trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anders Tyvand (Kristelig Folkeparti), 2016-10-11:
Det å stille krav til lærerne har blitt et slags varemerke for den regjeringen vi har nå. Vi har fått et mattekrav for å komme inn på lærerutdanningene som vi allerede ser fører til at en del kandidater ikke kommer inn. Vi går glipp av kandidater som har en drøm om å bli lærere i praktisk-estetiske fag, bli historielærere, norsklærere osv., men som ikke kommer inn fordi de ikke er gode nok i matematikk. Vi har også fått skjerpede kompetansekrav for lærere som har jobbet lenge i skolen, og vi risikerer om noen år å se at erfarne lærere ikke lenger har muligheten til å fortsette i jobbene sine. Men der det nå virkelig er behov for et kompetanseløft, er innenfor de praktisk-estetiske fagene. Når 70 pst. av lærerne under 30 år som underviser i disse fagene, mangler studiepoeng i fagene, er det behov for å gjøre noe hvis vi mener alvor med at vi vil løfte de praktisk-estetiske fagene. Så er det bra at regjeringen vil vurdere å innføre kompetansekrav også for å undervise i disse fagene, men jeg skulle ønske at regjeringspartiene på Stortinget også ville være med og støtte det forslaget som fremmes i dag om at dette skal innføres. Da hadde vi gitt et klart og tydelig signal fra Stortinget om at dette er noe vi ønsker. Så utfordret representanten Tingelstad Wøien Kristelig Folkeparti på å støtte et forslag om å innføre arbeidslivsfag som et obligatorisk tilbud på alle skoler med ungdomstrinn. Det forslaget fremmes ikke i innstillingen vi behandler i dag. Kristelig Folkeparti har støttet det før, og vi støtter det gjerne igjen. Når det gjelder en gjennomgang av kvalitetsvurderingssystemet, er det klart at vi har en forventning om at statsråden skal ta signalene fra Stortinget på alvor. Det er ikke nok med de vurderingene vi har fått i den innstillingen vi behandler i dag. Da hadde vi ikke bedt om en ny gjennomgang. Det vi ber om, er en gjennomgang av hvordan vurderingssystemene bedre kan legge til rette for elevenes læring, og jeg har forventninger om at statsråden følger opp det. Til slutt vil jeg si noe om generell del. Det var i forrige stortingsperiode at flertallet ba om en gjennomgang av generell del. Når Kristelig Folkeparti ikke støtter forslaget om at den skal behandles politisk i Stortinget, handler det ganske enkelt om en ryddighet i forhold til arbeidsdelingen mellom storting og regjering. Samtidig vil jeg understreke de føringene som Stortinget nå legger for fornyelsen av generell del. Jeg vil anbefale statsråden å trekke inn representanter både fra skolesektoren og fra fagmiljøene, slik at dette blir gjort på en grundig og ordentlig måte. Skulle statsråden ikke levere etter forventningene der, kan man risikere at det skjer igjen, det som har skjedd en gang før, at Stortinget tar grep også om forskrifter og tar den saken til Stortinget.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-10-11:
Jeg kan forstå at statsråden mener at meldinga ikke var noen stor dreining i skolepolitikken, men innstillinga er det. Det sier jeg på den bakgrunn at den gir tillit til lærerne og ikke til skolelederne. Det er lærerne som skal bestemme metodene og hvordan man skal undervise. Det kommer en ganske kraftig kritikk fra et flertall om målstyringsregimet – at det gir en smalere skole. Det er en dreining. Det er også en vektlegging av de praktisk-estetiske fagene og en tilslutning til mer fokus på entreprenørskap, som er mye tyngre enn det som ligger til grunn i meldinga. Så er det sagt. Så tenkte jeg at jeg skulle stille et spørsmål i forbindelse med dette å styrke praktisk-estetiske fag. Vi har foreslått at praktisk-estetiske fag skal være obligatorisk i lærerutdanninga. Statsråden sa til slutt at han ønsket å se på det å stille kompetansekrav til dem som skal undervise i fagene, men regjeringspartiene er ikke med på forslagene i innstillinga. Hvordan ser statsråden for seg at en skal styrke de praktisk-estetiske fagene hvis vi ikke skal stille krav til dem som skal undervise, og at ingen skal ha dette som grunnleggende i lærerutdanninga – for da mister vi jo kompetansemiljøene …
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-10-11:
Vi kunne sikkert hatt en lang debatt om det er en oppdatering av en fornying av Kunnskapsløftet eller en dreining av skolepolitikken. Det er for så vidt greit at statsråden ikke ser at det er en dreining, men det er faktisk det. Den største forandringen er at det faktisk er flere av regjeringspartiene som har gått inn på en del av den omtalen som forsterker det som Ludvigsen-utvalget la til grunn. Det er jeg veldig glad for. Så er jeg også veldig glad for – og som jeg synes på en måte også er litt nytt – at det er et flertall som slutter seg til kritikken av PISA-testene og de nasjonale prøvene som en av grunnene til ensrettingen av undervisningen og et smalere kunnskapssyn. Det er nytt, og jeg synes det er gledelig at det er en gryende bekymring i landet vårt for om det er for mye testing i skolen, og jeg er glad for at vi skal få komme tilbake til det. Jeg synes det er en liten bekymring i at det på en måte blir en slags dobbeltkommunikasjon, eller en dobbelt betydning, ved at mange av de forslagene regjeringa har lagt fram i meldinga, vil føre til en smalere skole. Det handler bl.a. om eksamen på 10. trinn kombinert med fleksibiliteten, samtidig som en fortsatt vil beholde både PISA og de nasjonale prøvene og kartleggingsprøver og ikke forby lokale prøver utover dette. Da får vi faktisk ikke den dybdelæringen vi ønsker oss, mener vi, for da vil det være fokus på å oppnå gode resultater på disse testene. Så måtte jeg slå opp litt ekstra for å se om jeg hadde lest helt riv ruskende galt angående det jeg sa i mitt replikkordskifte med statsråden, men det står ikke veldig mye om praktisk-estetiske fag i meldinga. Det står en del, og det står også selvsagt en bekymring, men etter mitt syn er det mest fokus på særlig kunst- og håndverksfaget. Mat og helse og musikk er kanskje ikke så mye nevnt. Derfor har komiteen også valgt å forsterke dette, og det er ikke uten grunn. Det er for å prøve å bidra til en bedre balanse mellom basisfagene og de kreative fagene. I meldinga står det at regjeringa ønsker å vurdere om det «for nye lærere, i flere fag enn i dag, skal innføres kompetansekrav». Det er bra, men vi mener, til liks med det representanten Tyvand sa, at vi kunne ha satt forventninger i dag om at vi ønsker å stille kompetansekrav til dem som skal undervise i f.eks. mat og helse eller i kunst- og håndverksfagene. Det er der det står virkelig ille til med kompetansen for dem som underviser. Jeg er bekymret for at kompetansemiljøene i lærerutdanningene forsvinner mens vi venter. I år var det 58 stykker som søkte seg til faglærerutdanning i kunst- og håndverksfag – 58 stykker totalt i landet er ikke mye. Når en ser på mat og helse og musikk, er det enda verre stilt.