trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Dette informasjonsmateriellet om samliv er laga av Helsetilsynet til bruk bl.a. på helsestasjonar for ungdom. Hovudsiktemålet har såleis ikkje vore å lage eit materiell til bruk i skulen. Det har likevel vorte gjeve tilbod til skulane om å nytte det i undervisninga. Dette gjorde det naturleg med ei fagleg vurdering frå Kyrkje-, undervisnings- og forskingsdepartementet si side, særleg sidan ein statleg etat har produsert materiellet. Min fyrste reaksjon var difor at her måtte ein få ei uavhengig fagleg og pedagogisk vurdering. Avdelinga i departementet har bede Høgskulen i Agder, som har eit breitt fagmiljø, om å gjere ei slik vurdering. No ligg det føre ei god og grundig vurdering frå Høgskulen i Agder. Denne vurderinga peiker på at materiellet har mange positive sider, bl.a. at ein presenterer temaet med humor og glede og på ein ungdommeleg måte. Men det vert også trekt fram svake sider ved opplegget som undervisningsmateriell i skulen. Eg har merka meg vurderinga og har ut frå denne bestemt fylgjande: Eg fylgjer den samstemte vurderinga frå Høgskulen i Agder om å heve aldersgrensa for undervisningsvideoen til 15 – 16 år – dvs. det som før var 9. klasse, no 10. klasse. Departementet ser at det er behov for relevant undervisningsmateriell om samliv for dei lågare klassetrinna, og vi fylgjer dette opp i den nye handlingsplanen for uynskt svangerskap og abort. Det vil verte laga materiell innanfor området samliv og seksualitet for å oppdatere undervisningspersonalet. Det må også utarbeidast ei pedagogisk rettleiing til videoen, slik at det vert enklare for skulen å nytte filmen i undervisning. Dette bør verte ei rettleiing for både lærarar og elevar. I rapporten frå Høgskulen i Agder vert det føresett at det vert laga ei rettleiing før materiellet vert teke i bruk i skulen, slik det òg var planlagt av Statens helsetilsyn. Høgskulen i Agder peiker på at CD-spelet har fleire svake sider, både når det gjeld innhaldet generelt og innhaldsnivået i høve til alder. Departementet ser ikkje på spelet som eigna til undervisningsopplegg i skulen. Det kan derimot vere betre eigna for små grupper i tilknyting til arbeidet ved helsestasjonar, slik det òg vert slått fast i rapporten frå Høgskulen i Agder.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Det er eit breitt syn som skal gjelde. Og når det gjeld undervisningsopplegg som er laga, er det heilt relevant å få det vurdert i forhold til alder og i forhold til føremålstenleik i undervisning i skulen kontra i mindre grupper. Dersom ein ynskjer det brukt i konfirmantundervisninga, har ein fullt høve til å kjøpe dette spelet frå Helsetilsynet. Vi har fått ein gjennomgang i forhold til alder og ein del anna. Det er fagavdelinga hos oss som har hatt kontakt med høgskulen når det gjeld den rapporten som er laga. Den er grundig, den er brei, og det er tilrådingane der – som er einstemmige – som vi i stor grad fylgjer opp. Når ein går inn og ser på opplegget og les det i høve til den rapporten som er laga, trur eg at det at det kjem i det som før var 9. klasse, som no er 10. klasse, vil vere ei god løysing på denne saka, og eg føler meg heilt trygg for at her vil(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Statsråden har ikkje brukt sitt personleg syn i forhold til dette. Statsråden har bedt eit av dei tunge pedagogiske miljøa her i landet om å gå gjennom det, og har fått ein rapport. Det er den rapporten eg som statsråd bruker i forhold til korleis eg tilrår dette brukt – om eg vurderer det eigna til bruk i skulen. Det er heilt rett det representanten Konglevoll seier, at ein treng tidleg undervisning. Derfor har vi òg sagt at vi vil lage meir materiell som passar til læreplanen på dei lågare nivåa. Men det vi òg seier når det gjeld denne videoen, er at vi er einige i den vurderinga som ligg til grunn for ei einstemmig tilråding frå høgskulen, at den passar best i den høgste klassen i ungdomsskulen. Vi har eit heilskapleg pedagogisk syn på dette, og eg viser trygt til det materiellet som ligg føre.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Det er rett det representanten Knudsen seier, at Stortinget har bede oss arbeide for Femte rammeprogram, og vi har varsla i St. prp. nr. 1 korleis vi gjer det. Dei endelege vedtaka i EU i forhold til dette vil etter dei siste meldingane eg har fått, venteleg verte fatta den 10. eller 11. desember. Det er opplagt at EØS-avtalen gjev oss rett til full deltaking, men den gjev oss ikkje utan vidare full rett til å delta i alle førebuande prosessar i interne organ i EU. Men eg kan då roe statsråd Knudsen – orsak, representanten Knudsen!(Munterhet i salen) Eg veit ikkje korleis eg skal tolke at folk lo! Då held eg fram – eg seier meg lei for feilsnakkinga: – Seinast på fredag var eg på eit møte mellom EU-ministeren for utdanning og EØS-ministrane der dette var eit tema. Og det er heilt opplagt at vi har ingen grunn til å tru at vi ikkje vil få full moglegheit til å delta i Femte rammeprogram, og at dei òg vil ta imot dei signala som vi har i forhold til det, utan at EØS-avtalen gjev oss fulle rettar til å delta i alt indre arbeid i EU. (Munterhet i salen)
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Frå Spania si side dreier dette seg heilt klart om å prøve å presse Noreg til noko dei ikkje er avtaleforplikta til i forhold til overføring av midlar gjennom EØS-avtalen, som tek slutt i år. Den vil eg ikkje kome nærare inn på. Når det gjeld deltaking i førebuing av program og andre ting, vil jo det heile tida vere opp til EU sine eigne organ. Vi kan ikkje vise til ein rett vi ikkje har. Det vil jo vere litt varierande innanfor dei forskjellige saksområda. Men som eg sa, hadde eg innanfor dette området kontakt med dei statsrådane dette gjeld, så seint som fredag, og eg skulle tru at det er rimeleg aktivt til at vi på forskingsområdet sørgjer for at vi lèt vår røyst høyre, og eg har òg inntrykk av at den vert høyrd.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Fyrst vil eg presisere at eg no svarer generelt og ikkje i forhold til oppslaget som representanten Evje refererte til. Det kjenner eg ikkje. Statsrådens og Regjeringas syn er at det er best for alle barn å få undervisning i skule. Vi synest at vi har ein god offentleg skule, og vi arbeider for å gjere den betre. For å vareta foreldreretten er det òg høve til å etablere og drive private skular, som gjev ei god utfordring for den offentlege skulen, og som etter mitt syn er eit godt supplement til den offentlege skulen. Når det gjeld heimeundervisning, har denne regjeringa fremma eit lovforslag, som Stortinget har vedtatt, om at foreldreretten òg her skal gjelde. Foreldre skal ha rett til å ha heimeundervisning, men då med eit tilsyn som gjer at ein veit at barna får den undervisninga som det er behov for. I forhold til det har vi anbefalt at læremidlar o.l. vert stilte til disposisjon frå kommunen, men det vil vere heilt galt å gå inn med finansiering av heimeundervisning på linje med offentlege skular eller privatskular. Regjeringa har det syn er at det er bra for barn å gå på skulen, og vi arbeider for at skulen skal verte best mogleg. Vi held sjølvsagt likevel ved lag retten for foreldre til å velje annleis, men vi sikrar oss retten til å ha ein skikkeleg kontroll av det.
