Jens Stoltenberg (Arbeiderpartiet), 2004-10-04:
Denne stortingsperioden har vel i større grad enn noen annen stortingsperiode etter krigen blitt preget av kampen mot terror. Det startet dagen etter valget med angrepet på New York og Pentagon, deretter fulgte invasjonen av Afghanistan, så krigen mot Irak og nå for noen uker siden udåden mot skole 1 i Beslan. Terror, kampen mot terror og forsøk på å bekjempe terror har vært det dominerende så langt i denne stortingsperioden. Vi må bekjempe terror, både terrorens vesen og dens årsaker, og det handler om å bruke militær makt, etterretning, politi, men det handler også om fredsarbeid, konfliktløsning, om å bekjempe fattigdom og undertrykkelse og om å bygge forståelse mellom kulturer og religioner. Er det noe vi har lært de siste årene, er det at det er viktig å bygge internasjonale organer til å håndtere konflikter som kampen mot terror, internasjonale organer som kan trekke opp rettsregler og respektere internasjonal rett og respektere FN i arbeidet for å bekjempe terror. Derfor er arbeidet for å reformere FN en viktig del av arbeidet mot terror, derfor er arbeidet for å styrke FN også økonomisk en viktig del av arbeidet mot terror, og derfor er det ikke minst viktig at vi respekterer de vedtak og de beslutninger verdenssamfunnet fatter i fellesskap gjennom FNs organer. Det er lærdommen fra Afghanistan og Irak. Afghanistan var en militær operasjon med bred internasjonal forankring, forankring i folkeretten, og den hadde tilslutning både i FN og i NATO. Irak var en militær operasjon der man ikke hadde den forankringen som er nødvendig for bruk av militær makt internasjonalt, og det har bidratt til at det har gått så galt som det har gjort i Irak. Det viser betydningen av at vi respekterer FN og FNs beslutninger. Dette er det i all hovedsak bred enighet om i Norge, men det vil være galt å ikke påpeke at Fremskrittspartiet faktisk står for en annen linje i dette sentrale, vesentlige internasjonale spørsmål, nemlig: Hvordan skape en bedre verden med mindre forskjeller, mindre terror og mindre usikkerhet? Fremskrittspartiet var det partiet som mente at Norge burde bidra til krigen mot Irak uavhengig av vedtak i FNs sikkerhetsråd. Fremskrittspartiet er det partiet som ved hvert budsjett kutter Norges økonomiske bidrag til FN med opp mot 90 pst. Fremskrittspartiet vil avvikle all offentlig bistand, og Fremskrittspartiet bidrar til å bygge fordommer, bygge murer, der det er viktig å bygge ned fordommer, bygge broer og bygge forståelse. Derfor mener jeg at Fremskrittspartiets politikk faktisk ville ha ført til mer utrygghet, større forskjeller og flere konflikter i verden. Det er det motsatte av det vi trenger. Vi trenger mer forståelse, ikke mer fordommer og avstand mellom folk. Det er veldig lett å bli pessimist når man ser på mulighetene og arbeidet for å bidra til en mer fredelig verden, en verden preget av mer rettferdighet og mindre undertrykkelse, og arbeidet for å forsøke å få til en bedre organisert verden. Likevel vil jeg nevne tre eksempler som på hvert sitt område, ulike som de er, gir grunnlag for optimisme og tro på at det er mulig å komme lenger i arbeidet for en mer rettferdig verden, preget av mer trygghet og mindre konflikt. Det ene er det som nå skjer i Tyrkia. Tyrkia er et land med en muslimsk befolkning, nesten 70 millioner innbyggere. Tyrkia er nå på full fart inn i Europa og ønsker å bli medlem av EU. Det er langt igjen, det er mange økonomiske utfordringer, men det er likevel slik at den nye tyrkiske regjeringen forsøker å forene islamsk tradisjon og islamsk kultur med Vestens krav til demokrati, menneskerettigheter, styringsform og åpenhet. Lykkes de med det, har man bevist at det er mulig å forene det som tradisjonelt er blitt oppfattet som kristne, vestlige verdier, med et islamsk-tyrkisk samfunn, og å arbeide sammen i det europeiske fellesskapet og få til nedbygging av fordommer, nedbygging av konflikter og bidra til å hindre de tilløp som vi ser til religionskrig og religionskonflikter, som nettopp er en viktig grobunn for terror og konflikt i verden i dag. Så arbeidet for å integrere Tyrkia i Europa handler om mye mer enn bare å integrere et land i Europa, det handler faktisk om å vise at tradisjonelle vestlige verdier kan leve sammen i et fellesskap, i