trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Borghild Tenden (Venstre), 2009-04-29:
Et av de fem løftene til lærerne er mer fagkunnskap. Hvordan harmonerer dette med ikke å utvide lærerutdanningen til en femårig masterutdanning, og bare la 2 000 av 80 000 lærere få videreutdanning hvert år? Det vil ta ca. 30–40 år før lærerne vil få etterutdanning med det tempoet som statsråden nå legger opp til.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Jeg tar det mer som et tegn på at savnet i Trondheim Arbeiderparti etter utdanningsministeren fra 2000–2001 er sterkt og tilstedeværende. Men det er faktisk slik at den skolepolitikken som Regjeringen står for, de sakene som legges fram i Stortinget og de budsjettene som foreslås, er et resultat av en samlet regjerings politikk. Det er jo ikke slik at i Kunnskapsdepartementet er det SV som styrer politikken, og i Kulturdepartementet er det Arbeiderpartiet som styrer politikken. Politikken til en regjering er jo et felles prosjekt. Slik er det også i utdanningspolitikken. Vi har gjort formidable løft innenfor kunnskapssektoren – dette kan min kollega bak meg svare veldig godt for. Men jeg tror hele Regjeringen som sådan er stolt av at vi stoppet privatiseringen som Kristin Clemet var i full gang med, at vi styrket kommuneøkonomien som sikrer at vi har gode rammebetingelser for elevene, og at vi gjennom disse åtte årene har pusset opp mellom 1 300 og 1 400 skoler, takket være den pakken som ble foreslått i 2001, som forrige regjering prøvde å kutte flere ganger, men som Solhjell har fulgt opp til punkt og prikke.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Jeg er i likhet med representanten Lånke opptatt av at norske kringkastere har gode rammevilkår og at befolkningen får et best mulig radiotilbud. Grunnlaget for gjeldende politikk på dette området ble lagt i St.meld. nr. 62 for 1996–1997. I denne meldingen ble det lagt til grunn at en digitalisering av radio i Norge bør være aktørdrevet. I dette ligger at det ikke skal være et statlig ansvar å bygge ut et digitalt radionett. En eventuell beslutning om utbygging bør fattes av aktørene selv på ordinært kommersielt grunnlag. Flertallet i Stortinget sluttet seg til departementets forslag. Disse prinsippene har ligget til grunn for skiftende regjeringers politikk siden den gang. Problemstillingen ble senest behandlet i St.meld. nr. 30 for 2006–2007, Kringkasting i en digital fremtid. Distribusjonskostnader utgjør en betydelig andel av radiokanalenes utgifter. I meldingen vises det bl.a. til at et DAB-nett med en «NRK-blokk» med tilnærmet 100 pst. dekning og en blokk med 90 pst. dekning vil føre til en mangedobling av leiekostnadene til kanalene. Departementet la derfor til grunn «at det vil være vanskelig for aktørene å investere i full utbygging av DAB-nettet uten at det ligger et vedtak om avvikling av FM-sendinger til grunn». Departementet utelukket videre ikke «at det på et senere tidspunkt kan bli aktuelt å sette dato for avvikling av FM-sendinger, slik at aktørene stimuleres til å investere ytterligere i utbyggingen av DAB-nettet». Jeg mener at kringkasternes interesser i denne saken må avveies mot publikums interesser. FM er en godt etablert standard for radiodistribusjon, og det finnes et stort antall analoge radioapparater i norske hjem. St.meld. nr. 30 for 2006–2007 konkluderer med at det vil bli tatt stilling til en måldato for avvikling av FM-sendingene først når minst halvparten av alle husholdningene har anskaffet digitale radiomottakere. Det ble dessuten forutsatt at hele befolkningen har tilgang til digitalt radiotilbud, og at dette tilbudet representerer en digital merverdi for lytterne før selve avviklingen skal kunne skje. Stortingsflertallet, regjeringspartiene og Kristelig Folkeparti, sluttet seg til departementets konklusjoner om forutsetningene for avvikling av digital radio gjennom Innst. S. nr. 24 for 2007–2008.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Som jeg sa i mitt første svar, sa vi i kringkastingsmeldingen, som vi fikk tilslutning til fra Stortinget, at å ta stilling til en dato skal vi gjøre når minst halvparten av husstandene har digital radio. Det må være i hvert fall en terskel som må være nådd før vi begynner å diskutere slukningsdato for FM-nettet. Det vesentlige må være at publikum opplever at digital radio er en fordel. Det er ikke bare leverandørenes, innholdsprodusentenes og distributørenes kostnader som er viktige i dette bildet, men også at publikum har et godt tilbud. Til forskjell fra digitaliseringen av tv tror jeg opplevelsen av merverdi av en digitalradio foreløpig er begrenset. Det er det opp til aktørene å utvikle. Jeg er helt sikker på at digital radio er framtiden, og at vi på et eller annet tidspunkt skal slukke FM-nettet, men det må være i en situasjon hvor publikum opplever dette som et kraftig forbedret tilbud for deres vedkommende.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Meg bekjent er det ennå ingen land som har fastsatt en dato for slukking av FM-nettet. Når det gjelder både utviklingen av teknologi og kanskje også masseproduksjon som sikrer rimelige apparater, er vi nok avhengig av at flere land gjør dette samtidig. Jeg er enig i at digitalisering er framtiden. Jeg er enig i at vi på et eller annet tidspunkt skal slukke FM-nettet, men jeg mener at det må være et fundamentalt krav at innholdsleverandørene og distributørene har utviklet et tilbud som oppleves som et radikalt forbedret tilbud. Fortsatt er det slik at selv i Rennebu, eller kanskje spesielt i Rennebu siden det ligger langsmed Dovrebanen med mye god infrastruktur, er det mulig å høre på radio via nett. Du kan få et utall kanaler via Internett, selvsagt ikke med den lydkvaliteten som FM eller enda bedre, digital radio kan gi. Den dagen dette både har en dekningsgrad og et innhold som publikum vil etterspørre, tror jeg tiden er kommet for det store teknologiskiftet.
