Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2010-05-11:
Det har vært knyttet store forventninger fra verftsnæringen og en presset leverandørindustri langs kysten til det forslaget til revidert budsjett for 2010 som regjeringen i dag har lagt fram. Mange er nok skuffet i dag, da det ikke ligger noe her som ikke medlemmer av regjeringen allerede har lansert gjennom media. Det som jeg nå har fremmet, vil bare i liten grad møte de store utfordringene som denne næringen står overfor. Jeg har fulgt de to interpellasjonsdebattene som har vært forut for min egen. Det er lærerikt å kunne følge de debattene som skjer på andre felt og på et område som er så viktig også for næringen langs kysten. Disse to foregående interpellasjonsdebattene har på mange måter dannet opptakten til min egen interpellasjon, som nettopp går på konsekvensen av den politikken som føres. Det som er viktig når man fører en interpellasjonsdebatt, når man legger en interpellasjon på bordet, er at man også i utgangspunktet er åpen og søkende for å se på hvordan vi kan komme videre. Derfor har jeg ikke i min interpellasjon konkludert med hva man faktisk skal gjøre, men jeg spiller ballen over til statsråden for å få noen svar. Jeg skal ikke skjule at jeg gang på gang – både gjennom spørsmålsstilling og andre ting – har forsøkt å få næringsministeren på banen i en del av disse sakene. Det er selvfølgelig helt rett at dette feltet er det olje- og energiministeren som styrer, men disse tingene går veldig mye over i hverandre. Derfor vil jeg i min interpellasjon, i motsetning til den foregående, prøve å dra oss litt ned på det konkrete nivået, dvs. ikke se på olje- og gassområdet i et fugleperspektiv og i et globalt perspektiv, som vi har gjort hittil i dag, men heller se nettopp ned mot verftene, ned mot de rederiene – offshorerederiene, shippingmiljø etc. – som nå står foran de virkelig store utfordringene. For ca. 80 pst. av det som har vært ordrereservene og virksomheten knyttet til verftene langs kysten, har vært linket opp mot olje- og gasssektoren i Norge. Så olje- og gassektoren er nettopp selve bærebjelken i det som skjer i verftsnæringen langs kysten. Antallet offshorefartøy i Nordsjøen/Norskehavet har faktisk i de senere årene vært relativt konstant. Mye av den økningen vi har sett ved at vi har tatt nye båter ut fra verftene, særlig innenfor ankerhåndtering, innenfor stand by-fartøy og andre offshorefartøy, har skjedd i utlandet og ikke i Norge. Med andre ord er det nettopp dette som viser at dersom vi også skal få en økt vekst og bruk av disse fartøyene i Norge og i norsk farvann, må vi se på nye områder, nye leteområder og andre måter å gjøre disse tingene på. Vi har også den siste tiden, en av de siste dagene, sett at også hos de verftene som jobber med å utstyre rigger, er ordrebøkene i ferd med å tømmes. I så henseende vil jeg vise til Teknisk Ukeblad for en stund tilbake, der det bl.a. var et intervju med Statoils konserndirektør for norsk sokkel, Øystein Michelsen. Han «understreker at norsk leverandørindustri må omstille seg. Det er slutt på køen av store utbyggingsprosjekter, sier han». Ja, det er jeg helt enig i. Dette er en stor grunn til at også verftsindustrien er nødt til å omstille seg, fordi hverdagen kommer til å endre seg. Jeg håper at man får på plass et godt system og gode industriarbeidsplasser i Norge knyttet til fornybar energi. Det vil være en fantastisk mulighet, men da må vi også sørge for å legge rammevilkårene på plass for å få det til. Men som vi også har hørt i debatten som vi nå har bak oss, i de to foregående interpellasjonene, er det all mulig grunn til å stille seg spørsmålet: Har vi ikke mer å