trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Det jeg mener er viktig for oss å bidra med, er etterspurte kapasiteter, og med Orion-flyet mener jeg at vi bidrar på en god måte i situasjonen hvor piratvirksomheten har utviklet seg fra vondt til verre. Vi snakker om internasjonal organisert kriminalitet, som krever langt flere tiltak enn bare de militære. Her ligger det selvsagt et stort ansvar på det internasjonale samfunnet, og vi vil i fortsettelsen også bidra med tiltak på ulikt hold, som jeg også har vært med på å redegjøre for i tidligere innlegg. Og vi vil selvsagt følge denne situasjonen nøye og se hvordan vi best mulig kan bidra også i framtiden.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Dette er et problem som vies stor oppmerksomhet, både i NATO og i EU, og vi er selvsagt innstilt på å bidra best mulig fra regjeringens side – etter en bred tilnærming med ulike tiltak. I dag seiler det 24 fartøy i den militære operasjonen, og i den situasjonen har vi sett det riktig å bidra med et Orion-fly, som kan bidra med informasjon fra luften for at skipene som går i dette store området i de militære operasjonene, skal ha best mulig informasjon om aktivitet som foregår. Jeg håper med det at jeg også får illustrert at det er ikke bare med militære tiltak alene denne situasjonen kan bedres. 20 000 seilinger i området krever langt mer enn 24 fartøy, om man skulle tenke at dette fant sin løsning militært.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Vi tar absolutt vår del av ansvaret, og som jeg også sa, er det all grunn til å anerkjenne næringen selv for det arbeidet de selv gjør for å sikre seg best mulig. Vi kan konstatere at ved å etterleve de retningslinjene som næringen selv har utviklet, er det disse fartøyene som også er best trygget mot pirater. Men vi vil fortsatt bidra, også militært, og derfor vil Orion-flyet være på plass i operasjon Ocean Shield fra oktober av i Adenbukta og dette store området som nå omfatter både Det indiske hav og Det arabiske hav.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Jeg synes vi har hatt en god prosess om denne viktige saken, og jeg har vært glad for både høringen og anledningen til å utdype sider av flykjøpet knyttet til de spørsmål som er stilt. Jeg har likevel også vært opptatt av å få fram at vi har hatt en robust kostnadskalkyle som viser seg å holde godt mål, selv om vi altså ser en liten kostnadsoverskridelse som er beregnet til drøye 2 pst. Det vil være maktpåliggende fra min og regjeringens side å sikre en så god prosjektoppfølging av flykjøpet i det videre at vi får gjennomført på best mulig måte det vedtaket som Stortinget gjorde i 2009, og som er et svært viktig vedtak for Norge.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Ja, her har regjering og storting en felles ambisjon, som vi bruker mye kraft på å bidra til å gjennomføre. Det er kjent at det er såkalt «best value»-prinsippet som ligger til grunn for industriprogrammet, og derfor har vi vært offensive fra regjeringens side med hensyn til også å bidra til å vise fram norske leverandører og hva de kan bidra med inn i prosjektet. Så langt har norske leverandører faktisk hatt god suksess. Vi har kontrakter inne for større beløp enn hva den norske stat så langt har utbetalt. Men jeg vet det her ligger en viktig og krevende jobb foran både norsk industri og regjeringen. Her vil vi være aktive for å sikre at vi gjennomfører den ambisjonen som både regjering og storting har.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Jeg er ikke enig i at vi har drevet mangelfull saksbehandling, men jeg har vektlagt det gode samarbeidet som har vært mellom departement og komité om å få fram detaljert informasjon. Så har vi hatt en diskusjon om hvilke priskalkyler det er mulig å få fram på dette tidspunktet. Der har jeg stilt spørsmål både knyttet til levetidskostnadene og basevalg. Hvilke alternative kalkyler er det egentlig opposisjonen har sett for seg at man skulle kunne lagt fram på dette tidspunktet, gitt at en del av de sentrale valgene ennå gjenstår? Det er en selvsagt ting både for SV og for regjeringen at slike store prosjekter gjennomgår en ekstern kvalitetssikring. Det ligger i det systemet som regjeringen følger for disse store prosjektene, og det vil selvsagt også skje i dette tilfellet.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Jeg er tilfreds med at vi har fått fram detaljert informasjon om de ulike sidene av prosjektet. Dette var også mye informasjon som ble lagt ut på departementets hjemmesider samme dag som proposisjonen ble lagt fram. Men grunnen til at jeg har vært glad for både høringen og de etterfølgende spørsmålene, er at jeg synes det er viktig og riktig å dokumentere også den informasjonen i tilknytning til Stortingets behandling av saken når komiteen har ønsket det. Dette er som sagt gjennomføring av en stor beslutning som ble fattet i 2009, og som vil bli fulgt opp også med den totale flyanskaffelsen neste år, og hvor det derfor fra min side er lagt opp til en detaljert og bred gjennomgang, ikke minst av økonomien i den store totalanskaffelsen.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Mye av diskusjonen har knyttet seg til hvilke kalkyler det er mulig å legge fram, ikke minst knyttet til levetidskostnadskalkylene. I og med at verken regjering eller storting har gjort beslutning om basevalg, om vedlikeholdskonsept, om treningskonsept, har vi valgt å holde fast ved den levetidskostnadskalkylen som ble lagt fram i 2008, og selvsagt informert om at denne vil bli grundig revidert og lagt fram i sin fulle bredde i tilknytning til langtidsproposisjonen neste år. For meg er det viktig at den informasjonen som Stortinget ber om, selvsagt kommer fram, og også at dette har vist seg å bekrefte at de kostnadskalkyler som var gjort forut for framlegget i 2008, har vært robuste, og at vi heldigvis så langt har vist oss i stand til å kunne både planlegge og unngå å få de store overraskelsene.
Grete Faremo (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
De kontraktene som inngås i januar 2014, er forventet å være fastpriskontrakter. Vi planlegger selvsagt for kontrakter som har forpliktelser godt innenfor de anslag som er gitt i proposisjonen, og det er med slike kontrakter en selvfølge at leverandøren tar ansvaret for eventuelle kostnader som påløper utover kontraktsummen man avtaler. Men, som sagt, målet er jo selvsagt å holde seg godt innenfor de anslag som er presentert her i dag.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Etter å ha hørt saksordføreren redegjøre oppfatter jeg at det ble påpekt at for regjeringen har det vært viktig å bygge opp lov og orden i Somalia. Siden det har vært vanskelig å se at det gir noe resultat, ønsker jeg at statsråden sier noe om hva man har satset på, og hva man har lyktes med når det gjelder sivil lov og orden i Somalia.
