Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2012-03-26:
Det er prisverdig at representanten Skovholt Gitmark igjen tar opp spørsmålet om krigen på Sri Lanka og spørsmålet om mulige forbrytelser begått i krigens siste fase. I mitt innlegg ønsker jeg å fokusere på tre viktige forhold i den sammenheng: Hvordan ser Norge på situasjonen i landet nå? Granskingen av mulige krigsforbrytelser begått av begge parter i krigens sluttfase, og Norges vurdering av landrapporten som representanten viste til, Sri Lankas Lessons Learnt and Reconciliation Commission. Hvordan Norge håndterte Sri Lanka-saken under den nylig avsluttede sesjonen i Menneskerettighetsrådet i Genève. Etter avslutningen av den 30 år lange krigen i 2009 har det vært en positiv utvikling i situasjonen for den hardt prøvede sivilbefolkningen på Sri Lanka. Det er slutt på krigshandlinger og terrorangrep, og den humanitære situasjonen er betydelig forbedret. Det store flertallet av internt fordrevne er ute av flyktningleirene. Det har vært en positiv utvikling når det gjelder løslatelse av tidligere LTTE-medlemmer, og det pågår en omfattende gjenoppbygging av landet. Samtidig er det fortsatt langt fram til reell forsoning og en politisk løsning, slik interpellanten har påpekt. Sri Lankas regjering forhandler med den største minoritetskoalisjonen i opposisjonen, Tamil National Alliance. Forhandlingene går imidlertid sakte og har begrenset fremdrift. Det er skuffende at man ikke har kommet lenger i dette arbeidet for en politisk løsning der også minoritetens interesser er godt ivaretatt, nå snart tre år etter at krigen tok slutt. Fra norsk side mener vi det er avgjørende med en politisk løsning for landets minoriteter. Grunnlaget ligger allerede langt på vei i en tidligere vedtatt tilleggsartikkel til konstitusjonen, den 13. tilleggsartikkel, som omhandler maktdeling innen et forent Sri Lanka. Sri Lankas president og regjering har i dag et solid flertall bak seg i parlamentet. Denne posisjonen gir landets ledelse en unik mulighet til å finne en politisk løsning. Norge og det brede lag av det internasjonale samfunn forventer at Sri Lankas regjering nå må bruke denne anledningen til å lansere en politisk løsning som er akseptabel også for Sri Lankas minoriteter. Situasjonen for menneskerettigheter og ytringsfrihet er fortsatt bekymringsfull. Tallet på forsvinninger og vilkårlige arrestasjoner er foruroligende. Den frie, offentlige debatten på Sri Lanka har heller ikke fått bedre kår etter krigens slutt. Sri Lanka har falt enda lenger ned på pressefrihetsindeksen til Reporters Without Borders siden i fjor, til en 163. plass av 185 land. Det er langt ned. Det er kritikkverdig at menneskerettighetsforsvarere ble utsatt for utilbørlig press og harselering i forbindelse med det nylig avholdte møtet, slik også representanten viste til. Det andre store spørsmålet gjelder gransking av mulige krigsforbrytelser begått av begge parter i krigens sluttfase. FNs generalsekretær nedsatte som kjent et panel som anbefalte at det bør utføres en uavhengig gransking. Norge støttet panelets anbefalinger. Hovedutfordringen ved oppfølgingen av panelets anbefaling gjelder spørsmålet om hvem som skal gjennomføre en slik uavhengig gransking. Sri Lanka er ikke tilsluttet den internasjonale straffedomstolen i Haag, ICC. FNs sikkerhetsråd har heller ikke vært villig til å henvise saken til denne domstolen. Etterforskning og straffeforfølgning fra ICC er derfor ikke mulig. Et alternativ kunne være opprettelse av en uavhengig granskingskommisjon, eventuelt en adhocstraffedomstol. Det ville imidlertid også her bare være Sikkerhetsrådet som med bindende virkning kan gi mandat til en slik kommisjon eller domstol dersom Sri Lanka motsetter seg dette. I henhold til dagens rettstilstand er dermed det eneste mulige alternativet å opprettholde presset på Sri Lanka for at de skal oppfylle sin folkerettslige forpliktelse til å gjennomføre en nasjonal etterforskning og straffeforfølgning av mulige krigsforbrytelser i krigens siste fase. Sri Lankas president utnevnte i mai 2010 en egen kommisjon, som interpellanten nevnte, Lessons Learnt and Reconciliation Commisison. Den fikk et mandat med fire punkter: å undersøke hvorfor våpenhvileavtalen av 2002 brøt sammen om enkeltpersoner, institusjoner eller grupper bærer et direkte eller indirekte ansvar for våpenhvileavtalens sammenbrudd hva man kan lære for å unngå at liknende skjer i fremtiden å identifisere institusjonelle, administrative eller lovgivende tiltak for å hindre liknende hendelser og sikre forsoning mellom alle landets folkegrupper Kommisjonens rapport gir etter mitt syn en ganske god analyse av