trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Karin Andersen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-16:
Jeg synes dette er en av de rareste debattene jeg har hørt på i Stortinget noen gang. Slik går det kanskje når man rører ved nasjonalsymbolet matpakka. Den er av de ting man ikke skal spøke med i Norge. Den er liksom symbolet på høy moral og foreldres ansvarlighet. Jeg skjønner at det er mange som har sterke følelser når det gjelder dette, og man må jo gjerne spise sin matpakke for min del, men jeg tror at hvis vi kjenner etter sjøl hva slags måltid vi kan tenke oss å innta midt på dagen, hva slags måltider vi faktisk inntar midt på dagen, vil de færreste av dem som sitter i denne salen, foretrekke en matpakke. Vi vil gjerne spise maten vår i hyggelige omgivelser, og vi vil gjerne ha sosialt samvær med andre mens vi spiser. SV er også overbevist om at god læring og god ernæring hører sammen. Vi mener at det vil skape et læringsmiljø som gjør at den enkelte vil tjene på det, at samfunnet vil tjene på det, og at dette er god økonomi på sikt. Derfor mener vi at det er verdt å investere i det. Jeg har respekt for at Høyre mener at det er andre grep som vil skape bedre læring eller mer vekst – jeg respekterer det – men jeg ber også om respekt for oss andre som mener at dette faktisk er et godt forslag. Ellers blir jeg litt forundret over at representantene i utdanningskomiteen tydeligvis har litt problemer med leseferdighetene, for det står veldig tydelig i innstillingen hva dette forslaget dreier seg om, hva det skal gå ut på. Når SV mener at dette er en god ordning, og uttrykker at vi ønsker dette, er det uttrykk for vårt initiativ og ønske i denne saken. Vi står for det forslaget, som er et fellesforslag. I tillegg til dette har jeg lyst til å referere fra innstillingen, der det står: Det vises til at det finnes flere måter å organisere en ordning med skolemåltid på for alle elever i grunnskolen, og at det er viktig at en får fram en samlet vurdering av erfaringer og eksempler fra andre land med skolemåltider. Det betyr at man ikke har sagt at dette skal foregå på én spesiell måte. Jeg synes det er litt trist at man prøver å dreie debatten over på noe annet enn det man faktisk har greid å bli enige om. Og så til det kanskje mest bisarre argumentet jeg har hørt i dag, som kom fra nestlederen i komiteen, som tydeligvis mener at sulten i verden blir mindre av at man spiser matpakke enn at man spiser et felles måltid. Det er vitterlig behov for å fordele mat og ressurser i denne verden bedre enn det vi gjør i dag, men spising av matpakke har fryktelig lite å gjøre med det. En rettferdig økonomisk politikk, både globalt og nasjonalt, har mye med det å gjøre, og der synes jeg ikke Høyre har de beste bidragene.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-16:
På eitt punkt skal Regjeringa få støtte frå Senterpartiet. Det er i utlokalisering av arbeidsplassar. Men eg vil tilbake til Distriktskommisjonen og deira anbefalingar, for ei anbefaling er desentralisering av betydeleg meir makt frå staten til folkevalt regionalt nivå. Det vart sagt at behovet for eit sterkare folkevalt regionalt nivå er godt utgreidd. Konklusjonane i dei ulike utgreiingane konvergerer mot ei styringsreform som inneber betydeleg desentralisering av makt. Tidlegare anbefalingar er ikkje følgde opp. Det er no behov for gjennomføringskraft. Det same vart jo sagt i mange høyringsutsegner til meldinga, m.a. f.eks. frå fylkesutvalet i Rogaland. Kva er det som gjer at statsråden, som elles tek handlekraft til inntekt for seg i mange saker, driv bortimot trenering av ei sak som det er brei dokumentasjon på at det er behov for?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-16:
Eg vil bidra til at statsråden ikkje held fram med å vera opprørd over alle dei punkta som ho har vorte opprørd over i dag. Eg må seia litt meir om framdrifta med omsyn til 2007. Det er rett at det vedtaket som Stortinget har gjort i ei sak om det regionale folkevalde nivået, er 2007. Det er likevel slik at Distriktskommisjonen etterlyser gjennomføringskraft. Fleire fylkeskommunale folkevalde etterlyser framdrift. Eit fleirtal i kommunalkomiteen fremmar i dag forslag om ei prinsipiell avklåring i 2006, på vilkår av at overføringa av ansvar, makt og myndigheit frå det statlege nivået til det regionale nivået er avklåra. Det betyr at statsråden kunne ha fått fleirtal for ei raskare framdrift, om ho hadde vilja det. I staden ser det ut som, sett utanfrå, at det skjer lite når det gjeld avklåring av overføringa frå det statlege nivået til folkevald styring. Men det er mogleg at statsråden kan stadfesta at det skjer meir internt i departementet. Så til Gitmarks spørsmål om Senterpartiet si prioritering. Ein av hovudforskjellane på Senterpartiet og Høgre er at Senterpartiet vil at staten skal vera ein aktiv medspelar for å forsterka dei områda der Noreg har fortrinn. Eg skal ta to eksempel. Det eine er frå den lista som Gitmark heilt rett las opp – han treng ikkje bruka Nationen, for det står i innstillinga – og gjeld matproduksjon. Dersom Høgre og Senterpartiet hadde hatt samanfallande synspunkt, hadde det vore ei tydelegare norsk stemme i WTO for å sikra importvern. Då hadde budsjettnemnda sine tal blitt tekne meir på alvor, slik at inntektene i landbruket hadde gått opp og ikkje ned. Eit anna eksempel er IKT. Då hadde tilrettelegginga av breiband gått raskare, med ei framdrift som sikrar der marknaden ikkje når, til ein overkommeleg pris for alle. Det hadde altså vore ein annan statleg medverknad. Då hadde vi heller ikkje lege etter med omsyn til infrastruktur, slik som denne regjeringa gjer når det gjeld Nasjonal transportplan. Så vil eg utfordra Høgre på eitt punkt. Eitt av mange verkemiddel som har fungert, er næringshagar. Kvifor kan ikkje Høgre bekrefta at næringshagane er komne for å bli, at staten framleis skal bidra?
