Reidun Gravdahl (Arbeiderpartiet), 1999-06-09:
Sosialkomiteen var i Italia i 1998 for å studere de tilbud som var utviklet der innen psykiatrien. Der traff vi en mann som hadde vært på asyl i 30 år. Da asylet ble nedlagt og mannen fikk bopel i et bokollektiv i distriktet, viste det seg at han hadde en stor pengesum i oppspart pensjon i banken. Han kjøpte seg en hest for pengene, og den fikk stå i en stall i nærheten av det bokollektivet han nå bodde i. Han var der hver dag og stelte denne hesten, og han arbeidet med å lære barn å ri. Den som eide stallen, var svært fornøyd med ham, og han hadde fått en bedret livskvalitet. Jeg kom til å tenke på ham da et par av oss var på Gaustad sykehus på en konferanse for noen dager siden, og professor Nils Retterstøl fortalte om utviklingen av rideterapi for pasientene der gjennom 25 år, og om samarbeidet med Lions-klubben som hadde skaffet hester i alle disse årene. Sykehuset selv hadde ikke økonomi til dette. Vi fikk også høre om Veksthuset, læringsarenaen for stoffmisbrukere, og bruken av hest i denne terapien. Vi traff noen av dem under deres trening med hest, og fikk se hvor positivt dette er. Medisinens far, Hippokrates, mente at legens oppgave for en stor del var å understøtte naturens selvlegende evne, og sa at ridning er som medisin for kropp og sjel. Dette er bare ett av mange tilbud innen fysisk, psykisk og sosial helse som er forebyggende, rehabiliterende og habiliterende, og som har gitt gode resultater. Komiteen har i denne sammenheng også nevnt danseterapi og helsedans. Et flertall i komiteen, alle uten Fremskrittspartiet, mener at det bør vurderes om slike tiltak kan inkorporeres i et helhetlig habiliterings- og rehabiliteringstilbud. Samarbeid med frivillige organisasjoner som f.eks. Lions-klubben har gjort slike tilbud mulig. Opptreningsinstitusjonene er en meget viktig del av det helhetlige rehabiliteringstilbudet som må være på plass for å kunne gi brukerne de tilbud de har krav på. Det er naturlig at kommuner og fylkeskommuner tar hensyn til de behandlingstilbud som fins på disse institusjonene ved planlegging og dimensjonering av egne rehabiliteringstilbud. Mange pasienter har lidelser som ikke berettiger til full dekning fra folketrygden, og mange av dem har store problemer med å greie å betale egenandelene ved et kuropphold. Det er for mange et nederlag i tillegg til ikke å være frisk å måtte søke hjelp på sosialkontoret til dette. Det er også viktig for opptreningsinstitusjonene å få en finansieringsordning som er enkel og oversiktlig. Både brukerorganisasjoner og institusjoner bør trekkes med i utarbeidelsen av nye retningslinjer for finansieringsordningen. Det er viktig at man nå finner en ordning som sikrer framtidig drift av og god kvalitet på disse institusjonene. For den enkelte er det viktig å sikres tilgang på nødvendig rehabilitering uavhengig av inntekt, bosted og sykdomskategori. Reglene for egenbetaling må gjennomgås med sikte på at folk skal ha mulighet til å rehabiliteres tilbake til arbeid og egen inntekt. Hjelp til selvhjelp og rehabilitering skal skape et grunnlag for arbeid og selvforsørging for flest mulig. Tidlig oppfølging med individuelle attføringsplaner er sentrale virkemidler for å få folk tilbake til arbeid, familie og samfunnsliv, slik at livskvaliteten blir god.