Abid Raja (Venstre), 2014-05-13:
Det er en meget stor dag i dag. Stortinget skal i dag vedta flere nye grunnlovsbestemmelser som skal bringe vår grunnlov, vår konstitusjon, til å passe mer med vår samtid. Samtidig skal vi forsøke å nagle noen påler som skal vise vei framover, og stå seg over tid. Grunnloven skal sikre borgerne minimumsrettigheter, rettigheter som det til enhver tid sittende flertall ikke skal kunne frarøve dem. Det skal som kjent en del til før Grunnloven skal kunne endres. Derfor er jeg glad for at § 116 ikke vil vedtas senere i dag. Slik det framgår av forslaget, handler det om å sette Grunnloven til side ved nødsituasjoner; at rettighetene i Grunnloven skal kunne fravikes ved en simpel beslutning om krisetilstand gjør det åpenbart nødvendig for å sikre demokratiet eller rettsstaten. Hva en krisetilstand er, vites ikke. Det er i alle fall noe mer og noe annerledes enn krig, fordi «krisetilstand» er eksplisitt nevnt i bestemmelsen, i tillegg til krig. Videre, hva som er nødvendig for å sikre demokratiet til enhver tid, kan ulike sittende regjeringer og flertall finne annerledes enn det vi finner i dag. Denne vilkårligheten skal derfor ikke dagens storting åpne for at morgendagens storting eller regjeringer legitimt skal kunne benytte seg av. Vi har ikke en grunnlov og lager ikke nye bestemmelser i Grunnloven fordi Grunnloven ved simpel beslutning i regjering skal kunne settes til side. Med all respekt for de partipolitiske uenighetene er Arbeiderpartiet her virkelig på feil kurs. De er alene – nærmest alene, sammen med MDG – om å mene at slik hjemmel skal grunnlovfestes. Grunnloven er tvert om ment å stå seg i alle situasjoner, og det er særlig i konfliktfylt tid vi trenger at en grunnlov og dens prinsipper står støtt og er urokkelige. Det til enhver tid sittende flertall – eller regjering – skal ikke kunne ha hjemmel til endre Grunnloven uten å følge de foreskrevne metoder for det: mellomliggende valg og to tredjedels flertall. Derfor er det særs skuffende å se at landets største parti vil bryte med dette systemet og skape denne retten, men samtidig er jeg glad for at de nærmest er de eneste og nesten alene om det. Resten av det overveldende flertallet på Stortinget – over to tredjedeler av Stortinget – er altså samstemt imot å legitimere uthuling av Grunnloven på denne måten som Arbeiderpartiet nå er for. Det er skuffende at Arbeiderpartiet ikke ser dette – ja, det er alarmerende. Jeg anmoder derfor sterkt representanten Kolberg – som også er leder av komiteen – og Arbeiderpartiet om å snu i tide og stemme imot dette nå. Jeg benyttet meg av anledningen til å si dette selv om jeg egentlig er her fordi jeg har den store ære å være saksordfører for forslaget som omhandler retten til liv. Det er framsatt tre forslag om dette, og ett av disse stiller flertallet i komiteen seg bak, prinsipielt eller subsidiært, og jeg går ut fra at store deler av Stortinget, iallfall minst to tredjedeler – aller helst håper jeg et samlet storting – vil stille seg bak det flertallet har framlagt av forslag. Det handler om at Norge uttrykkelig skal slå fast at vår nasjon er imot dødsstraff, tortur og slaveri. Høyre har villet ha inn betegnelsen «iboende» i bestemmelsen. De er i utgangspunktet for selve bestemmelsen, men den lille uenigheten går på om man skal ha inn «iboende», eller ikke. Jeg håper at Høyre subsidiært vil stemme for det resten av komiteen er for. Som jeg allerede var inne på i replikkordskiftet, har Kristelig Folkeparti gått for at de prinsipalt vil ha inn bestemmelsen hvor det skal stå at menneskelivet er ukrenkelig fra unnfangelse til død, altså fra «den første begynnelse ved befruktning». Subsidiært går de inn for det flertallet er for, og jeg gleder meg til å se at Stortinget vil vedta den bestemmelsen i dag. Heldigvis har vi ikke dødsstraff i Norge. Det kan argumenteres for at vi heller ikke har tortur og slaveri i Norge, selv om man må ha med at FNs torturkomité ofte gir Norge kritikk for behandling av mennesker i glattceller og omtaler dette som tortur. Det nærmeste vi nok antakelig kommer slaveri i Norge, er for de kvinnene som er utsatt for menneskehandel, og som mot sin vilje blir tvunget inn i og holdes i organisert prostitusjon. Selv om Norge avskaffet den siste bestemmelsen om dødsstraff i 1979, sitter det nå over 23 000 mennesker på dødsceller rundt omkring i verden og venter på den dagen de skal dø; den dagen en stat, altså deres egen stat, har bestemt å ta deres liv. På verdensbasis er dødsstraff en skammelig praksis som finner sted både i østlige og