trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Jeg er veldig glad for de positive innledningsmerknadene fra representanten Woldseth. Jeg er også glad for den store tilslutning som vi har fått til svært mange av forslagene, for ikke å si så å si alle de viktigste forslagene, i meldingen. Når det gjelder legitimitet i barnevernet, tror jeg, i tillegg til det som jeg sa i mitt forrige innlegg, at svært mange ikke kjenner barnevernet godt nok i dag. Vi trenger en mye større åpenhet om både hva som skjer i barnevernet og hvordan de enkelte, vanskelige sakene løses. Derfor har vi også sagt at vi ønsker at Lovdata får anledning til å legge ut flere barnevernssaker på nettet. Publikum – den enkelte borger i dette landet – kan da gå inn og se hvordan barnevernssaker håndteres i Norge i dag, hvis de har interesse av det. Jeg tror det er viktig. Jeg tror også det er viktig med større åpenhet og med tilbakemelding fra barnevernet. Jeg har sagt mange ganger at barnevernet bør gi tilbakemelding til alle som kommer med bekymringsmeldinger, om at de tar saken. Kanskje skal de ikke i alle sammenhenger si hva de gjør, for det er ikke alle som har taushetsplikt i landet vårt, men å gi en tilbakemelding om at de tar saken, tror jeg er viktig. Når det gjelder mediefokus i en del saker, må jeg bare si at for meg er ikke mediesakene i seg selv et bilde på hvordan barnevernet fungerer i Norge i dag. Det er så mye feilinformasjon i enkeltsakene i media, det er så lettvinte oppslag. Jeg har et ønske om et tiltak i forhold til barnevernet som har vært gjort tidligere, nemlig å bidra til at barnevernet kan få større trygghet ved å gå ut i media når det kommer en barnevernssak og si hvordan man faktisk jobber – ikke i den enkelte sak, men rett og slett når det gjelder saksbehandling. Det framstilles jo i media som om en og annen barnevernsmedarbeider i en kommune er den som fratar omsorgen for et barn. Slik er det ikke i dag, og slik skal det heller ikke være.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Det er riktig at det har vært en stor økning i antallet barn innenfor barnevernet de siste årene. Vi har sett en jevn økning. Det som imidlertid er veldig bra, er at økningen knytter seg primært til hjelpetiltakene i barnevernet. Det synes vi er en svært positiv utvikling. Vi har forholdsmessig ikke hatt flere omsorgsovertakelser, men økning i de frivillige hjelpetiltakene. Jeg håper at det også er et bilde på at folk oppsøker barnevernet noe lettere, og på et tidligere tidspunkt. Det er jo det grepet vi tar i barnevernsmeldingen. Når det er sagt, kommer vi tilbake til den saken senere i dag. Men det har også til en viss grad med ressurser å gjøre. Hvis vi klarer å ta de nødvendige grepene i barnevernet, nemlig at vi kommer inn på et langt tidligere tidspunkt, er det mye rimeligere med hjemmebaserte, familiebaserte tiltak i barnevernet enn f.eks. omsorgsovertakelse, enn å sende barna eller ungdommene våre til dyre institusjoner. Det fins ikke noe som er så dyrt som det. Til sist har jeg lyst til å berømme kommunene våre. Jeg vil berømme kommunene, selv om vi ser forskjeller – for det gjør vi. Det er svært mange kommuner i dag som gjør en kjempejobb, og som faktisk har ansatt langt flere i stillinger i barnevernet uten at det har vært lovhjemlet, og som virkelig har satt barnevernet på dagsordenen. Ikke minst er de kreative, og i barnevernet fins det ikke grenser for kreativitet i forhold til de tiltak man kan sette inn når det gjelder barn og unge.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Jeg deler representantens syn på at på en del områder innenfor barnevernet vil vi i framtiden helt sikkert ha behov for økte ressurser. På andre områder håper jeg selvfølgelig – aller helst – at vi får færre barnevernssaker i framtiden, og at vi klarer å være mer på det forebyggende planet. Ressursene vil være knyttet opp til de årlige statsbudsjettene eller andre former for budsjettbehandling i Stortinget. Det må vi i så fall komme tilbake til. Når det gjelder den folkevalgte styringen, sa jeg vel i innledningen min også at jeg personlig og Regjeringen ikke har noe ønske om å gå tilbake til de folkevalgte organene i og for seg når enkeltsaker i barnevernet blir behandlet. Men jeg er veldig opptatt av, og har også sagt det i meldingen, at det er for lite politisk bevissthet om barnevernet. Det gjelder både i kommuner og i dagens fylkeskommuner. En årlig melding skal ikke bare være et papir, men det skal også være en melding der man gir en oversikt over situasjonen i den enkelte kommune når det gjelder barnevernet, gjerne med en del statistikk, slik at man kan sette av tid til å debattere barnevernet på en god måte. Det skjer i veldig liten grad i dag, etter det jeg kjenner til, fordi man kanskje bare får seg forelagt et budsjett. Det er begrenset hva det da står skrevet, og det er også begrenset hvilken debatt man har i kommunestyrene når det gjelder barnevernet. Statsråden og Regjeringen skal selvfølgelig følge opp alle forslag som får flertall i Stortinget. Det er en selvfølge. I så fall vil vi komme tilbake med hvordan vi gjør det senere. Jeg har ikke helt oversikt over hva som får flertall, for det er subsidiære forslag også her.
Laila Dåvøy (Kristelig Folkeparti), 2003-02-11:
Alle barn som har behov for det etter meldinger som kommer til barnevernet, har krav på barnevern. Det gjelder det samme for alle barn, enten det er mindreårige asylsøkere eller norske barn. Men som representanten Afshan Rafiq også sa i sitt innlegg, er det ikke sikkert at alle barn som kommer hit, har behov for barnevernstiltak. Grunnene til at regjeringspartiene kanskje ikke støtter direkte det forslaget, er flere. Men det jeg iallfall kan si, er at vi er svært godt i gang i Regjeringen med en del tiltak når det gjelder mindreårige asylsøkere. UDI har også utarbeidet og iverksatt helt nye rutiner i forhold til barn som forsvinner fra mottak. I disse rutinene skildrer man for politiet hvilket ansvar mottaket har, hvilket ansvar barnevernet har, hvilket ansvar vergen har, osv. Barnevernsvakten og utekontaktene skal varsles om at enslige mindreårige har forsvunnet fra mottak, og det er politiets oppgave å etterforske når disse barna forsvinner, på samme måte som de skal etterforske når norske barn forsvinner. Sånn sett er det allerede nye rutiner – det er jeg glad for å kunne si. Jeg skulle gjerne hatt fem minutter, president, men det får jeg vel ikke, for å si hva vi har gjort, og hva vi holder på med, når det gjelder alternative mottaks- og bosettingsmodeller for mindreårige asylsøkere. Det har gjennomgått en vesentlig utvikling og forbedring i 2002 både knyttet til kvalitet og kompetanse. Vi har etablert to nye ganske store ankomstmottak for enslige mindreårige. Siden tiden ikke tillater mer, vil jeg gjerne få lov til på tomannshånd i pausen å ta en kopp kaffe med representanten, så kan representanten få vite litt mer om de tiltakene vi har satt i gang, som faktisk er svært gode.
