trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Heidi Greni (Senterpartiet), 2011-12-16:
Interpellasjonen tar opp store og viktige spørsmål. Det handler om et spenn fra innvandringspolitikk til psykisk helse. Overordnet handler saken om å kunne føle seg trygg, sett, elsket og akseptert som den man er, samme hvor man bor og hvor man kommer fra. Statsråden har redegjort godt for regjeringens tiltak og strategi for å bedre hverdagen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner med innvandrerbakgrunn. Samtidig vil jeg minne om at det ikke nødvendigvis er problemfritt å leve som homofil, bifil, lesbisk eller transperson med norsk bakgrunn heller, selv om de fleste heldigvis lever gode liv. Vi har fortsatt en lang vei å gå i kampen mot diskriminering, hatvold, mobbing og selvmord. For LHBT-personer med innvandringsbakgrunn kan veien til et godt liv være enda lengre enn for dem med norsk bakgrunn. Norge var et av de første landene i verden som fikk en partnerskapslov, og nå har vi felles ekteskapslov. Likevel er «homo» et av de vanligste skjellsordene i skolen. Vi må ikke undervurdere behovet for å arbeide med å bedre aksepten for homofile også i norske miljø. Vi må arbeide systematisk med holdningsarbeid i skolen, på arbeidsplasser og i organisasjoner – og også i våre egen omgangskrets. Det er viktig å ha møteplasser med andre homofile, lesbiske, bifile og transpersoner, og det er viktig å føle seg velkommen i andre nettverk. Dette er ikke bare homo-organisasjonenes jobb – bygdeungdomslaget, fotballklubben og skolene har en minst like viktig rolle. For Senterpartiet er det viktig at ingen blir hindret i å delta og leve slik de vil, fordi de blir diskriminert. Alle skal ha likeverdige muligheter, uavhengig av kjønn, seksuell orientering, funksjonsnivå, sivilstand, bosted eller etnisk tilhørighet. Vi aksepterer ikke at «homo» fortsatt skal være et skjellsord. Vi aksepterer ikke at et selvoppnevnt moralpoliti fordømmer LHBT-personer, verken når det skjer på Grønland eller i bibelbeltet. Vi aksepterer ikke at enkelte føler seg som seksuelle flyktninger i Oslo fordi livet på bygda blir for vanskelig. Vi aksepterer selvsagt heller ikke at LHBT-personer med innvandrerbakgrunn trakasseres. Derfor er jeg glad for at dette temaet nå løftes, og for tiltakene som er satt i gang av regjeringen.
Anders B. Werp (Høyre), 2011-12-16:
La meg først takke interpellanten for å reise et viktig tema. Jeg vil også takke statsråden for å vise en genuin interesse for og ha en offensiv holdning til temaet. Dette dreier seg om samfunnets toleranse, og det forutsetter den brede politiske enigheten vi opplever i denne debatten i denne salen, for at vi skal lykkes. Det at Stortinget samlet står bak et signal, og det at andre folkevalgte organer i Norge som fylkesting og kommunestyrer og andre reiser temaet om toleranse generelt, er med på å øke toleransen i samfunnet. Det å gi hvert enkelt menneske rom for å leve sitt liv til beste for seg selv og sine omgivelser gir i sum et godt samfunn. Det er der toleransen begynner, for vi vet dessverre altfor godt hva som er konsekvensene av intoleranse og de ødelagte liv det fører med seg. I denne sammenhengen er det flere arenaer og områder vi må ha fokus på. Vi må løfte dette inn som tema i skoler – inn i utdannelsen, i utdanningsinstitusjoner – og organisasjonslivet må komme i berøring med dette, og menigheter, som er nevnt av flere, er en viktig arena for å diskutere toleranse bredt, også innen rammen av den religiøse forståelse. Betydningen av korrigerende informasjon i møte med intoleranse, eller det jeg vil kalle sneversynte tolkninger i forhold til LHBT-personer, er også viktig. Statsråden nevnte fortjenestefullt også betydningen av at diskriminering er brudd på menneskerettighetene – jeg mener det var slik statsråden ordla seg – og jeg er helt enig. Derfor er det også viktig at regjeringen og vi som stortingsrepresentanter på internasjonale arenaer fronter toleransen på en oppreist og konsekvent måte. For toleransen er under press, slik som flere av deltakerne i debatten har vært inne på, og da trengs det noen som løfter fanen og taler minoritetenes interesser, taler toleransens sak, slik at vi også har det med oss i våre møter med internasjonale kollegaer og i internasjonale fora. Takk til interpellanten, og også takk til statsråden for et oppløftende svar.
Geir Jørgen Bekkevold (Kristelig Folkeparti), 2011-12-16:
Jeg stemte feil.
