Helga Pedersen (Arbeiderpartiet), 2014-12-09:
Norge skal møte mange nye utfordringer i årene som kommer. Sterk befolkningsvekst, flere eldre, byer som vokser, andre deler av landet som trenger nye vekstimpulser, innvandring og klimaendringer er stikkord for noen av de samfunnsendringene som det norske samfunnet må møte. Samtidig er vi et land med store muligheter og med et veldig godt utgangspunkt: Folk er i jobb, forskjellene er små, og flere oljemilliarder skal fases inn i statsbudsjettet for neste år. Vi forbereder oss best på framtiden i fellesskap. Det gjør vi ved å gi barna våre en god start i barnehagen og på skolen, ved å bygge ut gode lokale helsetjenester og ved å bygge opp nok kapasitet og rekruttere nok folk, sånn at vi kan gi de stadig flere eldre gode og individuelt tilpassede tjenester. En god kommuneøkonomi er forutsetningen for å få til dette. Arbeiderpartiet vil bruke de store pengene på de store oppgavene, og derfor er de kommunale velferdstjenestene den viktigste prioriteringen for Arbeiderpartiet i vårt alternative budsjett for 2015, der vi legger opp til å bruke om lag 3,4 mrd. kr mer i samlede inntekter til kommunene enn det regjeringens opplegg gjør. Når regjeringen, sammen med Kristelig Folkeparti og Venstre, har skattekutt som sin viktigste satsing i budsjettet for 2015, så overlater stortingsflertallet de vanskelige prioriteringene til landets lokalpolitikere. Det siste kommunebarometeret, fra oktober i år, viser at to tredjedeler av kommunelederne som ble spurt, svarer at de vil få et dårligere økonomisk handlingsrom til neste år. Budsjettundersøkelsen fra KS, som kom i forrige uke, og som baserer seg på et utvalg av 78 kommuner, bekrefter dette inntrykket. Og mens kommunene melder om at rammene er for knappe, at fire av ti kommuner vil få flere mottakere innenfor barnevernet, at en tredjedel av kommunene vil få flere sosialhjelpsmottakere til neste år, og at skolebudsjettene vil få kutt i mange kommuner og fylkeskommuner, så snakker kommunalministeren om historiske satsinger i kommunene. Mens kommunalministeren, som en av de siste overbeviste, fortsatt mener at milliarder i skattekutt vil gi mer velferd, så overlater han til lokalpolitikerne å gjøre de vanskelige kuttene – noe som preger mange av landets lokalaviser i disse dager. Her i hovedstaden må bystyrepolitikerne kutte for 327 mill. kr. Ordføreren i Porsanger sier at alle i kommunen vil merke nedskjæringene. Dette er to veldig forskjellige kommuner, i hver sin ende av landet, men begge er ganske typiske eksempler på det som nå skjer i Kommune-Norge. Før valget i 2013 var valget mellom velferd og skattekutt et av de mest sentrale spørsmålene. Ifølge Høyre og Fremskrittspartiet trengte vi ikke å prioritere: Vi skulle få både skattekutt og mer velferd. Nå ser vi at det ikke var så enkelt. Vi har fått et magert kommuneopplegg for 2015. Høyre klarer ikke å levere på valgkampløftet sitt om 3 mrd. kr mer til sykehusene hvert år, og vi får avgift nærmest på både pose og sekk. Jeg stusset litt over Fremskrittspartiets påstand her nettopp om den sosiale profilen i kommuneopplegget for neste år. Jeg ser det helt motsatt. Mens de mest bemidlede blant oss, i et av verdens rikeste land, står igjen som de store budsjettvinnerne i høst, opplever folk flest at et eventuelt skattekutt blir spist opp av plastposeavgift, eiendomsskatt og dyrere kommunale tjenester. Og for innbyggerne i Bergen og Stavanger må det være et stort paradoks at kutt i formuesskatten veksles inn i henholdsvis innføring og økning av eiendomsskatten, som jo for øvrig ser ut til å treffe både flere og bredere lag av befolkningen enn det formuesskatten gjør. Og nå – etter at 61 kommuner er undersøkt i KS’ budsjettundersøkelse – ligger det an til at eiendomsskatten øker med et gjennomsnitt på 15 pst. KS’ undersøkelse viser dessuten at det vil bli reelle økninger i brukerbetalingen i de kommunale tjenestene, og det vil f.eks. kunne bety dyrere SFO og dyrere hjemmehjelp. Samtidig