trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Jeg merket meg at representanten Oddvard Nilsen fra Høyre kritiserer sentrumsregjeringens satsing på Distrikts-Norge, spesielt innenfor vegsektoren. Det må jeg si overrasker meg litt når jeg ser hvordan Høyre ellers prioriterer Distrikts-Norge. Jeg kan vise til Høyres alternative budsjett, der vi opplever at de kutter Regjeringens distriktstiltak, de kutter sterkt i landbruksstøtten, de kutter innenfor SND på en så radikal måte at det instrumentet overhodet ikke er brukbart lenger. Da skjønner man jo, som jeg har påpekt før, at man av disse pengene kan få mer midler til veg. Sentrumsregjeringen har valgt å prioritere på et litt annet vis, nettopp for å komme Distrikts-Norge til gode. Jeg vil i tillegg peke på at i det budsjettet som nå er lagt fram, ligger det en grusvegpakke som kommer Distrikts-Norge til gode, det ligger en rassikringspakke som kommer Distrikts-Norge til gode, og det er en satsing og et forsøk på å dreie midler fra nye investeringstiltak til vedlikehold, som også har vært et sterkt ønske fra sektoren. I tillegg ser vi at Høyre kutter på Posten, som jo er et uhyre viktig distriktstiltak, samtidig som de kritiserer Posten for at de ikke oppnår de måltall som Stortinget har krevd. Og samtidig som representanten Oddvard Nilsen roser NSB og Jernbaneverket så kutter de altså på det samme området,. Jeg vil stille spørsmål tilbake til representanten Oddvard Nilsen: Er dette god distriktspolitikk?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 1999-12-09:
Det er etter mitt skjønn helt åpenbart at representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen både har glemt og oversett at det har vært et sterkt ønske fra Arbeiderpartiets side om å få til et samarbeid med regjeringspartiene, også på samferdselsområdet. Når Arbeiderpartiet er kommet i posisjon og har fått til et budsjett som de har uttrykt seg meget fornøyd med, ser vi altså at representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen i ettertid drar fram ord fra pressen som å ydmyke – og det når vi vet at Arbeiderpartiet ikke har hatt en krone mer til samferdsel i disse årene enn sentrumspartiene har hatt, det er marginalt det Arbeiderpartiet har hatt å stille opp med. Som representanten Schjøtt-Pedersen her på en meget treffende måte sa: Arbeiderpartiets krav var meget begrenset. Ja, de var meget begrenset, for Arbeiderpartiet har heller ikke mer penger å bruke til samferdsel, og da synes jeg at ordbruken skyter veldig langt over mål og egentlig skyter tilbake mot representanten og det partiet han representerer. La meg bare få sitere helt kort hva Arbeiderpartiet skriver på side 17 i innstillingen: «Veginvesteringer må i stor grad gå til å oppruste og vedlikeholde allerede eksisterende vegnett.»Og videre:«… det er særlig viktig å fullføre og sikre rasjonell framdrift i vegprosjekter som allerede er igangsatt.» Hva er Arbeiderpartiets svar på det? Jo, det er nå å tvinge fram milliardprosjektet Bjørvika, koblet opp mot opera. Er det distriktssatsing?
Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 1999-12-09:
Vi får vel kutte videre nå da! Jeg har lyst til å innlede med noen ord om Posten. Jeg vil forsvare Regjeringa når den nå har senket måltallene og lagt lista på et annet nivå, for det som var før, var en teoretisk modell som bl.a. forutsatte at all kommunikasjon i Norge var 100 pst. i rute. Alle vi i samferdselskomiteen vet at slik fungerer det ikke i virkeligheten. Høyre er veldig opptatt av servicenivået. Jeg lurer på hva slags servicenivå vi vil få med Høyres kutt på de områdene. Jeg tenkte å bruke mesteparten av denne replikken til å snakke om jernbane, for det var så hyggelig å høre representanten Oddvard Nilsen uttrykke glede over at det nå går ganske bra med NSB og Jernbaneverket, og at han egentlig så store framsteg. Samtidig ser jeg av denne lista at han ikke har lyst til å si dette neste år, for han skal kutte både når det gjelder investeringer og vedlikehold i Jernbaneverket, han skal kutte når det gjelder kjøp av jernbanetjenester osv. Slik at han neste år, hvis han hadde fått sitt budsjett gjennom, kunne ha sagt: Det går ikke så bra lenger! Jeg synes det er en forunderlig måte å drive politikk på. Men det jeg reagerer aller mest på, er at for to og et halvt år siden var Høyre, SV og andre med på å skape et flertall i Stortinget – og Oddvard Nilsen var jo representant da også – for å fjerne kjørevegsavgifta for kombinerte transporter. Grunnen til at vi gjorde det, var at vi skulle styrke jernbanens konkurranseevne når det gjaldt gods. Det var Høyre opptatt av for to og et halvt år siden. Vi ser i budsjettet deres at nå økes kjørevegsavgifta. Plutselig er Høyre ikke lenger opptatt av jernbanens konkurranseevne når det gjelder gods. Jeg lurer på: Hvorfor denne snuoperasjonen? Man burde jo egentlig gått motsatt veg og redusert den ytterligere. I stedet har representanten Oddvard Nilsen tenkt å få enda mer gods over på veg.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Et år kan være lang tid i politikken, og det kan derfor kanskje være behov for å friske på representantens hukommelse. Det er altså slik at det budsjettet som Regjeringen for tiden styrer etter, er vedtatt med støtte fra Fremskrittspartiet. Det er altså slik at Fremskrittspartiet forhandlet med regjeringspartiene om innholdet i dette budsjettet, og det er altså slik at det kom ikke en krone mer til vei, ikke en krone mer til jernbane, ikke en krone mer til havn, ikke en krone mer til luftfart, ikke en krone mer til post og ikke en krone mer til tele. Tvert imot ble det faktisk en reduksjon på samferdselsområdet. Så klarte komiteen internt å foreta noen omdisponeringer, det er så, men budsjettforliket mellom Fremskrittspartiet og regjeringspartiene, hvor også Høyre var involvert, innebar ingen prioritering av samferdsel. Samferdsel var ikke nevnt i det hele tatt, unntatt på kuttsiden. Så reiser representanten spørsmål om hvordan Arbeiderpartiet delvis kan forsvare budsjettet og delvis kritisere det. Når det gjelder kritikken, tillot jeg meg først og fremst å vise til representanten Ringstad, som hadde uttrykt den på en så fortreffelig måte. Jeg kan slutte meg til det. Men det som er vesentlig, er at budsjettforhandlingene faktisk har vist at man har klart å bevege budsjettet litt i riktig retning. Jeg sier ikke at 100 mill. kr er enormt, men det er en bevegelse i riktig retning. Og det er første gang i denne perioden at det bevilges mer til samferdsel etter budsjettforliket enn før budsjettforliket. Det står vi fast ved, selv om Arbeiderpartiet hadde inne krav og ønsker som gikk lenger enn det. Vi stiller oss bak det budsjettet som nå forutsetningsvis blir vedtatt.