trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
«Jeg registrerer at statsråden har valgt å se helt bort fra Finnmark fylkestings vedtak om å styrke Alta Lufthavn som flynav i forbindelse med statens kjøp av flyruter(FOT-ruter) i Finnmark. (FOT-ruter) Hvilke egne vurderinger har statsråden gjort som gjør at Hammerfest velges fremfor Alta?»
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg var ikke overrasket over at det var det svaret jeg fikk, men jeg er veldig overrasket over at man velger så konsekvent å se bort fra det folkevalgte nivå og deres ønsker. Mange ville ha sagt at det kanskje var litt arrogant av statsråden å overse det, og jeg er faktisk enig med dem. Det som er inntrykket, er at det er konsulentselskapene, ifølge Finnmark Dagblad, som vet best, fulgt opp av statsråden og hans stab – vi vet best, basta! Det er inntrykket vi sitter igjen med. Et av argumentene som brukes, er at man ikke kan tvinge passasjerene i Finnmark til Alta. Men statsråden synes det er helt ok at passasjerene tvinges til Tromsø. Når jeg skal til Lakselv eller Kirkenes på dagtid, må jeg faktisk via Tromsø for å komme til Kirkenes og Lakselv. Helt greit, sier statsråden – men jeg synes ikke det er bra. Når det gjelder de ekstra passasjerene, er det så marginalt med direkteflyene at de 14 000 passasjerene kanskje ville gjort at vi sikret passasjergrunnlaget for direktefly, til tross for den flypassasjeravgiften som statsrådens regjering har innført.
Kåre Simensen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
«Litt senere» betyr som oftest etter midnatt, og det er sent nok. Men apropos flyruter: Da statsråden ba om tilbud på de såkalte FOT-rutene for neste anbudsperiode, ville man ikke lytte til folket og det politiske nivået. Man valgte å kjøre dette uten høringer. Det synes jeg ikke er bra. Man sitter igjen med et inntrykk av at noen vet best, og det synes jeg er et dårlig utgangspunkt for å skape bedre flyruter. Det er fullt opprør i Finnmark i dag. Det kjenner kanskje statsråden til, og jeg har egentlig lyst til å stille spørsmålet med utgangspunkt i en ingress i en kronikk, hvor det står at folk flest er «flyforbannet» i Finnmark. Har folk flest grunn til å være nettopp «flyforbannet» i Finnmark, med utgangspunkt i de rutene og det tilbudet som statsråden og hans stab i dag presenterer folket i Finnmark?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Jeg vil gjerne stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «I oktober innførte regjeringen 20 pst. rabatt på månedskort for NSB. Men dette gjelder ikke i områder der det er takstsamarbeid mellom fylkeskommunenes kollektivselskaper og NSB, som i Oslo/Akershus. Ruter må i år betale NSB ca. 190 mill. kroner for at månedskort på tog ikke skal koste mer enn på buss, trikk og T-bane. Når 20 pst.-rabatten på NSB ikke gjelder her, blir det desto dyrere og vanskeligere for Ruter å jevne ut prisene og holde dem lave. Vil statsråden ta sikte på å innføre NSB-rabatten også i områder med takstsamarbeid?»
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Jeg takker for et svar som er åpent når det gjelder å skape likebehandling, som er det viktige her. Det var et oppslag på aftenposten.no i morges hvor det står at NSB-rabatten i Oslo forsvant i en «regnefeil», og hvor Venstres representant Abid Q. Raja sier at man egentlig la opp til at det skulle være en rabatt for alle områder, og at det skulle koste 67 mill. kr. Men da det viste seg at det isteden kostet 167 mill. kr, valgte man å innføre rabatten i alle områder hvor det ikke er takstsamarbeid. For det første: Er det riktig at hele denne situasjonen skyldes en regnefeil? Og for det andre: Hvorfor tok man det valget om ikke å bruke de pengene i områdene hvor det er viktigst å få en overgang til kollektivtrafikk?
Jan Bøhler (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Jeg takker også for tilleggssvaret. Nå er vel statsråden oppmerksom på at det er mange kommuner i Akershus hvor det bor folk som reiser med tog inn til Oslo, og hvor reiseveien er adskillig mer enn et par kilometer. Det er veldig avgjørende for forurensningsnivået i Oslo som storby at flest mulig reiser med tog, og dette takstsamarbeidet mellom Ruter og NSB er veldig belastende for Ruters økonomi fordi de overfører anslagsvis 190 mill. kr i året for å jevne ut prisene. Spørsmålet mitt er: I svaret i forbindelse med revidert budsjett i år svarer departementet at det ikke er så viktig å legge inn 20 pst. rabatt i takstsamarbeidsområdene fordi man ikke får direkte utslag på billettprisene, mens man får det når man gjør det andre steder i landet. Ser ikke statsråden at hvis man hadde lagt inn disse midlene, ville det vært lettere for Ruter å holde lave priser og å kunne yte mer rettferdighet til kundene sine – at ikke den ene gruppen betaler for de togreisende?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
«I utkast til nytt partiprogram fra programkomiteen i Fremskrittspartiet foreslås det at staten skal selge NSB AS. Er statsråden enig i dette?»
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Samferdselsministeren skal få for frammøtet i dag, men noe særlig mer får han heller ikke for. Vi ser i grunnen på hele kroppsspråket hans at han ikke er særlig tilfreds med å være til stede. Jeg skjønner at samferdselsministeren ikke kan svare for de interne partiprosessene – det er det ingen som har spurt om heller, vi har alle interne kjøreregler for hvordan vi forholder oss til det – men samferdselsministeren er ansvarlig for samferdselspolitikken i Norge, samferdselsministeren er ansvarlig for jernbanepolitikken i Norge, og samferdselsministeren er ansvarlig for å utøve statens eierskap i NSB. Spørsmålet mitt er, rett og slett: Har ikke samferdselsministeren noen oppfatning av om staten skal eie NSB, eller om NSB skal selges?
