trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-01-12:
Stortinget har gjennom de to inngåtte avtalene tatt ansvar for å legge samlende føringer for politikken på innvandringsfeltet. Seks partier står bak avtalen og skaper et bredt flertall for asyl- og integreringspolitikken. Det er jeg glad for. Senterpartiet tok tidlig til orde for at innvandringspolitikken burde forankres i brede avtaler mellom partiene. Det er flere grunner til det. For det første har de store flyktningstrømmene til Europa og de dramatiske forholdene flyktningene opplever underveis, skapt et stort behov for å etablere nye og samlende løsninger. For det andre har muligheten til samlende løsninger blitt utfordret sterkt av ett av regjeringspartiene, som har markert seg gjennom en innvandringspolitikk som ikke har støtte i stortingsflertallet. Mens vi i dag drøfter felles løft for god integrering av flyktningene, diskuteres nå høringsnotatet om endringer i utlendingsloven som kom fra regjeringen i mellomjula, i kommunene og blant høringsinstansene for øvrig. Det er viktig å understreke at dette er to sider av samme sak. Hvordan vi møter flyktningkrisen og dem som søker asyl i Norge, virker inn på muligheten til å gjennomføre en god integreringspolitikk. Jeg har sett at det den siste tiden har vært debatt om begrepet «streng og rettferdig asylpolitikk» i forhold til begrepet «human og rettferdig asylpolitikk». Sett fra mitt og Senterpartiets ståsted må alle begrepene med. Norsk asylpolitikk skal være human, rettferdig, men også streng. Individer som søker asyl og opphold i Norge, skal ha trygghet for at vi setter menneskeverd i fokus og at rettssikkerheten ivaretas. Men det er også slik at ikke alle som søker asyl, skal få opphold i Norge. De som ikke har rett til opphold, må returneres. Derfor må strengheten ivaretas gjennom at asylsøkere uten rett blir returnert raskt. Human, rettferdig og streng er Senterpartiets forutsetninger for de innvandringspolitiske løsningene vi i løpet av våren skal nedfelle i vedtaks form fra Stortinget. I en slik helhetlig tilnærming er det ikke plass til stigmatiserende utsagn som at flyktningene blir båret på gullstol inn i landet, eller at norsk asylpolitikk lider under et godhetstyranni. Kapittel to i dokumentet omhandler barn på flukt. Enslige, mindreårige asylsøkere har blitt en stadig større andel av dem som kommer. Det er en særlig sårbar gruppe. Jeg er derfor glad for at denne gruppen blir så grundig drøftet. Et forsvarlig opplegg for disse og en rask bosetting er viktig. Men kommunene vegrer seg for å ta ansvar for bosetting, ikke minst etter at finansieringen til barnevernstiltak for disse har blitt vesentlig svekket. Derfor vil jeg understreke behovet for en rask oppfølging av særlig punkt fem under kapittel tre om Barn på flukt. Fullfinansiering av denne ordningen er en forutsetning for god integrering.
Heidi Greni (Senterpartiet), 2016-01-12:
Takk til interpellanten for å ha reist et viktig tema til debatt her i stortingssalen. Offentlighet og åpenhet er helt grunnleggende i et demokrati. Stortinget må derfor i all sin lovgivning vurdere om en sikrer dette grunnleggende prinsippet godt nok. Lokaldemokratiet i Norge har betydelige utfordringer når det gjelder åpenhet, uavhengig av styreform. Offentlighetsloven fra 2009 skulle rette på dette og sikre bedre dokumentinnsyn i kommunene. Vi må våge å stille oss spørsmålet om loven går langt nok. En innbyggers mulighet til å sikres innsyn, lokalmedienes mulighet til å overvåke er en kontrollmekanisme som er uvurderlig. Hvis vi ser tilbake til valgkampen i fjor, var det stort fokus på at Oslo kommune nektet innsyn rundt enkelte forhold knyttet til helse- og omsorgstjenesten. Slike situasjoner er uheldig og er kun egnet til å svekke tilliten til det offentlige. Men for å sikre åpenhet i offentlig sektor er vi også avhengig av at ansatte våger å stå fram og varsle og orientere oss om hvordan situasjonen faktisk er, og at de våger å påpeke kritikkverdige forhold. Jeg må si jeg er noe overrasket over det store engasjementet enkelte utviser i salen i dag, sett i lys av at vi bare skal gå et drøyt halvår tilbake i tid, juni 2015, for å se at det ble fattet vedtak som kraftig svekket åpenhet, innsyn og medienes mulighet til å gjøre jobben sin. Da vedtok et flertall i denne salen at kommuner med parlamentarisk styreform skulle få utvidet mulighet til å unnta saksforberedende notater til byråd fra offentlighet. Hva sier det at man i 2015 faktisk kommer med forslag i denne salen som i realiteten innskrenker offentlighetsloven? Det viser nok at det trengs mer enn interpellasjonsdebatter i framtiden. En debatt om offentlighetsloven må ikke bare bli en debatt med fine ord, men den må også ha noen realiteter i seg. Det betyr at man i framtiden bør diskutere realiteter og svakheter ved dagens praktisering av offentlighetsloven. Vi må få på bordet nedsidene av loven og komme med konkrete forslag til hvordan vi kan åpne opp den kommunale forvaltningen mer. En start ville åpenbart vært å reversere det vedtaket Stortinget gjorde før sommeren 2015. Det ville vært en god start. Jeg imøteser at vi i Stortinget jevnlig kan ha disse debattene.
