Per-Kristian Foss (Høyre), 2010-11-26:
Uten forkleinelse for verken statsråden, Riksrevisjonen eller undertegnede, men denne debatten blir kanskje et antiklimaks i forhold til den foregående. Nå dreier det seg om Riksrevisjonens kontroll, og det de har undersøkt i forhold til Landbruksdepartementet, er jo da, punkt en, i hvilken grad status og utviklingen i jordbruket er i tråd med Stortingets mål om et aktivt, variert og attraktivt jordbruk over hele landet som leverer mat og fellesgoder. Og som punkt to: I hvilken grad ivaretar Landbruks- og matdepartementet sitt styringsansvar, slik at Stortingets mål kan nås? Og som et tredje moment: I hvilken grad ivaretar Landbruks- og matdepartementet sitt ansvar for et hensiktsmessig virkemiddelapparat? Undersøkelsesperioden omfatter mange regjeringer i perioden fra 1999 til 2009. Undersøkelsen viser at det har vært en markert reduksjon i antall jordbruksbedrifter siden 1999, og at antallet nedleggelser har tiltatt sammenliknet med forrige tiårsperiode. Nedleggelsene skjer hovedsakelig for jordbruksbedrifter under 200 dekar, og om lag to tredjedeler av alle nedleggelser har vært blant bedrifter under 100 dekar. Andre jordbruksbedrifter over 300 dekar har samtidig økt. Utviklingen har ført til en økende konsentrasjon av jordbruksbedrifter i Rogaland, på Østlandet og i Nord-Trøndelag. Samtidig har det blitt relativt færre bedrifter i Nord-Norge, i Agder-fylkene og på Vestlandet med unntak av Rogaland. Det har særlig vært stor nedgang i antall bedrifter med melkeproduksjon, hvor antall bedrifter har blitt tilnærmet halvert de siste ti årene. Departementet opplyser imidlertid at melkeproduksjonen er opprettholdt i samtlige fylker, noe som skyldes kvoteordningen for melk kombinert med de økonomiske virkemidlene. Inntektene i jordbruket økte fra 1999 til 2009 med i underkant av 50 pst. mot 57 pst. i samme periode for alle lønnstakere. Det fremgår også at gjennomsnittsalderen blant gårdbrukere har økt fra 48 år til 50 år i perioden, og at alderen er økende jo mindre areal det er på jordbruksbedriften. Det er også indikasjoner på at jordbruket innen enkelte produksjonsformer ikke er tilstrekkelig attraktivt til at rekrutteringen sikres i et langsiktig perspektiv. Det er bra at målet for matproduksjon er nådd, men vi vil påpeke at dette er det eneste fastsatte målet som faktisk er nådd, og det er bekymringsfullt at måloppnåelsen er varierende for de øvrige målene. Det er store utfordringer i de deler av landet der de naturgitte forholdene for jordbruket er svakest, og det er en risiko for ikke å opprettholde et aktivt og variert jordbruk over hele landet. Så kan man selvfølgelig stille seg følgende spørsmål: Var målene som ble fastsatt, realistiske, eller var de et resultat av politiske overveielser? Det gjelder ofte det man kan kalle en slags politisk konkurranse om å love mest mulig, noe som ikke er helt ukjent når man utarbeider stortingsmeldinger. Jeg regner med at regjeringen vil se nøye på dette i forbindelse med den varslede landbruksmelding som jeg skjønner er til diskusjon i regjeringspartiene – og dermed sannsynligvis også i regjeringen. Det er en enstemmig komité som legger dette frem. Det er bare en, vi får si marginal dissens, hvor komiteens flertall – Høyre og Fremskrittspartiet tilhører ikke det i denne sammenheng – advarer litt og ber om at det ikke bare er de kvantitative mål som blir viktige, men at andre mål ikke blir oversett. Blant de mål nevner man områder som «sjølforsyningsgrad, flere distriktsarbeidsplasser, bedre miljø og økt tillit hos forbrukere gjennom høy kvalitet». Jeg siterer her fra flertallsinnstillingen. Så vil jeg bare legge til – jeg skal ikke argumentere for dette – at dette er jo mål som i og for seg også er kvantifiserbare. Selvforsyningsgraden er det. Det står opplyst i det dokumentet vi har til behandling, at selvforsyningsgraden når det gjelder jordbruksprodukter i Norge, har økt fra 43 pst. i 1999 til 49 pst. i 2008. Det innebærer at om lag halvparten av den matvaremengden som forbrukes i dag, blir produsert i Norge, regnet på energibasis. Så sånn sett er dette også mål som det er mulig å kvantifisere, men ikke desto mindre påpeker Riksrevisjonen problemene ved at det kan være en slags indre konflikt mellom de mål som settes opp, og at det er noe man burde hensynta i den jordbruksmelding som jeg har omtalt tidligere.