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Mitt første spørsmål til statsråden er som følger: I etterkant og etter å ha registrert måten som komiteen har behandlet proposisjonen på, antall spørsmål som er stilt og måten høringen ble gjennomført på, mener statsråden at Stortingets krav om mer informasjon var urimelig, og at Stortinget burde vært innforstått med alt og funnet ut av det selv gjennom proposisjonen?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Jeg takker selvfølgelig for det første svaret. Mitt neste spørsmål går på industrikontrakter. Komiteen skriver i en merknad at de «må være i samme størrelsesorden som anskaffelseskostnadene». Det oppfatter jeg er ekstremt klar tale fra Stortingets side. Mitt spørsmål til statsråden blir da som følger: Hvis man ikke makter å oppnå det, hva er da statsrådens svar?
Jan Arild Ellingsen (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
La meg starte med en hilsen tilbake til saksordføreren: Turen i Afghanistan var særdeles flott. Selv om jeg vet at dere hadde en spennende høring, ville jeg ha gjort det samme valget én gang til – med all respekt for Stortinget. Representanten Myrli sa at flyvalget var avgjort – det var liksom ikke noen problemstilling, for det vedtaket var gjort tidligere. Det er mulig at jeg tar feil, men jeg har også hatt en forståelse av at et vedtak her bare gjaldt til neste vedtak var gjort. Det er vel et faktum at både regjeringer og storting har skiftet standpunkt underveis i en sak. Eller har jeg misforstått? Det kunne være interessant å høre om det er slik at alt Stortinget og regjeringen gjør, er absolutt. Det tror jeg dessverre ikke er sant. For i så fall: Hvorfor er vi da bekymret for kontraktene til industrien? Hvis dette løpet er gjort, kan vi da bekymre oss for det? Da er det ikke noe problem lenger, for da har vi gjort valget: Vi skal ha dem uansett, uavhengig av kostnader og hele pakka. Det tror jeg egentlig ikke man vil. Jeg tror man ønsker å være hands on når det gjelder både økonomi og flere ting. Til representanten Gustavsen: Ingenting ville vært bedre enn om vi kunne få kontraktene her i landet, at vi kunne få leveranser tilsvarende kjøpet – det deler jeg fullt ut. Det ville vært perfekt og flott. Men utfordringen er, som representanten selv sa, at vi har en «best value»-situasjon. Vi kan altså ende opp med at vi ikke får det. Og hva er svaret da? Jeg oppfattet at statsråden ikke svarte på mitt spørsmål til henne om det tidligere i dag. Så da er jeg tilbake til der saksordføreren var: Vi har tatt valget. Vi skal ha flyene koste hva det koste vil, og de forbeholdene som vi har tatt, har en variabel substans. Så til SVs parlamentariske leder, som jeg registrerte var bekymret for Fremskrittspartiets holdning: Vi har altså tatt det ansvaret, som representanten Svein Roald Hansen var inne på. Vi ser at flyet går nå, for å si det på den måten. Vi skal være medansvarlige og si ja til å kjøpe de fire flyene. Jeg registrerer at SVs parlamentariske leder ikke kommenterer at han da har hatt det ærefulle oppdrag å sørge for at SV som regjeringsparti bidrar til å styrke amerikansk forsvarsindustri tungt. Det er jo en gledens dag for dem av oss som synes at det er smart. Så til statsråden: Statsråden prater om velvilligheten mellom regjering og storting. Ja, den velvilligheten skyldes altså primært Stortingets ønske om å få mer fakta på bordet fordi det var mangelfullt. Så sier statsråden noe som jeg ble fascinert over. Hun sa: Da man fremmet proposisjonen for Stortinget, la man ut masse informasjon på FDs hjemmeside. Med all mulig respekt: Forsvarsdepartementets hjemmeside er ikke noen veggavis for Stortinget.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-06-16:
Det er en betydelig kostnad knyttet til piratvirksomheten, også for norske rederier og norsk økonomi, men for internasjonal handel i særdeleshet. Statsråden var i sitt innlegg inne på den kroniske mangelen det har vært gjennom hele operasjonen i Adenbukta, enten som NATO-operasjon eller som EU-operasjon, at man ikke har tilfredsstillende styrkemengde. Noe av det problemet ligger på norsk side. Det har gått halvannet år siden sist vi hadde en fregatt i Adenbukta, når vi kommer til å ta beslutningen om deployering av et Orion-fly. Mener statsråden at det er tilfredsstillende at man ikke har tilstrekkelige styrker i dette området? Mener statsråden at det hun og hennes departement har gjort for å være til stede, er tilfredsstillende for å beskytte verdenshandelen og norsk eiendom ved norske skip?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2011-06-16:
Statsråden sier i sitt svar til representanten Ellingsen at det har vært en god prosess. Det har det overhodet ikke vært. Dette har vært en svært mangelfull prosess. Det er fristende å stille statsråden det enkle spørsmålet: Hvorfor tror statsråden at Stortinget i sin behandling etter høringen og etter å ha lest proposisjonen stilte et syttitalls spørsmål for å få svar? Det er åpenbart ikke fordi det har vært en god prosess. Så jeg håper at statsråden ikke var seriøs da hun brukte uttrykket «en god prosess». Jeg håper statsråden går tilbake på det og tar inn over seg at Stortinget ønsker en helt annen prosess når vi om ikke altfor lang tid skal vedta selve flykjøpet, og at vi forventer en helt annen både mengde av informasjon og kvalitet i den informasjonen som kommer gjennom den første proposisjonen.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Norge har som skipsfartsnasjon betydelig interesse av at det er sikkerhet i dette området. Hvordan mener statsråden det er forsvarlig at vi skal overlate alt ansvaret for sikkerheten til skipene i dette området til andre nasjoner, og ikke ta vår del av ansvaret?
