Bent Høie (Høyre), 2011-12-06:
Norge har et godt helsevesen. De fleste pasientene får rask og god behandling. Ansatte i helsevesenet står på hver eneste dag. De trøster, lindrer og behandler mennesker i sine mest sårbare øyeblikk, enten det er triste, dramatiske eller lykkelige omstendigheter. Men vi har også en rekke utfordringer, og jeg vil peke på følgende: Fortsatt er det slik at psykisk syke, rusavhengige og kronisk syke blir diskriminert og ikke får et like godt behandlingstilbud som de med de vanligste somatiske sykdommene. Det skjer for mange feil og uheldige hendelser. Kunnskapssenteret mener at så mange som 4 500 mennesker kan dø årlig som følge av feil, mangler og uheldige hendelser i helsevesenet vårt. Mange av feilene er knyttet til dårlig informasjonsflyt, både om pasienten og med pasienten, feil medisinbruk og diagnostisering. Økte ventelister for å komme til behandling for alle dem som ikke får øyeblikkelig hjelp, er et stort problem, og en har fortsatt sterke tendenser til et mer todelt helsevesen, gjennom økt salg av helseforsikringer, egenbetalt behandling og privatfinansierte behandlingstilbud på områder som i utgangspunktet skulle vært prioritert på topp av det offentlige helsevesenet. OECD-rapporten Commonwealth Fund-undersøkelsen i 2011 slår fast at vi bruker mest penger per innbygger på helsevesenet, og vi er blant de landene med den høyeste utgiftsveksten som er studert, så pasientens diagnose kan ikke være ernæringsmangel. Det preger også heldigvis den norske helsedebatten. Det er lite debatt som har som utgangspunktet at en må bruke mer penger, og stort sett preges helsedebattene nå av hvordan vi kan forbedre tilbudet, og hvordan pengene kan brukes bedre. Det ser vi også av de ulike budsjettalternativene som er til behandling her i dag. Utfordringen med å være det landet som bruker mest på helse – uten å ha de beste resultatene – vil forsterke seg som følge av livsstilssykdommer, en aldrende befolkning og nye kostbare behandlingsmetoder. Men jeg er optimist. Noe av dette vil løse seg gjennom framskritt og nye medisinske løsninger. Bare tenk om alt det som i dag skjer poliklinisk, hadde krevd sykehusinnleggelse, som for bare noen få år siden, og tenk på alt det som var dyrt og nytt i begynnelsen – som nå er blitt vanlig og billig – f.eks. MR-undersøkelser. Den store delen av befolkningen som i årene framover får grått hår og grå bil, blir ikke bare seniorer, de blir også friskere, rikere og mer aktive enn sin foreldregenerasjon. På nyhetene i dag kunne vi høre at rullatoren er byttet ut med spinningmaskin. De vil bruke mer av egne penger på å holde seg friske, være aktive og å få hjelp. Men det vil likevel være naivt å lukke øynene for disse utfordringene. Da vil vi fort kunne oppleve at vi sitter igjen med et helsevesen som ikke er bærekraftig verken økonomisk eller i forhold til arbeidsinnsats, som ikke leverer høy kvalitet, og som dermed mister legitimitet hos dem som betaler for helsevesenet vårt. Høyre har andre svar enn regjeringen på disse utfordringene. Intensjonene i Samhandlingsreformen deler vi, og hensikten med reformen er nettopp å forberede helsevesenet vårt på nye utfordringer. Helseministeren ønsker å framstille det som om opposisjonen er imot reformen. Det er ikke riktig. Vi ønsker bare å gjøre det på en annen måte. Vi ønsker en reform som vokser nedenfra og opp, ikke ovenfra og ned. Derfor foreslår Høyre i sitt alternative statsbudsjett å erstatte regjeringens pengeflytting mellom sykehusene og kommunene med en samhandlingsmilliard. Denne skal være med på å finansiere konkrete samhandlingsprosjekter lokalt. Samtidig foreslår vi å bygge opp kompetansen i kommunehelsetjenesten, sånn at det er kompetansen og kvaliteten som styrer når kommunene tar på seg nye oppgaver, ikke tvang og økonomisk straff. Jeg er veldig glad for den enigheten som Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre fant fram til ved behandlingen av stortingsmeldingen om Samhandlingsreformen, som vi sto sammen om gjennom behandlingen av de to lovene