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Jeg ble litt overrasket over representanten Sahl. For det første har jeg aldri nevnt ordet «ydmyke». Det må være en slutning som representanten selv har trukket. Men Arbeiderpartiet stiller seg bak det vedtatte budsjett. Det er det beste budsjett det var mulig å få til. Jeg går ut fra at representanten Sahls partifelle Rigmor Kofoed-Larsen kommer til å stemme for det budsjettet som sentrum og Arbeiderpartiet står bak, men det har ikke forhindret at representanten Kofoed-Larsen, som hovedtalsperson for Regjeringens største parti i samferdselssaker, har vært ute og kritisert Regjeringens budsjettframlegg. Jeg går også ut fra at representanten Jorunn Ringstad kommer til å stemme for budsjettet, men det har ikke forhindret at representanten Ringstad har uttalt seg atskillig klarere enn det jeg har gjort i denne debatten, om Regjeringens budsjettframlegg. Jeg konstaterer at det er en grad av uro i regjeringspartiene over det som skjer på denne sektoren, og da burde det kanskje ikke forundre at det er en viss oppmerksomhet også fra andre partiers side i forhold til det. Imidlertid tror jeg at både Kristelig Folkeparti, Senterpartiet, Venstre og Arbeiderpartiet er tilfreds med at man i hvert fall har fått til en viss økning i disse veiinvesteringene gjennom budsjettforliket – det er i hvert fall ikke beveget i gal retning, snarere får man en raskere framdrift på en del prosjekter. Så nevner representanten Bjørvika. Ja, nå skal jeg frita representanten Sahl for for mye ansvar, siden han ikke var medlem av Stortinget i forrige stortingsperiode. Men det kan jo være grunn til å se for seg en viss kontinuitet i politikken. Og det var altså slik at Kristelig Folkeparti ikke bare gav støtte til at man skulle foreta utbygging av Bjørvikatunnelen, de var med i et flertall som gav tilslutning til det, men Kristelig Folkeparti gikk altså inn for å bevilge mer penger til oppstart i denne stortingsperioden enn det Arbeiderpartiet gikk inn for. At man i dag har et annet syn, får bli Kristelig Folkepartis problem. Arbeiderpartiet klarer å holde fast ved en tanke i fire år.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 1999-12-09:
Nå vil jeg ikke innvilge representanten Nilsen de samme fritaksgrunner som jeg gav representanten Sahl, for representanten Nilsen var ikke bare til stede i Stortinget i forrige periode, han satt sågar i samferdselskomiteen. Og i samferdselskomiteens innstilling står det hva representanten Nilsen mente da man behandlet veiplanen for inneværende periode. Der står det at representanten Nilsen sammen med en enstemmig komite gikk inn for at man skulle bygge Bjørvikatunnelen. Der står det at representanten Nilsen sammen med en enstemmig komite gikk inn for at den skulle påbegynnes i denne stortingsperioden. Der står det at representanten Nilsen sammen med en enstemmig komite gikk inn for at den skulle sluttføres i perioden 2002-2007. På ett punkt var ikke komiteen enstemmig: Representanten Nilsen ville sammen med sin medrepresentant Widvey og representantene fra Kristelig Folkeparti og Senterpartiet bevilge mer til det prosjektet. Så derfor blir det en viss mangel på sammenheng i det resonnementet representanten her framfører, i forhold til det standpunkt han faktisk har tatt til det prosjektet og lagt inn i veiplansammenheng. Så er vi enige om at Bjørvika har et vesentlig element av byutvikling over seg. Det gjør også at finansieringen av dette prosjektet må ha en annen sammensetning enn veiprosjekter normalt har. Det skal ha en bompengeandel, det er greit, men det skal også ha betydelige lokale bidrag. Jeg har registrert at det har vært en viss grad av uenighet i Oslo bystyre om hvor mye det vil være rimelig å bidra med. Jeg har imidlertid med interesse merket meg at byrådsleder Fritz Huitfeldt fra Høyre nå har sagt seg villig til å spytte noe mer i kassen enn det Høyre tradisjonelt har vært. Så her kunne det kanskje være fornuftig om representanten Nilsen holdt fast ved sine gamle standpunkter, og at byrådsleder Huitfeldt fikk nærme seg dem, og ikke motsatt. Til slutt: Representanten Nilsen tok fatt i en meget sentral problemstilling da han viste til at det er en manglende budsjettering i forhold til flere store prosjekter. Det blir en viktig utfordring i forhold til Nasjonal transportplan. Men det er riktig at milliardene fyker når Nasjonal transportplan behandles, det er et omfattende dokument, og det kommer vi nok til å ha mye aktivitet rundt i løpet av det halvåret som kommer.
Christopher Stensaker (Fremskrittspartiet), 1999-12-09:
Som representanten Karl Eirik Schjøtt-Pedersen har påpekt, bærer statsbudsjettet og vegbudsjettet preg av at denne sektoren ikke har blitt tilført de midler som trengs til nødvendig opprustning av vegnettet. Samtidig vet vi at vegsektoren bare får tilbakeført en tredjedel av det som blir innbetalt i forbindelse med bil og bilbruk. Jeg kan ikke se at budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og sentrumsregjeringen bedrer på dette misforholdet. Det er også merkelig at Schjøtt-Pedersen kritiserer budsjettet som Arbeiderpartiet er med på. Vi ser at stadig flere veger blir finansiert med bompenger, som i tillegg går til andre formål enn vegbygging, og det er utrolig at bilistene finner seg i dette. Synes representanten Schjøtt-Pedersen at dette er en ønskelig utvikling for Norge og distriktene?
