Marit Nybakk (Arbeiderpartiet), 2003-11-20:
Når vi bruker i underkant av 30 milliarder kr på Forsvaret hvert år, må vi være helt sikre på følgende: For det første må det norske folk være trygge på at Forsvaret ivaretar vår sikkerhet ut fra foreliggende trusler. For det andre må foreldre være sikre på at når deres sønner blir kalt inn til førstegangstjeneste – og noen døtre gjør det frivillig – skal sikkerheten ved øvelse være slik at det ikke skjer ulykker der soldater omkommer eller blir hardt skadet. Disse to forutsetningene må være krystallklare. Hvis ikke, mister Forsvaret tillit i befolkningen. Det politiske system må gi Forsvaret klar beskjed om at sikkerheten må settes i høysetet. Det må utvikles klare og forståelige retningslinjer for sikkerhet i tillegg til at befal må ha den nødvendige basiskunnskap og erfaring som gjør dem trygge på seg selv i den lederrollen som de er satt inn i. Jeg har to barn, på 19 og 21 år. De har igjen en vennekrets, der det både finnes vernepliktige unge menn i førstegangstjeneste og faktisk også venninner som har valgt å gå inn i Forsvaret. Jeg har derfor situasjonen for vernepliktige ganske nært innpå meg også som mor og i forhold til disse vennene, i tillegg til mitt ansvar som leder av forsvarskomiteen. Det gjør et dypt inntrykk å møte foreldre til unge menn som er omkommet under øvelser i Forsvaret i fredstid, omkommet i ulykker der det i ettertid er avdekket flere brudd på gjeldende sikkerhetsbestemmelser. Det har der også vist seg at det befal som deltok i øvelsene og gav de direkte ordrene ute, ikke hadde inngående kjennskap til de sikkerhetsreglene som lå til grunn for den type øvelser. Det var der ikke gjort gode nok forberedelser, og det var ikke riktig øvingsmateriell der. Og enda verre: Ansvarlig befal hadde ikke forsikret seg om at de som var beordret til å lede, var kvalifisert for oppgaven. Dette er rett og slett slurv og selvfølgelig helt uakseptabelt. Og det går egentlig ikke an å argumentere med at det er flere unge menn som omkommer utenfor Forsvaret enn i Forsvaret, bl.a. i bilulykker. Disse unge guttene er beordret inn i Kongens klær som en del av verneplikten. I dag er det bare i underkant av 50 pst. av det aktuelle årskullet som avtjener førstegangstjeneste. Da må tjenesten være kvalitetsmessig god, den må være meningsfull, og fordi – som generalinspektøren for Hæren skrev i Aftenposten i går – «Det ligger i sakens natur at den virksomhet vi bedriver, også i fredstid, er forbundet med atskillig risiko». Da må sikkerhetsbestemmelsene være strenge. Hva er det da som svikter, og hvilke konkrete tiltak kan iverksettes for å forebygge ulykker? Vi har hatt tre dødsulykker på sju måneder. I tillegg registrerte Forsvarets sanitet 707 skader på vernepliktige siste året! Vi vet også at det finnes mørketall på nesten-ulykker. For eksempel forvillet fem soldater seg nylig inn på en skytebane der det foregikk skarpskyting under øvelsen «Ni liv» i Troms. Øvingsledelsen innrømmet at den ikke hadde sjekket om det var aktivitet på skytebanen, som ligger like ved terrenget der øvelsen fant sted. Orienteringsposten var også plassert for tett inntil skytebanen. En person med godt kjennskap til Forsvaret, ringte meg og spurte: «Hvor gammel var sersjanten som plasserte den posten der? Hva slags erfaring og kunnskap i relevante militære fag hadde han?» Jeg vil utfordre Forsvarsministeren på følgende områder som jeg mener kan være relevante for å bedre sikkerheten under øvelser i Forsvaret: Generalinspektør Lars J. Sølvberg foreslår i nevnte Aftenposten-artikkel at sikkerhetsspørsmålet løftes opp som et strategisk anliggende i styringen av Hæren, som et prioritert område som alle ledere skal ha et løpende og aktivt fokus på. Han vil opprette en ny funksjon som sikkerhetsinspektør i Hæren samt en ansvarlig for personellsikkerhet i den enkelte