trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2008-03-04:
Dagen i Stortinget i dag startet med behandlingen av klimameldingen, som Fremskrittspartiet var en av de få som var fornøyd med. Der har Venstre bidratt til å videreutvikle politikken, slik at vi har en klimapolitisk plattform som Fremskrittspartiet ikke er så godt fornøyd med. Dagen avsluttes med en miljøsak hvor Bondevik II-regjeringen gjorde et vedtak som Fremskrittspartiet ikke var fornøyd med, men som får et utfall, slik miljøvernministeren i dag formulerte det, som Fremskrittspartiet er blant dem som er mest fornøyd med. Det er et viktig poeng at det vedtaket Bondevik II-regjeringen gjorde, var godt faglig begrunnet, og at det var et kompromiss. Det var altså det statsråden sa han burde gjøre i slike saker: tillegge ulike hensyn vekt. Denne beslutningen stod alle de tidligere regjeringspartiene bak og fulgte lojalt opp mens en satt i regjering. Derfor deler jeg miljøvernministerens undring over at Kristelig Folkeparti og Høyre inntar et annet standpunkt når de ikke samarbeider så tett med Venstre og sikrer en god miljøpolitikk i regjering. Jeg ser ingen god begrunnelse for det Høyre og Kristelig Folkeparti har gjort, men jeg registrerer at de har skiftet standpunkt. Så registrerer jeg også i dag at Senterpartiet har gjennomført en knipetangsmanøver som har satt miljøvernministeren i en vanskelig situasjon, hvor han må konkludere i strid med det som åpenbart er hans oppfatning, og han skaper full usikkerhet på et område hvor det var en viktig avklaring. Så sier Ola Borten Moe at nå skal det utredes uten at en trekker konklusjonen på forhånd. Men det er jo ingen tvil om hvem som har regissert det vi nå er vitne til. Jo, det er de som er helt sikre på at de vet i dag at veien bør bli værende, og blant dem er Inger S. Enger, som har sagt at det å fjerne veien strider mot enhver fornuft. Og så skal altså Ola Borten Moe få oss til å tro at hans parti ikke har konkludert i denne saken. Det ble skapt tvil om den anbefalingen som er gitt fra NINA. Jeg kan da vise til at NINAs forskningsdirektør har gjort det klart at det råd som ble gitt i 2002, står ved lag, og det rådet er at veien bør bort, fordi å ha veinettet, inkludert den strekningen det er tale om i dag, vil være å videreføre hovedskadevirkningene av Forsvarets aktivitet i dette området.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Det betyr at vi må få en grundig utredning av alle disse forholdene, og at man parallelt med det ikke gjør noe som forhåndsbestemmer konklusjonen på den utredningen. Det gir ikke mening å gjøre et svært utredningsarbeid med å se på alle sider ved dette, og så trekke konklusjonen på forhånd.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Jeg har ikke nå full oversikt over alle detaljer i dette, men det gir ikke mening å be forskere og andre om å utrede og se på alle sider ved dette og se på i hvilken grad veien har en vesentlig betydning for villreinen, hvis man har bestemt på forhånd hva konklusjonen skal være. Den må være åpen. Svaret er vel da ja. Man kan ikke gjøre irreversible endringer på forhånd.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Kompromisser er nesten aldri geniale. Det har et langt liv lært meg. Veldig ofte er det slik at det å blåse i lutt og fanfarer ikke er noe man gjør etter kompromisser, men ofte er et kompromiss den mest fornuftige løsningen i en sak. Det vi kommer fram til her i dag, er, slik jeg ser det, et kompromiss mellom mitt og Venstres ønske om et størst mulig verneområde med minst mulig inngrep, og det jeg registrerer her fra mange i Oppland, Sør-Trøndelag og Møre og Romsdal, og fra et bredt flertall i Stortinget, et ønske om mer kunnskap om dette, mer kunnskap om hvordan vei, biltrafikk og flere mennesker i området virker inn på villreinen. Man ønsker mer kunnskap før en endelig beslutning blir tatt. Det at man da kommer fram til et kompromiss mellom verneviljen, som Venstre og SV absolutt definitivt har, og andres interesser, ser jeg ikke på som noe negativt. Det er noe vi bare kan være stolte av.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Hvis Ketil Solvik-Olsen kan garantere at jeg er miljøvernminister i 2012, skal jeg garantere tilbake at det skal skje!
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Uten å være overdreven polemisk, men siden representanten gjentar og gjentar at vi endrer det Bondevik-regjeringen gikk inn for, så la meg minne om at det her er en saksordfører fra Kristelig Folkeparti. Det var stortingsrepresentanter fra Høyre som brakte saken inn for Stortinget. Så dem det inngås kompromisser med, er iallfall Bondevik-regjeringens representanter i saken - så det er sagt. For øvrig er jeg enig i at det å føre dette området tilbake til sin naturtilstand i så stor grad som overhodet mulig, er kjempeviktig. Det står og faller ikke bare med denne lille saken. Derfor startet jeg med å si at dette er en fantastisk, gledelig og flott ting, helt uavhengig av hva man mener om Snøheimvegen. Å få skytefeltet vekk og få dette området i så stor grad tilbake er strålende. Så hadde jeg gjerne sett at vi her i dag hadde avsluttet debatten om Snøheimvegen ved å stenge den, men jeg ser ikke noe stort problem ved at vi inngår dette kompromisset, som har bred tilslutning i Stortinget, og som det er et sterkt ønske om i lokalsamfunnet. Vi får nå utredet nærmere om Kvassheim og jeg har rett, eller om andre har rett.
