Svein Ludvigsen (Høyre), 2002-10-22:
For noen år siden la flere sentrale forskningsmiljøer og Norges forskningsråd fram utredninger som viste at det er et stort uforløst marint verdiskapingspotensial. Det har ført til økt fokus på hvordan det offentlige bør tilrettelegge sine virkemidler i en helhetlig innovasjonspolitikk. Flere departementers politikkutforming og virkemidler påvirker næringsutviklingen innen marin sektor, som f.eks. regional- og distriktspolitikken. Fiskeridepartementets samhandling med andre departementer er derfor viktig. Dette ligger til grunn for opprettelsen av Regjeringsutvalget for marin verdiskaping, som jeg leder. For Regjeringen er det nemlig viktig å føre en politikk som gjør det mulig å hente ut det betydelige verdiskapingspotensialet som ligger i marine naturressurser, og som også interpellanten pekte på. Den marine næringen er internasjonal og opererer i krevende markeder. Forbrukernes bevissthet rundt eksempelvis matkvalitet og mattrygghet er økende og stiller nye krav til kunnskaper hos produsentene. For å realisere verdiskapingspotensialet og sikre bedrifter som kan konkurrere internasjonalt, er vi avhengige av innovative bedrifter. Bedriftene henter ideer og impulser til forbedringer og nyutvikling fra et bredt sett av eksterne aktører som kunder, leverandører, konkurrenter, FoU-miljøer, konsulenter, osv. Dette sier noe om betydningen av samhandling og kunnskapsoverføring, der bedriftene må framstå som krevende kunder av kunnskapsbaserte løsninger. Det er ikke nok å være en kritisk kunde, men vårt næringsliv må også være krevende kunder i dette samspillet, om vi skal være og forbli markedsledende. Som stortingsrepresentant Arnesen har framhevet, forventer vi en økt marin verdiskaping, også basert på oppdrett og dyrking av nye marine arter. Til nå i år har skjellnæringen eksportert om lag 1 100 tonn blåskjell til en verdi av 7 mill. kr. Selv om det norske produksjonspotensialet er betydelig, er det et udekket behov i det europeiske markedet for skjell, og vi vet at næringen fremdeles står overfor store utfordringer. Etablering av lønnsomt næringsliv innenfor nye marine arter har imidlertid så langt bare lykkes delvis i Norge. Det er flere grunner til det. Erfaringen er at marin næringsutvikling er særlig tidkrevende. Vi snakker fort om over ti år for utvikling av en enkelt art. Lakseeventyret, som mange snakker om, er faktisk et resultat av satsing for 30–40 år siden. Vi står her overfor en gryende næring hvor risikoen er høy, da utviklingen av kunnskap av biologisk, teknisk og produksjonsmessig art skjer samtidig med at markedet for produktene også utvikles. FoU-behovene er store og omfattende. Blant særlige flaskehalser kan nevnes forutsigbar produksjon av yngel og tilstrekkelig kunnskap om markedstilnærming. Et spørsmål som jeg er opptatt av, er hvilken ansvarsdeling privat og offentlig sektor har for å bidra til marin næringsutvikling. Hvordan bidrar det offentlige best til å fremme innovasjon i de marine næringer, må vi spørre om. Det er særlig i denne sammenheng jeg er opptatt av nettverk og andre typer møteplasser. Hva er så et nettverk? Jeg kan gi flere svar på det spørsmålet, fordi det bl.a. avhenger av typen utviklingsoppgaver nettverket er involvert i, og hvilken fase av utviklingen bedriften er inne i. Felles for nettverkene er at de tilbyr møteplasser og gir tillit mellom aktørene for å sikre flyt av informasjon. Utviklingen av laksenæringen er et typisk og godt eksempel på hva nettverk kan gjøre når de er åpne. I tillegg til aktiv samhandling bidrar de også til å mobilisere aktørene. Dette er viktig for å utarbeide felles mål og strategier, identifisere flaskehalser og avklare ansvar. Erfaringen med vårt virkemiddelapparat, som Norges forskningsråd og Statens nærings- og distriktsutviklingsfond, er at nettverk er viktige og vesentlige for å bygge opp nye næringer og stimulere til videre utvikling i eksisterende næringer. Hvordan arbeider så det offentlige med nettverkene? Fiskeridepartementet har en målsetting om å øke kunnskapsintensiteten i de marine næringer gjennom målrettede nettverk. Gjennom SkatteFUNN, som Regjeringen i neste års budsjett foreslår utvidet, legger vi grunnlaget for økt forskning og utvikling i bedriftene. Samtidig har jeg påpekt betydningen av samhandling. Gjennom våre direkte virkemidler i NFR og SND skal vi bidra til å øke kunnskapsflyten mellom aktørene. Både NFR og SND vurderer fortløpende søknader om – og bidrar med – midler til nettverksaktiviteter i etablerte næringer og næringer i en tidlig fase. Nettverk er også et sentralt element i NFRs brukerstyrte prosjekter. Støtte til nettverk må vurderes ut fra nytteeffekten i forhold til næringsutvikling. For store nettverk kan fort bli mindre hensiktsmessig for den enkelte