hente på norsk sokkel? Er det ikke mulighet for å kunne få åpnet flere felt, i områder som i dag ikke er åpnet? Det er litt underlig – etter å ha hørt denne debatten – at i hvert fall fra næringen selv har man påpekt en del områder som de mener kan være de mest lønnsomme i tiden framover, eller i hvert fall der man ønsker å lete. Da ser vi selvfølgelig Lofoten og Vesterålen, mer i Barentshavet, mer utenfor Midt-Norge etc. Da er det på tide at man sørger for nettopp å få fortgang i arbeidet for å få på plass en leteaktivitet, få på plass de utredningene man har behov for, og ikke minst klare å løse de interne stridighetene i regjeringen. For det er jo underlig å høre debattene forut for denne – særlig representanten Snorre Serigstad Valen, som prøver å snakke om den virkelighetsforståelsen som finnes hos andre partier. Av og til tror jeg det kan være greit å se litt innover, og ikke bare utover, når man skal forklare situasjonen. Det er åpenbart at dette kommer vi til å møte mer av i tiden framover. Jeg ønsker at statsråden skal svare på noen få spørsmål. Som jeg sa innledningsvis, ønsker jeg faktisk en åpen debatt. Mitt første utgangspunkt eller spørsmål til statsråden er følgende: Finnes det en mulighet for særlig å kunne se på det som har med haleproduksjon å gjøre, for å se om det kan være andre måter å bruke skattesystemet på? Vi ser at flere og flere felt nå går ned i produksjon, det blir mer marginal produksjon. Da er det viktig å bruke de verktøyene vi har, knyttet til det å drive lenger med produksjon. Da kan det være en grunn til å se på skattesystemet vårt – om det er optimalt, for å sørge for at vi har en så lang produksjon som mulig på de feltene vi allerede er i gang med. Selv om det ofte er slik at når vi har en høy oljepris, er det i seg selv et incitament til å utvinne mest mulig. Men det kan også være grunn til å se på skattesystemet. Videre stiller jeg spørsmålet: Fungerer det systemet vi har i dag, optimalt, knyttet til tilbakekalling av lisenser dersom de ikke tas i bruk, eller kan vi ha noe å hente der, slik at selskap ikke blir sittende på lisenser uten å ta dem i bruk, hvis andre er interessert i å sette i gang virksomhet? Videre stiller jeg et spørsmål til, og det dreier seg om kompetanseoppbygging. En av de tingene som framkommer i den samme artikkelen i Teknisk Ukeblad, er nettopp at i den omstillingsfasen vi er i, er vi nødt til å få en kompetanseoppbygging. Da må vi ha både tid, ressurser og muligheter til å kunne få på plass den kompetanseoppbyggingen for å kunne gå videre. Spørsmålet mitt til statsråden er da selvfølgelig: I hvilken grad er man nå med på å spille på lag, altså tverrdepartementalt, for å se på hva slags kompetanse det er vi trenger i framtiden? Jeg regner med at både Olje- og energidepartementet, Næringsdepartementet og Kunnskapsdepartementet her er nødt til å sette seg sammen for å se på hva vi trenger for framtiden. Det kan være innenfor fornybarfeltet. Det kan være innenfor olje–gass-sektoren. Men ikke minst: Hvilke utfordringer er det vi vil møte i tiden som kommer? Så er det et annet tema som jeg også ønsker at statsråden skal komme inn på. Det er selvfølgelig bruk av den innenlandske gassen, for vi er nødt til å se på vårt eget hjemmemarked hvis vi skal få økt aktivitet. Da er det underlig at i det reviderte nasjonalbudsjettet som er lagt fram i dag, har man lagt inn 10 mill. kr til Statens vegvesen og sier at disse 10 mill. kronene eventuelt kan brukes til fire gassferger i Vestfjorden i Nordland. De skal ikke øremerkes. Spørsmålet er om vi gjennom miljøkrav og andre incitament også kan sørge for teknologi, teknologisk utvikling og ikke minst bruk av gass.