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-16:
Avslutninga av denne debatten tok ein overraskande runde, noko som gjer at eg finn grunn til å ta ordet for å seia to ting. For det fyrste er vi i Senterpartiet nøgde med at Regjeringa delvis har komme oss i møte allereie, fordi dei no føreslår eit lågare uttrekk frå fylkeskommunen enn dei har gjort før, og vi avventar ei vidare oppfølging av det. Vi hadde gjerne sett at vi hadde fått eit vedtak her i dag om at det skulle skje i samband med statsbudsjettet for 2006, for det hastar. For det andre har eg lyst til å seia til representanten Inge Lønning: I dei fylkeskommunane som har ansvaret for eit desentralisert vidaregåande tilbod som tek i vare elevane der dei bur, og som òg tek i vare den foreldreretten som skal takast i vare, og som ligg i at foreldra skal ha moglegheit til å velja ein offentleg skule for barna sine, går det no føre seg store debattar om korleis dei skal stella seg til alle søknadene som gjeld friskular. I Rogaland er det t.d. slik at alle parti, med unnatak av Framstegspartiet, har gitt klår melding om korleis dei ser på situasjonen slik han er, at dei kan risikera å måtta ta over friskular som dei eigentleg ikkje ynskjer. No drøftar dei ein alternativ strategi. Dei vil altså komma med eit mottrekk. Dei vil satsa på den offentlege skulen for å møta alle desse søknadene. Eg ber representanten Lønning følgja med på dei debattane som skjer rundt omkring i fylka. Det kan vera at det dukkar opp ein liknande debatt internt i Høgre som den vi har hatt i dag på tvers av partia.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-16:
Det er vel slik av nokon kvar må ta innover seg den utviklinga som skjer, og vurdera sine standpunkt i forhold til det. Vårt standpunkt når det gjeld friskulelova, vart avklårt i vinter, og det står fast. Så har vi sett korleis talet på ulike søknader har poppa opp, og har av omsyn til å ta i vare ein god og desentralisert skule i det enkelte fylket funne det nødvendig å fremma det forslaget som vi har sett fram i dag. Så har eg heilt klårt oppfatta det slik at Høgre – kanskje ikkje Høgre, men i alle fall Kristeleg Folkeparti – må ha endra sine prinsipp. Eg har forstått det slik at Høgre òg har endra sine prinsipp no i denne perioden ved å endra privatskulelova, som altså galdt skular som innebar alternativ pedagogikk eller la vekt på livssyn, til den skulelova som i dag er vedteken, og der dei prinsippa som låg til grunn for den, er heilt annleis enn dei som låg til grunn for privatskulelova.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-16:
Eg skal berre ganske kort gjera greie for Senterpartiet sitt syn, som også går fram av innstillinga. Vi ynskjer altså ei lemping i spesialistkvoten, slik at det kan verta lettare for kvalifisert arbeidskraft òg utanfor EØS-landa å søkja arbeid i Noreg. For oss inneber det at vi ynskjer ein smidigare praksis med omsyn til dagens reglar. Det er i dag veldig stor forskjell på moglegheitene til å få seg arbeid om ein er innanfor eller utanfor EØS-området. Etter vårt syn er ikkje det i strid med å gjera langt meir for at fleire av dei mange som i dag er utanfor arbeidslivet i Noreg, får høve til eit arbeid, ei heller å intensivera innsatsen for å motarbeida utstøyting frå arbeidslivet. Tala er tydelege. Kvoten er altså 5 000. Det var 1 667 i 2002, 1 126 i 2003, 747 i 2004 som fekk ja på søknaden sin. Lat meg understreka at vi ikkje har noko ynske om å utvida kvoten. Vi har heller ikkje som mål å fylla kvoten, men vi har registrert nokre eksempel på arbeidsgivarar som har etterlyst forenklingar og liberalisering. Vi har òg eksempel på nokre arbeidstakarar som har møtt eit nei der dei trudde dei fekk eit ja. Vi vil understreka at norske lønns- og arbeidsvilkår skal gjelda. Så er det fremma eit forslag om ein gjennomgang av au pair-ordninga. Senterpartiet var i si tid med på eit Dokument nr. 8-forslag som skulle gjera det lettare å nytta seg av denne ordninga. Vi synest nok at med dei eksempla som no er komne, er det nødvendig med ei evaluering. Det kan sjølvsagt skje utan at det vert gjort eit spesielt vedtak her i Stortinget. Det kan attpåtil tenkjast at statsråden allereie har planar om det. Men vi har i utgangspunktet, med bakgrunn i dei eksempla som er komne, med bakgrunn i den tida som ein no har hatt denne ordninga, og særleg den utvidinga som skjedde som følgje av eit Dokument nr. 8-forslag i Stortinget, tenkt å stemma for det forslaget.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-16:
Saksordføraren har ryddig gjort greie for flyktningsituasjonen ved inngangen til 2004, altså 9 672 000, etter anslag frå UNHCR. Heilt klart fortel det noko om behovet for forsterka innsats i nærmiljøet. Heilt klart fortel det òg noko om at Noreg bør ta sin del av ansvaret ved å busetja nokre av desse. Vi var svært overraska då Bondevik II reduserte talet på kvoteflyktningar frå 1 500 til 750, eit tal som dei altså seinare har auka til 1 000. No står Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet saman om å auka dette talet til 1 500 igjen frå 2006. Vi veit at det krev eit forsterka engasjement både når det gjeld busetjing, og når det gjeld oppfølging elles. Det får vi komma tilbake til til hausten. Så ein kort kommentar til forslag nr. 4, som er omdelt i salen. Dette forslaget hadde fortent ein langt betre skjebne. Dei barna som dette gjeld, hadde òg fortent ein langt betre skjebne enn å bli diskutert når klokka er vel ni den nest siste dagen i Stortinget, og utan komitebehandling på førehand. Men om det er slik at det 1. mai 2005 budde 254 barn i norske asylmottak som hadde søkt om asyl for meir enn tre år sidan, seier det noko om at den eine føresetnaden i det felles komiteforslaget frå i fjor ikkje er oppfylt. Vi føresette då at vi fekk ei sak der vi såg meir langsiktig på korleis barn som vart buande lenge i mottak, skulle behandlast, ut frå ein situasjon som vi hadde då – og som vi veit er den same no. Det er ikkje heldig for noko barn å bli buande lenge i mottak. Det eg er lei for, er at vi ikkje har teke denne diskusjonen tidlegare i komiteen. Eg trur vi i fleire parti må ta innover oss at vi her ikkje har følgt godt nok med i forhold til det som vi vart einige om i juni i fjor. Samtidig tykkjer eg at vi skal stå ved det vi sa i fjor; då blei det sett ei grense. Det var eit eingongsvedtak, men det var altså visse føresetnader knytte til det som ikkje er følgde opp. Dersom vi skal stå ved det vi sa når det gjeld følgjene av å bu lenge i mottak, er det logisk å stemma for eit likelydande forslag i år. Så må vi på nytt gå ut frå at det blir føreteke ein gjennomgang frå Regjeringa si side, og at det blir føreteke ei raskare avklåring for dei dette gjeld. Eg anbefaler difor forslag nr. 4.