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Jeg vil henvise til diskusjonen omkring denne viktige saken i Odelstinget, der Fremskrittspartiet hadde en rekke synspunkter, og hvor vi kom med en rekke innspill. Det samme gjorde Høyre. På vegne av Fremskrittspartiet og Høyre vil jeg derfor fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: § 2-9 første ledd antas å burde lyde: «Kredittilsynet kan kalle tilbake eiendomsmeglerbrev dersom en eiendomsmegler ikke lenger fyller kravene i § 2-3 første ledd nr. 4 og 5.»» I tillegg har det blitt kjent fra finanskomiteens medlemmer at behandlingen i Odelstinget kanskje ikke var helt slik som den skulle være, i og med at det ved en inkurie ikke er blitt tatt med et forslag som går på at boligbyggelagene uten bevilling kan medvirke til omsetning av andeler i tilknytning til borettslag der boligbyggelaget er forretningsfører. For en slik medvirkning gjelder § 2-4, § 2-5 og § 2-7 samt kapittel 3, 4 og 5. Det blir der også understreket at Kredittilsynet kan gjøre unntak fra reglene som er gitt i eller i medhold av § 2-5. I og med at vår fraksjonsleder og saksordfører i Odelstinget i denne saken, Siv Jensen, har vært i kontakt med samtlige partier fra finanskomiteen, vil jeg, hvis det er mulig – jeg vet at fristen for å fremme forslag i denne saken ikke er overholdt, men likevel kan vi prøve å gjøre arbeidet lettere ved at vi retter det opp nå og ikke skaper så mye ekstra arbeid – tillate meg å fremme et forslag, og det kan jo samtlige få lov å slutte seg til: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning: § 2-1 nytt tredje ledd antas å burde lyde: «Boligbyggelag kan uten bevilling medvirke til omsetning av andeler i tilknyttede borettslag der boligbyggelaget er forretningsfører. For slik medvirkning gjelder § 2-4, § 2-5 og § 2-7, samt kapittel 3, 4 og 5. Kredittilsynet kan gjøre unntak fra reglene gitt i eller i medhold av § 2-5.»» Jeg ser at finansministeren også sitter her. Det er mulig han kan si noe om det, for etter det jeg er blitt kjent med, hadde han de samme synspunktene når det gjaldt behandlingen i Odelstinget. Ellers er ikke forslaget ferdig skrevet ut og lagt ut på bordene til representantene, men jeg har en kladd her som vi har skrevet sammen med en del andre partier, og som presidenten kan få opp til seg, hvis han tillater en slik behandling.
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Jeg vil henvise til debatten i Odelstinget om denne store og viktige saken, der alle partiene hadde gode og konstruktive innspill. Vi i Fremskrittspartiet konstaterer at vi ikke nådde fram med alle våre gode innspill denne gangen. Likevel ser vi nødvendigheten og viktigheten av å ta opp igjen en rekke av de forslagene som vi fremmet i Odelstinget. Vi hadde også en rekke forslag sammen med Høyre og også med Tverrpolitisk Folkevalgte, men de er jo ikke representert her i Lagtinget. Det første forslaget jeg vil fremme er på vegne av Fremskrittspartiet. Forslaget lyder:
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Jeg henviser til debatten i Odelstinget og vil på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre fremme følgende forslag: «Odelstingets vedtak bifalles ikke.Lagtingets anmerkning:
Vidar Kleppe (Fremskrittspartiet), 1999-03-16:
Jeg viser til diskusjonen og debatten i Odelstinget om kommuneloven og de synspunktene som Fremskrittspartiet hadde. På bakgrunn av det vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre fremme følgende forslag:
Petter Løvik (Høyre), 1999-03-16:
Eg viser til debatten i Odelstinget om denne saka og vil fremme ein del avvikande forslag på vegner av Høgre. Eg vil prøve å vise eit visst måtehald i talet på forslag til endringar og berre kome med dei viktigaste av dei endringsforslaga vi hadde. Forslaget er omdelt og lyder: «Odelstingets vedtak bifalles ikke. Lagtingets anmerkning: 1. § 4-3 antas å burde lyde:«Har leieforhold vart i minst 2 år og 6 måneder uten annen endring av leien enn den som kan kreves etter § 4-2, kan begge parter uten oppsigelse sette fram krav om at leien blir satt til det som vanligvis oppnås på avtaletidspunktet med ny utleie av lignende husrom på lignende avtalevilkår. Ved leiefastsettelse etter første punktum skal det gjøres fradrag for den del av leieverdien som skyldes leierens forbedringer og innsats.Tilpassing av leien etter første ledd kan tidligst settes i verk 6 måneder etter at det er fremsatt skriftlig krav om det og tidligst ett år etter at tidligere endring av leien blir satt i verk. Blir partene ikke enig om leiens størrelse kan hver av dem kreve at den blir fastsatt etter bestemmelsene i § 12-2.»2. § 12-2 første ledd første punktum antas å burde lyde:«Kommer ikke partene til enighet om hva som er markedsleie etter §§ 3-1 eller 4-3, kan hver av partene kreve tvisten avgjort av en takstnemnd.»3. § 13-3 nr. 3. Lov av 7. juli 1967 nr. 13 om husleieregulering m.v. for boliger§ 4 a tredje punktum skal lyde:«Markedsleie etter husleieloven § 4-3 kan første gang avtales eller kreves fastsatt selv om det er kortere tid enn to år og seks måneder siden leieavtalen ble inngått eller leien endret.»»
Laila Kaland (Arbeiderpartiet), 1999-03-16:
Berre ei kort stemmeforklaring. I Odelstinget, jf. Innst. O. nr. 42 for 1998-99, fall forslaget frå Arbeidarpartiet og like eins forslaget frå regjeringspartia, Senterpartiet, Kristeleg Folkeparti og Venstre, når det galdt § 17 tredje ledd. Begge desse forslaga har nesten likelydande tekst, og Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti vil støtte forslaget frå regjeringspartia, slik at det gamle forslaget blir endra. Eg fremmar følgjande forslag på vegner av Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti:
Elsa Skarbøvik (Kristelig Folkeparti), 1999-03-16:
Jeg viser til Odelstingets debatt. Sentrumspartiene er enig i punkt 1 i forslaget fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti, men uenig i punktene 2 og 3. Jeg anbefaler derfor Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre å stemme mot punktene 2 og 3, men for punkt 1.