Siri A. Meling (Høyre), 2011-12-05:
På vegne av stortingsrepresentantene Nikolai Astrup, Svein Flåtten, Øyvind Halleraker, Ingjerd Schou og meg selv har jeg gleden av å fremsette et representantforslag om en strategi for bruk av biogass.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
For det første mottar jeg en rekke henvendelser daglig fra brukere som har store problemer med Nav, som føler at de ikke blir tatt på alvor. Den kritikken som vi har gjengitt i vår innstilling, er kritikk som bl.a. Arbeidsforskningsinstituttet har nedfelt i sin rapport. Det er tatt utdrag fra Riksrevisjonen, som har kommet med sine rapporter med kritikk som er rettet mot Nav. Vi ønsker å gjøre Nav bedre. Jeg mener at Nav er en riktig konstruksjon, men den må gjøres bedre. Den må omstilles, den må forenkles og gjøres mer strømlinjeformet, så det blir enklere for brukerne, og de får bedre tjenester. Vi vet også at måten man omorganiserte forvaltningsenhetene på, har ført til mindre tid til brukerne og mindre faglig dyktighet i det å møte brukerne i førstelinjetjenesten. Derfor mener Fremskrittspartiet det er nødvendig å ta grep og føre ressurser og kompetanse tilbake til førstelinjetjenesten, som skal møte brukerne.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
For det første er jeg veldig glad for å få det spørsmålet, for Fremskrittspartiet har en helt annen, alternativ, tilnærming for å løse fattigdomsproblemene i Norge. Vi mener det er mer fornuftig å innrette dette mot økt aktivitet enn passivitet, og at folk skal gå på passive ytelser. Derfor gjør vi også grep når det gjelder overgangsordningen, som innebærer en reduksjon fra tre til ett år. Det må være mye bedre at folk får tidlig oppfølging og kommer seg inn i det ordinære arbeidslivet – enn at de går passive – i langt større grad enn det som har vært tilfellet til nå. Hvis vi ser på kontantstøtten, hvis vi ser på sykepenger og sånne ting, så gis det for ett års tid. Hvorfor skal man ikke ha de samme kriteriene lagt til grunn for bl.a. overgangsordningen? Når det gjelder supplerende stønad, fjerner ikke Fremskrittspartiet dette, vi overfører det til kommunene. Vi overfører det til kommunenes ansvarsområder og fjerner ikke en krone av det. Så de er positivt feil, de påstandene som kommer fra Karin Andersen.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
For det første er pensjonsreformen behandlet for en del år tilbake. Fremskrittspartiet var det eneste partiet på Stortinget som gikk imot pensjonsreformen, hadde egen politikk og egne løsninger på det. De løsningene og den politikken står fast for Fremskrittspartiet. Det gjør den også i fremtiden. Vi ønsker å slåss for at man får fjernet avkortingen for gifte og samboende pensjonister. Vi vet at Høyre og Kristelig Folkeparti har vært med på et pensjonsforlik, men innenfor det pensjonsforliket vil det også være mulighet til, om man skulle få et regjeringssamarbeid med de partiene, å komme frem til løsninger. Hvilke løsninger man i så fall kommer frem til, får være et forhandlingsspørsmål den dagen vi har vunnet valget. Jeg forskutterer ikke og forhandler ikke via replikkordvekslinger i en budsjettdebatt i Stortinget om det i alle fall. Jeg tror vi skal vente til valgresultatet foreligger. Så kan vi sette oss ned og forhandle. Jeg er overbevist om at vi kommer frem til en god politisk plattform også for pensjonistene i Norge.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
Under finansdebatten var statsministeren ganske tydelig på at man på bakgrunn av den uroen som var i Europa, kunne forvente økt ledighet i Norge. Spesielt har vi registrert dette når det gjelder eksportnæringene, som sliter med oppdrag, og som melder at ordrebøkene deres begynner å bli tomme. De er i en situasjon der de frykter at de må begynne å permittere. Det betyr at veldig mange ansatte i de bedriftene i dag går rundt og lurer på om de har en jobb etter jul eller ikke, eller om de går ut i permittering. Hvorfor vil regjeringen endre på permitteringsreglementet når man samtidig erkjenner at den situasjonen kan inntreffe, men i statsbudsjettet fortsatt velger å fastholde tall og opplysninger som er over et halvt år gamle, i stedet for å ta inn over seg de nye opplysningene som man her har? Hvorfor ønsker man ikke å opprettholde dagens regelverk for permittering som også vil føre til lavere ledighet?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
Ja takk.
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
Da har jeg lyst til å stille et spørsmål om et annet tema, nemlig Nav. Fortsatt er det jo sånn at vi opplever mange henvendelser – iallfall gjør undertegnede det – fra brukere som mener at Nav ikke fungerer tilfredsstillende, at det fortsatt er trøbbel med å nå saksbehandler, at det tar lang tid før sakene blir ferdigbehandlet. Jeg registrerer også nå at kommunene har problemer med å få refundert sykelønnen – dvs. de får refundert sykelønnen, men det tar lengre tid nå før de får refundert den, enn det gjorde tidligere. Med tanke på at saksbehandlingstiden ikke går så mye ned som vi ønsker – brukere opplever de samme problemene som de har gjort hele tiden – har også regjeringen tidligere varslet at man ønsker å vurdere et Nav-ombud. Det sa man allerede i 2009, det står i Soria Moria II-erklæringen. Ingen ting har skjedd så langt. Så mitt spørsmål er: Når vil regjeringen være ferdigvurdert i det spørsmålet? Det har tatt to år. Hvor langt har man kommet i vurderingen, og når kan vi forvente at vi får en sak fra regjeringen med tanke på det spørsmålet?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
Jeg drister meg også til å utfordre statsråden, ettersom han også er barne- og likestillingsminister, når det gjelder en problematikk som veldig mange opplever i forbindelse med fødselspermisjon. La oss ta et par med et lite barn, der mor har fødselspermisjon i ni måneder og går ut i arbeidslivet, mens far er på omskolering gjennom Nav og mangler noen måneder på å være ferdig med omskoleringen. Vedkommende må da – hvis han skal gå ut i fødselspermisjon – avbryte omskoleringen og ta hele det siste året på nytt om ett år, ellers mister han retten til fødselspermisjon. I det tilfellet betyr det at mor må vente med å gå tilbake til arbeidslivet og ta ulønnet omsorgspermisjon i flere måneder for å få det til å gå i hop. Mener statsråden at dagens regelverk på dette området er svært kronglete og uoversiktlig, og heller ikke tjenlig for å få folk raskere ut i arbeidslivet?
Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
Jeg har lyst til å kommentere et par ting som er sagt fra denne talerstolen. Jeg registrerte at representanter fra regjeringspartiene gikk til angrep på både Høyre og Fremskrittspartiet for at man undergraver fagbevegelsens betydning ved å fjerne fagforeningskontingenten, altså ved å trekke fra fagforeningskontingenten. Det er ganske interessant hvis den alene skal føre til at fagbevegelsen skal ha en betydning i det norske arbeidslivet. Bare for å ta det i et litt annet perspektiv: Fagforeningskontingenten som man kan trekke fra – for å si det til representanten Gullvåg – er på 3 750 kr. Skatteeffekten av det er 1 050 kr. Med Fremskrittspartiets alternative forslag om å øke bunnfradraget fra 78 150 til 90 000 kr vil det bety en skatteeffekt for en industriarbeider, et LO-medlem som arbeider på Aker Verdal, på 3 318 kr, altså en tre ganger så stor økning som det som ligger i regjeringens forslag for å kompensere for bortfall av fagforeningskontingenten. Tar man for seg en lavtlønnet og øker bunnfradraget fra 38 pst. til 45 pst, gir det 2 940 kr i økt skatteeffekt. Så at det skulle bety at disse arbeiderne blir undergravd, har jeg vanskelig for å se for meg. Men jeg registrerer at det er den enkle manns retorikk fra denne talerstolen. Så er jeg også glad for å si – bare for å presisere en ting som det er blitt noen misforståelser rundt i replikkordvekslingene – at jeg sa ikke at vi skulle reforhandle pensjonsreformen med de andre partiene. Jeg sa at hvis vi får et flertall i Stortinget, skal vi sette oss ned og forhandle om en regjeringsplattform. Det kan være deler av pensjonsspørsmålet som det er helt åpenbart at Fremskrittspartiet ønsker å forhandle om, bl.a. det med avkorting for gifte og samboende pensjonister, som ikke er en stor del av pensjonsreformen. Men vi ser at som en konsekvens av denne pensjonsreformen vil de lavtlønte med en inntekt på under 350 000 kr, gift eller samboere, få full avkorting, men er man gift eller samboer, høytlønt og tjener over 405 000 kr, har man ingen avkorting. Jeg klarer ikke å se for meg at det er god omfordeling og rettferdig fordeling, slik som venstresiden i norsk politikk uttaler fra denne talerstolen. Slike grep må det gå an å bli enige om, også i fremtiden. Jeg håper at man kanskje kan bli enig i Stortinget om å gjøre noe med akkurat den delen i god tid før 2013, for det burde være et enstemmig storting som så uheldighetene knyttet til regelverket på det området.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Vi hørte nettopp i representanten Erikssons innlegg at Nav skal gjøre mer – Nav skal gjøre mye mer enn i dag. Samtidig har Fremskrittspartiet i komitéinnstillingen rettet en flengende kritikk mot Nav på nær sagt alle områder. Den må jo munne ut i noe. Hva vil Fremskrittspartiet gjøre med Nav dersom de mot formodning skulle komme til regjeringsmakt i samarbeid med andre partier? Skal de skifte ledelse og redusere antall ansatte? Skal de omstille Nav, eller skal de privatisere Nav? Jeg synes ærlig talt at tida er inne til at Fremskrittspartiet gir noen svar på den kritikken som de retter i innstillingen, og som rammer Nav med full tyngde.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Nå bidrar jo ikke representanten Eriksson til å konkretisere svaret på det spørsmålet som jeg stilte sist, men jeg skal gi ham en ny anledning, på et nytt område. I sitt innlegg la han vekt på at Fremskrittspartiet vil fjerne ektefelleavkortingen innenfor pensjonssystemet og gjøre andre endringer i pensjonssystemet. Men hva kan det komme av at han ikke har følge av sine eventuelle regjeringspartnere i så måte når det gjelder disse forslagene? Har representanten Eriksson gjort seg noen tanker om det, eller er det slik at disse forslagene kun fremmes fordi de aldri vil komme til gjennomførelse?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Nå har representanten Ropstad antakeligvis hørt på representanten Erikssons forhåpninger om å finne fram til et pensjonsforlik etter en eventuell valgseier for de borgerlige partiene i 2013. Nå er det ikke engang sikkert at Fremskrittspartiet kommer til å delta i slike samtaler. Men om så skulle skje, har jeg lyst til å høre hvilke forhåpninger Kristelig Folkeparti har i så måte. Eller spurt på en litt annen måte: Hva synes egentlig Kristelig Folkeparti om Fremskrittspartiets tilnærming til pensjonsutfordringen?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Jeg tillater meg å følge opp det spørsmålet representanten Karin Andersen stilte vedrørende forslag nr. 21, der man ber regjeringen innføre normerte sykmeldingsperioder etter svensk modell. Mitt spørsmål er følgende: Har det noen betydning for Venstre at dette faktisk bryter inn i avtalen om inkluderende arbeidsliv som er inngått mellom partene i arbeidslivet, og som faktisk er en ganske skjør avtale, men like fullt en av de viktigste avtalene vi har i norsk arbeidsliv? Kort sagt: Har det noen betydning for Venstre at det er slik, og at man her bryter inn i en inngått avtale mellom partene?
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Jeg må be om at de som siterer, siterer riktig. Da jeg i mitt første innlegg la vekt på Høyres forhold til fagbevegelsen, sa jeg at Høyre er «imot alle tiltak som gir fagbevegelsen nye maktmidler i kampen for et anstendig arbeidsliv». Det mener jeg fortsatt. Høyre har vært mot solidaransvar, mot utvidet innsyns- og drøftingsrett for fagbevegelsen, mot de regionale verneombudene, men jeg synes det er fint hvis Høyre etter hvert kommer på bedre tanker. Det får vi eventuelt svaret på når vi skal behandle stortingsmeldingen om et anstendig arbeidsliv. Problemet for Høyre er jo at de hele tida sitter fast i sitt gamle tankegods. De tenker slik som Høyre alltid har tenkt, selv om fasaden males lys blå med en viss velferdsretorikk. Det er akkurat som da det glapp ut av en av Høyres talere i finansdebatten nylig, at fordelingspolitikk er noe som sosialdemokrater driver med. Det er helt riktig, det. Vi driver med det, og fordelingspolitikk mangler Høyre. Så synes jeg noe er ganske underlig, egentlig. Mens arbeidsledigheten i landene rundt omkring oss øker, synker den i Norge. I november hadde vi faktisk tusen færre helt arbeidsledige, ifølge Navs sesongjusterte tall. Arbeidsledigheten er nå nede i 2,4 pst., og ved utgangen av november var det altså 61 600 helt arbeidsledige. Nedgangen fra i fjor er på 7 800 personer, eller 11 pst. Istedenfor å gi ros til regjeringen for en aktiv arbeidsmarkedspolitikk er partiet Høyre bekymret over nedgangen i antall sysselsatte i privat sektor fra 2008 til 2010, altså virkningen av finanskrisen. Men det mest bekymringsfulle i deres øyne er naturligvis at sysselsettingen i offentlig sektor har økt i samme periode, hvilket selvsagt er resultatet av en keynesiansk økonomisk politikk i møte med krisen. Men igjen ser vi hoven under skjørtekanten, for høyrepartiene er alt ved det samme gamle. Der er en arbeidsplass i offentlig sektor mindre verdt enn en arbeidsplass i privat sektor.