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2016-10-11:
Jeg tror nok alle er enig i at når man skal ha et målstyringssystem, må man kontrollere på et vis at man oppnår de målene som man ønsker å nå. Men det er mengden i dette vi er kritisk til. Som jeg trakk fram i stad med hensyn til det representanten Sandaune sa når det gjelder kartleggingsprøver: Det er når vi begynner å øve på kartleggingsprøvene, at det begynner å bli riktig ille. Det er fordi kommunen har satt et mål om at ingen skal være under kritisk grense i lesing. Så øver man på kartleggingsprøven for å gjøre det godt på en kartleggingsprøve. Hva slags tillit er det til lærerne?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-10-11:
I innstillingen viser et flertall til et Dokument 8-forslag som tidligere har vært behandlet i Stortinget, der vi ba regjeringen om å utrede hvordan læreplanene kan bidra til å ivareta at alle elever får et tilbud om en overnattingstur, f.eks. et leirskoleopphold. Nå har regjeringen lagt fram budsjettforslaget sitt, og der ser vi at det ligger inne det jeg vil si er et ganske lite avsnitt der det problematiseres hvorvidt man kan bruke læreplaner til å pålegge kommuner å gjennomføre en overnattingstur. Man konkluderer vel i det avsnittet med at det bør skje gjennom lov. Mitt spørsmål til statsråden er: Hva mener egentlig statsråden om leirskoleopphold og at alle elever bør ha et tilbud om en eller annen form for overnattingstur? Mener statsråden at han nå har oppfylt det som Stortinget ba om i det Dokument 8-forslaget, hvor vi ba om at han skulle utrede dette gjennom læreplanarbeidet?
Iselin Nybø (Venstre), 2016-10-11:
Representanten Lysbakken viser til representanten Tyvand, som sier at han forutsetter at statsråden tar de signalene som kommer fram i innstillingen, og ber meg om å si det samme. Jeg anser det som en selvfølge at statsråden følger opp de ønskene som Stortinget har, og som Stortinget gir uttrykk for i innstillingen. Så jeg mener at det i utgangspunktet bør være helt unødvendig å presisere, for det er en helt naturlig del av en statsråds ansvar. Når jeg først er her oppe, vil jeg benytte anledningen til å takke for en god debatt. Det er jo slik når vi har en debatt som drar litt ut i tid, at vi ender opp med å diskutere de få tingene som vi faktisk er uenige om, og detaljene i det som vi er uenige om. Men hvis vi løfter blikket litt og ser litt tilbake på starten av denne debatten, er det slik at vi nå gjør noen vedtak, vi gjør noen endringer som i det store og hele er veldig godt mottatt i Skole-Norge. Jeg opplever at vi har en lærerstand, at vi har aktører der ute som er veldig fornøyd med denne prosessen og med de vedtakene som blir fattet nå. Så kan vi alltid diskutere hvor mye vi endrer. Endrer vi i det hele tatt? Endrer vi litt? Endrer vi mye? Jeg mener at vi endrer, og det er selvfølgelig Stortingets oppgave å dra en sak i den retningen som Stortinget vil at vi skal gå i. Jeg synes egentlig at dette har vært en bra sak. Jeg er glad for at vi har fått en så pass bred enighet om mye av det som er lagt fram i dag, og som Stortinget har valgt å gå inn i og endret. Så jeg tar det som en selvfølge at statsråden følger opp de endringene som er gjort av Stortinget.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Jeg er komfortabel med at vi lever i et demokrati, og at vi er en mindretallsregjering. Sånn vil det alltid være. Den gjengivelsen representanten Tynning Bjørnø ga, var ikke helt presis. Når det gjelder f.eks. fag- og timefordeling, har regjeringspartiene et flertall sammen med Venstre for å se på om man kan gjøre det på en måte som øker fleksibiliteten, men uten at det går på bekostning av de praktisk-estetiske fagene. Flere av de andre forslagene til komiteen mener jeg er helt naturlige oppfølginger, f.eks. når det gjelder å komme tilbake til en større plan for de praktisk-estetiske fagene. Vi har nå flertall for å se på om vi skal ha en todeling av kunst- og håndverksfaget og styrke den praktiske siden ved de fagene. Da er det også naturlig å komme tilbake til Stortinget og ta det i en større sammenheng. Helt til slutt til dette med eksamener: Det er helt greit at flertallet mener noe annet enn regjeringspartiene. Det er i og for seg ikke noe overraskende. Men når man argumenterer som om eksamen i skolen ikke har noen effekt, er man farlig nær å underminere eksamensordningen som helhet også. Det vil jeg advare stortingsflertallet mot.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Det er minst tre grunner til at regjeringspartienes forslag er fornuftig. Den første er forutsigbarheten for elevene. Det betyr at man kan jobbe jevnt og trutt, for man vet hvilke fag man vil komme opp i – i hvert fall i de tre grunnleggende fagene norsk, engelsk og matematikk – og ikke som i dag, hvor det er helt bingo. Det andre er at vi må – og det vil jeg anta at også Arbeiderpartiet mener, siden man støtter dagens eksamensordning – anta og mene at også eksamen har en læringseffekt, at det at elevene må opp til en større prøve på slutten av året, kan øke læringstrykket. Det har bl.a. vært forsket på at innenfor f.eks. matematikk kan det å vite at man vil komme opp i matematikk, gi læringseffekter som strekker seg over lengre tid – med andre ord kan eksamen ha en funksjon. For det tredje: Som jeg sa, er det helt greit at stortingsflertallet mener noe annet enn regjeringspartiene, men når man argumenterer mot at eksamen har noen funksjon i norsk skole, er det eneste logiske steget å ta skrittet helt ut til venstre og avskaffe eksamen. Hvis det er det som er Arbeiderpartiets nye politikk, blir det interessant å se.