Ulf Erik Knudsen (Fremskrittspartiet), 2003-02-11:
Jeg kan ikke love at jeg ikke skal provosere noen. Dette har vært en debatt som har båret preg av at enkelte representanter ikke kan ha spesielt mye erfaring med praktiske barnevernssaker. Det er i hvert fall noe jeg føler etter å ha sittet på bakerste benk og fulgt litt med. Et av mine første politiske verv var som medlem i en kommunal barnevernsnemnd i 1988. Det var en sterk erfaring for en ung politiker, som da var først i 20-årene. Jeg fikk førstehånds opplevelser av sider i samfunnet som jeg ellers ikke hadde fått. Mye har nok skjedd siden 1988, men det er fortsatt mye man kjenner igjen når man ser det som vi som medlemmer av familiekomiteen daglig får inn av post – mange tragiske skjebner. Det gjøres selvfølgelig mye bra arbeid i barnevernet i Norge. Problemet er at det også gjøres en del feil – og en del grove feil, med store konsekvenser for både barn og voksne. Derfor tror vi i Fremskrittspartiet at barnevernet må holdes i strammere tøyler, og at kvalitetskontrollen må bli bedre. Vi har også noen klare og konkrete forslag som vi tror kan bidra til å få til dette. Et av dem er avvikling av fylkesnemndene og overføring til det ordinære rettsapparatet, grundig omtalt av representanten Woldseth tidligere i dag. Vi har også pekt på at vi må ha et større engasjement fra de lokale politikerne og få til en folkevalgt sikkerhetsventil for å kunne foreta en kvalitetskontroll. Dette er ikke snakk om noen minifylkesnemnder, slik Kristelig Folkeparti ville ha det til, men en ekstra kvalitetskontroll og et engasjement som er større enn det man pr. i dag har hos de lokale folkevalgte. Vi ønsker også et statlig tilsyn som kan føre kontroll og styre utviklingen bedre enn det man gjør nå, og ikke slik fylkesmannen pr. i dag gjør det. For vi ser at det har vært en del skandalesaker og triste skjebner som viser at dagens system ikke har virket så godt som det burde. Vi er også litt skeptiske til den kobling som er mellom fylkesmannen som kontrollinstans og det at fylkesmannen plukker ut disse fylkesnemndene. Vi er overbevist om at barnevernet er altfor viktig til at vi skal kunne tillate store feilmarginer, og derfor legger vi frem disse forslagene. Helt til slutt vil jeg peke på at jeg tror familiebånd er så viktige at vi alltid må forsøke å få til løsninger som på en positiv måte involverer den biologiske familie, gjennom besteforeldre, onkler og tanter, om dette er mulig.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2003-11-07:
På vegne av representantene Asmund Kristoffersen, Sigvald Oppebøen Hansen, Tore Nordtun og meg selv vil jeg fremme forslag om å utarbeide strategier som kan bidra til at norsk gassbehandlingsindustri og petrokjemisk industri får tilgang på råvarer.
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2003-11-07:
Det er vel bare i SVs verden at en mindretallsregjering kan sette i gang å bygge noe som helst. For oss som forholder oss til flertallsdemokratiet, er det annerledes. I forhold til det statsråden nå sier at rettighetshaverne selv står fritt til å bestemme hvor de skal selge gassen, har jeg noen spørsmål. Da vi behandlet gassmeldingen, var det altså ingen vilje fra regjeringspartiene til å bygge infrastruktur til Norge. Tror statsråden oppriktig talt at Norge i det hele tatt vil få framtidig gass til landet, hvis det ikke blir bygd infrastruktur? Skjønner ikke statsråden bekymringen som både industrien og fagbevegelsen har varslet under behandlingen av denne saken?
Rolf Terje Klungland (Arbeiderpartiet), 2003-11-07:
Avtalen som er inngått mellom norske og britiske myndigheter, legger opp til at en skal utnytte den infrastrukturen som ligger der i dag på en best mulig måte. Samtidig svarer statsråden på spørsmål fra komiteen at dette ikke har vært en forutsetning fra norsk side. Det har ikke vært en forutsetning at infrastrukturen skal benyttes, og det har ikke vært en forutsetning at våtgass skal gå til England. Allikevel er det skrevet i et «statement» til den avtalen som er inngått, at våtgassressursene fra Statfjord senfase skal til England. Mener statsråden det kan tenkes at det har vært en forutsetning fra britisk side, og er ikke statsråden da enig i at det kanskje har vært en litt naiv holdning fra norsk side å framforhandle en avtale som bygger på britiske forutsetninger?