har stortingsflertallet nettopp vedtatt å øke barnehageprisene for folk flest. De som har mest, skal altså bidra med mindre, mens det av folk flest blir forventet å bidra med mer. Det er urettferdig og vil skape større forskjeller blant folk. Det er også grunn til å frykte at de geografiske forskjellene vil øke. Kuttet i de regionale utviklingsmidlene i 2014 og 2015 rammer muligheten til å drive aktiv næringspolitikk i de delene av landet som trenger det. Arbeiderpartiet støtter økningen i bevilgningene til fylkesveiene, som jo er i tråd med den vedtatte rød-grønne nasjonale transportplanen for 2014–2023. Arbeiderpartiet er selvfølgelig tilfreds med at regjeringen følger opp vår politikk når det gjelder fylkesveier, men jeg synes kanskje at regjeringens språkbruk om historiske satsinger står i grell kontrast til de faktiske realitetene og deres egne tidligere løfter på samferdselsfeltet. KS’ budsjettundersøkelse understreket nettopp det poenget. Over halvparten av fylkeskommunene mener at vedlikeholdsetterslepet på fylkesveiene vil være omtrent som i dag ved utgangen av økonomiplanperioden, mens en tredjedel mener at vedlikeholdsetterslepet vil øke. Over halvparten av de spurte i KS-undersøkelsen mener at budsjettarbeidet er mer krevende for 2015 enn det var for 2014, og i tillegg til at rammene for 2015 er magre, sliter mange kommuner med at skatteinntektene for 2014 blir lavere enn det man har budsjettert med. De siste tallene fra SSB viser at skattesvikten nærmer seg 3 mrd. kr. Og det sier seg selv at hvis skattesvikten ikke blir kompensert, vil kommunene dra med seg et stort minus inn i 2015, med velferdskutt som resultat. Derfor vil Arbeiderpartiet kompensere inntektssvikten til kommunene i nysalderingen av 2014-budsjettet – ikke fordi vi ønsker å innføre en ny handlingsregel som tilsier at skattesvikt bestandig skal kompenseres, men fordi vi mener det er riktig å gjøre det i dagens situasjon. Dette har regjeringspartiene gjort til et større prinsippspørsmål. Når kommunene har fått beholde merinntektene fra skatt i gode år, skal det visstnok være umulig å kompensere fra statens side når inntektene svikter. Det er en helt ærlig sak ikke å ville gi mer penger til kommunene, men logikken i regjeringens argumentasjon er ikke enkel å forstå. Det mest kuriøse argumentet mot å kompensere skattesvikt kommer fra kommunalministeren selv. Han har nemlig ved flere anledninger hevdet at dette var Arbeiderpartiets forrige nestleder, Hill-Marta Solberg, imot. Det har gitt meg håp om at om ti år – i 2024 – vil den neste generasjonen Høyre-folk gjøre som jeg sier! Det er bare en hake ved det, og det er at kommunalministeren ikke snakker sant om hva Arbeiderpartiet og Hill-Marta Solberg gjorde i 2004. Det er litt sært å dra 2004 inn i debatten om neste års budsjett, men om vi skal gjøre det, så la oss i alle fall gjøre det på riktig grunnlag. Komitélederen har sitert Hill-Marta Solberg tidligere i debatten – det skal også jeg gjøre. Jeg siterer henne fra nysalderingsdebatten i 2004: «Fra Arbeiderpartiets side er vurderingen den at når regjeringspartiene og Fremskrittspartiet – altså budsjettpartnerne – ikke fant rom for å øke kommunesektorens opplegg med mer enn 800 mill. kr i 2005, er det helt nødvendig med den bevilgningen som gjøres nå. Vi støtter også den. Arbeiderpartiet mener dessuten at når man først introduserer prinsippet om å kompensere skattesvikten, burde man ha stått løpet fullt ut. Vi stemmer da også for at man kompenserer fullt ut.» I 2004 endte det med at daværende regjering og Fremskrittspartiet ikke kompenserte skattesvikten fullt ut, men langt på vei. I 2009 ble skattesvikten kompensert fullt ut, og derfor er det litt rart at det ifølge høyresiden skal være helt uten forankring i prinsipper om man skulle gjøre det i 2014. Jeg håper at Kristelig Folkeparti og Venstre tenker annerledes om saken, for mens rammene for 2015 er lagt, er det fortsatt muligheter når det gjelder nysalderingen for 2014.