Erik Solheim (Sosialistisk Venstreparti), 2008-03-04:
Bare for å kvittere ut et par av de tingene som er framkommet i slutten av debatten: Jeg skal selvfølgelig gå grundig inn på hvem som skal bes om å lage ulike rapporter om dette, som Borten Moe og Breen var opptatt av. Det er all grunn til å se på det større bildet, for det er jo det totale vern av naturverdier som vi er opptatt av. Så har jeg lyst til på slutten av debatten kanskje å være lite grann filosofisk, eller hva man nå skal kalle det. Vi har en serie med saker som ulike kretser i Norge forsøker å bringe til en konfrontasjon mellom det en kan kalle miljøinteresser og mer tradisjonelle bygdeinteresser. Det dreier seg om rovdyr, det dreier seg om Trillemarka, denne saken - vi har mange slike saker. Jeg tror at vi alle er tjent med å forsøke å finne måter å dempe konfliktene i disse sakene på. Jeg er i hvert fall helt overbevist om at vi får gjort mye, mye mer vern hvis vi gjør det på en måte som gjør at det store flertallet av folk i Distrikts-Norge er med på dette, ser fordelene med det og ikke ulempene. Og vi må ikke glemme hovedbildet i denne saken, trass i den lille uenigheten her. Hovedbildet er at et stort område nå på en helt annen måte er vernet. Uansett hva man mener om veien, vei er jo ikke skytefelt. Det er altså en helt fundamental forskjell på det, og det er det positive i denne saken. Dovrefjell vil på en helt annen måte være et naturområde. Men jeg føler at vi er litt i tenkeboksen, og vi bør tenke noen og hver på ikke å maksimere disse konfliktene, og vi bør tenke på hva vi kan gjøre for at en større del av Distrikts-Norge skal se fordelene med vern. Vi går inn i en situasjon hvor vi ganske sikkert må regne med reduksjoner i en del av de tradisjonelle formene for distriktsstøtte som man har drevet med i Norge, som landbruksstøtte, som følge av Verdens Handelsorganisasjon og andre tiltak. Ulike former for vern gir en stor potensiell inntektsstrøm til Distrikts-Norge framover. Det er veldig viktig for mange andre steder i Europa, og det vil nesten sikkert bli viktigere i Norge også. Og ulike former for vern er jo noe som mange er stolte av etter hvert, det gir turistinntekter og mange andre ting. Vi har nå nærmest en konkurranse gående mellom kommuner som ønsker å bli erklært som nasjonalparkkommune. Det er jo et eksempel på at vern har endt opp som noe som er positivt, noe man er stolt av, noe som kan gi inntekter, og noe som er fint og flott. Jeg er ute etter å se på hvordan vi kan få redusert disse konfliktene, som til sjuende og sist gjør både at Distrikts-Norge kommer dårligere ut økonomisk, og at vi får drevet mindre vern i Norge. Så la oss ha en idédugnad på hvordan vi kan finne fram til bedre løsninger for dette i framtiden.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-03-04:
Jeg takker også statsråden for et meget avklarende innlegg. Det er en tilbakeføringsprosess, eller en oppryddingsprosess, for å si det på godt norsk, i hele området, som innebærer planmessige inngrep rundt selve veikonstruksjonen. Jeg ber om at statsråden bekrefter at han, når han nå formodentlig gir en beskjed, og jeg regner med at den kommer ganske snart, også gjør det klart at det betyr at de inngrep som dreier seg om selve denne veistrekningen, tas ut av de planene som foreligger - altså at veien skal være, skal vi si, mulig operativ dersom man skulle komme til slike konklusjoner i 2012.
Olemic Thommessen (Høyre), 2008-03-04:
Godt naturvern handler om tillit. Vi har tidligere i dag, i seks stive klokketimer, hatt debatt om miljøvern, om klima, om de virkelig store spørsmålene som kloden står overfor. Hva handler egentlig de om? Jo, de handler om oppslutning i befolkningen, de handler om oppslutning i demokratier som gir signaler om hvor man vil hen. Da må man ha kunnskap om, og man må ha tillit til. Kunnskap om skaffer vi oss ganske langsomt og sikkert, mer og mer. Tillit til handler om at man står overfor et politisk system der man føler man blir lyttet til, og der man føler at man er en del av en helhet. I lokalsamfunnene, som vi snakker om nå, er det et genuint ønske om kunnskap. Det er et genuint ønske om å ta ansvar, og jeg mener også at kommunene nørdst i Gudbrandsdalen så absolutt har tatt ansvar gjennom sin medvirkning både til verneplaner, kommunedelplaner og på annen måte. Det er intet i den måten de arbeider på, som skulle tilsi at man ikke har tillit når det gjelder å styrke den lokale forvaltningen. Da er det svært positivt at statsråden ved denne korsvei velger å lytte, velger å strekke ut en hånd og gi tillit. Det vil bli lagt merke til, og det vil styrke bevisstheten rundt miljøvern på en god måte. Vi snakker om små samfunn, noen få tusen innbyggere i hver av disse kommunene. Det er faktisk, tror jeg, pr. i dag 15 000-16 500 som har undertegnet. Det betyr at det er mennesker med friluftsinteresser langt, langt utover disse kommunene som har engasjert seg. I disse kommunene dreier miljøvernet seg om mye mer enn bare spørsmål om - jeg hadde nær sagt - friluftsliv, eller de fuglene eller de reinsdyrene som er der. Det dreier seg om forutsetningene og rammebetingelsene for kommunenes eksistens. Da er det viktig at vi i de planprosessene som gjennomføres, bringer inn kompetanse i en bredere horisont enn jeg mener vi gjør i dag. Vi ser også at en diskusjon om verneplanen rundt Rondane nasjonalpark kommer til å bli neste korsvei. Så ser vi at økonomiske interesser, friluftsinteresser i mer - hva skal jeg si - idrettslig forstand har en nokså liten basis i kompetanse i forhold til de organene som har utredet dette på forhånd. Det bør vi gjøre noe med. Selv om jeg gjerne skulle hatt et endelig vedtak om Snøheimveien i dag, leser jeg dette som en gledens dag, idet jeg har tillit til at statsråden vil gjennomføre det han har signalisert, og at vi nå altså får en utsettelse av inngrepene på Snøheimveien frem til 2012.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
Jeg synes statsråden har vært rimelig klar, men vi må bare få fjernet enhver tvil: Kan statsråden nå garantere at denne saken vil bli framlagt for Stortinget slik at Stortinget kan ta beslutningen, så det ikke bare blir slik at statsråden, etter å ha fått kunnskapen, tar en beslutning som blir stående uten at Stortinget får lov til å si noe mer i denne saken?