avdeling. Vil statsråd Krohn Devold bidra til at forslaget fra GIH blir iverksatt for hele Forsvaret? Kan ulykkene på noen måte knyttes til spesielle særtrekk ved Forsvaret? Kan for eksempel den militære utdanningen ligge bak? Er det befalets erfaring – eller manglende erfaring, eller er det befalets lave alder som kan ligge bak? Er det manglende øvelsesbudsjetter? Eller er det et samspill mellom alle disse årsakene, og kanskje enda noen flere i tillegg? Hvordan skal befalingsmenn og -kvinner få erfaring? Alle må lære å krype før de kan gå, og ungt befal må få prøve seg mens de ennå er uerfarne, naturligvis. Poenget er at ungt befal som får prøve seg, må være under tilstrekkelig tilsyn, med andre ord i en skole- eller treningssituasjon. Feltøvelser er akkurat det. De er øvelser – og øvelse skaper mestring – for både soldater og befal. Jeg vil spørre statsråden om hun vil ta initiativ til at troppsbefal ute har mer erfaring og kanskje høyere alder enn dagens? Like viktig som alder, er imidlertid modenhet, erfaring og evne til refleksjon. Hva lærer det unge befalet på Befalsskolen? Moderne ledere brøler ikke rekruttene gjennom løypene. Skal vi få dyktige soldater, gode emner for spesialstyrker og unngå slurv og ulykker, må det være like mye intellektuell kløkt som machokultur i lederopplæringen. En dyrking av konkurransementalitet kombinert med en ordrekultur kan gå på akkord med sikkerheten. Hvis det foreligger en ukultur, er første steg for å takle den en innrømmelse av at den faktisk forekommer. Når departementet – med stor sannsynlighet til våren – foreslår en ny utdanningsmodell for Forsvaret i kommende langtidsplan, vil jeg be statsråden om at de nevnte faktorer tas hensyn til. Når sikkerhetsbestemmelsene brytes, er det et spørsmål om grunnleggende basiskunnskap som er forsømt. En offiser sendte meg for eksempel en mail for å si at en brystslynge til en line ville ha reddet livet til den gutten som omkom da han krysset et vann i Troms. Men det er også et annet spørsmål som presser på: Øvingsoppleggene skal være godkjent lenger opp. Den ansvarlige offiser skal nettopp ta høyde for hvilket underordnet befal som har erfaring nok til å stå for en slik opplæring. Sikkerhetsbestemmelsene må ikke gi rom for tvil. Samtidig må Forsvaret bli bedre på vurdering av soldatenes læring og egenvurdering. Uten vurdering av seg selv og det læringsutbyttet som oppnås, kan ikke lærestedet utvikles til en lærende organisasjon, skriver de tillitsvalgte for de vernepliktige i Forsvaret i et notat som jeg har fått, hvor de for øvrig kommer med mange konstruktive forslag til hvordan sikkerhetsspørsmål kan løses i Forsvaret. De tillitsvalgte for de vernepliktige er i det hele tatt en institusjon som det er verdt å lytte til. Her har Forsvaret en god del å lære. Det er sjelden lønnsomt å redusere på den utdanningskvaliteten et samfunn gir sine borgere. Kompetanse koster, men inkompetanse koster mer. Det har dessverre dette årets tre dødsfall blant vernepliktige vist. Kan jeg få legge til at jeg også etter besøk har tatt opp saker der soldater har blitt skadet. De samme soldatene føler at de ikke i tilstrekkelig grad har blitt fulgt opp av Forsvaret etter at skaden har skjedd. Med andre ord: Mangler Forsvaret et nettverk for å ta seg av de vernepliktige som eventuelt blir både skadet og funksjonsudyktige for resten av livet? Og er det slik at vi også mangler et nettverk for å ta seg av de pårørende til unge gutter og eventuelt jenter som omkommer i Forsvaret? Vi har hatt et veldig godt nettverk knyttet til de pårørende som drog fra Ørlandet til Kirgisistan. Jeg må si at jeg nesten ikke kan få fullrost hvor godt det var. Jeg tror kanskje at hele Forsvaret har behov for å se på en nettverksfunksjon og håndtere dette med å ta seg av en mor og en far, eventuelt en søster og en bror, etter at slike ulykker forekommer.