Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Vårt land skal møte mange store oppgaver i årene som kommer. Felles for dem alle, enten det er voksende ledighet, nødvendig omstilling i nærings- og arbeidslivet, overgang til lavutslippssamfunnet eller mottak og integrering av mennesker på flukt, er at Norge er rustet til å møte disse utfordringene. Vi kan løse oppgavene og ta vare på mulighetene. Det forutsetter at vi mobiliserer de sterke sidene i det norske samfunnet – kraften i det vi kan få til sammen, at vi forstår hva vi er laget av både som land og folk. Arbeiderpartiet er et konstruktivt opposisjonsparti. Når regjeringen fremmer forslag som vi mener er til det beste for landet, vil vi støtte dem. Vi er åpne for å bidra til gode og brede forlik – med regjeringen og mellom partiene på Stortinget. Når vi er uenige, vil vi fremme våre egne alternativer. Den voksende arbeidsledigheten gir grunn til uro. Over 120 000 er uten arbeid, og det er det høyeste tallet på over 20 år. Dette er enkeltmennesker og familier som nå møter utrygghet. Arbeiderpartiet vet hva det står om. Å ha en jobb å stå opp til gir dagen mening og skaper verdighet for folk. Vi mener regjeringen har gjort for lite og handlet for sent i møte med økende ledighet. Vi kan ikke bestemme oljeprisen, men vi kan handle målrettet for å ta godt vare på dem som blir ledige. Arbeiderpartiet fremmer i dag forslag om å forlenge permisjonsperioden fra 30 til 52 uker, slik vi gjorde med hell i 2009. Vi bør styrke tiltak for opplæring i og utenfor bedriftene, slik at vi tar godt vare på kompetansen, særlig for å ta vare på de unge og hindre at ungdomsledigheten biter seg fast. Vi kan ikke og skal ikke subsidiere enkeltbedrifter, men vi kan støtte opp om aktivitet i næringer som sliter. Arbeiderpartiet fremmet før sommeren et forslag om opprusting av fergeflåten på Vestlandet. Kystvakten skal vedlikeholde og fornye deler av sin flåte. Vi håper på støtte for våre forslag. Vi kan ikke plukke morgendagens vinnere, men vi kan føre en mer aktiv næringspolitikk, som støtter opp om klyngene med sterke naturgitte muligheter. Arbeiderpartiet har fremmet en rekke forslag for å styrke de kunnskaps-, forsknings- og teknologiprogrammene som kan støtte bedrifter i omstilling, de som satser på nye løsninger og ny teknologi – særlig gjennom satsing på klima- og miljøområdet. I trontalen brukes begrepet «omstilling» som et tiltak vi nå skal i gang med – som om norske bedrifter, offentlig sektor og våre arbeidstakere ikke kontinuerlig har levd med omstillinger og fortsatt vil gjøre det. De mange som lever et liv i omstilling, fortjener å bli sett av regjeringen, og de fortjener et politisk lederskap som stiller opp med drahjelp og tilrettelegging. Møte med voksende ledighet og behov for omstilling forutsetter at vi forstår hva som nå treffer bedrifter og folk på jobb. I trontalen lovpriser regjeringen den norske modellen. Høy sysselsetting og lav ledighet omtales som en grunnmur. Jevn fordeling trekkes fram som en av forutsetningene for å lykkes med omstilling. Arbeiderpartiet er enig. Det er klokt å sette sin lit til den norske modellen i vanskelige tider, men da er det tilsvarende uklokt å svekke modellens fundament og virkemåte. Vi så det i endringene av arbeidsmiljøloven, mot en samstemmig arbeidstakerside, med svekket stillingsvern, ubetalt overtid og mer midlertidighet. Vi ser det jevnlig i hvordan partene i arbeidslivet ikke blir hørt i viktige saker som angår dem. Regjeringen kan i ord lovprise jevn fordeling i en trontale, men kontrasten i virkeligheten er stor. Det så vi i regjeringens budsjettforslag i fjor høst. Halvparten av skattekuttene skulle tilfalle landets 5 pst. rikeste. Regjeringen har lukket ørene for faglige råd, og reaksjonen fra landets fremste økonomer har vært unison: Det er vanskelig å komme på skattekutt som er mindre fremmende for vekst og mer fremmende for forskjeller. Dette er feil kurs for Norge. Økte forskjeller er nå noe både IMF og OECD advarer