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2009-04-29:
«Den humanitære situasjonen på Sri Lanka blir omtalt som en av verdens verste, og krigssituasjonen er svært alvorlig. Det antas at ca. 50 000 mennesker nå er sammentrengt på 12 kvadratkilometer. I «no-fire-zone» drepes et stort antall sivile. Befolkningen mangler vann, mat og medisinsk hjelp. I kveld har talsmenn for LTTE overgitt seg, og FNs sikkerhetsråd drøfter Sri Lanka. Verdenssamfunnet har en forpliktelse til å beskytte. Hva kan Norge gjøre, sammen med FN og humanitære organisasjoner, for å hindre en humanitær katastrofe?»
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2009-04-29:
Jeg takker statsråden for et svært fyldig svar. Denne borgerkrigen har altså krevd mer enn 70 000 menneskeliv, som det ble nevnt. FN-kilder sier at de tre siste månedene har 6 500 sivile tamiler blitt drept, og de siste dagene og ukene har 2 000 sivile blitt drept. Mange norske tamiler er svært urolige over situasjonen for sine familier på Sri Lanka, noe som er forståelig. Regjeringsstyrkene synes å være inne i sin siste fase, dersom ikke våpnene på begge sider nå blir lagt ned. Jeg mener at verdenssamfunnet ikke lenger må være passiv tilskuer til et eventuelt folkemord, som i Rwanda og Srebrenica, og jeg mener at den norske regjeringen må gjøre alt det den kan for å hindre det. Verdenssamfunnet og FN vedtok i 2005 å forplikte seg til erklæringen «Right to Protect». Mener statsråden denne erklæringen kan benyttes til aktiv handling på Sri Lanka? Eller kan Regjeringen be FNs sikkerhetsråd om å henvise Sri Lanka-konflikten til ICCs aktorat for etterforskning av mulige krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten?
Anne Margrethe Larsen (Venstre), 2009-04-29:
Jeg takker igjen for svaret. Mitt, og Venstres, fokus er nettopp på den humanitære situasjonen, der ingen av partene ser ut til å ville legge ned våpnene – med krig oppimot 260 000 sivile på et lite område, vansker med mat og medisiner, uklare trygghetsforhold for de sivile, sivile i leirer, familier som blir splittet, og sivile som skytes på, ingen journalister som kan gi objektive synspunkter på dette. Hva kan Norge og Regjeringen gjøre når det gjelder gjenoppbyggingen og forsoningen, som statsråden også var inne på? Det blir svært vanskelig. Hvordan kan Norge, med kontrakt til begge parter, gjøre alt som er mulig humanitært for å få våpenhvile og rettferdig fred for begge parter?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-29:
Det finnes ikke fnugg av tvil om at Sri Lankas regjering har en forpliktelse til å beskytte sitt lands egne borgere, uansett etnisk bakgrunn, som borgere av staten Sri Lanka. Sri Lankas regjering er ansvarlig for å beskytte innbyggerne i Sri Lanka, og derfor er selvsagt spørsmålet om beskyttelse kommet opp. FN har gjort mye. De sendte først lederen for Ban Ki-moon-sekretariatet, Nambiar, på misjon til Sri Lanka. John Holmes – altså Jan Egelands etterfølger i OCHA – har vært der de siste par dagene. Han var også der tidligere, så FN har tatt en rekke initiativ. Det framgår av pressemeldingen Holmes sendte ut etter sitt besøk at han langt fra var fornøyd med viljen til samarbeid. Jeg må også si at jeg slutter meg helt til det USA kom med i en uttalelse for bare et par dager siden, og det er at nå må partene la våpnene tie, og man må finne en organisert måte å avslutte krigen på. Den måten vil måtte innebære at de relativt få som er igjen i sonen, overleverer sine våpen til det internasjonale samfunn gjennom FN, og at FN også tar fullstendig kontroll over sikkerheten til dem som da kommer ut, slik at de ikke blir utsatt for noen form for overgrep eller forsvinninger.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-29:
Som sagt har vi til nå ansett det slik at det viktigste vi kunne gjøre, var å bidra til å mobilisere FN og sterkere land enn Norge, som USA, til å legge et sterkt press for å beskytte sivilbefolkningen, og selvsagt også for å få mat, medisiner og vann inn til dem. Det er jo en prekær mangel på medisiner. Mange av de som er kommet ut av sonen, har åpenbart hatt veldig lite mat, så vi har prøvd å bidra til at sterkere institusjoner enn oss kunne legge press på dem for å få det til. Når det gjelder det langsiktige, mener jeg det nå er for tidlig å begynne å diskutere gjenoppbygging. Vi må se hvordan sluttspillet om dette utvikler seg, og hvordan de langsiktige politiske konstellasjonene som kommer ut av dette, blir. Fokus må nå være på å redde de sivile som er der, og så får gjenoppbyggingen komme over tid. Men det er selvsagt veldig viktig at de som nå er i interneringsleirer, eller overgangsleirer, raskt kommer tilbake til sine hjem, og at de har full beskyttelse der de er.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-29:
Jeg deler helt representanten Gitmarks syn, at det haster. Det er klart at folk i Zimbabwe har enorme forventninger til denne regjeringen, men hvis den ikke klarer å levere noe, vil folk igjen bli skuffet, og det vil være veldig farlig. Vi skal se på hvordan vi raskest mulig kan få stilt norske midler til rådighet, men vi skylder også norske skattebetalere og Zimbabwes befolkning sikkerhet for at det skjer på en måte som er akseptabel – det kan ikke sås tvil om hvorvidt disse pengene blir misbrukt, eller at noe kan komme avveie. Det er balansepunktet her vi må arbeide med. Så arbeider vi altså med å mobilisere det mye videre internasjonale samfunn. Det var veldig positivt å se hvordan dette nå samlet sammen linjer som vi var nokså alene om bare for noen få uker siden. Det er klart at de store bankinstitusjonene er viktige. Verdensbanken setter nå opp et flergiverfond for Zimbabwe som vil være en institusjon for å hjelpe. Men det tar alltid litt tid å komme i gang, og Norge kan gjøre noe bilateralt i mellomtiden.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2009-04-29:
Jeg kan forsikre spørreren om at vi vil se på hvordan vi raskest mulig kan bidra til dette, og at utdanning er et område der Norge kan gå inn og hjelpe til. Men igjen må vi bare være helt sikre på at strukturene her er vanntette og patente, og det er vi felles om. La meg også si at Zimbabwe – hvis det begynner å gå oppover – er et land med et gigantisk potensial. Interessant nok ser Harare bedre ut enn veldig mange afrikanske hovedsteder, selv etter så mange år med vanstyre. Det er mer orden, det ser bedre ut, og landet har et gigantisk økonomisk potensial som kan hjelpe ikke bare Zimbabwes hardt prøvede befolkning, men hele området. Zimbabwe var en gigantisk eksportør av mat, men er nå netto importør av mat. Det å få landbruket tilbake på rett kjøl, er jo kanskje hovedutfordringen ved siden av å få de grunnleggende tjenestene som helse, med koleraepidemi, og utdanning til å fungere.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-04-29:
Jeg har følgende spørsmål til miljø- og utviklingsministeren: «Hvordan kan Norge støtte folket og de demokratiske kreftene i Zimbabwe uten å støtte president Mugabe og hans maktapparat?»
