trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Hanne Dyveke Søttar (Fremskrittspartiet), 2020-01-07:
Stortingets sammensetning bestemmes av det norske folk ved valg. Slik bør det være. Slik dagens ordning praktiseres og har vært praktisert i årevis, kan regjeringen direkte gripe inn ved å plukke stortingsrepresentanter fra denne sal og gi dem stillinger innad i regjeringen. Der har de ikke noen direkte «svarplikt» overfor det norske folk, som altså har valgt dem inn. Dette mener vi er uheldig, og vi håper at denne praksisen nå kan endres. Som jeg sa innledningsvis: Stortingets sammensetning avgjøres av det norske folk ved valg. Da mener vi at det er riktig og viktig at Stortinget respekterer dette. På den bakgrunn anbefaler jeg forslagets alternativ 2, at regjeringen ikke kan utnevne stortingsrepresentanter til statssekretærer eller ansette politiske rådgivere ved statsrådets kontorer. Jeg tar opp mindretallets forslag.
Petter Eide (Sosialistisk Venstreparti), 2020-01-07:
Jeg har et par kommentarer til det som jeg og min kollega Øvstegård tok opp i stad. Det illustrerer at denne saken ikke kun handler om formalisme, men både om hvilke signaler man gir, og hva man faktisk kommuniserer med et slikt forslag. Det er ikke tilstrekkelig, som representanten Lundteigen peker på, bare å redegjøre for de rent formelle tingene ved dette. Selvsagt er det slik – og jeg er glad for oppklaringen – at vi som stortingsrepresentanter skal representere alle som er her. Åpenbart skal det være slik. Men signalet som sendes til de 15 pst. utenlandske statsborgere som er her i landet, er nettopp at de gjennom dette forslaget skal ha en type svakere representasjon fordi de ikke skal telles med i dette regnestykket. Forslagsstiller må ta ansvar for hvilket signal som sendes, ikke bare for de formelle strukturene som tegnes opp. Signalet som sendes her, det som kommuniseres, er at det vil være et a-lag som består av norske statsborgere, som har fulle rettigheter, og som skal tas med i mandatberegningen, mens det er et b-lag, ca. 15 pst. av dem som bor i Norge, som Lundteigen redegjorde for, som ikke skal tas med i beregningen, mens Grunnlovens intensjon faktisk er at de også skal inkluderes. Derfor er jeg opptatt av – og jeg opprettholder det jeg sa i stad – at forslaget sender et diskriminerende signal om at det er noen borgere som i svakere grad skal ha representasjon. Det sender kanskje også det signal til stortingsrepresentanter at disse borgere skal gjøres mindre verdige for representasjon i Stortinget. Til Carl I. Hagen, som påpeker at integrering er viktig: Det har han snakket om i Stortinget i 30 år, og integreringen starter lenge før man får et statsborgerskap. Det er svært mange av dem som ikke er norske statsborgere, som i påvente av å bli statsborgere er i en integreringsprosess. Det signalet som sendes gjennom dette forslaget, vil være i strid med nettopp dette fordi disse borgerne i mindre grad da skal gjøre seg fortjent til å tas med i beregningen til Stortinget. Så spør Carl I. Hagen om det er slik at SV mener alle utenlandske statsborgere skal ha stemmerett, og da eventuelt også være valgbare til Stortinget. Nei, vi har en ordning i dag som lager en del regler for hvordan det skal være, og vi har ikke i våre programmer eller i vår politikk utfordret det. Men jeg mener fortsatt at det forslaget vi behandler her, er veldig galt. Det strider mot det ønsket vi har om å forme staten Norge som et sted hvor alle skal føle seg hjemme, og at alle skal føle at de er godt og trygt representert av landets øverste organ.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-01-07:
Jeg er glad for at representanten Petter Eide la vekt på det jeg sa, nemlig at de som velges til Stortinget, skal representere alle. De skal representere alle som har tilhold i territoriet – sjølsagt fordi alles opptreden og deltakelse i det norske samfunnslivet har betydning for alles opphold og deltakelse i samfunnslivet. En kan sjølsagt ikke forskjellsbehandle på det punkt. Så sier Petter Eide at det som er problematisk med forslaget jeg er medforslagsstiller til, er signalet som sendes, at det blir et a-lag og et b-lag, altså at det er forskjell på folk når det gjelder det som her er kjernen, nemlig hvordan en skal organisere demokratiet. Ja, det er forskjell, noen er statsborgere, og andre er ikke statsborgere. De som er statsborgere, har de rettigheter og plikter som følger av det, og de som ikke er statsborgere, er i en annen situasjon. Jeg er veldig opptatt av at det skal være en nær og klar sammenheng mellom rettigheter og plikter. De som påtar seg statsborgerlige plikter, har også statsborgerlige rettigheter. Det er en annen situasjon enn for dem som ikke er der. Når representanten Petter Eide sier at det er et diskriminerende signal, må jeg si at hvis begrepet «diskriminering» brukes på den måten, at en her diskriminerer dem som ikke er statsborgere, får det begrepet et annet innhold for meg. Det mister mye av sin kraft hvis det brukes på den måten, for da har vi helt forskjellig syn på hva som er diskriminering. En kan si at de som da har statsborgerskap, som har plikter, blir diskriminert fordi de har annerledes og tyngre plikter enn dem som ikke har statsborgerskap. En sånn bruk av diskrimineringsbegrepet er for meg ganske fremmed. Jeg vil bare understreke at alle skal føle seg hjemme i Norge. Alle som har opphold i Norge i kortere eller lengre tid, skal føle seg hjemme, de skal ivaretas, de skal sikres sine interesser. Det er ikke det denne saken gjelder, den gjelder hvordan vi skal fordele representanter mellom de ulike fylkene – om det skal være knyttet til det som er kjerneprinsippet, nemlig statsborgerskap, eller om det skal være knyttet til antall innbyggere som – med åtte års mellomrom – har tilhold i territoriet.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-01-07:
Først vil jeg rette opp en feil. Jeg var ikke kritisk nok og gikk ikke djupt nok i kildene, for det står i papirene at det var det tidligere presidentskapet som fremmet forslag om at statssekretærer ikke kunne bli utnevnt blant stortingsrepresentanter. Når det gjelder forslaget som ble fremmet den 31. januar, har jeg blitt gjort kjent med at ikke hele presidentskapet sto bak det. Vi var inne på det som er noe av kjernen i innlegget mitt. Det var ett parti den gangen som hadde en vararepresentant inne, og vedkommende vararepresentant var også medlem i presidentskapet. Og hvorfor var den vararepresentanten fra SV inne som vararepresentant? Jo, fordi representanten var utnevnt til statssekretær i regjeringa. Så her har vi det som jeg sa, at adgangen til å bruke stortingsrepresentanter som statssekretærer er noe som regjeringsstrategene – og det ser ut til å være i flere partier enn bare Arbeiderpartiet og Høyre – vil ha åpning for, mens SV, nå når de er i en ny situasjon, heldigvis har snudd og står sammen med Senterpartiet. Ellers tok jeg ordet til det som representanten Tetzschner sa om en mekanisk, formell behandling. Jeg er sjølsagt helt enig i at det ikke skal være noen mekanisk, formell behandling av grunnlovsforslag. Det som er interessant for meg, er at det å gjennomføre grunnlovsendringer er formelt svært krevende. Forslagene skal fremmes innen 30. september året før et stortingsvalg, og så behandles, eventuelt vedtas, av det neste stortinget. Det er blitt sånn fordi de som laget dette regelverket, mente at representanter og partier står bak grunnlovsforslagene. Jeg tror det er det som er forståelsen. Jeg har ikke gått grundig til kildene der heller, men det kan ikke være noen annen forståelse av dette enn at en laget en slik omstendelig prosedyre fordi en forventet at de som foreslo grunnlovsendringer, og som også stilte til valg, enten som person eller som parti, også sto ved forslaget i det nye stortinget. Jeg tror også at engasjerte velgere i dag har samme forståelse av det: Når det fremmes et grunnlovsforslag, så forventer en at de personene og partiene som personene representerer, står ved det forslaget når det kommer senere. Men sånn er det nå ikke blitt. Vi har et stort problem ved at grunnlovsforslagene ikke har den autoriteten i samfunnet som denne prosedyren burde ha, etter mitt syn. Derfor er det viktig å få økt respekt for grunnlovsforslagene, og det er viktig at vi får en mer engasjert debatt omkring forslagene før stortingsvalgene, slik at vi ikke kommer i den situasjonen gjentatte ganger at grunnlovsforslag er noe som en foreslår, og så når det kommer til debatten i det etterfølgende stortinget, ja vel, så er situasjonen helt annerledes, uten at det er kommet nye argumenter i saken som skulle tilsi at konklusjonen ble en annen.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-01-07:
Forslaget vårt gjelder nytt andre ledd i § 49, om folkeavstemning. Forslaget er inspirert – jeg understreker det – av det sveitsiske systemet med folkeavstemninger. Forslaget skal overflødiggjøre vedtakelsen av formelle lover gjennom folkeavstemning hver gang det viser seg ønskelig. Initiativ fra folk om folkeavstemning vil komplettere Stortingets rolle i vårt demokrati. Avstemningsresultatet kan være rådgivende eller bindende ut fra Stortingets avgjørelse. I 1994 var folkeavstemningsresultatet rådgivende sjøl om både Arbeiderpartiet og Høyre argumenterte for at det den gang skulle være bindende. Forslaget gjelder traktater. Tema for folkeavstemningen er traktater, altså folkerettslig bindende avtaler mellom to eller flere stater. Andre navn for traktat kan være konvensjon, overenskomst, avtale, charter, pakt eller protokoll. En traktat kan være bilateral, mellom to stater, eller multilateral, mellom flere stater. Folket skal gjennom folkeavstemning kunne sette til side nye lovvedtak og vedtak om tilslutning til traktater. Folkeinitiativet må fremmes av minst hundre tusen statsborgere – jeg understreker ved underskrift, en underskrift som gir en kontrollerbar ID, slik at vi er sikre på at det er statsborgere som oppfyller rettigheter og plikter som står bak initiativet. Deltakelsen ved en folkeavstemning må være på minst 40 pst. av de stemmeberettigede. Jeg vil altså si at det er en høy terskel for at en skal kunne kreve en folkeavstemning. Og til dem som har harselert med forslaget og sagt at her kan en bare ha en Facebook-aksjon for å sette i gang dette: Nei, det er et helt annet alvor vi her snakker om. Folkeavstemning skal altså i større grad bli en sikkerhetsventil i vårt demokrati, det skal være med på å skape debatt, og det skal ikke minst være med på å skape folkeopplysning. Jeg må si at folkeopplysning snart bør bli det nye slagordet innenfor det som alle snakker om, en kunnskapsbasert utvikling. På sentrale områder er den kunnskapen som danner grunnlag for utviklingen, i for svak grad til stede. Det vi snakker om her, vil medvirke til en folkeopplysning slik at vi kan få en reell kunnskapsframgang. Det vil føre til en vitalisering, det vil føre til større deltakelse i å ta stilling i viktige samfunnsspørsmål. Det er et positivt tiltak for å styrke demokratiet. Jeg går da inn for å støtte forslaget som Kjersti Toppe og undertegnede har lagt fram, og jeg vil også støtte forslag nr. 3, fra SV, om en utredning.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-01-07:
Som jeg sa i min innledning, støtter jeg SVs forslag om en utredning. Det vi erfarer i samfunnet generelt og også her i salen, er en gryende forståelse og respekt for det vi diskuterer. Det er en strømning som ser at det er behov for å komplettere det systemet vi har. Jeg er den første til å innrømme det som representanten Petter Eide sa, nemlig at spørsmålet om et bindende folkeavstemningsinstitutt og forholdet til maktbalansen er et veldig krevende spørsmål. Derfor sa jeg også i min innledning at avstemningsresultatet kan være rådgivende bindende ut fra Stortingets avgjørelse, altså en klargjøring av spillereglene for saken. Det er opplagt at det fra Senterpartiets side har vært mest påtrengende med tanke på det vi snakker om her av traktater, EU/EØS-traktater. Men det er også klart, det som representanten Eide sa, at menneskerettighetsspørsmål også i høyeste grad er aktuelle – og meget krevende. Det blir sagt her fra representanten Eide at et slikt folkeavstemningsinstitutt kan innebære at en løper en risiko ved at norske myndigheter fatter vedtak som er problematiske med tanke på menneskerettighetssituasjonen. Ja vel, det er en del av det en skal forsøke å forhindre gjennom en opplyst debatt og dermed få en delaktighet fra innbyggernes side i slike vesentlige spørsmål på en helt annen måte enn det vi opplever i dag. Det er en veldig liten gruppe mennesker som i dag deltar i den typen diskusjoner og er klar over de forpliktelsene og de konsekvensene som slike traktater og avtaler innebærer. Jeg vil i demokratiets navn si at det vi her snakker om med dette initiativet – et folkeavstemningsinitiativ – vil kunne medvirke til å gjøre noe med dette, sånn at vi får en kvalitetssikring av de vedtakene som blir gjort. Når det gjelder det siste punktet som ble nevnt, at det kan være en lite representativ gruppe som kommer opp med dette, kommer en tilbake til den gruppen som jeg sjøl representerer, nemlig middelaldrende menn, at det er en gruppe som det er noe spesielt ved, og det er det vel. Det er vel noe spesielt ved de fleste grupper, men det er noe spesielt negativt ved middeladrende menn. Jeg har tidligere sagt det utenfor denne talerstolen, og jeg blir egentlig inspirert til å si det herfra også, at det kan hende at middelaldrende menn har erfaring, og at det kan være en fordel i en del situasjoner at en har erfaring. Det kan også være at middelaldrende menn tør å stå opp mot makteliter og personer i større grad enn yngre personer. Det gjelder både kvinner og menn. Men poenget var at en liten gruppe ikke er representativ. Nei vel, men det er jo det som er kjernen i saken, nemlig at når det er en høylytt, ikke representativ liten gruppe som krever en slik sak, vil den gruppen få sin korrigering gjennom avstemningsresultatet. Dette er demokratiet i sin kjerne.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2020-01-07:
Jeg setter pris på representanten Petter Eides vurderinger, og jeg er enig i at det er et faktum at forslaget kommer nå når det er en situasjon med en politisk, historisk kontekst hvor man samtidig ser at en rekke land trekker seg mer og mer unna internasjonale forpliktelser. Jeg er enig i det, og dette er et stort problem. Det er svært uheldig. Men det er forskjellige måter å se på den realiteten på. Vi er enige om at det er uheldig, og så er neste spørsmål: Hva er det for slags krefter, hva er det for slags bevegelser, hva er det for slags politisk diskusjon eller mangel på det som bringer dette fram? Hva er årsaken til at vi får en sånn utvikling? Det er etter min vurdering det viktige spørsmålet her. Jeg håper representanten har respekt for Senterpartiets standpunkt, at Norge er annerledeslandet som ikke er seg sjøl nok. Forslaget går ikke imot overnasjonalitet, men de overnasjonale beslutningene som vi har, som vi må ha, og som vi sikkert på mange områder må ha mer av, skal være forankret i det norske demokratiet. Hvis en ikke greier å forankre det, hvis en ikke greier å få en samtale, en diskusjon, en folkeopplysning om disse spørsmålene, vil ikke de krevende spørsmålene bli forankret på en sånn måte at en har motstandskraft til å stå imot de bevegelser som ønsker en utvikling representanten Petter Eide og jeg er enige om at er feil. Det er det som er kjernen. Vi ønsker altså her at det skal bli forankret sterkere i demokratiet. Men det som er underliggende her, er synet på nasjonalstaten og nasjonalstatens rolle. Senterpartiet er tilhenger av nasjonalstaten. Vi har ikke funnet opp noe bedre som ramme for demokratiet. Vi må da forstå nasjonalstatens ansvar for å sikre at vi får institusjoner, regelverk, lover og holdninger til internasjonale spørsmål sånn at de som er innbyggere av de ulike nasjonalstater, kan opptre sånn at en ivaretar sin nasjonalstat, men også det store fellesskapet. Det jeg mener, er at det forslaget vi her har fremmet, er bra for Norge, det er bra for andre nasjonalstater, og det er bra for det internasjonale samarbeidet, fordi det forankrer de internasjonale beslutningene som har stor konsekvens for samfunnet, i de demokratiske foraene etter en politisk demokratisk debatt.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2020-01-07:
Det var representanten Petter Eide som fikk meg til å gripe ordet. Han brakte nemlig frem spørsmålet om integrering av utenlandske statsborgere i Norge som har tenkt å bo her permanent. Det nåværende systemet er nettopp slik at skal man få stemmerett, og skal man kunne stille til valg til Stortinget, må man bli norsk statsborger, og det er opp til den enkelte. Som Per Olaf Lundteigen så utmerket sa – det følger rettigheter og plikter som går sammen. Ønsker en utenlandsk statsborger å bli norsk statsborger for å få ting, er det et positivt virkemiddel for å få til en positiv integrering. Det er aldeles ikke noen diskriminering, slik noen her påstår. Jeg synes også det er helt klart at de som er valgt til nasjonalforsamlingen, selvsagt representerer alle. De skal ivareta interessene til de som bor i landet, men det skal være en forskjell om man er norsk statsborger og derved har stemmerett ved stortingsvalg og er valgbar til Stortinget. Konsekvensen av SVs standpunkt må jo være at enhver utlending også skal ha stemmerett ved stortingsvalg og skal kunne stille til valg som stortingsrepresentant. Det hadde vært interessant om Petter Eide kunne avklare om det er slik at SV egentlig er for at alle som er utenlandske statsborgere, men eventuelt bor en viss tid i Norge, også skal ha fulle rettigheter på lik linje med norske statsborgere, selv om de i realiteten er utenlandske statsborgere. Det synes jeg ville være en konsekvens av SVs standpunkt. Det ville være relativt oppsiktsvekkende om SV går inn for at alle utlendinger – hvilke begrensninger SV vil ha, kan vi eventuelt få vite om – også skal ha stemmerett ved norske stortingsvalg og kunne være valgbare til Stortinget. Det synes jeg kunne være interessant å få avklart.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2020-01-07:
Jeg synes det er en meget interessant debatt. Den har vel også litt bakgrunn i spørsmålet hva som er viktigst – å være stortingsrepresentant eller å være statssekretær. At det å være medlem av regjeringen er viktigere enn å være stortingsrepresentant, aksepterer vi alle, men om en statssekretær skal være viktigere enn en stortingsrepresentant, har vært diskutert lenge. Jeg er veldig glad for at mitt parti støtter at en stortingsrepresentant ikke lenger skal kunne utnevnes til statssekretær, fordi stortingsrepresentant går foran av betydning. Når vi skal vurdere dette, må vi se på hva en statssekretær er. Vedkommende er ikke medlem av statsrådet, altså av regjeringen. Da er det faktisk uklart hva en statssekretær egentlig er. Er en statssekretær en embetsmann? Nei. Her har det vært uklarhet hele tiden, og jeg synes kanskje det er på tide at presidentskapet eller andre tar et initiativ til å få en klar definisjon av statssekretær. Det står i § 22 i Grunnloven: «Statsministeren og statsrådets øvrige medlemmer samt statssekretærene kan uten foregående dom avskjediges av kongen etter at han har hørt statsrådets betenkning derom.» Statssekretærene er altså nevnt i Grunnloven, men forskjellig fra embetsmenn, som man deretter går innom. Så er det et annet stort spørsmål som gjelder statssekretærer: Hvor hører de hjemme i det konstitusjonelle og strafferettslige systemet? Vi har to styringssystemer, det parlamentariske styringssystemet og det konstitusjonelle, som også bygger på strafferegler for medlemmer av statsrådet i den såkalte ansvarlighetsloven. Den gjelder statsrådets medlemmer, men den gjelder ikke statssekretærer. Når kan f.eks. en statssekretær, som kanskje har reell myndighet og treffer beslutninger på selvstendig grunnlag i regjeringsapparatet, stilles strafferettslig til ansvar for en beslutning som er et brudd på lovreglene? Slik jeg vurderer det, er dette i dag fullstendig i et vakuum. Det er ikke noe særlig heldig at vi har et system med regler og straffemuligheter for embetsmenn, embetspersoner, og for medlemmer av regjeringen, statsrådet, mens vi har ingenting som gjelder statssekretærer. Det synes jeg er en uheldig situasjon, for det hadde vært greiere å diskutere dette med statssekretærer hvis vi visste hvilken reell rettslig funksjon de i realiteten hadde.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-01-07:
Grunnen til at jeg tar ordet, er at jeg synes at nettopp det at vi nå behandler en sak som sannsynligvis kommer til å bli vedtatt med et nødvendig grunnlovsmessig flertall, er et veldig godt bilde på hvor god grunnloven vår er. Vi behandler i dag en rekke grunnlovsforslag. De fleste kommer ikke til å bli vedtatt. Noen kommer til å bli avvist med flertall. Men det er mulig å endre Grunnloven, og det synes jeg symboliserer veldig sterkt styrken ved den norske grunnloven: Den er vanskelig å endre, men det er mulig å endre den når det er enighet om det, og når det er riktig. Når det gjelder innholdet i forslaget, synes jeg det er et veldig godt forslag, særlig med den utviklingen vi har sett noen eksempler på de siste årene, at folk åpenbart settes opp på lister som de ikke har noen interesse av å stå på, eller som de er sterkt uenig med. Et lite apropos om det som tidligere var gjeldende lov i kommunene, at man kunne bli satt opp på en liste frivillig: En gang, enten seint på 1940-tallet eller tidlig på 1950-tallet, ble faren min satt opp på Venstres liste i Larvik. Det gjorde at han meldte seg inn i Arbeiderpartiet og dermed slapp å stå på Venstres liste. Det var jo bra, men jeg innser at det er riktig at man ikke skal måtte benytte seg av den muligheten for å slippe å stå på og representere en liste som en ikke ønsker å støtte. Dette er et godt forslag, og jeg er glad for at alt tyder på at det kommer til å bli vedtatt.
Dag Terje Andersen (Arbeiderpartiet), 2020-01-07:
Jeg ba egentlig om ordet etter at jeg så at Per Olaf Lundteigen hadde tegnet seg, og hadde håpet å komme etter han, for jeg tenkte jeg skulle svare på det jeg vet han kommer til å si. Det har vært sånn de siste dagene at jeg har blitt utfordret på hva jeg mener, på bakgrunn av at jeg var en av forslagsstillerne til det samme forslaget den første gangen det var til behandling, i forrige periode. Da kan jeg altså bekrefte, og berolige Lundteigen og eventuelle andre sarte sjeler med, at jeg fortsatt kommer til å stemme for forslaget. Det gjør jeg fordi jeg mener det er prinsipielt riktig å ha en prinsipiell tilnærming til forholdet mellom regjering og storting. Nettopp det representanten Søttar sa, at en som blir utnevnt til statssekretær, ikke står ansvarlig overfor Stortinget, mener jeg er det avgjørende prinsippet. Jeg har noen ganger sagt at jeg også synes det er en viktig del av forslaget å opprettholde respekten for stortingsvervet, og hvem i all verden skulle ha respekt for Stortinget hvis ikke Stortinget har det? Jeg er glad for at saken problematiseres av en enstemmig komité, som ser dilemmaet, og jeg er også veldig glad for at representantene Michael Tetzschner og Martin Kolberg – begge to – ved forrige gangs behandling av denne saken var veldig tydelig på at her må det utvises varsomhet, ellers må vi komme tilbake til forslaget. Jeg håper forslaget kommer til behandling i neste periode også, men har altså fått aksept for – som en av dem som har tatt initiativet til forslaget – og kan berolige Lundteigen med, at jeg kommer til å stemme for forslaget. Jeg kan også fortelle presidenten at det var grunnen til at jeg i går sa nei til å møte Lundteigen til debatt i Dagsnytt 18, for jeg syntes det var litt for dumt at to som var enige, skulle sitte der og diskutere.
