trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Ine Eriksen Søreide (Høyre), 2012-11-22:
Jeg vil også i denne debatten takke for en god og frisk debatt. Jeg legger merke til at en del av debattdeltagerne unngår det som var spørsmålet i min interpellasjon, nemlig hva konsekvensen av å ta arbeidsliv ut av EØS vil være. I stedet mente representanten Karin Andersen at det var mer fornuftig å diskutere spørsmålet om kutt i formuesskatten. Jeg kan si at det å redusere, og etter hvert fjerne, formuesskatten er veldig viktig for å bevare norske arbeidsplasser. Det er jo en tanke som til og med næringsminister Trond Giske tenkte høyt om, helt til statsministeren bryskt satte ham på plass med at slike tanker fikk man da virkelig ikke tenke. Det andre noe interessante utspillet kom fra representanten Per Olaf Lundteigen. Jeg er for så vidt helt enig i at regjeringa ikke gir beskjed til LO, men det virker av og til – historisk sett, i hvert fall – som om LO har gitt beskjed til regjeringa. Det er selvfølgelig en helt annen diskusjon. Representanten Per Olaf Lundteigen trekker i tvil mange av de – etter min oppfatning – helt utmerkede poengene som utenriksministeren kom med om hva som ville være problemene og også umulighetene med å ta arbeidsliv ut av EØS-avtalen. Til representanten Gustavsen: Selv om man ikke er enig i alle måter å bruke handlingsrommet på nasjonalt, er det ikke tvil om at vi er opptatt av å bruke det nasjonale handlingsrommet, men det betyr ikke at man må være enig i alle ting som gjøres. Etter min oppfatning – en oppfatning jeg også oppfatter at utenriksministeren deler – er det både usolidarisk, uhistorisk og urealistisk å ta arbeidsliv eller en hvilken som helst annen del ut av EØS-avtalen. Jeg er ikke skuffet over at det ikke var mer strid enn det var – som utenriksministeren sa – tvert imot er jeg veldig beroliget over at utenriksministeren så klart og tydelig slår fast det vi er enige om. Men sjøl om regjeringa legger fram stortingsmeldinger og holder taler her i salen og andre steder som gir inntrykk av enighet om EØS, virker det ikke som det budskapet har nådd helt inn hos Senterpartiet og SV – vi kan jo bare høre debatten som har vært her i dag. Vi kan også høre de helt ulike tolkningene de har av muligheten for å ta deler ut av EØS-avtalen. Vi trenger ikke gå lenger tilbake enn til 16. desember 2011, da Liv Signe Navarsete var ute i Aftenposten og åpnet for folkeavstemning om EØS, mente at folket hadde blitt ført bak lyset om EØS-avtalen, og ikke minst mente at det var en realistisk mulighet for å få Norge ut av EØS-avtalen. Når det gjelder de fire opposisjonspartiene, har de i hvert fall én ting felles: Alle står på EØS-avtalen. Alle stiller seg bak EØS-avtalen. Det er noe annet enn man kan si om dagens regjering. Det er derfor det er en så viktig avklaring at utenriksministeren nå så klart og tydelig sier at det er uaktuell politikk for regjeringa å ta arbeidsliv eller noen annen del ut av EØS-avtalen, og at det er uaktuelt å regjere på noe annet grunnlag enn EØS-avtalen.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Jeg vil for det første si meg glad for at det er så bred enighet om de handelspolitiske hovedlinjene som vi hører her, og for det andre si meg svært glad for at det nå er blitt så tydelig, også fra Høyres side, at dette ikke er noe brudd med de formelle reglene vi inngår i. I begynnelsen av denne debatten kunne man få inntrykk av at det nærmest var et handelspolitisk linjeskifte, og at vi utsatte oss for voldsomme motreaksjoner ved nærmest å bryte både EØS-avtalen og WTO. Det har blitt kraftig dempet, og det er vel nå dempet helt ned til at det utelukkende er spørsmål om en slags intensjon. Da er det et poeng å minne om at av 1 100 varebeskrivelser eller tollinjer på landbruksområdet skjer det altså en justering eller endring på seks av disse tollinjene, og dette skjer samtidig som den tollfrie ostekvoten for EU blir utvidet fra 4 700 tonn til 7 200 tonn. Det er altså først etter at den kvoten er oppfylt at denne tollen vil slå inn. Så det er viktig å se proporsjonene i dette. Så tror jeg kanskje det er greit å minne om at det handler om noen få konkrete produkter, som ikke nødvendigvis lages i EUs fattigste medlemsland – for å si det slik, men nok i større grad i våre nærmeste naboland. Dette dreier seg mest om noen faste volumoster som lages i Norge, og som faktisk er viktige – slik det ble grundig opplyst om i debatten i forrige uke – og en ganske sentral bærebjelke for mye av den landbruksproduksjonen vi har i Norge. Jeg vil også gjenta noe jeg sa i forrige uke, nemlig at jeg altså er en stor tilhenger av den europeiske integrasjonen og har stor sympati for EU. Det er ikke først og fremst den felles landbrukspolitikken som har gjort meg begeistret for EU, og jeg har ikke noe veldig stort behov for at EU skal lære oss hvordan man skal drive deregulering på landbruksområdet, for hvis det er noe vi har til felles med EU, er det at vi har en betydelig beskyttelsestoll mot verden utenfor og betydelige subsidier, det er bare at vårt subsidienivå er høyere enn EUs. Så strukturelt er vi ganske like, og vi gjør en justering innenfor et hovedspor. Det er også nødvendig å minne om at eksporten av landbruksvarer fra EU til Norge har gått kraftig opp. Den har den siste tiårsperioden økt med 150 pst., mens eksporten av landbruksprodukter fra Norge til EU har økt med kun 45 pst. Så den liberaliseringen som har skjedd, har helt åpenbart gått i EUs favør. Det er greit, men da er det altså rom for å gjøre en justering. Det ville glede meg om det etter hvert kom fram i denne debatten om Høyre ved – mot formodning – et regjeringsskifte faktisk ville gjøre om på dette, og om det er slik at man nå kunne si klart og tydelig at man vil gjeninnføre kronetoll til den samme tollen som var, om man skulle få anledning til det neste år. Det tror jeg mange velgere, ikke minst i landbruksnæringen, gjerne vil vite.