mot. Det reduserer evnen til omstilling. Regjeringen viser liten forståelse for et samfunn i endring. Det holder ikke å være for den norske modellens resultater om vi ikke anerkjenner hva den er skapt av, eller forstår hva som kan sette modellen ut av balanse. Vi opplever nå tidenes største tilstrømming av flyktninger til Europa. Bildene og de direkte møtene med mødre, fedre og barn på flukt gjør et dypt inntrykk. Norge skal ta sitt ansvar. Norge skal ta imot mennesker med rett til beskyttelse. Norge skal vise i praksis hva vi legger i bærende prinsipper som humanitet, medansvar og solidaritet. FNs høykommissær for flyktninger sier at opp til 1,4 millioner flyktninger vil ankomme sjøveien til Europa i år og neste år. Utviklingen vil neppe snu før krigen slutter og ødeleggelse og elendighet kan vendes til gjenoppbygging. Det påhviler verdens ledende makter et særlig ansvar. De må finne løsninger på bakken – ikke bombe hver sin del av Syria fra luften. Mennesker som kommer til Norge etter en dramatisk flukt, skal nå starte på en ny reise – inn i vårt samfunn der de skal leve sammen med oss, og vi skal sammen bli en del av et større vi. Det er vårt felles ansvar at dette lykkes. Mottaksapparatet var ikke dimensjonert for økningen som kom i august. Vi forstår at det tar tid å rigge om kapasiteten. Men nå har det tatt for lang tid. Røde Kors har ved to anledninger i brevs form til justisministeren og statsministeren meldt fra om at forholdene er uakseptable. Regjeringen kan ikke på tredje måneden peke på et sprengt mottaksapparat. Nå må det komme handling som duger. Kommunen er avgjørende for så mange tjenester. Valget vi har bak oss, understreket det – folks rettmessige forventninger til barnehage, skole, helse, eldreomsorg og et sunt lokalmiljø. Resultatet var et klart signal om at flertallet vil ha en annen kurs enn den regjeringen fronter. De vil ha en kurs som prioriterer arbeid og velferd fremfor skattekutt, gode tjenester der folk bor, fremfor sentralisering. Det er også i kommunene det avgjøres om vi lykkes med integreringen. I Syria-avtalen forplikter seks partier seg til å styrke den økonomiske støtten til kommunene for å lykkes bedre med bosetting og integrering. Arbeiderpartiet er rede til å følge opp denne enigheten, og vi forventer en klar satsing på dette i budsjettet for 2016. Statsministeren har appellert til en bred dugnad. Hun har oppfordret kommunene til å ta godt imot dem som skal bosettes. Arbeiderpartiet slutter opp om denne appellen. God integrering krever også at vi tenker nytt i møte med et mye større antall som skal bosettes. På et torg i Ålesund midt i august oppfordret finansminister Siv Jensen kommunene til å si nei til å ta imot flere til bosetting. Hun sa at om mange nok sa nei, kunne man få stoppet Syria-avtalen. Stortinget var ikke samlet da regjeringens nummer 2 sa dette. Nå er vi samlet. Derfor spør jeg fra denne talerstol og forventer svar fra samme sted: Står finansministeren fortsatt ved oppfordringen til å si nei – at kommunene skal stoppe mottak av kvoteflyktninger og andre flyktninger? Hva vil i tilfelle skje med dem som nå sendes til 50 nye mottak som regjeringen vil opprette? Det fortjener Stortinget svar på. Til sist: Denne høsten blir en skjebnetid for klimaet, og det blir en skjebnetid for kloden. I Paris skal verden prøve å finne sammen om avtaler og forpliktelser som monner for å kutte utslipp. Her hjemme har vi det travelt dersom vi skal gi vårt bidrag til at Europa reduserer sine utslipp med 40 pst. innen 2030. Vi trenger politisk lederskap ute, men også hjemme. Det haster med å fastsette mål og planer for å lykkes på veien mot 2030. Neste år er det første året i en 15 års aktiv innsats for å nå disse målene. Vi kan ikke vente på at regjeringen skal forhandle seg ferdig med EU før vi kommer i gang med å gjennomføre kutt. Arbeiderpartiet er klare til å gjennomføre kutt som monner. Utfordringen er stor, men her som på andre områder kan vi møte den om vi bruker kreftene sammen.