Magnhild Meltveit Kleppa (Senterpartiet), 2005-06-16:
I 1996 vart ein ny maritim politikk vedteken i Stortinget. Senterpartiet hadde eit sterkt engasjement for eit haldbart og føreseieleg skatteregime. Vi registrerte med glede at vedtaket førte til fleire sjøfolk, at talet på læreplassar vart femdobla, at det vart registrert 32 pst. auke av ungdom i maritim utdanning og ein auke på 24 pst. av flåten under norsk flagg. Sidan 1996 trur eg ein i Stortinget kan telja meir enn 20 endringar i rammevilkåra for denne næringa. Dei har ført til usikkerheit og nedgang. Senterpartiet er oppteke av å sikra fleire norske sjøfolk på norske skip. Då Regjeringa varsla endring i utlendingsforskriftas § 8 om krav om arbeidsløyve for utanlandske sjøfolk, gjekk det fram av Innst. S. nr. 267 for 2003-2004 at Senterpartiet, til liks med Framstegspartiet, ville avventa høyringsrunden før vi konkluderte. Det var berre regjeringspartia som støtta Regjeringa i Stortinget då. Så konkluderte Framstegspartiet så klårt at dei faktisk fremma eit eige Dokument nr. 8-forslag for å be Regjeringa snu – ei regjering som altså hadde innført forskriftsendring frå 1. januar 2005. Vi er urolege for konsekvensen av denne endringa. Vi synest det er svært viktig å følgja utviklinga vidare nøye. Vi meiner nok at Regjeringa burde gått fleire rundar i høve til kva verknader på kort og lang sikt som ei endring, eller ikkje endring, ville medført. Vi har ikkje vorte overtydde om at det er nokon umiddelbare negative konsekvensar i dag. Vi kjem til å stå på det som vi står på i innstillinga. Vi stemmer med Arbeidarpartiet og SV. Vi er forundra over Framstegspartiet sine store ord og tilbaketoget deira no. Lat meg gjera det heilt klårt: Det er ikkje nokon grunn for Framstegspartiet til å harselera over Senterpartiet i nettolønnssaka. Vi står der vi har stått før.
Peter Skovholt Gitmark (Høyre), 2005-06-16:
Selvsagt kan vi være noe forbauset over at partier går bort fra egne forslag og er med på det som blir flertallet i denne sal. Det får så være. Like fullt er det gledelig hva Fremskrittspartiet gjør. Når fakta har kommet på bordet, når statsrådens brev har blitt lagt fram, og når Rederiforbundet har synliggjort konsekvensen av forslaget, snur man. Det er både en gledelig og en god nyhet. Det betyr igjen at det er argumentene man er opptatt av, i motsetning til Arbeiderpartiet. Jeg finner det oppsiktsvekkende at Arbeiderpartiet ønsker å bruke politiressurser på å løpe etter sjømenn i stedet for å løpe etter kriminelle. Ressursene som politiet ville måtte bruke her på kontroll og håndheving, ville være betydelige. Mener virkelig Arbeiderpartiet at det norske samfunn er bedre tjent med at disse politiressursene skal brukes til å løpe etter sjøfolk, i stedet for etter kriminelle? Neste punkt som er oppsiktsvekkende når det gjelder Arbeiderpartiet, er Norges EØS-forpliktelser. De forpliktelsene blir enda klarere nå som store skipsfartsnasjoner som Malta og Kypros har blitt med i EU. Ønsker virkelig Arbeiderpartiet å gå inn for å sikre – på bekostning av EØS-avtalen – at det kun skal være norske sjøfolk, eller i det minste sjøfolk med norsk arbeidstillatelse, som får lov til å være på skip i norsk innenriksfart?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Først til noe av det som ikke er behandlet, nemlig fremtiden til fylkeskommunen. Det er dessverre ikke behandlet. Denne regionalmeldingen burde vært gravølet for fylkeskommunen. Når det ikke blir gravølet over fylkeskommunen, er det tydelig at hensynet til byråkratiet og forvaltningens bevarelse er overordnet hensynet til innbyggernes makt og innbyggernes innflytelse. To forvaltningsnivåer vil gi styrket lokaldemokrati og styrket innbyggermakt. Det er synd at Fremskrittspartiet blir stående alene om å ville foreta den avklaringen og oppryddingen her i dag. Det kan være grunn til å minne om at vi ikke har en befolkning på 40 millioner i dette landet. Vi er mye nærmere 4 millioner. Så til noe som er behandlet, med utgangspunkt i at vi i Fremskrittspartiet selvfølgelig deler ønsket om å få til en god verdiskaping over hele landet. Det som er viktig for verdiskaping alle steder i alle regioner, både sentralt i regionene og perifert i regionene, er gode veier. I innstillingen omtales noe som kalles «redusere avstandshindre». Sagt litt mer folkelig og forståelig: Det vi trenger, er gode veier. Det som faktisk er den største utfordringen, er ikke å bygge nye veier, men faktisk å vedlikeholde de veiene vi har, med utgangspunkt i at svært mye av det transportarbeidet som skjer innenfor vare- og tjenestesektoren, foregår på sekundærveinettet. Det er bl.a. på fylkeskommunenes nåværende ansvarsområde hvor etterslepet i veivedlikeholdet er over 9 milliarder kr. Det er så ufattelig stort at de forvaltningsenhetene vi skal slite med litt til, ikke har noen realistisk mulighet til å gjøre noe med dette problemet på en merkbar og tydelig måte. Det er slik at de som driver med verdiskaping i hverdagen, som kjører bil ute i periferien på det sekundære veinettet, møter veier hvor veikanten raser ut, hvor det ikke er plass til passering, hvor det ikke er mulig for et vogntog av moderne kvalitet å møte et annet vogntog, hvor det er dype furer i veien, hvor asfalten forsvinner, det er huller osv. Det er hverdagen for verdiskaperne som bruker sekundærveinettet. Her må det et løft til. Her må Regjeringen vise vilje til å løfte sammen med de som skaper verdier ute i regionene, og her trengs det solide midler for å gi mer verdiskaping. Her må man for en gangs skyld kanskje klare å se på tvers av sektorgrensene og skjønne at å bruke mer penger på å ruste opp veiene faktisk er en investering for verdiskaping og ikke bare en utgift i ett årlig statsbudsjett.