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Det står jo i meldingen at regjeringen vurderer om vi skal ha kompetansekrav for nyansettelser i de praktisk-estetiske fagene. Nå er det ikke nødvendig for Stortinget å fremme eller stemme for alle forslagene på nytt. Det er tilstrekkelig at det står i stortingsmeldingen, og det er noe jeg kommer til å følge opp. Når det gjelder diskusjonen om målstyring, er det, så vidt jeg vet, ikke flertall i denne sal for at man skal gjøre de nasjonale prøvene til utvalgsprøver, som bl.a. SV har foreslått, og som jeg mener vil være et av de største tilbakeskrittene for norsk skole på lang, lang tid. Det er, slik jeg har lest det, heller ikke slik at det er flertall for forslaget om at vi skal ha en nasjonal bestemmelse om hvor mange tester kommunene kan få lov til å ha lokalt. Man kan ha forskjellige meninger om det og stemme forskjellig i kommunestyrene, men det er noe vi overlater til skoleeierne. Så er det et flertall for – og det er jeg veldig glad for, for det er helt i tråd med det vi mener i meldingen – at de nye læreplanene skal bygge på det samme som Kunnskapsløftet, nemlig at det er skolene og læreren som skal ha metodefrihet, mens vi skal sette opp læringsmålene. Det er en viktig understreking som det er fint at Stortinget gjør.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Jeg har hele tiden vært skeptisk til «livsmestring» som et eget fag. Den aller viktigste grunnen til det er at temaet «livsmestring» hører naturlig hjemme i flere fag. La meg ta noen eksempler: Det hører naturlig hjemme i naturfag og biologi, fordi man kan lære om hvordan kroppen fungerer, hva som er de medisinske årsakene til f.eks. psykiske lidelser. Det hører naturlig hjemme i mat og helse, hvor man kan lære om hvordan kosthold henger sammen med hvordan man har det. Det hører naturlig hjemme i et fag som kroppsøving, hvor man ikke bare skal løpe etter en ball, men også lære om hvordan kropp og sinn fungerer. Det kan også høre naturlig hjemme i f.eks. norskfaget eller matematikkfaget, hvor man skal lære å styre sin personlige økonomi. Det er en av grunnene til at vi har fremhevet «livsmestring» som ett av tre fagovergripende temaer som vi mener skal inn i fagene der det er naturlig, problemstillinger man skal jobbe med. Jeg mener at det vil gi en veldig god forankring for et mye sterkere arbeid for livsmestring, psykisk helse etc. i skolen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Jeg er veldig for leirskole. Jeg er veldig glad for at de fleste elever i Norge får dra på leirskole. Jeg mener også at det er viktig at flest mulig får være med, og at ikke foreldre f.eks. av en eller annen grunn sier at en ikke får være med på leirskole. Det er viktig. Så er det også en vurdering i denne saken, som på veldig mange andre områder, nemlig om hva det er som skal inn i læreplanene av det som går på hvordan man underviser. Dette går egentlig til kjernen av spørsmålet om metodefrihet. Det er også noen som mener at vi burde lage nasjonale regler for hvor mye av undervisningen som skal foregå ute. Det er jeg ikke for. Jeg er veldig for ute-undervisning, men jeg mener at det må det være opp til læreren og skolen – metodefrihet – å avgjøre. Å lage en regel om at man skal ha et så og så langt opphold på leirskole eller noe annet tilsvarende, mener jeg ikke bør inn i læreplanene. Det er et spørsmål om metodefrihet. Hvis man ønsker det, må man gjøre det gjennom lov. Jeg mener dagens regelverk fungerer tilfredsstillende. Jeg mener det i stor grad gjør at mange får lov til å dra på leirskole, og ønsker ikke en lovfesting.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Meldingen har jo «fornyelse» i tittelen, så helt fremmed for begrepet «fornyelse» er vel ikke regjeringen heller. Men når særlig SV forsøker å fremstille dette som en slags SV-melding, er det fordi SV ikke kjenner igjen sin egen stråmann, rett og slett. Til spørsmålet: Det er naturlig at når man har en gjennomgang av læreplanene, ser man også på kvalitetsvurderingsrammeverket. Det er naturlig, der kan det være ting som burde oppjusteres og endres. Det var også noe Ludvigsen-utvalget sa. De foreslo ikke et offentlig utvalg eller en NOU, men at man skulle se på det i lys av de nye læreplanene. Det vil ligge et stykke frem i tid, rett og slett fordi jeg har lagt opp til en ganske åpen prosess, som også vil ta litt lengre tid enn hvis vi politikere skulle bestemme alt. Men hvis det representanten Lysbakken lurer på, er om jeg kommer til å foreslå f.eks. at de nasjonale prøvene skal bli utvalgsprøver, er svaret på det nei. Jeg mener at det ville vært veldig skadelig å frata oss et kjempeviktig verktøy i skolen.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Jeg har lyst til å kommentere to konkrete ting som har vært oppe. Det ene er spørsmålet om lokalt læreplanarbeid. Man skal ikke lage en helt egen læreplan lokalt, men man har jo alltid måttet jobbe med den nasjonale læreplanen også lokalt. Så er det selvfølgelig slik at jo mer detaljert en nasjonal læreplan er, jo mindre lokalt arbeid er det. Jeg mener at det har flere fordeler at man i Kunnskapsløftet gjorde en endring – fra veldig detaljerte og metodeinngripende læreplaner til dagens prinsipp. Det synliggjør ansvaret for undervisningen på en tydeligere måte, det lar læreren og skolen få legge opp gode, tilpassede løp, og det styrker også det profesjonelle ansvaret. Men når det er sagt, synes jeg det er viktig ikke å lage en skinndiskusjon om dette. Selv om Arbeiderpartiet ikke har flertall for sin ganske bastante formulering, der man slår fast at det skal