Bente Stein Mathisen (Høyre), 2020-01-07:
Jeg vil også starte med å takke komiteens medlemmer for et godt samarbeid. Grunnlovsforslaget som vi har til behandling, gjelder endring i § 14, forbud mot å utnevne stortingsrepresentanter til statssekretærer. Forslaget er fremmet av stortingsrepresentantene Per Olaf Lundteigen, Marit Arnstad og Kjersti Toppe. Forslaget til grunnlovsendring gjelder forbud mot å utnevne stortingsrepresentanter til statssekretærer. Forslagsstillerne fremmer forslag om å utelukke at stortingsrepresentanter kan utnevnes til statssekretærer, i to alternativer. Alternativ 2 omfatter i tillegg til statssekretærer også politiske rådgivere ved statsrådets kontorer. Under behandlingen av grunnlovsforslaget var komiteen enig i at det er en prinsipiell utfordring at dagens ordning gir regjeringen mulighet til å påvirke personsammensetningen på Stortinget på en annen måte enn den velgernes dom tilsier. Likevel landet flertallet i komiteen på at dagens ordning er god å holde fast ved, fordi den gir regjeringsapparatet mulighet til en større tilgang til personer med nødvendig kompetanse og erfaring ved utnevning av statssekretærer. En begrensning i rekrutteringsprosessen kan i noen tilfeller få utilsiktede virkninger som kan oppleves både urimelige og lite ønskelige. Dette grunnlovsforslaget har blitt fremmet tidligere, men oppnådde ikke tilstrekkelig grunnlovsmessig flertall ved Stortingets behandling. Stortingets flertall mente den gang at dagens ordning skulle videreføres, men med pålegg om å utøve et politisk skjønn som tilsier en viss moderasjon i å rekruttere fra Stortinget. Denne oppfordringen har faktisk blitt fulgt. Det er ikke noe problem i dagens situasjon, det skjer nesten ikke at stortingsrepresentanter utnevnes til statssekretærer. I merknadene fra komiteens behandling kommer viktigheten av å holde fast ved prinsippet om at Stortinget skal ha en streng praksis når det gjelder å gi fritak for stortingsvervet, tydelig frem. Likevel, som jeg sa innledningsvis, anbefaler flertallet i komiteen at dagens ordning videreføres, men med en fortsatt oppfordring om å utøve et politisk skjønn som tilsier en viss moderasjon i å rekruttere fra Stortinget. Grunnlovsforslaget bifalles derfor ikke. På denne bakgrunn støtter ikke komiteens flertall – medlemmene fra Arbeiderpartiet og Høyre – grunnlovsforslaget fra representantene Per Olaf Lundteigen, Marit Arnstad og Kjersti Toppe om en endring i § 14, forbud mot å utnevne stortingsrepresentanter til statssekretærer.
Michael Tetzschner (Høyre), 2020-01-07:
Til siste innlegg vil jeg si at det som øker interessen og respekten for grunnlovsforslag, er kanskje at de retter seg mot mer reelt følte problemer. Det kan være andre sider ved utviklingen av vår statsforfatning som kan by på problemer, og som vi ikke har regulert. Jeg tenker f.eks. på det presset både påtalemyndighet og domstoler av og til opplever, når stortingsrepresentanter har klare meninger og beskjeder under pågående rettssaker, til og med under bevisopptak, og lar seg avfotografere i en pause i en av våre tingretter. Det er ikke en helt god følelse av respekt for funksjonsfordelingen mellom den lovgivende og her den dømmende myndighet, ikke den utøvende. Så kan man si: Skal vi da finregulere dette? Det er i hvert fall et større problem enn det vi diskuterer i dag. Til Lundteigen vil jeg også si at partifremveksten er kommet etter at vi fikk forandringsbestemmelsen i Grunnloven; Grunnloven er mye eldre enn selve partisystemet. Hvis vi kikker på det kjente maleriet bak oss, av Oscar Wergeland, beskriver ikke det riksforsamlingen på Eidsvoll 17. mai, men 13. mai, da man forhandlet den grunnlovsbestemmelsen som har vært uendret siden. Så det er nettopp meningen at det skal være en høy terskel for å endre Grunnloven. Til Gjelsviks mer konkrete utfordring, hvor det ble forsøkt skapt en motsetning mellom den debatten vi hadde for fire år siden, det jeg sa da, og det jeg sier nå, og innstillingen: Jeg får bare holde meg til at konklusjonen for vår del er den samme. Vi støtter flertallsinnstillingen fra kontroll- og konstitusjonskomiteen, ikke minst fordi dette problemet ikke er blitt større i løpet av de fire årene, nettopp fordi regjeringen har vist den tilbakeholdenhet i saken som flertallet den gangen ønsket seg. Så må jeg også si at når det argumenteres med at en representant nærmest blir fratatt muligheten til landets viktigste talerstol, er jeg enig i at dette er en viktig og kanskje den viktigste offentlige talerstolen, men vedkommende blir jo ikke radert ut i et politisk intet. Dessuten er det heller ikke en utskrivningsrett regjeringen har. Det er mulig for en representant å si at det er så interessant og meningsfylt å være på Stortinget at man foretrekker det og sier nei takk til forespørselen. Da er det igjen en oppgave for Stortinget selv å være relevant og å være et sted hvor vi diskuterer reelle problemer, hvor det både er ærefullt og betydningsfullt å delta.
Michael Tetzschner (Høyre), 2020-01-07:
Utover saksordførerens oppsummerende bemerkninger vil jeg bare si at en av grunnene til at denne debatten ikke har inkludert noe særlig med innlegg fra dem som står fast på ordningen slik den er, altså vår styringsordning, kan være at forslaget ikke ser ut til å få noen særlig oppslutning. Jeg vil allikevel – siden noe av debatten har dreid seg om alle disse innbilte fordelene ved å utfordre det representative systemet, hvilket forslagene åpner for – si at historisk sett har folkeavstemninger ligget klart på kollisjonskurs med det representative systemet. Vi har til og med grelle eksempler på at nettopp folkeavstemninger har vært brukt for å legitimere autoritære maktpersoners mulighet til å styre utenom eller på tvers av demokratiske institusjoner – eller til og med nedlegge dem. Det burde faktisk bekymre forslagsstillerne mye mer. Så fremfor en stor og omfattende utredning som noen tar til orde for, bør man faktisk se i historiebøkene hvordan folkeavstemninger egentlig har vært brukt på bred front til å understøtte stemningsbølger benyttet av et propagandaapparat til fordel for autoritære personer som senere også har avskaffet enhver institusjonell demokratisk styreform. Vi merker også at jo mer disse tankene utvikles i salen her, ved at man må ta forbehold om hvilke typer saker, hvem som eventuelt kunne tenkes å utgjøre disse initiativgruppene, osv., ser man også hvilket villniss man beveger seg inn i. Dette er mer et markeringsinnlegg for å si at grunnen til at vi ikke engasjerer oss på bred front mot dette, er at det har dårlige utsikter til å bli vedtatt, men jeg vil med dette innlegget også fremføre en kraftig reservasjon mot hele tenkningen i forslagene.