næringsutøver. Derfor er et nettverk i størrelse og omfang ikke overførbart fra en næring til en annen. Det må tilpasses. Vi ser da betydningen av å ha mer målrettede nettverk for å løse konkrete utfordringer, gjerne knyttet opp mot utviklingsprosjekter i bedriftene. I 2003-budsjettet foreslår vi en styrket satsing på torsk i oppdrett ved Fiskeriforskning med over 10 mill. kr, og en økning gjenom NFR, dette for å følge opp strategien på torsk, hvor nettverk også er vektlagt. Og interpellanten tok jo ikke bare opp skjell, men alle nye typer arter. For øvrig støttes nettverk på torsk med 800 000 kr over SNDs budsjett, dette som et eksempel. Vi foreslår også å videreføre forskningsprogrammet for marin bioteknologi i Tromsø, MABIT, med 5 mill. kr. Her står samspillet mellom forskere og andre utviklere sentralt. Dette var et program som da det ble opprettet, var tenkt nedlagt ved utgangen av dette året. Men vi viderefører det nettopp med den begrunnelse som også Arnesen var inne på, nødvendigheten av samspill mellom forskere og utviklere. Generelt er det imidlertid viktig å påpeke ansvaret næringen selv har, gjennom det ordinære organisasjonssystemet, for å drifte nettverk. Dette sikrer også ryddighet i forhold til nettverkenes ulike type arbeid, som å gi næringspolitiske råd til forvaltningen og til politikerne. Vi ser at det offentlige har en viktig rolle i oppstartingsfasen, nettopp for å stimulere til etableringer. Det offentlige må derfor fortløpende vurdere når det er naturlig at det ordinære organisasjonsapparatet bør overta hovedansvaret for drift, som f.eks, for Skjellprosjektet. Det er da også skjedd med Skjellprosjektet etter at representanten Arnesen tok opp sin interpellasjon. Jeg er glad for at Norsk Skjellforum nå er under stiftelse gjennom Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening. Stiftelsen skal i nært samarbeid med FHL bidra til å utløse det næringsmessige potensialet som finnes i norsk skjellnæring. Hovedinnsatsen vil rettes inn mot prosjektkoordinering, informasjon og fagsamlinger, hvor FHL skal ivareta de mer næringspolitiske oppgavene. I så måte er altså Skjellprosjektet og realiseringen av dette nettverket nå i ferd med å skje, slik Arnesen etterlyste. Et eget program for næringsutvikling av marine arter i oppdrett, NUMARIO, ble opprettet i 1997. Nettverk og informasjonsspredning ble her vektlagt, og NUMARIO har støttet nettverk på skjell, steinbit og kveite. Nå avsluttes og evalueres NUMARIO nettopp for å skaffe økt kunnskap om hvordan vi skal organisere virkemiddelapparatet når formålet er næringsutvikling innenfor en sektor. Vi vil bl.a. vurdere betydningen av nettverk for næringer med lang utviklingstid. Og som Stortinget er kjent med, har nå Regjeringen pågående en evaluering av hele virkemiddelapparatet, nettopp for å rette det mer inn mot innovasjon. Samtidig er det offentlige handlingsrommet til å støtte drift av nettverk noe begrenset av EØS-regelverk på området. Det betyr at det offentlige vanligvis ikke har anledning til å støtte drift av nettverk i mer enn tre år. Regionalt gis det en betydelig støtte til nettverk på marine arter i oppdrett. For å gi regionene frihet til å møte egne utfordringer med regionale løsninger styrkes fylkeskommunen nå som regional utviklingsaktør. Regjeringen foreslår å desentralisere betydelige deler av de offentlige økonomiske virkemidlene til næringsutvikling. Fra neste år vil det regionale nivået ha en betydelig innflytelse på dette området. Nettverk handler i stor grad om geografisk nærhet, og vi ser derfor dette som svært gunstig. I tillegg er det også behov for nasjonale kunnskapsnettverk. Vi har derfor i 2003-budsjettet foreslått et nytt marint innovasjonsprogram på 10 mill. kr til SND. Vi fokuserer på oppdrett av nye arter og generelle innovative tiltak, som nettverk. I vårt arbeid med innovasjon rettes nå søkelyset mot betydningen av næringsmiljøene bedriftene eksisterer i. Vi ønsker at den marine næringen framstår som en krevende kunde til kunnskapsleverandørene, som jeg var inne på i sted. Sentralt i dag blir hvordan det offentlige kan bidra til å bringe næringsaktørene bedre i inngrep med eksterne kompetansekilder gjennom kompetanseutvikling, etablering av møteplasser, samarbeidsfora og nettverk. Jeg ser det som avgjørende at nettverk og læringsprosesser er sterkt forankret i næringslivet, mens det offentlige mer skal ha funksjonen som katalysator. Et viktig element i arbeidet med å legge til rette for økt marin verdiskaping er i å ivareta behovene for innovasjon og nettverk i vårt arbeid med virkemiddelapparatet og et framtidsrettet forskningsråd. Begge deler arbeider vi med. Dette handler ikke bare om tilgang til offentlige penger. Det handler vel så mye om aktørenes arbeidsform og tilpasninger til dette i virkemiddelsystemet.