Eirin Faldet (Arbeiderpartiet), 2002-12-13:
Det nærmer seg jul, og som alltid her i Stortinget snakkes det om milliarder og millioner, budsjettbalanse og ansvarlighet. Men er det ikke også en tid for ettertanke, tid for å tenke over hvordan vi bruker alle pengene? Hvem lager vi budsjetter for? Og hvordan fordeler vi de enorme summene som svirrer rundt i alle komiterommene? Arbeiderpartiet er opptatt av å legge til rette for en barne- og familiepolitikk som tar hensyn til de samlivsmønster og den virkelighet som barn og ungdom og foreldre lever i. Vi kan nok drømme om en verden med «Åtte hender hektet sammentil en ring om stort og smått.Herregud – om hele videverden hadde det så godt.» – som Einar Skjæraasen skrev i diktet «Lykke». Men sånn er ikke verden. Vi leser om mishandling av barn, om vold i hjemmet og om barn som ikke kan gå i bursdagsselskap fordi de ikke har penger til gave. For mange av disse barna er barnehagen eller skolfritidsordningen et godt tilbud der de ansatte representerer den tryggheten de ikke har hjemme. Derfor mener Arbeiderpartiet at barn trenger trygge og gode barnehageplasser. Det trenger også foreldrene som ønsker å kombinere god omsorg for barna med å være yrkesaktive. Maksimalpris på barnehageplassen skal sørge for at det ikke er familiens økonomi som skal avgjøre om et barn kan gå i barnehage eller ikke. Full barnehagedekning og lave priser er en forutsetning for barnefamilienes valgfrihet. Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fant rom for å gjeninnføre småbarnstillegget i barnetrygden. Foreldre som mottar kontantstøtte, får nemlig småbarnstillegget fullt ut kompensert ved en tilsvarende økning av kontantstøtten. Det gjør derimot ikke foreldre som har barnehageplass til sitt barn. I løpet av et år er mange brukere innom krisesenteret i Hamar. Omtrent halvparten er barn som har opplevd mye vondt, både fysisk og psykisk. Ikke alle barna har selv vært utsatt for direkte vold, men når de opplever å se omsorgspersoner som de er glad i, ha det vondt, kan det oppleves like vanskelig. Arbeiderpartiet er bekymret for at den vanskelige økonomiske situasjonen mange kommuner er i, vil føre til at noen krisesentere vil bli nedlagt. Det må ikke skje, og sammen med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet har Arbeiderpartiet økt bevilgningen til krisesentrene. Erfaringer viser at barn som er vitne til vold i hjemmet, utvikler utrygghet, angst, depresjon og aggresjon. Mange må barnevernet ta seg av. Jeg er fornøyd med at Arbeiderpartiet sammen med Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fant å kunne foreslå en styrking av barnevernet og av forebyggende tiltak for barn og ungdom. Dessverre prioriterte ikke Fremskrittspartiet dette, til tross for at de nå hadde sjansen til å hjelpe de mest sårbare i vårt samfunn, nemlig barna. Skal vi bekjempe kriminalitet, må vi ta den før den skjer, og ikke bare være strenge når skaden er skjedd. Barnevernet skal sikre utsatte barn gode oppvekstvilkår. I den forbindelse vil jeg understreke behovet for å styrke kompetansen til alle dem som skal arbeide med barn. De gjør en fantastisk jobb og fortjener en høyere status i kommunene. Barnevernsarbeidere bør i større grad få oppgaver innen forebyggende arbeid, til hjelp for barn og foreldre. Det er viktig at det stilles krav til det tverrfaglige samarbeidet i kommuner og fylker, til beste for barna som skal hjelpes. Dessverre er det mange som tror at barnevernet er et slags politi. Det er det ikke. Barnevernet skal være en støtte og en hjelp. Det er en stor økning i antall saker til barnevernstjenesten i kommunene. Men flertallet i denne salen ønsket altså ikke å bevilge mer penger til kommunene for å gi kommunene bedre mulighet til å ansette flere i barnevernet slik at saksbehandlingstiden kan reduseres og barn i en vanskelig situasjon få enda bedre og raskere hjelp. Når vi vet at enkelte meldinger om omsorgssvikt ikke er sjekket etter 100 dager i enkelte kommuner, er det bare ett ord som dekker dette: Skammelig! Velferdstilbudene i kommunene må dessverre skjæres ned fordi flertallet bl.a. prioriterer billigere sprit. Arbeiderpartiet ønsket å bruke en del av kontantstøtten til å motvirke disse nedskjæringene og styrke velferdstilbudene til barn og unge. Jeg vil bemerke at det er gitt rom til en beskjeden økning i adopsjonsstøtten fra Regjeringen, men Arbeiderpartiet vil øke adopsjonsstøtten til 1 G. Det er fordi de reelle kostnadene ved å ta seg av et foreldreløst barn er mye større enn adopsjonsstøtten som ytes i dag. Jeg trodde faktisk Fremskrittspartiet, som har gått så høyt ut og har lovet å øke adopsjonsstøtten, hadde støttet dette forslaget, men de svikter også her. Arbeiderpartiet mener at et av de viktigste tiltakene vi som politikere kan iverksette for å bekjempe fattigdommen, er at foreldre er sikret arbeid. Dessverre ser vi nå at arbeidsledigheten øker. Å miste sitt arbeid gjør noe med folk. Det rammer hele familien økonomisk, selvsagt, rammer mor og far, og det rammer sist, men ikke minst barna. Derfor vil Arbeiderpartiet styrke Aetat og øke arbeidsmarkedstiltakene. Bondevik-regjeringen snakker så varmt og ofte om verdier og om en handlingsplan mot fattigdom. Men regjeringspartiene har kuttet i stønaden til barnetilsyn til enslige forsørgere. Barn av enslige forsørgere har blitt Regjeringens salderingspost, og må betale prisen for billigere sprit og større skattelette. Vi nærmer oss en høytid som de aller fleste av oss gleder oss til, men for altfor mange er julen spesielt vanskelig, for alle som strever daglig for å få endene til å møtes, og for barna. Kanskje vi som politikere bør tenke mer på dem blant oss som ikke har det så greit i hverdagen, og som bare kan drømme om at «væla var et hus med fire vegger,og saligheta var et bæssmorfang».