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-11-07:
Et nytt gasstransportsystem til Storbritannia skal etter planen settes i drift i løpet av 2007. Dette system planlegges utbygd av en investorgruppe bestående av rettighetshavere på norsk sokkel i forbindelse med utbyggingen av Ormen Lange-feltet. Disse selskaper vil ifølge proposisjonen legge fram en plan for anlegg og drift innen årsskiftet, og departementet tar sikte på å legge saken fram for Stortinget i vårsesjonen 2004. Det saken gjelder i dag, er om Petoro på vegne av statens direkte økonomiske engasjement, SDØE, skal kunne delta i avtaleforhold som vil innebære økonomiske forpliktelser i det nye gasstransportsystemet. Departementet foreslår at staten skal delta i anlegg av dette nye transportsystemet til Storbritannia, og at Petoro skal kunne delta i nødvendige avtaleforhold også i perioden før tillatelse til anlegg og drift er gitt. Petroleumsloven er imidlertid utformet slik at slike forpliktelser ikke kan inngås uten at dette er formelt forankret i denne salen. Denne formelle forankringen skulle etter mitt skjønn være uproblematisk. Under behandlingen av denne saken har det likevel dukket opp en del spørsmål og påstander som det var fornuftig å se nærmere på. Komiteen har på bakgrunn av dette brukt noe mer tid enn det som i utgangspunktet var planlagt, på denne saken. Men det var etter min mening både nyttig og nødvendig. Under behandlingen fikk vi nok en gang oppleve Regjeringens defensive holdning til industriell utnyttelse av gass innenlands, men med behandlingen av den såkalte gassmeldingen i friskt minne var ikke dette særlig overraskende. Der inngikk som kjent Regjeringen forlik med gassallergikerne i Sosialistisk Venstreparti og fikk utsatt all utvikling av innenlands bruk av gass i lang tid. Norge eksporterer som kjent 99 pst. av våre gassressurser, og dette gir oss store inntekter. Vi er vel i dag det land i Europa som har de største gassressursene, samtidig som vi er det land som er dårligst til å ta denne viktige ressursen i bruk. Også her framstår vi som et industri- og miljøpolitisk bakvendtland. Det er etter mitt skjønn åpenbare fordeler ved å bruke noe mer gass også innenlands, både industrielt og på annen måte. Det er derfor avgjørende at man legger forholdene langt bedre til rette for økt bruk og behandling av gass i Norge. Det er imidlertid rikgassen som er den mest interessante i industriell sammenheng, og som har mange muligheter også i petrokjemisk sammenheng. Det er derfor svært viktig at vi i tiden framover sikrer at også norsk petrokjemisk industri får rikelig tilgang til denne viktige ressursen.
Øyvind Vaksdal (Fremskrittspartiet), 2003-11-07:
Som jeg sa i mitt innlegg, kom Regjeringens manglende interesse for bruk av gass innenlands også opp til overflaten i denne saken. Vi husker jo godt behandlingen av gassmeldingen i mars, der Regjeringen gikk til SV og fikk stoppet utviklingen. Regjeringen kunne ikke være med på en storstilt satsing på bruk av gass innenlands med et statlig medansvar for infrastrukturen. Grunnlaget for en slik beslutning var etter sigende for spinkelt, dette til tross for at denne og den forrige regjering hadde to og et halvt år på å planlegge denne gassmeldingen – to og et halvt år. Jeg lurer derfor på om Regjeringen nå omsider har fått et godt nok beslutningsgrunnlag og kunne tenke seg å innta en mer offensiv holdning og satse mer når man til våren skal komme tilbake til dette, eller vil man også denne gangen gå til SV for å få stoppet utviklingen? Vil statsråden nå gjøre rede for hvor langt man er kommet i denne prosessen, og si når Stortinget får den tilbakemeldingen Stortinget har bedt om?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 2003-11-07:
Eg vil berre slutta meg til at det er viktig at ein har ei seriøs saksbehandling når det gjeld bruk av gass i Noreg, som statsråden her var inne på. Min replikk er knytt til Regjeringas handtering av EØS-avtalen. Det var jo Arbeidarpartiet ved Gro Harlem Brundtland som fekk igjennom EØS-avtalen, som m.a. reduserer makta i denne salen nærmast dagleg, og som innfører meir marknadsliberalisme i Noreg. Kristeleg Folkeparti har alltid vore eit EØS-parti. Ein har godteke ulike direktiv som kjem frå EU, bortsett frå patent på liv, som ein tok dissens på. Senterpartiet og SV ønskjer ei anna tilknyting til EU enn EØS-avtalen. Kva for tankar gjer statsråden seg om det når ein ser at ein i denne saka faktisk skriv at ein ikkje lenger har styring i norsk industripolitikk på grunn av EØS-avtalen? Kva meiner statsråden då om EØS-avtalen?
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2003-11-07:
Jeg skal komme tilbake til forprosjektfasen, og det gjelder da et brev som statsråden skrev til komiteen den 13. oktober. Der skriver han at hvis det ikke blir noe av dette prosjektet – nå bruker jeg mine egne ord – så går disse pengene tapt så vidt jeg oppfatter det. Det står at dersom det ved et seinere tidspunkt viser seg at staten mot formodning ikke skal delta som investor i prosjektet, vil kostnader som følge av slike forpliktelser ikke være refunderbare. Nå må vi jo tru at staten går inn, og at dette ordner seg på beste måte. Det er grunn til å tru det. Men siden dette er et forprosjekt, er det også en mulighet for at prosjektet aldri blir gjennomført, selv om det neppe er sannsynlig. Mitt poeng er: Dersom staten ikke velger å gå inn, må det kunne gå an å selge dette forprosjektet, altså det arbeidet som er gjort der, og ikke akseptere at utgifter til forprosjektet ikke refunderes. Hvilke muligheter ser statsråden i dette tilfellet?