Per Roar Bredvold (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
Det er en litt trist dag i dag for dem som kjemper for å bevare Snøheimvegen på Dovrefjell. Fremskrittspartiets forslag om å omgjøre vedtaket om fjerning av Snøheimvegen faller dessverre, ser det ut til. Så får vi se hva som skjer i 2012. Som tidligere yrkesaktiv offiser har jeg vært på Hjerkinn i forbindelse med min jobb mange ganger, og jeg kjenner området, naturen, dyrelivet og Snøheimvegen rimelig godt. Jeg tror ikke at det å beholde denne veien på ca. 14 km, til stor glede for mange brukere som ellers hadde hatt problemer med å bruke naturen her, på noen måte vil skade dyrelivet eller naturen generelt i dette store naturområdet. Mens Forsvaret var på Hjerkinn, var det stor militær aktivitet, ikke bare av norske, men også av utenlandske mannskaper. De brukte alle Hjerkinn som et godt sted å øve, og området gav muligheter for bl.a. skyting med store og små våpen og bruk av små og store kjøretøy. Det gav muligheter for store øvelser av forskjellig lengde. Til og med bombefly fikk øve her. Til tross for all denne aktiviteten, viste det seg at dyremengden var stor og voksende. Det så ikke ut som om dyrene lot seg nevneverdig plage av alt bråket til sine tider. Rein og moskus gikk side om side med krigende soldater. Samtidig var det ordinær jakt på den tiden av året da dette var lov. At man etter at Forsvaret har trukket seg ut, skal bruke store økonomiske midler, kanskje 20 mill. kr, på å fjerne en vei som er der og har vært der i snart 200 år, er for meg vanskelig å forstå. Det er greit og ikke minst bra at det ryddes opp etter Forsvaret, og at mest mulig går tilbake til slik naturen en gang var. Men å fjerne denne veien og dermed også fjerne livskvaliteten for noen blir totalt feil. Når dette også er imot kommunen og lokaldemokratiets ønske, blir «feilgrep» det ordet som står igjen. Derfor må veien bestå, slik at området kan brukes av alle.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Eg er einig med Erik Solheim i at dette er ein gladdag, fyrst og fremst i forhold til det enormt viktige vernetiltaket som ligg bak. Dessutan blei eg litt dobbelt glad da eg høyrde Erik Solheim klargjorde det som ville bli oppfølginga av denne saka, etter ei noko vag innstilling. Rett nok oppfattar eg kanskje at Erik Solheim og eg har ulike syn på kva som bør bli konklusjonen i denne saka, men vi er iallfall einige om at det no bør vere ein prøveperiode fram til 2012, der ein innhentar nødvendig kunnskap om konsekvensane for villreinen dersom Snøheimvegen består. Da understrekar eg det som Solheim sjølv sa, at da bør ikkje konklusjonen vere gitt på førehand. Da kan det like gjerne bli den eine som den andre konklusjonen. Som det er referert til i forslaget og i innstillinga, er Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark Noregs største verneområde. I hop med Rondane er dette det største verneområdet i Europa der villreinen lever. Med avviklinga av skytefeltet på Dovre er leveforholda for villreinen blitt betydeleg forbetra. Det er det som er det store og viktige tiltaket som vi er einige om, og som folk busette i regionen rundt òg er einige om. Det overordna er å sikre det biologiske mangfaldet og det økologiske natursystemet. Da må eg seie at når dette blir gjort, kvifor må da Snøheimvegen, som i denne samanhengen sannsynlegvis har minimal betydning for villreinens overlevingsmoglegheiter, fjernast? Eg trur eg må bruke same orda som Solheim gjorde da han refererte tidlegare oppsynsmann i Ringebu og ordførar Erik Winther: Skal vi få folk med oss og få forståing for ei sak, må vi fjerne småstein i skorne. Med det meiner ein: Når vi har fått forståing for at det er nødvendig å ta det store grepet å verne det området, kvifor da kome med forslag og tiltak av bagatellmessig art som rett og slett provoserer fram det motsette? Fjerning av Snøheimvegen er eit slikt tiltak som skapar irritasjon. Det er faktisk 15 500 som har skrive under på at dei vil bevare Snøheimvegen. Det må da bety noko. Vi kan ikkje arrogant oversjå det og seie at den fylkeskommunen og befolkninga som her reagerer, ikkje veit. Folk i regionen har gjennom heile historia levd både av og med naturen, og dei har sjølvsagt inga interesse av å øydeleggje naturen - heller ikkje reiselivsnæringa, som ikkje har noka interesse av å sage av den grøne greina som dei sjølve sit på. Derfor er eg veldig glad for at Solheim i denne debatten har klargjort kva som vil bli oppfølginga av Snøheimvegen-saka i tida framover, så får vi kome tilbake til det i 2012.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Eg skal ikkje dra ut debatten, men når representanten Hoksrud og andre her gong etter gong tillegg fleirtalsmerknadene at vi har sagt at det er talet på løyve i Oslo eller andre stader som er årsaka til at nokre driv med juks og kriminalitet, er det direkte feil. Det står i vår merknad som er peika på her: «Dette flertallet mener at en situasjon der drosjesjåfører ikke kan ha en normal inntekt uten å jobbe store deler av døgnet, gjør det vanskelig å bygge en sunn næring.» Sjølvsagt gjer det det. Når det er så mange om beinet at det blir vanskeleg å skaffe seg ei normal inntekt, er det vanskeleg òg å byggje opp ei sunn næring. Men det har ei rekkje årsaker, og ein må i så fall gå på kvar enkelt og spørje kvifor han har juksa, og kva som er bakgrunnen for den kriminelle aktiviteten. Det er ei forvrenging av det som er fleirtalsmerknaden her, og ei forvrenging av det som komitefleirtalet har stått for, når ein skal tilleggje denne merknaden eit slikt innhald.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Tidlegare i dag hadde vi ein debatt om klimaforliket. Og så vidt eg observerte, dreidde mykje av debatten seg om om Framstegspartiet har forstått kva for store klimaendringar vi står overfor. Desto meir gledeleg er det da om ein skal ta Framstegspartiet alvorleg med omsyn til at det no verkeleg har blitt eit jernbaneparti. Det er ikkje mange år sidan leiande framstegspartirepresentantar stod fram og sa at jernbanen høyrde fortida til. Dess fleire parti som no engasjerer seg for å få ein betre jernbane i dette landet, dess betre er det - så det ønskjer eg absolutt velkommen. Når representanten Bård Hoksrud begynner å skryte av kva Framstegspartiet har gjort for jernbanen dei siste åra, fell truverdet i heile bodskapen. Det er lett å gå inn i dei årlege budsjetta, og talas tale er klar. I budsjettet for 2007 foreslo Framstegspartiet m.a. eit kutt i kjøp av togtenester, og NSB konkluderte med at det ville medføre at ein måtte leggje ned lokaltoga som går ut av og inn til Oslo, og som ville medføre over 100 000 fleire personbilar ut av og inn til Oslo om dagen. Det er så mange personbilar at sjølv Framstegspartiet ikkje hadde hatt moglegheit til å vere i nærleiken av å bevege seg ut av den situasjonen. Organiseringa av Jernbaneverket må vi heile tida vurdere. Vi har auka løyvingane til jernbanen, slik statsråden og andre har gjort greie for, ganske mykje dei siste åra. Vi er alle saman ute etter å få mest mogleg effekt ut av dei pengane som blir sette inn i dette systemet. Eg skal ikkje gå inn på det politiske spelet, men Høgre og Halleraker pratar om at i førre periode var det eit historisk lyft, ei historisk satsing på jernbanen. Da høyrest det veldig underleg ut at Halleraker er misfornøgd med den satsinga vi har no, når vi har auka satsinga på jernbanen formidabelt i forhold til førre periode. Så viser ein til dei andre grepa som blei gjorde. Det er det som er dagens situasjon for Jernbaneverket. Jernbanedrifta har blitt komplisert med all elektronikken og signalsystema og alt som ligg i dette. Det Jernbaneverket seier sjølv at dei manglar, er kompetanse. Kvifor manglar dei så kompetanse? Jo, fordi Bondevik-regjeringa bestemte, og dei bad Steinar Killi og kompani om å sørgje for å seie opp ein stor del av dei som verkeleg skulle drive med dette. Så skulle dei kjøpe att dei tenestene i ein marknad. Det er det faktiske forholdet. Den marknaden fanst ikkje. Det er det som Jernbaneverket slit med i dag - mangel på kompetanse.
