Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2014-04-24:
Først og fremst vil jeg takke interpellanten for å ta opp en viktig problemstilling. Det har også vært nyttig å høre justisministeren utrede litt om departementets juridiske vurderinger av norsk rett knyttet til dette området. Det er rimelig å ha en løpende vurdering av om det er behov for nye endringer i lovverket – terrenget endrer seg, i senere tid representert ved at flere titalls ungdommer har dratt til Syria. Det er et ganske stort omfang og en grad av organisering innenfor et rimelig begrenset tidsrom som vi ikke har sett tidligere, og som vanskelig kan sammenlignes med tidligere erfaringer. Når terrenget endrer seg, er det viktig å se på hvordan kartet er, og hvilke virkemidler en skal ta i bruk for å innrette seg i forhold til virkeligheten, slik den ser ut i dag. Kommer regjeringen med nye lovforslag, vil Arbeiderpartiet selvsagt vurdere disse – også forslag knyttet til generell krigsdeltakelse eller om stans av ytelser knyttet til personer som kjemper med radikale grupper i Syria, slik forsker ved FFI, Thomas Hegghammer, tidligere har framsatt. Samtidig vil jeg minne om at vi etter hvert har utviklet et ganske sammensatt lovverk på feltet, det vil først og fremst si terrorhandlinger, i løpet av de siste årene, særlig i tiden etter 11. september 2001. Også under den forrige regjeringen ble det foreslått – og vedtatt – nye lovhjemler for å forhindre finansiering av terror, opplæring til terror og, ikke minst, aktiv deltakelse i terrororganisasjoner. Jeg forstår interpellanten dit hen at han ikke først og fremst etterlyser en sterkere lovgivning med hensyn til terror, men med hensyn til generell krigsdeltakelse, og da med særlig vekt på effekten og faremomentet som ligger i det å tilegne seg krigserfaring. Det er et spørsmål jeg mener er relevant, og som gjerne må drøftes ytterligere på dagsordenen. Like viktig er det å diskutere den praktiske siden, som f.eks. hvordan lovforslagene skal sikres effekt gjennom ressurser for bevissikring, og hvordan samfunnslivet for øvrig skal forholde seg til det faktum at det kommer nordmenn tilbake fra Syria, noen av dem presumptivt med kamperfaring, eller med opplæring, inspirasjon eller bare generelt sterkere forutsetninger for å begå voldshandlinger i Norge. Skal vi som samfunn lykkes i å bekjempe radikalisering, at nordmenn reiser til Syria og i verste fall får kapasitet til å begå voldshandlinger på norsk jord, trengs det også andre tiltak enn lovgivning. Jeg har merket meg et annet tiltak fra justisministeren, at kommunene på en mer systematisk måte skal få beskjed når det kommer syriafarere hjem. Det er jeg glad for. Men han sier foreløpig ingenting om hva kommunene er ventet å gjøre med denne informasjonen. De mangler en manual, en veiviser i hvilke tiltak eller virkemidler kommunene skal ta i bruk. Da er hver enkelt kommune satt til å finne opp hjulet på egenhånd. Det tror jeg er en fortvilet situasjon for kommunene, slik situasjonen er i dag, der de har veldig liten erfaring for hvilke virkemidler de skal ta i bruk. Det er behov for flere tiltak – og helst ganske raskt. Syriafarerne har ikke bare reist ut, de har nå begynt å komme hjem og har tilegnet seg denne erfaringen. Arbeiderpartiet og Hadia Tajik har tidligere utfordret justisministeren på om han vil se til Danmark, til Århus. Der har de utviklet en arbeidsmodell hvor kommunene og politiet samarbeider tett om forebygging og oppfølging av syriafarerne, hvor de etablerer tillit i foreldregrupper – grupper hvor kommunene og politiet samarbeider med foreldrene mens barna deres er i Syria, til nytte for både foreldre og myndigheter, slik at foreldrene tør å si fra til politiet hvis de er redde for at barna deres er i ferd med å gjøre noe galt, og hvor de bruker mentorer som kan være positive forbilder og sparringspartnere for unge mennesker som er i ferd med å bli radikalisert, eller som kommer hjem igjen fra land som Syria med erfaringer som kan gjøre dem til en fare for andre, eller sågar til en fare for seg selv. Dette er en arbeidsmodell som langt på vei er overførbar til norske forhold. Jeg håper justisministeren bruker denne muligheten eller lignende modeller når han legger fram sin oppfølging av den forrige regjeringens vedtak om en ny handlingsplan mot voldelig ekstremisme.