Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2007-05-24:
Først vil jeg anerkjenne den jobben Regjeringen har gjort for å få til en avtale med industrien om å utvikle testanlegg for CO2-håndtering. Det er bra at norsk industri vil være med på å utvikle løsninger for CO2-håndtering av fossil energi knyttet til gasskraftverk. Inntil valget i 2005 var strategien å bygge ut ny kraftproduksjon fra gasskraftverk uten CO2-håndtering. Dette ble møtt av en kraftig og godt begrunnet motstand fra miljøopposisjonen. Så langt har det ikke vært økonomi i gasskraftverk. Men gjennom å utvikle en verdikjede som bruker CO2 i oljeutvinning, ved statlig engasjement i bygging av infrastruktur, ved å utvikle billigere løsninger for CO2-fangst i store volum, sammen med avgifter for utslipp av CO2, kan vi nå se konturene både av nye løsninger og økt kraftproduksjon basert på naturgass. Lykkes vi med denne teknologiutviklingen, kan vi også vinne et globalt marked for CO2-håndtering fra gass- og kullkraftverk. Dermed er miljøkrav med på å utvikle et nytt næringsliv. Kristelig Folkepartis linje i gasskraftpolitikken vinner da fram, ved å si nei til nye konsesjoner uten CO2-håndtering og legge til rette for forskning og utvikling av ny teknologi. Med rosen for en samarbeidsavtale med industrien vil Kristelig Folkeparti samtidig løfte fram omkostningene og de kritiske punktene. Baksiden av avtalen knyttet til Mongstad er at de norske CO2-utslippene vil øke, i alle fall i en periode fra 2010 til 2014. De økte utslippene på flere millioner tonn CO2 vil gjøre det enda vanskeligere å oppfylle de norske Kyoto-forpliktelsene i 2012. I et klimaperspektiv er dette alvorlig. Med dagens klimabølge som skyller innover landet, må det være lov å si at det er nokså rart at den regjeringen som har som mål at vi skal være en ledende miljønasjon, på kort sikt nettopp øker CO2-utslippene. Dette er noe av begrunnelsen for at Kristelig Folkeparti er litt kritisk til avtalen mellom Statoil og staten. De økte utslippene fra Mongstad må få den konsekvens at vi kutter CO2-utslippene på andre områder. Det er høyst rimelig at slike kutt kommer i Norge. Kristelig Folkeparti forventer derfor at Regjeringen gjør dette når den legger fram sine sektorvise klimahandlingsplaner i juni. Kristelig Folkeparti mener at statsministeren og regjeringspartiene har oversolgt Mongstads rolle når det gjelder det såkalte månelandingsprosjektet. Testanlegget på Mongstad vil inneholde to–tre mindre pilotanlegg som bygger på kjente prinsipper fra andre anlegg i verden. Til sammen skal disse anleggene håndtere minst 100 000 tonn CO2 fra 2010. Usikkerheten i prosjektet er knyttet til om en klarer oppskaleringen av pilotene til fullskala CO2-fangst på om lag 1,3 mill. tonn. Den andre usikkerheten er knyttet til tidsskjemaet for en investeringsbeslutning i 2012. Kristelig Folkeparti registrerer at vi allerede er på etterskudd. Derfor er det nødvendig at Regjeringen forplikter avtalepartene tydeligere til at en investeringsbeslutning om fullskala CO2-håndtering skal skje i 2012. Det er Regjeringens politiske ansvar å fjerne disse usikkerhetene fra prosjektet. Regjeringens finansiering av Mongstad-prosjektet var nokså overraskende. Avsatte midler for CO2-fangst på Kårstø omdisponeres til Mongstad. Ved framleggelsen av revidert nasjonalbudsjett ser vi at så å si hele Kårstø-bevilgningen forsvinner. Det er jo «å følge pengene», som den politiske venstresiden bruker som uttrykk, og ser vi på det og på praktisk politikk, vises det også prioriteringer. I Kristelig Folkeparti konstaterer vi bare – litt lett oppgitt – at vi må stole på Regjeringens ord om at CO2-fangsten på Kårstø ikke er forsinket. Men at de politiske løftene fra Soria Moria har sluttet å skinne, ja, det er vel lett å se. Min oppfordring til regjeringspartiene og statsråden er å ha fokus på de punktene i avtalen som skaper usikkerhet, og fjerne disse. Jeg viser så til representantforslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet, Innst. S. nr. 208, angående å innvilge Statoils søknad om utslippstillatelse for et kraftvarmeverk ved oljeraffineriet på Mongstad, som jeg er saksordfører for, og jeg anbefaler komiteens innstilling.