Anders Anundsen (Fremskrittspartiet), 2014-11-20:
La meg først få takke interpellanten for å ta opp en viktig problemstilling med et svært alvorlig bakteppe. Så må jeg også nevne, som interpellanten sikkert er godt kjent med, at jeg som statsråd ikke kan gå inn i eller kommentere enkeltsaker på den måten som deler av denne interpellasjonen legger opp til. Derfor må mitt svar i hovedsak bli generelt. Jeg kommer nesten rett fra lanseringen av regjeringens nye tiltaksplan mot vold og seksuelle overgrep mot barn og ungdom – En god barndom varer livet ut. Planen ble presentert på en stor konferanse om dette temaet, som fire statsråder har gått sammen om å arrangere. Vold og overgrep mot barn er noe av den aller verste formen for kriminalitet, og kampen for å sikre at barn skal stå i første rekke for prioriteringer i politiet, hos påtalemyndigheten og i politikken, er avgjørende. Regjeringen arbeider kontinuerlig med å forbedre innsatsen på dette området, og den nye tiltaksplanen peker på en rekke innsatsområder for arbeidet fremover. Vold mot barn og vold i familier er et prioritert område i kriminalitetsbekjempelsen. Det er understreket i regjeringens nye målstruktur for justissektoren, hvor alvorlig kriminalitet skal prioriteres, og det er understreket i Riksadvokatens mål- og prioriteringsrundskriv til politiet og statsadvokatene, som interpellanten selv refererte fra. Der fremgår det at saker om slik vold må behandles med særlig grundighet, som interpellanten sa, og at henleggelse først kan skje etter at alle muligheter for årsaks- og ansvarsforhold er prøvd ut. De prioriterte sakene skal gis forrang ved ressursknapphet. Politimesteren har ansvar for at alle saker i distriktet som faller inn under Riksadvokatens prioriteringer, skal gis den nødvendige forrang. I forslaget til statsbudsjett foreslår regjeringen å bevilge penger til 50 nye politijuriststillinger som vil bidra til å styrke etterforskningskompetansen også i denne typen saker. Statsadvokaten har som en av sine oppgaver å utføre fagledelse rettet mot politiet. Det betyr bl.a. å påse at prioriteringene følges opp i politidistriktene, og å sikre at etterforskningen har høy kvalitet. I budsjettforslaget til regjeringen er det også foreslått en styrking av den høyere påtalemyndighet, som skal gi mulighet til økt og bedre fagledelse. Vi foreslår å styrke den høyere påtalemyndighet med 19 årsverk, hvorav 12 av årsverkene er statsadvokatembeter. I tillegg er det lagt inn midler for å sikre statsadvokatene konkurransedyktig lønn, for å skåne oss mot for høy turnover. I saker om mistenkelige dødsfall som er etterforsket, hvor politiet går inn for henleggelse, er det også besluttet at det videre spørsmålet om henleggelse nå skal avgjøres av statsadvokaten, ikke av politiet, men politiet skal gi en begrunnet tilråding som grunnlag for Statsadvokatens avgjørelse. Dette følger av de nye retningslinjene fra Riksadvokaten til statsadvokatene. Riksadvokaten har også opprettet en arbeidsgruppe som skal undersøke etterforskningen og den påtalemessige behandlingen av dødsfallet i den konkrete saken interpellanten viser til, fra dødsfallet fant sted og til etterforskningen ble besluttet gjenopptatt. Undersøkelsen skal gjennomføres snarest mulig, og tidsfristen er satt til senest innen utløpet av januar 2015. Formålet med denne undersøkelsen er å avdekke om det kan trekkes politi- og påtalefaglig læring ut av det arbeidet som er gjort i den nevnte perioden. Gruppen skal i sin rapport til Riksadvokaten gi råd om hvordan eventuelle læringspunkter kan implementeres hos politi- og påtalemyndighet, og slik kunne bidra til god kvalitet i arbeidet fremover. Så har interpellanten et godt poeng når hun sier at vi kanskje har lært for dårlig tidligere. Også politianalysen viser at en har for dårlige evner i politiet til å lære av egne feil og også lære av dem som gjør det bedre. Dette er et arbeid som Politidirektoratet nå har høyt fokus på, for å sikre at «best practice» blir spredt, samtidig som en skal lære av de manglene som er, og de feilene som er blitt gjort. Spesialenheten for politisaker har iverksatt en bred etterforskning på grunnlag av anmeldelse mot personer som deltok i den innledende delen av etterforskningen av den konkrete saken. Først når en kjenner utfallet av arbeidsgruppens undersøkelser og spesialenhetens etterforskning, vil det være grunnlag for å trekke konklusjoner om hvordan saken ble behandlet i politiet og av påtalemyndigheten. Jeg vil også understreke at saken fortsatt er under etterforskning. Helt uavhengig av dette er det besluttet å opprette en egen gruppe ved Kripos som skal ha til oppgave å gjennomgå ikke oppklarte saker, såkalte «cold case»-saker, med sikte på å vurdere ytterligere etterforskingsskritt i gamle saker som er henlagt. Opprettelsen av gruppen henger sammen med et årelangt politisk engasjement, kombinert med at Stortinget nylig fjernet foreldelsesfristen på de mest alvorlige volds- og