Kjell Ingolf Ropstad (Kristelig Folkeparti), 2013-03-22:
Jeg vil starte med å takke interpellanten for en viktig interpellasjon. Den er viktig også fordi den minner om litt av dilemmaene i klimapolitikken. Ofte er det ting som kan være enkelt å snakke høyt om, men det kan være vanskelig når en kommer ned til de konkrete sakene, selv om jeg er enig med interpellanten i at hvis det er noe en kan gjøre noe med, er det den type subsidier som hun var inne på. Vi er alle enige om at vi skulle hatt en internasjonal klimaavtale, vi er enige om at en skulle hatt pris på CO2, vi er enige om å få til bedre kvotesystemer. Dessverre ser det mørkt ut, og det bare viser behovet for at vi må gjøre ting nasjonalt, og vi må gjøre ting internasjonalt der vi kan, for iallfall å få gjort noe med de forskjellige områder og sektorer som det er mulig å få gjort noe med uten at avtalen er på plass. Jeg mener spørsmålet knyttet til subsidier til fossil energi opplagt er et spørsmål som det er viktig å reise. Som interpellanten var inne på, kunne en redusert CO2-utslippene globalt med 6,9 pst. Det viser behovet for å redusere dem og helst fjerne dem. Det interessante er, som interpellanten også var inne på, at det er et viktig initiativ fra G20-landene, og jeg mener at G20-landene har et ekstra ansvar for å lede an, og særskilt også Norge. Men så er det de fattigste landene som sponser mest, og det er egentlig også litt forståelig. Det interessante er at den debatten som er rundt i de fattige landene om å kutte ulike subsidier, særlig til forbrukere, er like tøff, det vet vi. Utfordringen er bare: Hvis de subsidiene – billig bensin eller billig fyringsolje osv. – gjør at vi ikke klarer å få inn fornybar energi, er det livsfarlig. Derfor er det kjempenødvendig at en gjennom internasjonale initiativ og avtaler klarer å få fram ny teknologi som vi kan gi dem, eller i hvert fall kan være en pådriver for å sikre at subsidier til fossil energi ikke gjør at det tar lengre tid å fase inn ny fornybar energi. Selv om vi vet at det er sånn i dag, er det iallfall viktig at en har det fokuset framover. Så det er viktig å jobbe internasjonalt, men det er vel så viktig å jobbe nasjonalt. Denne uken kom det en sak i Dagens Næringsliv som jeg synes viser litt av paradokset. Statsråd Borten Moe varslet at det ikke skulle komme nye støtteordninger for å få bygd fornybar energi, altså havvindmøller. Det skulle ikke komme noen nye subsidier, selv om utbyggerne sier at de ikke ser det som lønnsomt, og utbygging derfor ikke kommer til å skje. Men vi vet også at avtalen om grønne sertifikater har gjort at mye av utbyggingen av den fornybare energien som vi håpet skulle komme i Norge, ser ut til å ende i Sverige istedenfor. Det viser også at det iallfall er behov for å se på støtteordningene, subsidiene, for fornybar energi. Men den samme statsråd virker ikke å bli veldig urolig når en ser Yme-skandalen, der staten må punge ut med kanskje så mye som 8, kanskje 10, kanskje 12 mrd. kr. Her er det egentlig indirekte store subsidier til fossil energi, men når det gjelder å få fram nye prosjekter for fornybar energi, er ikke den store viljen til stede. Det er noen andre punkter som jeg også synes er interessante. Det gjelder f.eks. gasskraftverkene vi har, Mongstad og Kårstø, som for så vidt ikke er så mye i drift. Det advarte vi jo mot allerede i 2000, noen av partiene her, men nå er de bygd. Men hvis en ser på CO2-avgiften på disse kraftverkene, er den 25 kr per tonn CO2-utslipp, mot f.eks. 231 kr per tonn på Snøhvit. Jeg vet at det er forskjell på disse typene kraftverk, men det viser jo også at det er en forskjell på CO2-avgiften, og det kunne vært hensiktsmessig å regulere det. Det samme gjelder også når det kommer til å se på de gratis utslippskvotene petroleumsvirksomheten får, eller CO2-avgifter på drivstoff, der en f.eks. på diesel ligger mer enn 100 kr lavere enn man gjør på bensin per tonn CO2. Det viser også at det er et potensial for å innrette avgiftene enda bedre. Det er ikke nødvendigvis snakk om subsidier i den forstand, men det er i hvert fall viktig at man går inn i de ulike avgiftene og regulerer det slik at det blir avgifter som sikrer at man velger de mest miljøvennlige løsningene. Jeg synes dette er en veldig viktig interpellasjon og håper at finansministeren også tar med seg de nasjonale spørsmålene og forsetter arbeidet for å legge om avgifter og skattesystemet og sikrer at det lønner seg å velge grønt og koster mer å forurense.