Tina Bru (Høyre), 2014-06-05:
Jeg har i denne debatten, før den kom hit til stortingssalen, uttalt at jeg både som politiker og som privatperson ikke har særlig mye til overs for tjæresandvirksomhet. Oljesand er en ikke-konvensjonell olje som i mye større grad enn annen oljeutvinning påvirker miljøet negativt. Det legger beslag på store naturområder og fører til verre utslipp enn den utvinningen vi f.eks. driver med på norsk sokkel. Samtidig har jeg hele tiden presisert at jeg til tross for dette mener at det ikke er Stortingets rolle å instruere Statoil til å trekke seg ut av slik virksomhet. I flertallsmerknadene fra komiteen påpeker vi at det er bred enighet om at staten skal holde seg unna statlige selskapers daglige drift. Likevel velger noen av partiene akkurat i denne saken å blande seg inn i den daglige driften. Det mener jeg er både uansvarlig og dårlig eierstyring fra statens side. Kompetansen til og ansvaret for å fatte forretningsmessige beslutninger i selskaper, også de hvor staten er eier, ligger til selskapenes styrer – ikke hos meg eller andre representanter i Stortinget. Dette er viktig for å sikre en forutsigbar og ansvarlig eierskapspolitikk fra statens side – en eierskapspolitikk som i et langsiktig perspektiv sikrer og videreutvikler de store verdiene som ligger i våre statlige selskap. Vi har dessverre sett altfor mange eksempler på brå endringer i rammevilkårene og forutsigbarheten for Norges viktigste næring. Spørsmål som det dette representantforslaget tar opp, hører slik sett hjemme i eierskapsmeldingen. Det er i eierskapsmeldingen vi i Stortinget legger rammene for vårt engasjement i de ulike selskaper, og det er også her spørsmål om hva slags verdier og prinsipper vi skal legge til grunn, bør drøftes. Det gjør man også, i aller høyeste grad. Norsk eierskapspolitikk stiller krav til at selskapene vi er eier eller deleier i, skal være bransjeledende innen bærekraft og miljø. Fordi Statoil delvis er eid av staten, må de også forholde seg til det staten har slått fast i sin eierskapspolitikk, nemlig at selskaper som staten er eier i, skal være ledende i sin bransje på lavutslipp og utvikling av klimareduserende teknologi. Slik sett mener jeg det i spørsmålet om Statoils engasjement i tjæresand er positivt at staten er medeier i selskapet, fordi det nok er med på å gjøre Statoil mer ambisiøs i miljøspørsmålet. Som sagt, jeg er ikke selv noen stor tilhenger av tjæresand. Jeg mener ut fra et miljøaspekt at det er beklagelig at Statoil ønsker å bruke 12 mrd. kr på nettopp det prosjektet. Det er et faktum at det trengs omlag 3 liter vann for å produsere 1 liter råolje fra oljesand, det er en betydelig energimengde som går med i produksjonen, og dessverre etterlater produksjonen seg svært mange dagbrudd. Det gjør at jeg personlig mener oljesand er lite fremtidsrettet. Jeg har samtidig ingen problemer med at Statoil, som et suverent børsnotert selskap med ansvar for egen inntjening, gjør de betraktninger de mener er nødvendige for å sikre høyest mulig avkastning på investert kapital innenfor rammene av de miljøkravene Stortinget har stilt gjennom eierskapsmeldingen. Det er disse betraktningene som også er med på å danne basisen for fremtidig norsk velferd. Verden vil i fremtiden trenge mer energi. World Energy Outlook 2013 beregner at fossile kilder til sammen vil utgjøre 64 pst. av det samlende energiforbruket i 2035. Ikke-konvensjonell olje, som tjæresand, vil være en del av dette om man liker det eller ei. Jeg tror ikke vi da gjør klimaet noen tjeneste ved å si at det selskapet som opererer under de strengeste miljøkravene – Statoil – skal overlate denne produksjonen til noen andre. Høyre kommer derfor ikke til å støtte noen av forslagene i denne saken.