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
NSB som selskap går veldig bra. Jernbaneutbyggingen de siste årene har medført stor passasjervekst, kombinert med at det er kjøpt inn stadig flere tog. Mer jernbaneutbygging og flere tog gir flere passasjerer og en bedre økonomisk situasjon for NSB. NSB leverte et rekordresultat i 2015, og det er i grunnen ingen faglige argumenter for at det nå er riktig å selge NSB. Samferdselsministeren svarer ikke – glem hele programkomiteen i Fremskrittspartiet, glem landsmøtet, men samferdselsministeren må ha en oppfatning av – om staten skal eie NSB, eller om statens aksjer i NSB skal selges. Det må Stortinget kunne forvente at regjeringen og samferdselsministeren har en oppfatning om. Så jeg spør igjen: Vil samferdselsministeren selge aksjene i NSB, eller vil samferdselsministeren beholde aksjene i NSB?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Jeg tillater meg å stille følgende spørsmål til samferdselsministeren: «På sin blogg 4. april 2013 skrev statsråden følgende om utenlandskabler: "FrP er opptatt av at energiressursene skal komme befolkningen til gode gjennom lave, stabile kraftpriser. Det vil styrke norsk industriutvikling og bidra til velferd i de tusen hjem." Hvorfor har statsråden endret mening, og hvorfor mener han nå private utenlandskabler og andre forslag om salg av norsk infrastruktur, som overfører profitten til private, er en god løsning for landet vårt og 'velferden i de tusen hjem'?»
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Takk for ordene – må jeg nesten si. Jeg gjentar igjen det som statsråden har skrevet på sin blogg den 4. april 2013: Fremskrittspartiet er altså ikke kritisk til å handle strøm med utlandet, men det skal skje på en måte som ikke gir norske strømkunder høyere strømregning. For en liten måned siden tillot Stortinget gjennom vedtak at private skal kunne bygge og drive utenlandskabler, jf. Prop. 98 L for 2015–2016. Det er altså sånn at tidligere Statoil-topp Hogne Hongset sier at strømprisen vil bli doblet, han får støtte fra forskere ved NTNU, og også Statkraft stiller seg bak utsagnet om at strømprisene for folk flest nå vil bli høyere. Da må jeg neste spørre igjen: Hva er det som har gjort at statsråden har skiftet mening?
Karianne O. Tung (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Svaret fra statsråden føyer seg inn i mønsteret. Før regjering var Fremskrittspartiet mot avgifter, nå er Fremskrittspartiet for avgifter. Før Fremskrittspartiet gikk inn i regjering, var man mot bompenger, nå er man for bompenger. Og før Fremskrittspartiet gikk inn i regjering, var man mot private utenlandskabler, nå er man altså for. Jeg gjentar igjen det statsråden har skrevet på sin egen blogg, at dette skal skje på en måte som ikke gir norske strømkunder høyere strømregning. Nå får norske strømkunder en høyere strømregning gjennom regjeringens politikk. Vil statsråden beklage til alle velgerne han har lurt med dette utsagnet på bloggen sin?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-23:
Her kommer spørsmålet: «Hvordan vil statsråden sikre at pensjonsbetingelsene til de ansatte i Mantena ikke blir svekket i forbindelse med jernbanereformen og konkurranseutsettingen som nå pågår?»
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-23:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg vil begynne med å stille spørsmålet om når statsråden forventer at den juridiske prosessen er avklart, sånn at man kan gå videre med dette. Konkurranseutsettingen skjer jo – i løpet av noen måneder vil disse tingene vil bli avklart. Skal man gå inn i en konkurranse, er det viktig å få ting avklart. Statlig eide selskaper, sånn som Mantena er, er medlem av Statens pensjonskasse, og derfor settes det ikke av penger på et eget fond, sånn som det vil være for kommuner eller for private selskaper, fordi staten dekker de løpende pensjonskostnadene. Det er anslått at de ordinære pensjonsforpliktelsene beløper seg til 500 mill. kr. Hvis Mantena taper konkurransen, må de stille disse pengene til disposisjon. Derfor er spørsmålet: Kan statsråden her og nå avklare at Mantenas pensjonsforpliktelser dekkes fullt ut av staten, enten de taper eller vinner anbudet?
Heikki Eidsvoll Holmås (Sosialistisk Venstreparti), 2016-11-23:
Det er bra at statsråden sier det han sier. Det er fristende å si at når man her har satt i gang en privatiseringsprosess uten å ha avklart så viktige juridiske spørsmål, gir det et inntrykk av at man har gått for fort fram, som Stortinget også påpekte under behandlingen av jernbanereformen. Men la det ligge. Jeg har et konkret oppfølgingsspørsmål til slutt. Nå avklarte statsråden at hans intensjon er at opparbeidede pensjonsrettigheter skal ivaretas. Det er bra. Men da kommer spørsmålet om AFP-ordning for folk over 55 år. Det er nemlig sånn at private pensjonsordninger – som er det man går over til hvis man taper en anbudskonkurranse – forutsetter at ansatte er inne i avtalen i syv år for å opptjene pensjonsrettigheter fram til 62 år. Det betyr altså at alle over 55 år ikke vil kunne opparbeide seg dette, med mindre noen legger på bordet kostnaden, og kostnaden for å kjøpe inn folk over 55 år er anslått til 500 mill. kr. Vil statsråden forsikre de ansatte over 55 år om at de er sikret en AFP ved konkurranseutsetting?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
«Regjeringen ber om videreføring av fullmakter til salg av statlige aksjer, for å redusere eierskapet «der det ikke foreligger særskilte grunner for statens eierskap». Gode og forutsigbare inntekter til statskassen er åpenbart ikke nok. Stordalen har i relasjon til dette ønsket om nedsalg i offentlig selskap uttalt: «Jeg er kapitalist, men skjønner ikke den kommersielle logikken». Hvorfor er det logisk å avvikle eierskapet i selskaper som gir gode inntekter til fellesskapet, og trengs disse pengene i oljefondet?»
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Jeg takker for svaret. Statsråden er opptatt av å ta med også andre selskaper her. Men det som er et faktum, er at regjeringen er opptatt av å selge selskap som gir overskudd – som gir inntekter. Statsråden budsjetterer selv med inntekter i sitt budsjett på 12,5 mrd. kr for neste år. Det er gode inntekter til fellesskapet. Det burde også være en begrunnelse for staten for å ha eierskap. Der hvor staten utøver godt eierskap, der staten faktisk tjener penger, bidrar det til fellesskapet og til finansiering av våre fellesgoder. Hvis man eier et gjeldfritt hus og i tillegg har en masse penger i banken, hvorfor skal man da selge dette huset, som vil gi noen nye penger som man kan sette i banken for å investere i andre selskaper, istedenfor å ha langsiktige framtidige inntekter, som kan bidra til å finansiere de fellesgodene som mange her i landet er opptatt av?