Mudassar Kapur (Høyre), 2016-01-12:
Nå er det jo stor enighet i denne salen om veien videre for integrering, men jeg vil si én ting på generelt grunnlag, for det kan virke sånn noen ganger når man hører enkelte av mine rød-grønne medrepresentanter, som at integreringsutfordringen først har oppstått nå. Jeg må minne om at i alle de årene den forrige regjeringen hadde ansvaret, var det faktisk sånn at integreringsarbeidet bare tuslet og gikk, uten at man tok mange av de nødvendige grepene som man tar nå, og som vår regjering har gått i bresjen for. Vi vet at introduksjonsordningen, som ble innført av daværende kommunalminister Erna Solberg, også bare har tuslet og gått i årene under de rød-grønne – uten nødvendig fornyelse, uten at man har tatt inn over seg hva det betyr at bare fire av ti kommer ut i jobb eller utdanning etter introduksjonskurs. Så tiden var moden for fornyelse, men det er ingen tvil om at den situasjonen vi står i nå, har aktualisert dette mer enn noen gang. Derfor er jeg også veldig glad for at Stortinget har funnet sammen i et stort flertall, og jeg merker meg at selv de to partiene som av diverse årsaker har valgt å stå utenfor forlikene, varsler at de kommer til å stemme for det meste. Dermed er det et så å si enstemmig storting som står bak dette. Jeg vil også si at vi som politikere må ha følgende inngang til dette, for dette er ikke et stykke enkelt arbeid, og jeg synes statsråden sa det veldig fint – dette blir ingen «quick fix». Jeg tror at vi må igjennom ganske tøffe tak. Det betyr tøffe valg i innstrammingsdelen, det betyr tøffe krav når vi skal integrere, men som politiker må jeg ha en grunnleggende tro på at de beste historiene når det gjelder integrering, fortsatt ligger foran oss. Jeg tror ikke at jeg, f.eks., tilhører den siste generasjonen med minoritetsbakgrunn som fikk en fair og god sjanse til å bli integrert i Norge. De beste historiene ligger foran oss, og for å få til det vedtar vi en del viktige ting i dag. Det er særlig tre pilarer vi må se nærmere på, som ligger i dokumentet, og som vi må adressere raskt i integreringsmeldingen også. Det er for det første at integreringen må starte tidligere, gjerne allerede i mottak, for det andre at vi må ha en bosettingsmodell som får folk raskere ut i kommunene, slik at de kan starte livet sitt mye raskere enn det de gjør i dag, og for det tredje at vi må ha en fullstendig gjennomgang av dagens introduksjonsordning, slik at resultatene blir bedre og forskjellene mellom kommunene utjevnet når det gjelder kvalitet.
Hans Fredrik Grøvan (Kristelig Folkeparti), 2016-01-12:
Jeg er veldig glad for at statsråden gir uttrykk for at dette er en viktig sak, som han ønsker å følge opp når tilrådingene kommer fra Luftfartstilsynet, og at han var tidlig ute og ba dem om å gjøre en jobb etter hendelsen i august i fjor. I dag inviterer Stortinget til å vedta et forslag som går på at Norge skal ta en lederrolle internasjonalt i arbeidet med å sikre nulltoleranse for alkoholmisbruk i luftfarten. Da har jeg lyst til å spørre om følgende: På hvilke måter ser statsråden for seg at Norge kan ta en sånn posisjon i fortsettelsen?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Som jeg var inne på i mitt innlegg i sted, kom flere organisasjoner med bekymringer om transportkomiteen i forbindelse med høringene om statsbudsjettet for 2016. Bekymringen gjaldt muligheten for å nå målet om et universelt utformet transportsystem i 2025. Jeg har derfor et ganske enkelt spørsmål til statsråden: Hvilke konkrete grep vil statsråden ta for å nå målet om et universelt utformet transportsystem i 2025?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Mener statsråden at målet om et universelt utformet transportsystem i 2025 er innenfor rekkevidde, og kan man eventuelt nå det målet tidligere enn 2025?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
For å stille spørsmålet på en litt annen måte: Vil statsråden videreføre denne målsettingen i sitt forslag til ny nasjonal transportplan?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Jeg vil starte med å takke Kristelig Folkeparti og forslagsstillerne med et svært godt og viktig representantforslag. I desember gikk 2015 mot å bli det første året da ingen barn under ti år ble drept i trafikken. Men 15. desember gikk det galt i Vaksdal i Hordaland. En seksåring på vei hjem fra juleavslutning skled på isen, falt ned en trapp og havnet under en trailer som kom kjørende forbi, og omkom dessverre. Selv om antall drepte i trafikken heldigvis går ned, er det en betydelig politisk oppgave både å forbedre og forsterke innsatsen med å øke trafikksikkerheten for alle trafikantgrupper, spesielt for barn og unge. Det er svært alvorlig og trist at ulykker med myke trafikanter øker. Dette krever konkret handling og en bevissthet i all planlegging som foregår på alle nivåer, også i et av transportfeltets viktigste dokumenter: Nasjonal transportplan. Det er Stortingets oppgave å bidra til å sikre barnas behov i transporthverdagen, enten det er snakk om trygg skolevei, sikre soner, sikker transport, sikre holdeplasser eller formålsrettet trafikkopplæring. Barn og unge er ikke rettighetshavere i formell forstand. De blir ikke varslet som grunneiere eller naboer, og de har ikke formelle muligheter til å ta opp sine krav i transportplanleggingen. De har heller ingen økonomiske ressurser, og jo yngre barna er, desto mer avhengige er de av at voksne ivaretar deres behov. Hensynet til barn og unges oppvekstvilkår og utformingen av samfunnet og transportsystemene er grunnleggende, og dette slås også fast som et svært tungtveiende hensyn i FNs barnekonvensjon artikkel 3. Derfor mener Arbeiderpartiet det er riktig at det rettes spesiell oppmerksomhet mot nettopp gruppen barn og unge i arbeidet med ny nasjonal transportplan, og at en egen barnas transportplan legges inn som en integrert del av Nasjonal transportplan. Hvordan det er der barn vokser opp, er avgjørende for deres mulighet for en trygg oppvekst, motorisk utvikling og god helse. Det er en sammenheng mellom transport-, areal- og trafikksikkerhetspolitikk, og denne integrasjonen må finne sted på både lokalt, regionalt og nasjonalt nivå. For eksempel stilles det allerede tydelige krav i plan- og bygningsloven om å styrke hensynet til barn og unge i den generelle planleggingen og i det enkelte byggetiltak. Da er det også naturlig at dette følges opp i arbeidet med Nasjonal transportplan uten at et slikt tiltak går på bekostning av alt det andre gode arbeidet som gjøres for denne gruppen, som f.eks. nasjonal trafikksikkerhetsplan. Transportsystem og infrastruktur må ivareta hensynet til barn og unge på en god måte. Derfor mener Arbeiderpartiet, som også resten av komiteen, at barnas behov må veie tungt når framtidens transportsystem skal utformes. Samfunnet må i enda større grad enn i dag se trafikkutfordringene med barnas øyne. Arbeiderpartiet er derfor stolt av å være med på og også støtte forslagene i saken.
