Kjell Engebretsen (Arbeiderpartiet), 2005-06-14:
Om det er noen trøst, er dette antakelig siste gangen jeg er på denne talerstolen, og det blir litt mye i dag. Disse sakene ble også berørt under behandlingen av sak nr. 1 her i Stortinget i dag. Forsvaret har over svært lang tid vært under betydelige endringer. En av de praktiske konsekvensene av dette var at eiendommer ble frigjort. Bygg og installasjoner ble til overs, og Forsvaret hadde ikke behov for dem lenger. Dermed var den eneste logiske konsekvensen av dette at de ble avhendet. Dette arbeidet ble satt i gang, og det ble gitt helt klare føringer for hvordan denne avhendingen skulle skje. Det dreide seg om mange eiendommer. Det dreide seg om store, og det dreide seg om små eiendommer. Vi behandler nå to saker, hvorav den ene, Innst. S. nr. 251, tar for seg Riksrevisjonens gjennomgang av avhending av eiendom, bygg og anlegg i Forsvaret, mens den andre, Innst. S. nr. 275, tar for seg et spesielt salg, Lista flystasjon. Riksrevisjonen har funnet at 60 eiendommer er solgt uten takst. Forsvarsdepartementet har imidlertid tolket avhendingsinstruksens pkt. 3.3 slik at andre løsninger enn takst fra godkjent takstmann kan velges når avhendinger skjer eller foretas gjennom eiendomsmegler og vanlig framgangsmåte i bransjen følges, som det heter. Riksrevisjonen fastholder at instruksens pkt. 3.3 om salg gjennom eiendomsmegler ikke inneholder noe unntak fra bestemmelsen om at verditakst skal holdes. Mot slutten av mai var det brevveksling mellom Forsvarsdepartementet og Moderniseringsdepartementet om forståelsen av denne bestemmelsen. Moderniseringsdepartementet er enig i Forsvarsdepartementets tolkning, så langt jeg kan forstå det. Høyre og Kristelig Folkeparti sier i en merknad: «Når det gjelder tolkning av statens avhendingsinstruks, mener disse medlemmer det må legges betydelig vekt på departementet som forvalter den statlige instruksens tolkning. Disse medlemmer mener derfor det vil være hensiktsmessig at Riksrevisjonen innhenter det aktuelle departements tolkning når statens instrukser omtales i forvaltningsrevisjoner.» Til dette vil jeg si to ting: For det første tror jeg ikke Stortinget skal gi seg i kast med å mene noe som helst om hvordan Riksrevisjonen skal gjennomføre sin revisjon, og for det andre hadde Riksrevisjonen innhentet Moderniseringsdepartementets tolkning av bestemmelsen. Riksrevisjonen skrev til Moderniseringsdepartementet – og sendte en kopi til kontrollkomiteen – følgende: «I Dokument nr. 3:9 har Riksrevisjonen lagt til grunn at pkt. 3.2 i instruks om avhending av statlig eiendom mv.(avhendingsinstruksen) regulerer uttømmende når det skal holdes verditakst ved salg av statlig eiendom, jf. merknadene til bestemmelsene i kapittel 3 i instruksen. I kommunikasjon med regelverksforvalter underveis i saksbehandlingen har det også vært enighet om en slik forståelse. Også Statsbygg har overfor Riksrevisjonen gitt uttrykk at de har lagt en tilsvarende forståelse til grunn.» (avhendingsinstruksen) Saken blir dermed litt underlig. Under sitt arbeid med saken får Riksrevisjonen en fortolkning fra Moderniseringsdepartementet, en tolkning som også støttes av Statsbygg. Etter henvendelse fra Forsvarsdepartementet i slutten av mai, idet Stortinget er ferdig med å behandle saken, gjøres det en annen fortolkning, i tråd med Forsvarsdepartementets syn. Det får være som det vil, men verken Stortinget, embetsverket eller statsrådene kan leve med instrukser som kan tolkes i ulike retninger. Midtåsen 30 ble solgt for 22 mill. kr ved direkte salg. Direkte salg kan kun skje når eiendommen har liten verdi eller bare et lite antall kjøpere er aktuelle. Det kreves god dokumentasjon for at disse forholdene er til stede. Det foreligger ikke i denne saken, og salget av Midtåsen 30 er innklaget for EFTAs overvåkningsorgan, ESA, med påstand om at salg skjedde til underpris. Lista flystasjon var også en av eiendommene som skulle