Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2001-04-05:
La meg først si noen ord om saksbehandlingen, siden mye av det foreliggende Dokument nr. 8-forslaget omhandler departementets behandling av søknaden fra Oasen Bibelsenter. Oasen Bibelsenter søkte om godkjenning av Oasen Barneskole etter privatskoleloven 9. september 1999. Skolen skulle bruke de samme læreplanene som tidligere var godkjent for ACE-skoler. Departementet sa ja til søknaden ved vedtak 13. mars 2000, fire dager etter at Bondevik-regjeringen hadde falt i Stortinget, og fire dager før regjeringen Stoltenberg overtok. 3. april 2000 klaget vertskommunen, Songdalen kommune, over departementets vedtak. De viste til at flertallet i kommunestyret gikk mot etablering av skolen fordi de var bekymret for elevtallet i den offentlige skolen. På bakgrunn av dette omgjorde departementet vedtaket og avslo søknaden 15. mai 2000. Arbeiderpartiet har hele tiden ment at en slik bekymring for nedleggelse av offentlige skoler bør tillegges avgjørende vekt. Jeg har valgt å støtte lokalsamfunnets syn. Vedtaket ble påklaget av Oasen Bibelsenter 2. juni 2000. 13. juni 2000 endret stortingsflertallet privatskoleloven slik at lokalsamfunnets motstand ikke er god nok grunn til å avvise privatskolesøknader. Det er altså ikke riktig, som representanten Lønning sa, at man fortolket privatskoleloven. Man endret privatskoleloven. Derfor måtte departementet foreta en full behandling av saken for å vurdere alle sider ved søknaden. Noen har ment at departementet i sin klagebehandling kun kan ta opp til vurdering de sidene ved saken som er tatt opp i begrunnelsen i klagen. Det er ikke riktig. Tvert imot står det i forvaltningsloven § 34: «Tas klagen under behandling, kan klageinstansen prøve alle sider av saken». Loven sier også at man «skal vurdere de synspunkter som klageren kommer med, og kan også ta opp forhold som ikke er berørt av ham.» Etter kgl. resolusjon 9. februar 2001 ble klagen fra Oasen Bibelsenter ikke tatt til følge. Læremidlene i ACE-skolene har også fått mye oppmerksomhet. I brev av 21. oktober 1999 skriver Likestillingsombudet at ACE-materiellet bryter med likestillingsloven. Departementet svarte i brev av 23. november 1999 at man ikke har hjemmel til å godkjenne privatskolers læremidler. Likestillingsombudet gjentar i brev av 25. februar sine spørsmål rundt læremidlene. De gjør samtidig oppmerksom på at selv om det ikke finnes en godkjenningsordning for privatskolers læremidler, stiller likestillingsloven § 7 krav til læremidlene uavhengig av godkjenningsordninger. På tross av dette og på tross av at læremidlene er lagt ved søknaden, velger departementet altså å godkjenne nye ACE-skoler 13. mars 2000. Etter at jeg overtok, ble ACE-læremidlene oversendt Likestillingsombudet for vurdering 17. juli 2000. Likestillingsombudets avgjørelse i saken forelå 2. oktober 2000. Ombudet kom til at de læremidlene som ACE-skolene benytter, ikke bygger på likestilling mellom kjønnene, og at skolene som benytter læremidlene, bryter likestillingsloven. I brev av 10. oktober 2000 til Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet fra Likestillingsombudet forutsettes det at departementet ikke godkjenner flere skoler som bygger på ACE-pedagogikken før spørsmålet om læremidlenes lovlighet er avgjort av Klagenemnda for likestilling. Klagenemnda fattet vedtak i saken 22. januar 2001. ACE Norge påklaget Likestillingsombudets avgjørelse til Klagenemnda for likestilling. Likevel skriver de i brev av 23. oktober og 27. oktober 2000 at den ville bruke læremidler som var i tråd med norsk lov. I dokumentet sies det også at opplæringsloven ikke gjelder skoler som blir godkjent etter privatskoleloven. Dette er ikke riktig. Opplæringsloven § 2-1 første ledd sier: «Barn og unge har plikt til grunnskoleopplæring, og rett til ein offentleg grunnskoleopplæring