Lars Sponheim (Venstre), 2003-01-27:
Bakgrunnen for Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon er Stortingets behandling av St.meld. nr. 19 for 1999–2000 Om norsk landbruk og matproduksjon. Landbruksdepartementet fulgte opp komiteens innstilling ved jordbruksoppgjøret i 2000, hvor det ble satt av 100 mill. kr til et verdiskapingsprogram for norsk matproduksjon for 2001. Verdiskapingsprogrammet for mat ble altså initiert av Stortinget etter en stortingsmelding framlagt av Bondevik I-regjeringen. Programmet er planlagt med en tidshorisont på ti år. Fase I er nettopp avsluttet, og jeg er derfor akkurat nå i gang med å vurdere resultatene og i lys av disse legge et løp for fase II, som vil vare fra 2003 til 2005. Hovedmålet for Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon er å bidra til høyere verdiskaping både innenfor primærproduksjon og foredling. I fase I har dette medført at det er lagt vekt på å legge til rette for primærprodusenter og næringsmiddelbedrifter som utvikler spesialiserte matvarer av høy kvalitet for salg i markeder med høy betalingsvillighet. Målet med dette er økt verdiskaping for primærprodusentene. Det er samtidig viktig å se Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon i sammenheng med alle tiltak og virkemidler som Landbruksdepartementet har iverksatt for å skape en størst mulig verdiskaping innen landbruket med utgangspunkt i de samlede ressursene i distriktene. Eksempler på slike tiltak er bygdeutviklingsmidlene, konkurransestrategier for norsk mat og Verdiskapingsprogrammet for skog og trevirke. Programmet har vært operativt i to år. Det har vært organisert med en styringsgruppe som har bestått av representanter fra bondeorganisasjonene, næringsmiddelindustrien, den regionale landbruksforvaltningen og gründere innen næringen. SND har hatt det koordinerende og utøvende ansvaret for verdiskapingsprogrammet. I dette arbeidet har SND etablert et programsekretariat i Oslo som bistår og koordinerer gjennomføringen av programmet overfor SNDs regionale kontorer. Landbruksdepartementet ser det hensiktsmessig at SND også skal stå for den videre driften av programmet, ikke minst med utgangspunkt i at de også har operatøransvaret for de andre næringsutviklingsmidlene som ligger under Landbruksdepartementet. Ved etableringen av Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon ble det lagt stor vekt på oppfølgingen av programmets mål. I denne sammenheng ble Samfunns- og næringslivsforskning AS engasjert for å evaluere gjennomføringen av fase I av programmet. De sier følgende: «Prosjektporteføljen etter første driftsår synes langt på vei å reflektere det som var intensjonen med VSP-mat. Programmet har bidratt til å sette i gang prosjekter som skal være nyskapende, og som involverer sammenslutninger av primærprodusenter og næringsmiddelbedrifter.» Ifølge Samfunns- og næringslivsforskning, SNF, har verdiskapingsprogrammet skapt til sammen seks arbeidsplasser pr. bevilget million, med andre ord ca. 130 arbeidsplasser i 2001, og hvor det ventes tilsvarende resultater for 2002. På dette området vil jeg understreke at dette er et særdeles godt resultat i forhold til hva SND kan vise til for andre tilsvarende ordninger som de forvalter. Det er i enkelte sammenhenger blitt hevdet at det for gårdbrukeren, alene eller sammen med andre gårdbrukere, er vanskelig å få støtte fra programmet. Ved etableringen av Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon ble det tatt en prinsipiell avgjørelse om at målgruppen for programmets satsing på nyskaping og bedriftsutvikling er sammenslutninger av primærprodusenter, produsentnettverk og næringsmiddelbedrifter som samarbeider med primærprodusentene. Denne beslutningen er bl.a. tatt med utgangspunkt i at Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon inngår som en del av det totale tilbudet av virkemidler som retter seg mot nyskaping på bygdene, og at i tilfeller hvor det er én søker, vil dette kunne finansieres gjennom bruk av bedriftsrettede bygdeutviklingsmidler. Spørsmålet om de store aktørenes rolle, og da særlig samvirkeorganisasjonenes rolle, er viktig. Det har ikke vært intensjonen med programmet at disse skulle få støtte til ordinær produktutvikling. Jeg ønsker å fokusere på at deres deltakelse i programmet må komme de små aktørene og primærprodusentene til gode, bl.a. ved at prosjektene bidrar til å åpne nye markeder, kompetanseoverføring og gjennom økt produsentpris. Av søknadene som har kommet til programmet, avtegner det seg to hovedtyper prosjekter. For det første er det prosjekter der relativt små aktører bygger opp alt fra grunnen av. Dette dreier seg ofte om gårdsmatprodusenter eller små næringsmiddelbedrifter. Disse har ofte knapp tilgang på risikokapital. For det andre er det prosjekter knyttet opp til store, etablerte aktører gjennom eierskap eller tett samarbeid. Prosjekter med tilknytning til