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-04-29:
La meg også gi statsråden en verbal blomst, og si at jeg takker ham for hans arbeid den siste tiden i forhold til Zimbabwe. Jeg opplever at det kompaniskapet Norge og Danmark, spesielt, har knyttet for å levere konstruktive, gode løsninger på hvordan det internasjonale samfunnet kan hjelpe demokratiet og folket i Zimbabwe, er en helt riktig og klok innfallsvinkel til landets problemer. Jeg deler også statsrådens syn på at det kun finnes en plan A, og det er å se denne regjeringen fungere og demokratiet blomstre ut fra dette. Dersom man får et sammenbrudd i Zimbabwe, som ikke ligger spesielt langt unna i tid dersom det ikke kommer bistand inn i landet, vil situasjonen bli en helt annen. Utdanningsminister David Coultart har sagt at dersom det ikke innen veldig kort tid kommer 4 millioner amerikanske dollar til å betale lønninger til lærere, vil lærerne mest sannsynlig forsvinne igjen. Spørsmålet mitt til statsråden, som en oppfølging, er: Hva slags tidsperspektiv har statsråden for å kunne støtte opp om det sivile samfunnet?
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2009-04-29:
Det er ikke tvil om at innen helseområdet finnes det en rekke internasjonale donorer som kan gå inn på forholdsvis kort tid. Innen utdanning har det vært flere land som har vist at de har vært litt mer tilbakeholdne til det. Jeg deler også statsrådens ønske om at dersom det kommer norske skattebetalerpenger, må det være gjennom et gjennomsiktig system hvor man vet at de som mottar pengene, faktisk er de som leverer utdanning til befolkningen. Man kan ikke ha flere år som 2007 og 2008, hvor Zimbabwes barn og ungdom ble stående uten utdanning over lang tid. Det er jo nettopp en resept for en «failed state». La meg bare avslutte denne replikkvekslingen med å si at det er svært viktig at man finner fram til gode kontrollmekanismer, og ikke minst hele veien har i fokus at tiden her må være så kort så mulig. Ikke minst opplever jeg at man har en nær alliert i Zimbabwes nye utdanningsminister, som gjør en fenomenal jobb for å legge til rette for internasjonal bistand innenfor sitt område.
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-04-29:
Da skal vi hjem igjen, men til problemer for dem som vil reise ut. Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Fordelingen og utplasseringen av såkalte biometriske passkiosker ved de enkelte politidistrikt har avdekket at dette medfører urimelig ulempe for publikum flere steder. Statsråden har uttalt at fordelingen må kunne tas opp for eventuelle justeringer dersom utplasseringen ikke imøtekommer publikums behov. Vil statsråden ta initiativ til en gjennomgang og eventuelt foreta justeringer snarlig for å unngå unødig ulempe for publikum?»
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-04-29:
Jeg takker for svaret. Jeg vil gjerne illustrere en problemstilling med et eksempel: Et ikke navngitt lensmannsdistrikt med ca. 4 500 utstedelser totalt i året, hvorav en av kommunene med 11 000 mennesker har 30–40 pst. av utstedelsene, har ikke fått denne type kiosk til tross for at de har en spesiell befolkning med sjøfolk, asylsøkere – altså med andre krav enn helt vanlige passutstedelser hvert tiende år. Så ble begrunnelsen gitt, nemlig at der det utplasseres passkiosker, skal det være to kiosker, for hvis en av kioskene ødelegges, skal man ha tilgang til den andre, altså 14 000 i kapasitet. Så istedenfor at man ved en eventuell feil en ettermiddag eller to må reise fra den store kommunen til den mindre der kiosken forhåpentligvis virker, må altså folk fra nabokommunen reise hver eneste gang. Synes statsråden dette er en urimelig regel?
Øyvind Halleraker (Høyre), 2009-04-29:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg har et oppfølgingsspørsmål. Det er åpenbart at bekymringen ute i lensmannsdistriktene er at dette vil svekke den lokale politiberedskapen, og at det på sikt vil føre til nedbemanning. For publikum er det åpenbart ulemper med dette. Hvis det da er slik at justisministeren mener at dette ikke er en tilsiktet sentralisering, og det må jeg jo tro ham på, må dette være et økonomisk anliggende. Da har jeg et spørsmål. I så fall: Hvordan vil statsråden stille seg til at en i en næringsaktiv kommune, med et stort og aktivt næringsliv, får tilbud om en kronerulling for å få plassert ut en kiosk fordi man vurderer ulempene ved at de ansatte må reise som så store? Vil statsråden stille seg positiv til et slikt initiativ?
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Som jeg sa i mitt hovedsvar, har jeg tillit til de vurderingene som gjøres når det gjelder utplassering. Men dette er en stor reform for oss, slik at vi skal gå inn i de problemstillinger som meldes – og jeg tror jeg har en anelse om hvilket lensmannskontor som trekkes fram. Jeg har vært åpen for at dette skal vi diskutere, og vi skal også kunne diskutere spørsmålet om de reglene som omgir dette. Jeg har et pragmatisk syn på det, så det er jeg åpen for. Samtidig har jeg bare lyst til å si at noe av den store utfordringa for norsk politi er faktisk å bli fritatt for en del oppgaver slik at man kan bruke mer ressurser ute. Det at det er lensmannskontorer som ikke får denne typen oppgaver, og det kan også gjelde andre typer oppgaver, betyr ikke at vi nedprioriterer disse lensmannskontorene, snarere tvert imot. Høyres engasjement for å skape mer politikraft har jo også nettopp vært å frigjøre politiressurser slik at vi kan bruke folk ute, så her finner vi en god balanse. Mitt hovedpoeng er at antall kiosker og antall utplasseringssteder er veldig bra i forhold til å kunne møte folks behov for pass.
