Øystein Djupedal (Sosialistisk Venstreparti), 2007-04-16:
La meg på tampen av debatten få si noe som jeg tror oppfattes som samlende. Det blir lett slik i det politiske ordskiftet at man fokuserer på det som det er mest uenighet om. Det er naturlig, for det ligger i politikkens vesen. Samtidig er det slik at innenfor noen av politikkens områder – og utdanning er ett av dem – er det de lange linjers politikk som er viktig, nemlig å fokusere på at det den ene regjeringen gjør, bygger nye regjeringer videre på, og det det ene stortinget gjør vedtak om, bygger nye storting videre på. Det er på den måten, gjennom de lange linjer, man lager en god utdanning, for det er ikke mulig innenfor bare få år å gjøre store endringer som faktisk har betydning. Det er over det halvlange løpet man kan se om endringene har virket. Det vi her gjør, er å bygge videre på det mange regjeringer før oss har gjort, den kunnskapen om det som ikke fungerer, men også kunnskapen om hva som fungerer. En diskusjon om det er det eller det partiet som har æren eller ikke æren for det som har skjedd, oppfatter jeg som formålsløs diskusjon. Jeg synes noen har invitert til det, men la meg si at jeg tror det viktigste i det halvlange løpet er det man er enige om, det man skal bygge videre på. Det er slik at denne stortingsmeldingen bygger videre på arbeid og kunnskap som andre har ervervet, og som også tidligere har vært diskutert i Stortinget. Jeg tror med respekt å melde at det ikke er én stortingsmelding som er lagt fram for Stortinget tidligere som har med sju siders litteraturhenvisning. Når jeg sier det, er det for å understreke det forskningsbaserte og kunnskapsbaserte i det som foreligger her, nemlig at det er det beste vi i dag vet om hva som virker, og så inviterer vi Stortinget til debatt, og jeg er glad for at Stortinget gjennom denne debatten har vist at en i det store og hele mener at disse grep er viktige, og at en vil bygge videre på det som er det beste i norsk skole og utdanningstradisjon. Når jeg sier det slik, er det fordi en debatt kan få litt store ord, men i det lange løp har man glemt de store orda, og man har glemt det trauste arbeidet som gir resultat. Jeg er veldig glad for at Stortinget er enig, og at storting og regjering har den samme dagsordenen, at vi har mange store og små grep som framover skal gjøre at vi får en bedre skole, som gjør at flere av barna våre lykkes. Det er det som er det tidløse perspektiv, nemlig at skolen er den arena som barna våre skal lykkes på. Hvis de ikke lykkes på skolen som arena, ser vi at de utstyres med handikap som de vanskelig klarer å hive av seg i voksen alder. Derfor er dette med frafall i videregående skole vanskelig å se isolert fra det som skjer i skolen for øvrig. Det vi nå gjør for barnehagene, henger naturlig sammen med det som skjer for de barna som lykkes på skolen, og de som ikke lykkes. Dette er første gang at vi har en stortingsmelding som har dette livslange læringsperspektivet, helt fra førskolealder og tiltak der og helt fram til universitet og høgskole. Jeg er også glad for den brede tilnærmingen mange har hatt i debatten og i innstillingen, og dette skal vi bygge videre på i samarbeid med Stortinget. Det er jeg glad for. Jeg har blitt utfordret på at noen forslag skal oversendes til departementet. Vi arbeider med mange ting i vårt departement, og jeg kan bekrefte at disse tre forslagene – forslagene nr. 10, 13 og 22 – er blant de ting som vi ser på. Så hvis det er et ønske fra Stortinget om å oversende disse forslagene, vil vi behandle dem med den største seriøsitet. Vi har også forslag nr. 6, som jeg oppfattet at flertallspartiene har signalisert at de ønsker å støtte. Det synes jeg er et godt forslag å støtte, og det er jeg også glad for – også under den samme vignetten, nemlig at det er et ord som sier at i utdanningsspørsmål er det ikke ett parti som besitter all klokskap, men at det er den kollektive klokskap som gjør at vi kan lage en bedre skole.