Tore Hagebakken (Arbeiderpartiet), 2018-02-27:
Her i Stortinget behandler vi saker som gjelder alle i samfunnet, mange av oss og noen ganger noen få. Dette representantforslaget fra Olaug V. Bollestad og Nicholas Wilkinson er så avgjort i den siste kategorien, men like fullt en prinsipiell og viktig sak for dem det gjelder. Heldigvis er det svært få barn her i landet som blir bosatt på sykehjem i strid med barnets beste og foreldrenes ønske. Men det skjer, og det vil en samlet helse- og omsorgskomité ha slutt på. De få det gjelder, trenger nasjonal politikk om hvordan dette skal være, eller rettere sagt ikke skal være, uansett hvilken kommune man vokser opp i her i landet. Så skal det sies at Kommune-Norge i sin alminnelighet strekker seg langt for å unngå plassering av barn i sykehjem. Det blir feil fokus å definere det vi nå gjør, som en inngripen i den kommunale friheten, der staten blander seg inn og beskriver en bestemt måte kommunene skal utføre sin oppgave på. Men det var overraskende nok sporet som statsråd Bent Høie valgte å legge seg på i sitt brev til komiteen vedrørende dette representantforslaget. Så håper jeg den nye statsråden med dette som ansvarsområde vil følge opp vedtaket på en entusiastisk måte. Jeg mener generelt at unger og unge ikke hører hjemme på sykehjem, og denne saken handler endog om å hindre at barn kommer på sykehjem i strid med barnets beste og foreldrenes ønske. Dette er så sjølsagt at også regjeringspartiene i komiteen ser bort fra at helseministeren fraråder å gjøre vedtaket vi i dag samles om. Hele komiteen står bak tilrådingen om at Stortinget slutter seg til de tre vedtakspunktene: Regjeringa skal fremme nødvendige lov- eller forskriftsendringer som setter dette på plass, og det skal umiddelbart bli gjort klart for kommunene at barn på sykehjem mot familiens ønske og barnets beste er i strid med Stortingets intensjon, og må opphøre. Vi er også enige om at regjeringa må komme til Stortinget med en sak med orientering om bruk av institusjonsplasser på denne måten. Komiteen mener det er klart at sykehjem ikke oppfyller vilkårene i veilederen som kom i 2009, i forbindelse med det landsomfattende tilsynet som ble gjennomført med kommunale sosial- og helsetjenester til barn i barne- og avlastningsboliger. Her heter det bl.a. at de som bor sammen, i størst mulig grad må passe sammen med hensyn til alder, interesser og behov. Igjen: Dette er en ganske så opplagt sak. Kommunenes økonomi kan påvirke også her når det gjelder mulighetene for å få til gode tilbud. At regjeringspartiene nå deler vår bekymring for økt innslagspunkt i tilskuddsordningen for særlig ressurskrevende helse- og omsorgstjenester til enkeltmennesker, lover godt for 2019-budsjettet. Og jeg vil legge til: Regjeringa må gjerne i revidert nasjonalbudsjett i år komme med et bedre opplegg. Det ville mange sette veldig stor pris på, og det er et stort behov. Komiteen er enig om at kommunenes egenandel er for høy, og vi frykter for at det vil være til hinder for å styrke tilbudet til barna vi her snakker om. En samlet komité mener også at det er behov for å gjennomgå ordningen for investeringstilskudd til sykehjem og omsorgsboliger, for å sikre at det gir incentiver til å velge gode boligløsninger for barn. Jeg er veldig glad for enigheten som er oppnådd til beste for barna og familiene dette gjelder – i dag og for framtiden. Og godlynt som jeg er rundt dette, vil jeg også konkludere med at i denne saken har komiteen vist seg fra sin beste side.