Steinar Gullvåg (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Jeg tillater meg fortsatt å sammenligne med Sverige, selv om representanten Høie ikke synes det er særlig bekvemt. Jeg gjør det fordi man i innstillingen nemlig finner betydelige spor fra Sverige, som Høyre selv viser til, og som jeg refererte til i mitt innlegg. Enda viktigere er det at den politikken som Høyre nå legger opp til, er det som drar opp skillelinjene i norsk politikk. Valget i 2013 kommer til å handle om norsk arbeidsliv, om arbeidsmiljøloven, om midlertidige ansettelser, om oppsigelsesvern, og det kommer i høy grad til å handle om fagbevegelsens rolle i samfunnet. Jeg skal si én ting som er helt klart: Uten fagbevegelsens medvirkning klarer vi aldri å vinne kampen mot sosial dumping.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Fremskrittspartiet er bekymret for at det er mange på sosialhjelp. Jeg blir hårreisende forskrekket over hva Fremskrittspartiet da foreslår. Det er kutt på over 1 mrd. kr til enslige forsørgere, som da må over på sosialhjelp. Det gjelder tusenvis av familier med enslige forsørgere. De fjerner den supplerende stønaden til eldre som ikke kan jobbe og ikke har rett til alderspensjon. De vil ikke ha kvalifiseringsstønaden, som nå gis til over 8 000 mennesker som ellers ville vært på sosialhjelp. De kutter så mye til uføre at tusenvis av mennesker ville mistet uføretrygden rett over jul hvis Fremskrittspartiet hadde fått sitt budsjett igjennom. De fjerner også individstønaden som ungdom kan få gjennom Nav hvis de deltar i tiltak. Tusenvis av personer ville havnet rett på sosialhjelp hvis Fremskrittspartiet fikk sitt budsjett igjennom. Har Fremskrittspartiet virkelig telt opp antall mennesker de sender rett på sosialhjelp?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Representanten Røe Isaksen sier at i budsjettet kan man ikke gi mer til alle. Det skal være visst. Når man kikker på Høyres budsjett, har de lagt 250 mill. kr inn i en såkalt fattigdomspakke, men de har tatt 1 mrd. kr på årsbasis fra de aller fattigste barnefamiliene. Når man legger dette sammen med skattepolitikken, viser det en fordelingspolitikk som gir mest til de aller rikeste. Jeg tror representanten Røe Isaksen de siste årene har fulgt svært dårlig med i den politiske debatten rundt f.eks. aktivisering av dem som går på overgangsstønad, der SV har tatt veldig sterkt til orde for den omleggingen som vi nå gjør, der man etter ett år skal ha plikt til aktivitet og til å forberede seg på arbeidslivet. Det er nettopp det som ligger i den ordningen som regjeringen har foreslått, men vi ønsker at disse enslige forsørgerne skal ha trygghet for inntekt mens de kvalifiserer seg for arbeidslivet. Hvorfor ønsker ikke Høyre det?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Jeg registrerer at representanten Røe Isaksen og Høyre ikke mener at det er en fordel for enslige forsørgere med omsorg for barn å ha en spesiell og ekstra trygghet for inntekt i de første årene man har blitt alene, for å kunne kvalifisere seg for arbeid. Det har vist seg som en veldig vellykket ordning. De som går i denne ordningen og samtidig kvalifiserer seg, lykkes i langt større grad enn andre med å komme i arbeid. Så dette er en svært god ordning. Det betyr at vi gir disse familiene en ekstra trygghet for inntekt i noen svært sårbare år. Det står vi for, for vi vet at det virker. Når det gjelder fordelingsprofilen ellers i Høyres alternative budsjett, er det slik at de aller største skattelettene går til de aller rikeste menneskene i dette landet. For eksempel tilsvarer den skatteletten som Høyre vil gi til Norges rikeste mann, overgangsstønaden for 71 enslige mødre per år. Jeg vet ikke hvorfor man kritiserer andre for å gi mer til alle, når Høyre velger å gi så mye penger til de rikeste i dette landet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Det vil alltid trenges sterkere innsats mot fattigdom. Det mener SV. Men når jeg ser på Fremskrittspartiets budsjett, som fjerner enda mer av ytelsen til enslige forsørgere og de fattigste og mest vanskeligstilte familiene i dette landet med over 1 mrd. kr, samtidig som man fjerner kvalifiseringsstønaden, som gjør at ca. 8 000 havner på sosialhjelp, man fjerner individstønaden, man fjerner supplerende stønad til eldre som ikke kan arbeide, ville altså mange titusener flere havne rett på sosialhjelp med Fremskrittspartiets budsjett. Derfor er jeg glad for at det er denne regjeringen som styrer, og ikke en regjering med Høyre og Fremskrittspartiet.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Jeg bare avventer Høyres forslag om å kutte i ytelsene – for det må jo være det som er konsekvensen av det som ligger i den replikken som Høyre nå kommer med. SV kommer ikke til å gå inn for å kutte i ytelser, for det kommer ikke til å føre til at flere får arbeid. Jeg merket meg også at Høyre, når de har argumentert hvorfor de er imot tiltak mot sosial dumping, sier at det er for å hindre konkurranse på lønn. Det handler om at renholderen og barnehageassistenten – som jeg har vært sjøl i 17 år – skal gå ned i lønn for å beholde jobben. Derfor får man mye større forskjeller i lønninger. Det mener SV er et dårlig forslag, fordi det øker forskjellene. Det gjør Norge til et dårligere land økonomisk sett og også når det gjelder å løse oppgavene i framtida. Den gode fordelingspolitikken vi har i Norge, både på lønn og på ytelser, at vi ikke lever i forskjellige verdener, gjør at vi i samfunnet har tillit og et mye tettere bånd som gjør at vi står mye sterkere enn man gjør i mange andre land.