Knut Storberget (Arbeiderpartiet), 2009-04-29:
Regjeringa tar sikte på at vi skal klare å finansiere de oppgavene som norsk politi har, innenfor offentlige rammer, og jeg tror at det er et veldig viktig prinsipp. Men samtidig er det jo sånn at det som har vært Høyres anliggende, og det som har vært Regjeringas anliggende i mange diskusjoner rundt politiet nå, har vært at vi i hvert fall skal søke å prioritere de oppgaver som er rent ut politifaglige. Det som er viktig for lensmannskontorene, for lensmannskontorenes opprettholdelse og nærhet til befolkningen, er jo nettopp oppgaver i kriminalitetsbekjempelsens navn. Da mener jeg faktisk at en viktig oppgave vi som regjering har når vi nå skal investere i politiet, er at vi ikke bruker for mye penger på biometrikiosker. Når vi nå skal plassere ut på 190 steder, vil jeg heller bruke resten av politibudsjettet på å kjøpe verneutstyr, våpen og biler for å sette politiet i stand til å gjøre det som er primæroppgaven for politiet både i distriktene og sentralt, det å bekjempe kriminalitet.
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-04-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kultur- og kirkeministeren: «Det digitale DAB-nettet gir lytterne adgang til 14 nasjonale radiokanaler mot fem eller færre på FM. Gjennom digitalradio kan man lytte til en egen barnekanal, kanal med innhold fra NRKs arkiver, NRK Gull mfl. På DAB-nettet når man imidlertid i dag bare ut til ca. 80 pst. av befolkningen. Det betyr at store deler av Distrikts-Norge har et langt dårligere radiotilbud enn folk i sentrale strøk. Hva vil statsråden gjøre for at folk i hele landet skal få et likeverdig radiotilbud?»
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-04-29:
Jeg takker statsråden for svaret. Det er ikke tvil om at DAB er framtidens radio. Det forstår jeg vel også av statsrådens svar at han er enig i. Det er for så vidt også riktig at det har vært en viss enighet i Stortinget om utviklingen så langt på dette området. Det som imidlertid nå trenger seg på mer og mer, er at på den ene siden er de radioene folk har, i stor grad FM-radioer. Det nettet er modent for oppdatering i stor grad. Det vil bli veldig kostbart. Så har NRK bygd ut DAB-radio til å dekke ca. 80 pst. av landet. De siste 20 pst. er veldig dyre. Hvis vi skal fortsette med en parallellinvestering, både FM og å satse på DAB, blir det umulig og for kostbart. Det eneste som kan få publikum til å gå over til DAB, kjøpe DAB-radioer, er å bestemme en dato og gi en klar melding fra myndighetenes side om at nå vil vi ha denne overgangen, slik man har begynt å snakke om både i England, i Frankrike og i andre land. Når vil statsråden gå inn for å gi en slik forsikring om at vi skal avvikle FM-nettet?
Ola T. Lånke (Kristelig Folkeparti), 2009-04-29:
Jeg takker igjen for svaret. Jeg konstaterer at statsråden ikke er villig til å gå konkret til verks når det gjelder å skissere en mulig overgangsdato. Når det gjelder publikums interesser, er ikke de entydige. Jeg bor nå selv i et distrikt – jeg har flyttet til Rennebu i Sør-Trøndelag – og der har jeg et veldig dårlig radiotilbud. På gode dager kan jeg kanskje få inn to kanaler. De fleste dagene er det P1 som er radioen min. I Trondheim, hvor jeg har bodd mye av livet mitt, er det flust med kanaler, opp til 15 på en gang – du kan bare ta på knappen, så har du en ny kanal. Det er en veldig sterk skjevfordeling av radiotilbudet i Norge. Når man da snakker om hvorvidt publikum ser det som en merverdi, er det klart at man må ta i betraktning at folk reiser veldig mye mer, de kjører rundt i bil og folk har hytter. De må da sitte og skru og prøve å lete seg fram til en eller annen FM-kanal. Har du DAB, får du et robust tilbud, som er likt over hele landet, med de samme kanalene over alt. Du kan ha mange i forskjellige rom. Det eneste aktuelle alternativet og den eneste måten å få det til på, er å skissere en klar overgang, slik som andre land nå begynner å gjøre.
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til olje- og energiministeren: «Øysamfunnene Værøy og Røst har stor produksjon av forskjellige typer fisk. Dessverre er kapasiteten på strømkabelen til øysamfunnene utnyttet. Dette fører til at bedrifter som står klare til å gjøre nødvendige nyinvesteringer, ikke får gjøre dette. Ett av disse firmaene er Lofoten Viking AS på Værøy. De står på trappene med en investering på 100 mill. kr. Strømsituasjonen vil kunne føre til at bedriften flytter fra Værøy. Vil statsråden ta initiativ til å løse situasjonen på Røst og Værøy slik som den er løst til Træna?»
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg takker for svaret, og jeg takker for den innsatsen som er gjort for å løse problemene på Røst. Det er veldig bra for det samfunnet. Værøy og Røst har mange av de samme problemene, som statsråden også påpekte, men nå står det en bedrift klar til å investere. De har søkt om å få mer strøm, og det er det usikkert om de får. Hvis de ikke får mer strøm, betyr det at de flytter. Situasjonen er ikke så prekær at det fører til at man slår ut anleggene, men man kjører anleggene sånn som i dag. Hvis man bygger i framtiden, vil man få akkurat den samme situasjonen på Røst og Værøy som man har på Træna, nemlig at anlegget slås ut. Faren er nå at selskapet velger å investere andre steder og flytter fra Værøy, og det synes jeg ville være tragisk. Vil statsråden ta initiativ til et møte mellom Lofotkraft og Værøy og Røst for å finne en løsning på dette?