Torstein Rudihagen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Jernbanen er til for brukarane, og skal vi skal setje forbrukarane i sentrum, er det i alle fall ein veldig uinteressant debatt kven som har gjort kva, og kven som har skulda og ansvaret for det eine eller det andre. Men når Framstegspartiet og Høgre starta med å skryte så enormt av sin eigen innsats i førre periode og samtidig er så misfornøgde med og kritiske til det som denne regjeringa har gjort, kunne ein ikkje unngå å dra opp ein debatt om det som har skjedd både i førre periode og no. Når det blir spurt om vi er fornøgde med dagens situasjon, er mitt svar at vi i det heile slett ikkje er fornøgde med dagens situasjon. Det er nokon som har sagt før meg at me skal vere stolte, men ikkje fornøgde. Vi er så absolutt stolte av det som er skjedd med jernbanen, både når det gjeld løyvingar og den enorme trafikkauken som har vore, spesielt på godstransport. Når det gjeld lange avstandar, f.eks. mellom Oslo og Bodø, går faktisk 80 pst. av godset på jernbane, Oslo-Bergen 60 pst. og Oslo-Trondheim 50 pst. Det er sikkert mange som skal ha æra for det, men i alle fall er det noko vi har grunn til å vere stolte av i denne salen. Når ein ser på dagens driftsproblem og det som det medfører for passasjerane, er det ingen grunn til å vere fornøgd - det skulle berre mangle. Og når ein ser at kapasiteten på jernbanenettet er sprengd både på godstransport og etter kvart begynner å bli det på persontransport, ser ein at ein ikkje kan vere fornøgd med det. Det er gedigne utfordringar, utfordringar som gjer at vi må byggje dobbeltspor, kryssingsspor og godsterminalar i tida framover for å løyse dei. Da er vi litt over på det som på ein måte var tema for heile debatten: Korleis skal vi organisere oss for å få gjort dette på ein best mogleg og mest effektiv måte? Det er jo Jernbaneverket som fyrst og fremst er vårt verktøy for å få det til. Da peikte eg på eit klart forhold, og det er at Jernbaneverket må få styrkt kompetansen sin. Det er i alle fall den beskjeden vi får frå Jernbaneverket sjølv. Ein av grunnane er så klart at i dagens pressa marknad er det ikkje lett for Jernbaneverket å kjøpe og få inn den kompetansen, for dei som eventuelt kan dette, har tilbod om heilt andre jobbar og har allereie forsvunne inn i andre jobbar. Det andre punktet vi skal sjå på, er: Skal Jernbaneverket halde fram som forvaltningsorgan, eller skal vi gjere det om til eit statleg aksjeselskap - eit føretak? Så er det slik, som også mange har peikt på her, at i ei slik omorganisering mister vi verdifull politisk styring. Men éin ting går det an å gjere innanfor dagens system, og det er å opne for at Jernbaneverket på lik linje med Statens vegvesen kan få anledning til forskottering. Så skulle eg gjerne sagt lite grann om prosjektfinansiering, men det rekk eg altså ikkje.
Thore A. Nistad (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
På Dovre har reinsdyra levd med riksveier, europaveier, jernbane, panservogner og lavtflyvende bombefly i alle år, og dyrestammen har bare økt. Dette er det storsamfunnet som har ordnet med. Men nå når militæret forsvinner, er det plutselig det lokale bygdemennesket som betraktes som en mulig skadevolder i fremtiden. Storsamfunnet og miljøforvaltningen fratar oss bygdefolket retten til å bestemme i vår egen bygd. Vi sier at vi vil ha folk i bygdene. Vi vil styrke lokaldemokratiet, sier vi. Vi vil ha lys i vinduene, som det så kjekt heter i senterpartisjargongen, men hva gjør man? Jo, man overkjører lokalbefolkningen ved enhver anledning. Bygdefolket trengs for å bevare naturen. Det bærer galt av sted hvis vi glemmer følelser og verdier, og praksisen til bygdefolket som lever i pakt med naturen og landskapet i bygda. Respekt og nyansert innsikt i lokalbefolkningens potensial som naturforvaltere er i liten grad til stede i miljøforvaltningens verdigrunnlag og praksis. Miljøforvaltningen og de såkalte miljøtilhengerne betrakter oss bygdemennesker i stor grad som skadevoldere, og de fratar oss retten til selv å bestemme over egen bygd. Slik er det dessverre i sak etter sak når det gjelder noe som er for bygda. Til slutt kunne det være litt morsomt å komme med en liten spydighet. Det har vært snakk om småstein i skoene her. Småstein får en når en går på en grusvei, som denne veien er i dag. Kanskje vi skulle asfaltere denne veien etter valget i 2009.