avhendes. Den må vel uten videre kunne karakteriseres inn blant de store eiendommene, med et areal på ca. 5 000 dekar og en bygningsmasse på ca. 28 000 m2. Farsund kommune signaliserte tidlig interesse for å kjøpe eiendommen, men kunne for sin del ikke akseptere det beløpet som ble forlangt, noe over 200 mill. kr. I høringer vi hadde om denne saken, ble det hevdet at Farsund kommune burde forstått at dette beløpet var helt urealistisk. Farsund kommune forstod ikke dette, og en særlig grunn til at de ikke forstod, var at den aktuelle statssekretæren i et brev sterkt fastslo at beløpet var riktig i henhold til eiendommens verdi. Senere takster på atskillig lavere beløp ble aldri gjort kjent for Farsund kommune. Den var heller ikke kjent med at det senere foregikk forhandlinger om salg basert på en takst på 11 mill. kr. I hele denne saken får man et inntrykk av at en del formaliteter er lagt til side, basert på en form for uformell forståelse. Eiendommen er ikke lyst ut for salg, og dette begrunnes med at det var alminnelig kjent at den skulle selges. Kommunen ble ikke invitert til nye samtaler da nye takstdokumenter forelå, fordi man mente at dersom kommunen var interessert, ville den ta kontakt. Det ville nok kommunen ha gjort også, tror jeg, dersom man hadde vært klar over at man nå var beredt til å forhandle ut fra en takst på 11 mill. kr og ikke på 200 mill. kr. Det ble forhandlet med to interessenter som sammen skulle kjøpe eiendommen dersom man kom fram til enighet. Det er ikke ført protokoller fra disse forhandlingene. Taksten på 11 mill. kr var forhandlingsbar, i den forstand at det ble trukket 7,5 mill. kr fra dette beløpet til brannsikring for deler av bygningsmassen. Det forelå ikke pålegg fra brannmyndighetene om dette, men man har forståelse for statsrådens argument om at dersom det er nødvendig med brannsikring, er det eierens ansvar å gjøre det, uavhengig av om det foreligger noe pålegg. På den annen side må vi kunne forstå at taksten på 11 mill. kr hadde ivaretatt at det faktisk var behov for brannsikring for 7,5 mill. kr. Disse 7,5 mill. kr ble ikke sikret på noen måte, slik at kjøperne fikk disse 7,5 mill. kr. I tillegg fikk man 14,4 mill. kr til nødvendig opprustning av eiendommen. Ikke ved noen av disse beløpene ble det sikret at de faktisk skulle gå til formålet. Et år etter salget ble dette forsøkt rettet opp, men når vi leser årsmeldingen fra selskapet Lista Flypark AS, som altså er kjøperen, til Brønnøysundregistrene, ser vi at de anser disse beløpene som frie midler. Situasjonen etter dette er at kjøperen bør sitte med 14,4 mill. kr pluss 7,5 mill. kr, altså 21,9 mill. kr, minus hva som eventuelt er investert i utvikling av denne eiendommen. Så langt komiteen er kjent med, er det ikke foretatt forbedringer eller utvikling av eiendommen for noe i nærheten av dette beløpet. Det er solgt mange eiendommer fra Forsvaret, og det er mange igjen. Når Stortinget i dag antakelig slutter seg til at salg til private kjøpere må godkjennes av Kongen i Statsråd, har statsministeren sagt at dette vil han etterkomme, men han har lagt til at dette vil være en betydelig tyngre prosess. Statssekretæren i Forsvarsdepartementet har anslått forsinkelsen i prosessen til ca. tre måneder. Jeg for min del har ingen erfaring fra arbeid i et departement eller statsråd, men jeg blir forbauset om en sak som er ferdigbehandlet i en underliggende forvaltning, skal behandles tre måneder i departementet før det kan lages et regjeringsnotat om det. Det må i så fall bety at Regjeringen eller departementet har svært liten tiltro til denne underliggende etaten. Stortinget er ikke glad for å gi bestemmelser som direkte virker inn på Regjeringens arbeidsmåte, og som til og med gjør prosessen tyngre – for det er det helt åpenbart at dette vil gjøre. Men vi må samtidig forstå at de erfaringene vi nå har, gjør at Stortinget ser behov for en politisk medvirkning ved slutten av disse salgene.