Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2006-09-11:
Utenriksministeren har allerede redegjort for den generelle situasjonen i Midtøsten og Libanon samt de overordnede linjene i sikkerhetsrådsresolusjon 1701. Jeg vil derfor i min redegjørelse konsentrere meg om våre konkrete planer for bidraget til en utvidet FN-styrke og de føringer resolusjon 1701 gir for denne styrkens sammensetning, oppgaver og regler for maktanvendelse. Resolusjon 1701 er selve grunnlaget for den våpenhvilen som i dag eksisterer mellom Israel og Libanon. For å opprettholde en varig våpenhvile er det avgjørende at UNIFIL settes militært i stand til å yte effektiv assistanse til de libanesiske myndighetene, slik at disse kan ivareta sikkerheten i Sør-Libanon, og hindre at området på nytt blir et arnested for fiendtlige handlinger. Sikkerhetsrådet har gjennom resolusjon 1701 autorisert en økning av UNIFIL fra dagens 2 000 til 15 000 soldater. Samtidig er styrken gitt et atskillig mer robust mandat enn tidligere. Blant annet åpnes det for å ta i bruk alle tilgjengelige ressurser og iverksette tiltak for å hindre at deres ansvarsområde blir benyttet til fiendtlig aktivitet. Operasjonen er imidlertid fortsatt å betrakte som en såkalt kapittel VI-operasjon. Mandatet i resolusjonen er ytterligere tydeliggjort gjennom operasjonskonseptet og understøttet av robuste og klare regler for maktanvendelse. Etter tilbakemeldinger fra Norge og en rekke andre land har FN i løpet av de siste ukene foretatt en vesentlig videreutvikling og forbedring av både operasjonskonseptet, kommandoforholdene og reglene for maktanvendelse, og da spesielt på den maritime siden. Den maritime styrken skal i henhold til konseptet overvåke libanesisk territorialfarvann og kontrollere og eventuelt borde skip for å hindre at ulovlige våpen fraktes sjøveien til Libanon. Territorialfarvannet skal i henhold til konseptet kontrolleres på en slik måte at Israel ikke gis noen foranledning til selv å gå inn. Dette betyr at styrken effektivt må forhindre enhver væpnet gruppering fra å operere i området. Engasjementsreglene har også blitt vesentlig forbedret og mer robuste. Jeg vil spesielt understreke at ingen regler hindrer den maritime styrken i å bruke makt for å forsvare seg selv. For å ta et eksempel: Dersom et fremmed fartøy kommer med full fart mot en norsk MTB, unnlater å svare på tegn og ordre om å stanse, og det er grunn til å tro at fartøyet har til hensikt å ramme MTB-en, kan den norske styrken eller andre fartøy fra FN-styrken både skyte varselskudd og i ytterste fall senke fartøyet før det kommer nær nok til å kunne skade MTB-en eller mannskapet om bord. Reglene for maktanvendelse vil også gi styrken tilstrekkelig troverdighet for å gjennomføre oppgaven med å kontrollere skipstrafikk inn til Libanons kyst, og å hindre illegal transport av våpen eller annet militært materiell. For det første gir engasjementsreglene styrken anledning til å bruke tilstrekkelig makt mot den som måtte søke å hindre styrken i å løse sine oppgaver. For det andre gis styrken anledning til å bruke den makt som er nødvendig og forholdsmessig for å stanse, omdirigere, oppbringe, borde, inspisere eller ransake mistenkte sivile fartøy som ikke frivillig følger styrkens pålegg. Frankrike har påtatt seg å gi utvidet støtte til ledelsen av UNIFIL-operasjonen fram til februar 2007, hvoretter Italia har sagt seg villig til å overta. UNIFIL-hovedkvarterer skal styrkes vesentlig, spesielt med tanke på å kunne gjennomføre felles land-, sjø- og luftmilitære operasjoner. Fram til i dag har FN hatt liten erfaring med ledelse av slike fellesoperasjoner, både i styrkehovedkvarterene, men også i FN sentralt. Det vil derfor i tillegg etableres en UNIFIL-enhet sentralt i FN i New York. Denne enheten, som vil være på rundt 30 personer, skal først ledes av Italia og deretter av Frankrike. Dette er en svært positiv utvikling av kommando- og kontrollarrangementene, som vil sette FN bedre i stand til å lede komplekse fellesoperasjoner. Tyskland har tilbudt seg å lede den maritime styrkekomponenten, som etter planen vil bestå av fire fregatter, ti MTB-er og tre støttefartøy, samt maritime overvåkingsfly. En rekke land, herunder Danmark, Sverige, Nederland, Storbritannia, Tyrkia og Hellas, har signalisert vilje til å delta med fartøy. Det norske bidraget vil sannsynligvis bli samordnet i en tysk-nordisk ramme. Med hensyn til bakkestyrker har EU-landene sagt seg villig til å bidra med mellom seks og