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Ja, det er behov for å gjøre mer for de aller fattigste i Norge. Når jeg forsvarer den fordelingspolitikken vi har i Norge i dag, er det mot høyrepartier som ønsker at vi skal ha større forskjeller, og som fjerner noe av sikkerhetsnettet for de aller mest vanskeligstilte, f.eks. enslige forsørgere som trenger litt mer tid for å kvalifisere seg og kunne stå støtt i arbeidslivet framover. Da er det vel sånn at man også kunne spørre representanten fra Kristelig Folkeparti om hvordan i all verden de har tenkt å få til en bedre fordelingspolitikk sammen med partier – store partier – som ønsker en mindre rettferdig fordelingspolitikk. Det vises jo gjennom de alternative budsjettene som har vært lagt fram. Vi er åpne for å diskutere tiltak mot fattigdom, spesielt barnefattigdom, men da kan man altså ikke samarbeide med partier som vil ta inntekten fra de fattigste barnefamiliene.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Kristelig Folkeparti er opptatt av de vanskeligstilte barnefamiliene – det er jeg overbevist om. Men jeg er litt forundret over at de ikke har noen kritiske merknader til sine samarbeidspartnere, som fjerner hele ordningen, og også over at de selv setter seg mot at det skal være aktivitetskrav for familier med enslige forsørgere. Hvis vi ser på statistikken fra i fjor, er det slik at når det gjaldt mottakere med yngste barn på ett år eller eldre, var 74 pst. i aktivitet i form av utdanning eller arbeid ved utgangen av første halvår 2011. Av de aktive var 71 pst. i arbeid og 29 pst. under utdanning. Mener representanten at dette er feil? Ser han ikke at dette er en måte som bidrar til at disse barnefamiliene faktisk kommer seg ut av fattigdom på, at de kanskje må bruke litt tid på å skaffe seg utdanning og kvalifisering, og at det derfor kan være veldig lurt at de starter tidlig og får en trygghet for kvalifisert arbeid i framtiden?
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Jeg registrerer med glede at Venstre nå er enig med SV i at vi trenger høyere, og faste, sosialhjelpssatser. Men hvis man skal få det gjennomført, må man skaffe et flertall for det. SV fremmet dette da Venstre satt i regjering, men Venstre var svært imot en slik ordning. Jeg registrerer at de nå har forandret på det, og det er bra. Så skal vi fortsette å jobbe for det. Men jeg ser også at det Venstre foreslår i sitt budsjett, er å innføre den svenske modellen med fastsatte sykepengeperioder for ulike sykdommer. I Sverige raser det jo en stor debatt om dette, og det har vært utallige eksempler på mennesker som har blitt tvunget til å ta en såkalt fiktiv jobb, altså at du må ta en hvilken som helst tenkt jobb. Hvis du kunne tenke deg å ha jobben, men ikke kan gå i den, og heller ikke kan gå tilbake til ditt ordinære arbeid – faktisk ikke til noe reelt arbeid(presidenten klubber)(presidenten klubber igjen) den svenske ordningen. (presidenten klubber) (presidenten klubber igjen)
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
På slutten av debatten er det grunn til å slå fast at det i Norge lønner seg å jobbe. I Norge har vi gode ytelser og rettigheter for mennesker som er for syke til å jobbe, eller som ikke får jobb. Det er også grunnen til at mange får ytelser i Norge når de er i en slik situasjon – mennesker som, hvis de hadde bodd i et annet land, ikke ville stått på listen, og dermed ikke vært på Høyres utenforskapsliste. Fattige hadde de vært, uten arbeid hadde de vært, men de hadde ikke vært til bekymring for Høyre. De som mener at det skal lønne seg å jobbe, må også se over sin egen politikk når de ønsker mer av det de kaller fleksible arbeidsmarkeder, flere vikarer og svakere tiltak mot sosial dumping. Det vil resultere i at de som fra før har de hardeste, de mest utrygge og de dårligst betalte jobbene, må slåss mer for å beholde dem og kanskje til og med gå ned i lønn. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre har gått mot de viktigste tiltakene mot sosial dumping, nemlig innsynsrett, slik at det er mulig for de ansatte å få dokumentert ulovligheter. De har gått mot solidaransvar, som skal sikre at de som tar på seg oppdrag fra noen som underbyr, faktisk må betale lønningene til dem som ikke har fått lønn – altså, er det for billig, så er det noe galt. Det har ikke Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre vært med på. De har også sagt nei til regionale verneombud i renholdsbransjen og i hotell- og restaurantbransjen – bransjer hvor vi vet at bruken av sosial dumping, utstøting og ikke minst sykefravær og uføretrygd er skyhøy. Det er lavtlønte damer som jobber i utrygge bransjer, som ikke engang skal kunne få hjelp av et regionalt verneombud til å sikre at det er lovlige forhold i bransjen. Så det er grunn til å spørre hvem høyrepartiene mener har behov for fellesskapet. Dette fellesskapet omfatter både offentlig sektor og et godt organisert arbeidsliv. Vi vet at det kan holde lønns- og arbeidsvilkår oppe, sånn at det går an å leve av lønningen sin, og at det går an å ha et arbeid du ikke ødelegger helsa di på. Så der er det behov for å stramme inn – ikke slakke opp, sånn som høyrepartiene vil. Derfor er også de kuttene som høyresida gjør i stønaden til enslige forsørgere, oppsiktsvekkende. Det er altså 30 000 som skal på sosialhjelp. Man tar mer penger bare fra den ene gruppa med familier med én forsørger enn det man legger i pakkene for å bedre situasjonen for de mest vanskeligstilte. Det sier sitt.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
For det første har det vært utallige utsagn fra både Høyre og Fremskrittspartiet der man har vist til lovbrudd på arbeidsmiljøloven både i private bedrifter og i offentlig sektor, og man har brukt det som en begrunnelse for at man må liberalisere arbeidsmiljøloven. Det har vært en rekke slike innspill. Det andre gjelder det mest groteske omfordelingsforslaget, nemlig å fjerne overgangsstønaden for alle som har hatt den i mer enn ett år, slik som Høyre og Fremskrittspartiet foreslår. Her har regjeringen foretatt en fornuftig omlegging, slik at de enslige skal få mulighet til å jobbe, ta utdanning, ha språkopplæring og andre tiltak som gjør dem i stand til å forsørge seg sjøl når ungen får barnehageplass. Denne inntekten fjerner Høyre og Fremskrittspartiet. Det er en realitet. De har ikke lagt inn ei krone mer i arbeidsavklaringspenger og heller ikke mer til dagpenger. Da er det bare sosialhjelpen igjen for å forsørge disse enslige forsørgerne.