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Norge er en viktig skipsfartsnasjon med lange tradisjoner med å operere i internasjonale farvann. Skipsfarten er avgjørende for å sikre verdenshandelen og er således svært viktig i internasjonal sammenheng. Skipsfarten må på lik linje med flytrafikken sikres i best mulig grad mot kriminelle handlinger og terrorisme. Internasjonalt farvann må ses på som et felles ansvar for de omkringliggende land og de nasjoner som opererer i farvannene. Norge som en stor sjøfartsnasjon har derfor et spesielt ansvar for å sikre de farvann vi seiler skip i. Piratvirksomhet har blitt et prekært problem å bekjempe senere år, og særlig har problemene toppet seg rundt – og i – Adenbukta. Men også langt utenfor dette området opererer nå pirater. De fleste av disse er organisert fra Somalia. En utvikling vi også har sett, er at piratene har stadig mindre tilknytning til stridighetene på land i Somalia, og at virksomheten nå i større og større grad bærer preg av å være internasjonal kriminalitet. Det er skremmende å tenke på at denne typen kriminalitet vokser. Det er viktig at Norge bidrar til å stanse denne opptrappingen av angrep på skip. Vi kan ikke sitte og se på at kriminelle nettverk og terrorister tar et større grep om premissene rundt skipsfarten i verden. De største piratgruppene utgjør nå så store økonomiske enheter at det i stor grad påvirker økonomi og aktivitet flere steder i Somalia. Antallet kaprede skip er nå i overkant av 30, og det befinner seg ca. 750 gisler om bord i disse skipene. Piratene har også utviklet seg når det gjelder utstyr og trening, og har blitt betydelig mer profesjonelle. Piratene har store økonomiske gevinster fra sine kriminelle handlinger, noe som har en smitteeffekt og medfører at unge arbeidsledige og tidligere fiskere ser på piratvirksomhet som en forlokkende aktivitet. Derfor er det svært positivt at det er militærfartøy fra EU, USA, Kina, India, Russland og Japan til stede for å kjempe mot denne piratvirksomheten. Norge var også med i perioden august 2009 til februar 2010 med fregatten KNM «Fridtjof Nansen». Fregatten var et positivt og godt bidrag i den flernasjonale innsatsen for å stoppe pirater. Statsråden har uttalt at det kan bli aktuelt å sende fregatter til Adenbukta igjen, men ikke før i 2012. Det synes vi i Fremskrittspartiet ikke holder mål. Det er nødvendig med en snarlig norsk deltakelse i den flernasjonale innsatsen. Det er viktig at Norge viser at vi ikke tolererer denne virksomheten.
Mazyar Keshvari (Fremskrittspartiet), 2011-06-16:
Kampflykjøpet er Norges største investering i Fastlands-Norge. Kampflyanskaffelsen vil være avgjørende for Luftforsvarets kapasitet og operativitet. Valg av type kampfly ble fattet av Stortinget for ett år siden, og som eneste parti var Fremskrittspartiet skeptisk til prosessen. Fremskrittspartiet foreslo den gang at saken skulle sendes tilbake til regjeringen for bedre utredning. Vi ser i ettertid hvor nødvendig det var med tanke på alt det rotet som har oppstått. Derfor er det ikke overraskende at vi også i denne saken er bekymret over utredningen og prosessen rundt kjøpet av fire treningsfly. Vi foreslo også at denne delen av proposisjonen skulle behandles først til høsten. En av grunnene til vår skepsis til fremdriften i denne anskaffelsen er at regjeringen har fremskyndet prosessen sett i lys av det løp som er beskrevet i Innst. S. nr. 299 for 2008–2009. Slik vi leser og tolker dette, ligger det her ingen føringer som tilsier at vi skal anskaffe fire treningsfly utenom det normale kontraktsforløpet. Derimot ser vi at regjeringen uttaler følgende: «En bestilling av treningsfly nå vil stadfeste vår troverdighet som partner og kunde i det flernasjonale F-35-samarbeidet. Dette er ikke minst viktig for å sikre norsk industri oppdrag knyttet til anskaffelsen.» Dette er sikkert et godt poeng, men det forklarer ikke hvorfor tidslinjen er endret. Det er av regjeringen skapt forvirring ved kostnadene knyttet til kampflyanskaffelsen. Regjeringen fastholder nå sine tall og mener disse er reelle og dermed representerer et godt beslutningsgrunnlag. Fremskrittspartiet ønsker en erstatning for våre F-16-fly. Vi ønsker selvsagt at Norge skal ha fly som tilfredsstiller de krav som Forsvaret mener er nødvendig, men vi er opptatt av at slike avgjørelser tas på et solid og urokkelig grunnlag. Derfor må vi kunne stille spørsmål ved kostnadsutviklingen og driftsutgiftene for å forsøke å få et bilde av hvor mange skattekroner som vil gå med til denne anskaffelsen. Fremskrittspartiet vil følge kampflyanskaffelsene nøye også i tiden fremover og være en pådriver for å få en så grundig prosess som overhodet mulig.
Willy Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Regjeringen har besluttet at Norge skal delta i NATO-operasjonen Ocean Shield fra oktober 2011 og i tre måneder framover. Dette støtter komiteens flertall, men uenigheten ligger i hva bidraget skal være. Flertallet i komiteen mener at et norsk bidrag best imøtekommer NATOs behov ved deployering av et maritimt overvåkingsfly. I brevet fra forsvarsministeren, datert 15. mars, framkommer det tydelig at Norges bidrag til utenlandske operasjoner må ses i sammenheng. Dette støtter undertegnede. Norge har et betydelig bidrag både i Afghanistan og i Libya, og vår evne til å bidra effektivt i NATOs operasjon i Adenbukta og i Det indiske hav, vil derfor være slik som NATO etterspør, nemlig et Orion-fly. Situasjonen utenfor Somalia kan ikke alene ses på som et isolert problem, slik Fremskrittspartiet og Høyre langt på vei antyder i sine merknader. Situasjonen på land og i Somalia er svært alvorlig, og jeg er derfor glad for at regjeringen aktivt jobber for å bedre rettsforholdene på land. Somalia har blitt omtalt som en såkalt «failed state», noe som gjør at utfordringene på land selvsagt henger nøye sammen med de ulovlighetene vi også ser på havet. Både regjeringen, og også vår internasjonale skipsfartsnæring tilkjennegir at løsningen på problemet ikke alene kan løses på havet, og at vi derfor aktivt må legge til rette for å finne løsninger på utfordringer som bl.a. innebærer å styrke rettsvesenet i Somalia og derfor på land. Jeg viser derfor til regjeringens bevilgninger på 200 mill. kr årlig, som skal bidra til stabilisering i Somalia. Piratvirksomheten på havet er et problem og må først og fremst løses på land – og da gjennom internasjonalt diplomati, humanitær hjelp og en styrking av bl.a. politi, domstoler og fengsler.