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Jeg takker for en god debatt og konstaterer, i tråd med det jeg i og for seg trodde før jeg kom, at det er bred enighet om WTO-regelverket, at vi skal føre en offensiv handelspolitikk, og at det er uenighet om seks konkrete tollinjer på landbruksområdet. Det var også mitt inntrykk i forrige uke, så der har vi en konstant situasjon. Jeg har lyst til å si at Norge er en særlig åpen økonomi. Vi har særlig stor interesse i en regelstyrt internasjonal orden og et regelstyrt handelssystem. Jeg er uenig med representanten Peter N. Myhre som sier at regelstyrt er det motsatte av frihandel, for jeg mener at frihandel fremmes gjennom klare og tydelige regler. Ren frihandel uten noen regler er den sterkestes rett, og det er det ikke mange i Norge – meg bekjent – som egentlig ønsker. Vi har vært opptatt av å si i denne debatten, som i den debatten vi fører parallelt om EØS, at vi tror på WTO, vi bruker og styrker WTO, vi tror på EØS, vi bruker og styrker EØS, og vi forsvarer norske interesser. Hver gang vi faktisk gjør det, kommer opposisjonen – særlig partiet Høyres representanter her i salen – og protesterer mot den aktive bruken av det handlingsrommet vi har. Det skal man åpenbart helst ikke gjøre. Jeg har lyst til å gi en kommentar til innlegget fra representanten Kristiansen. Det må være lov å minne om at omtrent alle land jeg vet om, har både offensive og defensive interesser. Det er ikke bare Norge. Norge eksporterer fisk, og vi har omfattende offensive interesser på det området. Norge ønsker å opprettholde et bærekraftig landbruk i et land som er både langstrakt, kaldt og fullt av bakker og fjell og karrige forhold. Da trenger vi beskyttelse. Det er normalt. I Europas naboland i Nord-Afrika er det en rekke land som ønsker å eksportere varer de kan eksportere, til EU, f.eks. oliven, appelsiner og en rekke andre middelhavsprodukter. De er underlagt betydelig toll, og gjett hvorfor: Det er fordi en del av EUs medlemsland produserer de produktene. Vi har ikke toll på dem, vi produserer dem ikke. Det er faktisk ganske normalt at man har en balanse mellom offensive og defensive interesser. Det har også vi. Logikken i det vi hører fra opposisjonen, kan ikke bare være å reversere økt toll på noen tollinjer, det må være å gjøre noe helt annet med hele tollvernet i Norge. Så til representanten Gitmarks konkrete spørsmål: Vi arbeider med en frihandelsavtale med India. Når det gjelder spørsmålet om BITs, må jeg henvise til nærings- og handelsministeren som holder i akkurat det. Men vi arbeider altså for mange frihandelsavtaler som en del av det generelle arbeidet. Helt til slutt vil jeg minne om at det vi gjør på ost, er å øke tollen, men også å øke den tollfrie kvoten. Det betyr altså både liberalisering og tilstramming, avhengig av hvor stor importen blir.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Jeg skjønner at representanten Eriksen Søreide er skuffet over at det ikke er mer strid enn det er. Jeg vil anbefale en gjennomlesning av hele debatten i forrige uke, da det ble meget klart slått fast – f.eks. av representanten Brekk – at man står ved inngåtte avtaler. Jeg oppfatter det slik at denne debatten på mange måter ble landet i forrige uke. Jeg minner om at regjeringen slår fast i sin første tiltredelseserklæring, Soria Moria-regjeringsplattformen, at vi regjerer på grunnlag av EØS. Det var klart også på forhånd, da de tre partiene søkte flertall sammen. Det samme sa vi i inneværende regjeringsplattform. Og vi la for en måned siden fram en melding som nok engang bekrefter at vi både står på EØS, at vi mener at EØS fungerer godt, og at vi skal bruke det mer aktivt. Så er det slik at verken jeg eller andre gir «beskjed» til LO om hva LO skal mene. Men vi har en god dialog med LO om disse spørsmålene, for vi mener at bekymringen er reell. Selv om jeg sier og mener sterkt at prinsippene og reglene i norsk arbeidsliv har stått seg godt siden 1994, er det slik at når en norsk transportarbeider ser en rumensk kollega kjøre med sommerdekk på vinterføre, sove i bilen og tjene betydelig mindre, har han en reell bekymring som man må ta på alvor. Derfor ønsker vi å adressere disse spørsmålene ikke gjennom reforhandling eller utmelding av EØS, men gjennom et stadig mer aktivt arbeid mot sosial dumping. Arbeidsinnvandring har tjent Norge svært godt. Det hadde rett og slett vært betydelig ubalanse i norsk økonomi om vi ikke gjennom EØS-avtalen hadde en enkel adgang til å få kvalifisert arbeidskraft til Norge i en tid med mer etterspørsel etter enn tilbud om arbeidskraft. Men det kommer med noen kostnader. De kostnadene er mindre enn fordelene, men de må adresseres. Derfor er regjeringens politikk generell på dette området: En kraftig opptrapping av arbeidet med å fremme arbeidstakerrettigheter, deltakelse i forhandlingsprosesser, unngå sosial dumping, osv. i EØS og i Norge. Det som kunne vært interessant å høre – når vi nå er enige om at EØS ligger til grunn, i tillegg til et svar på om man vil ta diskusjonen med Fremskrittspartiet om deres programpunkt om reforhandling – er hva Høyre har tenkt å gjøre, ikke med EØS-avtalen, for det vet vi, men med spørsmål om rettigheter i arbeidslivet, for noen av disse diskusjonene i Europa går mellom høyresiden og venstresiden. Det er vel også en av grunnene til at Eriksen Søreides søsterparti i Storbritannia er skeptisk til EU, fordi de synes det kan bli litt mye sosialisme i det som kommer fra Brussel. Derfor vil jeg gjerne høre litt om hva Høyre mener om det.