Åse Wisløff Nilssen (Kristelig Folkeparti), 1999-05-25:
Teksten i interpellasjonen fra representanten Svein Ludvigsen var klar tale, med bl.a. hovedutfordringene menneskesyn og holdninger i fokus. Interpellasjonen har utgangspunkt i det som skjer i Tana. I et lite, gjennomsiktig samfunn blir problemene og konsekvensene så tydelige. Det er satt ord på den fortvilelse, avmakt, skam og følelse av hjelpeløshet som innbyggerne opplever. I små miljøer møtes man i ulike fora og må forholde seg til hverandre uansett hvis ikke lokalsamfunnet skal gå helt i stå. Det må være ufattelig tøft! Men prostitusjon er ikke et ensidig Tana-problem. Det har spredd seg til hele Finnmark. Likevel er det så avgjort en nasjonal sak. Interpellasjonsdebatten er nyttig, en debatt som trengs både i og utenfor Finnmark og stortingssalen. Den er viktig for hele samfunnet, og den er både en justisdebatt og en verdi- og moraldebatt. Grenser blir flyttet litt etter litt, og vi mister lett den nødvendige helhetstenkning – deriblant konsekvensene. For å nevne noen eksempler: Porno og prostitusjon har blitt mer stuerent, sexindustrien har stadig flere kvinner som bakmenn, kvinnelige redaktører i pornoblad og strippere som frynsegode på jobben. Hvilket menneskesyn ligger til grunn? Hvilken verdi har kvinner når de skal kunne kjøpes, brukes – og ferdig med det? Og hva gjør det med kvinnen? De forteller at de kan bli kyniske. Mange synes det er bortkastet å innlede forhold til menn. De føler de har gjennomskuet menn, og de liker ikke det de ser. Sexindustrien vokser og tar nye veier. For hver selger finnes kanskje ti kjøpere. Det er penger å tjene, mange og raske penger, og for noen muligens en måte å tjene til livets opphold på for seg og sin familie eller for å få litt ekstra til mer materielle goder. Andre alternativer å tjene penger på kan være ett viktig bidrag. Å samarbeide med de russiske myndighetene blir viktig, også for å avdekke om prostitusjonen er organisert og med den hovedhensikt for kriminelle grupper å få fotfeste i Norge. Justissektoren må ta sin del av oppgaven, noe statsråden har gjort rede for i denne saken. Ingen kan stille seg likegyldig, for det kreves en bred mobilisering både sentralt og lokalt for å sette tingene på plass. Seksuallovbrudd får vi en sak om i Stortinget senere, da med en bred gjennomgang også i forhold til straffeloven. Debatten er viktig – et oppgjør med holdninger – for den har en langsiktig og avgjørende betydning. Vi vet at kvinner ofte får et avstumpet følelsesliv som følge av prostitusjon. Det har ikke vært like lett å få kundene i tale. Hvilke tanker og følelser bærer de på? Skal vi komme etterspørselen til livs, må menns holdninger og syn på kvinner generelt, og prostituerte spesielt, også ses på. Derfor er det viktig at så mange menn etter hvert tar opp dette tema og gjør det til en likestilling med mannevinkling.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 1999-05-25:
Interpellanten og flere her har beskrevet den alvorlige situasjonen som har utviklet seg i flere lokalsamfunn i Finnmark på grunn av prostitusjon. Det hele er ganske tragisk! Finnmark og Russland har en lang tradisjon for samkvem og har felles interesse av å ha gode naboforhold. Derfor er det mer enn trist at forholdene mellom de to folk ikke lenger er preget av samarbeid og respekt, men av kjøp og salg av seksuelle tjenester. På prostitusjonsområdet handler kjønn om makt. Menn misbruker kvinner, og kvinner lar seg misbruke. Vi har mye kunnskap om hva overgrep gjør med ofrene. Vi vet hvorfor kvinnene er på kjønnsmarkedet. Vi vet hva som leder til prostitusjon og hva som gjør at kvinner holder fast ved det. Den diskusjon som stort sett foregår i samfunnet, er en diskusjon om kvinner på kjønnsmarkedet. Og jeg spør: Hvor er tiltakene og fagfolkene som burde vært satt inn mot den langt større gruppen i kjønnshandelen, nemlig kundene? Hva om vi like grundig som vi beskriver forkomne prostituerte, kunne begynne å kartlegge, beskrive og forklare kundene? Og jeg mener forklare, ikke forstå og forsvare. Da ville vi ikke få en diskusjon om kvinners avmakt, men en diskusjon om menns makt og maktmisbruk. Har justisministeren noen tanker om dette? Kriminalisering av horekundene og de prostituerte tror jeg ikke vil løse noe problem. Det vil først og fremst ramme kvinnene fordi de må operere i det skjulte. De vil dermed bli mer avhengige av halliker og bakmenn, og det vil bli vanskeligere å ta de virkelige forbryterne. Prostitusjon er et samfunnsproblem som angår oss alle, og derfor er det også et samfunnsansvar å gjøre noe med det. Ingen kan leve upåvirket av at kvinner og barn er til salgs. Det er betryggende at Regjeringen nå griper fatt i problemene. Etter å ha lyttet til justisministeren må jeg si at jeg har tillit til at Regjeringen vil gjøre noe, og at de tiltak og virkemidler som ble skissert, blir fulgt opp. Situasjonen krever at det handles nå.