Jon Lilletun (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
No er det ikkje økonomien som er utgangspunktet her. Det som er utgangspunktet, er foreldras rett til sjølve å ha den heile og fulle opplæringa av barna sine. Og Regjeringa og stortingsfleirtalet – alle parti, så vidt eg hugsar, utanom Framstegspartiet – meinte, og det er den ordninga som vart vedteken i lova, at ein skal ha ein prinsipiell rett til å velje, og at ein skal kunne få læremidlar som i vanleg skule, men at når det gjeld finansiering pr. elev, gjeld det offentleg skule eller privatskular. Det er det som er Regjeringas standpunkt. Vi meiner altså at det er best for barn at dei får opplæring i skulen, men vi respekterer foreldre som vel annleis. Dei skal få hjelp til læremidlar, men ikkje finansiering av undervisninga utover det. Det er òg stortingsfleirtalet sitt syn.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-10-28:
Det er vanskelig ikke å oppfatte statsråden som at han forsøker å bagatellisere et meget alvorlig problem. Når han sier at dette er unntaket og ikke regelen, minner det meg om fengselsdirektøren som i en situasjon med svært mange rømninger sa at man ikke måtte glemme at flesteparten av fangene tross alt satt inne! Hvis statsråden er fornøyd med den typen utsagn, kan man selvfølgelig komme ganske langt. Poenget er altså at det hardner til, det sier også de lokale avisene på små steder. Dette er et problem som man må ta på alvor, og noe av det man nå må diskutere, er om skolen skal få tilbake sin rett til å gripe hardere inn mot umulige elever. Vold mot elever og vold mot lærere kan vi ikke akseptere. Vil departementet nå vurdere å ta opp igjen Høyres forslag om å gi kommunene anledning til å fastsette reglement som igjen gir rektor anledning til å vise ut de elevene som ikke oppfører seg slik som man må forlange som et absolutt minimum for å kunne drive undervisning i norsk skole?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-10-28:
Jeg vil gjerne få lov til å stille følgende spørsmål til finansministeren: «Høy rente, valutauro, mindre innenlands aktivitet, mer papirarbeid og lengre saksbehandlingstid etter de nye bestemmelsene i plan- og bygningsloven skaper usikkerhet og manglende inntjening i trelastbransjen. Usikkerheten om virkningen av konjunkturavgiften virker i samme retning. På hvilken måte vil statsråden gjenopprette tilliten i bransjen, slik at en av våre viktigste eksportnæringer kan føle at de arbeider under forutsigbare rammebetingelser?»
Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-10-28:
Vi har to store, nærmest evigvarende, ressurser å øse av i Norge, nemlig fisken i havet og trærne som vokser i skogen. Det viser seg alltid at når det gjelder fisk og fiskerinæring, er interessen i Stortinget meget stor, men når det gjelder skogbruksnæringen, er det påfallende mindre interesse. Det ser vi f.eks. rent antallsmessig i dagens spørretime også. Statsråden gir et vagt svar på de ønskene som nå ligger fra hele skogbruksnæringen, inklusive trelastbransjen, om å få tilliten tilbake, slik at de kan vite hvilke forhold de arbeider under på lengre sikt. Konjunkturavgiften berører i hvert fall indirekte også trelastbransjen. Det samme gjør den lave nasjonale etterspørselen, som særlig blir berørt av en frykt for at det kommer en ny konjunkturavgift. Jeg vil be statsråden vurdere en gang til: Kan han ikke nå sende ut et signal til en trengt bransje om at konjunkturavgiften i hvert fall vil bli vurdert lagt til side?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-10-28:
Statsråden snakker nesten som om han ikke er klar over at tiden fra en konjunkturavgift igangsettes og til den får virkninger i så langsiktige næringer som trelastbransjen og byggebransjen, i hvert fall er et år, sannsynligvis lenger. Så hvis man skal vurdere situasjonen løpende, slik at katastrofen eller nedgangen har funnet sted før statsråden er villig til å vurdere om man skal gjøre noe med konjunkturavgiften, ja da er det for sent. Da er katastrofen allerede skjedd. Derfor vil jeg nok en gang sterkt oppfordre Regjeringen til å gi et signal om at den vil se bort fra konjunkturavgiften for å stimulere innenlandsk etterspørsel. Så bare kort til spørsmålet om et stramt budsjett. Det er jo nok en gang en av de usikkerhetene som skapes fordi Regjeringen ikke er villig til å signalisere hvilken side den vil velge i den økonomiske politikken. Jeg kan forsikre statsråden om at hvis Regjeringen nå har bestemt seg for å samarbeide med Høyre, vil det ikke bli noe problem med et stramt statsbudsjett.
Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-10-28:
I mitt spørsmål skal det i hvert fall ikke ligge den underliggende og grunnleggende mistillit til Regjeringen som lå i det forrige spørsmålet, så jeg vil i all enkelhet få lov å stille følgende spørsmål til justisministeren: «Justisdepartementet har avslått en klage fra Triangel Consult AS vedrørende omgjøring av vedtak om underkjenning av skrapelodd. I denne saken bør det stilles spørsmål ved forvaltningens vilje til å foreta en reell klagebehandling og ikke bare videreføre et vedtak på lavere forvaltningsnivå. Sivilombudsmannens flengende kritikk av saksbehandlingen blir ignorert. Kan statsråden forsvare en slik saksbehandling i sitt departement?»
Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-10-28:
Jeg vil ikke legge skjul på at svaret var en skuffelse. Det er mitt bestemte inntrykk at mesteparten av norsk forvaltning synes å legge stor vekt på Sivilombudsmannens uttalelser. Kritikken fra Sivilombudsmannen er så bastant at jeg synes det blir for enkelt å avvise den med at Sivilombudsmannen i et senere brev nærmest har bemerket at han har registrert at departementet har vurdert saken på nytt. Slik som jeg ser det, er det ikke mulig å påstå at det er foretatt en reell ny saksbehandling i denne saken. Det som er det alvorlige her, er at Triangel Consult ikke er et hvilket som helst firma. Det er eid av KFUM og KFUK, som står for et viktig frivillig arbeid i Norge, og som gjennom en rigorøs tolkning av bestemmelsene er blitt fratatt en vesentlig del av sin inntekt. Jeg vil tillate meg å spørre statsråden en gang til: Er statsråden villig til å se på saksbehandlingen en gang til og med nye øyne?
Bjørn Hernæs (Høyre), 1998-10-28:
Jeg vil meget bestemt avvise at Sivilombudsmannen har sagt seg fornøyd med saksbehandlingen i departementet. Han har tvert imot rettet det jeg vil fastholde ikke kan oppfattes som annet enn en «flengende kritikk». Det finnes ikke andre dekkende ord for det. Det vil enhver se som leser Sivilombudsmannens brev. Jeg går ut fra at statsråden og jeg er enige om at det arbeidet som gjøres av f.eks. KFUM og KFUK er verdifullt, og at det ikke må legges hindringer i veien for de muligheter de har til å få inn penger. Når man da får en slik saksbehandling i departementet som den man har sett her, som i realiteten gjør dette nesten umulig, blir det eneste som står tilbake for en relativt ressurssvak organisasjon – relativt i forhold til staten – å gå til rettssak. Dette er tragisk. Og jeg håper ikke at det relativt arrogante svar som en av statsrådens kollegaer gav før i dag, at det står enhver fritt å gå til rettssak mot staten, er grunnlaget for denne avvisende holdningen. Det må jo være slik at man i forvaltningen forsøker å være imøtekommende overfor organisasjoner som utfører samfunnsgagnlig arbeid. Det er etter min mening ikke tilfellet i denne saken.
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg vil få stille et spørsmål til kirke-, undervisnings- og forskningsministeren. Statsråd Lilletun har sammen med helseministeren stoppet undervisningsprogrammet om samliv og seksualitet. Det er Helsetilsynet, Regjeringens eget fagorgan, som har hatt det faglige ansvaret for dette programmet. Mange ulike faggrupper med høy kompetanse har medvirket under utarbeidelsen av det, også pedagoger. Det er underlig at statsråden griper inn og foretar en politisk vurdering av dette undervisningsmateriellet og ber om en ny faglig vurdering fra Høgskolen i Agder. Hva er det med dette undervisningsmateriellet som virker støtende på statsråden(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Anneliese Dørum (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
En gruppe under Kirkerådet har sett dataspillet og vurdert det positivt, til bruk i konfirmantundervisningen. Norsk læremiddelsentral, som har vurdert dataspillet og anbefalt det for distribusjon i Norden, er også et av våre fagorgan, slik at den faglige vurderingen burde være solid. Det er skremmende å høre at man vil heve aldersgrensen. Da er det jo for sent! Man må ta utgangspunkt i ungdommens egen situasjon. Er det den enkelte statsråds livssyn som til enhver tid skal gjelde for seksualundervisningen? Jeg er kjent med statsrådens grunnsyn, og har også hørt familieminister Valgerd Svarstad Haugland si at ekteskapet er en gudvillet ordning til beste for barn og voksne. Er det et slikt snevert syn, som ikke alle deler, som skal være utgangspunktet for informasjon til unge mennesker, eller skal det være de helsefaglige og etiske vurderinger som skal gjelde?
Synnøve Konglevoll (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Norsk og internasjonal forskning viser at god seksualkunnskap er nødvendig for å utvikle en trygg seksuell identitet. Det utsetter debuten, det forebygger uønskede svangerskap og abort blant unge, det reduserer forekomsten av seksuelt overførbare sykdommer, og det er viktig for å forebygge seksuelle overgrep. Forskning viser også at denne typen kunnskap må formidles i tidlig alder, dvs. i god tid før man blir seksuelt aktiv. Jeg syns det er naivt å tro at man kan skåne ungdom for kunnskap om seksualitet ved å utsette undervisninga i skolen til de er 16 år. Faktisk har 1/3 debutert før den tid. Videoen og dataspillet har tatt utgangspunkt i de spørsmålene som ungdom fra 13 år og oppover har stilt i den såkalte SUSS-telefonen, en grønn linje der ungdom kan spørre om sex og samliv. Materiellet er også utprøvd og utviklet i samarbeid med ungdom. På hvilket grunnlag har statsråden valgt å trekke i tvil ikke bare den faglige kompetansen til Helsetilsynet, men også erfaringene blant ungdom som dette materiellet er rettet inn mot?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1998-10-28:
Jeg har et spørsmål til statsråd Fjellanger. Regjeringen ved statsråd Fjellanger har oppnevnt et utvalg som skal utrede et system med kvoter for utslipp av klimagasser. En eventuell klimaavtale med kvotehandel ville kunne få alvorlige økonomiske konsekvenser for norsk industri og næringsliv, og derfor reagerer vi i Fremskrittspartiet kraftig på at verken NHO eller Prosessindustriens Landsforening er representert i dette utvalget. Og da er mitt spørsmål til statsråden: Hvorfor er ikke organisasjonene for arbeidsgivere og arbeidstakere med i dette utvalget, slik at man forsikrer seg om at hensynet til norske bedrifter og tusenvis av arbeidsplasser blir ivaretatt på en best mulig måte?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1998-10-28:
Jeg takker statsråden for svaret. Når man oppnevner et utvalg med fagpersoner, vil jeg jo minne statsråden om at det både innenfor NHO og Prosessindustriens Landsforening er betydelig faglig ekspertise når det gjelder spørsmålet om kvotehandel. Og jeg vil bare spørre statsråden til slutt: Er det ikke noen mulighet for at NHO og Prosessindustriens Landsforening kan komme med i dette utvalget, slik at de er med i prosessen helt fra starten av?