være læreplanmål i absolutt alle fag på absolutt alle trinn, sier regjeringen – og det er også det flertallet slutter seg til – at det er noe vi gjerne ønsker å vurdere, men det må også være en faglig vurdering. Det betyr at det kan være gode argumenter for f.eks. at man burde ha flere læreplanmål på det enkelte årstrinn fra 5. til 7. klasse. Vi sier at vi vil vurdere å ha det etter 2. klasse i de fagene som ikke har det, og at det blir konkrete oppdrag i oppfølgingen videre, men det betyr ikke nødvendigvis at man må ha det på absolutt alle trinn. Det må være en konkret, faglig vurdering. Jeg er enig i deler av kritikken som kommer mot det såkalt lokale læreplanarbeidet, men jeg mener at det er godt ivaretatt, og at vi har funnet en god balanse i det vi foreslår. Så spør representanten Marianne Aasen – hvorfor ikke gjøre det også for engelskeksamen? Jeg skjønner at representanten Aasen blir litt deprimert når man tenker på hvor lenge det har vært. Det gjelder altså ikke lokalt læreplanarbeid, men egen yrkesrettet del. Vi foreslår også det, i praksis. Grunnen til at vi startet med matematikk og naturfag, er at der har vi hatt faggjennomganger som anbefaler, etter at vi eksplisitt har spurt, at man skal ha egne læreplaner for de forskjellige yrkesfagprogrammene, altså tilpassede læreplaner. Man må jo ha en egen læreplan hvis man skal ha en egen eksamen. Vi skriver på side 53 at når man får en faggjennomgang i norsk, engelsk og samfunnskunnskap, skal de «også vurdere behovet for yrkesfagspesifikke deler i disse læreplanene». Det er det som åpner for at man kan ha en egen eksamen. Jeg er veldig tilhenger av det. Det er noen problematiske sider der, for det må være jevngodt på alle de forskjellige studieløpene, uavhengig av hva man velger, slik at man f.eks. kan ta påbygging og gå videre til høyere utdannelse. Jeg mener at det er en god idé å gjøre det, men jeg mener – igjen – at også her er det en god idé at den faglige oppfølgingsprosessen tar dette, ikke at vi forskutterer konklusjonene.
Torbjørn Røe Isaksen (Høyre), 2016-10-11:
Jeg har blitt utfordret på to helt konkrete ting. La meg ta dette med kvalitetsvurderingssystemet først: Når det er et flertall på Stortinget som ber om å få en gjennomgang av kvalitetsvurderingssystemet, og jeg svarer at det er det også naturlig å gjøre – Ludvigsen-utvalget sier at det er naturlig å se på kvalitetsvurderingssystemet i kjølvannet av endringene i læreplanen – betyr det at vi følger det opp. Det betyr ikke et avsnitt hvor det står at dette følger vi ikke opp. Det betyr at det følges opp. Men det er nok ikke enighet blant partiene her om hva dette kvalitetsvurderingssystemet skal inneholde. Det er ikke sånn at SV dermed har fått flertall for alle deler av sin politikk, f.eks. om nasjonale prøver. Det er mulig at flertallet vil endre seg. Jeg mener det vil være veldig alvorlig. Men per dags dato er det ikke sånn.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-10-11:
Jeg er også enig med representanten Nybø i at det har vært en god debatt, og at det er bredere enighet om skolepolitikken nå enn det kanskje var for en del år siden. Det er heller ikke så rart at det er en ganske bred enighet, for Kunnskapsløftet ble utformet av Søgnen-utvalget, meldingen ble utformet av den daværende Bondevik-regjeringen, og læreplanene ble iverksatt av Stoltenberg-regjeringen. Så her har vi alle både ansvar og skyld. Og det er interessant å se at hver gang PISA-resultatene går opp, springer alle først i køen for å si at det var de som sto bak Kunnskapsløftet, og hver gang de går ned, sier alle at nei, det var de andre som laget det – vi har vært med på det, alle sammen. Derfor synes jeg vi kan være samstemte også i å være kritiske til det som ikke virker. Det som er en veldig tydelig tilbakemelding i evalueringene, er at Kunnskapsløftet har bidratt til for mye lokalt byråkrati, lokalt læreplanarbeid har blitt veldig omfattende. Det var altså ikke noe i Søgnen-utvalget eller i stortingsmeldingen som tilsa at man skulle ha læreplanmål bare for 2., 4., 7. og 10. klasse; dette ble laget i departementet etter initiativ fra, vil jeg formode, politisk ledelse. Det har ført til veldig mye ekstraarbeid. Direktoratet lager veiledninger til lokalt læreplanarbeid, de lager reviderte veiledninger til lokalt læreplanarbeid, og evalueringen viser at dette har gitt store forskjeller og har hatt liten pedagogisk verdi. Selvfølgelig må man operasjonalisere målene og utforme sine undervisningsplaner, men å sitte og lage omfattende læreplaner ved hver enkelt skole er en meningsløs bruk av tid. Det andre er at i hvert fall de rød-grønne partiene er skuffet over at man ikke går lenger i Ludvigsen-utvalgets retning, i Ludvigsens tilnærming til disse fire kompetanseområdene: fagspesifikk kompetanse, kompetanse i å lære, kompetanse i å kommunisere, samhandle og delta og kompetanse i å utforske og skape. Nå kan noe av dette rettes opp gjennom arbeidet med generell del, og statsråden snakket om stråmenn – han konstruerer vel selv en stråmann når han sier at noen vil ha en generell del på bare en halv side. Men vi må ta inn over oss at her har vi også bidratt til å skape et virvar av mål. Vi har visjon, vi har generell del, vi har prinsipper for opplæring, og vi har læringsplakaten, som til sammen utgjør mange mål, sammen med læreplanene og lokale læreplaner, nasjonale tester og internasjonale tester og gjerne kommunale mål, handlingsplaner og mange andre ting. Det som skjer når en får så mange mål, er at ingen mål blir viktige, for en kan ikke styre etter så mange mål samtidig; en må tydeliggjøre og forenkle.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2016-10-11:
Jeg skjønner virkelig ikke argumentasjonen fra Høyre i denne saken, for det skal jo være felles kompetansemål på 2., 4., 7., og 10. trinn, slik som det er i dag. Men så skal man da lage egne lokale mål på 1., 3., 5., 6., 8. og 9. trinn. Hvorfor man skal ha forskjellig kompetansemål på 8. trinn i matematikk i Drammen og i Drøbak, er helt uforståelig, også hvorfor skal man sitte på hver enkelt skole og lage disse kompetansemålene. Det er tidkrevende, byråkratisk, skaper større forskjeller, og elevene skal uansett nå de samme målene på neste trinn. Så mangfoldet av elever som skal ha ulike mål, gjelder da tydeligvis bare på noen av trinnene oppover. Det vi bør gjøre, er å lage enkle, tydelige kompetansemål på alle trinn der det trengs, eller i annethvert trinn, hvis det er det som trengs, eller tredje hvert trinn, ut ifra hva man trenger, og så gi full frihet til lærerne og skolen til å undervise, bruke metoder, se an elevene sine, operasjonalisere, variere – gjerne avvike, gi frihet til det – men ha en felles plan som er enkel og konkret. Det er dette lærerne ber om. Nå blir det kanskje en ny regjering som skal gjennomføre dette, og da tror jeg vi skal ta rådene fra lærerne på alvor.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-10-11:
Jeg starter med en betroelse: Å være stortingsrepresentant krever tålmodighet – til tider vel mye tålmodighet. At ting tar tid i et demokrati, har sine gode sider, selvfølgelig, men noen ganger settes tålmodigheten på litt for store prøver. Mange har snakket om yrkesretting av fellesfagene i videregående opplæring. En egen yrkesrettet eksamen i engelsk i yrkesfag er en sak som har satt tålmodigheten på prøve. I 2008 kom Karlsen-utvalget med sin utredning: Fagopplæring for framtida. I denne utredningen vises det til at vi må ha mye mer yrkesretting av fellesfagene. Blant annet foreslår de helt konkret at formelle forhold som f.eks. eksamensordninger må støtte opp under muligheten til å yrkesrette opplæringen. I behandlingen av stortingsmeldingen som fulgte etter det, i 2009–2010, ble dette vedtatt enstemmig. Årsaken til at alle har gått inn for dette tidligere, er at lærerne sier klart og tydelig at skal vi klare å yrkesrette fellesfagene, må det ligge i eksamen. Hvis ikke blir det veldig vanskelig å gjøre det i praksis. Og vi har felles eksamen i engelsk på videregående for dem som går på yrkesfag, og for dem som går på studieforberedende, så vi har dermed ikke yrkesrettet eksamen. Statsråden nevnte yrkesretting i matematikk i sitt innlegg, og det er bra at det blir mer av det, men det er mye enklere siden matteeksamen er lokalt gitt – i likhet med norskeksamen. Engelsk står igjen, selv om dette ble vedtatt i 2010 – enstemmig. Igjen vedtar vi dette enstemmig i dag, og det er svært bra. Men ved en inkurie fremmes dette ikke som et romertallsvedtak. I desember i fjor stilte jeg skriftlig spørsmål til statsråd Røe Isaksen om denne saken, og i sitt svar skrev statsråden at dette var til vurdering. I stortingsmeldingen foreslås det ikke å gjøre noe med engelskeksamen for yrkesfag. Jeg vil med dette innlegget utfordre statsråden til å svare på hva han nå helt konkret vil gjøre med engelskeksamen. Forhåpentligvis bekrefter han at en ny eksamen innføres skoleåret 2017–2018. Det har vært nok venting på dette nå, og det vil være en fin markering av at det er ti år siden Karlsen-utvalget la fram sin utredning, Fagopplæring for framtida.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2016-10-11:
Jeg må innrømme at jeg ble litt overrasket over svaret fra Torbjørn Røe Isaksen. Jeg regnet med at han bare skulle kvittere ut og bekrefte at det nå blir en realitet med en egen eksamen i engelsk på yrkesfag og en egen eksamen i engelsk på studiespesialisering. Selvfølgelig finnes det argumenter imot det. Det finnes argumenter for og imot de fleste saker som diskuteres her, og til slutt trekker man en konklusjon. Og hele Stortinget er blitt enige om at vi ber regjeringen legge opp til «en ny eksamensordning for engelsk». Det er det som står i innstillingen, og da er det ikke rom for å vurdere dette. Da er det en marsjordre, sånn jeg leser det.
Christopher Amundsen Wand (Høyre), 2016-10-11:
For over ti år siden la daværende kunnskapsminister Kristin Clemet fram det som ble Kunnskapsløftet. For dem som ikke husker det: Dette skapte ganske store protester fra norske venstreside. Nå, et tiår senere, er det et samlet politisk miljø som mener at Kunnskapsløftet tok Skole-Norge i riktig retning. Derfor er det bra at det nå også er stor enighet om fornyingen av meldingen. Samtidig er det litt synd at det ikke blir flertall for forslaget om endringen i eksamensopplegget for 10.-klassingene. I dag oppleves eksamensordningen som urettferdig for elevene. Det vil slå ulikt ut for elevenes grunnskolepoengsum om de kommer opp i et fag de mestrer godt, eller i et fag de mestrer dårlig. Gjennomsnittet på skriftlig eksamen i matematikk ligger f.eks. lavere enn gjennomsnittet i engelsk. En obligatorisk eksamen i norsk, matte og engelsk ville gitt alle elever en mulighet til å få en mer intensiv opplæringsperiode i disse fagene. Studier fra NTNU viser at dette kan være spesielt bra for de elevene som kommer opp i matematikk. I tillegg vil en mer intensiv læring fram mot eksamen være en verdifull erfaring i seg selv. Et moderne kunnskapsløft må også si noe om IKT og digitalisering. Da kunnskapsløftet ble lagt fram, hadde skolene egne datarom, elevene brukte disketter, og IKT-opplæringen gikk stort sett ut på hvordan man skulle skru på pc-en og koble til ISDN-linjen. I dag er dataferdigheter grunnleggende i de fleste fag. Digitale ferdigheter er derfor en av de fem grunnleggende ferdigheter som skal videreutvikles i forbindelse med fagfornyelsen. Særlig for regning og digitale ferdigheter skal det bli tydeligere hvilke fag som har hovedansvar for å utvikle ulike sider ved ferdighetene. Fra og med høsten 2016 er det også igangsatt et forsøk med programmering som valgfag på ungdomstrinnet. Gjennom dette pilotprosjektet vil regjeringen legge til rette for erfaringsdeling og kunnskapsutvikling om bruk av programmering i skolen. Mye er bra i norsk skole, men mye kan også bli bedre. Derfor er det fint at vi får til en fornying av en viktig og riktig reform som Kunnskapsløftet. Vi har en bred prosess bak denne meldingen og legger i dag til rette for mer og bedre kvalitet i opplæringen for framtidens generasjoner.
