Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-06-06:
Vi har i dag til behandling en sak som på mange måter er mye debattert, og kanskje også ble utdebattert for over ett år siden. IA-avtalen ble ferdigforhandlet vinteren 2010, og i forkant av den var det jo en bred, stor debatt i media. Det som er litt interessant å se, er at sykefraværet stort sett i det lange løp har vært ganske stabilt. Men i perioder har det gått mye opp, bortsett fra i 2004, da det gikk ganske mye ned, før det igjen begynte å gå opp. Men selv om svingningene ikke har vært store og antallet som har vært sykmeldte, stort sett har vært stabilt siden 1990, er det interessant og kanskje verdt å legge merke til at lengden på sykefraværet har økt med 23 pst. fra 1989 til 2009. Med andre ord: Det er ikke flere som blir dårlige i dag, men vi er dårlige så mye lenger når vi først blir det. Noe som man også burde ha forsket og sett nærmere på, er hvordan man skal klare å redusere lengden på sykefraværet. Det er jo kjernen i den proposisjonen vi behandler i dag, nemlig å forsøke å få ned lengden på sykefraværet. Regjeringen foreslår flere tiltak, men også en del sanksjonsmidler. Når det gjelder de tiltakene som regjeringen foreslår, er det bl.a. mer oppfølging på et tidligere tidspunkt, og man legger til rette for nye og forsterkede sanksjonsmidler. Jeg tror også man skal være ærlig nok til å dvele ved at selv om de nye sanksjonsmidlene og de nye tiltakene kan være bra, kan de også føre til at vi får et økt byråkrati, et mer tungrodd system, at det blir vanskeligere å få til det som skal være resultatet, nemlig å hjelpe den enkelte tilbake til jobb. Vi bør vokte oss vel så vi ikke kommer i en slik situasjon at det blir mer telling og papirlagring i Nav-systemet, fremfor at man bruker tid på å følge opp den enkelte, slik at de raskest mulig kan komme seg tilbake i arbeid. Med de ordene vil jeg også signalisere at det er et samlet storting som støtter tiltakene og sanksjonsmidlene fra regjeringen, men at man kanskje har litt ulike innganger på det. La meg så få lov til å kommentere noen av de forslagene som Fremskrittspartiet fremmer. Vi mener det er viktig, og fremmer forslag om, at oppfølgingsplaner må sendes inn tidlig, og så tidlig som mulig. Det mener også regjeringen, men vi ønsker å sette fristen til åtte uker, ikke til ni uker. Når det gjelder dialogmøte 2, ser vi at regjeringen opprettholder dagens krav på seks måneder – man gjør bare en språkendring i loven ved å endre seks måneder til 26 uker, som blir et halvt år. Hvis jeg ikke husker feil, står ikke Kristelig Folkeparti, men kun Fremskrittspartiet og Høyre bak det forslaget som blir fremmet, om å sette i verk tiltak tidligere, fra 16 uker, altså at dialogmøte 2 må være gjennomført innen 16 uker. Dette er også viktig for å forhindre lengden på et sykefravær. Jo tidligere oppfølging man får til, jo lettere er det å hjelpe den sykmeldte enten over på en ny yrkesvei eller tilbake til sin tidligere jobb. Vi vet at går man altfor lenge, er det slik at man har lett for å havne på uføretrygd. Og det er jo et av de store dilemmaene man har hatt i trygdedebatten i den senere tiden. Jeg vil også, avslutningsvis, få lov til å peke på to andre forslag. Det ene går på sanksjonsmidler overfor Nav. Hvis Nav ikke gjør jobben sin i sykmeldingsoppløpet – som man også har fått kritikk for fra Riksrevisjonen – er det ingen sanksjonsmidler i forhold til det. De gangene leger sykmelder, og arbeidsgiver er til stede, er villig til å gjøre jobben, møter opp gang på gang uten nødvendig oppfølging fra Nav, mener jeg også at man bør finne nye mekanismer som gjør det mulig å lempe på det økonomiske kravet overfor arbeidsgiverne, bl.a., slik at Nav tar en større del av regningen. Med det får jeg komme tilbake i et nytt innlegg senere i dag. Jeg tar opp de forslagene Fremskrittspartiet har i innstillingen, alene og sammen med Høyre.