Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-16:
Like før jul la Regjeringen fram stortingsmeldingen om sosial utjevning, «… og ingen sto igjen. Tidlig innsats for livslang læring». Meldingen tar tak i en av de største utfordringene vi har i det norske utdanningssystemet – at vi ikke lykkes godt nok med å bekjempe sosial ulikhet i skolen. La meg også si at jeg er glad for den brede støtten som meldingen har fått i behandlingen i Stortinget, og at dette nå oppfattes tverrpolitisk som en av de største utfordringene vi har, der vi sammen skal løfte for å finne løsningen. Til tross for at vi har et meget godt utbygd utdanningssystem med god tilgang på skoleplasser, formelle rettigheter, dyktige fagfolk og ingen vesentlige økonomiske barrierer, viser det seg altså at norsk skole ikke er i stand til å utjevne sosiale forskjeller. Utfordringene er åpenbare. Slik jeg ser det, er kanskje den aller største utfordringen å sørge for at alle barn, unge og voksne faktisk lærer. Det vi vet gjennom forskning, er at alle kan lære. Det er alarmerende når hver fjerde femtenåring går ut av grunnskolen uten tilstrekkelige grunnleggende ferdigheter. Det er alarmerende når mer enn én av fire avbryter den videregående opplæringen. Det er alarmerende at så mye som over 400 000 voksne har svake lese- og regneferdigheter. I dag faller noen av gruppene systematisk utenfor når det gjelder å tilegne seg disse ferdighetene. Problemene oppstår tidlig, bl.a. i form av svak språkutvikling allerede i førskolealder. Det fortsetter i grunnskolen, og konsekvensene er tydelige i den videregående opplæring i form av stort frafall. Det er i stor grad de samme ungdommene vi møter som frafallskandidater i den videregående skole som vi ser har slitt gjennom hele utdanningsløpet. For å løse disse utfordringene må søkelyset rettes mot utdanningssystemet vårt. Det er der vi finner svakhetene som skal angripes. Istedenfor å utjevne sosiale forskjeller ser vi at systemet i mange sammenhenger forsterker ulikhet. Det må vi gripe tak i gjennom konkrete forslag og konkrete endringer. Det gjør vi gjennom denne stortingsmeldingen og meldingens hovedtittel, « … og ingen sto igjen», uttrykker hovedmålet for norsk skole og norsk utdanning. Vi skal ha et skolesystem som lærer alle barn det de trenger for å gi dem et godt grunnlag for å skape sitt eget liv. Det betyr ikke at alle kan eller skal nå de samme målene, og heller ikke at alle skal inn i høyere utdanning. Men ingen skal miste muligheten til livslang læring, ingen skal miste muligheten til å lykkes. Dagens arbeidsliv krever både grunnleggende ferdigheter og bred kompetanse. Det er det grunnlaget vi skal bidra til å sikre. Vi vil altså arbeide for et godt offentlig utdanningssystem, en god fellesskole med høye læringsforventninger til alle. Dette er viktig: Vi må ha høye læringsforventninger til alle barn og et utdanningssystem som inkluderer alle barn og unge i gode læringsprosesser. Vi vil arbeide for et utdanningssystem som ser til at barn og unge lærer, og når de målene de skal. Stortingsmeldingen har ambisjoner på flere områder. Men det viktigste budskapet handler om tidlig innsats. Tidlig innsats betyr at vi tar inn over oss det forskning har vist oss – at småbarnsalderen og de første skoleårene er svært viktige for læring og utvikling og for senere muligheter for å lykkes i skolen og i livet. La meg understreke at tidlig innsats ikke bare betyr innsats i begynnelsen av opplæringsløpet. Det betyr også at problemer den enkelte måtte møte underveis, skal gripes tak i så tidlig som mulig. Vi skal altså ikke nøle med å gi hjelp og støtte straks det er nødvendig, uansett alder. Flere undersøkelser tyder på at vi i Norge for ofte har hatt en vente og se-holdning overfor barn og unge som har strevet med utviklingen av læringen sin. Dette har helt sikkert vært i beste mening, men har ofte resultert i at problemene har blitt større for den enkelte. Dette kjenner vi igjen, og det har vært velment: «Ting går over.» Det vi i dag ser, er at ting forsterkes. Det betyr at å ta tak i problemene umiddelbart kanskje er det viktigste forskningsmessige svaret vi har. Den store utfordringen vår i skolen nå vil være at vi lykkes med dette hovedgrepet. Fra forskning vet vi også at gode barnehagetilbud er særlig gunstig for barna med høyest risiko for å oppleve mestringsproblemer i skolen. Dette er også noe av bakgrunnen for Regjeringens historiske barnehagesatsing. I meldingen har vi også foreslått å utrede en kommunal plikt til språkstimulering for alle barn – også de som ikke går i barnehage. Det er nødvendig for å sørge for at alle barn behersker norsk godt nok når de begynner i skolen. Språk – norsk – er selve nøkkelen til å beherske skolens kodeks og til å lykkes. Et annet viktig konkret tiltak i meldingen er forslaget om utvidelse av skoledagen. Dette tiltaket vil også komme de mest utsatte gruppene til gode. En utvidet og mer helhetlig skoledag med leksehjelp, frukt og grønt, mer fysisk aktivitet som balanse og ikke minst mer fokus på basisfagene i skolen er viktig for å oppnå bedre rammevilkår for alle. Jeg er noe overrasket over den debatten som har vært i salen i dag, og det som også framkommer i innstillingen, der noen mener at utviding av skoledagen ikke er et viktig tiltak. Det vi med stor grad av sikkerhet