Hill-Marta Solberg (Arbeiderpartiet), 2000-05-16:
Utviklingspolitikken hadde en viktig plass i Regjeringens tiltredelseserklæring. Gjennom utviklingspolitikken kan vi arbeide for demokrati og menneskerettigheter, vi kan arbeide mot sykdom og fattigdom, korrupsjon og kriminalitet. Regjeringen vil styrke det norske bidraget, bl.a. ved å gå aktivt inn i Den globale alliansen for vaksinering og immunisering, kalt GAVI. GAVI bistår de fattige landene med å sikre tilgang til vaksinetilbud for alle, bedre utnyttelsen av eksisterende vaksiner og utvikle nye vaksiner mot sykdommer som aids, malaria og tuberkulose. Det legges opp til at Norge i første omgang gir 10 mill. kr til GAVI. I statsbudsjettet for 2001 vil det bli foreslått å gi et større bidrag til dette initiativet. Utviklingspolitikken er også tett knyttet til arbeidet med forebygging og løsning av konflikt. Debatten i dag har på mange måter også bekreftet det. Flere afrikanske land er inne i en utvikling hvor krig og voldelige konflikter hindrer kampen mot fattigdom. Zimbabwe er inne i en dyp politisk, sosial og økonomisk krise, samtidig som landet fortsetter sitt omstridte og kostbare militære engasjement i Den demokratiske republikken Kongo. Oppblussingen av krigen mellom Etiopia og Eritrea vil utvilsomt forverre den humanitære situasjonen i en region som allerede gjennomlever en omfattende tørke- og sultkatastrofe. I denne situasjonen kan vi oppleve at humanitær bistand som ytes i forbindelse med sultkatastrofer, frigjør midler som benyttes til krigsforberedelser og krigføring. Vi må gi klar beskjed om at dette ut fra en humanitær synsvinkel er uakseptabelt. Samtidig må våre utviklingspolitiske tiltak ta hensyn til at ofrene i slike situasjoner uansett vil ha behov for og krav på hjelp. Situasjonen på Afrikas Horn viser med all mulig tydelighet hvilke dilemmaer vi så altfor ofte står overfor i utviklingspolitikken. Siden konflikten mellom Etiopia og Eritrea brøt ut for to år siden har Norge støttet opp om en rekke initiativ for å bidra til dialog og til en fredsløsning mellom de to landene. Samtidig har vi sett oss nødt til å redusere det ordinære bistandssamarbeidet med begge landene. Likevel har vi kunnet fortsette den direkte nødhjelpen til dem som er rammet av den pågående hungerkatastrofen. Som høyinntektsland har Norge en særlig plikt til å yte bistand til utvikling og bedring av levekårene i de fattige landene. I takt med mulighetene til å anvende midlene på en effektiv måte er det Regjeringens uttalte mål gradvis å trappe opp bistanden til 1 pst. av bruttonasjonalinntekt. Det er også understreket i dagens debatt. Med fortsatt vekst i norsk økonomi innebærer dette økte bevilgninger til bistand i statsbudsjettet for 2001. Anslaget over utgifter til flyktningers opphold i Norge har steget betraktelig siden budsjettet for 2000 ble lagt fram og behandlet her i Stortinget. I tråd med tidligere praksis og i samsvar med de internasjonale standardene på dette området, kalt DAC, er som kjent enkelte slike oppholdsutgifter i Norge det første året ODA-godkjent. I revidert nasjonalbudsjett for inneværende år foreslås det derfor å dekke merutgifter på i alt 431,1 mill. kr innenfor bistandsrammen. Opprinnelig foreslo regjeringen Bondevik i statsbudsjettet for 2000 å dekke 100 pst. av de ODA-godkjente oppholdsutgiftene, som da var anslått til 603 mill. kr, innenfor bistandsbudsjettet. Nå er anslaget på disse utgiftene økt til 998 mill. kr. For likevel å opprettholde et høyt aktivitetsnivå innenfor den langsiktige bistanden foreslår Regjeringen i tillegg nye tilsagnsfullmakter på til sammen 400 mill. kr. Dette er av særlig betydning for Norges viktigste samarbeidsland. Samarbeidslandenes egne strategier for bekjempelse av fattigdom skal legges til grunn for tiltak som gjeldslette og annet utviklingssamarbeid. Da er det viktig at de langsiktige målsettingene kan ivaretas gjennom en betydelig økning av tilsagnsrammene og tilsagnsfullmaktene. Regjeringens tiltredelseserklæring og utviklingsministerens redegjørelse peker mot økt satsing i bistandssamarbeidet. Helse og utdanning skal prioriteres som bidrag til fattigdomsbekjempelsen. Regjeringen inviterer til partnerskap med næringslivet, fagbevegelsen, forskningsmiljøer og andre aktører for å oppnå sine mål i utviklingspolitikken. Dette kan gi utviklingspolitikken nytt og nødvendig engasjement og aktiv deltakelse også fra nye krefter i samfunnslivet.