Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2006-05-23:
Vi kunne vel alle rope slik som presidenten i Zimbabwe: Sats på kvinnene! I sin gode og omfattende redegjørelse holdt utviklingsministeren fram kvinnerettet bistand, bekjempelse av hiv og aids, kvinners rett til trygg og selvbestemt abort og kvinner og likestilling. Det er satsingsområder som Høyre stiller seg fullt og helt bak. Utviklingsministeren nevnte også FNs tusenårsmål nr. 4 om å redusere barnedødeligheten med to tredjedeler innen 2015, og i den sammenheng vaksinasjonsprogrammet, som jeg mener er en meget god og viktig satsing. Det er imidlertid ett område jeg er litt forundret over at utviklingsministeren for litt lett over, nemlig kvinners reproduktive rettigheter – FNs tusenårsmål nr. 5, om mødrehelse og mødredødelighet. Dette er et område som er så viktig og så avgjørende at det har fortjent en klarere og tydeligere stemme også her i Stortinget. Reproduktive rettigheter handler om grunnleggende menneskerettigheter som rett til frihet, rett til liv og rett til helse. Daglig opplever millioner av kvinner brudd på disse rettighetene. Verdens Helseorganisasjons rapport for 2005: «Make every mother and child count» viser tydelig hva som er utfordringene og setter ord og tall på den alvorlige situasjonen. Flere hundre millioner kvinner og barn har ingen tilgang på livreddende helsetjeneste og omsorg i forbindelse med svangerskap og fødsel og barseltid. En halv million kvinner dør hvert år i forbindelse med svangerskap og fødsel. Mer enn tre millioner barn dør i mors liv og mer enn fire millioner nyfødte dør de første dagene eller ukene etter fødsel. Rapporten fra WHO viser til at disse dødstallene kan reduseres betraktelig dersom en kan tilby helhetlige og gode helsetjenester ved svangerskap, fødsel og i barseltiden. Det er internasjonalt anerkjent at handlingsplanen fra FNs konferanse om befolkning og utvikling i Kairo i 1994 er det førende dokumentet i arbeidet med å bedre kvinners reproduktive helse og rettigheter. Selv om verdens regjeringer ikke klarte å enes om alle aspekter ved reproduktiv helse da tusenårsmålene skulle nedfelles, er det svært viktig at dette ikke legger noen demper på Norges holdninger og innsats på dette området. Tvert imot, dokumentet fra Kairo må ikke forsvinne i andre og nye mål og strategier for innsats på andre områder. Norge må innta en klar rolle som aktiv forkjemper for å ivareta forpliktelsene fra handlingsplanen. Kvinnediskrimineringen på dette området er spesielt omfattende og grusom. Som sagt: Millioner av barn og kvinner lider, og svært mange dør fordi de ikke har tilgang på et minimum av helsetjenester og utdanning. Når vi vet at det er kvinner som bærer de tyngste byrdene i forhold til barn, familie, arbeid, den eldre generasjon og nærmiljøene, kan vi vel knapt forestille oss hvilken tragedie det er for et samfunn når kvinner blir syke og dør. Og det er ikke på grunn av kunnskapsmangel at så mange av verdens kvinner står i fare for tap av liv og helse som følge av barnefødsler. Nei, det er fordi de som har kunnskapene, de som har politisk myndighet og ansvar for helse- og utdanningsprogrammer og sosiale hjelpeprogrammer, har sviktet. De har rett og slett ikke prioritert kvinners helse og utviklingsbehov. Dette er grov diskriminering. Kvinners helse og kvinners rettigheter er rett og slett helt avgjørende for utviklingen i disse områdene. Og det er sannelig ikke mangel på visjoner. Men visjoner krever handling, ikke bare fra kvinner, men fra ansvarlige politikere, regjeringer og organisasjoner over hele verden. Det er bare visjoner kombinert med aktiv handling som kan bidra til forandring. Vi lever i en trygg og fredelig del av verden, og vi har frihet i forhold til det meste. Med frihet følger et stort ansvar og en forpliktelse til å bidra. Norges utgangspunkt er det aller beste, og vi må ta et krafttak også på det området som jeg nå har nevnt. Jeg vil utfordre og oppfordre statsråden og Regjeringen til betydelig oppmerksomhet og innsats når det gjelder kvinners reproduktive helse og rett til utdanning. Det handler i høyeste grad om utviklingspolitikk, og her må Norge innta en lederrolle.