Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2005-12-01:
Jeg må starte med å si at jeg har sett fram til denne debatten i dag. Grunnen til det er at vi gjerne ser ideologiske forskjeller partiene imellom når det kommer til justispolitikk. Innfallsporten til årets budsjettjobbing ble som kjent litt spesiell, fordi vi fikk et etterlengtet regjeringsskifte. I praksis betyr det at vi har arvet et budsjett etter Bondevik II, og at vi skulle prøve å sette vårt preg på det budsjettet. Og det er som kjent en vanskelig og komplisert øvelse når man tenker på den korte tiden vi har hatt til disposisjon. Likevel syns jeg at Regjeringen har klart å levere i forhold til det vi har forankret i Soria Moria-erklæringen, og som det selvfølgelig er viktig for oss å få en god start på. Soria Moria-erklæringen er jo et ambisiøst politisk prosjekt som skal vare i 48 måneder, og da er det viktig med en god start. Det er også betryggende for meg at vi har klart å levere innenfor Justisdepartementets budsjett med en balansert og målrettet økning. Jeg har lyst til å fokusere på det vi gjør i forhold til politiet. Der øker vi budsjettet med 87 mill. kr mer enn det Bondevik II la opp til. Den største delen av dette går til å øke driftsmidlene til politiet, og det gjør at Politi-Norge kan oppklare mer og reagere raskere. Når det er sagt, er vi fullstendig klar over at dette ikke løser alle de komplekse problemene politiet står overfor. Men det er en start, og jeg syns det er et tydelig signal om et retningsskifte i norsk politikk. Det er helt klart at vi har noen utfordringer når det gjelder hvordan vi som samfunn skal håndtere de problemene vi ser at politiet står overfor nå. Og vi ser også at en del av denne problematikken ikke bare handler om penger – jeg tenker da på den gjenstående fase to i politireformen og St.meld. nr. 42 for 2004–2005, som vi skal behandle, om politiets rolle og oppgaver. Det er veldig viktige oppgaver som vi nå skal ta fatt på, og som ikke nødvendigvis handler om å øke budsjettene. Først vil jeg si litt om politireformen. Dette var og er en nødvendig reform for å få en politi- og lensmannsetat som er mer effektiv med hensyn til å forebygge og bekjempe kriminalitet. Men den som har fulgt med i avisene de siste to årene, kan få inntrykk av at reformen ikke har nådd de ønskede resultater. Jeg tror nok at bildet er mer komplisert enn som så. Vi har fått en foreløpig rapport om politireformen som sier at vi er blitt bedre til å håndtere store saker og alvorlig kriminalitet. Men den samme rapporten sier også at vi ikke har nådd målene i forhold til hverdagskriminalitet, forebyggende arbeid og lokal tilstedeværelse. Der har det kanskje gått feil vei. Dette er selvfølgelig alvorlig. Det må den nye regjeringen ta tak i og prøve å rette opp. Det er også alvorlig når så mange som 70 pst. av de ansatte i politiet sier at reformen er delvis mislykket. Dette tallet er så stort at man ikke kan unnskylde det med vanlig omstillingsslitasje. Selvfølgelig skal man være forsiktig med å peke på årsaker til at det har blitt sånn, men jeg vil likevel driste meg til noen betraktninger rundt det. En årsak tror jeg kan være at budsjettet for 2003–2004 førte til en økt ubalanse mellom oppgaver og ressurser for etaten. Det ble rett og slett for lite penger i forhold til forventningene. Dette var etter mitt syn spesielt uheldig midt i et stort reformarbeid, fordi man ikke oppnådde noen tidlige gevinster i forhold til reformen, noe som er viktig rent psykologisk for å få minst mulig energilekkasje i en omstillingsprosess. Det som kan ha skjedd, er at reformen har fått skylden for den dårlige ressurssituasjonen, og det blir litt feil. Den foreløpige rapporten peker også på en del andre sentrale utfordringer, som forholdet mellom hverdagskriminalitet og ressursbruk på alvorlig kriminalitet, forholdet mellom oppgaver og ressurser, og til slutt forholdet mellom ulike interessers forventninger til politiet. Dette er spørsmål vi skal behandle i forbindelse med St.meld. nr. 42 neste år. For å konkludere litt vil jeg si at vi er godt i gang med å oppfylle løftene våre i Soria Moria-erklæringen. Vi endrer kurs, og jeg mener at vi evner å ha en målrettet og balansert satsing på en helhetlig kriminalitetsbekjempelse. Jeg vet at rundt omkring i Norge sitter det mange mennesker og venter på hva den nye Regjeringen vil gjøre i forhold til tomtefesteloven. Jeg vil vise til Soria Moria-erklæringen, som omtaler dette i fire punkter. Det står der: «Regjeringen skal instruere statlig styrte fond og statlige eiendommer til å innrømme innløsningsrett(…) til 30 ganger konsumprisregulert opprinnelig leie.» (…) Det står også at Regjeringen vil ta initiativ til en lovendring, slik at man får innløsningsrett annethvert år, og at det ikke skal gis innløsningsrett for hytter i statsallmenning. Og til slutt: «Det skal ikke gis innløsningsrett for hytter knyttet til landbruket og hvor festeinntektene utgjør mer enn fem prosent av gårdens nettoinntekter.» Jeg vet at vår justisminister og departementet har hatt stor oppmerksomhet mot dette, og at det nå jobbes hardt for å få til et høringsnotat i forbindelse med en lovendring. Til det vil jeg si at jeg håper den kommer i løpet av neste år, og at vi i medio 2006 kanskje har dette på plass.