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Jeg hadde egentlig skrevet et knakende godt innlegg som jeg nå må legge til side etter å ha hørt på debatten her. Aller først er jeg glad for presiseringen fra miljøvernministeren. Han sier nå klart at vi skal ha et forskningsprosjekt, og at veien skal bestå inntil det er klart. Det er nettopp det de tre kommunene søkte om. Det er ingen av de kommunene som søkte om varig vern av veien, slik som enkelte prøver å framholde det. Det er heller ikke slik som Fremskrittspartiet sier, at aksjonsgruppen ønsker en varig verning av veien. Tvert imot har de stått på kommunens linje og ønsket kunnskap rundt det. Så er det også slik at veldig mye av det opprenskningsarbeidet som gjøres, må fortsette. Det kan vi ikke stoppe. Det er også slik at storparten av veiene i området skal bort. Så det er en del ting som på en måte er litt unyansert i debatten, synes jeg. Bare for å ta en litt kort historikk som et lite svar til representanten Skovholt Gitmark: Det var de lokale som initierte utvidelsen av Rondane nasjonalpark. Det var de lokale kommunene som ønsket nasjonalpark rundt Snøhetta-området og Sunnmørsfjella. Det har da heldigvis gått i orden med lokal forvaltning. Det var ikke gitt at det skulle gå lett. Det var mye støy tilbake lokalt i alle de åtte kommunene og fire fylkeskommunene da prosjektet begynte. Men i arbeidet med å få på plass en forvaltningsplan har det gått seg til, slik at alle kommunestyrene har fått en felles forståelse av nytten av vern. Det er også slik at alle åtte kommunestyrene har sluttet fullt opp om den forvaltningsplanen som nå er vedtatt. Det er også en forvaltningsplan som Miljøverndepartementet har skrytt mye av. Bare som en digresjon kan jeg si at Rondane nasjonalpark fortsatt ikke har noen helhetlig forvaltningsplan - det er statens ansvar - og den har stått der siden 1968. Så det er ikke alltid slik at lokal forvaltning og lokalbefolkningen ikke gjør jobben sin. Jeg tror det er derfor vi fikk det voldsomme engasjementet rundt Dovrefjellplatået med over 15 000 underskrifter. Det er flere underskrifter i den kampanjen enn det bor folk i de tre kommunene som søkte om en adaptiv forvaltning. Så det har vært et voldsomt engasjement, og det er veldig bra. Jeg tror ikke jeg har sett det samme engasjementet i det området siden det var diskusjon om nedleggelse av gruven og hva vi skulle bruke anlegget der til. Den gangen kom det 5 000 miljøvernere og skulle marsjere opp på Snøhetta i protest mot spesiallagringsavfall. Det var midt i reinkalvingen. Så vi har alle av og til noe å lære. Det er referert til Erik Winther. Jeg skal ikke være med på å gjøre ham til en stor profet i dag, men han har virkelig mye å fortelle alle og enhver om villreinforvaltning. Mye av den kunnskapen han har bygd opp fra midt på 1970-tallet og fram til nå, har han overført til de fire forvaltningsansvarsområdene for de fire villreinstammene i området. Det er en stor lokal stolthet over hvordan vi har forvaltet villreinstammen vår, og jeg tror ingen av disse kommunene ønsker et vedtak i denne saken som går ut over villreinen. Derfor ønsker man også et forskningsprosjekt.
Thomas Breen (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Bare til det siste først: Jeg prøvde ikke å så tvil om at det var Bondevik II-regjeringen som vedtok opprettelsen av nasjonalparken. Mitt poeng var at det var et ekstremt sterkt lokalt engasjement for å få det til. Det var en ti års jobb i forkant som lå i bunnen av Bondevik II-regjeringens vedtak. Det var mitt poeng. Det var et par ting jeg ikke rakk å si i mitt første innlegg. Det ene er at jeg vil be ministeren om at man ikke bare fokuserer på villreinen når man nå lager et mandat for et forskningsprosjekt, men at man har en større helhet i forhold til miljøaspektet med vei eller ikke. For en ting som har blitt hevdet fra kommunene, er at hvis man fjerner veien, vil det være enklere å nå Snøhettas fire topper fra andre områder enn fra Hjerkinn. Det vil bety at vi får en kanalisering av ferdselen som er annerledes enn i dag. Det er også grunn til å tro at mye av den vil komme fra Drivdalsiden eller Fokstumyrene, fordi det er enklere å gå den veien. I Drivdalen er det en stor konsentrasjon av moskus, som har en del problematikk rundt seg, spesielt fordi det er mye løvskog der. Det er ikke helt ufarlig. Bredvold snakket om at mennesker og moskus har gått side om side. Jeg vil ikke anbefale det. Det er rett og slett veldig farlig. Men det jeg lurer på, er om en kan utforme mandatet for forskningsprosjektet litt bredere enn bare til å gjelde villreinen, at man også ser på kanalisering av ferdsel, for det har vært suksess i Rondane for forvaltning av villreinen. Det var det ene poenget. Det andre poenget er at jeg registrerer at Venstre er storfornøyd med det kompromisset som ble inngått mellom Bondevik II-regjeringen og Den Norske Turistforening, selv om det var et klart brudd på det flertallet i Stortinget hadde vedtatt i forbindelse med St.meld. nr. 11 for 1998-99. Der stod det eksplisitt at det som kom til å skje med veien, skulle ha en lokal politisk forankring. Det skjedde ikke, og det er nok grunnlaget for det ekstreme engasjementet rundt Dovrefjellplatået da saken kom opp. Jeg registrerer at Venstre synes det er en helt all right måte å jobbe på. Det er godt å vite for velgerne ute at flertallsvedtak i Stortinget trenger vi egentlig ikke å følge.