Nils Aage Jegstad (Høyre), 2016-01-12:
Det siste innlegget fikk meg til å ta ordet for å sette ting litt i perspektiv. Dette er en sak som dreier seg om et direktiv fra EU som gjelder en bestemt transportform – de lange transportene. Men vi må ikke glemme at hovedansvaret for kollektivtransporten i dette landet ligger i fylkene. Det er de som frakter mesteparten av passasjerene. Når det gjelder å legge til rette for funksjonshemmede og legge til rette for transport slik at alle kan bruke den, er det et stort ansvar som fylkene har. Statens rolle i dette er egentlig å sørge for at rammebetingelsene er til stede, og det er gjort gjennom en lang rekke tiltak. De senere årene er det blitt bevilget penger til universell utforming. Jeg tror fylkene gjennom sine anbudsrunder når det gjelder busser, som er den store transportøren i dette landet, har lagt spesielt vekt på at de som får anbudene, har transportmidler som er spesielt tilrettelagt også for funksjonshemmede. Når det gjelder det kravet som vi påpekte i høst, gjaldt det å se dette i sammenheng – de lange transporter med de lokale transportene som fylkene først og fremst har ansvaret for. Det har med betjening på de store kollektivterminalene å gjøre. Det er et oppdrag som regjeringen har fått, og som statsråden sikkert vil svare på. Men poenget er at dette skulle rapporteres tilbake til Stortinget på en egnet måte. Så er spørsmålet om dette var den egnede måten å gjøre det på, eller om det er andre måter å melde tilbake til Stortinget om hva man egentlig har gjennomført i denne typen sak. Statsråden vil sikkert svare på det som nå har kommet. Jeg vil nok en gang understreke at det ligger et spørsmål her om hva som er fylkets ansvar, og hva som er statens ansvar. Jeg tror ikke man må overdimensjonere denne saken, som egentlig gjelder en liten del av transporten, og at den blir lagt til grunn for den tilstanden vi har i kollektivtransporten generelt sett i Norge. Jeg tror både NSB og de ulike lokale transportselskapene – Ruter, som jeg kjenner godt til, som har 60 pst. av landets kollektivtransport – tilrettelegger for dette hele tiden. Dette gjelder et EU-direktiv og derfor hadde vi vel egentlig ikke tenkt å ta dette som noen stor debatt, for dette er en oppfølging av et tidligere vedtak vi allerede har fattet. Det må settes i det perspektivet først og fremst.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
De målene som er satt, står vi bak, og vi jobber for å innfri dem. Det handler om bevilgninger, det handler om å sørge for at vi jobber godt med organisasjonene for å definere prioriteringsrekkefølgen, og det handler om å jobbe tett med f.eks. Jernbaneverket og Vegdirektoratet for å sørge for at det er et fokusområde også for dem. Jeg er veldig opptatt av at vi, når vi gjennomfører disse tiltakene, også skal se om vi kan gjøre ting på en smartere måte, om vi kan organisere ting annerledes for å få mer igjen for pengene og utfordre systemet på den måten. Jeg opplever at jeg får veldig god respons – både fra de funksjonshemmedes organisasjoner og fra de statlige etatene som skal gjøre den fysiske jobben sammen med fylkene – på det at vi ser på mulighetene, ser på prioriteringsrekkefølgen, slik at vi rett og slett når målene raskest mulig og til en lavest mulig kostnad.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
Jeg har ikke lyst til å spekulere i om vi om ti år vil nå en målsetting. Vi har i mange saker som Stortinget har håndtert under tidligere regjeringer, vært veldig opptatt av en dato i stedet for å bruke tiden på faktisk å gjennomføre tiltakene. Jeg er opptatt av at vi nå bruker tiden på tiltakene, og det vil være naturlig at vi, når vi behandler f.eks. Nasjonal transportplan, tar en evaluering av hvor vi står, og hva vi må gjøre videre for at de målsettingene som på en måte er vedtatt på tvers av Nasjonal transportplan, blir innfridd på en best mulig måte. Men det er ingen tvil med de bevilgningene og den tilnærmingen vi har, om at dette er et av de områdene vi jobber hardt med, og som skal ivaretas. Vi har ingen grunn til å tro at vi ikke skal nå målsettingene på det nåværende tidspunkt.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
Jeg tror, som jeg også sa i innlegget mitt, at vi alle deler ønsket om hva vi skal få til. Det å få flere til å reise kollektivt er også en viktig del av det å gi et mobilt samfunn til alle som et alternativ. Det handler om frekvens og omfang av kollektivtransporten og om universell tilgjengelighet, at folk faktisk kan bruke det selv om de har funksjonshemninger. Jeg mener at vi kan nå de målene, absolutt, det har jeg jo akkurat sagt. Hva vi kommer til å skrive inn i Nasjonal transportplan, kommer Stortinget til å få vite når vi legger den fram. Det er ingen grunn til nå å tro at vi kommer til å begynne å endre på slike overordnede målsettinger.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
Jeg kan ikke nå gi en dato eller en måned for det, for jeg må først se når Luftfartstilsynet og EASA kommer med sine anbefalinger, sånn at vi har noe å bearbeide og presentere for Stortinget. Men jeg skal love at når de tingene ligger på mitt bord, skal jeg ikke være sen med å snu meg rundt og se hva vi kan gjøre med det. Hva er egnet måte? Det kan være at vi kommer med det som en del av f.eks. statsbudsjettsproposisjonen eller revidert. Det kan hende vi kommer med det som en egen sak. Det kan hende vi kommer med det i forbindelse med en annen sak. Det er det som gjør at Stortinget raskest mulig kan behandle det.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
En av de måtene er at man kan la Luftfartstilsynet ha spesielt oppmerksomhet på det når de jobber med sine søstertilsyn i andre land og jobber opp mot EU-systemet. En annen måte er at vi fra politisk side tar dette opp når vi møter våre kolleger i andre land, enkeltvis eller i EU-fora, nettopp for å diskutere temaet. Om få uker skal både jeg og min statssekretær på dette området til Amsterdam for å diskutere det på en luftfartskonferanse. Vi håper også å få til et møte med Nederlands regjering for å diskutere samferdselsspørsmål generelt, og dette vil være et av de temaene jeg da kan ta opp med statsråden der nede.