vestlige land. Vår største og viktigste allierte, USA – som jeg betrakter meg selv både personlig og politisk som en venn av – er et av de landene i verden med den mest skuffende historien av dem alle. Iallfall amerikanerne burde jo ha visst bedre. Av sine venner forventer man bedre, og sine venner skal man også våge å konfrontere i åpent lende. Amnesty sier at den globale trenden er tydelig, og at trenden er at bruken av dødsstraff er på vei ned, men allikevel er det urovekkende at denne metoden brukes. Iran og Saudi-Arabia bruker stadig offentlige henrettelser som en måte å skremme sin befolkning på, og i sistnevnte land brukes metoder som halshugging ved sverd. Henrettelser i Japan og Hviterussland er svøpt i et teppe av hemmeligheter, og familie og pårørende blir først varslet etter at henrettelsen er gjennomført. Det er en liten gruppe land som fortsetter å øke, og som henretter i et voldsomt tempo. Særlig når det gjelder Kina, vet vi ikke hva antallet er. Selv om det har vært en positiv utvikling i noen land, har allikevel minst 778 henrettelser skjedd i fjor. Dette tallet inkluderer ikke Kina, og det inkluderer ikke det uoffisielle tallet fra Iran. Når det gjelder USA, ser man at det er en positiv nedgang. Det er 32 delstater som har dødsstraff i lovverket. Cirka ni av dem praktiserer henrettelser årlig, og til tross for denne utviklingen er bruk av dødsstraff den store utfordringen i USA, fordi det føderale systemet gir rom for ulik behandling innenfor loven på tvers av delstatsgrensene. Dette har vi sett eksempler på med de grusomme hendelsene den siste tiden, hvor ulike blandinger av giftstoffer har ført til mislykkede henrettelser i bl.a. Ohio og Oklahoma. I begge tilfeller har øyenvitner rapportert at den dødsdømte uttrykte tydelige smerter, og i et av tilfellene hadde den dødsdømte også reist seg opp og snakket. Store demokratier og samarbeidspartnere som USA og Japan bringer dødsstraff nærmere oss her hjemme. Dette er de eneste av G8-landene som bruker dødsstraff. I USA har man også et system som er meget vilkårlig, og hvor ressurssvake tiltalte har større sannsynlighet for å dømmes til døden enn dem som har råd til bedre advokathjelp Vår viktigste allierte har også en annen skamplett på sin historie og samvittighet, og det er Guantánamo. Per i dag er rundt 150 menn anholdt på Guantánamo. Av disse er 70 klarert til løslatelse, og de fleste av dem har vært der i flere år. Flere av dem kommer fra Jemen, og den eneste grunnen til at de ikke kan bli løslatt nå, er at man frykter at Al Qaida i Jemen kan prøve å kontakte dem og rekruttere dem. Tenk, president, om noen, helt uskyldig og intetanende, ble bortført og i en årrekke holdt som gisler i en stat, uten lov og dom, uten rett til advokat eller til å snakke med noen, og at tortur ble brukt i utstrakt grad. Så fant denne staten ut at de faktisk var uskyldige, men sa at nei, nå kan vi ikke slippe dem løs, fordi det nå kan være farlig. Det kan jo hende at noen kan rekruttere dem til ekstremisme, så da får vi bare fortsette å holde dem som gisler. Sånn er det for de over 70 menneskene som vår viktigste allierte holder som gisler i dag. Siden denne fangeleiren ble opprettet, har nesten 800 personer vært anholdt der. Da Barack Obama tok over som president, lovet han å stenge denne leiren innen ett år. Han har mislyktes. Fredsprisvinneren Barack Obama har sikkert ikke lukket øynene for hva som skjer på Guantánamo, men han har ikke evnet å gjøre noe. Guantánamo er en skam ikke bare for USA, men også for FN og hele det internasjonale samfunn, inkludert Norge. Vi har alle sviktet og ikke maktet å gjøre noe. Stortinget vil ved å vedta denne bestemmelsen i dag sende et kraftig signal også til omverdenen. Vi mener hele verden burde ha liknende bestemmelser. Ethvert menneskes liv er ukrenkelig. Vi skal alle være forskånet for slaveri og tortur. Ingen stat skal kunne henrette borgere. Her vil norske regjeringer ikke ha noe annet valg enn å velge den riktige vei hva gjelder menneskerettigheter. Det blir ikke rom for relativisering. Menneskerettighetene skal stå seg uavhengig av hvilken stat vi snakker med. Bestemmelsen slår i siste ledd fast at statens myndigheter ikke bare skal beskytte, men også bekjempe tortur, slaveri og tvangsarbeid og annen umenneskelig eller nedverdigende behandling. Den bekjempelsen skal gjøres overalt i verden. Norge må våge å stå opp mot dødsstraff, tortur og slaveri – det være seg i Iran, Irak eller Saudi Arabia, og det være seg i Japan, USA eller Kina. Med dette anbefaler jeg innstillingens forslag til vedtak.