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2008-03-04:
Jeg vil begynne med å understreke tilfredshet med det svært klargjørende innlegget som miljøvernministeren kom med. Vi er selvsagt svært glade for at det kom. Så er det viktig å si at det er veldig synd hvis dette skal gjøres til et spørsmål om man er for eller imot villrein. Jeg tror også at miljøvernministeren var veldig klok da han sa at i det store bildet er det stor grad av enighet. Det er enighet om at det skal brukes mange hundre millioner kroner på å rydde opp etter Forsvarets aktivitet. Det er enighet om at man skal tilbakeføre det aller meste av veisystemet. Det er kun denne veistubben det er snakk om. Ellers er det som sagt stor grad av enighet om at forholdene for villreinen skal forbedres betydelig. Det kan heller ikke være noen tvil om at forholdene for villreinen må bli langt bedre i framtiden, uansett løsning for denne veistubben, når Forsvaret avvikler sin aktivitet, når man tar bort den forurensningen som har foregått gjennom tiår, og når man fjerner en stor del av veinettet. Derfor er det veldig synd at representanten Kvassheim bruker denne anledningen til å øke konfliktnivået, til å skape en større avstand mellom den følelsen man sitter med lokalt, og det behovet Kvassheim har for å markere egen politikk. Nettopp det faktum at det var Kristelig Folkeparti og Høyre som reiste dette spørsmålet, viser at det ikke er et enkelt svar knyttet til hva som er godt miljøvern, og hva som ikke er det. Jeg har tvert imot lyst til å si at jeg tror at for veldig mange i dette området er det nettopp kjærligheten til området, kjærligheten til naturen og ikke minst til villreinen som gjør at man er interessert i tilrettelegging for at man skal kunne komme inn og kunne dra glede av området. Det er derfor, tror jeg, så mange har engasjert seg. Hvis denne veien forsvinner, vil det f.eks. bli sånn at det blir vanskelig å komme seg inn på dagstur, og det vil gjøre Snøhetta, nasjonalfjellet, utilgjengelig. Det fjellet som er nærmest myteomspunnet i norsk kultur, vil det ikke lenger være mulig å besøke for folk som ikke er spreke. Nå skal vi inn i en utredningsjobb, og det er viktig ikke å trekke konklusjonen på forhånd. Det er jeg enig i, og jeg ønsker også at det legges til grunn for den bestillingen Miljøverndepartementet skal gjøre avtale om når de retter seg mot forskningsinstitusjoner. Tore O. Sandvik refererer til NINA. Vedkommende som har vært sterkest involvert i villreinforskning der, Per Jordhøy, trakk seg fra et prosjekt som Børge Brende var styreleder i, «Villreinfangsten som verdensarv», i protest mot at forslaget ble fremmet. Det synes jeg det er greit å utfordre på(presidenten klubber)(presidenten klubber) som har tatt klart stilling til hva som skal være svaret. Jeg forventer(presidenten klubber) at vi legger et åpent sinn til grunn også der. (presidenten klubber) (presidenten klubber) (presidenten klubber)
Ola Borten Moe (Senterpartiet), 2008-03-04:
Jeg synes det er svært overraskende at representanten Kvassheim ikke slutter seg til det positive som ligger i at store deler av Dovre blir tilbakeført delvis til områder som er langt bedre egnet for villrein enn det som har vært tilfellet tidligere, at aktivitet opphører, og at vi totalt sett legger mye bedre til rette for villreinen enn det vi har gjort på veldig, veldig lang tid. Så er det selvsagt slik at det er en avveining mellom menneskelig aktivitet og villreinens tilstedeværelse. Nå går jo også E6 over Dovre, Dovrebanen går over Dovre, og skal man ha en fundamental tilnærming til disse spørsmålene, burde man jo ha begynt å diskutere de faktaene. Så har jeg lyst til å si at mens jeg satt i energi- og miljøkomiteen, var jeg med lederen på tur til utlandet og så på nasjonalparkforvaltningen der. Det som kjennetegnet alle disse turene, var at de gikk pr. buss, på veier inn i nasjonalparkene. Så det at man har transportårer inn i et vernet område, trenger ikke å ødelegge verneverdiene, snarere tvert imot, og jeg vil jo tro at en av grunnene til at vi var på disse turene, faktisk var at vi skulle lære og trekke til oss kunnskap om nye måter å gjøre ting på. Så til NINA. Det er jo allerede gjort en del når det gjelder villrein og aktivitet på Dovre og Snøheim-veien, og jeg har lyst til å trekke fram et lite sitat - det er fra en rapport som er laget til Forsvaret: «Isolert sett er ikke selve veglegemet det store problemet for reinen, men det den måtte generere av forstyrrende ferdsel. Det må påpekes at selv en stengt veg vil ha et reelt, uforutsigbart forstyrrelsespotensiale under en sivil/lokal forvaltning enn en sanert veg.» Altså, det man er redd fra NINAs side, er ikke at veien er der, men det et eventuelt lokalt forvaltningsregime måtte finne på med hensyn til ferdsel inn i området. Det understreker ytterligere mitt poeng om at det er behov for å innhente kunnskap og på bakgrunn av den kunnskapen legge fram et forvaltningsregime som gjør at man også ivaretar villreinens interesser. Det ville i hvert fall ha vært mitt utgangspunkt. Men det er ikke jeg som skal skrive denne villreinrapporten, og det er jo Stortinget, har miljøvernministeren sagt, som skal trekke den endelige konklusjonen. Så jeg vil jo tro at den nye kunnskapen som da blir innhentet, kommer til å komme hele denne salen til gode, og så får man ta en endelig beslutning i 2012.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
Jeg takker statsråden for redegjørelsen. Høsten 2004 var Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti i opposisjon. De ville da ha rammevilkår som la til rette for seriøse aktører og kvalifiserte sjåfører. Høsten 2006 var de samme partiene kommet i regjeringsposisjon, og da het det i budsjettet for 2007 at departementet kontinuerlig ville vurdere tiltak som kan bedre drosjetjenestene, og eventuelt komme tilbake til Stortinget på egnet måte. Vil man komme til Stortinget? På hvilken måte vil man komme til Stortinget? Vil en sak til Stortinget om bl.a. seriøse aktører og kvalifiserte sjåfører innenfor taxinæringen og gode kontrolltiltak også omfatte en modernisering, eventuelt en revidering, av gjeldende yrkestransportlov?
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
Dette var et noe selsomt innlegg fra statsråden, men man havnet til slutt på en slags vurdering av det materielle innholdet i forslaget etter at man hadde spekulert i de dystreste og verste politiske motiver hos forslagsstillerne. De er faktisk ærlige og oppriktige, bl.a. for å supplere Regjeringens ganske tomme verktøykasse. Prosjektfinansiering er avlyst. Dette forslaget kan gi en forutsigbar og langsiktig finansiering for å bygge ut norsk jernbane raskere enn det Regjeringen klarer. Ser ikke statsråden at dette kan være en modell som kan gi raskere utbygging, som kan gi avklart, forutsigbar og langsiktig finansiering? Ser ikke statsråden at dette faktisk er en modell vi allerede bruker? Hvis vi tar et sideblikk på Avinor, er det i prinsippet det samme. Man lager et heleid statlig selskap som kan operere i finansmarkedet og med finansiering av prosjekter på en friere måte enn det man kan ved å være bundet til årlige bevilgninger over statsbudsjettet.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
For å følge opp min forrige replikk: Svaret kunne jo etterlate det inntrykk at man rett og slett ikke skjønner effekten av å etablere et statlig selskap. Jeg tror at statsråden som svarer, gjør det, men at statsråden som sitter bak meg, ikke er glad i den ordningen. Poenget er jo at man ved et statlig selskap som kan låne penger, kommer forbi kontantprinsippets begrensninger. Det gjør altså at man kan få bygd raskere, gjennomført investeringene raskere, og skrive dem av over 20-30 år gjennom de bevilgningene som kommer over det årlige statsbudsjettet. Jeg tror mange ser at det er en måte å få fart på investeringene i Jernbaneverket på. Det er helt parallelt til et forslag vi har hatt på veisektoren, og som også Stortinget har avvist. Dette er en del av Fremskrittspartiets modernisering av norsk samferdselspolitikk, og jeg er overbevist om at det kommer, og at det er god effekt av dette og lignende tiltak.
