeg vil også vise til redegjørelsen jeg holdt den 10. januar, som gikk litt mer i dybden på en del sentrale problemstillinger enn hva tida tillater nå. Jeg har derfor valgt ut noen i denne sammenheng. Det ene er spørsmålet om evalueringer. Jeg mener at evalueringer er veldig nyttige, og derfor gjøres det jo også systematisk og løpende når vi deltar i operasjoner. I tillegg kan det av og til være nyttig å ha denne typen større eksterne evalueringer, som Afghanistan-utvalget på en utmerket måte i denne sammenhengen har bidratt til. Samtidig er det ressurskrevende, og jeg mener man må vurdere fra operasjon til operasjon hvor hensiktsmessig det er med eksterne evalueringer i tillegg til de evalueringene som gjøres. Utvalgsleder Godal sa i komiteens høring den 17. februar at den løpende rapporteringen kanskje er viktigere enn de store evalueringene, fordi det også kan føre til mindre behov for de store evalueringene hvis man gjør det underveis. Når det så gjelder offentlig debatt om internasjonale operasjoner, er det, som flere har vært inne på, sider ved både operasjonssikkerhet, sikkerheten for personellet og forholdet til andre stater som ikke alltid egner seg for de åpne debattene. Likevel vektlegger både denne regjeringa og den forrige regjeringa at vi har plenumsdebatter om mange av de store oppdragene, både faste debatter om Afghanistan-bidraget og også debatter om det å delta i nye operasjoner. Jeg er derfor enig med lederen i komiteen i utsagnet hun har i en kronikk i Klassekampen den 19. januar: «Samtidig mener jeg slike beslutninger i større grad bør ledsages av debatter i åpent storting. Sender vi soldater ut på vegne av Norge, trenger vi en åpen og kritisk debatt, selv om regjeringen ikke kan dele all informasjon med offentligheten.» Regjeringa legger stor vekt på å holde den utvidete utenriks- og forsvarskomité oppdatert om våre styrkebidrag. Til forslaget fra Miljøpartiet De Grønne, som ser ut til å samle flertall i salen: Det er et arbeid som regjeringa allerede er i gang med, og da langs to spor. Det ene er spørsmålet om nasjonal lovgivning, der Forsvarsdepartementet, Utenriksdepartementet og Justisdepartementet jobber sammen og har hatt sonderinger allerede. Det andre er spørsmålet om det internasjonale arbeidet som skjer gjennom ICRC. Der var det et møte Norge deltok i senest like før påske. Det er et komplekst arbeid, og jeg tror vi skal være nøkterne med tanke på hva nasjonal lovgivning kan bidra til og hvilke begrensninger det har, men det er likevel et arbeid som det er viktig å fortsette. Samtidig tror jeg det er viktig å understreke at dette ikke er et rettstomt rom. Frihetsberøvelse i internasjonale væpnete konflikter er utførlig regulert i Genèvekonvensjonene, som inneholder mer enn 175 bestemmelser som omhandler alle aspekter ved en frihetsberøvelse. ICRC har vurdert at krigens folkerett i tilstrekkelig grad adresserer de humanitære behovene til frihetsberøvede i denne typen konflikter. Men til sammenlikning er det få nedfelte bestemmelser for frihetsberøvelser i ikke-internasjonale væpnete konflikter. Det er derfor norsk posisjon at de reglene som gjelder for frihetsberøvelse i internasjonal væpnet konflikt, også kommer til anvendelse så langt de passer i ikke-internasjonale væpnete konflikter, for å gi frihetsberøvede beskyttelse. Det framgår av manualen i krigens folkerett, som er en manual Forsvarsdepartementet har gitt ut. Den omhandler norsk syn på sentrale deler av krigens folkerett, herunder frihetsberøvelse, og er et bindende regelverk for Forsvaret. Den er på 30 sider med detaljert operasjonalisering av hvordan man skal behandle frihetsberøvede i konflikt. Vi er nå i sluttfasen med å oversette manualen til engelsk. I tillegg kommer de MR-forpliktelsene som Norge er bundet av, og det vil også være spesifikke regler i hver enkelt operasjon om frihetsberøvelse i operasjonsplanen, i direktiv godkjent på politisk nivå – altså Rules of Engagement – og i detaljerte regler til styrken om den praktiske gjennomføringen av frihetsberøvelse. Norge valgte å inngå en bilateral avtale med Afghanistan om oppfølging av overleverte personer, og det er noe utvalget vurderte som riktig. Samtidig peker utvalget på en god del dilemmaer ved det å lage regelverk – det står på side 169 i utvalgsinnstillinga – fordi folkeretten har også et absolutt forbud mot å erklære at man ikke skal ta fanger i en væpnet konflikt, og det er krevende å samarbeide med myndighetene i mange land rundt dette.