Den europeiske union, med et land som har en islamsk religion og en islamsk befolkning. Dette er beslutninger som EU nå skal drøfte. Norge deltar ikke i de beslutningene. Det EU bestemmer seg for, blir viktig for oss uansett. Det er en situasjon vi er vant til å oppleve. Det avgjørende er at verden har vist seg å kunne gå framover også uten Norges bidrag. Det andre eksemplet er Kyoto-avtalen. Den ble undertegnet i 1997. Nå har Russland gjort det klart at de vil ratifisere. Det er et stort gjennombrudd i det internasjonale arbeidet for å bekjempe vårt viktigste gjenværende, uløste miljøproblem, nemlig drivhuseffekten. Det viktige er dels at Russland som et av verdens største land når det gjelder utslipp av CO2, bidrar til å redusere sine utslipp. Men det er også to andre positive sider ved at Russland nå ratifiserer Kyoto-avtalen om reduksjoner i utslippene av klimagasser. Det ene er at det øker presset på USA, USA blir enda mer alene i sin posisjon om å avvise å ratifisere Kyoto-avtalen. Det andre er at de mekanismene som er så viktige i Kyoto-avtalen, nemlig handel med utslippskvoter og nye virkemidler for å redusere utslippene, vil kunne fungere vesentlig bedre hvis man får med et så stort og betydningsfullt land som Russland. Dette er altså viktig for Norge, enten vi snakker om å ta i bruk gassen til en metanolfabrikk, til gassbehandlingsanlegg på Kårstø og Kollsnes eller til gasskraftverk på Melkøy i Hammerfest – som jeg skjønner at statsministeren er for, men han er altså mot gasskraftverket på Kårstø. Uansett er det i hvert fall slik at får vi på plass kvotesystemet som EU nå etablerer, og som Kyoto-avtalen hjemler, så blir det mye lettere å få en fornuftig håndtering av gass internasjonalt, og klimautslippene vil etter hvert kunne begynne å gå ned. Det er den andre positive nyheten fra den internasjonale fronten. Den tredje er at antall barn som nå vaksineres, øker. Andelen barn som får de grunnleggende vaksinene, har økt de siste to årene. Det er anslått av Verdens Helseorganisasjon at om lag en halv million barneliv er reddet, fordi vaksinegraden når det gjelder sykdommer som meslinger, kikhoste, gul feber og andre vanlige barnesykdommer nå øker, og dermed går barnedødeligheten ned. Dette er tre gode nyheter: arbeidet i Tyrkia, Kyoto-avtalen og at vi lykkes med å vaksinere flere barn. Felles for dem alle er at de er resultatet av et forpliktende internasjonalt samarbeid, at land går sammen og anstrenger seg sammen for å bygge internasjonale institusjoner, enten det er Det europeiske fellesskap, Den europeiske menneskerettighetskonvensjonen, FNs arbeid for å vaksinere verdens barn eller Kyoto-avtalen som en sterk internasjonal avtale. For meg som sosialdemokrat er det et eksempel på at vi trenger både de store og de små fellesskapene. Vi trenger fellesskapet i fagforeningen, i borettslaget, i familien, men vi trenger også de nasjonale fellesskapene, som et nasjonalt, offentlig finansiert helsevesen eller trygdevesen, og de store internasjonale fellesskapene, som FN og EU. Det er fellesskap, det er kollektive ordninger vi trenger for å løse våre felles problemer, enten det er fattigdom eller miljøproblemer. Den fellesskapstanken er det viktig å slåss for, nasjonalt og internasjonalt, og vi ser heldigvis at det også gir noen resultater. De som nå er bekymret for at jeg ikke kommer til å si mye negativt om Regjeringen, kan ta det helt med ro: Det kommer på onsdag. Jeg tror vi skal ta budsjettdebatten når budsjettet foreligger, da får vi se hva Regjeringen faktisk foreslår. Men den lille replikkordvekslingen vi hadde her i stad, minner oss om at det faktisk er viktige forskjeller. Det er ikke slik at det er noe som er gratis. Velger man å bruke mange penger på ett formål, har man mindre til et annet formål. Og jeg tror vi kommer til å se det på onsdag, at hvis man skal være i nærheten av å innfri de løftene Regjeringen har gitt når det gjelder skatt, vil det bli mindre til skole, eldreomsorg og helse. Så får vi diskutere tallene, størrelsesordenen, valgene og prioriteringene når budsjettet foreligger. Jeg mente at det var riktig av meg å bruke mitt innlegg i dag til å fokusere på de store internasjonale utfordringene, simpelthen fordi de er viktige for oss, enten det norske statsbudsjettet ser slik eller slik ut.