Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2013-06-20:
Den formelle makten i Norge er delt i tre: mellom storting, regjering og domstolene. Forutsetningen for en slik tredeling er at det er en viss grad av autonomi i hver av disse institusjonene. Det betyr at domstolene skal fatte sine beslutninger på de lovene som er laget, uten innblanding fra politikerne underveis. Det betyr at regjeringen er den som forbereder og legger fram saker for Stortinget. Og det betyr at Stortinget er suveren til å vurdere de sakene som regjeringen legger fram, og til å vedta lover. Det er ikke vanntette skott mellom disse tre pilarene. Det er f.eks. regjeringen som peker ut høyesterettsdommere, som skal dømme etter de lovene som Stortinget har vedtatt. Og ikke minst: Stortinget kan selv ta initiativ til å utforme og vedta lover, uavhengig av regjeringen, enten gjennom representantforslag eller gjennom behandlingen av regjeringens saker. I begge tilfeller står Stortinget fritt til å vedta akkurat de lover som Stortinget mener landet trenger, uavhengig av regjeringen. Men denne autonomien forutsetter en lovkompetanse. Den lovkompetansen har ikke Stortinget som institusjon i dag. I dag er det kun regjeringen som besitter en slik kompetanse, i Lovavdelingen i Justisdepartementet. Partigruppene på Stortinget kan selvsagt skaffe seg en slik lovforberedende kompetanse selv gjennom å kjøpe slike juridiske tjenester privat eller selv ansette de beste jurister. Men slike tjenester er gjerne dyre, og det vil gjøre at de partiene med best råd, kan kjøpe de beste tjenestene, mens mindre partier vil bli avskåret fra denne muligheten. Dette vil ikke være et heldig system, fordi gruppenes økonomi ikke bør spille en rolle for hvorvidt stortingsrepresentanter eller partigruppene skal kunne utføre sin gjerning som lovmaker. Dette har etter min mening med grunnleggende prinsipper i et demokrati å gjøre. En slik rolle bør heller ikke spørsmålet om et parti er i regjering, spille. Posisjon og opposisjon bør ha like muligheter til å få utredet sine lovforslag. I dag virker systemet slik at det er regjeringspartiene som styrer Justisdepartementet, og dermed formelt Lovavdelingens prioriteringer. Jeg minner om at en bedre balanse mellom rettighetene til partiene i opposisjon og posisjon også var begrunnelsen da SV i sin tid tok initiativ til å få opprettet Stortingets utredningsavdeling. Den ble opprettet nettopp for at partier i opposisjon ikke skulle være avhengig av regjeringen og departementene for å få utredet spørsmål om saker de ville ha utredet. Den fungerer etter vårt syn utmerket etter hensikten. Derfor støtter SV en slik utredning av en egen lovkompetanse i Stortinget, slik det tas til orde for i representantforslaget. Grunnen til at SV har et eget forslag i saken, er at vi mener hensikten med en slik lovkompetanse må være å gi stortingsrepresentantene rask og god hjelp til å vurdere egne forslag til lov og få hjelp til å formulere egen alternativ lovtekst til regjeringens forslag, uavhengig av Justisdepartementets lovavdeling, ikke å kvalitetssjekke eller kvalitetssikre det arbeidet som Lovavdelingen utfører, slik Fremskrittspartiet tar til orde for. Om dette skulle være ønskelig, må jeg minne om at Stortinget allerede har mulighet til å benytte seg av den grunnlovfestede retten Stortinget faktisk har til å få lovteknisk bistand eller få sjekket lovforslag opp mot Grunnloven av Høyesterett. Jeg tar hermed opp mitt forslag i saken.