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-12-05:
Saksordføreren redegjorde veldig godt for saken. Men jeg har fra SVs side lyst til å understreke sterkt at vi er veldig fornøyd med at barns rettigheter i utlendingssaker styrkes, og at det nå blir en uttrykkelig lovhjemmel for å kunne gjennomføre samtale med alle barn – i alle saker, etter loven – sjøl om foreldrene ikke samtykker. Det er svært viktig. Det er også viktig at det skal kunne gjennomføres slike samtaler uten at foreldrene tillates å være til stede. Det finnes eksempler på at det har vært til skade for barnets interesse at det ikke har vært slik. Derfor er jeg veldig glad for at man nå har gjort en lovendring som ivaretar barnas rett til å bli hørt – spesifikt, som en sjølstendig rett – og at man ikke bare i bekymringstilfeller setter opp en slik mulighet, men at det er en sjølstendig rett barna har til å bli hørt. Når det gjelder de andre forslagene om større adgang til fengsling i utlendingssaker, er det bred enighet om forslagene, men det er sjølsagt dilemmaer knyttet til disse sakene. Det tror jeg ikke er noen hemmelighet. Det er viktig å understreke at de menneskerettslige forpliktelsene Norge har i disse sakene, må ligge til grunn. Den endringen man gjør her, er at man skifter ut – i hovedsak – «skjellig grunn» med begrepet «holdepunkter for å anta». Jeg vil da understreke at når disse endringene blir gjort, skal det ligge en individuell begrunnelse til grunn. Det skal være objektive kriterier – altså at det ikke er noen slags sekkevurderinger som skal gjøres for grupper av mennesker, men at det må være enkeltmennesker dette gjelder. I tillegg er det en politisk vurdering knyttet til dette, fordi asylinstituttet har vært under stort press, og fordi det i alle migrasjonsstrømmer – gjennom all historie – viser seg at det der også er en del kriminalitet innblandet. For å holde asylinstituttet oppe – fordi det er så uhyre viktig å ha det for å beskytte mennesker på flukt – er det også nødvendig å kunne håndtere de sakene der asylinstituttet blir misbrukt til å begå kriminelle handlinger. Man må sørge for å ha muligheter til å sikre bedre retur, og man må, overfor dem som skjuler sin identitet, unndrar seg utsendelse eller begår kriminalitet, ha noen sterkere virkemidler enn det vi har i dag. Når det er sagt, mener jeg at vi må følge dette feltet nøye, for det er et av de feltene der det er lett å hausse opp en debatt rundt enkeltsaker som gjør at man kan risikere å gå på tvers av rettssikkerhet. Derfor er jeg glad for det brede flertallet i denne saken – og at det brede flertallet også står bak prinsippene om at det er de menneskerettslige forpliktelsene våre som skal ligge til grunn, og at det er objektive kriterier og individuell vurdering som skal ligge til grunn når disse nye lovparagrafene kommer til anvendelse.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Jeg er litt usikker på hvilken av mine tidligere kolleger representanten Reiertsen nå viser til, så jeg kan ikke svare på det spørsmålet. Jeg vil bare si at jeg er helt enig i at vi har utfordringer når det kommer til rekruttering til omsorgsyrker i framtiden. Da tror jeg at det å gjøre noe med deltidspoblematikken er avgjørende for å øke rekrutteringen og heve statusen til yrkene. Vi kommer til å trenge flere hender i tiden framover. Høyre fjerner potten på 25 mill. kr til ufrivillig deltid. Det gjør ikke Fremskrittspartiet. Men i politikken ellers har både Fremskrittspartiet og Høyre vært imot de fleste av de forslagene regjeringen kom opp med, bl.a. lovendringer for å få bukt med ufrivillig deltid.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Dette spørsmålet er til behandling i regjeringen. Direktivet ligger der. Arbeiderpartiets stortingsgruppe har gitt sin tilslutning til at regjeringen kan innlemme direktivet. Det er fordi vi mener at likebehandlingsprinsippet er bra. Vikarer skal ha de samme lønns- og arbeidsrettigheter som ansatte i innleiebedriften. Det er vi utelukkende for. Vi legger til grunn at ved innføringen av direktivet skal arbeidsmiljølovens bestemmelser om innleie stå seg. Det er viktig for oss. Vi ønsker et arbeidsliv som er basert på faste, trygge ansettelser, der bruken av vikarer og midlertidighet begrenses, som i dag.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Jeg har tro på at det nivået vi har lagt oss på i dette budsjettet når det gjelder tiltaksplasser for folk med nedsatt arbeidsevne, er et godt nivå. Tiltaksbruken vår, sammen med vår helhetlige politikk for å inkludere flere, er jeg sikker på vil skape resultater også i årene som kommer, men først og fremst langsiktig. Jobbstrategien er et godt eksempel på det. Tiltaksnivået er riktig, men helheten i politikken, hva vi gjør for å hindre at folk faller utenfor og forebygge det, og hva vi gjør på alle andre områder, andre budsjettområder, for få folk med, er det viktige. Derfor tror vi at vi med vår helhetlige politikk ligger på et riktig tiltaksnivå.