Espen Barth Eide (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Takk for nok en debatt som setter lys på vår viktigste internasjonale avtale. Jo flere, jo bedre, vil jeg si, fordi dette ligger mitt hjerte nært. Jeg har lyst til å begynne med å sitere fra utkastet til Fremskrittspartiets program, for jeg synes det blir litt stemoderlig behandlet og fortjener mer oppmerksomhet enn det har fått. Da viser jeg til side 64, linje 45–48, i det som ligger på Fremskrittspartiets hjemmesider. Der står følgende: «Det norske velferdssystemet er sårbart for høy innvandring. Det er derfor behov for å finne nye løsninger som kan sikre fortsatt gode velferdsordninger, samtidig som det reduserer muligheten til å eksportere velferdsordninger ut av landet. Fremskrittspartiet mener derfor det er behov for å reforhandle EØS-avtalens bestemmelser knyttet til arbeids- og velferdsordninger.» Jeg skjønner at dette er et utkast, og det skal være debatt. Vi gir altså ikke beskjeder til noen, men et vennlig råd er å tenke seg grundig om. Jeg vil fraråde den type «reforhandling» av de samme grunner som representanten Eriksen Søreide har vært innom tidligere, men jeg er jo glad for engasjementet for arbeids- og velferdsordninger! Så skal jeg være litt grei: Jeg tror alle som følger norsk politikk, vet at det på tross av denne formuleringen – og dersom det mot formodning skulle bli en ny regjering med Fremskrittspartiet og Høyre i spissen – neppe er slik at man vil sette EØS-avtalen i spill. Det samme er tilfellet for en ny Stoltenberg-regjering. Poenget er ikke at det ikke er uenighet mellom partier, eller at det er ett partis ønske å endre standpunktet til et annet parti. Poenget er å gjøre klart hva som vil være grunnlaget for en ny slik regjering – det vil være det samme grunnlaget som de to foregående utgavene av Stoltenberg-regjeringen. Det grunnlaget har vi stått oss godt på, og vi har klart oss godt med å legge det til grunn, både i 2005, i 2009 og i den meldingen som Stortinget nå har til behandling. Så konstaterer jeg at på tross av gjentatte spørsmål – senest nå fra representanten Gustavsen – er det en del ubesvarte spørsmål fra opposisjonens side, og ikke minst fra Høyres side. Jeg er glad for at både representanten Graham og representanten Eriksen Søreide sier at handlingsrommet skal brukes, men jeg har fortsatt til gode å finne ut hva det skal brukes til. For hver gang vi prøver å bruke handlingsrommet, så er det i hvert fall feil, og farlig, og bekymringsfullt – og vi «setter EØS-avtalen i spill». Så hvis vi, ved neste korsvei, kunne få høre hva Høyre vil endre på i EU, så vil det glede meg. Det samme gjelder spørsmålet om forholdet mellom ILO og EU. Der er vi, i hvert fall, veldig klare: De grunnleggende kommisjonene vi deltar i på arbeidslivets områder, vil gjelde uansett, og disse vil vi forsvare i EØS og beholde i Norge, samme hva som ellers skjer.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
Vi gikk jo relativt grundig igjennom en del av disse problemstillingene i forrige uke, som også utenriksministeren var inne på. Men jeg vil takke interpellanten for å reise nok en debatt om dette, for EØS-avtalen er viktig for Norge – og den vil fortsatt være det. Når utenriksministeren sier at vi har programfestet – eller har forslag om – å reforhandle avtalen, står ikke det i den teksten jeg sitter med, og jeg tror heller ikke noen andre i Fremskrittspartiet sitter med en slik tekst. At enkelte medlemmer i Fremskrittspartiet har kommet med slike utsagn, er ikke det samme som at dette ligger programfestet. Jeg er helt klar på at det store flertallet i Fremskrittspartiet er for EØS-avtalen og ønsker å beholde EØS-avtalen. Men så peker vi i programmet – det er riktig – på utfordringer innenfor noen deler av området. Andre utfordringer er blitt pekt på her i denne salen, i denne debatten og i debatten forrige uke – og det kommer man til å gjøre videre. Det handler om å diskutere hvordan vi bruker handlingsrommet. Det handler om å diskutere hvordan vi utformer en politikk i Norge og i Europa, og i den diskusjonen vil selvfølgelig også vi ta del. Vi er med i mange arbeidsgrupper i Europa – konstant – selv om vi ikke er medlem av EU. Og selv om jeg ikke ønsker at vi skal være medlem av EU, skal vi ha det aktive samarbeidet – påvirkningen – på viktige områder som betyr noe. Jeg er overbevist om at man lytter til Norges stemme når den er relevant, når vi kommer med relevante innvendinger, og når vi makter å finne samarbeidspartnere i Europa som deler vårt syn på mange områder. Så ting er ikke håpløse. Det å sette avtalen på spill ønsker vi ikke å gjøre. I forrige uke snakket jeg om en gjennomgang for å se på en teknisk oppdatering av avtalen. Jeg mener det kunne være på sin plass. Men det handler ikke om å ta det materielle innholdet og si at av de fire friheter og av det indre marked skal vi nå bare velge halvparten eller tre fjerdedeler. Det handler om å se på de traktatmessige endringer som er gjort i EU siden begynnelsen av 1990-tallet og frem til i dag, det juridiske grunnlaget som styrer EØS-traktaten og EU-samarbeidet, og om det er parallellforskyvninger her som gjør at vi bør få dette mer i overenstemmelse, slik at når f.eks. norske bedrifter, norske aktører og norske personer dømmes etter regelverket, dømmes man på likt grunnlag. Dette er nettopp en problemstilling som tidligere er påpekt av dommere i EFTA-domstolen. Det er ikke en hypotetisk problemstilling. Jeg vil på ingen måte hevde, og jeg vil heller ikke tro, at det ville sette norske arbeidsplasser på spill om vi skulle ta opp slike utfordringer og problemstillinger – hvis vi gjorde det på en skikkelig måte. Nådde vi ikke frem, er jeg av den overbevisning at det er best å beholde det vi har. Men en avtale inngått mellom venner og partnere, er også til for å utvikles når vi ser behov for det. Det handler om å finne løsninger på praktiske utfordringer.
