Signe Øye (Arbeiderpartiet), 2008-09-22:
Det er snart hundre år siden Stortinget vedtok loven om hjemfall av vannkraftverk. Loven sikrer altså at de verdier norske fossefall representerer, skal være fellesskapets eiendom. Det var et meget klokt vedtak. Når vi i dag diskuterer retten til hjemfall, er det også en side jeg er spesielt opptatt av som det er viktig å få fram, og som er med på å underbygge og forsterke behovet for statlig eierskap, nemlig den sikkerhetsmessige og beredskapsmessige siden av offentlig, nasjonalt eierskap til kraftressursene. Det må ikke herske noen tvil om at dette er et moment som må vektlegges sterkt i denne vurderingen. Det må ikke herske noen tvil om at det er det offentlige som er best egnet til å ivareta samfunnssikkerheten her i landet. Jeg vil også vise til Ullring-utvalgets arbeid og konklusjoner når det gjelder retten til hjemfall. Utvalget anbefalte sterkt at hjemfallsinstituttet skulle videreføres på en slik måte at dagens offentlige, nasjonale eierskap til kraftressursene på sikt ikke ble svekket. Spesielt vil jeg peke på fordelen med offentlig eierskap av kritisk infrastruktur som kraft er. Muligheten for at eierskap til store deler av kraftverkene kan bli overført til utenlandske selskaper dersom ikke eierskapet forblir nasjonalt, er reell. Dette vil kunne føre til en svekkelse av kontrollen med beredskapssystemet i kraftsektoren, noe som igjen vil svekke samfunnssikkerheten her i landet. Det var nettopp det som var begrunnelsen for at Ullring-utvalget kom med de sterke anbefalingene om at hjemfallsinstituttet måtte videreføres på en slik måte at dagens offentlige, nasjonale eierskap av kraftressursene på sikt ikke ble svekket, fordi de er så viktige. I dag kommer vi til å vedta en ny lov om hjemfall som sikrer at dette prinsippet kan videreføres også de neste årene, takket være flertallsregjeringen. Den største trusselen mot dette er at det blir regjeringsskifte etter neste valg. Høyre og Fremskrittspartiet varsler nemlig omkamp om hjemfallsordningen. Skulle Høyre og Fremskrittspartiet få flertall etter valget og dermed mulighet til å endre loven, vil de nok åpne for at private skal overta eierskapet til vannkraften. Da hjelper det lite hva Venstre og Kristelig Folkeparti har ment her i salen i dag. Denne saken er så viktig, ja, kanskje en av de viktigste sakene Stortinget behandler i denne perioden, fordi den har et perspektiv for flere hundre år framover. Tillater vi utsalg og privatisering, vil verdiene være tapt for alltid. Her ser vi også de klare politiske skillelinjene mellom Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, som nå sikrer en lovfesting av fellesskapets eierskap til vannkraften, og Høyre og Fremskrittspartiet, som vil legge til rette for privatisering og salg til utlandet. Representanten Tord Lien, fra Fremskrittspartiet, sa i Adresseavisen 28. juni 2007: «Får alle hjemfall etter 75 år regnet fra i dag, er det en løsning jeg tror partiet kan leve med.» Fremskrittspartiet vil altså at milliardverdier, som det for lengst er bestemt at staten skal overta om noen år, likevel ikke skal bli statens i overskuelig framtid. Reelt sett er dette en overføring av en svært verdifull rettighet fra fellesskapet til norske og utenlandske aksjonærer som ikke har noe krav på å få beholde disse verdiene lenger enn det loven sier. Men dette er jo ren fremskrittspartipolitikk - det er ingen tvil om det. Dette forslaget vil være en svær gave fra fellesskapet til utvalgte bedrifter, og blir bare overgått av det det samme partiet foreslår, et uoverskuelig antall milliarder i skattelettelser for norske og utenlandske oljeprodusenter. Til slutt vil jeg dessuten hevde at salg av vannkraft til private også vil svekke økonomien for våre etterkommere. Det har vi også et ansvar for. Salgsprisen nå vil ikke kunne reflektere den enorme verdien disse ressursene vil kunne ha for senere generasjoner. Da vil det ikke være nasjonen og lokalsamfunnene disse verdiene kommer til gode i mange hundre år, men private.