Arne Sortevik (Fremskrittspartiet), 2008-03-04:
Et par ting på 3 minutter - først som en oppfølging av replikkordskiftet: Tidseffekten kan jo da være mellom 15 og 20 år. For dem som er interessert i å få ting raskere gjort og ikke vil vente i 15-20 år ekstra, bør dette være en modell å prøve ut. Her understreker Regjeringen at det er et spørsmål om finansiering, en forutsigbar og langsiktig finansiering. Da kan man selvfølgelig operativt velge hvilken modell man vil - det er med adresse til Høyre. Man kan også velge en OPS-operativ løsning innenfor rammen av en forutsigbar og langsiktig finansiering. Men først og fremst er jeg her for å ta opp forslag nr. 3 på vegne av Fremskrittspartiet, som er omdelt i salen. Vi har en spesiell og krisepreget situasjon knyttet til sårbarhet og kvalitet på jernbanenettet i Oslo-området. Tog stopper. 50 000 passasjerer venter: store forsinkelser, store ekstrakostnader og stor irritasjon, først og fremst for de reisende, og stor frustrasjon for transportør. Fremskrittspartiet mener det er naturlig å ta inn forslag om dette i denne viktige saken om jernbanen. Det er slik at det har vi en viss tradisjon for å gjøre. Da vi hadde problemene i Hanekleivtunnelen, satt pengene løst, de kom fort på plass. Vi hadde «Server»-forliset. Da var ulykken ute. Det var en krise, og vi fikk pengene fort på plass. Det er en krisepreget situasjon knyttet til sårbarhet og kvalitet på jernbanenettet i Oslo-området. Jeg viser til oppslag i Aftenposten sist torsdag, hvor infrastrukturdirektøren i Jernbaneverket innrømmer at han kunne gjøre mer hvis han hadde mer penger. Vi vil gjøre tre ting. I punkt 1 i forslaget, men i en totalpakke som henger sammen, som vi ber om å få samlet avstemning over, foreslår vi å bevilge 100 mill. kr til ekstraordinære krisetiltak. I punkt 2 foreslår vi å bruke internasjonale konsulenter til å se på jernbanenettet i Oslo-området med nye, friske øyne. Vi tror miljøet er lite. Vi tror de samme øynene har sett for lenge, og at de kanskje ikke ser de gode og glupe tingene som kan gjøres. Vi vil gjerne ha noen utenfra til å se på dette med nye, friske øyne. På den basis foreslår vi i punkt 3 at det fremmes en ny sak for Stortinget med forslag om tiltak og også de bevilgninger som skal til for å gjennomføre tiltakene. Målet er å redusere sårbarheten og øke kvaliteten på jernbanenettet i Oslo-området. Vi har ingen skumle hensikter med dette, men tvert imot et ønske om å få bedre regularitet og sørge for at 50 000 passasjerer ikke risikerer å vente.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2008-03-04:
Jeg synes først av alt det er godt å høre at statsråden har høyt fokus på denne saken, og at dette er noe som det jobbes seriøst og iherdig med i departementet. Det setter undertegnede pris på. Så må jeg få lov til å kommentere noen påstander, noen retoriske spørsmål eller hva man skal kalle det, som har kommet her. Representanten Helleland spør om det er slik at undertegnede vil tilbake til en situasjon der taxi er et knapphetsgode, og der vi har monopol på taxi. Nei, det ønsker ikke undertegnede. Men hvorvidt taxi er et knapphetsgode eller ikke, har ikke nødvendigvis alltid å gjøre med hvor mange løyver som til enhver tid er utdelt i en region. Det har også å gjøre med hvordan disse løyvene blir brukt, når man velger å kjøre taxiene, på hvilken tid av døgnet man finner det mest lønnsomt, og om man i det hele tatt finner det lønnsomt å kjøre taxi på alle tider av døgnet. Som til tider storforbruker av taxi i Oslo sentrum, vil jeg si at taxi handler også om kvalitet. Når man til stadighet kan oppleve situasjoner der man står på Bussterminalen i Schweigaardsgate og oppgir adressen til sitt eget bosted lenger opp i Schweigaardsgate, og man får spørsmål om hvor Schweigaardsgate er, må man si at det er en ganske lav kvalitet på det tilbudet man som kunde får. Og som representanten Helleland helt riktig sa: Det er kundene som står i fokus. Derfor er det viktig at vi ikke bare leverer kundene et produkt som er så billig som mulig, men også et produkt som er så godt som mulig. Men jeg er også opptatt av en annen ting. Når jeg betaler for en tjeneste, eller når jeg skal ha ansatte hos meg, skal det være til en rimelig pris. Høyre er jo et parti som til vanlig er opptatt av å ha et godt marked og gjøre en god handel, og en god handel blir ofte betegnet som en handling som begge parter tjener på, og der én part ikke utnytter den andre. Det synes jeg også det er viktig å ha med seg her. Drosjenæringen skal være et stolt yrke, og vi må derfor også sørge for at de som er ansatt der, får skikkelig betalt for den tjenesten de gjør, og at de også setter pris på arbeidet slik at de ønsker å gjøre en så god jobb som mulig, og ikke bare vil bli ferdige med skiftet og komme seg hjem. Så nei, jeg ønsker meg ikke tilbake til gode, gamle dager - jeg er ofte litt usikker på om de noen gang har eksistert - men jeg ønsker meg en tilstand der vi har en god kvalitet på tjenesten, gjerne med flere selskaper, men med en god regulering.