Eirik Sivertsen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Det er mange feil i premissene for svaret fra statsråden også. Nå har jeg verken sagt at staten skal eie alle selskapene i Norge eller bare eie selskaper som går med overskudd. Det jeg har problematisert, er hvorfor vi på død og liv skal selge disse selskapene. Nå har vi nettopp hørt en kollega av statsråden stå på talerstolen og snakke om at vi investerer i industri. Det denne statsråden legger opp til, er å selge ut norsk industri. For eksempel er man opptatt av å selge ut Telenor, som har vært et viktig teknologiselskap. Nå snakker man om å selge ned eierandeler i Kongsberg Gruppen, et industrilokomotiv i Norge som har bidratt til betydelig verdiskaping. Det jeg ikke skjønner, er hva det er som gjør staten til en så mye dårligere eier enn alle de andre. For vi har en hel rekke selskaper som viser nettopp at man kan gå med overskudd, ha innovasjon og fornyelse, bidra til sikre norske arbeidsplasser og samtidig tjene penger. Hvorfor er man så ideologisk imot at staten også skal kunne tjene penger som kan komme fellesskapet til gode, der staten har gode forutsetninger som langsiktig og kapitalsterk eier?
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Regjeringen arbeider for å legge til rette for et mangfoldig og verdiskapende eierskap og styrke det private eierskapet. Privat eierskap er hovedregelen i norsk næringsliv. Selv om staten er en veldig stor eier i Norge, skal det statlige eierskapet begrunnes særskilt. Statens hovedoppgave overfor næringslivet er å legge til rette for høy verdiskaping gjennom stabile og gode rammebetingelser. Når staten har rollen både som eier og regulator, kan dette potensielt svekke statens legitimitet i begge rollene. Derfor bør ikke staten eie selskaper med mindre det er gode grunner for det. Vi bør heller ikke ha som langsiktig ambisjon å være eier i selskaper der staten kun har forretningsmessige mål med eierskapet. Det er regjeringens oppfatning at over tid vil andre eiere ofte være i bedre stand enn staten til å utvikle verdiene i slike selskaper. På denne bakgrunnen har regjeringen fått fullmakt fra Stortinget til helt eller delvis å avhende statens eierskap i noen selskaper. Jeg har også merket meg at produktivitetskommisjonen er positiv til regjeringens ønske om å redusere omfanget av statens eierskap. Samtidig har vi vært tydelige på at eventuelle endringer i statens eiendeler kun gjennomføres dersom dette anses å være økonomisk gunstig for staten. Vi har ikke hastverk. Jeg minner også om at regjeringen i eierskapsmeldingen slår fast at staten vil forbli en betydelig eier i norsk næringsliv også i framtiden. For de fleste selskaper ønsket vi altså ikke fullmakt til å gjøre endringer. Eventuelle reduksjoner av statens eierskap ved salg av aksjer gir inntekter som reflekterer forventet framtidig utbytte. Salg betyr derfor ikke tap av inntekter, men en større inntekt ved salg framfor eventuelle utbyttebetalinger i framtiden. Representanten synes å legge til grunn for sitt spørsmål at staten kun skal eie selskaper som går med overskudd. Det er ikke grunnlaget for vår eierskapspolitikk. Vi eier selskaper som går med overskudd, men også selskaper som ikke gjør det, fordi formålet med eierskapet er et annet enn bare pluss på bunnlinjen. For eksempel gjelder det Store Norske på Svalbard, som vi eier av andre grunner enn de økonomiske, og hvor vi har økt vårt eierskap til 100 pst.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Jeg følger nok ikke representantens resonnement. Representanten synes å mene at formålet med statens eierskap skal være bunnlinjen alene. Det mener ikke jeg. Vi eier i selskaper som går med pluss, og vi eier i selskaper som går med minus. Det er altså andre formål enn de rent forretningsmessige. Representanten synes å mene at et salg gir minus i kassa, mens et eierskap gir pluss. Sånn er det heller ikke. Det er slik at en salgssum vil reflektere framtidig utbytte. Det handler altså om i hvilke selskaper staten bør eie, og i hvilke vi ikke bør eie. Hvis representantens resonnement var riktig, burde staten Norge eie alle privateide selskaper i Norge som ga overskudd, fordi det ga inntekter til statskassen. Sånn har vi det selvsagt ikke – heldigvis ikke – selv om staten Norge er en av de største eierne i verden.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Igjen, jeg tror man må følge litt med på hva som skjer. Denne regjeringen skal ikke på død og liv selge. Vi har sittet på en rekke fullmakter. Jeg har vært statsråd for dette ansvarsområdet i over tre år nå. Hvis man ser på listen over de salgene vi har foretatt, sammenlignet med den forrige regjeringen, er jeg redd for at omfanget er mindre heller enn større. Den regjeringen som solgte ut mest av statens aksjer, var Stoltenberg I-regjeringen. Dette skjer i takt med de endringene som skjer i samfunnet. Jeg er opptatt av å framheve det private eierskapet. Private eiere har en helt annen og mer aktiv rolle i eierskapet enn det staten av naturlige grunner kan ha. Men staten kommer til å være en stor eier også framover, rett og slett fordi vi har tradisjon for det, og fordi det også er gode grunner for at staten skal være eier.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Målet med statens eierskap i Kongsberg Gruppen er å opprettholde et kunnskapsbasert og høyteknologisk industrikonsern med hovedkontorfunksjoner i Norge. Selskapet utgjør en sentral del av industriklyngen på Kongsberg. Selskapet skal drives på forretningsmessig grunnlag og med sikte på å levere konkurransemessig avkastning. Fordi det er viktig å opprettholde hovedkontoret og arbeidsplasser i Norge, var regjeringen i eierskapsmeldingen tydelig på at staten fortsatt skal være en stor eier i Kongsberg Gruppen. For å oppnå de mål staten har med sitt eierskap, er det imidlertid tilstrekkelig med en eierandel på 34 pst. For å kunne møte eventuelle industrielle muligheter som Kongsberg Gruppen selv vurderer å være konstruktive, ba vi følgelig om en fullmakt til å kunne redusere statens eierandel ned til 34 pst. Dette var altså ikke aksjer som skulle legges ut for salg, men en beredskap for eventuelle endringer som selskapet selv fant interessante. Stortinget ønsket å avvente en slik fullmakt. Det tar selvsagt regjeringen til etterretning. Vi lever også veldig godt med det. Skulle det oppstå en situasjon slik jeg har beskrevet, vil det bli fremmet sak for Stortinget. Mitt syn på dette er altså det samme som det var i 2014.