Tor Nymo (Senterpartiet), 1999-05-25:
Prostitusjon er et sykdomstegn i flere lokalsamfunn i Finnmark. Den stadig økende prostitusjonen vil sprer seg som ild i tørt gress hvis det ikke blir iverksatt mottiltak for å bekjempe den. Det er Tana som har fått søkelyset rettet mot seg, men gjennom medieoppslag vet vi at flere steder i Finnmark er under sterkt press. Mitt bestemte inntrykk er at en økende del av lokalbefolkningen, politikere og interesseorganisasjoner i Finnmark forsøker å bidra til å få bukt med problemene. Denne store oppgaven klarer de ikke alene, og jeg er derfor svært glad for at statsråden og Regjeringen nå tar tak i problemet med det alvor og den tyngde det fortjener: styrket politi med flere uroaksjoner i prostitusjonsmiljøet, strengere visumkontroll på grensen, nøye oppfølging på helsesektoren og holdningsskapende arbeid, og dessuten kan flere etablissementer som huser horetrafikk, bli stengt. Det er Regjeringens oppskrift på å bekjempe prostitusjonen i Finnmark. Denne brede satsingen kan ikke representanten Ludvigsen ha fått med seg når han nærmest beskylder Regjeringen for å være passiv i forhold til å iverksette tiltak. Da er det betryggende å konstatere at fylkesordføreren i Finnmark, Evy-Ann Midttun, i et intervju i avisen Nordlys sier seg godt fornøyd med Regjeringens klare tilsagn om prioriterte tiltak mot russerprostitusjonen i Finnmark. Det er også en annen dimensjon i dette som jeg ønsker å legge vekt på, og det er de gode relasjoner til vårt broderfolk i øst som ikke minst har utviklet seg gjennom Barentssamarbeidet. Selv om problemene i Skippagurra, Alta og Kirkenes er alvorlige og må behandles alvorlig, kan vi ikke skylle ut vårt forhold til russerne med badevannet. Etter at vi har fått trukket jernteppet til side, har vi gjenopprettet et gammelt naboskap. Det har vi ikke råd til å tape igjen, i alle fall ikke som et resultat av at noen få kyniske nordmenn og russisk mafia skal sko seg på de mest primitive av våre lyster. Det skal reageres kraftig mot en kriminalitet og en samfunnsødeleggende virksomhet som er i ferd med å kvele enkelte lokalsamfunn i Finnmark. Men det må ikke føre til så rigide regler for visum at vi kan ende opp med å sette vår oppbygging av tillit til den jevne russer i fare. Tana er en perle med mange kvaliteter. Befolkningen lever i et flerkulturelt miljø, med en fantastisk natur rett utenfor stuedøren. Imidlertid er mange i Tana etter hvert begynt å bli lei prostitusjonen, og de andre tingene som følger med en slik trafikk. Er det noen som må dra derfra, skal det ikke være lovlydige tanaværinger, men de som kjøper kvinner, og ikke minst de som legger forholdene til rette for at prostitusjonstrafikken opprettholdes. Til halliker og andre kyniske folk som tar seg betalt for andres ulykke, bør budskapet være: Forsvinn fra Tana og Finnmark!
Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 1999-05-25:
Det er gledelig med et så bredt tverrpolitisk engasjement i denne saken. De fire stortingsrepresentantene fra Finnmark har tatt et initiativ overfor justisministeren, knyttet til den samme problemstillingen som interpellanten her tar opp. Jeg er veldig glad for at det synes som om alle politiske partier i Stortinget er opptatt av at noe må gjøres i denne saken. Det er viktig å peke på spesielt fire forhold som dette gir som ringvirkninger i Finnmark. Prostitusjonsvirksomheten bidrar til oppløsning av sosiale og familiære relasjoner i lokalmiljøene og preger barn og unges oppvekstvilkår i disse samfunnene med negative ringvirkninger. Dette er ikke et rent Tana-fenomen, man ser det i alle fylkeskommuner, også i min egen hjemkommune. Virksomhetens organiserte karakter vil også kunne ha ringvirkninger for kriminaliteten i fylket. Forekomstene av smittefarlige sykdommer er høyere i Russland enn i Norge, og prostitusjonen øker i betydelig grad faren for smittespredning i befolkningen, spesielt med relasjon til seksuelt overførbare sykdommer. Dette vil ikke bare være et problem på norsk side, men et problem på russisk side også, f.eks. når det gjelder forekomsten av klamydia, som relativt sett er høyere i Norge enn i Russland. Det er åpenbart i begge nasjonenes interesse å bekjempe den utviklingen som her skjer. Det må dessuten være et mål å oppnå mest mulig normaliserte forbindelser mellom Russland og Norge som ledd i å utvikle samarbeidet i Barentsregionen og som ledd i å bidra til en positiv utvikling for befolkningen i Russland. Men prostitusjonen bidrar til at det samarbeidet vanskeliggjøres gjennom en generelt voksende skepsis i Finnmarks befolkning til russiske besøkende, og da særlig russiske kvinner. Det er derfor veldig bra at man retter søkelyset mot det som nå skjer i Finnmark, og forhåpentligvis også får virkemidler til å stanse prostitusjonen. Jeg vil legge til at jeg synes det er bra at såpass mange menn har engasjert seg i denne saken, at den ikke gjøres til et rent kvinnespørsmål og at det er kvinner som spesielt skal engasjere seg for å få slutt på prostitusjonen. Jeg vil i den forbindelse også nevne at Barne- og familiedepartementet opprinnelig hadde foreslått midler til et forskningsprosjekt omkring prostitusjon i Finnmark, men at midlene er holdt tilbake. Jeg håper at man i departementet på nytt ser på frigjøring av disse midlene, slik at man kan komme i gang med et slikt forskningsprosjekt, og at man kan se på de årsaksforhold som her ligger til grunn, og hva som eventuelt kan gjøres med dem.
Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 1999-05-25:
Det er et interessant og omdiskutert emne representanten Ludvigsen her har tatt opp, men jeg er redd for at han overspiller litt når det gjelder ordbruken. Det er blitt fokusert for det meste på prostitusjon, mens smugling av sigaretter, alkohol og andre ting nærmest er kommet i annen rekke. Nå skal man ha klart for seg at prostitusjon ikke er forbudt i Norge, og man kan spørre om det er verre med prostitusjon i Finnmark enn det er i Oslo, Bergen eller eventuelt Trondheim. Ønsker man å gjøre noe med det, må det en lovendring til. Jeg er enig i intensjonen i interpellasjonen, men jeg tror at man på denne måten bidrar til å sverte store deler av Finnmark, for moralen i Finnmark kan vel ikke være dårligere enn i landet for øvrig? Det som gjør forholdet i Finnmark litt spesielt, er at det er små samfunn hvor alle kjenner alle, og alt er oversiktlig. Jeg tror også at man gjør urett mot de russerne som kommer til Norge via Storskog. De er allerede i starten kriminalisert. Etter det jeg forstår, vil det bli satt i gang en strengere grensepasseringsordning i Finnmark enn det som gjelder for andre steder i Norge, og jeg må spørre om det er meningen at man skal ha særtiltak for nettopp Finnmark. Man må ikke gjøre denne saken til en parodi. Jeg ser at Rune Gerhardsen er satt på denne saken for å rydde opp. Jeg tror nok han skal få bryne seg før han er ferdig med den. Skal han greie det, tror jeg han må stå tidligere opp om morgenen enn det han gjorde i Oslo kommune.