Kenneth Svendsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Nok en gang vil jeg takke for at man tar det initiativet og reiser og snakker med disse selskapene. Den gjennomgangen som også er varslet her, synes jeg er fornuftig. Det er selvfølgelig slik at nettselskapene har det overordnede ansvaret og også bør ha det i framtiden. Men så er det selvfølgelig et dilemma at Kystverket bl.a. har brukt store midler for å legge til rette for næringsvirksomhet på Værøy, med mudring av havnen og mange tiltak for å fremme nye etableringer. Så kommer man til det punktet at bedriften velger å være på Værøy og gjøre nye etableringer, men muligheten for det stopper på grunn av at man mangler en annen type infrastruktur, som strøm. Spørsmålet mitt til slutt blir: Hvorfor gjør man ikke samme vedtaket for Værøy og Røst som man har gjort for Træna?
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-04-29:
Nettselskapene er gjennom lovverket pålagt ansvaret for å sikre tilstrekkelig leveringskvalitet på strøm til kundene i sine områder. Nettselskapenes ansvar for investeringer i nettet er styrket med forslaget om innføring av tilknytningsplikt i energiloven. Naturgitte forhold kan gjøre at etableringa av nye og forsterkning av eksisterende overføringsforbindelser kan være kostbart. Etter energiloven med forskrifter kan finansiering av nettforsterkninger skje på to måter: av nettselskapet og dermed av alle nettkundene i området, eller med anleggsbidrag fra de nettkundene som forårsaker det økte overføringsbehovet. Det kan eventuelt være en kombinasjon av disse finansieringsmåtene. Det lokale nettselskapet avgjør om det skal kreves anleggsbidrag. Nettselskapet må i så fall ha en enhetlig praksis i hele konsesjonsområdet. Reguleringa av nettselskapene gir i all hovedsak gode incentiver til effektiv utvikling og drift av overføringsforbindelser. Nettselskapenes inntekter kommer i all hovedsak fra nettleien. I tillegg har vi en egen støtteordning for utjevning av nettleie for nettselskapene med høyest kostnader. Regjeringa vil imidlertid se over den samlede regulering av nettet for å forsikre seg om at reguleringa er hensiktsmessig for å ha de rette incentivene til investeringer og effektiv drift. Norges vassdrags- og energidirektorat skal gjennomføre utredningen som også skal vurdere antallet nettnivåer og om det bør innføres en felles nasjonal nettariff. Så har vi situasjonen på Træna, som har vært og fortsatt er ekstraordinær. Den bevilgningen som jeg varslet for en tid tilbake, og som vil bli fulgt opp i revidert nasjonalbudsjett, er unntaket som bekrefter regelen om at nettselskapene har ansvaret for investeringer i overføringskabler. Rødøy-Lurøy Kraftverk AS er blant de selskapene i landet med høyest nettleie, også etter tilskudd fra den nevnte utjevningsordningen. Manglende strømforsyning er den viktigste skranken for videre næringsutvikling i et ellers levedyktig lokalsamfunn. Det er dyrt å etablere lange kabelforbindelser, som vi så i dette tilfellet, og det er få nettkunder i det aktuelle området til å dele på kostnadene i form av tarifføkninger. Værøy og Røst har mange av de samme utfordringene som Træna. Nettselskapet Lofotkraft har dog relativt lave tariffer i utgangspunktet sammenliknet med Rødøy-Lurøy. Lofotkraft har heller ikke vært støtteberettiget i noen av de årene som utjevningsordninga har eksistert. Jeg fortsetter imidlertid å følge situasjonen på Værøy og Røst, samtidig som jeg også har understreket at det i utgangspunktet er nettselskapenes ansvar å sørge for sikker og tilstrekkelig strømforsyning. Jeg ser at den aktuelle situasjonen på Værøy og Røst er svært lite tilfredsstillende. Jeg har derfor meddelt øysamfunnene at jeg ønsker å besøke disse øyene i løpet av sommeren for å diskutere spørsmålet nærmere.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-04-29:
For å ta det siste først: Som jeg sa i mitt første svar, har jeg allerede varslet overfor lokale myndigheter og overfor engasjerte mennesker på Værøy og Røst at jeg ønsker å se på situasjonen på de øyene. Jeg har også varslet at jeg ønsker å besøke stedene. Når jeg gjør det, er jo det fordi jeg nettopp ser de problemene som representanten Svendsen her tar opp. Når jeg gikk inn og gjorde det jeg gjorde for Træna tidligere i år, var jo det fordi jeg bekymret meg over situasjonen på et øysamfunn hvor det ikke er mulig å drive næringsutvikling, hvor det ikke er mulig å ha en normal utvikling av området. Jeg har den største forståelse for den frustrasjonen som er der, men vi må samtidig ha respekt og forståelse for at vi har en nettpolitikk og et system som vi ikke må undergrave. Det vil fort være mange lokalsamfunn som vil ønske at staten går inn og tar deler av investeringene knyttet til nett, hvis man gjør det til en generell ordning. Så jeg er opptatt av at når vi gjør det, er det helt unntaksvis. Men igjen, jeg har sagt at jeg ønsker å besøke disse øysamfunnene, og det skal jeg gjøre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-04-29:
Som representanten er vel kjent med, har disse sakene versert relativt lenge i det politiske system. Dette er ikke en sak som dukket opp i år eller for den saks skyld i fjor. Jeg har vært opptatt av å gjøre noe med dette, og jeg har startet med den saken jeg mente hastet mest. Dette handler også om budsjettbevilgninger og prioriteringer innenfor rammer, og jeg er rimelig sikker på at det var en riktig måte å angripe problemet på. Så sier jeg igjen, som jeg har sagt nå, at jeg ønsker å se på situasjonen også på Værøy og Røst raskt, for å se hvordan vi eventuelt skal følge den opp videre.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-04-29:
Regjeringa har en aktiv politikk for overgang fra bruk av fyringsolje til bruk av miljøvennlige alternativer, som bioenergi, spillvarme, omgivelsesvarme og avfall. Senest i oktober 2008 var jeg med på å åpne en kampanje for installasjon av lokale varmesentraler. I den forbindelse ble det også satt i gang et prosjekt der en gammel oljekjele blir benyttet som materiale for et kunstverk for å vise den nye og den gamle tida. Både avgiftssystemet og ulike tilskuddsordninger er rettet inn mot en konvertering til fornybar energi. Støtteordningene er rettet mot utvikling av fjernvarme, lokale varmesentraler og mindre anlegg i husholdningene. Den eksisterende infrastrukturen for vannbåren varme gir et godt grunnlag for konvertering til fornybar energi mange steder. Olje fra ulike typer biomasse, som representanten her tar opp, er en interessant energiressurs. Det finnes bioolje i mange ulike kvaliteter som i varierende grad egner seg til å erstatte fyringsolje i varmeanlegg. Det kan være aktuelt å dekke hele oljebehovet med bioolje. Forbruket er dog lavt i dag, men interessen er økende. Jeg er kjent med at det planlegges å ta i bruk bioolje flere steder i landet, bl.a. i fjernvarmeanlegget til Akershus Energi på Lillestrøm, som er under bygging. Når det gjelder virkemidler, vil jeg gjøre oppmerksom på at bioolje verken har grunnavgift, CO2-avgift eller svovelavgift. Det er et betydelig konkurransefortrinn, som stimulerer til å ta i bruk bioolje framfor bruk av tradisjonell fyringsolje. Enova er opptatt av å fremme tilgangen og bruken av bioolje og vurderer ulike tiltak som kan bidra til markedsutviklinga på dette området.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-04-29:
Jeg vil aller først slå et lite slag for markedet og si at når vi har valgt ikke å ilegge de avgifter som jeg nevnte i mitt første svar, på denne type fyringsolje, er det et sterkt incitament, og det gir mulighet for folk flest til å velge denne type olje, også ut fra at det kan være lønnsomt for den enkelte i kroner og øre. Sånn sett mener jeg at den store ramma rundt det å få bioenergi, bioolje, fram er lagt, den ligger der. Når det gjelder Enovas arbeid her, har Enova, som jeg sa, dette spørsmålet til vurdering for å se på hvorvidt de skal komme med ytterligere tiltak. Men igjen: De tiltakene vil være en del av ei pakke hvor det med avgifter, det med markedsinngangen, vil være et svært viktig incitament i forhold til den overgangen, som jeg ser for meg på en positiv måte, i likhet med spørreren.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2009-04-29:
Det skal statsråden med glede gjøre.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
«Regjeringens klimapolitikk går til angrep på oljefyren fordi man vil fase ut fyringsolje i Norge på grunn av CO2-utslipp. Dersom infrastruktur for oljefyring fjernes, så umuliggjør man samtidig bruk av biologisk fyringsolje, som er mer CO2-nøytralt. Dette står i kontrast til Regjeringens mange incentiver for bruk av biodrivstoff. Vil statsråden korrigere sin politikk, slik at sertifisert biologisk fyringsolje innlemmes i Enovas satsing sammen med annen fornybar energi og enøktiltak?»
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg takker for svaret, som jeg synes var ganske positivt. Jeg vil egentlig bare få statsråden til å bekrefte hva slags arbeid det er som skjer i Enova, om det vil komme noen konkrete program der Enova gjerne gir støtte basert på eksempelvis kWh. Det vil gjelde fyringsolje, i hvert fall på et visst nivå, på samme måte som en gir til andre. Det gir forutsigbarhet. Det gir også Enova bedre kunnskap om det potensialet som er. Så vil det være markedet i konkurranse mellom ulike fornybare energikilder som vil være kriteriet for om dette er noe en tar i bruk, eller om det fortsatt er slik at fornybar energi i mer fast form, i form av f.eks. pellets, er det som blir brukt i stor skala.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Da skal ikke jeg pløye mer inn i dette akkurat nå. Jeg vil bare spørre om statsråden på en eller annen egnet måte kan informere Stortinget når Enova har hatt denne gjennomgangen, uavhengig om det blir et positivt, negativt eller nøytralt svar.
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til kunnskapsministeren: «En del elever i videregående skoler plages av medelever og føler derved en uro og usikkerhet. Dette skaper på forskjellige måter en utrygg skolehverdag, noe som ikke er ønskelig. På Hamar katedralskole i Hedmark vurderer man å ansette vektere for at elevene skal føle seg trygge. Hva vil statsråden bidra med slik at alle elever skal føle seg trygge på skolens område og i nærheten av skolen og føle en glede ved å gå på skolen, og ikke minst få ro og tid til læring?»
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg takker statsråden for et utfyllende svar. I Hamar Arbeiderblad fra 25. mars 2009 kan man lese: «Her jager politiet bråkmakere på Katta» – altså Hamar katedralskole. I tillegg står det: «Vurderer vektere for sikkerhets skyld.» Det er noe som er fundamentalt galt når noen få klarer å ødelegge skolehverdagen for både elever, ansatte og andre som tilbringer mye av tiden sin på skolen, og ikke minst for foreldre. Det er klart at det må settes inn tiltak. Man kan jo da stille spørsmål ved om lærerne har mistet kontrollen i klasserommet – jeg stiller bare spørsmålet – eller om vi trenger tydeligere rektorer som skoleledere. Jeg viser også til et forslag som Fremskrittspartiet fremmet, Dokument nr. 8:113 for 2006–2007, for å redusere bråk og uro på skolen. Kan statsråden si noe om hvorvidt de som jobber på skolen, har for lite makt – for å bruke ordet «makt» i en positiv betydning?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2009-04-29:
Jeg takker statsråden for svaret nok en gang. De årene man går på videregående skole, er kjempeviktige. De er selvfølgelig med på å forme elevene, ungdommen, men de er også med på å stake ut veien videre i livet, enten det gjelder studievalg eller jobbvalg. Så det er klart at årene på en videregående skole er kjempeviktige. Da må den enkelte elev få ro og trygghet i sin hverdag, både i skolen og i skolens nærhet. Jeg håper at vi i fellesskap skal klare å gjøre den hverdagen bedre, og vil gjerne ha bekreftet fra statsråden at han selvfølgelig vil gjøre alt han kan for i dette tilfellet Hamar katedralskole, men også andre skoler som sliter med dette. For det fins også andre skoler som har tilnærmet samme problem i en eller annen grad – det gjelder også ungdomsskoler. Så sent som i går var jeg på et møte på en ungdomsskole hvor det er noen elever som ødelegger for alle de andre. Så det er et forholdsvis stort problem.