Willy Pedersen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Proposisjon 110 S for 2010–2011 om investeringer i Forsvaret svarer etter min oppfatning til en rekke behov for Forsvaret. Norge er ofte omtalt som Schengens yttergrense, og da er det grensen mellom Russland og Norge jeg vil omtale. Grensevakttjenesten forvaltes av Norges Grensekommissær. Politimesteren i Øst-Finnmark har det juridiske ansvaret, og Forsvaret har den operative delen med begrenset politimyndighet. Undertegnede og representanten Myrli, saksordføreren, var for noen uker siden i Sør-Varanger, nærmere bestemt på Svanvik grensestasjon og på grenseovergangen på Storskog i Pasvik. Tilbakemeldingene fra grensekommissæren og fra politimesteren på Forsvarets operative evne var svært positive. Forsvaret gjør i dag en svært profesjonell jobb i sin håndhevelse av grenseavtalen med Russland. Forsvaret patruljerer hele grensen daglig, og den er under konstant observasjon fra ulike utkikksposter langs grensen. Svanvik grensestasjon er en stasjon som ble bygget på 1950–1960-tallet. Tilbakemeldingen fra NK på Garnisonen i Sør-Varanger var at grensestasjonens kapasitet, fasiliteter og funksjonalitet i forhold til dagens standard, ikke lenger er tilstrekkelig. Omvisningen vi fikk på grensestasjonen, viste dette klart, og bygget det her er snakk om, framstår som svært trangt og dårlig egnet for grensejegerne som bruker denne stasjonen daglig. Det er derfor svært gledelig at regjeringen ønsker å komme i gang med å bedre forholdene for grensejegerne. Forslaget om å erstatte de seks relativt små grensestasjonene med to større, en nord på grensen, den andre sør, er svært bra. Målene med de nye grensestasjonene er å ha bygg som er bedre tilpasset grensetjenestens behov. Byggene skal bl.a. ha egen kennel og være bedre forlegninger for soldatene, som i dag har langt mer utstyr enn hva man hadde for 10–20 år siden. Da får man også grensestasjoner som har større fasiliteter og bedre plass til det. Videre skal det også bygges en ny patruljehytte. Denne hytta er også viktig for grensevaktenes operasjonalitet, da den vil ligge i et område som er isolert store deler av vinteren. De nye kjøretraseene som også er foreslått, er svært viktige, og det av to grunner: Den ene er jegerens behov for effektiv framkommelighet, der man ikke benytter Pasvikelva. Den andre er hensynet til naturen, og de sår som motorisert ferdsel påfører naturen. Selv om Garnisonen i Sør-Varanger skjøtter sine oppgaver svært godt i dag, er det fra min side håp om at man kommer i gang med nybyggingen snarest mulig. Jeg er derfor glad for at investeringer på 268 mill. kr blir lagt fram for Stortinget i dag. Kanskje man da vil være i stand til å komme i gang med byggingen allerede til høsten.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Det er en kjent sak at Stortinget gjennom tidene har hatt en forkjærlighet for fregatter, og kanskje MTB-er, vil noen legge til. Men det er likevel litt merkelig, hvis holdingen fra Stortingets side skal være at vi skal sende en fregatt til Adenbukta eller Det indiske hav åkkesom. Det er liksom bare fregatter som gjelder. Det er bare fregatter som liksom er ordentlige militære bidrag. Nå er maritime overvåkningsfly en etterspurt kapasitet, da stiller vi med det. Men det blåses liksom bort av forslagsstillerne, det er fregatter som gjelder. Representantforslaget ble faktisk også fremmet før regjeringa besluttet å bidra med et Orion overvåkningsfly til området, så jeg sitter igjen med det inntrykket at det liksom ikke spiller noen rolle hva en gjør og hva situasjonen krever; vi skal stille med en fregatt uansett. Vi må ta situasjonen i området på størst mulig alvor. Derfor bidrar vi nå med et Orion overvåkningsfly, så får vi se om vi kanskje skal bidra med andre typer bidrag senere, for det ser dessverre ikke ut som om det er noen snarlig løsning på problemet. Da jeg hørte innlegget til Peter N. Myhre, virket det på meg som om han mente at det bare er våpen som gjelder, våpen løser problemene. Ja, det løser kanskje situasjonen om bord på de skipene som blir kapret – i alle fall delvis – men det løser jo ikke de grunnleggende årsakene til piratvirksomheten, for de finnes på fastlandet i landene rundt Afrikas Horn og østlige deler av Afrika. Derfor må vi kunne klare å ha to tanker i hodet samtidig. Vi må både bidra med militære kapasiteter, som vi nå gjør nok en gang, og som vi også kanskje i framtida skal bidra ytterligere med, og vi må bidra langsiktig til å løse de store utfordringene som finnes i landene i østre deler av Afrika.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
La oss så langt ut i debatten bare slå fast at det er full enighet om at Norge trenger nye kampfly. Min gode kollega Jan Arild Ellingsen sa: Nå er all tvil borte. Det var kloke ord, og jeg håper han taler på vegne av hele partiet sitt. Han var sterk og klar i sitt innlegg, og jeg hadde egentlig håpet at representanten Ellingsen ikke var på reise i Afghanistan i forrige uke, sjøl om det sikkert var svært interessant og lærerikt, men at han i stedet hadde vært i Stortinget og sagt det samme til partifellene sine, da vi i forrige uke behandlet saken i komiteen. Så sa Ellingsen også at bordet fanger. Men det er vel ingen uenighet om hvorvidt vi skal kjøpe F-35. Dagens vedtak om de fire treningsflyene rokker vel ikke ved det Stortinget tidligere har vedtatt, at vi skal kjøpe F-35. Vi skal vel ikke ha noen omkamp på den beslutningen? Debatten i dag dreier seg ikke om flyvalg. Debatten i dag dreier seg om vi skal få de første flyene i 2016, i 2017 eller i 2018. Jeg har ikke hørt noen i dagens debatt si at vi ikke skal kjøpe