Svein Ludvigsen (Høyre), 1999-05-25:
Jeg synes det har vært en interessant debatt i den forstand at man kan konstatere at et bredt sammensatt storting støtter opp om de tiltak som statsråden redegjorde for i sitt første innlegg, og at det er et bredt ønske om at prostitusjonen i Finnmark, som har fått et omfang som ikke har sin like uansett hvor man beveger seg i kongeriket, må bringes til opphør. La meg si at det siste innlegget blir noe underlig når man nærmest fremstiller det som denne saken er i ferd med å bli en parodi, og at det å drøfte disse tingene og sette inn tiltak skal være synonymt med at man stigmatiserer og beskylder finnmarkinger generelt for å delta i denne trafikken. Det er en misforståelse, og det er heldigvis bare ett medlem av Stortinget som har gitt utrykk for et slikt syn. La meg også, når jeg gjør visitt til enkeltrepresentanter, si at den eneste som har gitt uttrykk for at denne interpellasjonsdebatten nærmest var unødvendig, er representanten Tor Nymo, som hadde fått det for seg at jeg ikke hadde fulgt med når jeg kritiserte Regjeringen for manglende tiltak. Jeg registrerer da at det var flere enn statsråden som ikke var til stede, for i mitt innlegg understreket jeg faktisk at jeg roser Regjeringen for det som er gjort den siste måneden. Jeg understreket sterkt at Regjeringen har gjort en del tiltak, og bakgrunnen for at jeg ikke så det nødvendig å fremme forslag, var at dette er godt i gang. Men det er viktig at man i det videre arbeidet tar med seg at dette er et spørsmål som er et nasjonalt anliggende. Dette er et spørsmål som gjelder hele nasjonen og derfor er jeg – i likhet med representanten Ballo – glad for at så mange menn har deltatt i denne debatten. Dette handler om kvinnesyn, men dette er ikke kvinnesak. Dette handler om menneskeverd og menneskesyn, og det synes jeg er kommet klart frem i de innleggene som er holdt i dag. La meg bare helt til slutt si følgende: Jeg synes i hvert fall det er én positiv ting som er kommet frem i den debatten som har pågått den senere tid, og det er at ungdommen i Tana og finnmarksungdommen sterkt har gitt uttrykk for at dette vil man ikke være med på, dette vil man ha en slutt på. De reiser seg i kamp mot prostitusjon og viser positive holdninger. Det synes jeg vi på Stortinget skal være glade for. Når statsråden nå drar til Finnmark, håper jeg og regner med at han kommer i god dialog med ungdommen i disse områdene som nå lider under den aktiviteten som pågår der oppe. Jeg ønsker statsråden god tur til Finnmark, og jeg er sikker på at han kommer tilbake med en større innlevelse i hva som foregår der, og at han på den måten kan få i gang enda bedre tiltak.
Johan J. Jakobsen (Senterpartiet), 1999-05-25:
Den foreliggende sak angår tre nordiske institusjoner som alle tre også deltar i finansieringen av prosjekter utenfor Norden. Det er den økte internasjonale virksomheten til henholdsvis Den nordiske investeringsbanken, Det nordiske miljøfinansieringsselskapet og Nordisk utviklingsfond som har skapt behov for tiltak som kan styrke institusjonenes internasjonale stilling. De nye overenskomstene som er inngått med forbehold om Stortingets tilslutning, vil gi de nordiske institusjonene status, immunitet og privilegier på linje med andre multinasjonale institusjoner, som f.eks. IMF, Verdensbanken og Den europeiske investeringsbanken, EIB, og Den europeiske utviklingsbanken, EBRD. De nye overenskomstene regulerer de nordiske bankers stilling i forhold til långivere og låntakere og til de nordiske lands myndigheter og nasjonale lovgivning. Det inngås også vertslandsavtale mellom disse institusjonene og Finland, hvor alle de tre institusjonene har sitt hovedsete. Nordisk Råds presidium har på vegne av Nordisk Råd sluttet seg til forslagene, og en enstemmig komite har gjort det samme. Jeg vil anbefale den enstemmige innstillingen.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-05-05:
På vegne av representanten Ulf Erik Knudsen og meg selv vil jeg fremsette et forslag om fleksibel lønnspolitikk i skoleverket. Videre på vegne av oss begge vil jeg fremsette et forslag om fastpris på skole-, fag- og lærebøker – Bokbransjeavtalen.
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-05-05:
Jeg har et spørsmål til statsråd Jon Lilletun. Det relaterer seg til den tilstanden den norske skole er i, kort beskrevet i Aftenposten Aften i går, der det på side 10 og 11 er følgende overskrifter: «Kutter i spesialundervisningen», «Mister åtte timer», «Foreldre ønsker mer makt i skolen» – på tross av at Oslo er den eneste kommunen i landet som har driftsstyrer – ««Stolping» på Bærums-skoler», «Kjent for både elever og rektorer», «Barna kan bli sterile» – av denne mishandlingen – «Uhørt og skremmende» – fra en overlege. Spørsmålet er: Når foreldrene etter barneloven § 30 har et overordnet ansvar for sine barns fysiske og psykiske helse, og skolen som system er med på å ødelegge nettopp denne skjøre balansen som fysisk/psykisk helse er i et lite barn, hvordan vil statsråden stille seg til en utstrakt mulighet for foreldrene til å gripe inn og løse denne gordiske knuten?
Ursula Evje (Fremskrittspartiet), 1999-05-05:
Jeg har et tilleggsspørsmål til statsråden. Det han sier er vel og bra. Det er helt i tråd med det som ble sagt under behandlingen av foreldremeldingen. Man ønsker ikke at foreldrene skal få reell makt til å gripe inn, på tross av at de har det overordnede ansvar. Jeg kan bare slå det fast. Jeg vil spørre ham om anken til Høyesterett i Mosvik-saken ikke bekrefter det syn at foreldrene må bøye seg for kommunen på tross av barnelovens klare formulering i § 30.
