Aud Inger Aure (Kristelig Folkeparti), 1999-01-12:
Jeg vil først fremheve bakgrunnen for lovrevisjonen. Utvalgsutredningen om kildevern og offentlighet i rettspleien ble gitt med til dels omfattende dissenser. Høringsinstansene har likevel som hovedtendens vært positive til et visst utvidet kildevern og til fremheving av offentlighetsprinsippet i rettergangen. Sentralt i begrunnelsen for kildevernet er å legge til rette for at massemedia kan fange opp opplysninger som kan gi grunnlag for debatt og slik styrke pressens mulighet til å fungere som en reell motvekt mot kritikkverdige forhold i samfunnet. Reglene om offentlighet i rettspleien skal bidra til kunnskap om rettsvesenet og øke muligheten for kontroll og kritikk, og dermed styrke tilliten til og kvaliteten ved rettspleien. Mothensyn mot kildevern og offentlighet kan i enkelte tilfeller være bl.a. personvern, rikets sikkerhet, en effektiv og forsvarlig prosess og sakens korrekte opplysning. Siktemålet er at lovrevisjonen skal medføre en tidsmessig og balansert avveining av disse kryssende hensyn. Jeg vil rette søkelyset mot enkelte av de endringene som foreslås for å ivareta de nevnte formålene på best mulig måte. Mediefolk som vitner for retten, har i dag som hovedregel rett til å nekte å svare på spørsmål om identiteten til en kilde for opplysninger. Lovforslaget tar sikte på å styrke kildevernet ved å innsnevre adgangen til unntaksvis å pålegge vitneplikt. Regjeringen går inn for et meget sterkt kildevern for den rent samfunnsrelaterte journalistikk. Særlig gjelder dette der det er avdekket forhold som det er av samfunnsmessig betydning å få fram. Kildevernet må da være nær absolutt. I alle tilfeller må det kreves at kildens identitet er av vesentlig betydning for sakens oppklaring for at vitneplikt skal kunne pålegges. Videre må det kreves at retten etter en samlet vurdering finner at identiteten bør oppgis og at vektige samfunnsinteresser tilsier dette. Jeg har merket meg at komiteen i sin innstilling er enig i forslaget om å fjerne dagens regel om at «forklaring kan kreves gitt når artikkelen eller meldingen inneholder opplysninger som må antas å være gitt ved straffbart brudd på taushetsplikt», og at komiteen framhever at endringen vil føre til et bedre kildevern i saker der taushetsplikten kan være brutt. Komiteen framhever imidlertid at det ved grove brudd på taushetsplikten som griper inn i retten til respekt for privatlivet, kan være aktuelt å gjøre unntak. Flertallet i komiteen uttaler samtidig at det også ved brudd på taushetsplikten skal en del til for at kildevernet ikke skal få gjennomslag. Det avgjørende blir om det etter en konkret vurdering foreligger «vektige samfunnsinteresser» for å gjøre unntak fra kildevernet. Eventuelle taushetspliktsbrudd vil da gå inn som et viktig moment ved vurderingen av om vitneplikt skal pålegges. Jeg tror komiteens uttalelser her vil gi domstolene gode retningslinjer for framtiden. Det stilles i dag strenge krev for at påtalemyndigheten skal kunne beslutte ransaking av redaksjonslokaler. Regjeringen foreslo at dette ikke bare skulle gjelde for «redaksjonslokale», men for «redaksjonslokale eller tilsvarende». Videre foreslo Regjeringen strengere krav til den formelle framgangsmåten ved slike avgjørelser. Begrunnelsen for forslagene er at slik ransaking av redaksjonslokaler har viktige sider til vernet om en fri presse og til kildevernet. Jeg er glad for at komiteens flertall er enig i disse forslagene om strengere krav til den formelle framgangsmåten ved beslutning om ransaking av redaksjonslokaler. De forslagene i proposisjonen som gjelder reglene om offentlighet i rettergangen, tar sikte på å markere prinsippet om at rettsforhandlingene er offentlige, selv om det for spesielle sakstyper bør gjelde særregler. Reglene bør derfor ta utgangspunkt i offentlighet, dvs. åpne dører og referatadgang. Innskrenkninger i prinsippet bør i tilfelle besluttes særskilt av retten i det enkelte tilfellet. Regjeringen foreslår et noe styrket vern for den straffeforfulgte mot ufrivillig fotografering og filming utenfor rettsmøtene. Regjeringen foreslår videre at også vitner og fornærmede i visse situasjoner gis et vern mot ufrivillig fotografering og filming. Særlig for fornærmede i volds- og sedelighetssaker mener jeg at et slikt vern er ønskelig. Forslaget fremmes bl.a. på bakgrunn av stortingsrepresentant Olav Akselsens forslag i Dokument nr. 8:75 for 1994-95. Avslutningsvis har jeg merket meg at komiteens flertall, medlemmene fra Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, ber departementet fremme forslag for Stortinget om de nødvendige lovendringer, slik at intensjonen i forslaget om forbud mot å offentliggjøre navn på mistenkte, siktede eller tiltalte i straffesaker også blir ivaretatt. Disse spørsmålene vil jeg komme tilbake til.