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Dette er en omkamp om friskoleloven. Fremskrittspartiet ser ingen grunn til å ha den omkampen, derfor skal jeg være rimelig kort. Det er selvfølgelig fullstendig uten sammenheng med virkeligheten at vi nå står foran en masseflukt og en masseforflytning av elever innenfor videregående utdanning. Slik vil det ikke bli. Men det er stor interesse for de mange friskolene som har søkt om å få starte videregående opplæring, og vi håper at direktoratet nå snart somler seg til å gi alle de elevene som venter på avklaring, en avklaring før sommeren setter inn. Det som er avgjørende viktig, og som Fremskrittspartiet legger avgjørende vekt på, er å få konkurranse og mangfold i undervisningstilbudet. Med mangfold følger kvalitet i undervisningen. Vi legger altså avgjørende vekt på det som tjener elevene og foreldrene, mens det synes som om forslagstillerne legger avgjørende vekt på å beskytte en bestemt gruppe skoleeiere, altså de som har tilnærmet monopol i dag, og som blir utfordret av den nye friskoleloven. Vi avviser flertallsinnstillingen fra komiteen, og vi vil avvise initiativet fra forslagsstillerne. Hvis ærendet er å legge vekt på det som tjener elevene, bør man følge Fremskrittspartiets forslag, som jeg herved tar opp, et forslag som vil la pengene følge elevene. Da blir alle elevene likestilt, og vi verner om retten til valgfrihet, som etter Fremskrittspartiets syn er en viktig og en avgjørende rett å verne for elever og foreldre. Da vil alle elever være likestilt, og det vil være opp til de ulike skoledriverne, når de presenterer og driver sitt tilbud, å rekruttere interesserte elever til sitt skoletilbud. Det er å legge forholdene til rette for mangfold og kvalitet, og det er å likebehandle alle elever.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Det gjorde jeg – i en innskutt bisetning.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Ja.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Her fikk vi omkampen demonstrert fra en av forslagsstillerne. La meg minne om at denne forferdeligheten som forslagsstillerne beskriver og gjentar her fra talerstolen, har vårt nærmeste naboland, Sverige, levd godt med i over ti år. Der er det så vidt jeg vet, sosialdemokratisk styre. Jeg har ikke oppfattet at det har vært gjort noe forsøk på å endre den endringen i skolelovgivningen som kom i Sverige for ti år siden. Der er det fri etablering. Der er det en finansiering som følger eleven, og det er faktisk også tillatt for skoledrivere i det sosialdemokratiske Sverige å tjene penger på sin skolevirksomhet. Jeg vil også minne om at elever som går i frittstående skoler, får med seg 85 pst. av driftsutgiftene i offentlig skole. Det er altså en grov forskjellsbehandling av elever som vi slett ikke vil være med på. La meg også gjenta at det ikke er snakk om en massevandring. Det er igjen basert på erfaringer fra Sverige, der det store flertall, den alt overveiende del av elevene, faktisk fortsatt går i offentlig skole. Nå er prosenten i friskoler i Sverige noe høyere etter ti år enn det vi ser i Norge, og vi vil få en tilsvarende utvikling, men det vil altså ligge innenfor 5–7 pst. Så det er ingen stor masseforflytning, og heller ingen stor ulykke. Når det er sagt, vil jeg understreke at Fremskrittspartiet selvfølgelig også er opptatt av å styrke kvaliteten i den offentlige skolen. Sammen med Regjeringen har vi vært med på løft for kompetanseutvikling blant lærere, vi har vært med på å løfte frem penger til utvikling og opprustning av skolebygg, og vi har vært med – det har jo de aller fleste partiene – på den innholdsmessige endringen i den offentlige skolen gjennom St.meld. nr. 30 for 2003-2004, som vi behandlet for nesten nøyaktig et år siden, den 17. juni i fjor. Så vi i Fremskrittspartiet satser også på den offentlige skolen, og er opptatt av at vi skal ha kvalitet i den offentlige skolen. Med vår finansieringsmodell vil det også bli konkurranse de offentlige skolene imellom. Det mener vi vil bidra til utvikling av mangfold og utvikling av kvalitet. Velger vi Fremskrittspartiets finansieringsløsning, hvor pengene følger eleven, hvor eleven blir kunde – ja faktisk kunde, vi bruker det uttrykket – er det slik at skoledriverne, også når de er offentlige, må anstrenge seg for å skaffe seg elever, og eleven bør kunne velge fritt over hele landet. Det har vi også i flere sammenhenger foreslått, og vi kommer til å foreslå igjen at vi får et nasjonalt fritt skolevalg over hele landet, for alle elever. Slik kan det være når de har pengene med seg. Da vil det også være tilbud av god kvalitet å velge over hele landet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Vi kan være tydelige i kritikken. Vi vil også være tydelige i rosen, og Fremskrittspartiet gir statsråden god karakter for en god melding. Men jeg har et spørsmål, og det er ikke bare et tusenkronersspørsmål, men et femogtyvemilliardersspørsmål. Det er jo slik at Regjeringen legger ganske mange egg i den kurven med 2 pst. fra næringslivet. Næringslivet svarer ganske kontant, iallfall noen av representantene der svarer ganske kontant, at de pengene har de ikke. Det finnes ikke nok penger i næringslivet til å finansiere den forskningsinnsatsen som Regjeringen legger opp til. Det sies i den siste meldingen som kom fra forskningsdirektøren i en av de store norske lokomotivbedriftene. Og hvis man regner litt, så er det formidable tall vi snakker om. Hvis denne økningen opp til 2 pst. for privat sektor skal basere seg på 5 pst. av omsetningen, så snakker vi om 500 milliarder kr i omsetning for å skaffe dette løftet. Hva er tanken bak, og hva er virkemidlet som gjør at dette virkelig kommer på plass?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Ja, jeg tok opp forslaget, men jeg kan gjenta at jeg tar opp forslag nr. 1 på vegne av de partiene som er i et mindretall i komiteen, men som forhåpentligvis blir et flertall i Stortinget.