Inge Lønning (Høyre), 1999-05-05:
Jeg har et spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren. Jeg har med interesse registrert at statsråden i løpet av denne våren er blitt mer og mer løssluppen når det gjelder å forkynne det budskap at vi trenger større mangfold, større lokalt selvstyre, større frihet for lærerne i norsk skole, og samtidig at vi trenger å skjerpe oss når det gjelder kvalitetskravene til skolen. Jeg registrerer dette som en interessant kursendring i forhold til den politikk statsråden stod for i forrige stortingsperiode, og noterer med glede at den kursendringen kan føre til en frigjøring av menneskelige ressurser som vi trenger i norsk skole. Det gjenstår imidlertid å finne svar på et spørsmål som blir viktig i denne sammenheng, nemlig: Hvorledes vil statsråden sikre at vi fremdeles har et kvalitativt likeverdig skoletilbud i dette land?
Inge Lønning (Høyre), 1999-05-05:
Jeg takker for svaret. Jeg har registrert at statsråden klart og tydelig har antydet, senest i sin utdanningspolitiske redegjørelse i går, at han vil bygge ned den sentrale regel- og forskriftsstyring i skolen til fordel for en ny måte å styre på. I den sammenheng er det med interesse jeg konstaterer at statsråden nå sa at det er de målene skolen skal oppnå, som skal sikre det likeverdige nasjonale skoletilbud. Men da er mitt spørsmål: Hvorledes ønsker statsråden å etablere ordninger som sikrer at målene blir nådd?
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Eg var noko uroa innleiingsvis då representanten Lønning begynte med å omtale meg som «løssluppen». Men med dei presiseringane han gjorde, at det var når det galdt å skape lokal handlefridom for pedagogisk personale og skulen, kjenner eg meg igjen. Det som er balansepunktet her, er å la pedagogen vere pedagog, og at vi nasjonalt seier kva mål vi ynskjer skal oppnåast, og at det så i større grad vert opp til pedagogen og den lokale skulen og den enkelte kommunen sjølv å utvikle metodane og planane for dette. Samstundes må eg seie at vi sjølvsagt skal ha ei lovgjeving. Vi har ei opplæringslov som gjev minstestandardar. Den ynskjer eg å behalde. Vidare ynskjer eg å ta vare på dei gode intensjonane som ligg i Reform 97, som heilt tydeleg skildrar nye arbeidsmåtar. Men samstundes har vi sett i samband med Reform 97, i og med at det har vorte ei forskrift, at det vert oppfatta som så mange «skal» ute i skulen at ein på ein måte ikkje kjem i gang med prosjektarbeid, temaarbeid osv. Derfor har eg sagt at eg ynskjer i samarbeid med foreldre, lærarorganisasjonar og KS å sjå på om det er nødvendig å vurdere om heile L97 skal vere ei forskrift. Eg ynskjer altså å styre med ei opplæringslov, eit lovverk og nasjonale mål, men med større lokal fridom for pedagogen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Det er ikkje berre måla. Eg sa òg at vi skulle ha eit lovverk som gav minstestandardar. Det var ei presisering. Vårt vidare arbeid her er at vi har presentert ei stortingsmelding, «Mot rikare mål», der vi skildrar ein prosess i skulen der vi både skal utvikle i større grad eit evalueringssystem, ei sjølvevaluering, og gjere større bruk på nokre felt av normerte prøver, som skal gje oss nasjonal kunnskap. No har eg registrert at representanten Lønning ikkje synest at vi har gått langt nok på inspeksjonssida. Mi haldning er at vi treng å få skulen sjølv med på prosessen før vi får eit stort inspektørkorps utanfrå. Derfor ynskjer vi i samarbeid med KS, lærarorganisasjonane og foreldra å utvikle metodar for dette, og det set vi i gang forsøk med.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Då må eg nok skuffe representanten Oppebøen Hansen: Det kjem eg ikkje til å stadfeste. Men det eg stadfestar, er at det var eit breitt fleirtal som stod bak intensjonane i Reform 94. Samstundes har evalueringa vist oss at vi treng oppmjuking på ei rekkje felt. Vi treng å skifte kurs på ein del område. Hovudintensjonane ligg fast, men det er heilt opplagt at slik som dette vart opplevt i skulen, både farten og ein del av detaljstyringa, har det ført til ein passivitet ute som det er nødvendig å gjere noko med. Det trur eg vi skal klare. Når det gjeld Reform 97, var denne representanten heile tida på Stortinget imot at den læreplanen skulle verte ei forskrift. Det eg har sagt vidare, er at innhaldet er godt i Reform 97, men metodane for å nå måla ynskjer eg å ha vurdert. Mange lærarar gjev uttrykk for at ein har fått ein ryggsekk på skuldra med forskrifta som har så mange «skal». Derfor har eg sagt at eg er villig til å sjå på ein korreksjon av det.(Presidenten klubber.) Eg har ikkje gått til noko frontalangrep på tidlegare skulepolitikk, men eg har sagt at det er nødvendig med kursjusteringar. (Presidenten klubber.)