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Representanten Røe Isaksen sa i sitt innlegg at en regjering som er delt i synet på de mest grunnleggende spørsmål, er en regjering som ikke kan stå seg, og at det er en regjering som undergraver samfunnet vårt. Da har jeg lyst til å se litt på Høyres mulig framtidige samarbeidspartner i regjering, Fremskrittspartiet, og deres syn på helt grunnleggende ting. Nå har vi hørt i representanten Erikssons innlegg her i dag at Fremskrittspartiet både vil og regner med at de vil få endret pensjonsreformen dersom de kommer i regjering med Høyre. Vi vet at de har usosiale kutt i dette budsjettet, f.eks. fjerning av kvalifiseringsprogrammet, kutt i diverse trygderettigheter, og på andre områder har de kutt i bistand. Måten Fremskrittspartiet lager alternative budsjetter på, er ikke bare uansvarlig og uanstandig, men det er imot all anstendighet. De fører også en uansvarlig økonomisk politikk. Hvordan ser representanten Røe Isaksen på Fremskrittspartiets syn i de helt grunnleggende spørsmål? Er det sånn at Høyre deler disse synene, eller er det sånn at Høyre ikke kan gå i regjering med Fremskrittspartiet?
Anette Trettebergstuen (Arbeiderpartiet), 2011-12-05:
Fremskrittspartiets kutt i fradraget for fagforeningskontingent er jo bare ett eksempel på den gjennomgående forakten Fremskrittspartiet viser for fagbevegelsen og for det organiserte arbeidslivet. Gjennomgående i merknadene fra både Fremskrittspartiet og Høyre viser man den forakten. Det er mistillit til framforhandlede avtaler, det gås til angrep på fagbevegelsens viktigste verktøy, f.eks. innstillingsretten. Men det skal vi komme tilbake til. Det har blitt sagt mye om at arbeid er veien ut av fattigdom. Ja, det er helt riktig. Det er det arbeidslinjen handler om. De fleste i Norge arbeider. Vi har høyere sysselsettingsrate enn noe annet land, og så har vi noe som er helt fantastisk ved siden av: Vi har et system som gjør at de som ikke kan jobbe, blir tatt vare på gjennom velferdsstaten og trygdeordningene. Det er utelukkende positivt, og det er ett av de beste tegnene på det norske samfunnet. Det gjør at vi har lav fattigdom i Norge. Jeg må ta til motmæle når høyresiden igjen og igjen trekker opp debatten om utenforskapet og nevner at vi har 600 000 mennesker som går på en helserelatert ytelse. Det er riktig, det, vi har 600 000 mennesker som mottar en eller annen helserelatert ytelse, kortvarig eller langvarig. Det er feil å framstille det som at disse 600 000 ikke deltar i arbeidslivet, men kan og bør, og at de permanent i dag står utenfor og er en belastning for samfunnet. For det første er de fleste av disse 600 000 på en kortvarig ytelse, de har en fot innenfor arbeidslivet, og de skal tilbake i arbeid igjen. De deltar altså selv om de midlertidig mottar en ytelse. Derfor tar jeg avstand fra Høyres beskrivelse om det såkalte utenforskapet, med den stigmatiseringen den debatten fører med seg. Vi har sett hva den stigmatiseringen førte med seg av ny politikk i Sverige da Reinfeldt tok makten – kutt i trygd, kutt i sykepenger. Det gjør også opposisjonen i sine alternative budsjetter. De kutter i trygd, og de kutter i sykepenger, men det skal ikke gå ut over noen. Man bare vedtar at fra 1. januar er tusenvis av mennesker friske, slik at de ikke trenger disse ytelsene. Det er med respekt å melde useriøst. Høyre kopierer også Reinfeldt på andre områder, som når det står å lese i deres merknader: «Velferdsstaten skal ikke være alt for alle, men skal være sterk for den som har behov for hjelp.» Samtidig fjerner altså Høyre overgangsstønaden, inntektene til enslige forsørgere. De fjerner potten når det gjelder ufrivillig deltid, alt for å finansiere skattekutt til høytlønte. Er det slik at det i Høyres velferdsstat er millionærene som har behov for hjelp, siden enslige forsørgere, deltidsarbeidende kvinner og andre skal finansiere skattekuttene for de aller rikeste?
