Olav Gunnar Ballo (Sosialistisk Venstreparti), 2009-06-10:
Jeg vil først rette opp en inkurie i innstillingen. På side 9, første kolonne, tredje avsnitt er det et sitat fra NOU 2009:1. I fjerde og femte linje står det Datatilsynet og «Helsedirektoratet». Det korrekte sitatet skal være «Helsetilsynet». Jeg ber om at det rettes opp i en senere utgave. Ot.prp. nr. 51 for 2008–2009 inneholder fire sentrale elementer. Det ene sentrale elementet er utlevering av og tilgang til journal og journalopplysninger med endring i helsepersonelloven § 45, som ledd i lettere å kunne sende og motta helseopplysninger på tvers av virksomheter. Et annet sentralt element er tilgang til virksomhetsinterne behandlingsrettede helseregistre på tvers av virksomhetsgrensene med endring av § 13 i helesregisterloven, slik at journaldata kan hentes ut fra annen virksomhet. Det tredje elementet jeg vil trekke fram, er etablering av virksomhetsovergripende behandlingsrettede helseregistre samt meldeplikt til denne typen registre. Tolkningene i § 6 og § 13 i helseregisterloven gjør at man indirekte har et forbud mot etablering av denne typen registre. Departementet går inn for å ta inn i helseregisterloven en § 6 a, slik at virksomhetsovergripende behandlingsrettede registre kan etableres, og at premissene for etablering forskriftsreguleres. Et fjerde sentralt element er etablering av virksomhetsovergripende behandlingsrettede helseregistre for helsepersonell med formalisert arbeidsfellesskap. Det har jo vært en god del medieoppmerksomhet omkring denne saken, fordi man har fått en debatt i det offentlige rom omkring personvern, og det er en debatt som jeg, som saksordfører, ønsker velkommen. Jeg har først lyst til å komme med en generell betraktning. Denne debatten handler altså ikke om hvorvidt pasientjournaler skal være elektroniske eller ikke, og om data skal kunne overføres elektronisk eller ikke. Alle instanser som har uttalt seg, er for at journaldata skal kunne lagres elektronisk, og at pasientdata fra journalen skal kunne overføres elektronisk. Et argument som ofte er framme i debatten, er at mens papirjournaler flyter rundt omkring lett tilgjengelig, så er elektroniske journaler utilgjengelige for uvedkommende, slik at personvernet ivaretas bedre når opplysningene lagres elektronisk, enn om de er på papir. Det er et inntrykk jeg har lyst til å gå i rette med. En elektronisk journal kan naturligvis også skrives ut på papir, og min erfaring gjennom 26 års arbeid i helsevesenet som lege, er at det skrives ut langt mer på papir fra en elektronisk journal enn det kopieres fra en papirjournal. I tillegg kommer at når den elektroniske journalen er tilgjengelig på ulike steder, kan den jo også skrives ut på ulike steder. Så problemet med at papir kan flyte, forsterkes på mange måter med en elektronisk pasientjournal, det blir ikke svakere. Det er på akkurat samme måten som her på huset. Hvis man skriver ut et dokument på feil skriver, kan det komme ut i en annen del av bygget, ikke der man skulle ha hentet det. Ofte hentes jo heller ikke slike dokumenter. Det er på akkurat samme måten i sykehus. Mitt inntrykk er at en del som ikke steller med dette til daglig, har en tiltro til hvordan personell håndterer elektroniske pasientjournaler og utskrifter som ikke er særlig treffende i forhold til virkeligheten. Jeg ser også at Datatilsynet påpeker det i sin rapport og avdekker store mangler, ikke minst i helseforetakene. Slik jeg som saksordfører ser det, er det behov for ytterligere sikkerhetstiltak når det gjelder elektronisk journal sammenholdt med en papirjournal, fordi man må sikre at både utskrifter fra den elektroniske journalen ikke kommer på avveier, og at elektroniske opplysninger i seg selv ikke gjør det. Det finnes flere eksempler på at materiell med personsensitiv informasjon som er sendt elektronisk, f.eks. til tilsynsmyndighetene, ved en feil er blitt offentliggjort selv om de skulle vært unntatt offentlighet, for det er veldig lett å legge ut informasjon på nettet elektronisk. Så til selve lovforslaget. De tre første elementene som jeg har omtalt her, gjelder tilgang til opplysninger på tvers av behandlingsvirksomhet, og jeg omtaler dem under ett. Komiteens flertall, bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Fremskrittspartiet, støtter Regjeringens forslag om at man skal kunne åpne for at pasientopplysninger ikke bare skal kunne videresendes elektronisk, men også hentes ut fra annen virksomhet. Flertallet har imidlertid gjennomgående understreket at det skal foreligge aktivt samtykke fra pasienten for at det skal kunne gjøres. En konsekvens av den understrekingen er at ingen partier står på Regjeringens opprinnelige lovforslag. Det synliggjør betydningen av å ha en aktiv behandling i komiteene og reelt gå inn i de innsigelsene som kommer fra høringsinstansene. Både flertallet og mindretallet er enige om at den som journalopplysningene