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Jeg må si at jeg er ganske overgitt over hvor tydelig det er at verken Høyre eller Kristelig Folkeparti makter å skjønne hva dette dreier seg om. Siden vi nå er kommet mot midnatt, og vi får full og rik anledning til bredt å drøfte innføring av skolemåltid senere, vil jeg kort si hva som skjer i denne saken. Dette lille dokumentet er starten på en stor sak for elever i norsk skole, og det handler faktisk også om å gjøre den norske skole bedre, for etter vårt syn er det slik at en god skole også omfatter et godt skolemåltid. Vi har ikke hentet erfaringer fra Nord-Korea eller andre lignende stater, men vi har bl.a. sett på et nordisk naboland som faktisk slår oss ned i støvlene når det gjelder læringsresultater. Finske elever er vel de som kommer best ut av en rekke internasjonale elevsammenligninger. Det jeg og Fremskrittspartiet har merket oss, er at noe av det finske lærere peker på som en av flere årsaker til dette, nettopp er skolemåltidets gode virkning i den finske skole. Men først og fremst ligger den politiske realiteten ikke i om vi eller andre partier enn vårt slutter oss helt og holdent til det opprinnelige forslag fra SV. Det er for så vidt helt uinteressant sett fra Fremskrittspartiets synspunkt. Poenget her er at det er samlet et flertall som gir et politisk oppdrag, et ganske konkret oppdrag med tidsramme. Det er interessant å høre at dette har departementet begynt å sysle med på egen hånd – helt utmerket, faktisk. Da er det jo mentalt forberedt på at denne jobben skal gjøres. Men vi som utgjør flertallet, vil altså gi et tydelig oppdrag, en tydelig premiss for oppdraget, et tydelig mål for oppdraget, og vi har satt en tidsramme. Jeg har for min del på vegne av Fremskrittspartiet sagt at det er ikke nødvendig å bruke hele tiden. Vi tror faktisk at det er mulig å gjøre dette uten at man skal bruke et helt år. Men hovedpoenget er at det blir gitt et politisk oppdrag om et viktig forbedringstiltak i norsk skole, som vil virke positivt sammen med de andre forbedringstiltakene vi har satt i gang. Vi ønsker å få det før neste vår er omme, og vi har en ambisjon om å komme videre slik at vi har noe å vise frem og noe å starte opp med når skoleåret 2006–2007 starter.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-16:
Representanten Peter Skovholt Gitmark gjorde seg til kommentator og prøvde seg på ei slags oppsummering av SVs program, både stortingsprogram, revidert budsjett, kommuneproposisjon og det meste, ettersom eg forstod. Eg synest han løyste det på ein særs dårleg måte. Eg anbefaler at Peter Skovholt Gitmark i sitt neste innlegg opplyser salen om kva som er Høgre sin regionalpolitikk, så kan vi konsentrere oss om kva som er SV sin. Elles skulle eg, som Eirin Faldet, snakke mest om næringshagane. Det er spennande greier. Det er veldig moro når ein er rundt om i fylka og besøkjer næringshagar, for då treffer ein mykje spennande folk, folk som har teke høgare utdanning, og som tør å reise tilbake til distriktskommunen sin og satse på å byggje seg ein arbeidsplass, og til og med skape fleire arbeidsplassar. Det er veldig bra, og det treng vi. I eit distriktsfylke som Sogn og Fjordane, som slit med rekruttering, både med å få vår eigen ungdom heim og å få andre ungdommar til Sogn og Fjordane, med høgare utdanning i bagasjen, ser vi at næringshagane har vorte eit veldig viktig bidrag til det. Tidlegare i vår var statsråden i min heimkommune, Florø, og opna ein ny marin næringshage. Det er veldig spennande, og der skjer det mykje. Det er veldig bra at ein i regionalmeldinga omtaler næringshagane på den måten ein gjer, og at ein ønskjer å gå vidare og fortsetje med det. Det det er usemje om i innstillinga, går på korleis ein vidare skal finansiere. Femårsregelen er ein einig om at ein skal ha. Men SV, Arbeidarpartiet og Senterpartiet har nokre betraktningar av om ein ikkje burde sjå på om ein burde forlengje den femårsperioden, med erfaring frå den perioden vi har bak oss, i eit fylke som f.eks. mitt, Sogn og Fjordane, som no har slite. Vi har jo eit veldig eksportretta næringsliv, og når det går dårleg og ein har nedgangskonjunkturar, slit òg resten av næringslivet. I dei næringshagane som no har halde på i tilnærma fem år, ser ein at ein har brukt veldig mykje av den tida omtrent på å halde i gang aktiviteten og halde seg oppreist. Men det tek lenger tid enn fem år. Sjølv om det no begynner å gå oppover, og verfta våre får ordrar, som då sjølvsagt svingar over på resten av næringslivet, ser vi at fem år er ei veldig kort tid. I dei næringshagane er ein allereie i gang med det oppbyggjelege arbeidet. Folk er i gang, og det er innovasjon og kunnskap. Innovasjon Noreg kallar denne fasen for «blodbadet». Det tek nokre år før den ideen som gründerane har, eller den vidareutviklinga eller nyskapinga som bedrifta har, har vorte lønnsam. Det tek faktisk tid. Kanskje tek det litt meir tid i tynt befolka distriktsfylke enn i andre, og då bør vi tore å sjå om ikkje utvidinga av den femårsperioden nettopp er med på å underbyggje det som næringshagane er og skal vere.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-16:
En ny region- og småsamfunnspolitikk er nødvendig. Muligheter for utvikling er skjevfordelt i landet vårt, og det må vi gripe fatt i. Det betyr en ny næringspolitikk, en ny sysselsettingspolitikk, mer satsing på utdanning og forskning og en ny samferdselspolitikk. Vi har enorme muligheter, men også store utfordringer. Den største utfordringen vi står overfor, er miljøet. For noen måneder siden kom en internasjonal forskningsrapport som konkluderer med at det er alvorlige klimaendringer i Arktis. Isbjørnen spås små sjanser til å overleve. Klimaendringene er ikke bare en hypotese, men en realitet. En merker det fortest i nord. Rapporten konkluderer med at endringer vil komme fortere og sterkere dersom verden ikke greier å redusere sine CO2-utslipp. Klimautfordringen må tas alvorlig. Når enkelte skuer utover Nord-Norge, kan det se ut som at den eneste oppskriften for å få vekst i Nord-Norge er gass- og oljeproduksjon. Det er langt fra riktig. Det gir få arbeidsplasser og få ringvirkninger. Den gigantiske satsingen på petroleumsvirksomhet som et flertall i Stortinget går inn for, er kortsiktig. Den er forbundet med usikkerhet for miljøet. Den er en gambling med framtiden vår, en gambling med det sårbare miljøet i Barentshavet, som er verdens største matfat, som har et biologisk mangfold, og som er et enormt laboratorium for forskning. Å satse på åpning av Barentshavet for petroleumsvirksomhet nå er å gå med ryggen inn i framtiden. Flere