Laila Reiertsen (Fremskrittspartiet), 2011-12-05:
Først har eg lyst til å seia at vi støttar faktisk prosjektet Ufrivillig deltid – så er det sagt herfrå. Det viser seg no faktisk i fleire undersøkingar at mange som ønskjer seg opp i stillingsbrøk, faktisk ikkje ønskjer seg opp i 100 pst. stilling. Dei ønskjer kanskje å gå frå 50 pst. til 80 pst., og problemet er kanskje ikkje så stort som ein trudde i utgangspunktet. Derfor synest eg at utfordringa i framtida må vera å fokusera meir på å få behalda dei vi ønskjer, spesielt i helsevesenet, og ikkje minst rekruttera nye. Den tidlegare arbeidarpartikollegaen Hanssen var også bekymra for dette på ein Spekter-konferanse nyleg, og eg deler hans syn. Men deler Arbeidarpartiet på Stortinget denne bekymringa, og vil dei eventuelt gjera noko med det?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-12-05:
Det er påfallende at det er blitt økt bruk av deltid etter at denne potten kom, men det kan vi sikkert ta en debatt om senere. Jeg er veldig glad for at representanten Trettebergstuen tar opp diskusjonen om arbeidsvilkår og hvordan norsk arbeidsliv er. Det er helt åpenbart at det at man f.eks. har et felles arbeidsmarked i Europa, gjør at det kan bli press på en del av norsk arbeidsliv. Vi vet også at vi f.eks. innenfor vikarbransjen har sett noen enkelteksempler på useriøse aktører. Derfor er Høyre og Arbeiderpartiet sammen om å ønske å innføre det såkalte vikarbyrådirektivet, nettopp fordi vi skal sikre at man har gode og skikkelige vilkår – også for dem som jobber i bemanningsbransjen. Spørsmålet til representanten Trettebergstuen – for jeg har registrert at det ikke er enighet om dette i regjeringen – er om hun kan si og garantere at Arbeiderpartiet vil være med på å innføre vikarbyrådirektivet, til glede for norske arbeidstakere?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-12-05:
Hvis jeg forstår representanten Andersen rett, må det bety at alle som ikke har overgangsstønad i Norge, ikke har trygghet for inntekt. Det kan da virkelig ikke være riktig. Så litt til tallbruken. For det første er det slik at den største delen av Høyres skattelette går til dem med lavere og middels inntekt. Det er der det store løftet på skattepolitikken ligger i Høyres budsjett. For det andre ser representanten Andersen glatt bort fra at vi også øker, ved at vi omprioriterer 100 mill. kr for arbeidstrening innenfor ramme, og så bruker vi 400 millioner ferske kroner. Vi putter inn 400 mill. kr ekstra til arbeidstrening alt i alt. I tillegg har vi 250 mill. kr i en egen fattigdomspakke. Så spørsmålet burde egentlig ha gått tilbake. Hvis man skulle lagt Høyres budsjett til grunn, er det slik at regjeringen mener at vi trenger 400 mill. kr mindre til arbeidstrening for dem som trenger det aller, aller mest. Det kan da ikke være verken særlig fornuftig eller særlig solidarisk.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-12-05:
Jeg synes det blir en litt – hva skal man si – urimelig og veldig polemisk framstilling av det jeg regner med representanten refererer til, nemlig formuesskattelettelsene, og later som om det er et direkte tilskudd til lommeboken til de aller rikeste. Jeg tror det er en grunn til at f.eks. statsråd Trond Giske, som vel ikke akkurat er kjent for å tilhøre høyrefløyen i Det norske Arbeiderparti, har tatt til orde for at formuesskatten burde legges om. Så kan man være uenig om det burde gjøres innenfor rammen. Det er ikke noen uenighet, eller i hvert fall er det stadig flere, også LO-leder Roar Flåthen, som er enige om at formuesskatten er negativ for norske bedrifter. Det må også være noen som kan ta imot alle disse som vi ønsker ut igjen i jobb. Jeg synes også at det er verdt å legge merke til at regjeringen sier at vi skal innføre aktivitetskrav til dem som mottar overgangsstønad. Høyre er veldig tydelig på at vi skal ha ett år med overgangsstønad, men samtidig er aktivitetskravene som regjeringen legger opp til, svakere enn f.eks. for arbeidsledige. I realiteten holder det å være registrert som arbeidssøkende hos Nav. Det skaper mer fattigdom på sikt.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-12-05:
For det første synes ikke jeg at man skal karakterisere verken politiske venner eller motstandere ved å si at de er mot all anstendighet. Det synes jeg er en ganske drøy påstand. Det er jo ikke noen hemmelighet at både Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti er uenige på en del punkter, men vi er også enige om veldig mye. Blant annet er vi i årets budsjett f. eks. enige om å styrke arbeidstreningen kraftig, sammenliknet med regjeringens budsjett. Sammenliknet med det som Høyre legger fram, kutter altså regjeringen med 400 mill. kr til dem som trenger det aller mest. Vi er f.eks. enige om at man ikke plutselig skal vri om på finansieringsordningen og skape utrygghet for mange attføringsbedrifter fordi man skal spare et småbeløp på budsjettet, uten å utrede det skikkelig. Vi er enige om en forsterket innsats rettet mot fattige barn, nettopp fordi den potten som regjeringen har i år, gikk tom allerede før året var omme. Dermed har både Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Høyre sagt veldig tydelig at vi ønsker en forsterket innsats mot fattigdom. Alt det er vi enige om, og resten er jeg ganske sikker på at vi kommer til å klare å bli enige om etter valget i 2013.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-12-05:
I Danmark har man fått en debatt de siste dagene om hvorvidt det lønner seg å jobbe. Det er jo interessant at representanten Andersen nevnte renholdernes dag. Hvis man sammenligner med en del lavinntektsgrupper – type renholder, SFO-assistent og barnehageassistent ser man at forskjellen på det å være i arbeidsmarkedet og å være utenfor arbeidsmarkedet kan bli forsvinnende liten. Özlem Cekic, som er sosialpolitisk talskvinne for dansk Socialistisk Folkeparti – SVs søsterparti – har vært ute og tatt selvkritikk, bl.a. på at SFs kommunikasjonsavdeling fant et fattigtilfelle der det var utbetalt ca.15 000 i kontantytelse etter skatt, og har nå i ettertid måttet innrømme at det ikke kan kalles fattig. Det er ingen tvil om at det finnes fattige mennesker i Norge, men samtidig er det veldig interessant med denne debatten om hvor mye man skal ha når man står utenfor arbeidslivet, kontra hvor mye man har i arbeidslivet. Kan vi forvente at representanten Andersen vil bidra til en tilsvarende debatt i Norge?
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2011-12-05:
Tilretteleggingsarbeidet er et arbeid hvor, som komiteens merknader viser, det er ganske bred politisk enighet om hva man ønsker å gjøre. Men så er utfordringen å følge opp vakre ord med bevilgninger og penger. En viktig ordning er det som heter brukerstyrt personlig assistent, som i dag er et kommunalt ansvar, med den konsekvens at det er veldig store forskjeller fra kommune til kommune. Noen kommuner har veldig gode ordninger, andre kommuner har veldig dårlige ordninger. Samtidig er det en ordning som veldig godt illustrerer at noen trenger litt mer for å få like mye. Arbeidet med å gjøre det til en nasjonal rettighetsfestet ordning ble startet under Bondevik II-regjeringen. Det har – så vidt jeg kan registrere – foreløpig skjedd veldig lite under denne regjeringen. Er statsråden enig i at brukerstyrt personlig assistent er en god ordning, at det burde være en rettighet? Og hva vil regjeringen i så fall gjøre med det?