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Jeg blir litt i tvil om jeg må gjenta svaret mitt. Det var altså ikke regjeringens ønske å legge Kongsberg-aksjene ut for salg på markedet bare for å selge. Det var vårt ønske å kunne være beredt dersom det oppsto en situasjon som ble riktig for Kongsberg Gruppen. Dette er altså en industri i endring. De endringene må vi ta stilling til. Nå ønsket ikke Stortinget det. Det forholder vi oss til. Mitt syn er det samme: Kommer Kongsberg Gruppen til regjeringen med forslag som de mener er fornuftige, skal vi selvsagt vurdere det, og så vil vi også vurdere hvorvidt det skal fremmes en sak for Stortinget. Og så tror jeg det er greit at jeg svarer for meg og ikke for representanter fra andre partier eller for stortingsrepresentanter. Det tror jeg vi begge er tjent med.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Jo, det skjønner regjeringen, og slike vurderinger ville selvsagt bli gjort. Men jeg tror kanskje representanten må følge litt med. Det er faktisk sånn at statens eierandel i Kongsberg Gruppen er gått opp under denne regjeringen, rett og slett fordi Kongsberg Gruppen har kjøpt seg opp i Patria, som er et samarbeid mellom Norge og Finland. Så på våpenområdet eier staten Norge nå mer enn da denne regjeringen tiltrådte.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Målet med statens eierskap i Telenor, slik det fremgår av eierskapsmeldingen, er å opprettholde et kunnskapsbasert og høyteknologisk konsern med hovedkontorfunksjoner i Norge. Det betyr at en eierandel på 34 pst. er tilstrekkelig for å oppnå dette formålet. Regjeringen fikk fullmakt til å kunne redusere eierandelen dersom det skulle oppstå en situasjon hvor selskapet så det forretningsmessig spennende og viktig å være med på verdiskapende transaksjoner. Jeg understreket i eierskapsdebatten da – jeg gjentar det nå – at dette ikke var aksjer som skulle lempes ut i markedet, og som regjeringen var opptatt av å skulle selge for å selge. Det har som kjent ikke skjedd endringer på eiersiden i Telenor, rett og slett fordi det ikke har oppstått en situasjon som jeg har beskrevet. Det skulle vel også bekrefte at regjeringen ikke på død og liv selger, vi driver ikke garasjesalg, og vi er ikke opptatt av å selge Norge. Så ligger det til grunn for representantens resonnement en idé om at det er selskaper med pluss på bunnlinjen som det er viktig for staten å eie. Jeg er helt uenig i det. Det er mange gode grunner for at staten skal eie selskaper i Norge, enten de har pluss eller minus på bunnlinjen. Når det gjelder Telenor, har vi altså vært tydelig på at vi kommer til å være en stor eier i framtiden, og selv om vi har en fullmakt, så har den fortsatt ikke vært benyttet.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Igjen – den eneste iveren jeg konstaterer i disse sakene, er den som kommer fra Stortingets opposisjon. Jeg sitter altså på flere fullmakter som overhodet ikke er benyttet, rett og slett fordi det ikke har oppstått en situasjon hvor dette har vært viktig for selskapet. Det er situasjonen for Telenor, og det er situasjonen for flere andre selskaper, så dette vurderer vi ut fra hva som er riktig for selskapet, og hva som er riktig for staten. Jeg er helt uenig i at et salg betyr tap i statskassen, mens et eierskap betyr pluss. Slik er det ikke. Dette avhenger av de forskjellige selskap, og selskap som gir overskudd, vil også reflekteres i den prisen vi får for selskapene.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Jo, det gjør jeg definitivt, og derfor er vi store eiere, og kommer til å forbli store eiere, både i Kongsberg Gruppen og i Telenor, som representanten nevnte. Jeg forstår ikke resonnementet rundt å bruke penger. Vi tar ut utbytte fra selskaper og benytter det selvsagt. Det som var poenget mitt, var at det er ikke slik at staten taper penger ved å selge. Da får staten faktisk en salgssum som blir forvaltet på en god måte, og med høyest mulig avkastningskrav. Så det er ikke noe tap å selge, hvis man selger til riktig pris på riktig sted. Men vi er helt enig i at eierskap i Telenor er viktig. Det formålet oppnås med 34 pst. Vi har en fullmakt. Den er ikke benyttet – det er i det hele tatt sånn at det er ganske få fullmakter som er benyttet hittil i denne perioden.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Statkraft er et selskap som det ofte er diskusjon rundt, og det er bra. Det er et av de største og viktigste selskapene staten er eier i. Selskapet har en veldig viktig rolle i å forvalte våre felles norske vannkraftressurser. Det er Europas største produsent av fornybar energi og har også utviklet en portefølje internasjonalt. I eierskapsmeldingen framgår statens mål med eierskapet i Statkraft. Målet er å bidra til en lønnsom og ansvarlig forvaltning av norske naturressurser. Videre skal statlig eierskap bidra til at hovedkontorfunksjoner forblir i Norge og til utvikling av norsk kompetanse innenfor fornybar energi, som også kan benyttes til å gjennomføre lønnsomme kraftprosjekter internasjonalt. Selskapet skal drives på forretningsmessig grunnlag med sikte på å levere konkurransedyktig avkastning. Som kjent ba regjeringen ikke om noen fullmakt til å redusere statens eierandel i Statkraft. Det er et standpunkt som står fast, og som ikke endres av at partier på Stortinget jobber med sine stortingsprogrammer. Som eier er vi opptatt av hvordan statens mål med eierskapet kan ivaretas på en best mulig måte. Forutsigbarhet for eier og selskap er et viktig element i dette. Når det gjelder utbyttepolitikken, vil den selvsagt basere seg på selskapets resultater og selskapets planer og strategier og på markedsforholdene for øvrig.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Det er korrekt at Stortinget i budsjettforliket vedtok å redusere utbyttet til Statkraft, men det skjedde altså på et tidspunkt hvor også markedsforholdene var kraftig endret, og hvor strategien til selskapet uansett måtte revurderes. Det er nok å se på resultatene til Statkraft, som gjennom årene har gitt veldig store utbytter til staten, men som nå de siste årene ikke har gjort det.
