Odd Einar Dørum (Venstre), 2009-05-12:
Venstres stortingsprogram, som jeg er valgt på, sier at Venstre er for fritt skolevalg, men at det er opp til fylkene å vurdere. Jeg synes vi har fått to gode illustrasjoner på hvorfor fritt skolevalg fungerer. Vi har fått en illustrasjon fra representanten Ine Marie Eriksen Søreide, men også fra representanten Inger S. Enger. De færreste her vil vel påstå at det ikke er avstander i Oppland. Det er riktignok ikke ferger, men det er avstander. Hele forutsetningen for å tenke på fritt skolevalg og oppfylle den valgmuligheten for elever og foresatte er jo nettopp at skoleeier satser på skolene, slik at de representerer en kvalitet som gjør at elevene er interessert i dem. Jeg tror nok at i veldig mange tilfeller vil det bli slik som representanten Enger sier, men det gir åpenbart en mulighet for å søke noe annet der man vet at skoletilbudet er det man ønsker. Og så vil jeg gå inn på det som er trukket opp: Hva kan da virke til å hindre frafall? Alle i denne salen er enige om at man skal starte tidlig. Men de fleste burde vært enige – ikke bare i ord, men også i handlinger – om at da må man jo sørge for at lærerne har en gnistrende god videreutdanning. Med det rød-grønne opplegget tar det ca. 32 år før norske lærere får en systematisk videreutdanning, og med Venstres opplegg går det ca. åtte år, fordi vi har tenkt å fase den inn. Det er jo stor forskjell på 8 år og 32 år! I denne sal burde man jo være bekymret for en utredning som virkelig går på frafallet. Det er en utredning som den sittende regjering har gjort, som viser at det er en tett sammenheng mellom resultater i den videregående skolen og andre skoler og kompetansenivået hos lærerne. Vi vet at kompetansenivået hos lærere er best i Oslo, Akershus og Sør-Trøndelag, og at det er veldig blandet i store deler av landet. Det at man da har et så svakt trykk på det å heve kompetansenivået hos lærerne generelt, skaper virkelig sosiale forskjeller. Det skaper virkelig sosiale forskjeller mellom de ulike landsdelene og regionene, og sørger for at vi lever med en situasjon vi ikke kan være bekjent av. Men så tilbake til de erfaringene jeg selv har fra Osloskolen. Jeg har de samme erfaringene som representanten Eriksen Søreide har trukket opp, og her får man da ta som utgangspunkt at dette er en by med sosiale utfordringer, spenninger og forskjeller. Dette er også en by med 33 pst. språklige minoriteter. Man skulle tro at dette var et håpløst prosjekt. Hvorfor blir det da et bra prosjekt? Det blir jo et bra prosjekt fordi skoleeier, les: kommunen, både politisk og administrativt har satset på tydelige mål for det å lære og på klare, faglige profiler på skolene – jeg snakker om de videregående skolene – og har snudd skoler som har hatt et rykte for å være forferdelig dårlige, til å bli bra. Og det som har vært nøkkelen igjen, er at skolene har hatt et tematilbud som er bra, lærerne er bra, og skoleledelsen er bra. Så man har gjennom en tid vist at svake skoler på vestkanten, slik som representanten Eriksen Søreide tok opp, men også i Groruddalen, er snudd til gode, fordi man ville det samlet sett i fylket – altså i kommunen. Man satset på skoleledelsen i kommunen, på den enkelte skole og på lærerne, og det skaper selvfølgelig vibrasjoner. Det må være grunn til å understreke at f.eks. norsk-pakistanere – en betydelig, stor minoritetsspråklig gruppe i Norge – har en utvikling videre mot høyere utdanning som ligger over gjennomsnittet for den norske befolkningen. Det å få fram den stoltheten som ligger i at kunnskap er makt – som alle elever som foreldre vil forstå – og å satse på det, tror Venstre er helt avgjørende. Det er under de forutsetningene man også kan bruke en ordning som fritt skolevalg flere steder i landet. Men jeg har den erfaringen i mitt liv at Norge er såpass forskjellig at vi ikke uten videre kan insistere på at det som kan fungere i Oslo, og for den saks skyld i Oppland, kan fungere overalt. Det Venstre vil satse på, er kvaliteten i skolen, på skoleledelsen og på lærerne. På det punktet har vi en nasjonal, landsomfattende forpliktelse som vi har prioritert politisk, og som jeg synes det er grunn til å trekke fram også i denne debatten. Så det er riktig at denne debatten har noen posisjoner. Den har en rød-grønn posisjon, så har den en ytterste høyre-posisjon, som er representanten Anundsen med statlig stykkpris, og så har den en tung sosialliberal sentrumsposisjon, som i denne sammenheng også er representert ved representanten Enger.