F-35. Dagfinn Høybråten nevnte bekymringen i USA for økningen i utviklingskostnadene i F-35-programmet. Ja, den bekymringen i USA skjønner jeg godt, for de ekstra kostnadene som er påløpt i utviklingsprogrammet, skal dekkes av USA. Vi skal ikke være med på å dekke de kostnadene. Vårt beløp til utviklingsprogrammet ligger fast – 125 millioner US dollar. Vi må skille mellom kostnadene til utviklingen av flyene og kostnadene for flyene når de skal leveres til Norge fra 2018. Jeg har inntrykk av at mange blander veldig, både i debatten her i dag, i media og i debattbildet før øvrig når det gjelder F-35. Flere har sitert Aftenposten. Ja, det er det sannelig grunn til, for der har det stått mye rart. Kanskje noen kunne stilt spørsmål om hva som er og har vært Aftenpostens agenda i kampflyspørsmålet. Etter min oppfatning har man drevet direkte kampanjejournalistikk til fordel for den konkurrenten som ikke var i stand til å levere fly som oppfylte de krav som ble stilt til de nye kampflyene.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Jeg lyttet med stor interesse til den gamle generalens ord! I debatten om kjøp av F-16 i Stortinget 6. juni 1975 sa statsminister Trygve Bratteli: «Hovedspørsmålet er dette, som flere har stilt gjentatte ganger: Er det nødvendig, hvis en vil ha et forsvar, også å ha et rimelig tidsmessig luftforsvar? Det er først og fremst det en må svare på i samband med den langsiktige plan som foreligger her.» Det var kloke ord av en klok mann. Bratteli, regjeringa og Stortinget ga sjøl svaret: En ville gå til anskaffelse av nye jagerfly. I debatten ble F-16-anskaffelsen støttet av navn som Per-Hysing Dahl, Guttorm Hansen, Lars Korvald, Odvar Nordli og Hallvard Eika, for å nevne noen. Det var for øvrig satt av fem timer til debatten i 1975. Det var tider, det! I 1975 var F-16 løsningen. I 2008 og 2009 var løsningen F-35. Det er det i 2011, og det vil det være i 2012.
Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2011-06-16:
Flertallet i utenrikskomiteen har avgitt en ramsalt kritikk av den saksbehandlingen som lå til grunn for statsrådens anbefaling til Stortinget, og den informasjonen som ligger i proposisjonen. Statsråden har besvart denne kritikken med å si seg takknemlig for spørsmålene og høringen, og det er vel og bra. Men dette betyr at komitéflertallet gir statsrådens departement stryk når det gjelder informasjonsgrunnlaget til Stortinget i denne saken. Det hjelper ikke å henvise til hjemmesidene til departementet. Det er ikke der Stortinget henter sin informasjon. Det er i det framlegget regjeringen gjør overfor parlamentet. Derfor må jeg spørre, siden dette ikke er første gang; dette skjedde også da saken ble lagt fram i 2008: Vil statsråden sørge for at departementet for framtiden legger fram investeringsproposisjoner med et helt annet grunnlag og mer informasjon til Stortinget enn det som har vært tilfellet i denne saken?
Svein Roald Hansen (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
Dette har jo i liten grad vært en debatt om flyinvesteringene, Joint Strike Missile eller de andre investeringene, men mest en debatt om beslutningsgrunnlaget. På 1990-tallet var det en diskusjon mellom regjering og storting – og en prosess i gang – for å få slankere dokumenter fra regjeringen til Stortinget. Det var så mye å lese at man gjerne ville ha litt mer effektiv kommunikasjon. Det var noen som den gangen advarte mot at det kunne bli for tynt, og at det ville føre til en utstrakt brevveksling mellom regjering og storting. Det er selvsagt slik at det er Stortinget selv som definerer når Stortinget mener at det har det nødvendige beslutningsgrunnlag, på samme måte som representanten Skovholt Gitmark også må godta at det er statsråden selv som må få avgjøre om hun synes prosessen mellom storting, komité og henne selv har vært god eller ikke. Men i denne saken finnes det altså også spørsmål som det ikke er mulig å gi svar på i dag, slik som levetidskostnader, som i stor grad avhenger av basevalg og vedlikeholdskonsept. Det vil være viktige faktorer som vi først skal ta stilling til neste år. Derfor må denne beslutningen tas i avveiningen mellom å akseptere en viss usikkerhet om beregningene fra to år tilbake holder godt nok, eller om vi skal risikere kluss i vekslingen mellom F-16 og F-35 – og risikere svekket beredskap i en periode. Så langt viser altså beregningene at tallene fra 2008 står seg godt. Jeg tror Peter N. Myhre burde studere de omfattende svarene fra departementet litt grundigere, ut fra de tallene han opererte med i sitt innlegg. Det er også muligens slik at de viktigste faktorene for å påvirke levetidskostnadene vil vi ha hånd om selv, nemlig basevalg og vedlikeholdskonsept. Derfor er det ikke mulig å argumentere eller skrive seg vekk fra det ansvaret som alle nå må være med og ta for det vedtaket vi gjør. Jeg går også ut fra at opposisjonspartiene vedstår seg ansvaret for den avveiningen de er med på å gjøre mellom de to hensynene vi må ta i kveld. Man må selvsagt basere seg på de beregningene og de vurderingene som departementet og statsråden har lagt fram – det ligger i sakens natur – men vi må alle være med og ta ansvaret for at vi velger å ta beslutningen i dag, for ikke å risikere noe vi ikke vil ha om noen år. Det må vi stå for – eller for å sitere Fremskrittspartiets hovedtalsmann: Det handler om å ta politisk ansvar.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2011-06-16:
På vegne av Ketil Solvik-Olsen, Erna Solberg, Dagfinn Høybråten, Trygve Slagsvold Vedum, Bård Vegar Solhjell, Trine Skei Grande og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om endringer i forvaltningen av rovvilt.
