Geir-Ketil Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2003-02-06:
Det er ytterst positivt at det nå blir nedsatt en stortingsoppnevnt granskingskommisjon for å se på alle forhold rundt Mehamn-ulykken, der 15 mennesker omkom da et Widerøe-fly styrtet i havet utenfor Gamvik 11. mars 1982. At denne kommisjonen nå faktisk blir opprettet, og at det er Stortinget som sådant som står bak opprettelsen, har ikke vært en knirkefri prosess. Flyhavarikommisjonen har gransket ulykken to ganger, og en tredje gransking ble vurdert. Men resultatet av dette har ikke beroliget de pårørende og vitner til Mehamn-ulykken. Saken har derfor ikke lagt seg, men derimot versert i media i over 20 år, noe som særlig har vært en belastning for de pårørende og vitner som har følt seg mistrodd. Det har vært hevdet av flere at det sivile Twin Otter-flyet fra Widerøe var på kollisjonskurs med et militærfly kort tid før flyulykken, et militærfly som ulovlig kan ha krysset forbudssonen øst for 24. lengdegrad. SV-representanten Olav Gunnar Ballo tok saken opp med samferdselsminister Torild Skogsholm den 27. mars i fjor. Samferdselsministeren svarte da at det ikke forelå nye opplysninger som skulle tilsi en eventuell ny undersøkelse, og at det heller ikke var grunnlag for å reise tvil om kommisjonens bruk av vitneforklaringer. I forbindelse med at NRKs program Brennpunkt viste en dokumentar om saken sist høst, signaliserte Regjeringen at den selv ville opprette en granskingskommisjon. Dette har SV hele tiden vært imot, i motsetning til hva en kunne få inntrykk av hos mange av de andre partiene på Stortinget. Jeg vil kort presisere hvorfor SV har ment at kommisjonen må opprettes av Stortinget og ikke av Regjeringen. Det er av stor viktighet at en slik kommisjon for gransking av Mehamn-ulykken, så langt det lar seg gjøre, blir oppfattet som uhildet av befolkningen – ikke minst av de pårørende til de omkomne. Jeg er av den oppfatning at en regjeringsoppnevnt kommisjon, uansett hvilke personer som var blitt oppnevnt, i for stor grad ville bli knyttet til Regjeringen og forvaltningen, og at en slik kommisjon av den grunn ikke ville ha den nødvendige tillit i befolkningen. Med i dette bildet hører at Flyhavarikommisjonen, som undersøkte Mehamn-ulykken i 1984, 1988 og 1997, er et statlig organ. En av Stortingets viktigste konstitusjonelle oppgaver er å kontrollere at Regjeringen og forvaltningen følger opp Stortingets egne vedtak. Dette gjøres fortløpende i praksis av Riksrevisjonen når det gjelder det offentliges generelle virksomhet, og av Sivilombudsmannen når det gjelder den enkelte borgers klager på forvaltningen. Både Riksrevisjonen og Sivilombudsmannen er direkte underlagt Stortinget. Siden 1980-tallet har Stortingets kontroll med forvaltningen i økende grad blitt supplert av stortingsoppnevnte granskingskommisjoner. Jeg viser til Ryssdal-kommisjonen av 1985, som gransket myndighetenes håndtering av Reksten-rederiets problemer på slutten av 1970-tallet og Regjeringens informasjon til Stortinget i den forbindelse. Siden fulgte Lund-kommisjonen, som ble oppnevnt i 1994 for å granske de hemmelige tjenestene. I 1997 ble Smith I-kommisjonen oppnevnt for å granske bankene og myndighetenes rolle under bankkrisen i Norge på slutten av 1980-tallet og begynnelsen av 1990-tallet. Den siste parlamentariske granskningskommisjonen var Smith II-kommisjonen, som ble nedsatt i 2000 for å granske Gardermoen-utbyggingen. Jeg er av den oppfatning at en kommisjon for å granske Mehamn-ulykken, og da nødvendigvis også Flyhavarikommisjonens undersøkelser av denne ulykken, må nedsettes av Stortinget for å ivareta Stortingets konstitusjonelle rolle som kontrollorgan. Det er derfor med stor tilfredshet jeg konstaterer at saken likevel fikk det utfallet at kommisjonen blir stortingsoppnevnt og ikke regjeringsoppnevnt. Kommisjonen må uten hinder kunne foreta de undersøkelsene den selv finner nødvendige ut fra sitt mandat, og rapportere direkte til Stortinget. Jeg er derfor godt tilfreds med det mandatet kommisjonen nå har fått i innstillingene fra Stortingets presidentskap. Jeg vil til slutt fremheve at kommisjonen, så langt det lar seg gjøre, også må få innsyn i andre lands arkiv. Det kan meget vel hende at svaret på ulykken nettopp ligger i andre lands arkiv. Jeg forutsetter at Regjeringen yter kommisjonen den nødvendige bistand for å kunne få slikt innsyn.