Peter N. Myhre (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
Det som gir grunn til uro, og som sikkert også interpellanten har brukt som sin begrunnelse for å fremme interpellasjonen, er at det fra regjeringens side mangler samsvar mellom argumentasjon og konklusjon. Vi er alle begeistret når utenriksministeren snakker om at det er enighet om handelspolitiske linjer for frihandel, som gir økonomisk vekst, velferd og velstand. Det kunne vært klippet ut av Fremskrittspartiets program. Men så kommer konklusjonen: Man øker tollsatsene for eksport fra EU til Norge på et bestemt vareslag. Det betyr altså at konklusjonen fra regjeringens og utenriksministerens side er at frihandel er veldig fine greier – forutsatt at det ikke rammer norske produsenter. Det er ingen stor endring når man legger om fra kronetoll til prosenttoll – forutsatt at man holder tollprosenten på et rimelig nivå. Det er ikke endringen i seg selv og omfanget av den i kroner eller volumer som bekymrer. Det er det politiske signalet dette gir, at Norge øker sine handelshindringer overfor våre nærmeste samarbeidspartnere, som er egnet til bekymring. I EU er osteindustrien av stor betydning. I EU er de stolte av produktene sine, og de ønsker å eksportere dem, og norske forbrukere ønsker å kjøpe dem. På denne måten skaper EU eksportinntekter, som de igjen kan bruke til å importere vareslag som det ikke er så mye – hvert fall ikke tilstrekkelig – av i EU, f.eks. olje, gass eller fisk, og det er jo norsk eksportindustri. Dette henger sammen: Hvis vi først begynner, risikerer vi at dette fører til at dominobrikkene faller, at enkelttiltak – som er små og ubetydelige i seg selv – blir innført, og at summen gir et mer proteksjonistisk Europa og vanskeligere forhold for norsk eksportindustri. Dette er et dristig og helt unødvendig tiltak, som kan føre til mottiltak, som kan ramme Norge sterkt. Det er mange politikere fra rød-grønne partier som har lovprist den regelstyrte verdenshandelen allerede i denne debatten, og det er nok ingen i denne salen som mener at man ikke skal ha en regelstyrt verdenshandel, men regelstyring er det motsatte av frihandel. Det betyr at jo mer regelstyring man får, og jo mer begeistret man er for det, desto vanskeligere blir det for frihandelen å fungere. Derfor er det noen av oss som er bekymret over de politiske signalene som regjeringen gir ved sin håndtering av regelverket som gir Norge rett til å ha prosenttoll istedenfor kronetoll. Det er en uheldig utvikling, og det kan få alvorlige konsekvenser.
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-22:
I salen i dag har det vært tydelig enighet om at det er viktig å øke kompetansen hos dem som driver med rådgiving og karriereveiledning og få inn mest mulig relevant bakgrunn med hensyn til det. Så sier statsråden at en profesjonell karriereveileder ikke vil være den gode løsningen for alle skoler. Ja, det er vi helt enig i. Mange steder vil det ikke være volum nok til en slik stilling, og det skal kombineres med andre ting. Men derifra til å være imot at vi reiser en ny profesjon, en ny utdanning som karriereveileder i det norske samfunnet, må jeg si forundrer meg. Jeg lurer på hvorfor statsråden da direkte er imot at det tas initiativ til å etablere dette som en profesjon i det norske samfunnet?
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-22:
Denne debatten har ikke inneholdt noen store overraskelser, og en fortsettelse av debatten vil heller ikke gjøre det, er jeg helt sikker på. Men et par kommentarer. Representanten Bremer sa at opposisjonen vil gripe inn og overstyre skoleeier. Det tror jeg vi trenger en forklaring på, hvordan det å ta initiativ til en profesjonsutdanning er å gripe inn og overstyre en skoleeier. Det greide jeg altså ikke å koble, det kan være min utfordring. Det som vi ber om, er at statsråden skal ta et initiativ, gå i dialog med sektoren og se om vi kan bidra med noen nasjonale rammer for en slik utdanning. Kan vi gjennom styringsdialog finne ut hvem som skal gjøre det, og hvor stort behov vi har? Nettopp det siste er jo viktig, fordi i de svar vi har fått skriftlig i hvert fall, anmodes det om at dette kan en ta initiativ til i nærheten av en høyskole der en holder til, men da får en jo ikke bygd et kompetansemiljø for det. En slik utdanning ville nok i hvert fall i første omgang måtte konsentreres om et eller et par steder for å få god kompetanse. Så vil jeg bare presisere igjen: Vi snakker ikke om dette bare som et tilbud til skolen, men som et tilbud til alle andre som også driver med – ordet «coaching» var brukt her – karriereveiledning i bedrifter, og som selvstendige aktører som godt kunne ha mer tyngde i ryggen. Det tror jeg hadde vært bra. Ellers regististrer jeg at samtlige partier, tror jeg, har vært oppe og sagt at de vil ha iallfall videreutdanning innen dette. Da kan det jo bli spennende å se på avstemningen – eller kanskje ikke. Så bare en liten kommentar til Tord Lien og Fremskrittspartiet som ville oppsummere forskjellene i forslagene fra opposisjonspartiene. Den store forskjellen er at Venstre og Høyre vil ha en profesjonsutdanning. Det er ingen forskjell, og det sa jeg også i mitt første innlegg, i at vi vil ha inn dem med annen yrkeserfaring. Derfor skriver vi: «(…) inkludert et tilpasset løp for personer med annen yrkesutdanning som ønsker videreutdanning som karriereveiledning». (…) Altså andre som har annen relevant bakgrunn, ikke nødvendigvis en bachelor, men kanskje en fagutdanning, bør også få denne muligheten. Det har vi med begge to, men i tillegg vil altså Venstre og Høyre gjerne at dette skal være en profesjonsutdanning, slik at vi løfter det med karriereveiledning opp på et høyere nivå.