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-07:
Jeg er glad for at Arbeiderpartiet har sluttet seg til resten av Stortinget når det gjelder selve saken. Så reiser representanten Rolf Terje Klungland en helt annen debatt, en interessant og viktig debatt. Jeg mener at det er nødvendig å utvikle infrastruktur for å kunne ta mer gass i bruk i Norge. Det er i tråd med gassmeldingen, som også Stortinget på alle vesentlige punkter sluttet seg til. Det er jeg glad for. Når det gjelder spørsmålet om våtgass, holder jeg fast på det som jeg har svart både komiteen og NOPEF og LO. Det er likevel slik at bruk av våtgass er et viktig poeng og en viktig strategi for framtidig industrivirksomhet i Norge. Vi har en kompetanse som vi skal utnytte. Dette vil jeg, i tråd med det jeg også har sagt til komiteen, komme tilbake til i oljemeldingen. Jeg regner også med at en annen komite i dette huset, nemlig næringskomiteen, vil interessere seg for dette spørsmålet. Det er en viktig industripolitisk sak.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-07:
Jeg vil igjen takke Stortinget for bred tilslutning til behandlingen av gassmeldingen, hvor Stortinget også sluttet seg til min vurdering av at når det gjelder så omfattende investeringer i milliardklassen til infrastruktur, vil det være fornuftig at Stortinget får seg forelagt de nødvendige kalkyler og konsekvensutredninger som grunnlag for sin beslutning. Det er i tråd med gode tradisjoner i norsk forvaltningspraksis og i tråd med den praksis som Stortinget alltid har fulgt ved at de har basert sine vedtak på sunne, gjennomarbeidede kalkyler. Når det gjelder framdriften av dette, kan jeg bekrefte at jeg følger den planen som Stortinget selv har vedtatt, nemlig en framleggelse for Stortinget av kalkylene innen våren 2004. Den tidsplanen skal jeg følge opp.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-07:
Jeg må vel innledningsvis bemerke at det synes ikke å være noen grense for hva en kan knytte til av viktige og omfattende tema i en sak hvor Stortinget nå enstemmig ønsker å slutte seg til det rent tekniske. Når det gjelder EØS-avtalen, vil jeg bare kort si det slik: Den har vært viktig for Norge for at vi skal kunne eksportere våre varer og tjenester til det viktige indre marked hvor en vesentlig del av vår eksport går. Det er også i Norges interesse at det skjer på konkurransevilkår som er rettferdige. Hvis noen land skulle lure seg til andre regler for hvordan denne handel og utveksling av varer og tjenester skulle skje, ville det vært en ulempe for Norge. Det er altså slik at vi ikke bare kan ta fordelen av å beskytte norske varer og tjenester i en slik avtale, men vi må også ta de konsekvenser som medfører at vi må la bedriftene få lov til å avgjøre hvorvidt de ser det kommersielt interessant å inngå i slike avtaler. Det gjelder også våtgassen.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-07:
Den første muligheten er selvfølgelig at staten trekker seg ut av hele prosjektet og overlater eierandelen til andre. Det kan en antakeligvis gjøre uten tap rent finansielt, men strategisk vil det være en løsning som iallfall jeg for min del sterkt vil advare mot. Vi har sterk nasjonal interesse av å være inne i denne rørledningskontrakten. Hvis det derimot viser seg at hele prosjektet strander av andre grunner, er det slik at alle disse kontraktene har en avbestillingsklausul. Det betyr altså at en kan begrense tapet, men det medfører da et visst gebyr som må utbetales hvis så skulle skje. Det er derfor ikke hele kontraktssummen som står i fare – den er for øvrig på 900 mill. kr pr. april 2004 – men, som sagt, et visst gebyr påløper. Jeg vil også presisere at den praksisen som en nå følger, har vært etablert på norsk sokkel siden vi begynte oljevirksomheten.
Einar Steensnæs (Kristelig Folkeparti), 2003-11-07:
Jeg vil benytte denne anledning til å tilbakevise noe Rolf Terje Klungland sa i sitt første innlegg, nemlig at det i denne avtalen mellom den britiske ministeren Stephen Timms og meg var enighet om at noen av våre våtgassressurser skal eksporteres til Storbritannia. Det er ikke riktig. Det har ikke vært en forutsetning, verken fra min side eller fra min britiske kollegas side, at en skulle ha en slik avtale mellom kommersielle selskaper. Hva slags forventninger britene hadde til dette, er noe helt annet. Det er klart at fra britisk side hadde det vært meget interessant å få dette til. Det har antakelig også hatt betydning for avtalens inngåelse og de priser som selskapene har oppnådd nettopp ut fra interesse, men noen formell binding har det overhodet ikke vært snakk om. Det som er tatt inn i avtalen, er en ren referanse til det som faktisk har skjedd på ren kommersiell basis, ikke knyttet til noen betingelser i forhold til den rørledningsavtalen som Stortinget behandler i dag.
Leif Frode Onarheim (Høyre), 2003-11-07:
Ormen Lange-feltet er avhengig av å kunne levere gass til kontinentet eller til UK. Det er viktig at Petoro får lov til å være med i planleggingsfasen. Det er noe av vitsen med Petoro, at man har mulighet til å påvirke allerede i starten. Derfor er jeg glad for at det er enstemmighet om dette. Når jeg allikevel tar ordet, er det fordi denne debatten ble forsøkt trukket noe videre enn det som egentlig var tanken. La meg bare få presisere at regjeringspartiene – jeg skal forsøke ikke å provosere slik at det blir treminuttersinnlegg hele dagen – ønsker å bruke mer gass innenlands. Vi ønsker imidlertid å vite hvor gassen skal tas inn, og vi ønsker å vite hvor store investeringer som trengs. Jeg minner der om Statoils og Hydros anslag på hvor mye et rør til Grenland ville koste. Der var det en differanse på opptil 3 milliarder kr. Vi ønsker å vite hvilken kapasitet et rør eller et LNG-anlegg må ha, og vi ønsker å vite noe mer om hva industrien selv mener de kan bidra med, og hvor mye de trenger. Statsråden har lovet og har gjentatt i dag at han vil komme tilbake med en bred oversikt over disse tingene våren 2004. Da håper jeg at denne sal kan enes om en viktig og stor satsing for å ta mer av vår gass i bruk i Norge, innenfor akseptable rammer, og hvor staten bidrar. Da vil den diskusjonen komme, og jeg håper vi da får en bred enighet om den industrielle satsingen som er nødvendig.