sedelighetsforbrytelsene. I mange slike saker kan det være avgjørende at man ser på saken med friske øyne og et helt nytt blikk for å komme videre. En rapport fra Politidirektoratet fra 2013 viser at det er behov for å se på både kapasitet og kvalitet på etterforskningen i politiet og etterforskningsarbeidets generelle vilkår. Rapporten foreslår bl.a. å styrke etterforskningens posisjon i norsk politi. Denne rapporten følges nå opp i Politidirektoratet, i samarbeid med Riksadvokaten. En rekke tiltak, som dessuten også inngår i politianalysens vurderinger, vil bli iverksatt. Dette omfatter bl.a. harmonisering av politiets behandling av straffesaker, standardisering av verktøy, rutiner og metoder, systematisk erfaringslæring og etablering av mer robuste, solide og spesialiserte fagmiljøer. Jeg følger opp dette i styringsdialogen med virksomhetene, både gjennom de ordinære styringsdokumentene og i mine møter med virksomhetslederne. Når det gjelder politiets arbeid med saker om vold i nære relasjoner, inkludert vold mot barn, er innsatsen betydelig intensivert den siste tiden. Det er tatt flere initiativ for å bedre politiets arbeid med slike saker, knyttet både til forebyggende arbeid og til straffesaksbehandlingen. Saker om vold i nære relasjoner generelt, og vold mot barn spesielt, kan være utfordrende for politiet å etterforske. Ofte blir politirollen satt på prøve i disse sakene. Her betyr holdninger og kompetanse hos den enkelte tjenestemann mye. Kompetanse om og innsikt i problemområdet er av avgjørende betydning. Derfor jobber vi for å bedre kompetansen til norsk politi om vold i nære relasjoner, inkludert vold og overgrep mot barn. Et viktig tiltak er ordningen med familievoldskoordinatorer i landets politidistrikt. Disse skal koordinere politidistriktets samlede innsats innen familievoldsfeltet. På samme vis er det opprettet koordinatorer for seksuelle overgrep i politidistriktene. I noen distrikter er dette oppgaver som håndteres av samme person. Flere distrikter har også egne team med en distriktsovergripende funksjon når det gjelder etterforskning av familievold og saker om seksuelle overgrep. Det kan også opprettes egne team i konkrete etterforskningssaker. I de alvorligste sakene kan Kripos yte bistand. God etterforskning og oppfølging av sakene forutsetter at politiet er faglig oppdatert. Årlige samlinger for familievoldskoordinatorene er ett av tiltakene som bidrar til økt kompetanse og erfaringsdeling. Den nasjonale kompetansedelingsportalen KO:DE er også viktig. I tillegg inngår vold i nære relasjoner som en del av politiets grunnutdanning. Dommeravhør av barn kan utgjøre en del av etterforskningen som bevis i en straffesak. De fleste avhørene skjer i dag på et barnehus, og alle politidistriktene har kompetanse innen avhør av barn. Det har vært kritikk mot for lang ventetid for barneavhør. Det er en kritikk som regjeringen har tatt på alvor. Det er gjennomført tiltak som har ført til at mens vi før hadde en gjennomsnittlig ventetid på 52 dager, er den nå nede i 45, og før årsskiftet skal den være nede i 40. Det er fortsatt for lang ventetid, men nå viser i hvert fall pilen riktig retning. Dette er resultatet av en ordentlig dugnad gjennom politidistriktenes fokusering på dette, og en skikkelig oppfølging i hele linjen, hvor jeg har samtaler med politidirektøren om dette, og politidirektøren følger det opp med politimestrene i den dialogen de har. Justis- og beredskapsdepartementet jobber også med en ny lovproposisjon og tilhørende forskrift om ny barneavhørsordning, som kommer neste år. Der blir også spørsmålet om obligatorisk bruk av barnehus berørt, og også spørsmålet om hvem som skal ha ansvar for avhørene. Vi innfører også risikovurderingsvertøyet SARA i alle landets politidistrikt, som skal bidra til å avdekke risiko for ytterligere partnervold, og til at nødvendige sikkerhetstiltak iverksettes. I tillegg jobbes det nå med et nytt prosjekt, SARA for barn, for å se hvordan en kan utnytte den samme typen verktøy i forbindelse med barn som utsettes for vold. Jeg nevnte innledningsvis regjeringens nye tiltaksplan mot vold og overgrep mot barn og unge. Her styrker vi innsatsen i alle sektorer, for det er ikke bare det polisiære sporet som er viktig i kampen mot vold og overgrep mot barn. Blant annet iverksettes tiltak for å rydde opp i usikkerheten i hjelpeapparatet når det gjelder opplysningsplikt og taushetsplikt. For å kunne identifisere flaskehalser vil vi foreta en gjennomgang av saker om vold og seksuelle overgrep mot barn, fra anmeldelse til saken er ferdig behandlet i rettssystemet, for å finne læringspunkter. Det vil bli nedsatt en ekspertgruppe for å se på tilsvarende utvalg av saker. Tiltakene som nå iverksettes, både i regi av Riksadvokaten og Politidirektoratet, og som selvfølgelig følges opp fra departementets side, vil bidra til at vi styrker oss i alle ledd i politiets og påtalemyndighetens arbeid i saker om vold og overgrep mot barn.