Monica Mæland (Høyre), 2016-11-23:
Premisset for spørsmålet er jo galt, for det er ikke noe valg mellom å eie og å privatisere. Jeg har redegjort for regjeringens politikk. Vi ba ikke om fullmakt til å redusere statens eierandel. Det standpunktet står fast. Det er forutsigbart, og Statkraft er kjent med det. Når det gjelder utbyttepolitikken, er det slik at Statkraft har fått tilført 5 mrd. kr og har en romslig portefølje for å kunne gjøre de investeringer som styret i Statkraft mener er riktige.
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
«I eierskapsmeldingen ba regjeringa om fullmakt til nedsalg i Kongsberg Gruppen, men fikk nei fordi Stortinget mente forsvarspolitiske forhold og eventuelle reguleringer knyttet til dette måtte utredes nærmere. Kongsbergsamfunnet er tuftet på statlige selskaper som har spilt en stor rolle i knoppskyting og nye næringer. Statsråden har etter Stortingets nei vært nødt til å si at nedsalg ikke er aktuelt nå. Det er valg i 2017. Vil statsråden, som er Høyres fremste talsperson på området, igjen gå for et nedsalg i neste periode, og med hvilken begrunnelse?»
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Jeg takker for svaret. Jeg har lyst til å minne om at før valget i 2013 advarte Arbeiderpartiet mot nedsalg i bl.a. Kongsberg Gruppen, og da sa Fremskrittspartiets Buskerud-representant Morten Wold og Ketil Solvik-Olsen at «statlig nedsalg i bedrifter som Kongsberg Gruppen(…) ikke lenger er aktuell politikk for Frp». Og Høyres nåværende parlamentariske leder, Trond Helleland, fulgte opp med at «dette ikke er noe man vil gå løs på så snart Høyre har hengt av seg frakken i regjeringskontorene». Så mye var altså de løftene verdt – det så vi jo da eierskapsmeldinga kom. Tittelen «Et mangfoldig og verdiskapende eierskap» må være vår tids mest misvisende tittel på en stortingsmelding. (…) Jeg registrerer at regjeringa nå kun vil forplikte seg til at den har trykket på pause-knappen, og da vil jeg egentlig reformulere spørsmålet mitt: Kan folk på Kongsberg nå forvente at salg ikke bare er uaktuelt nå, men at det forblir uaktuelt også i fortsettelsen?
Lise Christoffersen (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Jeg reformulerte i grunnen spørsmålet mitt med utgangspunkt i det som er Stortingets vedtak, som jeg trodde at regjeringa var forpliktet av. Men regjeringa sier altså selv at Kongsberg Gruppen er et internasjonalt konsern som leverer høyteknologiske systemer og løsninger innenfor offshore, olje- og gassindustrien, handelsflåten, forsvar og romfart. Likevel var det eneste målet med statens eierskap fra regjeringas side å beholde hovedkontoret i Norge og levere avkastning til statskassen – ikke et ord om viktigheten av forsvarsmessig kompetanse og nasjonal sikkerhet. Det hadde regjeringa glemt, og ble satt ettertrykkelig på plass av et samlet storting. Det var ikke én tanke om hvordan staten som største eier kan bidra aktivt til å legge til rette for nødvendig omstilling for framtida, slik Arbeiderpartiet vil. Og da er mitt siste spørsmål: Skjønner ikke regjeringa hvor viktig det er å sikre stabile rammer rundt denne typen industrilokomotiver?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
«Gjennom sine eierposter i Telenor får staten hvert år store inntekter til fellesskapet. Neste år budsjetteres det med over 6 mrd. kr i utbytte fra selskapet. Likevel mener regjeringen at eierskapet i Telenor skal reduseres, bl.a. for å sikre maktspredning. Arbeiderpartiet mener vi må ha gode grunner for å skulle selge fellesskapets ressurser, spesielt i et så strategisk viktig selskap som Telenor. Kan statsråden forklare hvorfor hun er så opptatt av å kvitte seg med statens eierandeler i selskaper som Telenor?»
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Takk for svaret fra statsråden. Man har altså bedt om å få en fullmakt til å selge seg ned fra 54 pst. til 34 pst. og sagt nei til et eventuelt oppkjøp. Telenor sa også i høringen da vi behandlet stortingsmeldingen, at det kunne være like naturlig å gjøre det som å selge seg ut. I budsjettet for 2017 tas det ut 6 mrd. kr til utbytte. Det er penger som vi kan bruke til ulike formål i statsbudsjettet. Regjeringen har tatt en stor slurk av honningkrukken, oljefondet. Man har altså brukt 100 mrd. kr mer enn oss siden 2013, og hvis man fortsetter den bruken av oljefondet, vil det være tomt innen 2043. Det er altså mindre og mindre inntekter og flere og flere oppgaver som skal løses. Er statsrådens nedsalgsiver i det hele tatt reflektert ut fra et økonomisk perspektiv? Og: Er det mindre inntekter som er motivasjonen for et slikt nedsalg?
Else-May Norderhus (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Når jeg hører statsråden nå, så tenker jeg at 6 mrd. kr i utbytte altså ikke skal brukes. Man skal heller si nei takk til penger man har. Det er jo virkelig nytt. Jeg tror at 12,5 mrd. kr som man tar ut i utbytte, kommer til å bli brukt til veldig gode og viktige formål. Å si nei takk til det, ville i hvert fall være dumt. Så tenker jeg at det er strategisk. Statlig eierskap spiller en viktig rolle i disse selskapene. Det er en viktig motor i nye arbeidsplasser, for å styrke innovasjonen og ikke minst når det gjelder ny teknologi. Både Telenor og Kongsberg Gruppen har vært opptatt av å få etablert et toppindustrisenter, som også næringsministeren har vært positiv til. Jeg tenker at det kan være viktig å ta med seg og se på at det er fortrinn, at det er teknologidrivere, at det er bedrifter som får med seg en rekke andre aktører til å utvikle seg og til å drive stort. Ser ikke statsråden disse fortrinnene?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
«Høyres programkomité har enstemmig gått inn for å privatisere Statkraft. Høyres Nikolai Astrup hevder privatisering av Statkraft vil gi mer forutsigbar eierstyring og utbyttepolitikk. Ifølge Astrup er altså eierstyringen i dag uforutsigbar. Er statsråden enig med sin partifelle i at dagens eierstyring og utbyttepolitikk er uforutsigbar?»
