Erna Solberg (Høyre), 2004-04-23:
Jeg er litt forbauset over debatten. Det høres ut som det er noen som har foreslått at vi skal legge vekt på lønns- og tariffavtaler når det gjelder både tjenester og arbeidskraft, og noen som har foreslått å ikke gjøre det. Det er helt feil. Det er ett forslag om å legge vekt på lønns- og tariffavtaler her, og det gjelder overgangsordningene. Det er knyttet til arbeidstakere, og alle er enige, og Regjeringen har altså fremmet dette som et forslag i forbindelse med overgangsordningene. Det er derfor rett som representanten Holmberg sa tidligere, at det er ikke et eneste forslag fra opposisjonen som kommer til å sørge for at det er lønns- og tariffvilkår som gjelder i forbindelse med utsendelse av arbeidskraft eller selvstendig næringsdrivende. Med godvilje kan jeg si at de forslagene man har her, kunne vært en styrke i forhold til kampen mot svart arbeid og urimelige arbeidsvilkår, men det fins ingen ting som dreier seg om lønns- og tariffavtaler knyttet til dette. Den eneste lovhjemmelen som fins knyttet til dette, har vi allerede, og det har vært Regjeringens hovedpoeng, nemlig at vi har lov om allmenngjøring av tariffavtaler. Det er ikke slik at Regjeringen ikke har villet gjøre noe. Men det vi har sagt, er at når vi har lov om allmenngjøring av tariffavtaler, må vi få det første vedtaket for å skaffe oss erfaring med hvordan et slikt vedtak faktisk vil fungere. Det er i tråd med det som de samme partier som nå kritiserer oss, faktisk skrev i merknadene sine da lov om allmenngjøring av tariffavtaler ble vedtatt, nemlig at man f.eks. ikke skulle gi Arbeidstilsynet den typen plikt på det tidspunktet, fordi man først ville se hvordan boikott- og rettsmekanismene som ligger i loven, virket. Og vi får altså vår første avgjørelse nå. Det som er det interessante i innlegget til Heikki Holmås i sted, er at han repliserte ikke til det han egentlig spurte Kari Lise Holmberg om. Det han snakket lenge om, var akkurat det som er hovedpoenget fra Regjeringen, nemlig at lov om allmenngjøring av tariffavtaler er det viktigste virkemiddelet. Og det ligger i hendene til partene i arbeidslivet, først og fremst fagforeningene, eventuelt å bruke det. Skulle vi ha gjort noe som kunne imøtekomme det som flertallet har retoriske poenger om her, måtte vi vedtatt minimumslønninger i norsk lovgivning, og så måtte denne salen begynne å bestemme hva folk skulle tjene. Og det har faktisk jeg vært enig med fagforeningene i ikke er ønskelig. NHO hadde en gruppe som hadde tanke om at det kanskje kunne være en måte å regulere det på. Jeg tror det ville bidra til at for mange lønnstakere ville det også bli en form for maksimumslønn, og det er det vi ikke ønsker. Vi ønsker å ha en grad av fleksibilitet også i det norske arbeidsmarkedet, slik at vi ikke får en minimumsplattform som faktisk oppfattes som en maksimumsplattform. Derfor er det ikke samsvar mellom retorikken i denne salen og det man faktisk foreslår. Så har vi altså gjort noe. Vi har fremmet forslag om overgangsordninger. Og det er helt riktig at vi har ventet til de andre kom. Men det er jo ikke noe spesielt forbausende. Vi har skrevet til Stortinget at vi kommer til å vente med å ta den endelige vurderingen av overgangsordninger, fordi vi egentlig ikke ønsker slike ordninger. Men hvis presset blir så stort at vi mener at velferdsordningene våre står under press fordi vi er alene, eller tilnærmet er alene, så kommer vi til å komme med et slikt forslag. Det skrev vi til Stortinget omtrent parallelt med at f.eks. Arbeiderpartiet, som jo inntil den tiden også hadde vært for full frihet, endret sitt standpunkt. Da blir retorikken, synes jeg, ikke i samsvar med historien og forarbeidene knyttet til dette. Så har vi også foreslått meldeplikt som et viktig instrument for at vi skal vite nettopp hvem som jobber i Norge og derfor har skatteplikt. Derfor er en del av de tiltakene som foreslås av de tre partiene på venstresiden i norsk politikk, først og fremst byråkratiøkende tiltak, som man ikke nødvendigvis har målrettethet knyttet til. For det vi har ønsket å se, er på hvilke områder og i hvilke sektorer det oppstår problemer. Og skal vi f.eks. utvide noen lovregler vi allerede har som gjelder rapporteringsplikten overfor likningsmyndighetene, så bør vi først vite om det faktisk er et problem. Innenfor bygg og anlegg eksisterer altså den rapporteringsplikten allerede, og bygg og anlegg er det området som nok er mest sårbart i første omgang for konkurransen på tjenestesektoren. Men meldeplikten ville gitt oss det instrumentet som gjorde at vi faktisk kunne undersøke og finne ut videre hvordan utviklingen er, og sørge for at folk bl.a. betaler skatt. Derfor er jeg ganske forbauset over de retoriske poengene i denne saken. Vi kan være uenige i hvor mye byråkrati vi vil legge på norsk næringsliv. Vi kan være uenige om hvor detaljert vi skal være i slike regler. Men det er ingen forslag her som gir en garanti for hvilken lønn og tariff utsendte arbeidstakere og selvstendig næringsdrivende skal ha. Det er faktisk på det siste området helt riktig som Kari Lise Holmberg sier, det er umulig å gjennomføre det.