Ingmar Ljones (Kristelig Folkeparti), 2003-11-07:
Stortinget sluttar seg i dag til at arbeidet med planlegginga av eksportrørleidningen til England kan gå vidare, men debatten i tilknyting til saka har i hovudsak dreia seg om om norsk rikgass har vore inne som ein del av forhandlingane om ein rørleidning for tørrgass til England. Olje- og energiminister Einar Steensnæs har i brev til komiteen gjort greie for at leveransar av norsk rikgass ikkje har vore ein del av forhandlingane med britane. Det er difor ikkje noko grunnlag for den tvilen som har kome fram om kva verknad avtalen har for framtidige leveransar av våtgass til norsk industri. Det er dei aktuelle selskapa sjølve som disponerer olje- og gassressursane sine. Styresmaktene kan ikkje instruera selskapa til å selja gass til norsk industri. Av dette følgjer det naturleg at leveransar av norsk rikgass til Storbritannia ikkje var ein del av forhandlingane med britane. Vedtaket i Stortinget i dag legg tilhøva godt til rette for framtidig drift av Ormen Lange-prosjektet, som er den største utbygginga på norsk sokkel på lang tid. Det er eit breitt fleirtal i Stortinget som ønskjer å ta i bruk meir av gassen vi pumpar opp, innanlands. Vi ser fleire døme på at dette er eit felt industrien satsar aktivt på. Vedtaket i dag kan gi ei tilskunding til auka bruk av naturgass innanlands. Her er det altså sammanfallande interesser mellom Stortinget, industrien og dei aktuelle aktørane innanfor næringslivet.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-09:
Jeg takker for innlegget fra statsråden. Jeg vil gi henne stor ros, for jeg tror hun har en genuin forståelse for at dette er viktig. Derfor har vi på mange måter det samme utgangspunktet. Samtidig synes jeg det er viktig å vise fram de initiativene som er kommet nedenfra, og som har vært vellykket. Men det er noe jeg vil poengtere. Anne-Britt Gran og Odd Are Berkaak som evaluerte Mosaikkprogrammet og Open Scene, snakker begge to om at det finnes en institusjonell rasisme i det norske kulturlivet. Det begrunner de med at kunstnere fra andre tradisjoner enn den vestlige eller den norske ikke blir akseptert på grunn av sin bakgrunn. Er statsråden enig i at det også finnes noe strukturelt her, og at dette ikke går over ved velvillighet – med andre ord, at det kreves noen modige grep? Jeg kan ærlig talt ikke se at de grepene blir tatt, verken i kulturmeldingen eller i det budsjettet som ble lagt fram nå. Nå hørte jeg også statsråden åpne opp for at Stortinget må ta de grepene, og det er bra. Det skal vi sørge for. Derfor vil jeg igjen utfordre statsråden på om hun ikke mener at det må til slike modige grep som kvotering og øremerking, og da ikke bare kvotering til Kulturrådets fagutvalg. Så vil jeg utfordre henne på om hun er enig i at et modig og viktig grep vil være å erklære 2005 som året for det kulturelle mangfoldet. Hvis hun er enig i det – hva vil det så bety? Vil hun da gi klare meldinger til alle i kulturlivet, også til Norge 2005, om å støtte prosjekter som underbygger det kulturelle mangfoldet? Så vil jeg gjerne at hun skal utdype litt mer om utdanning. Det var noen veldig gode signaler i innlegget hennes om dette med å få til flere forpliktelser innen utdanning, både når det gjelder rekruttering og inngang, fordi eksamen betyr så mye for inngangsbilletten til det profesjonelle kulturlivet. Hva slags råd vil hun komme med til utdanningsministeren? Så til kulturskolen. Jeg er ikke fornøyd med den meldinga som er lagt fram av utdanningsministeren. Jeg kan ikke se at det fremmer de flerkulturelle møtene, heller ikke at opphøring av foreldrebetalinga støtter opp under at unger fra minoritetsmiljø kan få tilgang. Til slutt vil jeg gjerne ha en forsikring om at hun vil styrke prosjekter som Mela 2002, fordi det fremmer deltakelse fra publikum, fordi de kan møte det beste fra heimlandet og sine egne røtter, og fordi det gir noe til det norske publikummet også.
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2003-10-09:
Jeg takker for debatten. Jeg takker for at folk har understreket hvor viktig dette er. Jeg er enig med Eli Sollied Øveraas i at dette ikke bare er en viktig debatt, men også en krevende og utfordrende debatt. Jeg har registrert hvem det er som er i salen, og hvem som ikke er her i salen. Jeg er enig i at utfordringene er forskjellige. Innenfor musikk og dans er man kommet lenger enn innenfor billedkunst og teater, så her kreves det forskjellige grep. Så er jeg veldig glad for at Ola T. Lånke understreket at man ikke må undervurdere utstøtingsmekanismene. Det er det utrolig viktig at vi har med oss. Også Olemic Thommessen synes jeg kom med veldig verdifulle innspill, med understreking av at dette ikke bare handler om minoritetskunstnerne, men det handler om det norske samfunnet og det norske kunstlivet. Derfor synes jeg det ville være så utrolig viktig om vi fikk til et 2005 som tok det flerkulturelle virkelig på alvor. Til Olemic Thommessen vil jeg si at når vi er opptatt av kvotering og øremerking, er det fordi statsråden har fått veldig klare råd fra dem som har jobbet innenfor diverse arbeidsgrupper, om at det må til. Jeg synes at det hadde vært et viktig og sprekt grep dersom introduksjonsprogrammene hadde hatt sitt lys på dette feltet også. Jeg håper derfor at representanten tar med seg dette til integrasjonsministeren. Jeg er enig med Arbeiderpartiet, som understreker at det er viktig at vi får til Glomdalsmuseet. Det er også å ta det flerkulturelle spørsmålet på alvor. Så sa jeg at jeg har registrert hvem det er som ikke er her i salen. Jeg vil da benytte anledningen til å advare mot en utvikling slik vi ser i Danmark, hvor kulturlivet blir marginalisert, blir utsatt for markedets sensur – en sensur som utestenger de andre. Å mobilisere for en frodig kulturpolitikk med et stort mangfold vil derfor være en av de viktigste oppgavene å ta fatt på også mot valget i 2005. Der er det fryktelig viktig at Kristelig Folkeparti velger side – i denne veldig viktige verdimobiliseringen. Jeg har lyst til å avslutte med et lite dikt av Olav H. Hauge. Det er slik: «Eit ord– ein steini ei kald elv.Ein stein til –Eg lyt ha fleire steinarSkal eg koma yver.» Det er et godt eksempel på en kunstner som fant inspirasjon i andre kulturer og gjorde det om til sitt eget, men som også viser at dette handler om et møysommelig arbeid som trenger dialog mellom minoritetskulturlivet og majoritetskulturlivet, og at vi har et kjempeansvar for å holde denne dialogen oppe.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-10-09:
For å starta med det siste i forhold til forpliktingar når det gjeld Mela 2002: Eg la fram kulturbudsjettet i går. Det ligg til handsaming i Stortinget. Når det gjeld å instruera Kulturrådet om kva dei skal bruka pengar til, har ikkje denne regjeringa for vane å gjera det, og vi har heller ikkje tenkt å gjera det i denne saka. Men eg vil understreka at kulturmeldinga faktisk inneheld desse perspektiva i den rapporten som representanten nemnde. Dei generelle perspektiva er innarbeidde i kulturmeldinga. Når det gjeld diskusjonen om øyremerking og kvotering, er det ein interessant diskusjon. Her er det ulike vinklingar. Det eg er oppteken av, er resultat. Øyremerking og kvotering kan òg bli ei stigmatisering, og det ynskjer vi ikkje. Men klarar vi å få fram dette på ein annan måte, utan øyremerking og kvotering, er det det beste. Går det ikkje, er eg villig til å vurdera det òg som verkemiddel. Eg synest det er hyggeleg at representanten gav kulturmeldinga honnør for innhaldet i forhold til det kulturelle mangfaldet og globaliseringa, for honnørord når det gjeld kulturmeldinga, har ikkje kome frå denne salen før. Så det takkar eg for, og det tek eg med glede imot. Eg synest kommentarane til kulturmeldinga frå denne salen har vore ganske grå, men Kultur-Noreg har teke imot meldinga med opne armar. Dei har òg sett dei grepa vi har gjort i forhold til globaliseringa. Det har det vore viktig for meg å understreka. Det er nye ting ved denne kulturmeldinga i forhold til tidlegare. Det må Stortinget no gripa fatt i, og så kan vi saman utforma ein god kulturpolitikk, slik at vi synleggjer det viktige innspelet til norsk kultur som det kulturelle mangfaldet gir oss. Det er ikkje noko som vi skal vera i konkurranse med – det er noko vi skal samarbeida med. Så får vi framover diskutere kva verkemiddel vi skal bruka. Eg vil ikkje ta så hardt i som å seia at det er ting som ber preg av institusjonell rasisme. Eg synest det er sterke ord. Eg er heilt sikker på at i dialog med dei ulike institusjonane, er dei òg opptekne av å skaffa rom for det kulturelle mangfaldet. Eg trur det er ein dialog med institusjonane som er beste vegen å gå for å oppnå eit godt resultat. Elles har eg lyst til å gi representanten honnør for at ho reiser ein kulturpolitisk interpellasjon. Det har ikkje vore for mange utspel frå Stortinget si side når det gjeld kulturpolitikken i det heile. Eg skjønar at representanten har hjartet sitt meir i det kulturelle enn i det kontrollerande. Det set eg pris på, og eg ser fram til dei innlegga som kjem frå dei andre partia – så skal vi koma vidare òg i forhold til den utfordringa som Ågot Valle har gitt oss alle saman.
Valgerd Svarstad Haugland (Kristelig Folkeparti), 2003-10-09:
Eg må seia at avslutninga med eit sitat frå Hardanger-diktaren Olav H. Hauge er noko som varmar hjarta mitt. Eg synest òg det har vore ein veldig fin debatt. Eigentleg trong eg ikkje ta ordet, men eg gløymde å kommentera dette med 2005 som året for det kulturelle mangfaldet. Eg vil ikkje gi eit ja i dag, men eg vil heller ikkje gi eit nei. Dette vil eg ta med meg og vurdera. Det er eit initiativ som det absolutt er verdt å tenkja igjennom. Eg vil òg peika på at vi har ein del kulturavtalar med forskjellige land. Vi har Film fra Sør, som f.eks. fokuserer på filmar frå Kina i år. Det skjer altså ein del på feltet som er med på å underbyggja ynsket som vi alle har i forhold til meir kulturelt mangfald. Eg har ein liten kommentar til merknaden om tatermuseet og romaniavdelinga ved Glomdalsmuseet. Det er noko som har forskuva seg i forhold til kulturbygg. Ellen Horn og Stoltenberg-regjeringa valde å utsetja bygginga av Hålogaland teater. Det har vi valt å setja i gang. Vi har måtta utsetja denne avdelinga pluss eit museum i Finnmark, fordi eg har fått ein del kritikk for at eg har brukt for mykje pengar på det å byggja nytt i staden for å bruka pengar på kulturen. Tatermuseet og romaniavdelinga ved Glomdalsmuseet kjem, men vi har altså måtta usetja det eit par år fordi vi får nokre toppar no i forhold til andre kulturbygg. Det kjem, og det er ingen indikasjon på at det skal bli dårlegare. Det er heller ingen indikasjon på at vi ser ned på romanifolket – det er det viktig for meg å understreka. Men det vart tvingande naudsynt fordi denne toppen og Hålogaland teater kom i ei anna rekkjefølgje enn det skulle etter planen, fordi Ellen Horn og Stoltenberg-regjeringa valde å utsetja det. Dei hadde høve til å setja i gang det prosjektet. No sette vi det i gang, og så må vi ta det andre i tur og orden. Det kjem, og den delen av vårt eige folk er det òg viktig å ta vare på og ikkje signalisera at det er noko vi nedvurderer.
Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2003-10-09:
Arbeiderpartiet er opptatt av at Norge skal være et flerkulturelt samfunn. Kunst og kultur spiller en avgjørende rolle i arbeidet for aksept og toleranse. Kulturpolitikken skal etter Arbeiderpartiets mening målbære disse verdiene og finne nødvendige virkemidler for at dette skjer i praksis. I debatten rundt flyktninger, asylsøkere og innvandring blir det fokusert lite på de positive virkningene av at Norge har blitt et mangfoldig samfunn på mange områder. Skal vi lykkes i integreringen, må vi ha en aktiv kulturpolitikk på dette området. Et eksempel på godt og viktig arbeid som skjer i dag, er f.eks. nettverket «Du store verden». Dette er et nettverk av arrangører, organisasjoner, institusjoner, artistgrupper og ressurspersoner fra kultur- og organisasjonslivet som arbeider med og bidrar til en videreutvikling av internasjonal kunst – kultursamarbeid i Norge og internasjonalt. Ett av tiltakene jeg har merket meg, er at de i 2005 skal fokusere på hvilke forvandlinger vår kultur gjennomgår som følge av innvandringen til Norge, og se på møtet mellom kunstnere med forskjellig bakgrunn og publikum, et veldig bra tiltak. I denne debatten har interpellanten utfordret statsråden til å erklære 2005 som et flerkulturelt år. I den forbindelse tillater jeg meg å minne om en gruppe som det har blitt begått stor urett og overgrep mot. Det er viktig å ta vare på romanifolkets kultur og historie. Arbeiderpartiregjeringen foreslo å opprette tatermuseum på Glomdalsmuseet i Elverum som en liten oppreisning i forhold til all den urett vi som samfunn har påført romanifolket, eller de reisende, som de også kalles. Museet skulle nettopp stå ferdig i 2005. Nå er det med forbauselse og skuffelse jeg registrerer at kulturministeren ikke synes det er så viktig å prioritere denne saken, og har skjøvet hele prosjektet ut i tid – dette til tross for at bl.a. statsministeren, fra Kristelig Folkeparti, har bedt de reisende om unnskyldning for de lidelser det norske samfunn har påført dem. Vi skal i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen snart begynne å behandle kulturmeldingen. I denne meldingen drøftes disse spørsmålene noe, men ikke nok. Det blir derfor vår utfordring å få fram konkrete virkemidler for hvordan dette arbeidet skal skje i praksis. Vi er derfor glad for denne interpellasjonen, støtter tanken og intensjonene bak den og ser fram til å behandle temaet nærmere.