olje- og gasselskaper har innsett at olje og gass ikke er framtidens satsingsområde, både fordi reservene tømmes, og fordi klimatrusselen øker. Hvis ikke verdens regjeringer handler, styrer vi mot en katastrofe, advarer Shell-direktør, og toppsjefen i BP er helt enig. I dag er det slik at det er en voksende produksjon av solstrøm, solvarme, vindkraft og bioenergi. Antall nye transportløsninger øker hvert år, med 20–35 pst. i året. Investeringene beløper seg til titalls milliarder kroner årlig. Det er bare en forsmak på veksten som kommer i framtiden. Det er her framtidens satsinger ligger. Dette er det poenget som vi er nødt til å gripe fatt i og satse på. Hvis vi satser på det nå, vil det gi et fortrinn som virkelig gjelder. Alt nå jobbes det med det i Nord-Norge. Flere arbeidsplasser enn det som oljen vil bidra med, er det nå på Scan- cem og Scan Wafer i Nordland – 300 arbeidsplasser. Det er enorme muligheter for framtiden. Vi må satse på de fortrinn vi har. Vi må satse på fiskeriene, som den fiskerinasjonen vi er. Vi må satse på turismen, på det fortrinnet vi har med den rene og fantastiske naturen. Den gir arbeidsplasser alt i dag og vil gi flere arbeidsplasser enn det olje og gass noensinne kommer til å gi. Det man trenger nå, er konkrete politiske grep. Disse grepene har SV tatt.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-16:
Forskningsmeldingen legger opp til en økning i ambisjonene i forhold til BNP, til 3 pst. fra dagens 1,7 pst., en formidabel økning på fem år. Og dette er bra, dette er gode mål og viktige mål som SV støtter. Men jeg er veldig opptatt av at man ikke skal gå i den samme fella som man gjorde i 2000 da man behandlet forrige forskningsmelding, ved at vi satte oss mål som ikke ble fulgt opp. Jeg regner med at statsråden nå alt er i gang med budsjettprosessen i forbindelse med budsjettet for 2006. Stortinget sier nå at vi ønsker at statsråden skal komme med en plan for opptrappingen, og jeg vil da utfordre statsråden til å si noe om når denne planen kan komme.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-16:
Jeg lurer på om det at Høyre svinger seg til de store høyder nå, skyldes at opposisjonen har gitt pålegg om å bruke om lag 3 av de 23 milliarder kr som Høyre har lovet i skattelette i neste periode. For oss er ikke dette en valgkampsak. SV er ikke et meningsmålingsparti som endrer mening i forhold til skolemat etter hvordan meningsmålingene varierer. Dette er en sak som SV har stått for i program etter program. Dette har vært viktig for SV, og SV er overbevist om at skolemat vil øke kvaliteten i skolen. Det har vi også fått mange rapporter om. Vi har erfaringer fra Sverige, vi har erfaringer fra Finland, det har vært mange forsøk i den norske skolen, og vi har også fått støtte for vårt forslag nå både fra ernæringseksperter og fra fagfolk. Det som Stortinget nå i dag kommer til å slå fast, er for det første at læring, ernæring og kvalitet i skolen henger sammen. Det andre vi kommer til å slå fast, er at det på en eller annen måte skal innføres skolemat. Det forslaget som kommer til å få flertall i dag, og som er viktig for SV, er at man innen utgangen av våren 2006 skal utrede en ordning om skolemåltid i grunnskolen, og man skal gjøre det, som jeg har sagt tidligere, med sikte på gradvis innføring. Utredningen skal også inneholde en vurdering av behovet for praktisk tilrettelegging og finansiering. Den store debatten om skolemat, hvordan vi skal innfase skolemat, og på hvilken måte en skal gjøre det, vil komme neste vår i Stortinget, og, som sagt tidligere, ser jeg veldig fram til den debatten.
Lena Jensen (Sosialistisk Venstreparti), 2005-06-16:
Det har kommet fram i debatten at det er litt uklarhet om hva som egentlig menes med det forslaget som flertallet i dag kommer til å vedta. Da vil jeg vise til merknadene fra mindretallet i komiteen, hvor det bl.a. står: «Disse medlemmer mener at innføring av et skolemåltid i grunnskolen er et viktig tiltak i arbeidet med å lære barn og unge gode matvaner».Man sier også at man «mener at en felles skolematordning bør bygge videre på det beste i norske mattradisjoner og sikre alle sunn, god og næringsrik mat». Et flertall mener også at man må ha lokal tilrettelegging ved innføring av skolematordningen. Merknadene er tydelige og gir veldig klar tale med hensyn til hva forslaget som står her, betyr. Jeg mener også at forslaget taler klart for seg selv, med sikte på en gradvis innføring av skolemåltid i grunnskolen.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Det har kommet fram i debatten at noen av dem som har hatt innlegg, er opprørt. Så har det kommet representanter som har påstått at noen er for opprørt, og noen har påstått at andre er for lite opprørt. Jeg er ikke opprørt i det hele tatt, for den debatten vi har hatt her i dag, har vi hatt mange ganger før, og akkurat det samme er sagt – om att og om att. Og i særdeleshet må jeg si at jeg ikke er enig med statsråden i at Schjøtt-Pedersen bruker store ord. Det er tomme ord, for de er gjentatt av Arbeiderpartiet i det uendelige. For det første vil jeg gjerne utfordre Schjøtt-Pedersen, for han er blitt ekspert i å kommentere hva Distriktskommisjonen har lagt til grunn for sine meninger. Jeg har vært medlem av Distriktskommisjonen. Jeg var også med da en enstemmig distriktskommisjon sa at vi skulle styrke de distriktspolitiske virkemidlene. Men jeg vil ha meg frabedt at representanten Schjøtt-Pedersen peker på hvilke distriktspolitiske virkemidler jeg vil bruke, i forhold til hvilke virkemidler han vil bruke. Det vil jeg gjerne få lov til å tolke selv. Og det er ikke slik at en går inn i en distriktskommisjon med det mandat å legge inn det enkelte partis programerklæringer og ønsker. Det er klart og tydelig også lagt inn i Distriktskommisjonens innstilling. Schjøtt-Pedersen pekte også på lokale fortrinn og regionale fortrinn. Ja, hvis Arbeiderpartiet, Senterpartiet og SV mener noe med å se på de regionale fortrinnene, tror jeg de bør ta noen runder med seg selv i forhold til det som har skjedd de siste 10–15 årene, der disse partiene har lagt lokk på mulighetene for regional og lokal utvikling, gjennom verneplaner, nasjonalparker osv., osv. Vi kan ta en liten kommune i Nord-Trøndelag, Snåsa, som eksempel. Hvis en legger alle verneplanene oppå hverandre, er denne stakkars kommunen vernet snart 700 ganger. De har ikke mulighet til å se på noen lokale fortrinn. Det samme gjelder for øvrig hele Nord-Trøndelag. 