i samsvar med den lova og tilhøyrande forskrifter. Plikten kan ivaretakast gjennom offentleg grunnskoleopplæring eller gjennom anna, tilsvarande opplæring.» Opplæringen i privatskolene skal altså være tilsvarende den som gis i den offentlige grunnskoleopplæringen. Og slik må det også være. Det kan ikke være slik at de som går i en privatskole, skal få en dårligere opplæring enn andre barn og tape i forhold til disse. Behandlingen av spørsmålet rundt ACE-skolene har gjort sterkt inntrykk på meg. Det gjør inntrykk på meg når Kirkerådet skriver at ACE-pedagogikken «representerer en underordningsideologi som kan gjøre stor skade for jenter og gutters kjønnsidentitet og selvbilde». Det gjør inntrykk på meg å se lærebøker med en mor som denger sitt gråtende barn med et balltre. Det gjør inntrykk på meg når det blir avdekket at små barn i opptaksspørsmålene må svare på om de er frelst. Det gjør inntrykk på meg når en ACE-rektor sier at han ser det som en fordel at lærerne som skal undervise i ACE, ikke har lærerutdanning. Det gjør inntrykk på meg når slavehandel nærmest blir beskrevet som Guds måte å kristne negrene på. Noen av disse sakene er det ryddet opp i, andre ikke. Foreldreretten er viktig. Foreldre skal ha rett til å velge hva slags tro deres barn skal læres opp i. Men for meg er det også viktig å ta hensyn til barna. Hvert eneste barn i Norge har rett til en god skolegang. Hvert eneste barn har rett til å få den kunnskap og de ferdigheter som skal til for å fungere i samfunnet vårt. Hvert barn skal få gå i en skole som gir en best mulig start på livet. Derfor er det ikke likegyldig hvordan den enkelte skole underviser, hva den underviser i, og hva barna lærer og ikke lærer. Derfor har vi alle et ansvar for å sørge for at barna får et slikt godt tilbud. Og derfor har departementet ikke bare en rett, men også en plikt til å tilse at alle private skoler som skal få støtte, tilfredsstiller grunnleggende krav. Denne debatten har ikke dreid seg om ja eller nei til livssynsskoler, som enkelte har prøvd å fremstille det som. ACE-skolene representerer en helt ny amerikanskimportert pedagogikk. Den er så ekstrem at Kirkerådet sier at det neppe kan påstås å være særlig kristelig. Så det er heller ikke riktig som det er blitt fremstilt tidligere i debatten her, at det er et samstemt kristelig miljø som støtter ACE-skolene. I det Norge vi ser vokse fram, med flere kulturer, etniske grupper og religioner, trenger vi møteplasser. Hvor skal disse møteplassene være om ikke på skolen? Det er min utfordring til dem som vil slippe privatskolene fritt – heldigvis tilsvarer de linjene ikke linjene i denne saken. Hvor skal vi møtes? Hvordan skal vi lære å kjenne hverandre? Hvordan skal vi kunne være et samfunn når barn og unge vokser inn i voksenlivet uten det fundamentet det er å vokse opp sammen? Det er derfor jeg mener at det er så viktig at vi klarer å slå ring om fellesskolen, og at vi klarer å gi den den kvaliteten den fortjener. Jeg tror dagens vedtak ikke er et skritt i riktig retning, men jeg tar til etterretning at flertallet har et annet syn. Jeg ser også at ikke alt ved saksbehandlingen har vært like heldig. Jeg skjønner at det ikke kan være så lett å ha en privatskolesøknad inne i departementet når man får et skifte i politisk ledelse. Særlig må det være vanskelig når det skiftet skjer midt i prosessen rundt en slik sak. Derfor har forslagsstillerne et poeng når de skriver at Oasen Barneskole ikke har fått kommentert departementets vurderinger i den siste fasen før endelig beslutning ble fattet. Jeg vil ta vedtaket Stortinget kommer til å gjøre senere i dag, til etterretning. Når departementet skal behandle en eventuell ny søknad etter lovens bestemmelser, vil jeg sørge for at departementet blir gjort kjent med vedtaket, og gi beskjed om at det skal ligge til grunn for behandlingen fremover.