Olemic Thommessen (Høyre), 2003-10-09:
Dette er en betimelig og god interpellasjon, som peker på viktige forhold. Dette er ikke først og fremst et spørsmål bare om innvandrere fra den tredje verden. Dette er kanskje like mye et spørsmål om vår egen evne til det å møte verden rundt oss. Sånn sett er temaet kulturmeldingen tar opp, veldig viktig og spennende. Jeg ser på dette som en brikke som føyer seg inn i det store bildet på hvordan norsk kulturliv og vi som nasjon skal åpne oss og nyttiggjøre oss de impulser som verden omkring oss kan gi oss, hva enten de er fra våre nære forbindelser eller ligger langt unna geografisk. For dette er i vår egen interesse. Det er i vår egen interesse som kulturnasjon å sørge for at vi benytter de impulser som vitaliserer vår kultur. Jeg synes både interpellanten og statsråden har pekt på mange interessante innfallsvinkler og måter å nærme seg dette på. Jeg har merket meg interpellantens ønske om modige grep, hvor hun går inn på kvoteringer og øremerkinger. Jeg er usikker på det, bl.a. fordi den gruppen vi snakker om, er en langt fra homogen gruppe. Det er en veldig sammensatt gruppe, som også har motsetninger i seg, og jeg tror vi skal nærme oss dette på en bred basis ved å føle oss lite grann fram. Kanskje er det viktig å peke på de tiltakene som skaper kontakt direkte på grasrota der vi bor. I dag er det jo slik at kanskje noen av de lengste reisene vi kan foreta, er reisene tvers over gangen, for å få kunnskap om dem som bor der, eller i leiligheten eller huset ved siden av. Vi vet ikke så mye om dem, nødvendigvis. Jeg vet at mange rundt i kommunene har problemer med å kommunisere inn til lokalmiljøene, altså at innvandrermiljøer i kommunene ofte blir isolert og kommuniserer dårlig med såkalte norske miljøer. Der tror jeg vi har en jobb å gjøre. Jeg tror kommunene har en jobb å gjøre. Vi jobber nå bl.a. med de såkalte introduksjonspakkene som skal komme. Der vil det være interessant å vite om dette kunne være noe som kunne bringes inn. Hvilken kunnskap har vi om våre nye naboer? Hvordan kan kommunene nyttiggjøre seg dem som kommer flyttende? Oslo kommune har en del interessante eksempler som jeg tror det vil være nyttig å ta tak i. Ellers er jeg enig i at tiltak av typen «Du store verden» er godt egnet til det å skape kontakt direkte mellom mennesker.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2003-10-09:
Jeg har lyst til å starte med å si at dette er en veldig interessant debatt, og en veldig viktig debatt – kanskje den viktigste vi har akkurat nå i forbindelse med kunst og kultur – om hvordan vi kan integrere kunstnere og kulturarbeidere med etnisk minoritetsbakgrunn i det ordinære eller vanlige kulturlivet. Vi må vel erkjenne at det er få steder der det er større muligheter for å oppnå menneskelig fellesskap, brobygging og samhørighet enn nettopp der mange fra forskjellige etniske grupper er til stede, og hvor vi kan møtes og både utøve og oppleve kunst og kultur. Så jeg synes det er prisverdig og konstruktivt av representanten Ågot Valle å reise en slik interpellasjon. Både interpellanten og statsråden har pekt på årsaker til at kunstnere med etnisk minoritetsbakgrunn blir ekskludert fra den norske kunstscenen, og de har også pekt på mulige tiltak som det for så vidt kan være enkelt bare å si seg enig i. Og jeg tror vi kan enes om at det må tas et krafttak også i tiden som kommer, for å sette disse gruppenes kunstnere og kunstuttrykk på dagsordenen. Jeg tror også det er veldig viktig at dette følges videre opp, at det ikke stopper ved de mange fine tiltak som har vært, og som vi kanskje også kan bevilge penger til, men at vi tenker litt gjennom hva som er selve mekanismen i kulturlivet, og som gjør at slik utstøting foregår. Når statsråden tar til orde for perspektivdreining, høres det veldig riktig ut. Jeg tror det må skje på mange måter, for dette handler i høyeste grad om at også minoritetskunstnerne blir sett. Nå snakker interpellanten også om makt og avmakt, og jeg tror også det handler veldig mye om det. Jeg tror vi undervurderer de utstøtningsmekanismene som gjør seg gjeldende, så vel i det alminnelige arbeidslivet som i kulturlivet, i et marked med mange frilansere og mange frie kunstnergrupper. Da er det klart at det blir kamp om de ulike jobbene. Det blir stor konkurranse om å få slippe til, og der stiller jo minoritetskunstnerne med et stort etterslep, et stort tillegg som de må ta inn igjen. Derfor synes jeg det er interessant at interpellanten etterlyser modige grep, og jeg vil gå veldig langt i å si meg enig i at vi bør sterkt vurdere f.eks. kvotering. Vi har gått langt når det gjelder kvotering for å inkludere kjønnsperspektivet i arbeidslivet, f.eks., og hvorfor skulle vi ikke vurdere det her? Så jeg synes dette er prisverdig, og jeg skulle gjerne sett at vi hadde hatt mer tid. Jeg håper vi får god tid til å ta dette i forbindelse med kulturmeldingen og Den kulturelle skolesekken, som gir oss veldig god anledning til å ta opp også disse sakene, og hvor man legger til rette for at vi kan få gjort noe med det. Så har jeg bare lyst til å si at klarer vi virkelig å inkludere de etniske minoritetskunstnerne på en bedre måte, tror jeg også vi kan se fram til ikke bare større mangfold, men også større rikdom – større rikdom for alle, for kunstlivet og kulturlivet, for landet vårt og for oss som enkeltmennesker.