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Takk for svaret. Regjeringen styrker jo kapitalen i Statkraft ett år, for så å trekke den tilbake som en del av budsjettforliket et annet år. For meg er det uforutsigbar utbyttepolitikk og uforutsigbar eierstyring. Nå forbereder jo Statkraft salg av aksjer i en rekke havvindprosjekter: Sheringham Shoal, Dudgeon og Dogger Bank. Nå ser vi de uheldige konsekvensene av at Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har en uforutsigbar eierstyring av Statkraft. Mener statsråden at de konsekvensene som vi nå ser, er et resultat av god eierstyring?
Anna Ljunggren (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Takk igjen. For Arbeiderpartiet er det viktig at Statkraft sikres langsiktighet for å kunne utvikle seg videre som selskap i Norge og i utlandet. Vi finner det naturlig at private kan investere sammen med Statkraft i fornybar energi. Vi i Arbeiderpartiet er tydelige på at vi ikke skal privatisere Statkraft, og vi har en helhetlig og strategisk tilnærming til eierskapet. Vi vil heller tilføre Statkraft kapital og gi langsiktige og forutsigbare styringssignaler. Vil statsråden arbeide for å tilføre Statkraft kapital og gi langsiktige og forutsigbare styringssignaler heller enn å privatisere?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-23:
«Lovutvalget for overvannsområdet framla i desember 2015 sin utredning, NOU 2015:16 Overvann i byer og tettsteder – Som problem og ressurs. Hva er status for arbeidet med de forslagene som er fremmet i utredningen, og kan regjeringen anslå når saken framlegges for behandling i Stortinget?»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-23:
Jeg er glad for at statsråden er opptatt av temaet og vil prioritere det. Jeg håper at det gir resultater, for som statsråden sa, er dette en økende utfordring. Senterpartiet slutter seg til at en må ha en kombinasjon av avløpsnettforbedringer og infiltrasjon i grunn og grøntanlegg for å få overflatevannet raskest mulig til bekk og elv uten skade. Imidlertid er det en del virkemidler som det er nødvendig å sette i verk på nasjonal basis, ikke minst innenfor plan- og bygningsloven. Et tema der er jo en sektorlov for vann- og avløpstjenester, en sektorlov som regulerer forholdet mellom kommunene som anleggseier og tjenesteleverandør og deres abonnenter. Vil det arbeidet inngå i det som statsråden nå har presentert?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-23:
Dette er arbeid som vil koste mye penger. Det vil koste mye penger både for kommunene og for de innbyggerne som er abonnenter av kommunenes vann- og avløpsanlegg. Det er foreslått av utvalget at kommunens nødvendige kostnader for overvann skilles ut som eget gebyrområde framover. Er det noe statsråden vil slutte seg til?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-23:
«Regjeringas ekspertutvalg for grønn konkurransekraft har levert sin innstilling. Kan statsråden redegjøre for regjeringa sine tiltak for økt lønnsomhet i det næringslivet som er basert på fornybart karbon?»
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-23:
Jeg takker for svaret. Problemet med det grønne skiftet er imidlertid at det er et for dårlig presisjonsnivå på hva vi snakker om. Og når presisjonsnivået er svakt, kommer også resultatene til å bli svake. Det som er kjernen i det grønne skiftet, må jo være at en skal bruke mindre fossilt karbon, altså mindre olje, gass og kull. Menneskene trenger betydelige karbonmengder, og de må komme fra det som statsråden sa, nemlig fornybare biologiske ressurser. Vi snakker altså et språk som tidligere ble kalt for satse-på-primæringene. Det er primærnæringene som står for produksjonen av de fornybare biologiske ressursene. Problemet for dette næringslivet som er knyttet til de fornybare biologiske ressursene, er imidlertid at lønnsomheten er så elendig at ungdommen ikke går inn i de yrkene. Det må altså en radikal lønnsomhetsendring til.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2016-11-23:
Det som er kjent, er at det er forskjell på fornybart karbon og ikke-fornybart karbon. Det er veldig kjent, og det må vi ha en veldig presis holdning til. Jeg ber ikke om overføringer, jeg ber om det som i skipsfarten heter konkurrerende vilkår. En må ha konkurrerende vilkår, slik at ungdommen velger de fornybare næringene. Vi har imidlertid store problemer. Sekretariatsleder for Grønn konkurransekraft, Per Robert Sandberg, sa til Nationen 14. november at utslipp bør avgjøre støtte til jordbruket: «Det er uheldig at produksjonar som slepp ut mest klimagassar får mest jordbruksstøtte.» Det viser en skremmende mangel på biologisk kunnskap, vil jeg si. Et kort spørsmål: Er det virkelig sånn at regjeringa og statsråden mener at eksempelvis en ku er mindre klimavennlig enn en gris – ja eller nei?