80 pst. av Nord-Trøndelag er på en eller annen måte vernet eller fredet fra å ta i bruk de lokale fortrinnene. Det har Schjøtt-Pedersen stått sammen med de andre partiene om. Det er ikke mulig å ta i bruk de lokale og regionale fortrinnene med den politikken som føres fra venstresiden i norsk politikk – særlig ikke hvis de skal inn i et rød-grønt alternativ, der SV skal styrke miljøprofilen og verne og frede enda mer. Da blir i hvert fall trønderne, og jeg regner med resten av landet også, enda mer passive. Det samme kan sies om gass. Arbeiderpartiet har talt med to tunger i snart ti år nå: De vil ha gass, men sørger ikke for at det blir gass. Jeg skal avslutte med det jeg innledet med: Denne debatten fører ingen steds hen, før man får et skikkelig alternativ der Fremskrittspartiet får skikkelig innflytelse på regionalpolitikken.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Takk, president. Da må jeg være rask. Kort til Schjøtt-Pedersen og Arbeiderpartiet: Nei, Arbeiderpartiet har ikke noen argumenter. Representanten Schjøtt-Pedersen viser jo det, for det eneste han gjør fra talerstolen, er å sitere andres argumenter. Jeg etterlyser fortsatt hva det er Arbeiderpartiet ønsker med sine regioner, for det har ikke kommet noen konkrete argumenter fra Arbeiderpartiet. Jeg registrerer også at representanten Schjøtt-Pedersen har slått fast at SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet nå har slått seg sammen og ønsker den samme regionalpolitikken. Det er interessant. Det skal vi følge med omhu. Så til innretningen på distriktspolitikken: Det beste grepet vi kan gjøre for at distriktene skal få levelige vilkår, er å åpne for at de skal få utnytte de fortrinnene de har. Det innebærer en massiv satsing på infrastruktur, i særdeleshet satsing på vei, og det tredje er skatte- og avgiftslettelser. Disse tre momentene sammen er det som skal til for å løfte distriktene. Alle disse momentene er Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet imot, og da får vi ikke noen ny innretning på norsk distriktspolitikk.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Etter foregående innlegg fra representanten Øye hadde jeg kanskje ikke hatt noen grunn til å ta ordet, for jeg synes representanten Øye holdt et meget godt innlegg, som jeg stiller meg fullt og helt bak. Men la meg i hvert fall stille noen spørsmål. Jeg leter etter agendaen og målsettingen til Sosialistisk Venstreparti i denne saken. Det er riktig, som representanten Øye sier, at det ikke er noen begrensninger i så måte så lenge vi ikke greier å fylle opp den kvoten som allerede er vedtatt. Jeg mener og tror, og kanskje håper også, at vi bør finne den kvalifiserte arbeidskraften som SV her etterlyser, først og fremst innenfor vårt eget lands grenser, men jeg nekter nærmest å tro at ikke den arbeidskraften finnes innenfor EØS-området, som det også er besluttet. Det er derfor jeg stiller meg litt tvilende til agendaen til Sosialistisk Venstreparti – jeg skal være litt forsiktig med å påstå at det er noen agenda – men det virker for meg som om de skal bruke arbeidsinnvandring for å skjule innvandring i forhold til asyl- og flyktningpolitikken. For meg virker det sånn, men jeg regner med at representanten Holmås vil gi meg et tilsvar på det i sitt innlegg. Jeg finner også at Sosialistisk Venstreparti på en måte kolliderer med seg selv. På den ene siden gir de sterkt uttrykk for frykt for en stigende arbeidsledighet i Norge i tiden som kommer. Vi har stor arbeidsledighet. Vi har mange deltidsarbeidende som er kvalifisert for en større mengde arbeid. Derfor blir de på en måte i kollisjon med seg selv når de da skal ha økt arbeidsinnvandring som skal konkurrere med den arbeidskraften som allerede er ledig, helt eller delvis, i Norge. Jeg skal gjerne ta en generell og bredere debatt om arbeidsinnvandring fra land utenfor EØS-området i forhold til norsk lov- og regelverk, hvis det er det Sosialistisk Venstreparti ønsker, men jeg tror ikke, hvis vi skal komme fram til noe konkret i en sånn generell debatt, at SV og Fremskrittspartiet ville falle ned på samme standpunkt. Hvis Fremskrittspartiet skulle gå i retning av å løse opp eller finne andre mulige former for arbeidsinnvandring til Norge, ville vi i større grad la næringslivet, eller de som da har behov for arbeidskraften, hente den inn, men i form av egne arbeidskontrakter i perioder hvor næringslivet eller også offentlig sektor måtte ha behov for arbeidskraft, uten at det offentlige i større grad skal ha ansvaret for de sosiale ordningene som måtte være knyttet til et slikt arbeidsforhold.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Noen ganger kan en være kort når en skal holde innlegg i Stortinget. Saksordføreren redegjorde for sakens innhold, så det eneste jeg føler behov for å si, er at når det gjelder familiegjenforening for flyktninger, er det Fremskrittspartiets store mål at det skal skje i det land hvor familien generelt sett samlet har størst tilknytning. Det trenger ikke nødvendigvis å være i Norge. Jeg tror det i liten grad vil være i Norge. Når det gjelder forslaget om å øke kvoten, har det vært tradisjon og normalt at man gjør det i forbindelse med budsjettbehandlingen, så det må avgjøres til høsten. Så vil jeg fremme forslaget som Fremskrittspartiet står bak.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Jeg vil gjerne foreslå en alternativ votering. Jeg vil søke å få til et vedtak som bør være i alle partiers interesse. Derfor foreslår jeg at man voterer i forhold til størrelsen på rammeforslagene, og at man til slutt ender opp med alternativ votering mellom Regjeringens forslag og Fremskrittspartiets forslag. Kan jeg også i tillegg, for å spare litt tid, ta en stemmeforklaring med det samme?