Eli Sollied Øveraas (Senterpartiet), 2003-10-09:
Eg er einig med dei som har sagt at det er ein interessant debatt, men eg har òg lyst til å peike på at det er ein krevjande og ein utfordrande debatt. Senterpartiet er positivt til tiltak som bidreg til å auke mangfaldet av kulturelle uttrykk. Kulturelt mangfald er eit gode i seg sjølv. Ved at fleire kunstnarar med ikkje-vestleg bakgrunn får høve til å gjennomføre og vise fram sine prosjekt, opnar vi samstundes opp for større forståing på tvers av etniske skilnader. Personar med minoritetsbakgrunn utgjer i dag ei stor og ueinsarta gruppe i dette landet. Dette har så langt i liten grad kome til uttrykk i kunst- og kulturlivet. Å opne for og oppmode til eit større innslag av ikkje-vestleg kunstuttrykk er både god kulturpolitikk og, ikkje minst, god integreringspolitikk. At kunstnarar med minoritetsbakgrunn slit med å få gjennomslag, kan ha fleire årsaker. Manglande kompetanse hjå kunstformidlarane og hjå dei som sit med ansvaret for å dele ut stipend- og prosjektstøtte, kan vere ei forklaring. Men det kan òg vere eit uttrykk for at det trengst meir profesjonalisering av kunstnarane sjølve. Utdanningsinstitusjonane har etter Senterpartiet sitt syn eit visst ansvar her. Men viktigare enn å instruere institusjonane er det å støtte opp om dei innspela, aktivitetane og prosjekta som kjem frå kunstnarane sjølve. Sjølv om mange av utfordringane er sams for kunstnarar med minoritetsbakgrunn, er det òg viktig å vere merksam på at ikkje alle er like. Utfordringane er t.d. ulike for biletkunstnarar, musikarar og forfattarar. I museums-, kunst- og scenekunstfeltet eksisterer det organisasjonar og verksemder som arbeider for å sikre minoritetskunstnarar, og som får driftsmidlar over statsbudsjettet. Det er viktig å sikre desse verksemdene levedyktig drift i framtida. Biletkunstfeltet har derimot ikkje ein slik organisasjon. Her må minoritetskunstnarane sikrast moglegheit til deltaking i feltet på anna vis, t.d. ved at fleire kan få arbeidsstipend. Målet til Senterpartiet er at minoritetskunstnarane får høve til å uttrykkje seg på eigne premissar, og at verksemda deira vert ein naturleg del av kunst- og kulturlivet. Inntil det skjer er det nødvendig med målretta tiltak retta mot minoritetskunstnarar. Senterpartiet vil derfor understreke at det er viktig å halde oppe dei løyvingane vi har retta mot auka kulturelt mangfald. Eg registrerer at kulturministeren tek fleirkulturellproblematikken seriøst, og eg ser fram til vidare drøftingar under behandlinga av kulturmeldinga.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-06-10:
Jeg foreslår Heidi Grande Røys og Åsa Elvik.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2003-06-10:
På vegne av representantene Signe Øye, Karin Andersen, Magnhild Meltveit Kleppa, Anita Apelthun Sæle, Kari Lise Holmberg og meg selv vil jeg fremme forslag om lov om endring i lov 4. juli 1991 nr. 47 om ekteskap, tiltak for å sikre kjønnenes like formelle rett til skilsmisse. Jeg vil også anmode om at Presidentskapet legger opp til et raskt referat av saken, kanskje allerede i dagens møte, slik at Odelstinget kan ha en framdrift, og at vi får et vedtak allerede på denne siden av sommeren.
Finn Kristian Marthinsen (Kristelig Folkeparti), 2003-06-10:
Når jeg tar ordet, er det ikke fordi jeg har tenkt å tilføre nye momenter i debatten, men nettopp for å understreke, slik det har vært sagt allerede av både komiteens leder, sakens ordfører og representanten fra Arbeiderpartiet: Dette er en viktig sak. Det er nødvendig at vi i de mange sakene vi i dag har framme, understreker det, slik at det ikke bare skal forstås som et enkelt pliktløp, hvor man gjør noe uten at man mener så mye med det. Dette er faktisk en sak vi mener mye med. Det er viktig at vi kan forsøke å forhindre kriminelle løpebaner, særlig hos unge mennesker som er førstegangskriminelle, og som kanskje gjennom fengselsvesenet kan komme til å få impulser, vil jeg nesten kalle det, til å fortsette sin kriminelle løpebane. Vi har hørt mye om det i ulike fengselssammenhenger, det foregår påvirkning fra eldre kriminelle som fører til at yngre går videre på sin kriminelle løpebane. Derfor er det viktig at vi kan gripe fatt i problemstillingen på en annen måte. Og konfliktråd er nettopp en slik måte å gjøre det på. Konfliktrådene har, som det har vært understreket, hatt sin forankring i kommunene – noen med entusiasme fra kommunenes side, andre uten entusiasme og kanskje til dels med motvilje. Derfor er det så riktig og så viktig at Regjeringen har foreslått at dette skal gå over på statens hender. Det er også flott at komiteen er samlet og enstemmig i den innstillingen som foreligger i dag. Jeg tror også, som det har vært understreket, at å samle det på statens hender vil føre til en mer ensartet praksis. Jeg tror at dette også kan føre til – særlig dersom man gjør slik som komiteen anbefaler, bruker konfliktråd i flere saker enn det som har vært tilfellet til nå – at vi får hindret flere personer i å utvikle en kriminell løpebane. Det er en meget viktig sak vi har på dagsordenen, og det er viktig at vi fatter nettopp det vedtaket vi i dag gjør, og det er viktig at vi gjør det enstemmig.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2003-06-10:
Det er tatt opp av representanten Thorkildsen og også av meg i våre hovedinnlegg i dag, spørsmålet om situasjonen for barn av flyktninger i Norge. Jeg skjønner det slik, og er glad for, at Regjeringen peker på det arbeidet som skal gjøres i forhold til utlendingslovgivningen. Men det er to grupper barn som kanskje krever særlig oppmerksomhet også før arbeidet med utlendingsloven er ferdig – det gjelder barn av de foreldre som blir utvist, bl.a. på grunn av straffbare handlinger, og det gjelder familiegjenforeningssaker, særlig hva angår fosterbarn. Vil Barnekonvensjonens implementering i norsk rett i dag innebære at Regjeringen vil gå nærmere inn i dette arbeidet før utlendingsloven eventuelt endres, slik at ikke noen barn nå lider urett og ikke får det vernet som Barnekonvensjonen faktisk gir dem?