Jon Jæger Gåsvatn (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Jeg har gleden av å fremme et representantforslag fra representantene Per Arne Olsen, Kari Kjønaas Kjos, Bente Thorsen, Gjermund Hagesæter og meg selv om å sikre økt lønn i lavlønnsyrker med hovedfokus på utdanningsgruppene i offentlig sektor.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Tilrettelegging av bustad for personar med funksjonsnedsetjing har vore reist som eit problemområde i mange år. Ei arbeidsgruppe på midten av 1990-talet, der m.a. tidlegare Rikstrygdeverket, Husbanken, hjelpemiddelsentralar saman med representantar for brukarsida, m.a. Funksjonshemmedes fellesorganisasjon og Norges handikapforbund, har arbeidd med saka. Bakgrunnen for denne arbeidsgruppa var at bustadstilpassing var lite samordna og fragmentarisk. Dette har med andre ord vore eit stort problem i om lag 20 år, og vi har eigentleg ikkje kome lenger i dag. I dag opplever NHF at personar vert tvangsflytta frå heimane sine, dels på grunn av manglande tilrettelegging, men òg fordi det er meir kostnadseffektivt for kommunane å samle personar med behov i same bustadkompleks. Desse bustadene definerer vi som omsorgsbustader, og med det personens eigen heim, men vedkomande kan ikkje fritt velje bustad, men vert pressa ut av sin opphavlege bustad. Derfor er dagens behandling av denne saka svært viktig. Framstegspartiet vil vise til Prosjekt Boligtilpasning, der det framkom at eldre og funksjonshemma har få valmoglegheiter når bustaden deira ikkje lenger er funksjonell. Mangel på god tilrettelegging fører i dag til at mange som kunne halde fram med å bu i eigen bustad, må flytte på institusjon eller over i omsorgsbustad. Framstegspartiet meiner det er nødvendig i større grad å prioritere tilrettelegging av eksisterande bustader for å møte eit veksande behov, då svært få av dagens bustader er godt nok tilrettelagde for denne gruppa personar. Med dagens finansieringsordning opplever mange å måtte betale sjølve for nødvendig tilrettelegging i bustaden, slik at pleie- og omsorgsoppgåver skal kunne utførast i eigen heim, sjølv i tilfelle der alternativet er å flytte den pleietrengjande over i ein institusjon. Framstegspartiet meiner det er gale at heilt nødvendige tilpassingar skal privatfinansierast, og at det må vere føreseielege og like rettar i heile landet, uavhengig av bustadkommune. I enkelte tilfelle må den eine ektefellen eller partnaren flytte inn i omsorgsbustad, mens den andre parten vert buande i deira tidlegare felles heim. Framstegspartiet ser dermed at manglande tilrettelegging kan gjere det vanskeleg å besøke deira felles heim. Vi meiner at den tidlegare heimen må kunne likestillast med ein fritidsbustad. Framstegspartiet fremjer derfor eit eige forslag om dette i denne saka. Framstegspartiet viser til at med dagens utvikling på det teknologiske området vil det vere stadig fleire som kan bu heime, sjølv med stort pleiebehov, men det krev betre tilrettelegging av bustaden. Framstegspartiet meiner at alle med funksjonsnedsetjing skal ha likeverdige rettar til eit godt tilpassa tenestetilbod i heimen, og i den grad det er mogleg, sleppe å måtte flytte til institusjon. Framstegspartiet har derfor også fremma eit eige forslag om dette. Eg tek med dette opp våre forslag.
Åge Starheim (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Eg har vel ein følelse av at både statsråden og regjeringspartia sine medlemer i komiteen støttar forslaget vårt. Då har eg lyst til å stille følgjande spørsmål til statsråden: Eg har fått mange meldingar frå funksjonshemma som må flytte frå heimen og inn på ein institusjon fordi dei ikkje klarer å finansiere ei ombygging av heimen sin, noko som gjer at ektemaken kanskje ikkje får moglegheit til å besøke den andre ektemaken på grunn av stor avstand. Dette går mykje på finansiering. Vil statsråden vere med og syte for at det no vert oppretta ei finansieringsordning som gjer at desse kan få lov til å byggje om bustaden sin og dermed bu heime lenger, og for så vidt også på den måten spare kommunane for store utgifter?
Trond Helleland (Høyre), 2011-03-22:
Jeg skal være kort. Representanten Håkon Haugli har tatt opp flertallets innstilling, men det er ingen tvil om at forslagene fra Fremskrittspartiet også har bred støtte i den forstand at mange ønsker at dette er en sak som skal bli belyst og tatt opp. I den forbindelse har komitéflertallet pekt på denne NOU-en Aktiv deltakelse, likeverd og inkludering, der høringsfristen gikk ut 15. oktober 2010. Og bare for å komme statsråden i forkjøpet vil jeg stille henne spørsmålet: Når har regjeringen tenkt å følge opp denne NOU-en, og er det noe som ligger relativt nært i tid? Begrunnelsen fra Høyres side for ikke å gå inn for forslagene fra Fremskrittspartiet er nettopp at NOU-en ganske nylig er avgitt, og at høringsfristen har gått ut. Jeg regner med at regjeringen setter dette i en større sammenheng og fremmer forslag om dette. Hvis statsråden da i sitt innlegg kunne antyde noe om når dette ville komme til Stortinget som en egen sak, hadde jeg vært takknemlig for det.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-03-22:
Akkurat det spørsmålet var jo ei stor sak på Senterpartiet sitt landsmøte i helga. Både Senterpartiet og regjeringa er opptekne av å styrkje ordninga for å leggje til rette i heimen slik at han kan ha livsløpsstandard, og ein dermed kan velje å bu heime så lenge som ein kan og ynskjer. Eg var sjølv på besøk hos ein veldig oppegåande 87-åring. Eg må seie at det var imponerande å lytte til han og kona på 85 år om korleis dei hadde fått lagt til rette, men at han no i ein alder av 87 år fann ut at dei to ville flytte til eit bufellesskap, og det var deira val. Det er nettopp den valfridomen som eg er oppteken av å leggje til rette for, og som regjeringa skal leggje til rette for, gjennom ei skikkeleg satsing på omsorgsbustader og sjukeheimsplassar, slik at dei finst, om ein vil velje det, men òg ved å utvide ordninga med tilrettelegging i heimen.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2011-03-22:
Ein må skilje litt mellom kva type ordningar ein snakkar om. Dersom ein snakkar om heisordningar, er eg samd med dei representantane frå regjeringspartia som har sagt at om ein bur i eit fleirbustadhus, er det meir gagnleg for samfunnet og for den enkelte å gå saman om å installere ein felles heis enn om alle skal gjere det kva for seg. Men om ein bur i ein einebustad, der det ikkje er fleire, må det sjølvsagt vere moglegheiter for å kunne få tilgang til den typen installasjon. Så ein kan ikkje tenkje ein for alle, me må tenkje differensiert. Det er akkurat slike vurderingar regjeringa no gjer for å sjå på korleis me kan leggje best mogleg til rette for alle, og at me òg kan gjere det innafor ein måte som tener fellesskapet best mogleg. Me skal ikkje nødvendigvis rettsfeste alt, men sikre at me saman evnar å leggje til rette bustader, leilegheiter og einebustader, for at folk skal kunne bu lengst mogleg heime når dei ynskjer det sjølve.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Jeg merket meg statsrådens for så vidt positive holdning til å få et bedre tilbud til dem som trenger tiltak av den typen som er skissert i dette forslaget fra Fremskrittspartiet. Jeg har lyst til å fokusere på forslag 2, som dessverre ser ut til å bli nedstemt her i dag, om «en statlig rettighetsbasert ordning hvor det er den enkeltes behov i forhold til nedsatt funksjon som blir avgjørende for hvilke tiltak som skal iverksettes». Da er spørsmålet mitt til statsråden: Mener statsråden at det er behov for en slik ordning?