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Avdekning av bruk av rusmidler i luftfarten er særdeles viktig, og alle forstår at det kan få store konsekvenser om man ikke klarer å avdekke dette. Arbeidet med nulltoleranse for alkoholmisbruk og misbruk av andre rusmidler i luftfarten kan ikke tas for gitt. Dette ble vi sterkt minnet på ved hendelsen i august i fjor, hvor fire av fem besetningsmedlemmer hos Air Baltic var beruset. Luftfartstilsynet sier at det kan være grunn til å anta at rusmiddelbruk blant besetningsmedlemmer utgjør en viss sikkerhetsrisiko i Norge. Luftfartstilsynet viser til at en i utgangspunktet veldig sjelden opplever luftfartsulykker og andre luftfartshendelser i Norge hvor det avdekkes misbruk av alkohol eller andre rusmidler. Men historiske data viser likevel at det på verdensbasis forekommer en ulykke med passasjerfly hvert andre til hvert tredje år som kan relateres til påvirkning av alkohol eller medikamenter. Luftfartstilsynet kjenner ikke til at det foreligger undersøkelser eller statistikk om rusmiddelmisbruk i tjeneste blant flyvere i norske luftfartsselskaper. Det er viktig at vi ikke lager særnorske regler, men jobber for å få internasjonale og/eller europeiske retningslinjer. EU jobber nå med felleseuropeiske regler, og det er viktig at vi er en aktiv pådriver for å få på plass dette i tett samarbeid med våre nordiske kollegaer. Arbeiderpartiet er med på flertallsvedtakene. Vi har i tillegg støttet Kristelig Folkepartis forslag om å vurdere regelendringer som sikrer at promillekontroller av piloter og kabinpersonell implementeres i rutinene, og vi registrerer at dette er et tiltak som Luftfartstilsynet vurderer. Men Arbeiderpartiet mener at dette ikke betyr kontroll av alle før flyvning. Vi vil derfor ikke være med på krav om alkolås i fly eller obligatorisk testing av alle på nåværende tidspunkt. Det er viktig at vi ikke bidrar til å mistenkeliggjøre en hel yrkesgruppe, som er avhengig av tillit hos det reisende publikum. Men samtidig må det være gode rutiner for kontroll, slik at man kan avdekke avvik, og det er selvsagt vesentlig at man opprettholder stor oppmerksomhet på holdningsarbeid og rapporteringsplikten som crewet har. Det er også viktig at man ser på utfordringene med andre rusmidler enn alkohol – jeg er enig i det som ble sagt av forrige taler. Her må man heller ikke glemme fokus på, som også ble nevnt, utmattethet, eller «fatigue», og jeg er glad for at Luftfartstilsynet også framhever dette ifølge det svarbrevet vi fikk fra statsråden. Her er det i dag et felleseuropeisk regelverk som har arbeidstidsregler som tillater piloter å arbeide opptil 15 timer bak spakene uten pause, noe som også kan skape uønskede hendelser og true flysikkerheten. Det er derfor viktig å fokusere på bransjens regelverk, utilsiktede smutthull som er der i dag, og manglende tilsyn, slik at man også i framtida kan ha en luftfart preget av høy sikkerhet og ikke minst være sikker på at man har nulltoleranse for rusmisbruk i luftfarten.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Ja.
Kjell-Idar Juvik (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Jeg registrerer at vi er veldig enig om at dette er en viktig sak. Det er det selvfølgelig, for alle forstår konsekvensene hvis man skulle være uheldig og noe skjedde. Jeg er også fornøyd med at det er tatt tak i dette, og at det jobbes med det, men jeg har et spørsmål i forbindelse med den jobben som gjøres nå. Denne hendelsen skjedde tidlig i høst, og ministeren sa at det ble tatt tak i det med en gang, og at man ville komme til Stortinget – uten at han sa på hvilken måte. Det er for så vidt to spørsmål i dette: Når kan Stortinget forvente at man vil begynne å konkludere på tiltak, og på hvilken måte vil han eventuelt inkludere Stortinget?
Torill Eidsheim (Høyre), 2016-01-12:
Det skal vere trygt å fly i Noreg, og norsk luftfart er prega av høg sikkerheit, med strenge rutinar som skal sikre tryggleiken til passasjerane. Å avdekkje og forhindre rusmiddelbruk i transportsektoren er eitt av områda der det er viktig med gode rutinar for kontroll. Difor er det allereie sett i gang eit arbeid i Luftfartstilsynet for å vurdere korleis ei ordning med obligatorisk rusmiddeltesting av besetningsmedlemer på fly kan innrettast best mogleg. I Noreg har det svært sjeldan blitt avdekt ulykker som resultat av misbruk av rusmiddel i luftfarten, men til liks med transportsektoren elles, er vi i Høgre opptekne av at det òg for luftfarten blir innført gode regulerings- og kontrollgrep som er målretta. Difor er vi glade for at regjeringa allereie jobbar med kva kontrollgrep som vil vera føremålstenlege for å hindre rusmiddelbruk. I dette arbeidet er det viktig at ein ikkje snevrar det inn til berre å gjelde enkelte rusmiddel. Dette Dokument 8-forslaget frå Kristeleg Folkeparti bidreg til å reise ein viktig debatt, men dersom vi skulle følgje oppfordringa med eit forslag til vedtak, slik som det her ligg føre frå Kristeleg Folkeparti og Arbeidarpartiet, ville det medføre ei lovendring med fokus på berre promille og alkohol på dette tidspunktet. Etter vårt syn er det no viktigare å oppfordre til at flyselskapa og dei som jobbar med sikkerheit ved flyplassane, arbeider for å finne gode kontrollrutinar mens vi ventar på at Luftfartstilsynet kjem med si utgreiing. Dette vil ikkje krevje ei særeigen lovendring no – berre knytt til promille. I tillegg vil eg peike på at det er viktig at ein frå norsk side jobbar godt på europeisk nivå, sånn at vi får på plass gode felleseuropeiske reglar for rusmiddeltesting av pilotar og kabinpersonell.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-01-12:
Jeg vil starte med å gi ros til Kristelig Folkeparti, som har løftet denne saken, noe som gjør at vi får debatt om dette i dag. Sikkerhet også i luftfarten er utrolig viktig. Det er viktig at folk føler seg trygge. Kjøring i ruspåvirket tilstand er ikke akseptabelt, enten vi snakker om luft, land eller sjø. Det må være et sikkerhetsnivå på plass som gjør at vi kan føle oss sikre på at både piloter og kabinpersonale ikke er ruspåvirket. Så kan man se at endringer i regelverk for internasjonal luftfart kan være krevende å få på plass, men jeg synes at Norge skal sette seg i førersetet for å sikre at vi får til slike endringer. Jeg synes det er veldig positivt at komiteen har funnet sammen i en stor enighet om prosessen videre. Det er en god ting. Så er jeg veldig enig med saksordføreren, som peker på at det er en rekke andre forhold som kan være viktige for sikkerheten i luftfarten, både andre typer rusmidler enn alkohol, at piloter og kabinpersonale er trøtte, og andre ting som kan gjøre at man påvirkes av livet i sin helhet når man skal transportere folk. Det er en viktig presisering. Det er viktig at vi også ser på dette videre. Når det er sagt, synes jeg at det har vært en god behandling i komiteen, og at det er rett at vi gjør de grepene som er lagt fram her. Senterpartiet kommer til å støtte mindretallsforslaget, for vi mener at også det er et viktig trinn i prosessen. Jeg minner om at forslaget ble endret slik at man sier at man «ber regjeringen vurdere regelendringer». Jeg tror det er viktig at man fra regjeringens side får mulighet til å se på hva det kan være, hvordan man kan gjøre det, og at Stortinget får det tilbake på et senere tidspunkt, der man kan få satt det inn i en helhet.