Svein Harberg (Høyre), 2012-11-22:
Det kunne være fristende å bemerke at nå var det behov for likestilling andre veien. Det var på tide med en mann på talerstolen i denne debatten. Nå er det jo sånn at vi taler på vegne av våre partigrupper, så vi får trøste oss med det. Også jeg har lyst til å takke interpellanten for at denne viktige saken igjen kommer opp, og at det følges opp, for det er riktig som det er sagt, at mye har blitt justert, men det gjenstår en del ting. Jeg synes det er underlig at studenter som gruppe, som er del av et velferdssystem, plutselig sakker bakut. Det forteller oss at vi ikke har gode nok ordninger for å ivareta dem som er inne i de systemene vi har. Her har det altså skjedd endringer i velferdsgodene, som studentene har vært en del av, men de har ikke fulgt med på endringene. Det bekymrer meg, for da blir det sånn at vi må ta det opp som sak hver gang for at det skal følges opp. Representanten Eriksens mange og innviklede eksempler, men riktig oppsummert, tydeliggjør hva dette dreier seg om. Det er små, rigide, ofte bagatellmessige bestemmelser som skaper problemet, og jeg er helt sikker på at det er ingen av oss som har ønsket at den problematiseringen skal være der. Da er det viktig at vi griper fatt i det, og igjen, da er det viktig at vi har systemer som gjør at vi oppdager det, og gjør noe med det. Det som kanskje er mest forunderlig, er at når vi nå etter hvert får på plass systemer som gjør det enklere å ha fleksible ordninger, greier vi ikke å henge med. Det å lage fleksible ordninger for folk i forskjellige situasjoner er i hvert fall teknisk svært mulig i dag. I dette tilfellet må en kunne si at alle de tingene som er påpekt, ville utløse en vinn-vinn-situasjon, for dette dreier seg ja, om barna som trenger å ha trygghet for en tilstedeværelse av foreldre, og ja, det gjelder mødrene, og det gjelder fedrene, men det gjelder også samfunnet. Foreldre med små barn er en viktig gruppe for oss i samfunnet, de er en viktig gruppe også blant studentene, og alt tyder på at det vil være en økende gruppe. Når studietilbøyeligheten øker, og flere og flere går på etter- og videreutdanning etter å ha etablert seg, vil ikke denne problemstillingen bli mindre, men større. Da blir gjennomføring av studier viktige for den gruppen, og da må vi ha alle incentiver på plass for at det skal gå greit. Jeg håper virkelig at statsråden vil gå nøye igjennom alle de eksemplene som Eriksen gikk igjennom, og se hvordan en kan gripe fatt i det. Jeg vil love at i hvert fall vi skal gjøre vårt for å støtte opp om at disse endringene kan skje. Jeg oppfatter at det ofte er snakk om små justeringer. Forutsigbarhet i ordninger og justeringer i de samme ordningene i tråd med samfunnet for øvrig må være et mål for denne gruppen. Det er viktig at en god familiepolitikk ikke ekskluderer, men inkluderer familier med studerende foreldre.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Det er framleis nokon – heldigvis færre og færre – som trur at Noreg er eit godt velferdssamfunn på grunn av petroleumsformuen vår. Men sanninga er at 85 pst. av vår nasjonalformue er vår noverande og framtidige arbeidsinnsats. Utsegna om at me lever av vår felles arbeidsinnsats er svært dekkande og kan omskrivast med at me lever av vår felles kunnskap. Difor har regjeringa prisverdig nok dei siste åra brukt fleire milliardar kroner på å heva kvaliteten på utdanninga. Full barnehagedekning er eit godt eksempel på god kunnskapspolitikk. På same måte er auka lærartettleik og innføringa av seks nye veketimar i norsk, engelsk og matte også gode eksempel. Difor går det no godt i den norske skulen. Med dette som utgangspunkt vil eg dra ein direkte link til spørsmålet om korleis rådgjevarar kan rettleia og hjelpa unge menneske til å planleggja livet sitt og synleggjera kva for karriereval som kan vera aktuelle. Temaet er for så vidt ikkje noko nytt. Dette har vore ein gjengangar i den skulepolitiske debatten i lang tid og har difor også ført til ein viss framgang i kvaliteten på rådgivinga og karriererettleiinga. SINTEF si evaluering av ordninga seier at dette skuldast at rådgiving i større grad har blitt heile skulen sitt ansvar. Men skal ein få eit skikkeleg godt grep på rådgivinga og karriererettleiinga, må ein i mykje sterkare grad profesjonalisera denne oppgåva, både ved å løfta utdanninga opp på høgskulenivå og ved å krympa avstanden til arbeids- og næringslivet. Sjølv om det blir gjort mykje god rådgiving i skulen i dag, så er den i for stor grad prega av for lite kunnskap om arbeids- og næringslivet sine mange spennande utfordringar på ulike område. Framtidige rådgivarar kan difor med stor fordel hentast direkte frå næringslivet for å få førstehands kjennskap til dei mange karrierevegane som finst i samfunnet vårt. Ein av dei viktigaste framtidige ressursane er nettopp ungdommen vår og dei utdannings- og yrkesval dei gjer tidleg i utdanninga. Opposisjonen vil at staten skal gripa inn og styra dette ovanfrå og køyra over skuleeigaren sitt ansvar. Det slår meg at dette illustrerer godt den kritikken som kom i samband med evaluering av Kunnskapsløftet, nemleg at staten ikkje skal styra på den måten som opposisjonen no legg opp til. Opposisjonen legg opp til detaljstyring av skuleeigarane i staden for å styra gjennom kvalitetsindikatorar, kompetansemål og eit definert læringsutbytte. No har alle dei høgare utdanningsinstitusjonane fått på plass eit råd for samarbeid med arbeidslivet. Dette vil vera eit godt og veleigna forum for skuleeigarane for innspel om kva ein treng av utdanning og kompetanse på dette området. Høgskulane har naturlegvis fullmakt til sjølve og uavhengige av andre å oppretta og eventuelt legga ned tilbod. Eg har stor tiltru til at både skuleeigarane og institusjonane kjenner si besøkstid og ser nytten av eit høgskuletilbod på dette området. Debatten her i dag er forhåpentlegvis òg eit godt innspel til å synleggjera kvifor dette er viktig.
Tor Bremer (Arbeiderpartiet), 2012-11-22:
Eg har lenge tatt representanten Tord Lien, som no ikkje er til stades, for å vera ein oppegåande kar med antydning til analytiske evner. Men eg må seia at etter innlegget hans i dag er eg faktisk litt i tvil. Han hadde nemleg problem med å sjå at det går godt i norsk skule på mange område i dag. Eg skal difor gjera eit tappert lite forsøk på å hjelpa representanten, og skal synleggjera på kva område det no går veldig bra. Me har i dag full barnehagedekning. Det var eit formidabelt løft som i neste omgang med stor sikkerheit vil gje gode resultat òg i skulen. Det er eit eksempel på god kunnskapspolitikk. Regjeringa har dei siste åra løyvd milliardar av kroner til auka kvalitet i skulen. Me har utvida timetalet i veka med 6 timar i norsk, engelsk og matte. Me har auka lærartettleiken. Eg vil minna om at sidan 2005 har me altså fått 8 000 fleire lærarar i norsk skule. Då høgresida styrte, var det ein nedgang på 1 000 lærarar i ei tid då faktisk elevtalet auka. Me har løyvd til omfattande tiltak mot fråfall og ein auke i etter- og vidareutdanninga av lærarar. På PISA-undersøkinga ser me ein tydeleg framgang på alle område. Me har pussa opp 1 300 skular i denne perioden regjeringa har sete, og til representanten Tord Lien vil eg minna om at i Trondheim der Arbeidarpartiet styrer, er alle skular no godkjende. 17 skular er pussa opp og er godkjende av helsemyndigheitene. I Bergen der høgresida styrer, er det framleis slik at ein av tre skular ikkje er godkjende av helsemyndigheitene. Så dersom representanten og trønderen Tord Lien har problem med å sjå for seg framgang i norsk skule, trur eg kanskje det kjem av at han har vore for mykje i Bergen og for lite i heimbyen sin, Trondheim. Representanten Harberg var ute og hadde ein liten visitt til forholdet mellom nasjonal styring og lokal styring. Eg vil minna om Kunnskapsløftet som me alle var einige i, og som me såg på som eit stort framsteg, og var tydelege på at staten ikkje lenger skulle detaljstyra og driva instruks av skuleeigaren. Staten skal ideelt sett styra gjennom nasjonale rammer, gjennom kvalitetsindikatorar, gjennom kompetansemål og definerte læringsutbytte. Eg har problem med å sjå for meg at viss denne salen skulle direkte seia kva slag bachelorutdanning dei ulike utdanningsinstitusjonane skulle driva med, er me litt på kollisjonskurs i forhold til korleis me styrer høgskulane, og me utfordrar lokalt eigarskap av skulen.