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2009-05-27:
Jeg har et spørsmål til forsvarsministeren. Sist helg gjennomførte NATOs parlamentarikerforsamling sin vårsesjon her i Oslo. Afghanistan var naturligvis et sentralt tema. Til stede på møtet var også NATOs generalsekretær. Han påpekte igjen mangelen på soldater og mangelen på utstyr og materiell til Afghanistan. Over lengre tid har vi observert at norske soldater i utenlandsoperasjoner har hatt utilstrekkelig og dårlig utstyr til disposisjon. Det er mangelen på personlig beskyttelsesutstyr som er avgjørende for det gjeldende trusselbildet, så vel som avdelingsutstyr. Fremskrittspartiet er svært opptatt av at soldatene våre skal ha tilgang til det beste utstyret, slik at risiko og trusler blir minimalisert. Vi har gjentatte ganger påpekt de utfordringene soldatene våre står overfor i den sikkerhetssituasjonen som råder i Afghanistan i dag. Vi har over tid sett flere situasjoner som har hatt tragisk utfall, som følge av bl.a. for dårlig materiell. Senest for noen uker siden opplevde vi dessverre en tragedie igjen, som følge av eksplosiver som ble rettet mot kjøretøy som var upansret. Vårt spørsmål er derfor: Hvorfor stiller ikke Norge med mer pansret og riktig utstyr i forbindelse med våre utenlandsoppdrag? Skyldes dette at budsjettbevilgningene til Forsvaret er for lave, eller skyldes det manglende politisk vilje til å få dette gjennomført?
Per Ove Width (Fremskrittspartiet), 2009-05-27:
Nei, pansrede kjøretøy alene er ikke nok – og det er heller ikke det jeg sier. Det skal være mye mer utstyr og mye bedre utstyr. Og jeg må jo si at jeg nesten blir litt sjokkert når jeg hører at det er to års leveringstid på disse pansrede kjøretøyene. Da må jeg stille meg spørsmålet: Hva vil skje i løpet av de to årene, når vi har sett hva som har skjedd hittil? For å kunne etterkomme generalsekretærens anmodning om flere soldater til Afghanistan, selv om vi har en kontingent der, har Fremskrittspartiet foreslått å opprette en ny bataljon, tilsvarende Telemark bataljon. Kan statsråden tenke seg å ta et initiativ for å få til dette?
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-27:
For det første vil jeg si at Norge har et tungt, sterkt og solid engasjement i Afghanistan. Vi har ca. 600 soldater til stede. Jeg vil understreke at disse soldatene er meget godt utstyrt, de er meget godt trent, og de er meget godt forberedt på det oppdraget de hver eneste dag står oppe i. Når det gjelder tilgangen til materiell, er vi opptatt av å skaffe soldatene det beste materiell. Pansrede kjøretøy er en vesentlig del av det. Men det ville være helt feil å tro at pansrede kjøretøy alene kan minimalisere risikoen i Afghanistan. Det kan de ikke. Det er viktig å ha pansrede kjøretøy. Per i dag har vi 120 pansrede kjøretøy på de stedene vi er i Afghanistan. I tillegg har vi under bestilling mange flere pansrede kjøretøy. Så vi regner med at vi nesten kan doble det innen et par år. En annen ting er at det er lang leveringstid på dette materiellet. Vi står i den samme køen som alle andre NATO-land som ønsker materiell til sine soldater ute i felt. Jeg vil avvise det å tro at det er dårlig materiell blant de norske soldatene. Det er et område der vi ikke sparer, og der vi hele tiden er veldig bevisst på at vi skal skaffe det aller beste materiell til veie.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-27:
Som jeg sa, har vi pr. i dag 120 pansrede kjøretøy. Det har de siste årene vært skaffet mange pansrede kjøretøy til Afghanistan. Jeg vil også understreke at en tragisk hendelse som den i Afghanistan kan vi dessverre ikke verge oss mot. De som er kjent med dette aller mest, er soldatene våre ute i felten. Det er faktisk også viktig at politikere, Stortinget, og det norske folk for øvrig erkjenner at man står i en risikosituasjon uansett hvor mye pansret materiell og hvor godt materiell man har. Når det gjelder langtidsplanen, sier den helt klart at vi skal øke antall soldater i Hæren de neste årene. Det ligger ikke inne i langtidsplanen å opprette en ny bataljon, men vi skal øke antall soldater i Hæren betraktelig.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-27:
Vi skal være åpne om alt det vi kan være åpne om. Men det krever faktisk også at man leser det som kommer i media. Jeg har bare lyst til å vise til denne siste triste hendelsen. Da gikk den tidligere generalinspektøren for Hæren ut i et stort oppslag i Dagbladet og forklarte dette med pansring og ikke-pansring og sikkerhetsutstyr, og han beskrev også situasjonen for de norske soldatene. Vi er faktisk litt avhengig av at man tar til seg det som kommer fra Forsvaret selv, for det kommer faktisk veldig mye informasjon og forklaring om det som skjer ute. Så er det alltid slik at man kan ønske seg mer materiell. Vi har som sagt lang leveringstid på noe. Vi prøver å holde trykk på levering så mye vi kan, for det er klart at vi er opptatt av å sikre soldatene våre best mulig hele tiden.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-27:
Jeg er helt enig i at mangel på koordinering er et stort problem i Afghanistan. Men det er faktisk ikke først og fremst et militært problem. Det er alle de andre instansene som er nødt til å følge opp når de militære går inn og forsøker å stabilisere forholdene i de ulike delene av landet. Når jeg har snakket med afghanske myndigheter, har de bedt om at vi påvirker våre allierte til å gjøre som Norge gjør. Mye av bistandspengene – 80 pst. – går via den afghanske regjering. Vi er faktisk nødt til å gi den afghanske regjering tillit, slik at de kan stå for mye av koordineringen, i tett samarbeid med FN, som skal være den store, samlende aktøren i Afghanistan. Norge gjør det. Vi gir mest via myndighetene og følger opp deres prioriteringer. Jeg er helt klar på at alt vi gjør i Afghanistan, skal være til støtte for landet og for afghanerne selv.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2009-05-27:
La meg bare slå helt klart fast: Vi har 120 pansrede kjøretøy i Afghanistan i dag. Men det er stor slitasje på kjøretøyene i Afghanistan. Derfor er vi hele tiden nødt til å etterbestille. Som sagt: Vi får noen levert i 2010, men for noen er det lengre leveringstid. Vi får ca. 47 – tror jeg det er – levert i 2010. Så er det slik at uansett hvor mange pansrede kjøretøy vi har stående – og det er IVECO-kjøretøy dette er snakk om, det er ikke pansrede Land Cruisere – vil den militære sjefen i noen oppdrag anbefale at man bruker andre typer kjøretøyer. Det kan være ulike grunner til det – det kan ha med fremkommelighet å gjøre, det kan ha med oppdragets art å gjøre. Når vi er i Afghanistan og skal ut og snakke med lokalbefolkningen, er det ikke så enkelt å sette seg inn i et pansret kjøretøy, for da viser man i hvert fall den store avstanden. Det er faktisk de militære selv som velger ut fra situasjonen og ut fra det oppdraget de skal utføre. Så den tilliten må vi gi, men vi skal helt klart ha nok pansrede kjøretøy til at de skal kunne velge det.