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
Klimaendringene vil gi økt nedbør i årene som kommer. De siste 100 årene har nedbøren økt med om lag 20 prosent, og den kraftigste økningen har funnet sted de siste 30 årene. God håndtering av overvann vil være et viktig element for å tilpasse seg endringene som skjer i klimaet. Alle sektorer har ansvar for klimatilpasning i sitt ordinære arbeid, og kommunene har et særlig viktig ansvar. Avløpsnettet i byer og tettsteder kan ikke dimensjoneres til å ta unna alt overvann. Derfor må det legges til rette for at overvannet også håndteres på annen måte, slik at man unngår for store skader. Det er behov for tiltak utenom avløpsnettet – som vannspeil, grønne tak og annen vegetasjon, åpning av bekker og vannveier, m.m. Overvannsutvalget leverte anbefalingen sin i desember 2015. De har gjort et solid arbeid, og de har kommet med flere gode forslag til endringer, bl.a. viser utvalget til at utfordringene med håndtering av overvann bør løses lokalt og skreddersys til den enkelte kommunes utfordringer. Utvalget foreslår en pakke med virkemidler som samlet vil bidra til å oppnå målene om å forebygge skade på bebyggelse, infrastruktur, helse og miljø. Rapporten har vært på offentlig høring. Det var den frem til mai i år. Dermed har vi fått et enda bredere bilde og flere synspunkter å ta med oss. Prosessen med å vurdere og gjennomføre endringer i lover og forskrifter er nå i startfasen. Arbeidet er omfattende, og det involverer flere departementer og underliggende etater. Jeg prioriterer arbeidet svært høyt, men det er for tidlig å si når de aktuelle endringene vil bli fremmet for Stortinget.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
Spørsmålet om en egen sektorlov kommer til å bli vurdert i forbindelse med dette arbeidet. Det er noe som er viktig å følge opp fra Klima- og miljødepartementets side i samarbeid med andre berørte departementer.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
Utvalget har først og fremst vurdert behovet for endringer i rammebetingelsene for kommunene. Kostnadene er først og fremst knyttet til gjennomføringen av tiltak. Det er klart at i alle vurderinger vi nå gjør om oppfølgingen av utvalget, så er kostnader et sentralt spørsmål. Men det er ikke bare kostnader ved å gjøre ting, det er kostnader også hvis man ikke gjør noe. Utvalget viser til at dersom ingenting gjøres, vil det koste samfunnet 45 mrd.–100 mrd. kr de nærmeste 40 årene. For det beløpet kan det gjennomføres veldig mange tiltak. Vi skal også huske at kommunene arbeider med god håndtering av overvann også i dag, og det er et hensyn som er viktig i all planlegging allerede. Jeg kan også nevne at vi nylig har etablert et dialogforum for de største byene og regjeringen om klima, miljø og byutvikling. På det første møtet i det forumet var klimatilpasning et tema – et tema som det er verdifullt at byer og stat samarbeider og utveksler erfaringer om.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
Det er riktig som representanten Rasmus Hansson påpeker, at verden står overfor store utfordringer når det gjelder ivaretakelse av biologisk mangfold. Heldigvis er situasjonen for naturmangfoldet i Norge på mange områder bedre enn den globale situasjonen. Vi må likevel gjøre det vi kan for å ta tak i utfordringer og nødvendige tiltak i Norge. Det har vi gjort i naturmangfoldmeldingen, som nettopp har vært til behandling i Stortinget. Politikken som ble vedtatt da, vil bidra til at vi når nasjonale og internasjonale mål for naturmangfold, og hindre at arter forsvinner fra norsk natur. Meldingen foreslår bruk av virkemidlene områdevern, prioritert art og utvalgt naturtype samt plan- og bygningsloven og sektorregelverk for å ta vare på arter og naturtyper. Vi er nå i gang med oppfølgingen av meldingen. Klima- og miljødepartementet har tidligere i år gitt ut et rundskriv som skal legges til grunn for miljøforvaltningens innsigelsespraksis. Det rundskrivet klargjør hvilke klima- og miljøhensyn som staten mener skal ivaretas i den kommunale arealplanleggingen. Rundskrivet skal bidra til at konflikter kan avdekkes og løses så tidlig som mulig i planprosessen, gjennom dialog og samarbeid mellom kommuner og miljømyndighetene. I tråd med naturmangfoldmeldingen har vi også startet opp et pilotprosjekt for utprøving av kommunedelplaner som verktøy for å ta vare på naturmangfold. God, oppdatert og stedfestet kunnskap om natur er avgjørende for å sikre god planlegging og gode og helhetlige løsninger for både store og små prosjekter og tiltak. Regjeringen vil fremover styrke arbeidet med det økologiske grunnkartet. For at naturen skal kunne levere viktige økosystemtjenester i dag og i fremtiden, må vi sikre at økosystemene er i god økologisk tilstand. Klima- og miljødepartementet har opprettet et ekspertråd for økologisk tilstand, som innen 1. juni 2017 skal foreslå et system for å måle når naturen er i god tilstand. Dette ekspertrådets arbeid vil være utgangspunktet for regjeringens arbeid for en helhetlig, økosystembasert forvaltning, slik det er varslet i naturmangfoldmeldingen. Nær halvparten av de truede artene i Norge antas å være eller å ha blitt negativt påvirket av skogbruk. Derfor er skogvern et svært effektivt tiltak for ivaretaking av biologisk mangfold i Norge. Om lag 3 pst. av den produktive skogen er vernet. Satsingen på skogvern skal videreføres. Bevilgningen til skogvern er en god indikasjon på fremdrift og handlekraft i skogvernarbeidet. Regjeringen og samarbeidspartiene har på fire år bevilget 1 438 mill. kr til skogvern, medregnet forslaget for neste år. Til sammenligning bevilget forrige regjering nær 1 300 mill. kr i løpet av sine åtte år. Vi har altså sammen med samarbeidspartiene mer enn doblet satsingen på skogvern, og tempoet i arbeidet har økt tilsvarende.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
I enkeltsaker er det mange ulike hensyn som må veies opp mot hverandre. Det er ikke bare i de siste tre årene, men i de siste tiårene at samfunnsutviklingen har krevd utbygging både av veier, boligområder og annet, og det er klart at i noen tilfeller veier andre viktige samfunnshensyn tyngre enn hensynet til natur. Men det arbeidet vi gjør, ikke minst med en mer systematisk tilnærming til kartlegging av økosystemtjenester og til å kartlegge og klargjøre hva som er god økologisk tilstand, vil gi oss et bedre grunnlag for å ivareta hensynet til naturmangfold. Og i flere plansaker har vi kommet til at hensynet til natur er så viktig at andre tiltak ikke kan godkjennes. Det har vi en rekke eksempler på også fra de siste årene.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