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
Til tross for at statsråden redegjør for at det er åpning for at også andre utdanningsgrupper kan jobbe som rådgivere, er det vel i praksis veldig mange med bakgrunn innen pedagogikken som har denne typen roller. Da er vi tilbake til at det tilsynelatende ikke i nok grad er stimulert til at andre yrkesgrupper faktisk kommer inn og gjør denne jobben. Representanten Bremer, representant for det største posisjonspartiet, sier at han vil la folk presumptivt med utdanning gå rett fra næringslivet til rådgiverjobb i skolen. I går hadde vi en runde her i stortingssalen mellom meg selv og statsministeren om mangelen på ingeniører og andre med MNT-utdanning. Det var ikke på listen over statsrådens ønsker for kvalifikasjoner for rådgivertjeneste i skolen. Vil statsråden ta initiativ til at også den typen utdanningsgrupper kan jobbe som rådgivere i den norske skolen?
Tord Lien (Fremskrittspartiet), 2012-11-22:
Dette er veldig spennende, for det statsråden indirekte sier, er litt det samme som jeg har hevdet så lenge jeg har jobbet med dette, nemlig at det er et stort og instrumentelt behov i den norske skolen for å styrke samhandlingen mellom lokalt arbeidsliv og skoleverket. På et tidligere tidspunkt, i hvert fall på slutten av barneskolen, og i enda større grad i ungdomsskolen og i den videregående skole, må vi utvikle f.eks. de valgfagene som vi er blitt enige om innføringen av. Vi må inkludere næringslivet tungt og tydelig i skolen – ikke bare næringslivet, men også offentlig arbeidsliv må inkluderes i utviklingen av skolene lokalt. Kan statsråden bekrefte at hun er enig med representanten Lien?
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-11-22:
Jeg er veldig glad for at kunnskapsministeren og vi i Senterpartiet deler et så brennende engasjement for yrkesfagene. Nå er kanskje det med naturbruksutdanningene et snevert område, men jeg mener at det er et utrolig viktig område, som jeg nevnte innledningsvis i min interpellasjon. Er det noe vi alle er avhengige av, er det jo faktisk maten. Jeg er veldig glad for det initiativet som regjeringa har tatt for å evaluere innholdet og strukturen i landbruks- og gartneriutdanninga, og jeg ser fram til den meldinga som skal legges fram til våren. Jeg har lyst til å si at jeg tror det er utrolig viktig at Kunnskapsdepartementet nå benytter seg av all den kunnskapen som er ute i sektoren, for det gjøres utrolig mye godt arbeid ute i skolen som kan være til hjelp for Kunnskapsdepartementet. Og som jeg også sa tidligere: Her prøves det ut forskjellige typer løp for å greie å treffe de ulike elevenes behov. Jeg er veldig fornøyd med at statsråden vil vurdere mer fleksibilitet i den videregående opplæringa, og der vi også får et tettere samarbeid skole–bedrift. Jeg vil understreke det ministeren sa når det gjelder hovedløpet med 2+2 – to år i skolen, to år i lære – men også de mulighetene som nå prøves ut med hensyn til agronomutdanninga, som da er den treårige utdanninga, eventuelt med et fjerde påbyggingsår, som Stortinget også har åpnet for muligheten til å drive forsøk på. Statsråden peker også på muligheter for SAK-midler, og på at vi skal benytte dem i større grad. Så vidt jeg vet, har de tre høyskolene som tilbyr høyere landbruksfaglig utdanning, en del av SAK-midlene allerede i dag. Men man kan jo absolutt understreke det, og oppfordre dem til mer samarbeid for å ta en enda større del av den potten. Så nevnte statsråden ungdomsskolen, og hun nevnte spesielt valgfagene. Det er en god mulighet allerede i dag, men jeg vil også framheve arbeidslivsfagene. Når jeg har vært ute, har jeg oppfordret både Bondelaget og Småbrukarlaget til å bidra til å lage gode planer for ferdige opplegg som kan være en del av arbeidslivsfagene, som da altså er mini-yrkesfag der man kan få en smak på hva det vil si å gå naturbruksutdanningene. Jeg har fått tilbakemelding på at det innen høyere utdanning er utfordringer når det gjelder finansiering av nye studier, for det er ganske marginale og smale miljøer, så det skal vi ha med oss i bakhodet. Vi skal også se på hvordan vi fordeler studieplasser, for hvis vi snakker om realfag, er dette absolutt realfag i praksis.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2012-11-22:
Jeg vil takke dem som har vært med i debatten, for at de prioriterte å være med i debatten. Jeg synes faktisk det er litt trist – jeg er litt lei meg for – at verken Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti eller Venstre ser på dette som en viktig debatt å delta i. Det synes jeg er leit. Når det er sagt, har jeg lyst til å si til representanten Aasen, som sa at mange vet ikke hvordan bonden jobber: Det har hun helt rett i. Vi vet lite om hva slags kunnskap bonden trenger – og flere bønder spesialiserer seg framover. Det var en av årsakene til at jeg ønsket å ta opp denne debatten, nettopp for at vi skulle ha mulighet til å grave litt dypere ned i hva en bonde faktisk må kunne. Hva slags type utdanning trenger vi å tilrettelegge for? Det påligger oss som utdanningspolitikere at vi faktisk må grave litt lenger ned i materien hvis vi skal greie å lage gode tilbud. Hvis vi skal få til en høyere matproduksjon, som vi har sagt i andre måldokumenter – altså 20 pst. økning de neste 20 årene – må vi vite hva vi driver med. Vi skal ikke bare utnytte jorda, men vi skal gjøre dette på en bærekraftig måte. Da trenger vi både engasjement, vi trenger kunnskap, og vi trenger forskning på toppen. Vi trenger de beste rådgiverne som kan rådgi bøndene til hva slags type kornsorter de skal bruke, hva slags maskiner som passer, osv. Så sier representanten Aasen noe om trender – og jeg tror det er et godt poeng. Det gjør at jeg faktisk har tro på naturbruksskolene framover. For – som representanten sier – det å være bonde er ikke veldig populært, men bønder er populære. Det er også en ting til: Mat er populært. Nå