Sigbjørn Gjelsvik (Senterpartiet), 2020-01-07:
Grunnen til at jeg refererte fra den merknaden, er at jeg er enig i det som står i den første setningen, nemlig at dagens regler gir regjeringsapparatet en vid tilgang til at flere av deres dyktige og kompetente politikere kan hentes inn. Det er fint å høre at representanten Harberg mener at en skal være restriktiv, men i dagens situasjon ligger det en vid tilgang der. Det betyr at ulike regjeringer, ut ifra ulike hensiktsmessighetsvurderinger, kan bruke den vide adgangen som ligger der i dag. Jeg blir ikke akkurat beroliget av representanten Harbergs innlegg, hvor han sier at det vil være positivt for enkelte valgdistrikter, for da kan de hente inn stadig flere stortingsrepresentanter og opphøye dem til statssekretærer. Så får det valgdistriktet mulighet til å få vararepresentanter inn på Stortinget. Men det er jo nettopp det som er problemet her. De som er valgt inn som faste stortingsrepresentanter, har et oppdrag å fylle som stortingsrepresentanter. Så kan heller – og det er jo en mulighet – de som er vararepresentanter til Stortinget, bli statssekretærer, istedenfor at de som er stortingsrepresentanter i dag, skal rykke opp til å bli statssekretærer, og så skal vararepresentanter komme inn på Stortinget. Det siste innlegget fra representanten Harberg bidro dessverre ikke til å dempe bekymringene rundt dette spørsmålet. Hovedpoenget står som sagt fast: Slik Grunnloven er formulert i dag, gir den vid tilgang til at stortingsrepresentanter kan bli hentet inn som statssekretærer. Derfor er det god grunn til å endre Grunnloven på det punktet.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-07:
På vegne av representantene Karin Andersen, Mona Fagerås, Audun Lysbakken og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om behovet for raskt å øke ekstrabevilgninger til kommunesektoren under koronakrisen. Jeg håper at komiteen kan se på det så raskt som overhodet mulig.
Kari Elisabeth Kaski (Sosialistisk Venstreparti), 2020-05-07:
Vi vil be om en votering til. Dette omhandler nettopp egenandelen i kompensasjonsordningen. Representanten Slagsvold Vedum redegjorde for det i den tidligere referatsaken. Jeg vil legge til at Stortinget her har hatt som forutsetning i behandling av den ordningen at Stortinget nettopp skal kunne gjøre endringer i den foran de neste utbetalingene som skal gjøres, og jeg mener det er påtvingende nødvendig at vi får behandlet det nå. Hvis det skal inn i revidert, vil det være for sent for landets bedrifter.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2020-05-07:
På vegne av representantene Marit Arnstad, Liv Signe Navarsete, Jenny Klinge, Willfred Nordlund og meg selv vil jeg framsette et representantforslag om å sette ned en totalberedskapskommisjon.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2020-05-07:
Jeg har hatt gleden av å være folkevalgt i 16 år. Det har vært et stort privilegium og en stor ære. Jeg har vært på Stortinget og behandlet veldig mange saker, men i dag har jeg opplevd noe nytt. Det er at regjeringspartiene kom med et forslag som omhandler deres egen melding, der de påpeker at ikke alle deler av meldingen er ordentlig konsekvensutredet. I forslaget som ble lagt fram nå rett før møtet, står det at Stortinget ber regjeringen – før iverksettelse – sikre konsekvensutredning av alle deler av meldingen. Det er en regjerings oppgave å sikre at de sakene de kommer hit med, er ordentlig utredet, er ordentlig belyst. At vi som storting skal behandle en sak som regjeringspartiene selv mener ikke er ordentlig utredet, mener jeg er uansvarlig. Jeg ber om at saken utsettes.
Trygve Slagsvold Vedum (Senterpartiet), 2020-05-07:
Det forslaget handler om egenandel for bedrifter i kompensasjonsordningen. Da det var debatt om det i Stortinget i påsken, var det bare ett parti – i tillegg til Senterpartiet – som var for å fjerne hele egenandelen. I etterkant har Fremskrittspartiet og Arbeiderpartiet også signalisert det samme, sammen med SV, Rødt og Senterpartiet. Derfor er det nå flertall for å fjerne hele egenandelen. Stortinget står fritt til å behandle de saker man vil, og jeg vil da be stortingsflertallet stemme i tråd med det man har uttrykt i media, at man ønsker å fjerne hele egenandelen for småbedrifter, for den slår veldig urettferdig ut, og at vi tar den saken til behandling.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Jeg har hatt æren av å være folkevalgt noen færre år enn representanten Slagsvold Vedum, men jeg slutter meg til observasjonen. Nå har partiene på Stortinget som ikke tilhører regjeringsflertallet, bedt om at denne meldingen skulle behandles etter at Riksrevisjonens rapport, som stilte grunnleggende spørsmål ved fiskeripolitikken, var gjennomgått og vurdert. Det er avvist. Det var et veldig godt grunngitt forslag fra opposisjonen. Men nå, bokstavelig talt fem på tolv – eller la oss si fem på ti – kom regjeringspartiene med et forslag om at vi skal debattere en omstridt melding for en veldig viktig sektor for landet vårt, for kysten vår og for verdiskapingen, om å foreta en konsekvensutredning av noe vi skal vedta. Jeg slutter meg fullt og helt til forslaget fra Senterpartiet. Det er uansvarlig, og det er egentlig et uttrykk for at det har vært farse rundt behandlingen av denne saken.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2020-05-07:
Denne debatten om kvotemeldingen handler dypest sett om verdier, om store materielle verdier – 30 mrd. kr, det er formidable summer penger som kommer fra fiskeriene – men også verdier som handler om hvem vi er som nasjon, hele historien om kysten, fiskeriene og at det ligger dypt forankret i oss at fisken er folkets eiendom og tilhører fellesskapet og skal forvaltes til fellesskapets beste. Dette er verdier vi må hegne om. Vi skal ha lover og regler som sikrer bærekraftig forvaltning i tråd med verdiene samfunnet er tuftet på – små forskjeller, muligheter til alle – for sjarken og for tråleren, for etablerte og for ungdommen som vil inn i næringen. Denne kvotemeldingen gir ikke den tryggheten. Jeg må si det er en veldig spesiell situasjon at vi rett før behandlingen av den får et forslag fra regjeringspartiene om å konsekvensutrede det vi skal vedta – ikke spesielle deler av meldingen, men en ubegrenset formulering om at man skal konsekvensutrede det man er i ferd med å vedta. Jeg slutter meg til kritikken av dette, det er en farse av behandlingen av en så viktig sak. Den politikken som blir vedtatt i dag, vil gi enda flere kvoter og mer makt på stadig færre hender. Det advarer Arbeiderpartiet og de rød-grønne partiene mot. Ikke bare den politiske opposisjonen, men også Riksrevisjonen har satt utviklingen mot konsentrasjon og mindre variasjon kraftfullt på dagsordenen. Opposisjonen ønsker en annen retning og samler seg om viktige forslag i dag, forslag som slår ring om havressursloven, deltakerloven og fiskesalgsloven, som ville sikret en mer variert flåte, som ville hatt stor betydning for rekruttering til næringen, som ville styrket kystflåten og spesielt de minste båtene som har stor betydning for mange lokalsamfunn, men også for tilgangen på fersk fisk til alle oss forbrukere. Samtidig vil vi tenke nytt om hvordan vi kan sikre lønnsomhet og verdiskaping og bearbeide mer fisk her i landet, ikke stadig mindre, som i dag. Noen av mine mest levende minner fra besøk langs kysten de siste årene handler om mangfoldet i denne næringen – de store trålerne ute på fiske utenfor Gryllefjord, besøk på de filetfabrikkene som har mye å gjøre når det er råstoff, og de som strever når det ikke er råstoff, eller besøket hos den utrolige gründeren Karl, som leverer ferske produkter rett fra kaia i Tromsø – et mangfold som er imponerende. Det er dette mangfoldet av Fiskeri-Norges viktigste verdier denne meldingen handler om. Jeg vil også slutte meg til det kravet som kom, om at når konsekvensutredningen er bestemt, forventer vi at statsråden kommer tilbake med en oversikt over hva som skal konsekvensutredes og når Stortinget får debattere det, slik at vi får en forsinket behandling av det som blir vedtatt her i dag. Vi går ut ifra at man ikke igangsetter tiltak før de er konsekvensutredet, når dette forslaget i dag får flertall.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Det ligger ikke i det forslaget som vi har fremmet i dag, at vi mener at det ikke er tilstrekkelig utredning av de forslagene som ser ut til å få flertall i dag. Samtidig har det fra både opposisjonen og andre vært pekt på at man ønsker å ha en mulighet til å se på konsekvensene av tiltakene, og Riksrevisjonen har pekt på at det grunnleggende skal være konsekvensutredning av alle tiltak. Derfor har vi foreslått en sikkerhetsmekanisme. Det er ikke noe annet. Vi føler at saken er godt utredet, og vi er klar til å behandle den i dag.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Så vidt jeg kjenner til, er det aller meste i denne meldingen konsekvensutredet – i en prosess som startet i 2015 med oppnevningen av Eidesen-utvalget. Det ble levert en NOU i 2016, og der er store deler av dette konsekvensutredet. Det ble levert tilleggsrapporter til den, der sentrale deler av systemet ble kvalitetssikret. Det har også vært en høring av denne, som er en kvalitetssikring. Det ble tre år senere levert en stortingsmelding, som også kvalitetssikrer deler av alt det som foreslås der. Så jeg mener at dette er godt kvalitetssikret. Men: Det er forslag her, bl.a. fra opposisjonen, som hvis de skulle bli vedtatt, ville kreve en helt annen type kvalitetssikring. Jeg tenker det er fornuftig å ha slike sikkerhetsventiler, sånn at vi er trygge på at prosessene blir gode for alle involverte.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Dette er fulgt opp i meldingen og også i svar fra statsråden. I meldingen står det at en skal følge konsentrasjonen av eierskap i kystflåten videre for å se om det er nødvendig å innføre eierbegrensninger. Jeg vil nok si at når en ser på Riksrevisjonens rapport og leser om de eierkonsentrasjonene den beskriver, så er ingen av de eierkonsentrasjonene i strid med dagens grenser i lovverket. Det betyr at uansett prosess så mener jeg det er noe en bør vurdere nærmere både for å kvalitetssikre at en tar riktige beslutninger, og ikke minst for å sørge for at det er et spredt eierskap. Jeg deler på mange måter Riksrevisjonens bekymring dersom det skulle bli for stor eierkonsentrasjon. Derfor er dette noe vi vil følge nærmere med på, og det står også i meldingen.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Det ligger ikke i forslaget noen antydning om at ikke de forslagene og tiltakene som er fremmet her, er konsekvensutredet i de lange prosessene vi har hatt på dette. Jeg vil oppfordre lederen for næringskomiteen til å begynne å tenke mer på innholdet og mindre på prosessen.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Ja, jeg tar opp det forslaget som Høyre er med på, som ikke ligger i innstillingen.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Et av forslagene her er knyttet til Riksrevisjonens kommentarer om å styrke koblingen mellom kvote og fartøy. Kobling mellom kvote og fartøy er regelen også i dag. Unntaket er leiefartøy ved havari og under nybyggperioder, og leieskipper ved fødselspermisjon og sykdom. Å fjerne de siste ordningene betyr at fiskere vil miste sin status som aktiv fisker ved sykdom og fødsel, å fjerne de første ordningene vil kunne bety et økonomisk dobbelttap ved havari og betydelig høyere finansieringskostnad ved nybygg. Hvorfor vil Arbeiderpartiet i sitt forslag gjøre det vanskeligere som fisker å være syk eller få barn, hvorfor vil Arbeiderpartiet øke fiskernes tap ved havari, og hvorfor vil de redusere muligheten til opprusting og nybygging ved norske verft?