Martin Henriksen (Arbeiderpartiet), 2016-10-11:
Når man snakker med mange av dem som jobber med yrkesfag og fagutdanning, enten det er lærere, instruktører eller parter som LO og NHO, er de opptatt av at man må gi elevene praktisk kunnskap og praktiske ferdigheter tidlig, at man må utvikle ikke bare teoretiske ferdigheter, at man må pirre nysgjerrigheten for praktisk arbeid og bruke praksisnære metoder i hele skoleløpet. Skolen i dag, fra 1. klasse og ut ungdomsskolen, er i for stor grad lagt opp som et slags studieforberedende løp. Det akademiske perspektivet har fått stor plass i skole- og læreplaner. I seg selv er ikke det et problem. Utfordringen er at øving i praktiske ferdigheter, praksisnær undervisning, praktisk-estetiske fag, har fått andreplassen i mange sammenhenger. Det er en utvikling mange partier over mange år må ta felles ansvar for. Behandlingen av denne stortingsmeldinga kan imidlertid rette på mye av dette. For Arbeiderpartiet er vektlegging av kreativitet, innovasjon, problemløsning og kritisk tenkning viktig, i tillegg til økt læring for elevene. Arbeiderpartiet er bl.a. opptatt av plassen de praktiske og estetiske fagene har i skolen. Her er ikke flertallet i denne salen fornøyd med meldinga, og vi ber regjeringa komme tilbake med en plan for å styrke de praktisk-estetiske fagene. Det ser vi fram til. Vi mener også, i likhet med flertallet, at man må vurdere fag som drama og teater. Det er også nødvendig å endre yrkesfagene. Det er en større debatt, som vi kommer tilbake til. Men yrkesretting av fellesfagene er en viktig del av dette. Ludvigsen-utvalget skrev om innovasjonskompetanse i framtidas skole – et stort ord, men helt sentralt for næringslivet og for den økonomiske utviklingen, i tillegg til utviklingen av elevene. Det er derfor Arbeiderpartiet foreslår en sjette grunnleggende ferdighet som skal styrke elevenes kompetanse i å utforske og skape. Framtidas arbeidsliv stiller store krav til kunnskap, til samarbeid, til problemløsning, til å finne nye løsninger. Dersom elevene virkelig skal forberedes til et arbeidsliv og et samfunn som trenger kreativitet, innovasjon og kritisk tenkning, må disse ferdighetene integreres i skolen. Kreativitet er ikke noe man sitter med på et kontor. Innovasjon oppstår ikke utelukkende av fagkunnskap. Det er en måte å lære å tenke på som henger sammen med alt annet elevene lærer og gjør, og da er også metoder viktig. Å gi kreativitet og innovasjon en sentral plass i skolen gjennom en grunnleggende ferdighet til å utforske og skape er viktig for elevene og for framtidas samfunn.
Kristin Vinje (Høyre), 2016-10-11:
Regjeringen har høye ambisjoner for Norge som kunnskapsnasjon. Kunnskap og kompetanse er en forutsetning for å finne gode løsninger på dagens og morgendagens samfunnsutfordringer. Derfor er også kunnskap og utdanning en av regjeringens aller viktigste prioriteringer. Som vi har hørt her: Det er mye bra i skolen, men en av utfordringene er at vi ikke klarer å mobilisere all den kraften vi vet at elevene har i seg. Videre er det slik at det er for mange elever som kan for lite når de går ut av skolen, og det er for mange som mister motivasjonen og dropper ut av videregående skole. Stortingsmeldingen Fag – Fordypning – Forståelse En fornyelse av Kunnskapsløftet, som bygger på Ludvigsen-utvalgets utredninger, svarer på mange av de utfordringene vi ser. Et av hovedgrepene i meldingen er mer dybdelæring. Kunnskapsløftet skal videreføres samtidig som det skal legges bedre til rette for at elevene kan gå dypere inn i fagene og få større mulighet til å utvikle grunnleggende ferdigheter. Det er stor enighet om at konsentrasjon om færre mål vil gi elevene mer verdifull læring. Det er viktig og riktig at vi nå rydder plass til å gå mer i dybden for å sette elevene i stand til å tilegne seg kunnskap og få større mulighet til refleksjon og forståelse. Et annet viktig grep i meldingen er at regjeringen vil styrke de praktiske og estetiske fagene. Meldingen tar også til orde for at skolens brede dannelsesoppdrag skal ha en tydeligere plass i skolehverdagen. Tre tverrfaglige temaer som vil prege samfunnsutviklingen, skal prioriteres. Det er demokrati og medborgerskap, bærekraftig utvikling og folkehelse og livsmestring. Disse grepene vil forhåpentligvis bidra til en skole som gjør at flere opplever lykken ved å mestre, at flere lærer mer, og at flere elever fullfører og består. Men det er verdt å merke seg at jobben ikke er gjort når vi vedtar denne meldingen. Vi legger kun de overordnede føringene, så skal regjeringen i tett dialog med skolesektoren og fagfolkene legge rammene for fornyelse av læreplanene. Og det er verdt å merke seg at det til syvende og sist er sektoren selv og fagfolkene som skal gjøre de konkrete faglige vurderingene. Vi har i løpet av de siste ti årene fått økt oppmerksomhet om betydningen av grunnleggende ferdigheter. Jeg er ikke i tvil om at skolen trengte Kunnskapsløftet. Det har resultert i at andelen elever med laveste nivå i leseferdigheter er redusert fra 12 pst. til 5 pst. på 4. trinn og til under 1 pst. på 5. trinn. Det er fremdeles slik at noen fag, de såkalte basisfagene, som norsk, engelsk og matematikk, er helt sentrale for at elevene skal kunne lykkes med å tilegne seg grunnleggende ferdigheter. Når vi vet at mange sliter med grunnleggende ferdigheter, er det nødvendig å fortsette satsingen på basisfagene samtidig som vi fornyer innholdet i skolen. Skolen er en av samfunnets aller viktigste institusjoner. Uansett hvilket utgangspunkt man har, vil vi at skolen skal gi alle barn like muligheter til å utvikle sitt potensial.
