Ola Elvestuen (Venstre), 2019-11-05:
Først vil jeg takke komiteen for anledningen til å delta i denne debatten og holde en innledning. Den 25. oktober i år – dagen etter redegjørelsen fra utenriksministeren – vedtok EØS-komiteen i Brussel avtalen om felles gjennomføring av klimamål mellom EU, Island og Norge. Det var en viktig avgjørelse for norsk klimapolitikk. For første gang får vi reelt forpliktende klimamål for hele den norske økonomien. Klimaavtalen med EU innebærer at Norge får nye og forpliktende rammer for klimapolitikken. Fra 2021 til 2030 følger vi det samme klimaregelverket som EU. Klimaregelverket gjør klimamålet vårt om 40 pst. utslippsreduksjon til ikke bare et mål, men en reell klimaforpliktelse. EØS-avtalens vanlige system for overvåking og domstolskontroll tas i bruk. Det betyr at EFTAs overvåkingsorgan, ESA, vil overvåke at Norge følger forpliktelsene i avtalen. Dette gjøres bl.a. gjennom revisjon av utslippsregnskapet og andre rapporter Norge blir forpliktet til å utarbeide. Hvis ESA finner at Norge ikke oppfyller forpliktelsene, risikerer vi å bli tatt i EFTA-domstolen, og vi vil kunne møte sanksjoner om vi ikke gjør vår del av den felleseuropeiske klimadugnaden. Det er likevel viktig å understreke følgende: Norge bestemmer selv hvordan vi skal nå forpliktelsen. Det er opp til oss å avgjøre i hvilke sektorer kuttene skal tas. Klimakravet fra EU er ambisiøst, men i regjeringsplattformen går vi lenger. I Granavolden-plattformen sier vi at vi vil at de ikke-kvotepliktige utslippene skal reduseres med minst 45 pst. Målet er at hele kuttet skal skje i Norge, og det er det vi planlegger for. Regjeringen vil komme med en plan for hvordan vi skal oppfylle Norges klimaforpliktelser når avtalen med EU om felles oppfyllelse nå er på plass. Avtalen trer i kraft når Alltinget på Island har godkjent avtalen, og vi er godt i gang med utredningen om Klimakur 2030, som skal lage det faglige grunnlaget for planen, en plan der det må legges fram en realistisk og ambisiøs klimaplan for Stortinget. En ny kommisjon i EU er ventet å tiltre 1. desember 2019. Det ser ut til at den nye kommisjonen vil få en sterk klima- og miljøprofil. Det kommer på bakgrunn av et valg til Europaparlamentet der både de liberale og grønne partiene styrket seg kraftig, noe som naturligvis gleder meg som en liberal og grønn statsråd, men først og fremst vil det glede framtidige generasjoner i form av lavere klimagassutslipp og et mer livskraftig økosystem. Påtroppende kommisjonspresident, Ursula von der Leyen, har varslet et grønt skifte, en «European Green Deal», som skal legges fram innen 100 dager og forankres hos kommisjonens første visepresident, Frans Timmermans, som også blir klimakommissær. Kommisjonen ønsker bl.a. å forsterke klimaambisjonen for 2030. En forsterkning av klimamålet til minst 50 pst. – og helst opp mot 55 pst. – har vært signalisert. Regjeringen arbeider for at EU skal øke sitt klimamål for 2030 fra 40 pst. til 55 pst. kutt i 2030 sammenlignet med 1990. Som tidligere også omtalt – nå er det vel to uker siden – sendte statsminister Erna Solberg et brev til påtroppende president der statsministeren oppfordret EU til å forsterke klimamålet til 55 pst. kutt i 2030. Dette har også vært mitt budskap i alle klimamøter jeg har deltatt i på EU-nivå det siste året. I brevet påpekte statsministeren også at Norge ønsker å samarbeide med EU om et forsterket klimamål, og at vi er klare for å øke våre ambisjoner i tråd med EUs økte ambisjoner. Når en stor aktør som EU øker sine ambisjoner, vil det være positivt både for verden, Europa og Norge, og dette arbeidet opp mot EU for at vi i fellesskap skal øke ambisjonene, er nok av det viktigste vi kan gjøre også det nærmeste året. Regjeringen har vært klar på at vi skal melde inn et forsterket mål under Parisavtalen. I en situasjon hvor EU ikke skulle øke sitt mål, vil regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag til et forsterket mål under Parisavtalen. Det er fortsatt krefter, også i denne salen, som er tydelig skeptisk både til EØS-samarbeid og EU. Men selv de fremste motstanderne av overnasjonalt samarbeid bør se at EU er den drivende kraften i klimapolitikken både i Europa og i verden for øvrig, og jeg er glad for at Norge nå har tatt ytterligere steg inn i et forpliktende klimapolitisk samarbeid på europeisk nivå.