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Det har denne representanten stor forståing for, president. Eg ber om orsaking.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Når det gjeld det fyrste spørsmålet, er det heilt rett at det skal vere høve til forsøk der også den typen pedagogisk fridom skal få høve til å verte prøvd ut. D. ersom det er initiert nedanfrå, dvs. at det er semje på ein skule både blant foreldre, lærarar og kommunen om at ein ynskjer å prøve eit slikt alternativt pedagogisk opplegg, synest eg det ville vere spennande. Eg trur at den feilen ein gjorde sist ein hadde ein diskusjon både om vurderingsform og det heile, var at det i stor grad vart påført frå sentralt hald. Det kom ikkje i tilstrekkeleg grad nedanfrå. Eg ynskjer at vi skal få utvikla prosjekt lokalt som eg så vil godkjenne etter den intensjonen som representanten Djupedal gjev uttrykk for. Når det gjeld det siste spørsmålet, vil eg ikkje ha eit nytt statleg forsøksråd. V. i skal ha eit utviklingssekretariat som skal gje faglege råd. Eg ynskjer det òg nedanfrå, men med rettleiing frå sentralt hald. Eg trur det gamle forsøksrådet var bra, men at det også var litt for sentralt initiert.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Det er heilt rett det som representanten Knudsen seier, at eg og denne regjeringa er opptekne av grendeskulane sitt ve og vel. Men vi har aldri fremma noko forslag og sagt at vi skal overprøve kommunane sitt avgjerdsmynde i desse sakene. Samtidig har vi vore opptekne av at inntektssystemet skal vere slik at ikkje det i seg sjølv initierer nedleggingar. Vi har også stilt ein del pengar til disposisjon via ei ekstraløyving, som nok i stor grad er brukt til skular, men som også er brukt til ein del andre ting. I går la vi fram tilstandsrapporten frå alle utdanningskontora. Nettonedlegging av grendeskular i 1998 var 13 skular. Det er sikkert ein del for mange, også etter statsråden sitt syn, men det er likevel eit resultat som var betre enn svært mange av dei førehandsvurderingane som var gjevne. Og eg trur jo at dei sentrale tiltaka har hjelpt til med det. Det er viktig at vi legg til rette for den fådelte skulen og framhevar det gode med den og kor godt den passar til Reform 97. Det er vidare viktig at vi tek den gjennomgangen som vi har varsla, og som vi er i gang med på inntektssystemet. Men samstundes må det vere lokalmiljøet som avgjer desse sakene til slutt.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Balansen mellom lokalt sjølvstyre og sentral lovgjeving og initiativ vil vi alltid stå i. Eg nemnde nokre av dei tiltaka denne regjeringa hadde sett i gang i forhold til å forhindre grendeskulenedleggingar. Og eg vil påstå at det er meir aktive tiltak enn kva som har vore gjort tidlegare. Samstundes står eg fast på at vi ikkje kjem til å overprøve kommunane så lenge dei fylgjer lov og retningsliner. Vi har også teke eit initiativ for å brife utdanningsdirektørane i forhold til det å gje foreldre som står i desse stridane lokalt, råd og rettleiing, slik at dei skal vete kva rettar dei har. Men den endelege avgjerda, så lenge saksbehandling og lover er fylgde, vil vere forankra lokalt. Når det gjeld det med mobbing, er det klart at vi skal ha sentrale initiativ. Men samstundes har vi jo alle sagt at det skal finnast planar på den enkelte skulen. Då er det viktig å ha eit samspel mellom sentrale og lokale initiativ, og å framelske det lokale initiativet – der folk faktisk lever og bur.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Eg vil i budsjettet i år som i fjor omtale spørsmålet om grendeskular. For fyrste gong i historia var det i år eit avsnitt om grendeskulane, verdien av dei, dei pedagogiske nyvinningane med dei i tilknyting til Reform 97 og tankar framover. Talet på nedlagde skular i fjor var 13, som eg akkurat sa, og det er viktig å ha med seg. Prognosane har vore verre enn det som vart resultatet. Eg er veldig glad for at Lærarlaget sa så klart ifrå som dei gjorde i år. Eg er også glad for at vi fekk denne løyvinga på 50 mill. kr. Sjølv om den ikkje var øyremerkt, medverka den i rett retning. Derfor vil nok ikkje konsekvensane verte slik som det såg ut den gongen då Lærarlaget varsla om situasjonen. Eg skal sjølvsagt fylgje opp det som Stortinget har bedt om, og kome tilbake med ein grundig omtale. Vi har for fyrste gong drege Landslaget for fådelte og udelte skular grundig inn, både i Kommunaldepartementet og mitt departement og i forhold til utdanningsdirektørane. Eg trur vi skal leggje fram noko som gjev håp.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Skildringa som representanten Reikvam gjev av både det eg har sagt i dag og i utgreiinga, er nokså patent. Den måten som vi tenkjer å oppnå dette på, er gjennom utviklingsarbeid. For det viser seg at når det gjeld ressursinnsats, er det heilt rett at den er ganske forskjellig, og den er urovekkjande ein del stader. Det er spesielt urovekkjande dersom ressursinnsatsen er vedvarande lav over ein del år. Men i den same stortingsmeldinga som representanten Reikvam viste til, går det heilt klart fram at det ikkje er automatisk samanheng mellom ressursinnsats og læringsutbyte. Det viser seg at organiseringsmåtar og pedagogiske metodar veldig ofte er viktigare enn berre tilførsel av ressursar. Då seier eg ikkje at det på ein del stader ikkje er behov for å få meir ressursar inn i skulane enn i dag. Det eg òg har sagt i tilknyting til meldinga, er at det skal komme ein rapport annakvart år til Stortinget, der ein ikkje berre tek for seg stoda, altså den skildringa som Reikvam no viser til, men òg analyserer korfor det har vorte slik, og kva vi vil gjere vidare. Eg har òg sagt at på dei stadene der ressursinnsatsen ligg konstant lågt lenge, må vi vurdere metodar for å gripe inn frå sentralt hald. Så her treng vi eit arbeid framover. Men det er jo ikkje heilt rett det representanten Reikvam seier, at det ikkje er minstestandardar. Vi har det i forhold til klasse og i forhold til avstand, i forhold til skyss og på ei rekkje andre område. Vi har no òg fått ei forskrift for helse, miljø og tryggleik som det vert ein viktig jobb å få gjennomført i skulen.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Eg trur at den sikraste måten å klare dette på er om vi kan finne organisasjonsmåtar som tek vare på ressursane på ein god måte. Problemet med å innføre fleire standardar er at det veldig ofte vert binding som hindrar lokalt utviklingsarbeid organisatorisk og pedagogisk. Samstundes skal eg vedgå at det på ein del område er ein urovekkjande ressurssituasjon, slik at det kunne ha vore ynskjeleg å gripe til minstestandardar. Men no har vi alle saman proklamert trua på det lokale sjølvstyret. Då må det òg få lov å verke her. No må vi prøve å finne metodar som kjem nedanfrå, og ikkje halde fram med å påføre dei ovanfrå.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1999-05-05:
Eg håpar eg kan ta vekk noko av den uroa. Eg er for å ha ei lovgjeving som gjev klare nasjonale føringar. Det vi har vurdert det likeverdige skuletilbodet ut frå når vi har skrive stortingsmeldinga no, er om ein oppfyller lov og forskrifter. Og så vidt vi ser, gjer alle kommunar det. Samstundes veit vi at Skule-Noreg dei siste ti åra har opplevd at nødvendige reformer i stor grad har vore sentralt styrde, og at det har gått vel fort. Eg har sagt tidlegare i dag at det er enormt mange positive element i desse reformene. Men samstundes, når ein har møtt eit Skule-Noreg som roper så etter også sjølve å få vere med på denne utviklinga, vil eg seie: Lat oss no flytte fokuseringa litt, lat oss flytte fokuseringa lokalt, hauste erfaringar. Og så er eg samd med representanten Kristiansen i at vi framleis skal ha sterke nasjonale lovverk som sikrar ein einskapsskule. Det er òg denne statsråden sitt ynske.