Kent Gudmundsen (Høyre), 2016-10-11:
Barna våre er det viktigste vi har. De er vår framtid, og for noen heldige av oss er de også en liten del av oss. Alle barn fortjener å bli sett, få muligheten til å utfolde seg og følge sine drømmer. Selv om vi er et av de landene i verden som bruker mest på å gi ungene en god oppvekst, gjennom barnehage og grunnskole, ser vi at for mange går ut av ungdomsskolen uten å kunne lese og skrive tilstrekkelig til å bygge videre på utdanningen sin. Når vi i dag foretar en justering av Kunnskapsløftet, ti år etter innføringen, er det verdt å huske at man skal ikke mange årene tilbake før dette skiftet i norsk skole – da visste man egentlig ikke så mye om tilstanden og læringen i de norske klasserommene. PISA-sjokket, som flere har vært innom her i dag, medførte en viktig erkjennelse og et skifte i norsk skole. Grunnleggende ferdigheter fikk økt fokus, og læreplanmålene erstattet den tradisjonelle skolebokundervisningen. Jeg husker selv godt hvordan vi sprang gjennom de ulike sidene og kapitlene i de ulike skolebøkene for å nå alle målene i faget. I dag ser vi heller hvordan vi når mål gjennom de felles læringsmålene som er i læreplanene, og da gjelder dette for alle elever i hele landet. Det har vært en god endring, et godt skifte, som har skapt en frihet ute i klasserommene som gjør at vi får nødvendig dynamikk. Samtidig er det viktig å se på at overgangen fra skolebøker til læreplanmål, kombinert med mange gode intensjoner om nye læreplanmål, imidlertid har gjort at vi nå springer gjennom læreplanmålene istedenfor å springe gjennom lærebøkene. Derfor er jeg veldig glad for at vi nå i dag skal stake ut en ny kurs hvor vi rydder i disse mange målene og sikrer større muligheter for tilpasning og dybdelæring, og også hvordan vi sikrer lærerne og elevene en bedre skolehverdag med fokus på læring. Når dette kombineres med tverrfaglige tema, som flere også har vært inne på i dag, mener jeg at vi får en helhetlig norsk skole, som ivaretar behovet for balanse mellom dybde og bredde, refleksjon og kreativitet. Like viktig synes jeg det er å peke på de endringene som foreslås for de teoretiske fellesfagene i yrkesutdanningene. Næringslivet, elevene og de videregående skolene har jo etterlyst disse endringene lenge, og nå foreslår vi å ta grep som gjør at matematikk, naturfag, norsk og engelsk blir mer relevant. Først ute er matematikk og naturfag. Når det gjelder matematikk, betyr dette f.eks. at elektrofag får en styrking av algebra, geometri og trigonometri, mens restaurant- og matfag får en styrking av grunnleggende tallregning og økonomi. Sånn styrker vi yrkesopplæringen i Norge. Tiden er inne for en oppdatering av skolens innhold. Jeg er derfor veldig fornøyd når vi nå fornyer læreplanverket fra Kunnskapsløftet og legger bedre til rette for en bedre skole.’
Norunn Tveiten Benestad (Høyre), 2016-10-11:
Fornyelsen av Kunnskapsløftet, som vi skal vedta i dag, har skapt stort engasjement. Vi vet alle her at nøkkelen til å utvikle elevenes sosiale og faglige kompetanse og læring ligger i det profesjonelle lagarbeidet i skolen og i skolesektoren som helhet. Regjeringa har, som statsråden både sier og viser i praksis, store ambisjoner for skolen og elevene våre. Flere barn trenger å mestre de grunnleggende ferdighetene. Det er i stor grad enighet, både politisk og i sektoren, om at det må ryddes i kompetansemålene og skaffes større rom for dybdelæring i fagene. Det viser også denne debatten tydelig. Det er lenge siden Kunnskapsløftet ble innført og enda lenger siden den generelle delen av læreplanverket ble skrevet, tilbake på 1990-tallet. Derfor er det på sin plass med en fornyelse og justering av en del punkter i grunnlagsdokumentene og plattformen for arbeidet i skolene våre. Hensikten er at formålsparagrafen, den generelle delen av læreplanen og læreplanene i fagene henger godt sammen. Dagens elever skal rustes for morgendagens arbeidsliv. De står overfor et arbeidsliv og en samfunnsutvikling som er ganske annerledes enn det vi så for oss da vi hadde vår skoletid. Internasjonalisering og digitalisering bringer ikke bare nye muligheter, men også utfordringer, som må håndteres. Derfor er det viktig at den generelle delen av læreplanverket virkelig bidrar til å skape en helhetlig plattform, på kryss av fag og faglige mål. De tre nye temaene som skal prege fagfornyelsesarbeidet, folkehelse og livsmestring, bærekraftig utvikling og demokrati og medborgerskap, er knyttet til viktige verdier og speiler noen av de store utfordringene i samfunnet vårt. Jeg er særlig glad for at begrepet «medborgerskap» løftes fram. Det er et godt begrep, og det er nært knyttet til det gamle uttrykket å gjøre elevene til «gagns menneske». I tillegg innebærer det også deltakelse fra hver enkelt. Danningsaspektet henger nært sammen med kunnskapssatsingen og står ikke i motstrid til den, som man av og til kan få inntrykk av i den offentlige debatt. Kompetansemål, timefordeling, fleksibilitet og forholdet mellom de praktisk-estetiske fagene og teorifagene er viktig. Det samme har debatten om vurderingsformer vært. Det er ikke mulig å kommentere alt dette her og nå, men jeg har lyst til å komme med en kommentar knyttet til eksamensdiskusjonen. For min del handler det om to aspekter. Det ene er knyttet til forutsigbarheten, det andre er knyttet til rettferdigheten – eller mangelen på det i dagens trekkordning. Vi viderefører nå Kunnskapsløftet med noen justeringer. Jeg håper og tror at både elever og lærere – og også foreldre – vil få et enda bedre grunnlag å arbeide ut fra, for å utvikle nettopp det profesjonelle lagarbeidet i og rundt skolen som våre elever trenger.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-06-08:
På vegner av representantane Trygve Slagsvold Vedum, Marit Arnstad og meg sjølv har eg gleda av å leggje fram eit forslag om ei uavhengig juridisk vurdering om suverenitetsavståing over tilsyn av finansmarknaden i Noreg og tilhøvet til Grunnlova. Eg vil òg bede om at saka vert handsama etter § 39 c i Stortingets forretningsorden.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-06-08:
Det er interessant å høyre den arrogansen ein kan registrere frå saksordføraren i ei viktig sak. Den fremste oppgåva for alle folkevalde er å tryggje kvardagen til borgarane i landet. Det kan me ikkje seie for ofte. Då Stortinget for kort tid sidan handsama Meld. St. 37 for 2014–2015, Globale sikkerhetsutfordringer i utenrikspolitikken, sa ein samla komité følgjande: «Komiteen merker seg at flere av sikkerhetsutfordringene vi står overfor omhandler forflytning av trusselindivider over landegrenser. Dette er mennesker som kan ha ulike roller basert på hvor de er i verden, men som uansett er medvirkende til trusler mot nasjonal sikkerhet.» Dette er klar tale frå ein samla komité. Men det store paradokset som historia kan kome til å felle ein hard dom over, er følgjande: Eit samla storting erkjenner ved denne merknaden eit problem som fleirtalet ikkje er viljug til å gjere noko som helst med! I dag veit me ikkje kven som oppheld seg på norsk territorium. Alle forstår at det utgjer eit sikkerheitstrugsmål mot Noreg. Ansvarlege styresmakter veit rett og slett ikkje kven som er i landet vårt i dag, eller kva motiv dei har for å vere her. Eg vil minne om at då Noreg avskaffa grensekontrollen, vart dette gjort under føresetnad av at Schengens yttergrenser skulle verte kontrollerte. Det har ikkje fungert. Det har kollapsa. Regjeringa sjølv uttalte at når ein ikkje har kontroll på yttergrensene og ikkje registrerer dei som kjem, er Schengen-systemet brote saman. Til og med Schengen-forkjemparar har store problem med å forsvare dagens system. Med den teknologiske utviklinga me har sett dei siste åra, vil innføringa av personkontroll på grensa også mellom Schengen-land kunne gjennomførast effektivt og raskt. Biometriske pass kan gjere grensekontrollen både sikrare og meir effektiv. Slik kontroll vil lettare fange opp ettersøkte kriminelle, og folk med falske pass vil verte oppdaga. Stikkprøver er ikkje nok for at Noreg med tilfredsstillande sannsyn skal evne å stanse personar som det ikkje er ynskjeleg å gi tilgjenge til norsk territorium. Stortinget har handsama norsk tilknyting til Schengen to gonger. Senterpartiet har røysta nei begge gongene, me er framleis imot avtalen, og historia kjem til å vise at Senterpartiet har hatt den rette haldninga i denne saka. Mi oppfordring til Stortinget i dag er å røyste for vårt framlegg og med det sikre kontroll og styring med kven som til kvar tid oppheld seg innanfor våre territorielle grenser. Eg vil òg gjenta utfordringa frå førre talar: Meiner Framstegspartiet og Høgre at Noreg skal gi mynde til EU i ei felles kyst- og grensevakt? Det er eit spørsmål som regjeringa må gi eit svar på.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-06-08:
Representanten Ellingsen drog opp eit bilete mot 22. juli og det som hende der. Det er grunn til å minne om at det var ein etnisk nordmann som stod bak det attentatet i Oslo og på Utøya. Det har veldig lite med dagens sak å gjere, og både regjeringa, samfunnet og etatar elles har teke sjølvkritikk på at ein ikkje hadde ein god nok tryggleik den 22. juli. Eg synest at å dra det inn i denne debatten er eit lågmål. Senterpartiet har ikkje teke til orde for at me skal melde oss ut av verken Interpol eller FN. Tvert imot er Senterpartiet ein sterk forsvarar av at me skal ha samarbeid, ikkje minst i FN, og styrkje det som ein mellomnasjonal og internasjonalt viktig organisasjon. Schengen er noko heilt anna. Schengen er det minst dårlege me har, vart det sagt av saksordføraren. Schengen-samarbeidet fungerer godt, vart det òg sagt. Viss det er slik at Schengen-samarbeidet fungerer godt, må eg få ei forklaring på kvifor ein då har planar om å ha eit overnasjonalt forsvarsverk som kan overstyre nasjonane i å passe på sine eigne grenser. Kvifor skal ein det viss Schengen-samarbeidet fungerer godt? Då er vel alt bra? Og så har ein ein ekstraordinær situasjon, og det er greitt, men det overnasjonale forsvarsverket, grensekontrollen som ein vil etablere, den vil verte varig. Då kan ein altså rett og slett setje nasjonale regjeringar, nasjonale parlament, til sides og overstyre dei. Det er alvorleg, og det er det tydelegaste teiknet på at Schengen rett og slett ikkje fungerer. Søkjer ein på internett på Schengen og fiasko, finn ein ganske mange oppslag – ikkje så mange norske, kanskje, men ein finn ganske mange på veldig mange europeiske språk. Så det er ikkje berre Senterpartiet som hevdar dette. Det vert hevda i veldig mange av landa blant dei europeiske vennane våre, som kjem frå ulike parti. Statsråd Anundsen sa – trur eg – i det førre innlegget sitt at me på Storskog har nasjonal grensekontroll. Ja, men Storskog er altså Schengen-yttergrense, og me kunne sagt veldig mykje om det som skjedde på Schengen i fjor – om Russland som bad om ei stadfesting på at ein skulle stanse dei som ikkje hadde Schengen-visum, osv. Me skal ikkje dra det heller inn i debatten, men me får vere edruelege på kva som hender, òg der.
Liv Signe Navarsete (Senterpartiet), 2016-06-08:
Eg trur eg er rimeleg bra oppdatert. Det som i realiteten ligg i dette, sjølv med Noregs framlegg, er at dersom ein skal suspendere eit Schengen-land som ligg midt inne i Europa, vil det få nokre ganske tydelege konsekvensar. Det vil i realiteten bety at ein eigentleg tek grensekontrollen frå det landet. Eg kan ikkje skjøne korleis ein i praksis skal gjennomføre Noregs forslag på ein god måte. Det er flott at ein har sjølvtillit når det gjeld å tru at Noreg kan få gjennomslag for det. Men overnasjonaliteten ligg jo i at ein ikkje har nasjonal styring på dette. Det er eit overnasjonalt organ som bestemmer, det er eit overnasjonalt organ som set vilkåra. Det er eit overnasjonalt organ som bestemmer, og det kan justisministeren ikkje kome vekk frå.