gjelder, skal ha rett til innsyn i logg fra behandlingsrettet helseregister om hvem som har hatt tilgang til helseopplysninger om ham eller henne. Alle partier støtter dermed en tilføyelse i § 13 i helseregisterloven, der tilføyelsen lyder: «Den registrerte har rett til innsyn i logg fra behandlingsrettet helseregister om hvem som har hatt tilgang til helseopplysninger om ham eller henne.» Komiteens mindretall, bestående av Høyre, SV, Kristelig Folkeparti og Venstre, viser til de innsigelsene som er kommet fra tilsynsmyndighetene og siterer fra Datatilsynets høringsuttalelse, der det heter: «Dersom mottaker skal vurdere hvilke konkrete opplysninger som er nødvendige og relevante i den enkelte journal, må han nødvendigvis gis tilgang til hele journalen. Faren er stor for at han derved får tilgang til opplysninger som ikke er nødvendige og relevante. For at helsepersonell i realiteten skal bevare taushet om forhold som ikke er nødvendige og relevante for mottaker, må den taushetspliktige selv foreta vurderingen.» Mindretallet deler Datatilsynets innsigelser og fremmer i tråd med disse innsigelsene gjennomgående lovforslag basert på at videresending av pasientopplysninger fra et journalsystem til et annet skal bestemmes av den som rår over journalsystemet i utgangspunktet, og at oversending skjer etter samtykke fra den pasientopplysningene gjelder, når opplysningene ikke er anonymisert. Det samme mindretallet viser til at Legeforeningen i sin høringsuttalelse peker på at det i forslaget ikke er tatt alminnelige personvernhensyn, og at forslaget innebærer at det både gis tilgang til mer opplysninger enn det som er nødvendig, og overfor en større personkrets enn det som er nødvendig. Mindretallet deler denne oppfatningen. Mindretallet mener at det i forslaget er beskrevet en teknologisk virkelighet som i dag ikke eksisterer. Det vises til at både Helsetilsynet og Datatilsynet påpeker at dagens informasjonssikkerhet internt i virksomhetene ikke er godt nok ivaretatt. Det er avdekket i felles tilsyn av Statens helsetilsyn og Datatilsynet at man har hatt flere brudd på bestemmelser i helseregisterloven og annen lovgivning i en rekke helseforetak. Under slike forhold vil en omfattende utvidelse av kretsen som får direkte tilgang til sensitive opplysninger, innebære en betydelig risiko for ytterligere spredning av sensitive opplysninger. Mindretallet har merket seg at Personvernkommisjonen i NOU 2009:1 bemerker: «Ekstern tilgang til pasientjournalen i en virksomhet forutsetter etter Personvernkommisjonens oppfatning god styring og kontroll internt. Med tanke på de svakhetene som både Datatilsynet og Helsetilsynet har avdekket gjennom sine tilsyn når det gjelder tilgangskontroll internt, bør man som Sosial- og helsedirektoratet påpeker, gå forsiktig fram med tanke på å utvide tilgangen til også å omfatte eksterne parter.» Kort oppsummert: Både Statens helsetilsyn, Datatilsynet og Sosial- og helsedirektoratet advarer mot den løsningen som flertallet nå støtter, riktignok med en del modifikasjoner. I tillegg har man ikke helt sentrale fagorganisasjoner med seg, som Legeforeningen. Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon argumenterer imot, og Handikapforbundet argumenterer imot. I tillegg har Datatilsynet f.eks. avdekket at helsepersonell i forbindelse med at St. Olavs Hospital ønsker å slå sammen somatiske og psykiatriske journaler, gikk imot det fordi de var redd for at personvernet ikke ville bli ivaretatt på en forsvarlig måte. Datatilsynet har også avdekket at ansatte ved Universitetssykehuset Nord-Norge har bedt om at det utvises spesiell aktsomhet overfor de ansatte, slik at andre ansatte ikke får tilgang til deres personalopplysninger. Når det gjelder regjeringsmedlemmer og stortingsrepresentanter, er det spesielle retningslinjer knyttet til Rikshospitalet for behandling av personsensitive data, slik at de som ikke skal ha innsyn, ikke har tilgang til dem. Alt dette illustrerer jo i sum hva slags utfordringer man allerede i dag står overfor. På ett punkt har mindretallet en mer liberal tilnærming enn det flertallet har. Det gjelder virksomhetsinterne data der man jobber i et arbeidsfellesskap. Der synes vi at høringsinstansene har et poeng når virksomheten bare gjelder internt, og data ikke skal sendes ut. Man må ha rett til å kunne se på journalopplysninger når f.eks.en vikar overtar for en annen lege, uten hinder av lovgivningen. Derfor mener vi at det i et slikt tilfelle ikke skal foreligge aktivt samtykke, men at man skal ha innsigelse for å motsette seg det, på samme måten som på et hvilket som helst legekontor i Norge i dag der virksomheten er organisert som en felles virksomhet. Ellers vil jeg i et senere innlegg komme tilbake til og utdype en del av standpunktene for hvorfor jeg har valgt å stå sammen med mindretallet her, mens SV, til tross for at de i saken har støttet meg, velger å gå med flertallet.