årsakene til konflikten og erkjenner uretten som er begått mot den tamilske minoriteten. Rapporten anbefaler at det settes i verk en rekke forsoningstiltak innen utdanning, språkpolitikk, kultur og religion. Kommisjonen tar opp den uttrykte bekymringen fra befolkningen i nord om endringen av befolkningssammensetningen, og den ønsker styrking av den sivile administrasjonen og reduksjon av det militære engasjementet innenfor sivile aktiviteter. Dette er positive trekk. Kommisjonen påpeker videre, noe Norge stiller seg bak, at det er viktig å rette oppmerksomhet mot ofrene i konflikten, anerkjenne de lidelsene befolkningen har vært utsatt for, og kartlegge antall sivile som ble drept under krigen. Rapporten inneholder sterk kritikk av myndighetene når det gjelder menneskerettighetsbrudd, forsvinninger, brudd på ytringsfriheten og vanskelige arbeidsforhold for journalister. Kommisjonen erkjenner videre at situasjonen for menneskerettighetene fremdeles er alvorlig nå tre år etter krigen. Kommisjonen oppfordrer til at man etterforsker hendelser som brudd på ytringsfriheten, og at de ansvarlige rettsforfølges. Rapporten fastslår at sivile ble drept som følge av myndighetenes krigføring, og at det ble skutt mot sykehus. Samtidig fremholder den at dette ikke var tilsiktet. Det slås fast at de militære skjøt inn i det som skulle være trygge soner, men dette forklares med at soldatene befant seg i en vanskelig situasjon, siden de selv ble beskutt av LTTE inne fra den samme sonen. Det er min vurdering at denne rapporten gir et grunnlag for Sri Lanka til å arbeide videre med forsoning og politisk løsning. Den har også viktige anbefalinger på menneskerettighetsområdet og i forhold til etterforskning av mulige brudd på internasjonal humanitærrett. Men kommisjonen har ikke på tilstrekkelig vis undersøkt de mange påstandene om krigsforbrytelser og brudd på humanitærretten i krigens siste fase, som FN-panelet lister opp i sin rapport. Nå var riktignok ikke dette kommisjonens mandat. Sri Lankas regjering må derfor grundig følge opp og iverksette anbefalingene i kommisjonens rapport og i tillegg gjennomføre en uavhengig gransking. Når interpellanten spør om regjeringen vil stille seg bak et krav om en slik gransking, er svaret altså et klart ja. Vår holdning er at påstandene som fremmes i FN-panelets rapport, er meget alvorlige. I likhet med en rekke andre land mener Norge at Sri Lankas regjering må følge opp anbefalingene fra FNs ekspertpanel om en uavhengig gransking av påstandene om krigsforbrytelser og brudd på internasjonal humanitærrett begått av begge parter i krigens siste fase. Det er meget viktig at påstandene om forbrytelser begått både av myndighetene og av LTTE granskes. Norge har også vært klar på at en troverdig gransking av krigens siste fase vil være avgjørende for det internasjonale samfunns fremtidige holdning til Sri Lanka, og ikke minst for forsoningen i landet. En tredje side av interpellasjonen omhandler norsk oppfølging i FNs menneskerettighetsråd. Norge har vært medforslagsstiller til en resolusjon som ble vedtatt i Menneskerettighetsrådet 22. mars, altså i forrige uke. Den oppfordrer Sri Lanka til å iverksette LLRC-kommisjonens anbefalinger, følge opp mulige brudd på internasjonal humanitærrett og lage en handlingsplan for oppfølgingen. FNs høykommisær for menneskerettigheter og andre spesialrepresentanter i FN blir bedt om å gi råd og faglig bistand for å implementere en slik plan. Resolusjonen ble sist torsdag vedtatt med 24 stemmer – 15 stemte mot og 8 stemte avstående. Resolusjonen hadde støtte fra alle vestlige land, de fleste latinamerikanske land og en rekke afrikanske land. Som representanten påpekte, er det spesielt positivt at India stemte for. India er en viktig aktør i Sri Lanka-spørsmålet, og deres støtte gir betydelig tyngde til denne resolusjonen. Resolusjonen er derfor et klart signal om at det internasjonale samfunn bryr seg, og at Menneskerettighetsrådet kommer fram til konstruktive vedtak i krevende saker. Resolusjonen er viktig fordi den understreker at Sri Lanka må følge opp sine forpliktelser i henhold til folkeretten. Den medfører at Menneskerettighetsrådet vil drøfte situasjonen på Sri Lanka under vårsesjonen i mars 2013, basert på en rapport fra Høykommisæren for menneskerettigheter. Jeg mener det var viktig at Norge støttet denne resolusjonen for å oppmuntre Sri Lanka til å sette i verk troverdige granskinger av mulige brudd på internasjonal humanitærrett i krigens siste fase. Resolusjonen er også et uttrykk for at det internasjonale samfunn nå forventer at Sri Lanka kommer fram til en politisk løsning som ivaretar minoritetenes rettigheter.