Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2015-10-05:
Det er selvfølgelig ingen overraskelse, men det er helt tydelig at den regjeringa Norge nå har, er en høyreregjering. Det er en regjering som på veldig mange måter er preget av høyreideologi. Men i vårt land som i veldig mange andre land i Europa ser vi at de konservative partiene forsøker å kamuflere dette. De sier at de på mange måter er for velferdsstaten, at de er for de små forskjellene, at de slår ring om dette på alle vis. Allikevel er det slik at når vi ser på politikken, ser vi at de kaller det modernisering, de kaller det effektivisering, og de kaller det nødvendige omstillinger. Med andre ord – og det merker vi veldig godt også i denne debatten: De har litt vanskelig for å vedstå seg sine egentlige politiske hensikter. Den spisseste delen av det i denne debatten er den måten som Fremskrittspartiets representanter opptrer på. De blir gang på gang og om igjen og om igjen bedt om å svare på om de står bak sin leders uttalelse i valgkampen om at de skulle sabotere flyktningavtalen. Å nei da, det er det nærmest ingen som har sagt. Alle hørte hva finansminister Siv Jensen sa, alle skjønner hva som var hennes hensikt, men i denne salen er det tydelig at hennes egen gruppe ikke vil vedstå seg det. Sånn hører iallfall jeg det. Det siste eksempelet var representanten Njåstad, som konsekvent ikke svarte på spørsmålet. Det som er det interessante med det, er: Er det akseptabelt for Stortinget å ha en slik situasjon når disse menneskene er medlemmer av regjeringa? Det er det interessante spørsmålet for Stortinget, spesielt når statsministeren konsekvent ikke rydder opp i det, ikke svarer på spørsmålet, ikke deltar i den delen av diskusjonen. Det er noe helt nytt i den parlamentariske situasjonen i Norge at vi har regjeringspartier som sier én ting i regjering, og noe annet utenfor. Det har aldri før skjedd på den måten, og i hvert fall ikke sånn at ikke statsministeren sier hva det egentlig handler om. Derfor gjenstår det en viktig side ved denne trontaledebatten. Det er at det blir ryddet opp i dette. Jeg får formode at statsministeren i morgen sier noe om dette, ettersom dette har preget denne delen av debatten så mye – ikke bare fordi vi ikke skjønner hva som foregår, for det gjør vi jo, men fordi det er nødvendig å få en parlamentarisk avklaring av hvor regjeringa står. Vil hun la finansministeren sin uttale seg på den måten, eller vil hun si at det ikke er representativt for regjeringa? Dette er ikke for å lage moro, dette er fordi det er dette denne debatten dreier seg om, det er dette som er den parlamentariske debatten. Det er derfor jeg sier det sånn som jeg sier det. Det er altså slik at de har vanskelig for å vedstå seg veldig mye, men det er en tydelig retning på hva de gjør. Jeg skal innenfor denne tidsrammen bare nevne to områder som jeg er veldig opptatt av. Landbrukspolitikken – hva gjør landbruksministeren? Hun går utenom lovens bestemmelser når det gjelder priskontroll, lar det få lov til å utvikle seg en ny politikk innenfor prispolitikken i landbruket. I dag fikk jeg en telefon fra en bonde på Modum som var fortvilet over situasjonen fordi prisen på eiendommene blir så høye at de som normalt skulle kjøpe dem og kunne drive dem, ikke kan gjøre det lenger. Er det å ta vare på den norske verdien? Nei, det er det ikke. Det andre eksempelet som jeg er veldig opptatt av, selvfølgelig, er det som skjer innenfor arbeidsmarkedet. Det er kanskje slik at det finnes noen ungdommer som får jobber gjennom midlertidige ansettelser, men hva kommer dette til å bety for neste generasjons arbeidstakere? Dette er høyrepolitikkens vesen, det er her det avgjørende skillet i norsk politikk går. Og her kommer det til å gå i årene som kommer også – på denne måten.