har vi hørt mye i aviser og medier i det siste om denne mathallen her i Oslo – det er oppsiktsvekkende med variasjonen av maten der. Men mat er populært. Det er populært å være en god matlager, og da skal man ha de beste råvarene. Skal man ha de beste råvarene, må man også ha de beste bøndene – som nettopp greier å produsere de beste råvarene. Så sier representanten Harberg at man ikke helt vet hva man kan gjøre. Jo, vi vet en god del om hva vi kan gjøre. Vi har gjort en del allerede. Men årsaken til at jeg tok opp denne interpellasjonen nå, er at vi må komme med innspill til den stortingsmeldinga som skal legges fram. Vi har gjort en del. Vi har i hvert fall gjort to gode grep i ungdomsskolen, mener jeg, som ministeren også har vært inne på. Når det gjelder videregående, kan vi få til mye mer fleksibilitet. Så har vi dette året etterpå, altså påbyggingsåret etter agronomutdanninga, som er etterlyst. Til dette med fagskole: Når det gjelder det ene året med fagskole som man kan ta senere, er det allerede skoler som tilbyr det i dag. Og til dette med voksenagronomutdanning: Det er det ene året som man kan ta.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-22:
Min bekymring er de to tallene jeg nevnte, nemlig at vi er på 22. plass av 25 når det gjelder gjennomføringsgrad, og at 50 pst. svarer at de ikke har fått rådgiving. Så skjønner jeg at det pågår mange bra prosjekter, og det er mange bra forsøk på å gjøre ting bedre, men det er fortsatt en ganske stor glipp. Det som forundrer meg, er at statsråden sier at hun ikke er sikker på om dette er veien å gå. Hvorfor må vi gå én vei? Hvorfor kan vi ikke prøve ulike veier for å nå dette målet, for jeg antar at statsråden er enig med meg i at dette er en av de store utfordringene vi står overfor når det gjelder frafall og feilvalg?
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-22:
Jeg har vært rundt på noen ungdomsskoler som er ganske gode på å dra linjene ned til ungdomsskolen og la folk få prøve ut f.eks. yrkesfag sammen med det lokale næringsliv, som statsråden snakket om. Men jeg besøker ganske mange skoler, og det er veldig få, nærmere bestemt én av dem som jeg har møtt, som har hatt et skikkelig system, og som hadde veldig mange elever inn i akkurat det systemet. Så jeg lurer på om statsråden forsikrer seg om at disse tingene som blir satt i gang, virkelig når ned, når hun da får beskjed om at 50 pst. av elevene i andre enden ikke en gang har snakket med en rådgiver før de har fylt ut skjemaet.
Trine Skei Grande (Venstre), 2012-11-22:
Jeg vil begynne med å takke Kristelig Folkeparti for deres utrettelige innsats på dette feltet, og for at de aldri gir opp. Jeg tenker nesten at disse vil jeg være på lag med. Det er et veldig viktig tema som Kristelig Folkeparti har tatt opp mange ganger. Jeg mener det er viktig ut fra to perspektiver: Det ene er at en baby ikke skal være i veien, og det andre er at når en baby er på vei, skal man ikke være bekymret. Til det første: Vi må i dag ha et utdanningssystem som er så fleksibelt at folk kan gå inn og ut av det i løpet av en yrkeskarriere. Det betyr at mange som har kommet langt i sin familieetablering, må kunne innrømme at de har lyst til å begynne igjen på utdanninga si. Det er ett viktig perspektiv her. Det andre er at man skal alltid kunne være glad for at en baby er på vei, sjøl om man ikke har planlagt det, eller om man bare har lyst til å få den veldig tidlig. Vi har kommet langt med likestilling på mange områder i Norge, men vi er ikke i mål. En av moralene fra omverdenen som vi ennå må nedkjempe, er at alt dette liksom skal skje i en bestemt rekkefølge. Hvis det ikke skjer i den bestemte rekkefølgen som vi tenkte da vi laget lovene, så passer ikke folk inn i firkantene. Jeg er liberaler, og jeg liker egentlig best folk som ikke passer inn i firkantene. Det er mange ting man må gjøre her, som interpellanten har dratt fram, både innenfor barnehagene og innenfor støtteordningene vi har. Så synes jeg vi skal huske at dette ikke bare gjelder mammaer som plutselig oppdager dette, men det gjelder også pappaer som plutselig blir pappaer midt i utdanningsløpet sitt. Hvis jeg hadde vært interpellanten, hadde nok jeg vært litt frustrert over at statsråden stadig vekk når Kristelig Folkeparti tar opp dette, og når andre av oss har tatt opp dette, skal «se på det». Av og til blir man lei av å se på noe, men dette blir statsråden aldri lei av å se på. NSO har en rekke ganger tatt opp dette med å tette gapet mellom studieliv og yrkesliv. Det verste som kan skje en gruppe, er å falle mellom to stoler, eller å falle mellom to departementer, og her virker det som det ene departementet ikke helt klarer å snakke med det andre. Her burde man ha satt seg ned ved samme bord og sagt hvilke intensjoner man hadde for å skjære igjennom og lage ordninger som hjelper alle. Det staten skal være glad for, det er alle babyer som ønskes velkommen, uansett når de kommer i livet. Da må vi legge støtteordningene sånn til rette at det faktisk blir lik behandling, og at man ikke får en følelse av at det er en underliggende moral om at man ikke har gjort tingene i riktig rekkefølge. Vi har kjempet mot mange slike underliggende moraler i likestillingskampen i det norske samfunnet fra tidenes morgen. Dette er en av de underliggende moralene som er igjen å nedkjempe, nemlig at vi skal bestemme i hvilken rekkefølge ting skal skje i folks liv.