Trond Helleland (Høyre), 2008-03-04:
Statsråden var veldig klar i sin gjennomgang av hva som måtte til for eventuelt å miste et løyve, og hva som skulle til for å få et løyve. Samtidig skriver regjeringspartiene - Senterpartiet altså inkludert - i innstillingen: «Oslo kommune som løyvemyndighet, har gjort for lite for å rydde opp i næringen i Oslo. Gjennom å være unnfallende overfor utviklingen har man bidratt til at ukulturen har kunnet utvikle seg.» Statsråden hørte også innlegget fra representanten Wickholm, som pekte på at det å gi flere løyver bidrog til at det var lettere å bli kriminell - for å si det slik - eller å få en usunn næring. Er statsråden enig i at Oslo kommune har gjort for lite? Og hva kunne de ha gjort dersom det er slik som statsråden sier, at for å miste et løyve må man enten begå en kriminell handling eller bryte yrkestrafikkloven?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-03-04:
Jeg vil først gi ros til ministeren for å ha tatt fatt i denne saken på et så bredt grunnlag, og for at vi skal få dette tilbake til tinget som en hel pakke. Det ser vi i Kristelig Folkeparti fram til. Jeg er overrasket over at ministeren forsvarer flertallets merknader når det gjelder hva som er årsaken til at vi har fått dette jukset. Etter Kristelig Folkepartis syn kan det ikke være antallet drosjer som etter denne debatten skal bli stående som årsaken til det jukset som vi har opplevd i Oslo. Jeg håper at ministeren vil avklare det i sitt svar til meg. Til slutt: Jeg var i innlegget mitt inne på at det kanskje er behov for et eget kontrollorgan som følger med drosjenæringen framover. Er ministeren innstilt på å vurdere om vi skal ha et slikt kontrollorgan?
Jan Sahl (Kristelig Folkeparti), 2008-03-04:
Denne debatten har hardnet betydelig til. Jeg vil minne om at det ikke var opposisjonspartiene som tok begrepet «frekkhetens nådegave» i sin munn. Det gjorde ministeren. Da må man regne med at man får svar med samme lut. Fra opposisjonens side har vi over lang tid lyttet til en minister som skylder på den forrige regjeringen når hun kommer i en trengt posisjon. Det gjør også ministerens stab, gang etter gang. Her ble det påpekt at det er et etterslep på i overkant av 1 milliard kr. Kristelig Folkeparti har skrytt av Regjeringen for offensiv satsing på samferdsel, men man må være villig til å innrømme at man på jernbanesiden ikke har oppfylt de løftene man gav. Det holder ikke å skylde på Bondevik-regjeringens elendige budsjett. Vi gav ikke de samme løftene. Det må vi innrømme. Vi gav ikke de samme løftene som de partiene som nå sitter i regjering, gjorde. Det gav seg også utslag i Bondevik-regjeringens siste budsjett. Vi måtte jo forvente at de som tok over, holdt løftene sine og plugget på det som skulle på i forhold til løfter, og det var det etterslepet vi har i dag. Det har ingenting med frekkhetens nådegave å gjøre når man påpeker det. Så til Fremskrittspartiet og deres forslag. Jeg gav uttrykk for at det kanskje har noe med dårlig samvittighet å gjøre. Jeg ser jo at det ikke har det. Det er etter mitt skjønn et rent demonstrasjonsforslag. Hvorfor sier jeg det? Jo, Høyre bad om muligheten til å få lov til å stemme for deler av forslaget. Svaret fra Fremskrittspartiet var: Nei, dette er en pakke. Vi vil at man stemmer over hele pakken. Det er noe som vi som av og til forsøker å komme i dialog med Fremskrittspartiet, opplever gang etter gang. Når vi tilbyr støtte, går de et steg videre med forslaget sitt, og så kan vi ikke støtte det. Når man samtidig etterlyser et ønske om å få til en samlet opposisjon, etterlyser jeg vilje fra Fremskrittspartiet til å være åpen for samarbeid der samarbeid er mulig.
Ragnhild Aarflot Kalland (Senterpartiet), 2008-03-04:
Spørsmålet frå forslagsstillarane er om ein skal omorganisere Jernbaneverket til statleg selskap. Jernbaneverket har utbygging og vedlikehald av nasjonal jernbaneinfrastruktur som si mest sentrale oppgåve. Det viktige spørsmålet i denne saka er om det å opprette statleg selskap er det rette svaret på utfordringane, eller om det finst andre og betre løysingar for nettopp å sikre vedlikehald og utbygging av det eksisterande jernbanenettet på kort og lang sikt. Senterpartiet meiner saman med fleirtalet at Regjeringa skal vurdere om omorganisering og finansiering av Jernbaneverket er det optimale. I dette arbeidet må ein gjerne gjere fleire vurderingar. Utfordringa er at trass i auka økonomiske rammer frå denne regjeringa er det framleis stor trong for både vedlikehald og utbygging av infrastruktur. Eg er open for å vurdere konsekvensane av ei løysing der staten låner ut pengar til seg sjølv, for så å realisere eit større både veg- og jernbaneprosjekt. Staten vil då vere den som låner ut av sin eigenkapital. Ei slik ordning vil nok ikkje gje nokon større økonomisk gevinst i høve bygginga, men det vil truleg kunne sikre ei raskare realisering av større veg- og baneprosjekt. Senterpartiet ser ein samanheng mellom tildelt økonomisk ramme og kva ein kan forvente levert av tenester. Det er derfor svært positivt at Regjeringa har auka investeringsramma med meir enn 50 pst. sidan 2006. Framstegspartiet har i same perioden føreslege betydelege kutt i løyvingane til norsk jernbane. Ja, då kan det kanskje vere grunn til å undrast over kva satsing Framstegspartiet ynskjer på norsk jernbane utover å omorganisere til statleg selskap og såleis kunne medverke til ei avdemokratisering av styringa. Senterpartiet er oppteke av å gje innbyggjarane i dette landet gode tenester i både eit langsiktig og eit kortsiktig perspektiv. Ei direkte folkevald styring vil ha eit ansvar for det heilskaplege samfunnet, og dermed ikkje berre styre etter reine bedriftsøkonomiske prinsipp. Dei grepa som skal gjerast, må sikre ei heilskapleg, føreseieleg og langsiktig samfunnsbygging.
Borghild Tenden (Venstre), 2008-03-04:
Takk for gjennomgangen! Jeg har merket meg at flertallet her i dag forventer at byrådet i Oslo selv rydder opp. Jeg er selvsagt enig i det, men samtidig ber jo næringen selv om drahjelp fra sentralt hold. Jeg skjønner at det jobbes med dette, men det haster. Kan statsråden tidfeste når denne drahjelpen kan komme? Jeg syntes jeg hørte statsråden si i innlegget sitt noe om at det kan komme noen tiltak underveis. Er det rett, eller hørte jeg feil?