Øyvind Korsberg (Fremskrittspartiet), 1998-10-28:
I klimaspørsmålet er det flere og flere forskere både internasjonalt og nasjonalt som er svært kritiske til FNs klimapanel og den påståtte CO2-problematikken. Jeg kan vise til professor Øystein Nordeng, Svein S. Andersen, Per Anker-Nilssen, Bjørn Lomberg og også Universitetet i Oslo, som er kritisk til CO2-problematikken. Mitt spørsmål til statsråden er da: Bør vi ikke i første omgang være varsomme med å sette i gang svært kostbare og usikre tiltak med en såpass lang tidshorisont før vi vet vesentlig mer om klimaspørsmålet?
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Regjeringen har både etter eget forslag i klimameldingen, i oppfølging av Kyoto-avtalen og etter Stortingets anbefaling utnevnt et kvoteutvalg. Det har vi utnevnt i tråd med det Stortinget bad om, nemlig et utvalg med fagpersoner. Vi har ikke oppfattet at det er riktig at dette utvalget skal være et utvalg bestående av representanter fra ulike miljøer, og derfor er verken representanter fra arbeidsgiversiden, arbeidstakersiden eller miljøbevegelsen oppnevnt i kraft av slik representasjon. Likevel er det slik at vi syntes det var viktig å ha med fagpersoner fra disse miljøene. Derfor er bl.a. miljødirektøren i Statoil oppnevnt i dette utvalget som fagperson. I tillegg til selve dette utvalget som består av fagpersoner, ønsker vi en nær og god dialog både med næringslivet, miljøorganisasjonene og andre som er interessert i disse spørsmålene. Derfor har Regjeringen sagt helt klart ifra at vi parallelt med dette kommer til å oppnevne en referansegruppe hvor alle disse interessene blir representert, nettopp for å sikre at interessene blir hørt, og for å sikre en god dialog med dem.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Jeg er ikke det minste i tvil om at det både i NHO, i PIL, i LO, i miljøbevegelsen og i Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon finnes fagpersoner som kunne bidra i dette arbeidet. Men vi har sett det viktig å oppnevne et utvalg som ikke er for stort, og heller ha en referansegruppe som kan jobbe ved siden av dette, slik at alle disse interessene og fagpersonene blir hørt og blir representert, og at deres erfaringer kommer utvalget til nytte. Vi anser oppnevningen av utvalget som sluttført. Jeg har fått en henvendelse fra NHO om å supplere utvalget, og den vil jeg selvsagt vurdere. Men jeg ser det som ganske komplisert å ta inn representanter fra den siden uten også å supplere utvalget med andre.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Det er ingen tvil om at det som blir det viktigste i Buenos Aires, er å bringe prosessen videre. Det betyr først og fremst å få på plass et regelverk for de fleksible mekanismene som sikrer at disse ikke blir smutthull. Så har jeg og representanten Solheim noe ulikt syn på hvordan vi sikrer det. Jeg har skjønt det sånn at representanten Solheim mener at det bare kan gjøres ved å sette et tak i form av et tall. Jeg mener at det i minst like stor grad kan gjøres ved å sikre at de nasjonale rapportene blir bedre, ved å jobbe for at de ikke skal forenkles, sånn som en rekke land vil, ved å jobbe for at man også i de nasjonale rapportene må beskrive hva man gjør på hjemmebane, og ikke minst ved å knytte dette opp til det som står i protokollen om at land må ha demonstrert framgang i forhold til å nå forpliktelsene sine innen 2005. Jeg mener at dette sammen med full åpenhet om hvem som deltar, både i felles gjennomføring, i den grønne utviklingsmekanismen og i kvotehandel, vil være de viktigste bidragene til å hindre smutthull. I tillegg synes jeg det er viktig å understreke at når man kjøper og selger kvoter, bør det ikke bare være selger som er ansvarlig hvis det viser seg at man har solgt kvoter som man i og for seg ikke hadde rett til å selge, men også kjøper bør ha et ansvar. Jeg opplever at disse tiltakene er de mest effektive for å tette smutthull.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Jeg tror ikke vi er enige om det som er målsettingen med møtet i Buenos Aires, nemlig å bringe prosessen videre. Jeg stiller meg undrende til at man kan mene at den eneste måten å sikre seg mot smutthull på, er å sette tak. Det er ennå ingen som har kommet med gode svar på hvordan man skal regne ut et slikt tak, og det er heller ingen som har kommet med klare formuleringer om hvorvidt det skal være et samlet tak eller et enkelt tak for hver enkelt mekanisme, som ville medføre et meget byråkratisk og komplisert system uten at taket i seg selv sikrer oss mot at det faktisk handles med f.eks. «hot air». Det er langt viktigere å sørge for å få på plass mekanismer som f.eks. nasjonale rapporter, full åpenhet i prosessen, full åpenhet om hvem som kjøper og selger, og det er ikke tvil om at det må være det viktigste bidraget i forhold til at det her ikke handles med noe det ikke bør handles med. Det står faktisk i protokollen at dette skal være et supplement, og jeg tar protokollen på alvor. Det betyr at vi er nødt til å gjennomføre tiltak her hjemme, og det må også demonstreres i forhold til protokollen innen 2005. Så vi ønsker ikke å gå inn for et tak.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