Jan Petersen (Høyre), 2009-05-27:
Det spørsmålet representanten Width nå stilte, har dukket opp mange ganger. Det er en uro over at det ikke er tilstrekkelige midler til utstyr, til trening og til øvelser. Men ærlig talt: Vi vet jo ikke nok om dette. Jeg må si at jeg har følt en uro i de fire årene jeg har vært leder av forsvarskomiteen, når det gjelder hvor mye adekvat informasjon vi egentlig får. Etter disse fire årene er det i grunnen ett sterkt ønske jeg har for Forsvaret, og det er nå å få en ordentlig åpenhetsreform som forteller hvordan situasjonen egentlig er. For det stilles for mange slike spørsmål som det Width stilte. Det er for mange anekdoter om at ting ikke er tilstrekkelig, og det er for få sikre svar. Mitt spørsmål til statsråden er: Vil hun kunne gå i spissen nå for å få en ordentlig åpenhetsreform om hvordan situasjonen egentlig er?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-05-27:
Jeg vil bare understreke det som de forutgående talere har tatt opp, at vi må holde trykk både på utstyr og på nok soldater. Siden dette i praksis handler om vår innsats i Afghanistan, vil jeg komme inn på NATOs parlamentarikermøte som ble holdt her i Oslo, og som jeg fulgte både i politisk komité og i plenum. Der ble et annet forhold ved Afghanistan framført med en utrolig stor styrke, nemlig den sterke svikten i hvordan man skal nå fram med hjelp til sivilbefolkningen. Det ble brukt sterke ord, som at det er en total mangel eller sterk mangel på koordinering. Det ble brukt direkte ord. Kai Eide er en direktetalende mann, selv om han har en diplomatisk form. Han sa direkte at altfor mange av pengene kommer aldri fram dit de skal. Det ble understreket gang på gang at hvis man ikke får dette på plass på en skikkelig måte, fjerner man noe av det som vi skal slåss for. Ser statsråden noen initiativ som kan tas for å sørge for at denne viktige siden av operasjonen i Afghanistan kan forbedres, slik Kai Eide nå ber om hjelp til?
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-05-27:
Mitt spørsmål går til utenriksministeren. Jeg tror de aller fleste i denne sal vil være enige om det at det hviler et tungt alvor over situasjonen i Pakistan, og at det også må ses i sammenheng med den situasjonen at Norge har valgt å delta med stor styrke og aktivitet – med full støtte fra dette storting, også fra Venstre – i Afghanistan. Dette kom tydelig fram på NATOs parlamentarikermøte i en rekke sterke innlegg. Utenriksministeren var selv til stede, men det var andre representanter som tok til orde for situasjonen. Vi vet altså at Pakistan nå har fått en demokratisk valgt regjering. Vi vet at den regjeringen valgte å gi Taliban kontrollen over deler av et område av landet, og vi ser nå at etter at de tok kontrollen, har den pakistanske regjering vært nødt til å gå til en militær offensiv, som de nå ser ut til å ha stor støtte for i befolkningen. Det er åpenbart at dette skjer fordi Taliban-styret i Swat-dalen har avslørt hvordan Taliban ter seg når de har makt, og at sivilbefolkningen går imot. Vi ser altså ingen demonstrasjoner mot regjeringens militæroffensiv, men vi ser at regjeringen utsettes for angrep med bomber, senest i Lahore i dag. De fleste vil være enige om at situasjonen i en stat som ligger så nær opp til Afghanistan, og som Norge har tette kontakter med – det er mange borgere som har kommet derfra og hit – men som også er en islamsk stat med atomvåpen, er en alvorlig og krevende situasjon. Så jeg inviterer i grunnen i denne delen av spørsmålet mitt utenriksministeren til å resonnere over denne situasjonen, fordi vi har vel lært i de senere årene i Norge at det som er langt borte, ofte kommer nær, og vi har valgt å sørge for at det som er alvorlig langt borte, skal vi gjøre noe med. Derfor har vi under et FN-mandat valgt å delta i Afghanistan, vi har valgt å gjøre alt det vi gjør i det landet. Men nå er det situasjonen i nabolandet som bør påkalle stort alvor, og mitt åpne spørsmål til utenriksministeren er om vi kan få hans vurdering av den situasjonen akkurat nå.
Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-05-27:
Jeg takker for et omfattende svar, som Venstre og jeg er enig i. Jeg vil gå rett på det utenriksministeren var inne på, der jeg tror Norge kan gjøre en forskjell ved kloke og gode skritt, og det er den humanitære katastrofen som nå utvikler seg i Pakistan. Det er klart at når bortimot to millioner mennesker er på flukt fra Swat-områdene, vil tilliten i Pakistan til den sittende regjerings evne til å håndtere dette være ganske avgjørende for regjeringens videre legitimitet. Hvorvidt folk flest – som er et uttrykk her i landet – i Pakistan fortsatt støtter regjeringen, vil etter min og Venstres oppfatning henge nøye sammen med hvordan regjeringen vil være i stand til å takle og håndtere en så stor flyktningstrøm. Jeg er klar over at Norge har gjort en innsats her, så mitt spørsmål til utenriksministeren er om vi kan forsterke innsatsen, og om vi kan ta initiativ som sørger for at regjeringen i Pakistan er best mulig i stand til å tilby disse menneskene løsninger akkurat nå som gjør at de føler at de har myndighetene i ryggen selv når det foregår kamphandlinger.