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Rødt har i flere tilfeller, senest nå, gått ut og sagt at det foregår lovbrudd i fiskeriforvaltningen knyttet til praktisering av kvotesystemet. Det har ikke Riksrevisjonen påvist. Jeg kan referere fra Fiskeridepartementet: Beskyldningene om lovbrudd er grunnløse og uten belegg, og ingen steder i rapporten påpekes det at noen av regjeringene i perioden har brutt fiskeriloven. Så spørsmålet til Moxnes er: Har Riksrevisjonens gjennomgang påvist noe lovbrudd?
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Men Riksrevisjonen har understreket nettopp dette og kommentert det i sin rapport og har ikke kommet fram til at det har vært utført noe lovbrudd i noen av de tingene de har påpekt. Og det er ikke bare politikere Rødt nå kritiserer for lovbrudd, det gjelder også forvaltningsavgjørelser tatt av embetsmenn og -kvinner. Har Rødt tenkt å be de av våre ansatte som treffes av disse beskyldningene om lovbrudd, om unnskyldning for de beskyldningene?
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
En av de tingene vi blir utfordret på i diskusjonen om fiskeripolitikken, er hvordan vi skal sikre mer bearbeiding og større verdiskaping av den fisken vi har, altså mulighet for industriell bearbeiding. Vi er enige om noen punkter, både i denne meldingen og i strategien som er vedlagt den, som vi mener gir økt bearbeiding. For det første vil vi sikre en høyere kvoteutnyttelse, bl.a. gjennom utleieordningen, som gjør at kvotene blir utnyttet bedre. Vi vil satse på nye arter, som mesopelagiske arter og arter på lavere trofisk nivå, for å øke råstofftilgangen og skape nye næringskjeder og verdikjeder innenfor bransjen. Vi vil øke bearbeidingskravet i pliktsystemet, som betyr at en øker kravet fra 70 til 75 pst., med tanke på det som skal bearbeides i land, og tilbudsplikten i hele Nord-Norge i andre runde, noe som gir Nord-Norge en fortrinnsrett og en mulighet til å skape ny industri. Vi vil forbedre ressurskontrollen – følge opp Pedersen-utvalget. Vi vil støtte opp om å utvikle nye arter for akvakultur, som f.eks. torsk, der vi er i ferd med å bryte igjennom akkurat nå – fantastiske eksempler på hvordan vi får det til for tiden. Vi vil øke levendelagring og fôring, som gjør at vi kan ha høyere kvalitet på råstoffet. Vi vurderer auksjonsplikt for fryst råstoff, som gir mer lik tilgang i hele landet på råstoffet. Jeg ønsker også å løse opp i redskapstvangstrøyen der det er mulig, og ha en mer fleksibel bearbeidingsplikt, som gjør det mulig å skape nye produkter, støtte bestandsforskning og -utvikling og målrette tiltak i virkemiddelapparatet mot et teknologiskifte, for det er et teknologiskifte på gang, og det har vi ikke helt tatt inn over oss, føler jeg. Det må vi støtte, og vi må sørge for at sjømatindustrien får et hamskifte i teknologi. Og jeg vil ikke øke selskapsskatten og formuesskatten, slik Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV foreslår, som vil ramme investeringsevnen i spesielt landindustrien. Jeg vil satse på næringsrettet forskning og produktutvikling, slik denne regjeringen har gjort ved å doble denne typen forskning. Jeg vil sikre best mulig markedsadgang for våre produkter, der det gjøres et intenst arbeid med handelsavtaler for tiden. Jeg vil sikre EØS-avtalen, ikke utrede alternativer. Og i bunnen for alt dette må det ligge en grunnleggende bærekraftig forvaltning.
Tom-Christer Nilsen (Høyre), 2020-05-07:
Det er alltid en risiko å ta når en ønsker å takke for debatten. Vi kommer sikkert til å bryne oss på disse spørsmålene også videre, og det er jeg glad for. Dette året får vi jo en dobbeltrunde med fiskeripolitikk i Stortinget, og det håper jeg vil bidra til at den er godt kvalitetssikret, slik Riksrevisjonen ønsker. Jeg ser også fram til runden rundt Riksrevisjonens utredning, for den inneholder mange interessante opplysninger som det er viktig å følge opp. Jeg ble utfordret på hva vi gjør rundt denne kvotemeldingen som følger opp Riksrevisjonen. Da vil jeg peke på noe som jeg opplever ikke er blitt pekt på – i hvert fall ikke av opposisjonen – i denne debatten. Det første er at hvis vi snakker om å endre og bremse utviklingen mot større fartøy i kystflåten, er det første vi må gjøre, å stenge skottene mellom fartøygruppene. Det foreslår vi å gjøre i forbindelse med denne meldingen. Det er en viktig del av det. Det andre, som Riksrevisjonen bl.a. kritiserer ganske sterkt, er samfiskeordningen. Vi peker på en horisont for samfiske med seg selv. Så er det ikke så enkelt at alt samfiske er noe som burde være en utfordring. For eksempel er det i enkelte fiskerier nødvendig å samfiske for å kunne få en fornuftig fangst. Vi har andre rekrutteringsordninger som gjør at inngangsbilletten til rekrutteringsordningen blir for alle, og alle under 30 år får et rekrutteringstillegg i åpen gruppe. Ikke minst avklaringen av tilbakefall til gruppene gjør at vi vil spre eierskap, og det vil kunne sørge for å imøtekomme en del av de kommentarene som Riksrevisjonen har hatt. Det er ett forslag som jeg vil knytte to ord til, for det er noe vi har hatt spørsmål knyttet til, og det er forslaget om å forby salg av fartøy med fisketillatelse. Det er altså det som med Senterpartiet og SVs ordbruk er å forby salg av fartøy med kvoter. Det vi fikk presentert der, er at ingen skal tape vesentlig på det. Så beskrev representanten Lundteigen i løpet av debatten hvordan han tenkte seg at det skulle håndteres, og det beskrev han slik at det skulle være en avskrivningsordning for kvoter, altså for kvoten. Det er en substans som ikke er eid av det selskapet som da eventuelt skulle avskrive det rent formelt. Det andre er at dersom vi bruker denne ordningen, vil en etter dagens satser og skattesatser få igjen bare 22 pst. av det en har puttet inn. Det vil jeg si er mer enn et vesentlig tap. Det vil føre til store utfordringer for den delen av næringen som skulle bli omfattet av et slikt forslag. Jeg sier takk for debatten og ser fram til nye runder om fiskeripolitikken.