La meg først få si at departementet har invitert Stortinget til å stille med fem representanter, og at det er Stortinget selv som bestemmer hvem de skal være. Vi er vel også, så vidt jeg vet, blant de land som har med oss flest parlamentarikere, og det syns jeg er viktig og nyttig. Vi har gode erfaringer med det fra møtet i Kyoto i fjor. Jeg tror ikke det vil komme spesielt overraskende på representanten Langeland, når jeg allerede har sagt at jeg er imot å sette et tak, at jeg ikke ser den store fornuften i å sette det taket til 85 pst. Jeg tror ikke det er på den måten man faktisk får kontroll med at det handles med reelle utslipp, man må ha gode kontrollordninger når det gjelder selve tiltakene, og begrep om hvem som kjøper og selger kvoter. Det er den eneste måten for å sikre at det her er reelle kutt vi snakker om.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Jeg har lyst til å understreke at FNs klimapanel er meget bredt sammensatt av våre fremste klimaforskere globalt. De har uttrykt bekymring for at vi er i ferd med å få klimaendringer som resultat av menneskeskapt påvirkning. Vi har ikke råd til å ta sjansen på at de tar feil. Hvis det viser seg at vi får en klimaendring, vil konsekvensene bli svært store. Det er mange som tror at vi som er fra Nord-Norge, da vil bli velsignet med varmere vær, men det er dessverre ikke sånn. Konsekvensene kan bl.a. være at Golfstrømmen ikke lenger går der den nå går. Spesielt ille vil konsekvensene av klimaendringer kunne være for den fattige delen av verden. Vi vet at det er fare for at det kan føre til flere stormer og mer flom. Vi har kort og godt ikke råd til å la være å ta disse utfordringene på alvor. Jeg er ikke i tvil om at i et langt perspektiv vil det også bli langt dyrere i penger.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Bestanden av oter har hatt en sterk tilbakegang i størrelse og utbredelse i dette århundre, ikke bare i Norge, men i hele Europa. Til tross for bestandsvekst i enkelte områder i det siste tiåret, er arten sårbar i global sammenheng. Ved en gjennomgang av truede pattedyr i Norge i 1996 har Direktoratet for naturforvaltning klassifisert oteren som «hensynskrevende og fåtallig». Arten er omfattet av Bern-konvensjonen og er oppført i konvensjonens vedlegg 2, som viser totalfredede dyrearter. Det er riktig at oterbestanden i en del vassdrag i Troms og Nordland tar en betydelig mengde voksen laks i løpet av gyteperioden. Dette har blitt fastslått gjennom undersøkelser som er foretatt av Direktoratet for naturforvaltning de siste par årene. Effekten av oterens beskatning på den enkelte laksebestand synes imidlertid å være beskjeden. Direktoratet for naturforvaltning anser at oteren utgjør en mindre trussel mot laksebestandene enn miljøforstyrrelser som f.eks. redusert vannkvalitet. Når det gjelder skader i oppdrettsanlegg forårsaket av oter, er dette en kjent problemstilling. Forholdet til bestander av vilt – herunder oter – skal derfor vurderes når oppdrettskonsesjoner gis. Driften av oppdrettsanleggene skal også skje slik at konflikter i størst mulig grad unngås. Likevel utsteder miljøvernmyndighetene i en del tilfeller fellingstillatelse på oter, og det er i inneværende år blitt gitt fellingstillatelser i Nordland og Troms. En mer ordinær form for jakt på oter vil være et lite målrettet og således galt virkemiddel i forhold til de lokale skadeeffekter som er nevnt. Jeg vil holde fast ved praksisen med at det gis lokale fellingstillatelser, men jeg ser ikke noe grunnlag for å innføre regulær kvotejakt på oter i dagens situasjon. Jeg forstår likevel at oteren føles som et problem enkelte steder. Derfor vil jeg holde denne saken under oppsyn med sikte på å vurdere ytterligere tiltak dersom utviklingen tilsier dette.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Representanten Nymo og jeg er helt enige om at det er en viktig oppgave å bevare og styrke villaksstammene. Derfor ser jeg også fram til den rapporten som vil bli lagt fram av det såkalte lakseutvalget rundt nyttår, hvor veldig mange ulike interesser har sittet sammen nettopp for å diskutere hvordan vi i framtiden kan få løst denne oppgaven. Jeg har store forventninger til at de kommer med forslag som vil være nyttige for oss. Samtidig erkjenner jeg at det er et klart problem med oter i enkelte vassdrag. Derfor er det gitt fellingstillatelse både i Nordland og Troms for inneværende år. Denne praksisen er jeg som sagt innstilt på å opprettholde. I tillegg vil jeg selvsagt følge opp det jeg sa på slutten av mitt forrige svar, nemlig at vi vil vurdere utviklingen nøye framover.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Jeg har tidligere i år redegjort for forvaltningen av ulv i forbindelse med en interpellasjon om rovviltforvaltningen. Forvaltningen av ulv bygger på Stortingets behandling av rovviltmeldingen i 1997. I meldingen heter det at ulven skal ha et strengt vern inntil det er etablert minst åtte - ti familiegrupper i Sør-Skandinavia, derav noen i Norge. Først når dette bestandsnivået er nådd, kan ulven forvaltes mer på linje med andre rovdyr. Ulveforvaltningen har i år blitt drøftet inngående med svenske myndigheter. Ett siktemål har vært å utvikle felles prinsipper for iverksetting av nye forvaltningstiltak i forhold til bestandsutviklingen. Direktoratet for naturforvaltning og Statens naturvårdsverk i Sverige har nylig utarbeidet et prinsippdokument om forvaltningen av den skandinaviske ulvebestanden. Her heter det bl.a. at skadefellingstillatelse på enkeltindivider av ulv som gjør alvorlige og gjentatte skader på bufe eller tamrein, kan gis på nåværende bestandsnivå. Med en økende ulvebestand kan det etter hvert bli aktuelt å regulere bestanden gjennom såkalt lisensjakt innenfor visse områder. Av prinsippdokumentet framgår det at det er opp til myndighetene i hvert av landene å avgjøre hvor stor bestanden skal være før slik lisensjakt tillates. Det er også enighet om at tillatelse til skadefelling eller lisensjakt ikke kan gis uten at forebyggende tiltak er vurdert og funnet mindre egnet til å redusere skader og konflikter. Prinsippdokumentet er i tråd med de forvaltningsprinsipper som ligger i rovviltmeldingen. Nærmere detaljer omkring den framtidige forvaltningen må vi se på når prinsippdokumentet blir oversendt departementet. Norske og svenske myndigheter er også enige om at det trengs mer kunnskap om ulven og at samarbeidet på dette feltet skal videreutvikles. Jeg legger stor vekt på pålitelige bestandsopplysninger som grunnlag for forvaltningen av ulv i årene framover. I denne forbindelse viser jeg til at Regjeringen i forslaget til statsbudsjett for 1999 har foreslått betydelige midler avsatt til bestandsregistrering av rovvilt.