kan si, er at det er det. Vi har bruk for mer tid, og vi har bruk for mer fokusering på de viktigste læringsarenaene, innenfor norsk, engelsk og alle viktige fag i skolen. Samtidig har vi bruk for mer tid til å få en helhetlig ramme rundt skolens virke. Det vi også ser, er at norske barn gjennomsnittlig har ett år mindre utdanning, eller skolegang, enn gjennomsnittet i mange andre land. Det er klart at det har betydning for det læringsutbyttet barna våre måtte lykkes med å få, at de har så mye mindre undervisning. Dette står ikke i motsetning til å ha lærere med høy kvalitet og høye kvalifikasjoner, la meg understreke det. Som det framgår av regjeringspartienes merknader i innstillingen, og av meldingen, er vi meget opptatt av det, og vi har mange prosesser i gang for å styrke lærerutdanningen. Men å ha flere timer i skolen er et av de aller viktigste tiltakene for å sørge for at alle barn gis mulighet for å lykkes. Jeg er glad for at flertallet veldig tydelig understreker det, men jeg er noe overrasket over dem som ikke mener at dette er et prioritert tiltak. Vi er få her i landet. Det betyr at vi trenger alle som kan og er godt rustet til å delta i arbeidslivet. Derfor er det en utfordring at så mange faller fra i videregående skole. Jeg er glad for at mange har trukket fram dette i debatten. Særlig kritisk er det for yrkesfagene – og nesten halvparten av ungdommene våre starter på yrkesfag. Her må vi tenke nytt, særlig for å få ned frafallet, og for å styrke kvaliteten i fag- og yrkesopplæringen. La meg trekke fram fem viktige tiltak for fag- og yrkesopplæringen som vi nå vil fokusere på. I tillegg vil vi starte et mer grunnleggende arbeid for å oppgradere statusen til yrkesfagene og se på hvordan yrkesfagenes plass skal bli framover. Mine fem første tiltak, som vi vil gå i gang med umiddelbart for å styrke yrkesfagene, ligger også i innstillingen: Det å gi ungdom bedre mulighet til å velge rett betyr å styrke rådgivnings-, yrkes- og utdanningsveiledningen. Dette er meget viktig. Elevene er ulike og lærer på ulike måter. Vi må ha mer varierte arbeidsmåter og gjøre opplæringen i fellesfag mer yrkesrettet. Det vil jeg ta initiativet til – altså at fellesfagene får et større islett av det som er yrkesfagenes referanseramme. Så må vi styrke kompetansen til lærere og instruktører. Det betyr at vi bl.a. må få til hospitering og etablere praksisplasser og utveksling mellom skole og arbeidsliv, for å styrke lærernes kompetanse i lærefagene. Det betyr også at norsk- og mattelærerne må besøke arbeidsplasser og bedrifter der elevene deres senere skal bli lærlinger. Dette er også en veldig viktig bit av referanserammen for de teoretiske fagene i skolen, nemlig at man i større grad får referanserammer også mot yrkesfagene. Det å gi flere muligheten til å ta praksisrettet opplæring i bedrift er nevnt. Til høsten setter vi altså i gang et forsøk med videreutvikling av lærekandidatordningen gjennom å etablere en ordning med praksisbrev. Det er jo dette som er hovedforslaget til arbeidsgruppen som så på frafall i videregående opplæring, og vi har nå gått inn i samarbeid med tre fylkeskommuner om å starte prosjekter rundt dette. Det siste er å sikre flere elever læreplass, og at det offentlige skal bli bedre. Her har jeg en meget god dialog med partene i arbeidslivet. I år er det opprettet mer enn 1 000 flere nye lærlingplasser enn i fjor. Det henger bl.a. sammen med et initiativ til en felles dugnad som vi har tatt overfor partene i arbeidslivet. Vi håper at dette skal resultere i enda flere lærlinger i årene framover. Mange tidligere regjeringer har forsømt yrkesfagene, la meg understreke det. Det betyr at å løfte yrkesfagene er en felles politisk utfordring vi nå står foran. Det er også viktig å understreke at det allerede foregår mye godt arbeid rundt i Skole-Norge. Derfor er det i stortingsmeldingen også trukket fram mange eksempler som viser at mange skoler, mange skoleeiere, mange skoleledere og mange pedagoger selv har gjort et prisverdig arbeid. Når jeg sier det, er det for å understreke at vi ikke startet på bar bakke i alt det vi gjør. Det er mye erfaring å bygge videre på, og det er viktig. Det er kanskje en grunn til at noen i debatten later som om dette er en ny reform, men det er det altså ikke. Dette er ikke en stortingsmelding om en ny utdanningsreform. Dette er en stortingsmelding som bygger videre på det vi allerede kan, det vi har skaffet av ny kunnskap, og ikke minst de omfattende reformer som har vært i utdanningen før denne regjeringens tid. Kunnskapsløftet og barnehageløftet er bare to av dem, det er også andre reformer. Når jeg sier det, er det fordi det dette må oppfattes som, er en utdyping og forsterking av det som har vært tverrpolitiske målsettinger her i Stortinget, nemlig det å løfte barnas muligheter til å lykkes i livet. Her har vi nå enda et verktøy, enda en stortingsmelding, som understreker dette. Jeg er glad for at det i den politiske behandlingen av dette er bred tilslutning til de hovedgrep Regjeringen gjør. Så er det selvfølgelig opposisjonens rolle å gå noe lenger på enkelte felt. Men vi vil sammen invitere Stortinget til et samarbeid om dette, simpelthen fordi dette er, som det også understrekes av Høyres representant i dagens debatt, den største utfordringen vi har for norsk skole.