Kårstein Eidem Løvaas (Høyre), 2014-05-27:
Når vi nå skal oppheve bokloven fra 2013 før den trådte i kraft, er det et viktig og et riktig skritt i videreføringen av et friere og mer forbrukervennlig bokmarked. Det er bred enighet om at vi ønsker å føre en litteraturpolitikk som skal legge til rette for bredde, mangfold og kvalitet i norsk litteratur. De to viktigste aktørene er forfatteren og leseren. Det er flere utfordringer for bransjen, og det er kanskje særlig to utfordringer som skiller seg ut. Den ene er at vi er et lite marked gjennom det lille språkområdet vi utgjør, og den andre at bransjen står midt oppi en teknologisk utvikling vi knapt aner rekkevidden av. Denne bransjen er et veldig tydelig eksempel på forbrukerpolitikk hvor man må ta to ulike hensyn samtidig – på den ene siden hensynet til pris og tilgjengelighet og på den annen side litteraturpolitiske prioriteringer i et lite språkområde. Det å finne denne balansen er et kontinuerlig arbeid som ivaretas bedre gjennom bransjeavtaler enn gjennom lovregulering. Vektingen er mellom de to ytterlighetene boklov på den ene siden og fri pris og fri konkurranse på den andre siden. Så langt har denne vektingen funnet sted gjennom en frivillig bransjeavtale. Det er denne som nå, etter en reforhandling, videreføres med noen justeringer, og det blir den fordi bokloven blir opphevet. Vi hadde på noen områder håpet at partene skulle komme forbrukerne mer i møte. Det gjelder rabattenes størrelse, og det hadde også vært ønskelig med et mer uavhengig bransjeråd. Dette er en bransje som nå gis unntak fra konkurranseloven, og hvor det samtidig er ganske stor vertikal integrasjon. Det betinger et bransjeråd som følger nøye med, og som kan bidra til å fjerne den eventuelle bukken og havresekken-følelsen enkelte av og til kan ha. Videre er det grunn til å nevne abonnementsordningene. Gjennom dem forplikter et antall bokhandler seg til å ta inn minst ett eksemplar av skjønnlitterære bøker påmeldt Kulturrådets innkjøpsordning. De siste årene har imidlertid antall bokhandler med abonnement gått ned. Det er å håpe at partene i bokavtalen sørger for at antallet bokhandler med abonnement øker, og at bøkene også synliggjøres i bokhandlene. En bedre abonnementsordning vil bidra til at leserne får et bredere utvalg og større valgfrihet når de oppsøker sin bokhandel. På denne måten kan bokhandlerne være med og vise at de tar sine kulturforpliktelser på alvor. Det er én måte bransjen kan gi sitt bidrag til å opprettholde og utvikle et mangfoldig litteraturtilbud til norske lesere på. Når vi nå opphever bokloven, og ordningen med frivillig avtale videreføres gjennom den nye bransjeavtalen, er det verdt å merke seg at den nye avtaleperioden er to år, i motsetning til forrige avtaleperiode på fire år. Det er å håpe at bransjen merker seg at kortere avtaleperioder åpner for hyppigere forhandlinger, og at bransjen ser behovet for hele tiden å ha forbrukeren i fokus. Den vertikale integrasjonen i bransjen gjør at det påhviler forleggere og bokhandlere et ekstra stort ansvar, slik at man til enhver tid er sikker på at alt er transparent og tydelig i alle ledd. Den frivillige avtalen som nå er inngått, åpner for mer konkurranse enn en boklov ville gjort, men det er likevel grunn til å være bekymret over det høye prisnivået på bøker i Norge. En bransjeavtale av den karakter som nå er inngått, krever unntak fra konkurranseloven, og da er det også viktig at det er klart for alle at det er nettopp det det er – et unntak. Unntak skal ikke gis lett, og unntak må forvaltes klokt.