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2011-03-22:
Da jeg hørte representanten Håkon Haugli innledningsvis under behandlingen av denne saken i dag, merket jeg meg en utstrakt positivitet til de initiativene som er blitt tatt av oss fire Frp-ere som har fremmet dette representantforslaget i Stortinget, og de tiltakene som er beskrevet både i representantforslaget og i det som er fremkommet i forbindelse med komiteens behandling og innstilling til Stortinget. Jeg ventet nesten at representanten Haugli skulle konkludere med at Arbeiderpartiet etter nærmere vurdering faktisk har valgt å stemme for disse forslagene – siden de er så viktige, og siden de er så vel tilpasset det behovet som foreligger. Når også representanten Holmås, fra Sosialistisk Venstreparti, inviterer Fremskrittspartiet til å støtte regjeringens arbeid for tilrettelegging av boliger for personer med nedsatt funksjonsevne, ja, så blir det litt rart når den samme representant senere i dag kommer til å stemme imot alle disse forslagene. Da blir det jo opp til regjeringen å forholde seg til et stortingsvedtak hvor det faktisk er stemt ned at det skal etableres en rettighetsbasert ordning hvor det er den enkeltes behov i forhold til nedsatt funksjonsevne som blir avgjørende for hvilke tiltak som iverksettes. Dette er altså regjeringspartiene i ferd med å stemme vekk! Da må regjeringen forholde seg til det. Altså vil regjeringspartiene her i dag, med sin innsats, lage store problemer ikke bare for oss som ønsker å gjøre noe med denne saken, men også for alle dem som dette gjelder: personer med nedsatt funksjonsevne. Det samme gjelder dette med å få tilrettelagte tiltak med hensyn til fritidsbolig, ved å definere denne som hjem nr. 2. Da vil jeg si at dagen i dag, med stortingsflertallets holdning til Fremskrittspartiets forslag om å forbedre disse forholdene, vil føre til at vi tar et langt skritt tilbake og vil være et slag i ansiktet på dem dette gjelder. Og det er en situasjon som dem dette gjelder, slett ikke burde ha kommet i.
Svein Harberg (Høyre), 2011-03-22:
Jeg lurer på om statsråden tror at det finnes seniortiltak som kan settes inn i skolen, som vil resultere i at flere lærere står i tjeneste lenger enn det som er tilfellet i dag.
Svein Harberg (Høyre), 2011-03-22:
Det har vært spennende å følge debatten. Det er sagt mye rosende om skolen – og det kan vi jo være enig i alle sammen. Det er også sagt mye om hvor viktig det er å legge til rette for lærerne, at de har god helse, og at det fungerer på skolen. Ja, det er vi enige om alle sammen. Men denne saken dreier seg ikke om alle de gode tiltakene som er satt inn, som er naturlige, og som vi alle er med på. Representanten Breen snakket mye om de gode resultatene i skolen. Ja, det er fordi vi i all hovedsak har en god lærerstab. Det det dreier seg om her, er å være i forkant når det gjelder å ha en god lærerstab i framtiden, slik at vi fortsatt kan ha disse resultatene. Vi har en stor andel ukvalifiserte lærere i dag, og andelen har økt. Det er bekymringsfullt. Og vi vet at det er ventet en stor utskiftning, som er større enn rekrutteringen. Så til Aksel Hagen, som også i dag har prøvd seg med det retoriske grep at vi i opposisjonen er opptatt av mer stat. Det er nå engang sånn at det er staten som har ansvaret for lærerutdanningen. Da er det ikke til å undre seg over at staten tar ansvar når vi ikke greier å skaffe nok kvalifiserte lærere. Det er rett og slett en plikt vi har, vi som har ansvar for lærerutdanningen. I tillegg har vi også ansvar for rammene for dem som driver de aller, aller fleste av skolene i dette landet – for så vidt alle, gjennom tilskudd, men spesielt kommuner og fylkeskommuner. Det er vårt ansvar. Så det er altså ikke mer stat. Det som vi snakker om, er ekstratiltak i en gap-situasjon, der det altså er en utfordring å skaffe nok lærere, og der det ikke er nok lærere som står i tjenesten. Da vil jeg litt over til statsråden. I dag sliter jeg med logikken – det pleier jeg ikke å gjøre når det gjelder statsråden – fordi hun gjentatte ganger, også i replikkene, har sagt at det viktigste er at vi nå får nok lærere inn i skolen. Dette er altså et forslag for å sikre nok lærere i skolen, når vi sliter med å få nok, men det avvises. Det er slik at arbeidsgiveransvaret ligger på skoleeier. Det gjør det også når det gjelder etter- og videreutdanning – fullt ut er det et ansvar på skoleeier. Men vi har gått inn med ekstramidler. Vi har laget en avtale som skal gjøre det lettere for dem å gjennomføre det. Det er det vi snakker om når det gjelder seniorpolitikken også. Det er en uutnyttet ressurs som er på vei ut av skolen. Og jeg må si: Vi får ikke flust av saker fra denne regjeringen til vår komité, i hvert fall. At man da skal avvise å se på dette forslaget, i hvert fall som et grunnlag for hva som kan gjøres, forundrer meg stort.