Janne Sjelmo Nordås (Senterpartiet), 2016-01-12:
Senterpartiet er enig med forslagsstillerne i at barn og unge må en ha en særlig fokusering i transportplanleggingen. Vi har ingen å miste, og vi må planlegge for sikkerhet. Andre momenter som også er viktige, er at vi sikrer barn og unge en trygg oppvekst, god motorisk utvikling og god helse. Altfor mange blir transportert til skolen i stedet for å kunne gå trygt til skolen. Vi trenger den lille mosjonsturen det er å gå til og fra vårt arbeidssted, enten vi er unge eller gamle. Jeg skulle også ønske at vi etter hvert hadde klart å se transport i et livsløpsperspektiv. Det er mange som er ute i trafikken, både som kjørende og som gående – i ulike livsfaser. Det er viktig at vi tenker sikkerhet for alle mennesker uansett alder, uansett funksjonshemning – for å nevne noe. Nasjonal transportplan er det dokumentet der helheten blir synliggjort. Derfor er det viktig at trafikantgruppen barn og unge legges inn som et eget kapittel. Det skal selvfølgelig ikke komme i stedet for noe, men som et tillegg til og en forsterking av det arbeidet som gjøres for barn og unge på mange områder. Jeg har lyst til å takke både forslagsstillerne for at de fremmet forslaget, og komiteen for at vi sammen har jobbet oss fram til en felles innstilling, der ikke minst saksordføreren fortjener en skikkelig takk for å ha jobbet godt for å sy sammen det vi skal vedta i dag, til noe som alle står bak.
Morten Stordalen (Fremskrittspartiet), 2016-01-12:
I dag behandler vi et representantforslag hvor det foreslås å utarbeide en egen barnas transportplan. La meg starte med å takke komiteen for et godt samarbeid i denne saken. Det er i all hovedsak en samlet komité som stiller seg positiv til hovedlinjene i forslaget. Komiteen mener barnas behov skal veie tungt ved utforming av framtidens transportløsninger, og at representantene i dette forslaget framhever viktige hensyn i transportpolitikken. Hensynet til barn og unge er viktig i samfunnsplanleggingen, og det er særlige grunner som gjør at rammebetingelser for barn i transportsystemet bør ha en særskilt omtale i utforming av transportpolitikken i framtiden. Komiteen støtter derfor forslagsstillernes synspunkter hva gjelder barnas behov i transporthverdagen, som trygg skolevei og sikre soner, sikker transport, sikre holdeplasser osv. Vi vet at det har vært fokusert på trafikksikkerhet mange steder, noe som har gitt positive resultater ved at ulykkestallene går ned. Komiteen vil derfor framheve det gode arbeidet som er gjort for å redusere antallet trafikkulykker. I 1970 var andelen trafikkdrepte i aldersgruppen 0–15 år hele 8 pst. I 2010 var andelen redusert til 3 pst. Denne gode utviklingen med færre trafikkdrepte barn og unge fortsetter, men det å miste noen i en trafikkulykke er fryktelig vondt, og vi må som samfunn gjøre det vi kan for å forhindre at det skjer med våre barn. Derfor støtter komiteen forslagsstillernes intensjon om å samle omtalen av løsninger som gagner trafikantgruppen barn og unge, med en egen overbygning i transportplanen, og fremmer på denne bakgrunn følgende forslag: «Stortinget ber regjeringen i forbindelse med utarbeidelse av Nasjonal transportplan om å samle omtalen av løsninger for trafikantgruppen barn og unge i et eget kapittel i form av en egen Barnas transportplan for å styrke helheten i Nasjonal transportplan.» Komiteen mener nasjonale myndigheter bør stille strenge krav til seg selv i arbeidet med Nasjonal transportplan. Det er derfor naturlig at det i planen integreres at barn og unge skal kunne ferdes så trygt som mulig på sin skolevei osv. Komiteen mener det løftes fram en rekke tiltak i forslaget som vil være viktige inn i arbeidet med Barnas transportplan. Dette gjelder temaer som trygg skolevei, sikre soner rundt skolene, sikker transport, sikre holdeplasser og ikke minst at forebyggingsaspektet blir godt ivaretatt. Det er viktig at arbeidet med denne transportplanen ikke går på bekostning av alt annet godt arbeid som gjøres på transportfeltet. Som sagt: Det er en samlet komité i denne saken, unntatt når det gjelder forslaget som er omtalt på side 2 i innstillingen, om å merke busser som kjører skoletransport, med egne skilter. Her har det ved en inkurie sneket seg inn en feil i saksframstillingen. Det medfører ikke riktighet at Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Venstre støtter dette. Der skal det kun stå Kristelig Folkeparti. Med det anbefaler jeg komiteens tilråding i saken.