syv tusen soldater. Videre har flere ikke-vestlige land stilt store bidrag i utsikt for FN. FN har dermed mottatt tilbud om et tilstrekkelig antall godt trenede og utrustede militære styrker. Med et klart og styrket operasjonskonsept, mer robuste engasjementsregler, forsterket kommandostruktur og tilstrekkelige styrkebidrag burde UNIFIL-styrken være sikret evnen til å løse pålagte oppdrag og ivareta egen sikkerhet på en militært og juridisk forsvarlig måte. Regjeringen mener dermed at forutsetningene er på plass for å sende en norsk maritim styrke til en FN-operasjon i Libanon, slik FN har etterspurt. Det norske bidraget vil bygges opp rundt fire missiltorpedobåter i Hauk-klassen, og vil bli underlagt en maritim styrkesjef. Samlet vil dette utgjøre om lag 100 personer. Tilbudet om et slikt bidrag fra Norge ble formelt bekreftet overfor FN på et troppebidragsmøte forrige uke. Dersom Norge skulle bli anmodet om det, vil det også være mulig å stille ytterligere mindre maritime bidrag, f.eks. spesialiserte bordingslag og logistikk- og ledelseselementer. Bidraget vil også kunne suppleres med et mindre antall stabsoffiserer og militære observatører. Nærmere utforming av vårt bidrag vil skje i tett dialog mellom Norge, FN og det landet FN utpeker til å lede det maritime bidraget, trolig Tyskland. Libanons statsminister fremmet 6. september en formell anmodning til FNs generalsekretær om støtte fra FN til å kontrollere libanesisk territorialfarvann. Det er imidlertid fortsatt enkelte uklarheter omkring den libanesiske anmodningen, og disse må avklares før norske styrker kan delta i operasjonen. En slik avklaring er selvfølgelig nødvendig for alle land som skal delta med maritime styrker. Inntil fartøy under FN-kommando kan være på plass, vil franske, italienske og britiske fartøy bistå libanesiske myndigheter på bilateral basis. De fire MTB-ene som vil bli sendt, er for tiden på beredskap for en eventuell gjenopptakelse av eskorteoperasjonene i Gibraltarstredet under NATOs operasjon «Active Endeavour». Fartøyene vil imidlertid kunne omdisponeres, og de kan være operative for FN i libanesisk farvann fra månedsskiftet september/oktober. Forsvarssjefen har understreket at mannskapene er fullt ut kvalifisert til å gjennomføre den type operasjoner det her er snakk om. Erfarent befal og spesialister vil bli anvendt i ledende stillinger og kritiske funksjoner. Disse vil bli understøttet av et noenlunde likt antall menige på kontrakt. Fartøyene og besetningen er på forhånd generalmønstret og sertifisert for NATO-operasjoner. Jeg har derfor stor tillit til at våre styrker er vel kvalifisert til å løse oppdraget. Jeg kan forsikre Stortinget om at sikkerheten for egne soldater – som alltid – vil ha svært høy prioritet. Ivaretakelse av personellet både under og etter tjenesten tillegges også stor vekt. Skvadronen som sendes til Middelhavet, vil ha med erfarent støttepersonell, bl.a. prest, tolker, lege og anestesisykepleier. Hvis noen av medisinske, sosiale eller andre grunner skulle bli sendt hjem før avsluttet oppdrag, vil disse bli tatt hånd om og fulgt opp av MTB-våpenets organisasjon og Sjøforsvarets støttelag ved Haakonsvern. Sjøforsvarets støttelag vil også foreta en grundig oppfølging av personellet etter endt oppdrag, med mottakssamtaler og medisinske kontroller, samt eventuell oppfølging 3–6 måneder etter dimisjon. Hvis noen mannskaper skulle få problemer som først oppstår relativt lang tid etter dimisjon, så vil alltid Forsvarets veteranadministrasjon og nasjonal militær poliklinikk være behjelpelig ved eventuelle forespørsler. Vi skal ikke forsøke å legge skjul på at faren for en ny væpnet konflikt i området fortsatt er til stede. Regjeringen kan derfor ikke understreke nok at ethvert norsk styrkebidrag vil bli nøye vurdert opp mot gjeldende trussel, og være trent og utrustet i forhold til denne. Som jeg selv har nevnt ved en rekke anledninger, er ivaretakelse av våre egne soldaters sikkerhet tillagt avgjørende vekt i alle vurderinger om deltakelse i en utvidet UNIFIL-styrke. Den økonomiske rammen for militær deltakelse i internasjonale operasjoner i 2006 er på 800 mill. kr. Dette er i sin helhet bundet til de forpliktelser Norge har påtatt seg i pågående operasjoner. Regjeringen legger derfor til grunn at ekstrakostnader til et eventuelt engasjement i Libanon i størrelsesorden 100 mill. kr blir tilleggsbevilget. Kostnadene vil til en viss grad avhenge av hvilke støtteelement Norge vil måtte stille med.