Guro Fjellanger (Venstre), 1998-10-28:
Jeg oppfatter det samarbeidet som nå har vært mellom Norge og Sverige, nettopp som et skritt i retning av å få brakt på det rene hvorvidt det er ulike bestemmelser når det gjelder forvaltning av rovvilt. Og jeg opplever det slik at de prinsippene som er foreslått lagt til grunn i det felles dokumentet fra Direktoratet for naturforvaltning og deres svenske motpart er helt i tråd med de prinsippene som også er nedfelt i rovviltmeldingen. Dette synes jeg er et veldig viktig og fornuftig skritt, for som representanten sa, har vi her å gjøre med streifdyr, og det er derfor viktig å ha et samarbeid. Samtidig har jeg lyst til å understreke at et slikt samarbeid aldri må basere seg på at Norge fraskriver seg også sitt ansvar for å ha bestander av de store rovdyrene i Norge.
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg vil stille et spørsmål til kirke-, utdannings- og forskningsministeren. Stortinget har tidligere i år bedt Regjeringen arbeide for Femte rammeprogram i EU, som gjelder forskning. Det spesielle ved dette programmet er at det gjelder avansert teknologi. Statsråden har også i stortingsproposisjonen om budsjettet gjort rede for at dette arbeidet pågår. Til vanlig sitter Norge med når disse programmene forberedes, både fordi vi er bidragsyter og fordi vi er interessent. Medfører det riktighet at Norge nå er utelukket og ikke sitter med og forbereder et program som vi viser initiativ overfor, fordi Spania blokkerer EØS-avtalen på grunn av et økonomisk bidrag på et annet område?
Grete Knudsen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Jeg har et tilleggsspørsmål: Betyr det da at Norge nå ikke er utelukket, slik som det er blitt gjort kjent i forskningsmiljøer, fordi Spania har et negativt forhold til EØS-avtalen på grunn av økonomiske bidrag som nå oppheves? Jeg har enda et tilleggsspørsmål: Om Norge på noen som helst måte nå er utelukket, hva vil Regjeringen aktivt gjøre? For dette dreier seg ikke bare om et rammeprogram, det dreier seg om hele EØS-avtalens muligheter videre.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Jeg skal få stille spørsmål til miljøvernministeren. For ca. et år siden hadde vi ganske friske fighter her i Stortinget rundt Kyoto-konferansen og den norske regjerings rolle som miljøbremse der. Det som stod igjen etter det, var en klar forsikring fra miljøvernministeren om at man i neste runde skulle bidra fra norsk side til å tette smutthullene som stod igjen etter Kyoto. De skal som kjent opp på konferansen i Buenos Aires om noen få dager. Det viktigste er å hindre at man skal kunne ha et system for internasjonale kvoteoppkjøp som i realiteten fraskriver industrilandene ansvar, f.eks. ved at man kjøper opp kvoter fra nedlagt russisk industri. For å sikre et slikt system må det innføres et tak på hvor mye av industrilandenes kvoter som kan tas ut utenlands. Dette er også helt avgjørende for å legge tilstrekkelig press på vestlig industri til teknologisk omstilling. Teknologisk omstilling er det avgjørende for å få løst klimaproblemet. Det kan bare skje i Vesten(presidenten klubber)(presidenten klubber) for hvor mye som kan tas ut utenlands. Spørsmålet er altså(presidenten klubber): Vil Regjeringen gå inn for et tak? (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber):
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Statsråd Lilletun var åpenbart noe i tvil om hvem som var i regjering for øyeblikket, og det kan jeg forstå når jeg hører dette svaret, for her er det jo avgjort ingen forandring i forhold til foregående regjering – snarere er ambisjonsnivået nå i ferd med å bli senket. Et spørsmål kunne være om Regjeringen vil be Thorbjørn Berntsen om unnskyldning for de sterke ordene som i lang tid ble brukt om Arbeiderpartiets miljøpolitikk. Men la nå det ligge. Viktigere er prosessen i Buenos Aires. I Voksenåsen-erklæringen står det at målsettingen for Regjeringen er at «Norge skal bringe sine utslipp av CO2 og andre klimagasser ned til 1989-nivå innen år 2005». Det gjenstår å høre hvordan man skal få de vestlige land, inkludert Norge, til å bringe sine utslipp ned på et slikt nivå uten det presset for teknologisk utvikling som ligger i et tak. Jeg vil gjenta spørsmålet i en litt annen form: Dersom EU eller andre bringer opp spørsmålet om tak i Buenos Aires, er det slik å forstå at Norge da vil hindre at et tak blir innført?
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Jeg skal få stille dette spørsmålet til utenriksministeren: «Borgerkrigen i Kongo truer med å destabilisere store deler av det afrikanske kontinentet. Namibia og Zimbabwe har sendt regulære tropper trass i at disse landene ikke har noen sikkerhetsinteresser i Kongo. De truer nå med å ytterligere forsterke sin krigføring. Hva vil Norge gjøre for å legge press på Namibia og Zimbabwe til å trekke seg ut av Kongo og finne en fredelig løsning på konflikten?»