Svein Harberg (Høyre), 2011-03-22:
Jeg skal forsøke å la det bli med dette. Men jeg kan ikke dy meg når representanten Bremer begynner å antyde «stortingsregjereri» når en foreslår å hjelpe kommuner og fylkeskommuner til å beholde lærerstaben. Jeg hørte på Politisk kvarter i morges – jeg er ikke sikker på om Tor Bremer gjorde det. Men representanten fra Arbeiderpartiet som leder kirke-, utdannings- og forskningskomiteen, foreslo der å gripe sterkere inn i skolen gjennom å lage nasjonale føringer for læreplanene, slik at mindre skulle gjøres lokalt.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2011-03-22:
Det er slik at høg yrkesdeltaking kombinert med høg kompetanse på arbeidskrafta er av uvurderleg verdi for konkurransekrafta og for velferda vår. Men det er òg slik at mangel på velkvalifisert arbeidskraft er ein av dei viktigaste minimumsfaktorane våre for å utvikla nasjonen og velferda vår vidare. Dette ser vi frå sektor til sektor, og det er så definitivt slik òg innafor skulesektoren. Forslagsstillarane har rett situasjonsbeskriving og har difor isolert sett argument for å fremja forslag om tiltak. Regjeringa har alt teke fatt i problemstillinga. Det er ikkje slik, som representanten Harberg seier, at regjeringa lener seg tilbake. Tvert imot, regjeringa er veldig aktiv når det gjeld å ta tak i problemstillinga. Det er altså gjort, men det er då naturleg å følgja utviklinga tett før ein eventuelt går til ytterlegare tiltak. Det er no faktisk ei god utvikling i skulen vår. Det blir, som alle veit, stadfesta av internasjonale undersøkingar av dei faglege resultata. Noreg er no den tiande beste nasjonen i OECD på lesing – den andre beste i Norden etter Finland. Det blir særleg peika på at naturfaget har ein pen framgang i heile OECD-området. Og målingane av elevane sin trivsel viser at det er mindre bråk og uro i skulen vår. Altså: Dei aller fleste pilene peikar faktisk oppover for tida, og det er hyggeleg. Det er elles slik at interessante og meiningsfylte arbeidsoppgåver vil stimulera lærarane til å stå lenger i arbeidet. Difor er det umåteleg viktig at skuleeigaren har ein tydeleg profil på skuleleiinga ved å satsa på m.a. rektorutdanninga. I ein Fafo-rapport blir temaet seniortiltak problematisert, og det blir peika på dei fysiske og psykiske arbeidsbelastningane, tap av interesse og motivasjon for jobben, m.a. som følgje av lita støtte og oppmuntring frå næraste leiar. Pensjoneringskulturen på arbeidsplassen er òg viktig i denne samanhengen. Vidare viser undersøkingar at det er viktig å satsa på parallelle tiltak retta mot både arbeidsmiljøet, arbeidsorganiseringa så vel som den enkelte læraren. Men med utgangspunkt i forskinga kan ein likevel konkludera med at det ikkje finst ein generell formel for å redusera tidleg pensjonering. Kva som fungerer i eitt konkret tilfelle, vil i stor grad avhengja av korleis den konkrete situasjonen og problemstillinga er. Difor er det umåteleg viktig med god skuleleiing, og at skuleeigaren har skulefagleg kompetanse i administrasjon. Mykje av dette er alt nedfelt i gjeldande politikk, men mange av desse faktorane høyrer òg heime i dialogen mellom arbeidstakaren og arbeidsgjevarorganisasjonane. Eg er veldig samd med leiaren i Utdanningsforbundet når ho seier at det viktigaste for lærarane er at dei får tid til å gjera sine kjerneoppgåver, nemleg å undervisa og driva for- og etterarbeid. Lærarar over 55 år har som kjent ein time nedsett undervisningsplikt, men mange opplever at dei blir sette til all slags arbeid på dette tidspunktet, og slik vil me ikkje ha det.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2011-03-22:
Eg forstår at opposisjonen har behov for å markera seg og driva aktiv opposisjonspolitikk, men me skal akta oss i denne salen for ikkje å driva med velmeinande stortingsregjereri. Det er ein realitet at det som verkar, og som er allmenngyldig over heile landet, f.eks. fokus på skuleleiarfunksjonen, og for så vidt også skuleeigarfunksjonen, grip no skuleeigar tak i. Statsråden var inne på dette med å snakka skulen opp. Eg har lyst til å invitera opposisjonen til å vera med på den hyggelege øvinga det er å snakka skulen vår opp – snakka godt om skulen vår. Dei gjer ein god jobb i skulen. Vi ser at Tidsbrukutvalet sine tilrådingar er behandla i denne salen, grundig og tungt. Det har kome med krystallklare anbefalingar. Men så er det slik at det er mange forhold som i mykje større grad må vera skreddarsydde den enkelte konkrete situasjonen – og dei passar det ikkje så godt å diskutera i denne salen. Det handlar ikkje nødvendigvis om kroner og øre. Det kan det òg gjera, men det handlar om lokal tilrettelegging med tanke på den fysiske og psykiske arbeidsbelastninga. Det seier seg sjølv at det i fyrste rekkje er kommunen eller fylkeskommunen som sit tett på problemstillingane, og som har arbeidsgivaransvaret, som må ta tak i dette. Det er ikkje slik at det finst nokon generell formel for å redusera tidleg pensjonering. Men det som er viktig, er å satsa på parallelle tiltak retta mot arbeidsmiljøet – fysisk så vel som psykisk – mot arbeidsorganiseringa, og mot tiltak tilpassa den enkelte læraren. I mine auge er det noko som skuleeigaren er best skikka til, men for all del, me følgjer naturlegvis utviklinga særdeles nøye og tett. Vi har stor tiltru til at situasjonen vil betra seg, ut frå det som er reist av problemstillingar, det som skuleeigaren har gripe fatt i, og det som me òg har sett er reist av problemstillingar i den alminnelege debatten. Men om det, i motsetning til det ein skulle tru, ikkje skulle fungera, er naturlegvis alle einige om at då må ein gripa fatt i situasjonen att. Det er ikkje noko dogmatisk forhold me diskuterer, det er ei praktisk tilnærming til eit praktisk problem.