La meg først si at de kuttene som gjøres i Miljødirektoratets budsjett, ikke skal gå ut over lovpålagte eller høyt prioriterte oppgaver. Det er ennå ikke helt klart hvilke områder som vil bli berørt, og budsjettet er jo heller ikke vedtatt. Men vi kommer til å legge stor vekt på føringer fra Stortinget i prioriteringen av innretningen av kuttet. Det er altså ikke så dramatisk – man skal ikke så mange år tilbake i tid før budsjettet var under det det kommer til å være neste år.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
Det er riktig, som representanten Lundteigen sier, at Ekspertutvalget for grønn konkurransekraft leverte sin rapport nylig. Den rapporten kommer til å være et viktig utgangspunkt når regjeringen skal utarbeide en strategi for grønn konkurransekraft. Norsk økonomi må omstilles i årene fremover. Vi skal til lavutslippssamfunnet. Skal vi lykkes med det, må vi ikke bare kutte i utslipp, vi må også sørge for at vi får grønnere vekst og grønne, lønnsomme arbeidsplasser. Da må norsk næringsliv stimuleres, og norsk næringsliv må bidra. Det skal skapes nye, lønnsomme arbeidsplasser i bedrifter som tar oss til lavutslippssamfunnet. En del av den omstillingen er å erstatte produkter og energi som er basert på fossile ressurser, med alternativer basert på fornybare biologiske ressurser. Samtidig er det viktig å sørge for at utnyttelsen av de biologiske ressursene skjer på en bærekraftig og lønnsom måte. Vi har som kjent flere virkemidler i norsk klimapolitikk. CO 2 -avgiften og deltagelse i EUs kvotesystem er svært viktig, for der setter man en pris på utslipp av klimagasser. Klimaavgifter og andre deler av den politikken som fremmer lavutslippsløsninger, bidrar til å øke lønnsomheten og styrke konkurransesituasjonen for det næringslivet som er basert på fornybare biologiske ressurser. I 2017-budsjettet har vi foreslått at miljøbegrunnede avgifter økes med nærmere 1,6 mrd. kr, bl.a. gjennom økte avgifter på bruk av fossilt drivstoff. Regjeringen satser også på utvikling av ny teknologi for å kutte utslipp og skape flere grønne arbeidsplasser. Både energi- og klimaforskningen har blitt prioritert de siste årene. Vi har styrket Enova betydelig utover klimaforliket. I tillegg har vi virkemidler som spesielt fremmer produkter basert på biomasse. Ett eksempel er omsetningskrav for biodrivstoff for veitrafikken. I dag oppfylles omsetningskravet hovedsakelig gjennom salg av importert biodrivstoff basert på matvekster. Den satsingen vi nå gjør på opptrapping av omsetningskravet, sikter på økt bruk av avansert biodrivstoff, fordi det gir en sikrere både global og nasjonal klimaeffekt enn hva tilfellet er i dag. Satsing på avansert biodrivstoff kan også være gunstig for norsk næringsliv, siden produksjon av avansert biodrivstoff i større grad kan være basert på norske råstoffer. Jeg noterer meg også at skognæringen ønsket vår opptrappingsplan velkommen. I 2017-budsjettet foreslår vi også 50 mill. kr til bioøkonomirelatert forskning, 20 mill. kr til pilotordningen for biogassanlegg, og i 2016 har Forskningsrådet tildelt støtte til åtte nye forskningssentre for miljøvennlig energi, herunder et senter for bærekraftig drivstoff og energi fra biomasse. Vi har også fra regjeringens side iverksatt flere tiltak for økt CO 2 -opptak i skog. La meg også nevne meldingen om skog- og trenæringen, hvor hovedmålet er å bidra til økt verdiskaping fra skogen og konkurransedyktige verdikjeder.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
Jeg er enig i at vi trenger lønnsomhet. Det er mange gode ideer om plasser på offentlige budsjetter og å få offentlige overføringer. Men det vi trenger, ikke minst når oljen ikke lenger skal være drivkraften i norsk økonomi, er næringer som kan stå på egne ben og bidra til budsjettets inntektsside. Vi har behov for mer lønnsomme grønne arbeidsplasser, og da er det viktig at vi ikke bare tenker på sektorvise virkemidler, men at vi også har et skattesystem som trekker investeringer til dem som vil satse, trekker investeringer til grønne gründere, som bidrar til at vi har muligheten for privat norsk eierskap. Derfor har også Ekspertutvalget for grønn konkurransekraft pekt på at formuesskatt, opsjonsbeskatning og andre generelle spørsmål har betydning også i det grønne skiftet. Så er jeg enig i at presisjonsnivået ikke nødvendigvis er høyt i diskusjonen om det grønne skiftet, men det er fordi vi går inn i en fremtid hvor ikke alt er kjent. Fremtiden blir ikke som fortiden.
Vidar Helgesen (Høyre), 2016-11-23:
Det er slik at klimagassutslippene fra en ku er høyere enn klimagassutslippene fra en gris. Så kan vi trekke ulike konsekvenser av det, men saken er at vi skal kutte utslipp i Norge, frem til 2030. Vi kommer til å gå inn i et helt nytt regime i norsk klimapolitikk, der vi ikke kan ta hoveddelen av kuttene ved hjelp av globale markedsmekanismer. Vi må gjøre en jobb hjemme. Da er det to sektorer som peker seg ut i det arbeidet som må gjøres i ikke-kvotepliktig sektor. Det er transport, og det er landbruk. Der er de største utslippene i ikke-kvotepliktig sektor. Min oppfatning er at det må gjøres tiltak i begge sektorer. Og jo mindre man gjør i den ene, desto mer må man gjøre i den andre. Så gjenstår det med politiske prosesser å finne ut hvor mye vi kan ta i de ulike sektorene.
Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2016-11-23:
Det er riktig som presidenten sier, at dette var et spørsmål som var stilt miljøvernministeren, og det er under tvil at jeg har akseptert at de bytter. Men ettersom miljøvernministeren også er til stede, lar jeg det passere og fremmer da følgende spørsmål: «Villrein er nå oppført på listen over globalt truede arter. Tidligere utgjorde Bergensbanen en betydelig barriere for villreinen, men byggingen av den 11 km lange Finsetunnelen gjorde at villreinen fra Norefjella gjenopptok bruk av beiteområdene rundt Hardangerjøkulen. Kan statsråden redegjøre for hvordan erfaringene om villreinens bruk av områdene som ble frigitt etter byggingen av Finsetunnelen på Hardangervidda, er brakt inn i arbeidet med øst-vest-forbindelsen?»