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Jeg tar opp dette spørsmålet også fordi jeg føler personlig skyld og ansvar. Under folkemordet i Rwanda i 1994 ble ordet Rwanda overhodet ikke nevnt i Stortinget. Man er i ferd med å få en krig i Afrika som etter all sannsynlighet er mye mer blodig enn den vi har i Kosovo, og som har potensial til å destabilisere hele det afrikanske kontinentet. For en gangs skyld er jeg ikke fornøyd med det svaret utenriksministeren gav. Jeg mener det ikke er akseptabelt å likestille de forskjellige partene i denne konflikten. President Kabila bærer et stort ansvar for ikke å ha startet en nasjonal forsoning da han ble innsatt for ett år siden, men framfor alt er Zimbabwes posisjon helt særegen. Det er to grunner til det. Zimbabwe har ingen legitime sikkerhetsinteresser i Kongo, slik Uganda og Rwanda må sies å ha, og det ser nå ut til at president Mugabe er den viktigste hindring for å få til en fredelig løsning på konflikten. Jeg vil da spørre om utenriksministeren vil stille seg bak de fredsinitiativ Mandela har tatt, og legge et særlig press på Zimbabwe for å bidra til å finne en løsning.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Det er en fundamental forskjell i den utenlandske innblandingen som pågår. Det er ikke slik å forstå at man skal akseptere alt Uganda og Rwanda gjør, men dette er land som grenser opp til Kongo, og det har vært væpnede innfall på både ugandisk og rwandisk territorium fra Kongo, bl.a. fra hutuekstremistene, som stod for det største folkemordet i moderne tid. Det at Rwanda og Uganda ser det legitimt å stoppe dette, må man akseptere. Situasjonen er særlig alvorlig fordi president Kabilas retorikk er klart rasistisk. Han spiller konsekvent på tutsibegrepet i sin propaganda. Den ene meldingen etter den andre forteller at man bevæpner de hutubandene som gjennomførte folkemordet i Rwanda i 1994. Zimbabwe derimot er hundrevis av mil vekk fra Kongo, og det ser ut til at Mugabes viktigste intensjon her er økonomisk egeninteresse. Det knyttes nå etter hva som meldes, en rekke økonomiske avtaler mellom Zimbabwe og Kongo på basis av den militære støtten som gis. Jeg vil derfor gjenta spørsmålet om det ikke skal legges et særlig press på Zimbabwe for tilbakeholdenhet i denne konflikten.
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
SV får ikkje vera med til Buenos Aires, og det synest me jo er leitt, sidan me er den einaste miljøopposisjonen igjen på Stortinget. Eg vil følgja opp litt av det som Erik Solheim tok opp i forhold til dei nasjonale forpliktingane og dei krava ein skal stilla. Det er jo heilt klart kva som står i Voksenåsen-erklæringa i forhold til CO2 og 1989-nivå, og eg synest statsråden var noko uklar i sitt svar. Målsetjingane er så langt ikkje følgde opp noko særleg av Regjeringa. Energi- og miljøkomiteen sitt fleirtal har slått fast at Noreg må gjennomføra ein monaleg del av forpliktingane nasjonalt. NU har kravd at regelverket som skal framforhandlast, må ha krav om at kvart land må gjennomføre 85 pst. som nasjonale tiltak. Korleis stiller statsråden seg til dette konkrete kravet om 85 pst.?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Eg vil gjerne få stilla eit spørsmål til utanriksministeren: «Den tidlegare chilenske diktatoren Augusto Pinochet er arrestert i London. Spania har bede om å få han utlevert, for å stilla han til ansvar for dei misgjerningane han er ansvarleg for. Det USA-støtta kuppet førte til at mange vart drepne og tusenvis forsvann. Mange måtte flykta frå landet for å berga livet, og nokre av dei fekk opphald i Noreg. Vil utanriksministeren støtta opp om det spanske kravet, eventuelt vil Noreg reisa sak mot diktatoren ved den internasjonale menneskerettsdomstolen i Haag?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Eg takkar utanriksministeren for svaret. Eg synest det verkar som vi er samde i saka, men det verkar som utanriksministeren har eit noko lågt tempo. Eg vil utfordra han på eit par punkt: Me veit at det i Noreg finst mange chilenske nordmenn som blei torturerte av Pinochets regime i si tid. Dei vil nok òg ønskja sterke reaksjonar frå den norske regjeringa. Vil utanriksministeren ta noko initiativ i forhold til reaksjonar internasjonalt, f.eks. i form av ein nordisk reaksjon, reaksjon i forhold til EU – altså samarbeid for å auka presset for at noko skal skje? Det er det eine. Kva tid meiner utanriksministeren denne internasjonale nye strafferettsdomstolen vil vera operativ, og kva vil den norske regjeringa gjera for at dette skal skje raskast mogleg?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Berre veldig kort: Eg vil gjerne at utanriksministeren presiserer at det faktisk er mogleg dersom han saman med nordiske utanriksministrar eller saman med EUs utanriksministrar aktivt seier at dette vil vi gjera noko med. Eg vil då utfordra utanriksministeren: Vil han ta eit initiativ slik at ein kan auka presset for å få fortgang i denne saka?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Eg vil gjerne få stilla eit spørsmål til helseministeren: «I mai 1998 hadde vi en diskusjon om Halden-reaktoren, hvor statsråden lovet å få til større åpenhet om så vel transport som selve virksomheten. Vil statsråden sørge for at det blir full offentlighet om transport av radioaktivt avfall og brukt atombrensel mellom Kjeller og Halden, til Himdalen og til og fra utlandet, eventuelt hva har statsråden gjort/vil han gjøre for å få den offentlighet som ble lovet i denne saken?»
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Eg trur eg skal velja denne gongen òg, som eg gjorde sist, å takka for eit positivt svar, fordi eg har ei kjensle av at helsestatsråden tar dette problemet alvorleg og følgjer det grundig opp. Eg trur det framleis er mykje ein kan frita for teieplikt, og derfor var det spesielt positivt at statsråden nå vil gjennomgå dei reglane som gjeld for teieplikt. Eitt spørsmål blei det ikkje svart på, og det var i forhold til Sellafield. Kan statsråden stadfesta eller avkrefta om Halden-reaktoren har levert avfall til Sellafield og dermed medverka til forureining av norsk kyst? Punkt to: Statsråden nemnde ikkje talet på vedlegg i konsesjonssøknaden som er offentleggjorde. Kan statsråden seia noko om det?