Helge Orten (Høyre), 2016-01-12:
Jeg vil også takke forslagsstillerne for å sette fokus på et viktig tema. Barn og unge representerer framtida vår, og vi må ha som utgangspunkt at de skal kunne ferdes trygt i trafikken. Vi har ingen å miste. Nasjonal transportplan er et helhetlig dokument som omfatter alle transportformene og -løsningene, og må ta hensyn til reisende i alle livsfaser og med forskjellige behov. Derfor er det viktig at Nasjonal transportplan er et integrert dokument som setter dette i sammenheng og har et overordnet perspektiv. Likevel vil vi støtte forslagsstillerne i at det er viktig å løfte fram gruppa barn og unge, og at dette får en spesiell oppmerksomhet når ny nasjonal transportplan skal utformes – ikke for at det skal fortrenge andre gode tiltak for andre grupper, men for å skape en sterkere oppmerksomhet rundt hvordan vi kan tilrettelegge transportsystemet for barn og unge. I denne sammenheng er det ofte tiltak for økt trafikksikkerhet, trygg skolevei og trafikantopplæring som står i fokus. Dette er tiltak som uansett er en viktig del av Nasjonal transportplan. Ved å samle omtalen av løsninger for trafikantgruppa barn og unge i et eget kapittel vil disse tiltakene få økt oppmerksomhet, og det vil være enklere å få oversikt over den samlede virkemiddelbruken overfor denne gruppa av trafikanter. Spesielt barn, men også unge, er særlig sårbare i trafikken. For barn er det et nytt miljø som de ikke er trygge på, og det krever at transportsystemet tar særlige hensyn til disse trafikantene. Samtidig er det verdt å merke seg at både fylkeskommunene og kommunene har et betydelig ansvar for tiltak rettet mot barn og unge. Ikke alle disse tiltakene vil være omtalt i Nasjonal transportplan, og slik sett vil ikke et eget kapittel – en egen barnas transportplan – i Nasjonal transportplan gi en komplett oversikt. For eksempel er kommunenes arealplanlegging et viktig virkemiddel for å sikre barn og unge en trygg skolevei. Det har betydning hvor skolen blir plassert og hvordan boligområder blir utformet gjennom de lokale reguleringsprosessene. Et annet viktig område er kollektivtrafikken, som er et fylkeskommunalt ansvar. Et godt utbygd kollektivnett, og gode løsninger for gående og syklende, kan gi mange barn en tryggere skolevei og et godt tilbud for ferdsel i fritida. I forbindelse med etablering av bymiljøavtaler og belønningsordninger for kollektiv og sykkel vil dette få sin rettmessige plass i Nasjonal transportplan. Kollektivløsninger i øvrige deler av landet og i de mindre byene vil ikke være berørt på samme måte. Dette er et par eksempler på viktige tiltak som vil ligge utenfor Nasjonal transportplan, og som slik sett ikke blir en del av et eget kapittel om barn og unge. Det er viktig å merke seg at en egen omtale ikke gir en fullstendig oversikt over tiltak for barn og unge, men er en samling av de tiltakene som framgår av Nasjonal transportplan. Vi støtter forslaget til vedtak slik det framkom i komiteens enstemmige innstilling, og håper det vil gi økt oppmerksomhet om tiltak og løsninger for barn og unge.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Eg takkar for svaret frå statsråden. Eg er nok litt usikker på om me legg den same betydinga i kva det vil seie å ha ein bevisst distriktspolitikk, og eg synest kanskje det var litt lite erkjenning av kva slags utfordringar vi står overfor i dei delane av landet som opplever reelt for sterk grad av sentralisering. Men det kan me jo kome meir tilbake til i debatten. Eg er einig med statsråden i at me ikkje skal tvihalde på gamle strukturar frå 1950-talet, og i Arbeidarpartiet er me konstruktive slik sett. Eg har m.a. vore med i politireformforliket, der alle partia på Stortinget var einige om at me måtte ha færre politidistrikt, f.eks. Men sjølv om dei statlege retningslinene seier at ein f.eks. alltid skal vurdere nullalternativet, så opplever ein ikkje alltid at det blir gjort. Som eit eksempel, og no blir det kanskje eit litt slitsamt eksempel, men seinast då vi vurderte tingrettsstrukturen i haust, såg ein jo at det var altfor dårlege prosessar, tynne kartleggingar, så å seie «frå-kvarandre-kartleggingar», og vurderingar som ikkje stod i stil til kva ein eigentleg skal gjere. Litt av poenget mitt er, og det kan godt vere ei sjølverkjenning frå Arbeiderpartiet, at me må bli betre til å basere forslag til endringar på dokumentert kunnskap og gode utgreiingar, for ofte er det nok den einskilde sin iver etter å flytte på ting som blir litt for sterk. Så ser me kanskje òg litt ulikt på kva som er desentralisering. Det er veldig bra at mykje hamnar utanfor Oslo – elles hadde det ikkje vore så mykje att av landet. Men det er klart at Trondheim og Bergen er òg ganske store byar, og eg har ei bekymring for at i dei ulike regionane i landet blir det eitt sentrum som trekkjer til seg alt – at me blir for dårlege til å spreie det ut i regionane og fylka. Det blei snakka litt om kulturminnevern, og der har eg òg eit eksempel. Når det gjeld kulturpolitikken, er det bekymringsfullt at meir og meir av kulturpolitikken hamnar i Kulturrådet fordi Kulturrådet er i Oslo. Og me som ikkje er herifrå, veit at ting sett herifrå ikkje alltid kjem heile landet til gode. Eg vil stresse at me frå alle parti må bli flinkare og betre til å peike på at ting må ut. Men alt er ikkje svart, og det er mykje som framleis blir desentralisert. Eg berre håpar og ønskjer at me kan bli endå betre til å sjå det heilskaplege biletet, og kva slags konsekvensar det f.eks. får for eit fylke som Telemark – heilt tilfeldig valt – som kan miste mange statlege arbeidsplassar samtidig som ein mistar mykje innanfor næringsliv. Det gjer noko med attraksjonskrafta til ein region, og det må me ha høg politisk bevisstheit på.