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Det jeg tror gjør at en del skoler tenker kombinasjon med lærerutdannede når det de rekrutterer rådgivere, er nettopp den fleksibiliteten det gir, for dette er også personer som kan undervise elever i andre settinger. Jeg er ikke sikker på om vi først og fremst trenger å bruke våre hardt tiltrengte ingeniører i rådgiverstillinger. Men det jeg er helt sikker på, er at veldig mange elever og studenter kunne ha interesse av å snakke med, få møte og få veiledning om ingeniøryrket fra en ingeniør, framfor gjennom en rådgiver. Derfor vil veldig mye av det en rådgiver kan legge til rette for, være møter mellom elever og de yrkesutøverne som kan være interessante for dem, for da kan de få en realistisk introduksjon. For eksempel er det mange som tror at i realfagsyrker og tekniske yrker forholder en seg ikke til mennesker, en forholder seg til noe annet. Men i de fleste yrker i dag forholder en seg til mennesker, og kanskje en del jenter vil finne kvaliteter ved de yrkene som de ikke har sett før.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Jeg er veldig opptatt av at lokalt næringsliv og andre deler av arbeidslivet skal være en veldig motiverende, relevant og viktig læringsarena for elever mens de går på skolen. De valgfagene som nå er i ferd med å bli innført for alle elever på ungdomstrinnet, kan nettopp brukes som en sånn arena. Faget utdanningsvalg er også en mulighet der lokalt næringsliv eller offentlige arbeidsplasser kan introduseres for elevene. Jeg er helt sikker på at man kan få en langt mer virkelighetsnær, relevant og motiverende skole hvis man forsterker samarbeidet mellom lokalt næringsliv og arbeidsplasser rundt skolen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Jeg tror bare ikke at jeg er overbevist om at det er riktig vei å gå. Det er veldig sjelden vi sender ut direktiver om å opprette nye profesjonsutdanninger til universitet og høyskoler. Tvert imot har vi anbefalt at det er kontakt mellom dem som trenger kompetansen, og dem som skal levere kompetansen, nemlig universiteter og høyskoler, for å finne ut av hvordan de kan samarbeide om å tilby de rette utdanningsveiene. Så tror jeg kanskje at vi skal nyansere denne debatten litt mer, for man kan ha noe behov når det gjelder å veilede ungdom på ungdomsskolen. Det kan i veldig stor grad være ungdom som har et ganske fjernt forhold til både høyere utdanning og videregående utdanning og arbeidslivet som sådant. Så kan det være litt mer avansert – man kan trenge andre typer kvalifikasjoner – å veilede ungdom på videregående nivå, men også ganske mange på høyskole- og universitetsnivå kan ha behov for veiledning. Det synes jeg er det interessante elementet med det forslaget som er til behandling her i dag.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Hvis det er sånn at vi pålegger høyere utdanning og universiteter å opprette en profesjonsutdanning, bør vi ha en viss forestilling om at det er en profesjon som det vil bli etterspørsel etter. Hvis ikke risikerer vi å anbefale ungdom å utdanne seg til yrkesveiledere, og kanskje gjøre et feilvalg. Derfor er jeg opptatt av at vi tar den diskusjonen grundig. Jeg har så langt kommet til at jeg mener at det er andre veier til bedre rådgiving som er det beste. Av de tallene som representanten Skei Grande viser til, er jeg mest overrasket over at 50 pst. av elevene i elevundersøkelsen sier at de ikke har fått noen veiledning, for vi har innført et fag som heter utdanningsvalg, og det skal være rådgivingstjeneste på alle skoler. Så jeg tror det er noe med kvaliteten, og jeg tror kanskje det er noe med bevisstgjøringen av elevene om hva det er de faktisk får i faget utdanningsvalg, som er en viktig del av denne diskusjonen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Det er en av de store utfordringene, å følge de gode intensjonene som Stortinget og vi har, helt ut for å forsikre oss om at de faktisk når den siste elev – at de får de tilbudene som er vår intensjon. Dette er jo noe som jeg kontinuerlig har vært opptatt av å forsterke, på hvilken måte vi følger opp f.eks. ungdomstrinnsmeldingen. Veiledning og rådgivning var en viktig del av diskusjonen da, og jeg skal selvfølgelig sørge for at vi er enda mer på hugget for å få det til. Så har jeg bare lyst til å si en ting til slutt, og det er at gjennomføring i høyere utdanning er en litt annen problemstilling enn gjennomføring i videregående opplæring. Det er fordi disse gjennomføringstallene for høyere utdanning nødvendigvis ikke tar tilstrekkelig høyde for studenter som skifter institusjon, eller som setter sammen fagene sine litt annerledes enn det de hadde tenkt seg. Konsekvensene av å gå litt mer krøllete veier i høyere utdanning er ikke så store som ikke å gjennomføre videregående opplæring – det er to vidt forskjellige debatter.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Jeg tror ikke jeg tør å si én fast dato for når dette vil være ferdig behandlet, og implementering og gjennomføring i skolen vil alltid ta lite grann tid. Men det er jo fyldig redegjort for i svaret som komiteen har fått på dette området, at det har vært et systematisk arbeid, og at det er god driv i det. Jeg håper at det kan komme med det nærmeste.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
De endringene vi har gjort, har vært godt begrunnet, også fordi det har vært snakk om land der betydelige deler av undervisningen foregår på et språk som norske studenter har vanskelig for å ha god kjennskap til på forhånd. Dette er jo en stadig tilbakevendende utfordring for oss, for når det gjelder de landene som har fireårige bachelorgrader, har regjeringens utgangspunkt vært at det første av disse fire årene ikke vurderes å være på nivå med høyere utdanning i Norge og heller ikke gir uttelling i form av studiepoeng. Det er en nivåvurdering som det har vært enighet om i Bologna-prosessen, så Norge er ikke alene om det. Men vi har likevel gjort enkelte unntak, som representanten Warloe har vært inne på, når det gjelder støtte til førsteårsstudenter. Det gjelder for studier ved enkelte læresteder i USA av høy kvalitet, som omfattes av ordningen med tilleggsstipend, og det dreier seg om støtte til BRIC-landene. Jeg mener at de virkemidlene…(presidenten klubber) (presidenten klubber)
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2012-11-22:
Det setter jeg pris på.