Hallgeir H. Langeland (Sosialistisk Venstreparti), 1998-10-28:
Eg reknar med at statsråden – i form av eit brev eller liknande – kjem tilbake til det som han ikkje kunne svara på. Det som eg ønskjer eit veldig konkret svar på, gjeld altså Sellafield. Eg føler at statsråden unngår spørsmålet. Kan statsråden stadfesta eller avkrefta om det er gjenvinning av norsk atomavfall på Sellafield?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Eg har eit spørsmål til landbruksministeren. Eg skulle gjerne gje landbruksministeren eit høve til å klare opp i den forvirringa som er skapt om revidert EØS-avtale, den såkalla veterinæravtala. Etter ein intensjon om og ein runde med EU med det formålet å reforhandle avtala – der ingenting skjedde – kom Regjeringa att og skapte eit inntrykk av at dei òg meinte at dette var ei god avtale. Og i ei pressemelding frå Utanriksdepartementet etter at EØS-komiteen hadde fatta sitt vedtak i juli, blei det sagt: «Den nye avtalen sikrer Norges eksportinteresser samtidig som den ivaretar hensynet til trygge matvarer og god dyrehelse.» Det blir vist til at ein del nye nasjonale kontrollprogram skal utarbeidast, og det står vidare: «Disse programmene, sammen med de nye EØS-bestemmelsene, vil gi grunnlag for videreføring av den gode norske dyre- og folkehelsen.»(Presidenten klubber.) I forkant av proposisjonen om dette har nå diskusjonen kome opp att, og seinast for to dagar sidan gjekk nestleiaren i Senterpartiet, Odd Roger Enoksen, hardt ut mot denne avtala. (Presidenten klubber.)
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Spørsmålet mitt: Vil landbruksministeren gå inn for avtala, eller vil han støtte Enoksen?
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 1998-10-28:
Dette er på mange måtar ein litt underleg situasjon. Ein har ei kjensle av at i alle fall ein del statsrådar er med på ferda, men protesterer for all verda. Statsråd Gjønnes har tidlegare uttrykt at det er ei god avtale. Eg har ei pressemelding frå Landbruksdepartementet der Gjønnes strekar under at det ikkje ligg noko i den reviderte avtala som hindrar norske myndigheiter i å gjere det som trengst for å sikre norske forbrukarar trygg mat. I den debatten vi nå ser gå føre seg i media, anar ein jo ei frykt og ei oppfatning i det norske folket om at den nye avtala nå nærast vil opne for fri flyt av animalske produkt og levande dyr, slik at smittefaren vil auke enormt. Er det ikkje da eit ansvar landbruksministeren nå har, å gå ut og roe dette ned, kanskje òg litt i samarbeid med sin gode kollega fiskeriministeren? Vi veit at fiskerinæringa har behov for denne avtala – dei eksporterer trass i alt for 15 milliardar kr til EU.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Stortinget har jo tidligere debattert EØS-avtalen etter en redegjørelse fra daværende landbruksminister. Stortinget har fattet noen vedtak med pålegg overfor Regjeringen om på hvilken måte dette skal føres videre. Regjeringen har naturligvis vært lojal mot de vedtak Stortinget har fattet, og gjennom konsultasjon med Stortinget fullført dette arbeidet, som har resultert i det vedtaket i EØS-komiteen som representanten Rudihagen refererer til. Det vil i nær framtid komme en proposisjon til Stortinget der Regjeringen presenterer avtalen med de tiltak som også er nødvendige for å ivareta de kontrollbehovene som vi viser til. Så vil jeg gjerne ha sagt at for meg vil det være umulig å gå til Stortinget med en slik proposisjon uten å være trygg på at de tiltak som legges inn, sikrer at vi ivaretar det som har med helsesikkerhet og dyrehelsesikkerhet å gjøre i framtida. Jeg må innrømme at en del av den debatten som pågår i media, synes jeg har et rimelig høyt støynivå. Men meg, som kjenner disse tre bokstavene EØS rimelig godt fra før, overrasker det ikke! Men det er riktig og viktig når vi først beveger oss inn i denne typen saker, at vi sørger for at vi ivaretar det krav på trygg matvarekvalitet som norske forbrukere har, og også ivaretar dyrehelsen, som vi har en høy standard på i Norge i dag. Dette har vi allerede forsøkt å legge opp til gjennom flere kontrollprogram for å dokumentere vår egen standard. Jeg må bare si som landbruksminister at jeg er litt bekymret over at vi faktisk har oppdaget at det finnes en del sykdommer innenfor vår husdyrbesetning som jeg trodde vi var fri for, men som vi altså har oppdaget gjennom de kontrollprogrammene vi nå har satt i gang.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
Det er for landbruksministeren et behov for å si at dette først og fremst er en sak som ligger under utenriksministeren, og at proposisjonen vil bli fremmet derfra. Men som landbruksminister har jeg naturligvis et ansvar i forhold til de spørsmål som representanten Rudihagen reiser. I forhold til når statsråden skal gå aktivt ut med sin argumentasjon og delta i debatt, har jeg som statsråd valgt å gjøre dette arbeidet internt i Regjeringen så lenge Regjeringen har denne saken til behandling. Landbruksministeren vil klart delta i denne debatten når Regjeringen har fremmet proposisjonen overfor Stortinget. Jeg synes det er den mest riktige måten for en statsråd å delta i debatten på. I forhold til presset når det gjelder import, reguleres jo ikke importvolumet først og fremst gjennom denne avtalen. Det reguleres gjennom de tollbestemmelsene vi har i forhold til WTO-avtalen. Men vi kan jo se for oss en situasjon der vi møter nye WTO-forhandlinger, hvor en større importmengde som sådan også vil gjøre utfordringene desto større når det gjelder kontroll.
Kåre Gjønnes (Kristelig Folkeparti), 1998-10-28:
For det første er det Regjeringen som kommer med sin innstilling overfor Stortinget, som vil foreligge i den proposisjonen som Regjeringen fremmer overfor Stortinget. Det er ikke landbruksministerens oppgave i dag å si hva den går ut på som sådan, men når det gjelder å ta ansvar, er det klart at verken landbruksministeren eller Regjeringen legger fram en proposisjon her i Stortinget med den konklusjonen en må trekke, uten at Regjeringen tar et ansvar for det som ligger i den proposisjonen, og eventuelt også de tiltak som da skal iverksettes for å gi trygge matvarer og sikre dyrehelsen i Norge. Det er klart det er en regjerings plikt.