Lene Vågslid (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Tusen takk for ein god debatt. Eg er veldig einig i det statsråden seier om at det er viktig med eit samspel mellom stat, regionar og kommunar. Men det er viktig med eit samspel internt i regjeringa òg. Statsråd Sanner synest eg hadde ei veldig positiv tilnærming til debatten, men det er ikkje bestandig eg synest justisministeren har det – eller helseministeren for den sakas skuld. Her er eg litt ved kjernen av problemstillinga mi: at òg me i Arbeidarpartiet, når me er med og behandlar andre saker og samarbeider og kritiserer regjeringa, må sjå ting i ein samanheng. For Telemark er det ikkje spesielt populært at politimeisteren ikkje skal vere der lenger, men slik blir det. Men når ein får eit større politidistrikt, ein mistar lokalsjukehus, fengselsplassar blir lagde ned og lista går vidare, så gjer det noko med ein region, og det er samanhengen der me må sjå på, vere litt sjølvransakande alle saman, at når me skal gjere store endringar, så må me sjå dei i ein samanheng, for det har for enkelte regionar i Noreg ein tendens til å slå litt verre ut enn for andre. Eg òg ser fram til den stortingsmeldinga som er varsla, men me kan ikkje vente på ho. Me må jobbe med saka no, i det samspelet som statsråd Jan Tore Sanner har med fylkesordførarane, og som me har med kommunane. Representanten Ropstad viser òg til byråkrativeksten, og det er på ein måte eit lite paradoks. Me har tidlegare høyrt m.a. frå Jan Tore Sanner at det hemmar oppgåveløysinga, og me er vel alle for å redusere byråkratiet, men dersom ein i så fall må utvide noko av det, kvifor må alt hamne i Oslo. Så er eg einig med representanten Greni i at ein må satse meir på dei områda som slit med vekstkrafta, og det føler eg blir gjort i for liten grad. Noko må ein sentralisere. Enkelte tenester ser ein at kan bli betre dersom ein samlar dei i større einingar, men slik er det ikkje med alle, og difor lurar eg på kva statsråden legg i ein robust arbeidsmarknad, og kva statsråden meiner er dei viktigaste suksessfaktorane for ei betre spreiing av arbeidsplassar, for eg håpar han er einig med meg i at me kan bli betre enn det me er i dag, sjølv om ein kan vise til tal i høve til at det blir flytta ut ein del arbeidsplassar. Det siste er om statsråden er einig med meg i at ein bør satse meir på eksisterande fagmiljø ute, og at me saman forsøkjer å unngå å byggje vidare ut direktorata i Oslo.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-01-12:
Jeg forstår den uroen som mange føler, særlig når man får en kombinasjon av at arbeidsplasser både i offentlig og privat sektor flytter. Men spørsmålet er litt hvordan vi tar tak i dette. Jeg kommer nå rett fra et møte med alle landets fylkesordførere. Min klare melding til dem er at nå kan vi sammen utvikle et sterkt regionalt nivå som kan bidra til desentralisering og til god regional utvikling i alle deler av landet. Man kan velge å se på det slik at enten må vi nå holde fast ved det vi har, eller så kan man si at nå tar vi et lederansvar i vår region. Så utvikler vi den, gjør den attraktiv for etablering av private arbeidsplasser, gjør den attraktiv for lokalisering av statlige arbeidsplasser – jeg tror på det siste. Jeg har stor tro på at vi skal klare å ta vare på den sterke verdien i Norge, nemlig at vi har et land hvor det bor folk på små og store steder over hele landet. Men vi oppnår ikke det ved bare å sitte og tviholde på at alt skal være som det var – jeg oppfatter heller ikke interpellanten dit. Jeg tror noe av det grunnleggende, særlig i distriktspolitikken, må være at naturressursene ligger i distriktene. Det er et fantastisk utgangspunkt, for med naturressursene, med verdiskapingen vi får til, skapes det arbeidsplasser og bosetting. Det må være det grunnleggende. Så er jeg helt enig i at statlige arbeidsplasser og kompetansearbeidsplasser bidrar til å styrke arbeidsmarkedene, og det bidrar til et mer mangfoldig næringsliv. Dette er selvsagt ikke svart-hvitt, men det er allikevel en realitet at i løpet av de to første årene har vi klart å flytte eller etablere flere statlige arbeidsplasser enn det man klarte i hele den forrige fireårsperioden. Det er over 300 nå, mot kun 200 i forrige fireårsperiode. Så kan man si at det er heller ikke nok, men det er allikevel en retning, og det er en konsekvens bl.a. av etableringen av de nye retningslinjene, som bidrar til – og det tror jeg er viktig – en klar bevissthet om hvordan vi skal håndtere etablering av statlige arbeidsplasser. Men her må vi sørge for et samspill mellom stat og kommuner og sterke regioner. Det er, mener jeg, et vindu nå for å få til en balansert utvikling, få sterke regioner, sterkere kommuner, som gjør at vi kan sikre folk gode tjenester der de bor, både nå og i fremtiden.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-01-12:
Jeg vil igjen takke interpellanten for mange gode momenter og også analyse. Det er veldig lett i denne debatten å hoppe ned i grøfta og argumentere for ett virkemiddel som er svaret på alt. Hvis det hadde vært slik at regionale utviklingsmidler hadde vært svaret på sentralisering kontra desentralisering, tror jeg vi alle kunne vært enige om det. Det er ikke riktig, slik det ble hevdet fra enkelte i debatten, at regjeringen kutter i de distriktspolitiske virkemidlene. Tvert imot. Det vi gjør, er at vi omprioriterer noe, og samlet styrker vi dem. Det har litt å gjøre med hva man tror virker for å få til vekst og utvikling i hele landet. Vi har sterk tro på at det å bygge ut infrastruktur og ikke minst fylkesveier bidrar til at veien til markedene blir kortere, og at arbeidsmarkedet blir større, og at det kan bidra til vekst og utvikling i hele landet. Så tror jeg også, som interpellanten er inne på, at vi må være enige om at det har vært noen samfunnsmessige endringer i løpet av de siste 150 årene som går i retning av at folk flytter fra små steder til større, men også til mindre byer. Det har sammenheng med samfunnsmessige endringer som utdanning og utdanningsnivået å gjøre. Har man en lang utdannelse, ønsker man å bruke den kanskje i et større fagmiljø. Det som er vår utfordring, og som vi må sikre, er at vi får til det gode samspillet mellom små og store byer, omland og distrikt. Jeg mener vi har det beste grunnlaget for å få det til nettopp ved at ressursene ligger i distriktene. Enten det er marine ressurser, hav og havbruk, om det er mineraler, om det er skog- og jordbruk eller fornybar energi, så ligger ressursene i Distrikts-Norge, og det er et fantastisk utgangspunkt for at vi fortsatt skal ha både arbeidsplasser og bosetting i hele landet. Så må vi – og det er jeg også enig i – sikre at statlige arbeidsplasser også etableres regionalt. Den veksten som har vært i de store byene, har i stor grad sammenheng med at det er der universiteter og høyskoler ligger, og når vi satser mer på universiteter og høyskoler, blir det også flere ansatte. Når man styrker helsevesenet, blir det også flere statlige ansatte i helsesektoren, men det å sikre at en også har kompetansearbeidsplasser på mellomstore og små steder, tror jeg kan bidra til at en får mangfoldige og sterke arbeidsmarkeder i hele landet.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-01-12:
Representanten har forstått meg rett. Vi er enige om viktige prinsipper og verdier både for å sikre åpenhet og for å sikre ansattes ytringsfrihet. Vi har et lovverk og regler som er gode, men som helt sikkert kan bli bedre på noen punkt. Det er grunnen til at jeg nå har varslet noen endringer, og vi har Kommunelovutvalget, som vil komme med sin utredning rundt påsketider, som også ser på viktige sider av dette. Men i bunn og grunn mener jeg at dette handler om bevissthet på alle nivå: hos rådmenn, hos ledere, men også hos våre folkevalgte. Det er viktig at folkevalgte lokalt ser sammenhengen mellom åpenhet, lokaldemokrati og engasjement hos innbyggerne. Der mener jeg vi har en viktig rolle, i å få frem det budskapet. Det er også slik at fylkesmann, departement og KS bidrar med både veiledning og opplæring. I tillegg mener jeg at pressen spiller en viktig rolle nettopp i å være en pådriver for åpenhet. Jeg tror at noe av det viktigste for å få til kulturendring og forbedring nettopp er åpenhet og debatt rundt disse spørsmålene. Når det gjelder spørsmålet om offentlig post og tilgjengeligheten av denne, har faktisk mange kommuner kommet lenger enn vi har gjort i staten, så jeg har nå tatt initiativ til at vi skal få en ny offentlig elektronisk postjournal, som vil bidra til at vi både får ned kostnadene og får mer åpenhet og tilgjengelighet. Der har noen kommuner gått foran, men også på kommunalt plan kan det gjøres mer og bedre arbeid på det området. Vi kommer i løpet av våren med en ny digital agenda, og det er ingen tvil om at de digitale verktøyene kan bidra til mer offentlighet og bedre tilgjengelighet for både pressen og innbyggerne. La meg til slutt bekrefte at samarbeidet mellom departementene på dette området er viktig. Her har vi selvsagt god kontakt og dialog med både Justisdepartementet når det gjelder offentlighetsloven og Arbeids- og sosialdepartementet når det gjelder de mer arbeidsrettslige sidene – det er god koordinering på det området. Vi har også god kontakt med KS og deltar på deres konferanser, som bidrar til mer bevissthet og opplæring av folkevalgte og administrativ ledelse.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2016-01-12:
Jeg vil slutte meg til representanten Arild Grandes takk til dem som har deltatt i debatten. Det har ikke vært stor uenighet i dette spørsmålet, men det gjør ikke interpellasjonen mindre viktig, snarere tvert imot er dette et tema som vi må ha en kontinuerlig diskusjon rundt, hvordan vi kan sikre de grunnleggende verdiene i demokratiet vårt, nemlig åpenhet, deltagelse og innsyn. Jeg er også glad for at man når det gjelder de svakhetene som har vært fremme, ikke bare roper på et nytt rundskriv eller et nytt brev fra statsråden, og så skal utfordringen være løst. Jeg tror de temaene vi har diskutert i dag, er temaer som krever kontinuerlig bevissthet, opplæring, veiledning og diskusjon rundt seg. Nettopp ved å få medias kritiske søkelys på hva som skjer lokalt og nasjonalt, ved at lokale politikere er pådrivere for åpenhet, kan vi også være med på å bidra til økt engasjement hos innbyggerne. Jeg er enig i at det lover godt. Det vil komme noen forslag i løpet av våren, og vi får også nye diskusjoner om både offentlighetsloven og kommuneloven, men det grunnleggende handler om ledelse og bevissthet rundt disse sentrale verdiene i vårt samfunn.
Arild Grande (Arbeiderpartiet), 2016-01-12:
Jeg takker statsråden for et fyldig og godt svar, som på mange måter svarer på de utfordringene jeg har gitt gjennom interpellasjonen, og som vi ser ute i Kommune-Norge når det gjelder både offentlighet og ansattes ytringsfrihet. Jeg er enig i det statsråden sier om at kommunene har et selvstendig ansvar for å sikre offentlighet. Jeg er også glad for at kommunalministeren understreker grunnleggende prinsipper og det ansvaret som folkevalgte og rådmenn har for å sikre både offentlighet og ytringsfrihet, og jeg er glad for at det varsles en proposisjon om møteoffentlighet. Det er et viktig og godt steg i riktig retning. Jeg tolker statsråden dit hen at når det gjelder lovverket, har man langt på vei oppnådd mye av det som er Stortingets intensjoner, og at det primære kanskje ikke er å se på ytterligere grep gjennom lovverket, men at den største utfordringen i dag kanskje mer dreier seg om kultur, rolleforståelse, og at intensjonene som Stortinget har lagt til grunn i dagens lovverk, oppfylles i samtlige kommuner. Der er det selvfølgelig sånn at det er kommunene selv som har ansvaret for å sikre at lovverket blir fulgt, og at man ikke innfører regelverk som er i strid med det, eller som går lenger enn de innskrenkinger som er mulig. Der mener jeg at i tillegg til at kommunene selv har et ansvar, har vi alle et felles ansvar for å bidra til særlig å beskytte de ansattes ytringsfrihet, og at det kan gjennomføres på mange måter. Det ene er det som statsråden selv peker på, nemlig dialogen med KS. Jeg forutsetter at dette også blir gjenstand for diskusjon neste gang regjeringen har sitt konsultasjonsmøte med KS – og at ansvaret kommunene har for å sikre at lovens intensjon blir oppfylt, og at de ansattes ytringsfrihet blir sikret, der presiseres. Så kunne jeg gjerne tenke meg å utfordre statsråden på om man også kan tenkes å bidra til det viktige arbeidet som handler om å bedre journalsystemene. Det har bl.a. med kommuneøkonomi å gjøre, men kommunalministeren er samtidig moderniseringsminister, så dette bør være en god og viktig sak for statsråden å oppfordre til. I tillegg: Kan statsråden tenke seg å jobbe med de øvrige departementene som har ansvar for dette – for her er det tydelig at arbeids- og sosialministeren, justisministeren og kommunalministeren har delt ansvar – og kan regjeringen koordinere dette arbeidet bedre?