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Presidenten foreslo å ta vedtak på rammene hele veien.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Takk, president! Kan jeg ta en stemmeforklaring også? Vi vil gjerne ha anledning til å stemme for forslag nr. 3, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, og så vil vi stemme mot XVI, XVII, XVIII og XIX.
Per Sandberg (Fremskrittspartiet), 2005-06-16:
Det er riktig.
Anita Apelthun Sæle (Kristelig Folkeparti), 2005-06-16:
Det er mange menneske på flukt i verda. Nesten 10 millionar er på vent i ein eller annan flyktningleir. Det er nødvendig å satsa på tilbakevending som hovudstrategi, og bistand og internasjonale tiltak er heilt nødvendige. Vi har problem med integrering i Noreg – det må vi erkjenna. Kommunalkomiteen har brukt mykje energi og midlar for å få eit introduksjonsprogram på beina, i samarbeid med Regjeringa, sjølvsagt. Som eit lite apropos: Det som undrar meg, er at andre land ser ut til å integrera eller kanskje til og med assimilera nye landsmenn noko betre enn oss, iallfall fleire enn oss. Canada og USA er eksempel, men det er jo kjempestore land og samfunn. Men også Israel har klart å integrera usannsynleg mange fleire flyktningar og innvandrarar enn det vi gjer. I dei siste ti åra har det komme 1 million russiske flyktningar, som alle er vortne iallfall integrerte, om ikkje assimilerte. Og det er jo eit frimerke av eit land, med eit innbyggjartal omtrent som Noreg. Men ein må vel erkjenna at noko må ein halda fram med å undra seg over. Kristeleg Folkeparti er tilfreds med at vi har auka kvoten for overføringsflyktningar til 1 000 i året. Eg er samd med dei som seier at det er eit beskjedent tal, men vi ser ikkje at det er mogleg å auka dette ytterlegare på tampen av stortingsperioden. Vi er også skeptiske til SV sitt nye hasteforslag om «lenge ventande» barn. Eg er lei for at det finst barn i norske mottak som er i ein vanskeleg situasjon, og som har ei usikker framtid. Men som saksordførar for det forslaget som SV har kopiert – og som eg var svært fornøgd med den gongen, det stemmer, det vart kalla vårens varmaste vedtak i fjor vår – vil eg likevel presisera at vi heldt det for å vera eit eingongsvedtak. Det trur eg til og med at SV den gongen presiserte. Det gjaldt då også i stor grad barn som faktisk hadde vore her både fem og seks år. Kristeleg Folkeparti er lite fornøgd med å gjenta ei slik ekstraordinær sak nest siste dag i sesjonen. Vel kan ein innvenda at vi på ny er komne i ein lite ynskjeleg situasjon med mange barn som har vore her i tre år, og det var ein føresetnad at vi skulle få fortare og meir effektiv handsaming av sakene. Men det har vore eit svært vanskeleg mål å oppnå, ikkje berre for «lenge ventande» barn, men for alle grupper. Det er altså svært vanskeleg å få hurtig prosedyre og utsending. Kristeleg Folkeparti meiner at nye «eingongsvedtak» på rad og rekkje er uheldig og fører til at lovverket vert uthola. Eg vonar, trass i at vi har altfor mange avviste, ikkje-returnerte barnefamiliar i Noreg no, at «eingongsvedtaket» har hatt effekt på sakshandsaminga, slik at barns situasjon vert endå meir vektlagd enn tidlegare. Det bør vera slik. Så er det ein sjølvsagd ting at kvoteflyktningar med familie i Noreg må ha høg prioritet, som dei også har. Noreg har gjeve uttrykk for ei slik prioritering, og vedtak her vil neppe endra situasjonen ute, om han ikkje er tilfredsstillande. Eg rår til at saka vert lagd ved protokollen, slik det står i I under komiteens forslag til vedtak.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-06-16:
Representanten Lønning må følge usedvanlig dårlig med i det som skjer i Stortinget, dersom han ikke har registrert at Senterpartiet faktisk ønsker den gamle privatskoleloven tilbake igjen. Vi forsvarer den gamle privatskoleloven med foreldreretten. Det har vi gjort her i Stortinget nå i vår, faktisk flere ganger, også i spørretimen overfor statsministeren. Foreldreretten mener vi er svært vesentlig. Men nå kommer det en annen lov, som ikke handler om foreldreretten i det hele tatt. Foreldreretten handler faktisk om at en skal kunne ha et skoletilbud til foreldre som av overbevisningsgrunner ikke kan sende barna sine til den offentlige skolen. Derfor ønsker vi privatskoleloven. Men den loven som denne regjeringen har lagt til grunn, er faktisk en helt annen lov, der man kan opprette en skole som er helt identisk med den offentlige skolen, har identiske læreplaner, men drives av private. Et slikt skolesystem ønsker faktisk ikke Senterpartiet å støtte. Men vi står klart ideologisk på privatskoleloven og foreldreretten til å kunne sende barna til en privatskole fordi en av overbevisningsgrunner ikke kan sende dem til den offentlige skolen. Det står vi virkelig fast på.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-06-16:
Da vil jeg bare minne representanten Lønning om at dette er en annen lov. Friskoleloven er altså en annen lov enn privatskoleloven. Det utgjør faktisk den store forskjellen.
Rune J. Skjælaaen (Senterpartiet), 2005-06-16:
I møte med Forskerforbundet fikk vi se en oversikt over dem som var ansatt på universitets- og høyskolesektoren de siste årene, og det gikk fram at det var ansatt mange i rene undervisningsstillinger. Mener statsråden at dette er en negativ utvikling? Vi snakker altså om forskningsbasert undervisning som et viktig prinsipp. Det var det ene. Det andre var det jeg nevnte i innlegget mitt, om offentlige anbud og at dette på en måte rammet forskningen. Det gikk mye midler til å søke. Kan statsråden si noe om det er noen planer om å heve anbudsgrensen til 400 000–500 000 kr?