og den nye nasjonale helseplanen, og som også viser klart igjen i våre alternative statsbudsjetter her i dag. Spesialisthelsetjenesten er preget av at det nå er helseforetakene som eier pasientene. Høyre ønsker å skape pasientenes helsevesen. Vi må styrke pasientens posisjon i møte med helsevesenet. Det er i dag bare i Canada at pasientene må vente lenger for å få møte en spesialist enn de må i Norge. Det er ingen som blir friske av å vente, og en MR-undersøkelse blir ikke billigere om den tas på neste kvote. Derfor må kvoteringen av helsetjenester til folk som har rett, fjernes. Pasientene må hjelpes til å finne det tilbudet som er raskest ledig, og pasienten må få fritt behandlingsvalg. Riksrevisjonens rapport om fritt sykehusvalg viser at en bedre utnyttelse av ordningen vil føre til reduserte ventetider og bedre utnyttelse av helsevesenets kapasitet. I et system der bukken passer havresekken, vil pasienten bli taperen. Vi har vist at dette virker før. Vi må ta i bruk den ledige kapasiteten i den private delen av helsevesenet gjennom et offentlig og privat samarbeid, der pasienten får lov til å velge. Arbeiderpartiet må gjerne kalle dette markedstenkning. Men jeg vil minne om at dette handler om pasienters mulighet til å få behandling raskt istedenfor å vente. Det er det offentlige som skal betale, uansett. Politikere må være villige til å prioritere i helsevesenet. Da mener jeg ikke at det er politikernes oppgave å prioritere opp det som ikke gir helsegevinst, men som er kjekt å ha, mens det er jobben til dem som jobber i helsevesenet, å se pasienten i øynene og si nei til livsforlengende behandling. Vi må ha tydeligere prioritering innenfor helsevesenet. Vi må styrke rusomsorgen, psykiatri og rehabilitering. Men vi må også følge opp Lønning-utvalgets forslag om å prioritere ved hjelp av graderte egenandeler. I dag er det ikke noen sammenheng mellom helseprioriteringen, arbeidslinjen og målet om samhandling på den ene siden, og egenandelsstrukturen på den andre. Derfor er det behov for et offentlig utvalg som går igjennom egenandelene på helseområdet og foreslår endringer som bygger opp om de målene vi har satt oss for helsevesenet. I dag bruker vi store beløp på lave egenandeler for store grupper som har små helseutgifter og god inntekt, samtidig som vi ikke er i stand til å gi dem med dårlig økonomi, et godt nok helsetilbud. I dag prioriterer regjeringen i helsevesenet ved hjelp av køsystemet. Dette advarte Lønning-utvalget mot. Den største faren med å bruke kø som prioriteringsvirkemiddel, er et todelt helsevesen. De som har god økonomi, vil da kjøpe seg behandling privat og tegne private helseforsikringer, og de med vanlig eller dårlig økonomi, blir stående i kø. Det sterkeste beviset på at den rød-grønne helsepolitikken ikke virker, er at det nå i Norge er et marked for å etablere privat kreftbehandling som folk betaler for selv. Det ville vært helt utenkelig bare for noen få år siden. Kunnskap og innovasjon kommer også i framtiden til å endre helsevesenet vårt. Men det krever en satsing, både på avansert medisinsk forskning, på hva som virker i kommunehelsetjenesten, og ikke minst på innovasjon i service og hvordan en kan løse komplekse oppgaver i helsevesenet. Høyre satser på forskning og utvikling på alle områder. Regjeringen går dessverre i feil retning. Fjerning av gaveforsterkningsordningen vil redusere kreftforskningen – basert bare på gaver fra Kreftforeningen – med 15 millioner årlig. Feil og uheldige hendelser krever endringer i ledelse, kultur og system. Her har Høyre igjen fremmet et helhetlig forslag, som nå er til behandling i Stortinget. Høyre ønsker velferd som virker. Vi ønsker et godt offentlig helsevesen som er pasientens helsevesen, og som er bærekraftig i møte med framtidens utfordringer. Avslutningsvis vil jeg takke komiteen for et godt arbeid med budsjettet, og spesielt takke Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti for et godt samarbeid om hoveddelen av merknadene i innstillingen og alle de forslagene som vi fremmer sammen.