eksisterende aktører i næringen, i mange tilfeller samvirkebedrifter, har flere fordeler, f.eks. tilgang på kompetanse og produksjonsanlegg og raskere tilgang til butikkhyllene. En uønsket effekt ved å støtte slike prosjekter kan være at store aktører styrker sin posisjon og dermed kontroll på bekostning av små aktører. Utgangspunktet for programmet er at vi ønsker økt verdiskaping i næringen, og ved tildeling av støtte til prosjekter har det selvsagt blitt lagt vekt på dette. Dette kan ha ført til at små aktører ikke har fått støtte. Prioritering mellom det vi litt forenklet kan kalle store og små prosjekter, er derfor en sentral utfordring i den videre utvikling og styrking av programmet. På den ene siden har de store aktørene større sjanse for å lykkes, på den andre siden har de små størst finansierings- og kompetansebehov. Et overordnet mål med støtten fra verdiskapingsprogrammet vil uansett være at den skal bidra til å øke verdiskapingen på gården, hos primærprodusenten. Det står fast. I fase II vil jeg legge vekt på å forbedre rutinene for tildeling av støtte og spisse programstyrets rolle mot arbeid med strategisk utviking av programmet. De nye rutinene innebærer bl.a. at beslutningsprosedyrene for Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon fra 2003 skal følge SNDs normale beslutningsprosedyrer. Det betyr bl.a. at de regionale SND-kontorene vil bli mer delaktige. Jeg forventer at disse endringene vil gjøre beslutningsprosessene mindre byråkratiske, og at behandlingstiden på søknader derfor går ned. I året som har gått, er det i samarbeid med SND blitt arbeidet med å få synliggjort og systematisert hindringer som flere etablerere av mindre næringsmiddelbedrifter har pekt på. Tiltak for å redusere eller fjerne disse hindringene er nå under utforming og vil foreligge gjennom en handlingsplan i løpet av våren. Det skal bli lettere å etablere nye matbedrifter etter denne handlingsplanen. I løpet av kort tid vil det oppnevnes et styre for programmets fase II. Det nye programstyret skal bestå av personer med høy faglig kompetanse og kjennskap til næring og marked. Det er dette som ligger til grunn for oppnevning av styret. For å unngå sammenblanding av roller og interessekonflikter vil det ikke være representanter direkte fra næringsmiddelbedrifter i styret. Styret vil, til forskjell fra fase I, ikke lenger behandle enkeltsaker. Det vil arbeide strategisk med å utvikle programmet, samt sørge for at programmet administreres i tråd med dets mål og strategier. På bakgrunn av de vurderingene som det avtroppende programstyret har gjort, samt den uavhengige evalueringen, vil jeg be det nye styret gjennomgå og revidere strategiene for programmet. For å få et effektivt og utviklingsorientert programstyre er det viktig at det føler eierskap til programmet. Jeg ønsker også at styringsgruppen i langt større grad enn til nå skal arbeide med å profilere programmet mot sine miljøer og samfunnet for øvrig. Gode tiltak må løftes fram, og det må skapes entusiasme i næringen. Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon skal fortsatt ha som hovedmål å bidra til høyere verdiskaping både innenfor primærproduksjon og foredling. Satsing på nyskaping i landbruket, særlig knyttet til matproduksjon, er viktig for norsk landbruks framtid. Vi trenger flere ben å stå på. SNF sier i sin evaluering at de anbefaler en noe høyere risikoprofil i programmet, noe som kan innebære økt fokus mot små, uavhengige produsenter og i noen sammenhenger mer umodne prosjekter. Det anbefales også å videreutvikle markedsføringsarbeidet overfor potensielle søkere for å stimulere utvikling av ideer og for å unngå at programmet med tiden forsvinner i mengden av virkemidler. Dette tror jeg er riktig, og vil være viktige signaler til det nye styret. Ut fra dette har jeg tro på at Verdiskapingsprogrammet for matproduksjon skal være et viktig bidrag for å få til nyskaping i næringen. For å svare konkret på noen av de spørsmålene som ble reist av interpellanten, vil jeg si at med det svaret jeg nå refererer til, den dokumentasjonen av hvilke prosjekter, spredt over hele landet, et veldig stort antall småskalaprosjekter, som det er gitt midler til, er det ikke grunnlag for å melde det behovet som interpellanten her gjorde, om å få prosjektet på skinner igjen. Dette lever nå slik det er tenkt. Nå er det slik at det er meget vanskelig å gå inn i en konkret saksbehandling fra Stortingets talerstol. Det ligger ofte mye mer knyttet til konkrete saker enn det som kanskje er kjent, og som det er grunnlag for å snakke om fra denne talerstolen. La meg si det slik at jeg har opplevd både som landbruksminister og også tidligere som næringsminister og ansvarlig for mange SND-prosjekter, at det alltid vil være misfornøyde søkere der ute. Det ligger ofte flere realiteter bak dette som ikke kommer fram. Men svært mange småprodusenter får støtte fra dette programmet.