trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Svein Ludvigsen (Høyre), 2004-12-07:
Saksordføreren viste til at komiteen særlig hadde vært opptatt av ekstrabevilgningen knyttet til «Rocknes»-aksjonen og til «Gudrun Gisladottir». Jeg kan bekrefte at vi selvfølgelig skal følge opp de merknader som flertallet har gjort, og komme tilbake til Stortinget på en egnet måte om oppfølgingen av dette forskningsprosjektet som vi har initiert, og som man også lokalt har vært opptatt av – og som er interessant. Vi har en pågående dialog med Havforskningsinstituttet i denne sammenhengen for å utvikle fartøyer som var et problem, til å bli et interessant forskningsobjekt for fiskehus osv. Når det gjelder «Rocknes», er det det å si at den tragiske ulykken i januar i år medførte, som alle er kjent med, en betydelig merkostnad knyttet til redning, til berging og til oljevernaksjonen på sjøen. Vi fikk enda en gang påvist at selv bunkersolje, som det var i dette tilfellet, medfører betydelig innsats i forbindelse med strandrensing. Det er gjort en formidabel jobb av dem som har vært involvert, og Kystdirektoratet gav nylig en evalueringsrapport av «Rocknes». Så er det slik at jeg tidligere har sagt i Stortinget at vi skal levere en stortingsmelding før jul. Det eneste som kunne bidra til at vi måtte dra det over nyttår, var evalueringen av «Rocknes». Med presidentens og Stortingets tillatelse vurderer vi nå å avgi denne meldingen tidlig i januar i stedet for i desember, nettopp for å kvalitetssikre siste rest av stortingsmeldingen i forhold til bl.a. «Rocknes»-rapporten, og håper at Stortinget ikke har innvendinger mot det.
Grethe G. Fossum (Arbeiderpartiet), 2004-12-07:
President! Jeg stemte feil!
Modulf Aukan (Kristelig Folkeparti), 2004-12-07:
Eg stemte også feil!
Ågot Valle (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-01:
Hvis ingen har noe å innvende, vil jeg etterkomme anmodingen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-01:
Jeg vil gjerne foreslå Ågot Valle.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-01:
Jeg vil gjerne foreslå Geir-Ketil Hansen.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-10-01:
Eg vil føreslå Berit Brørby.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-10-01:
Eg vil føreslå Sigvald Oppebøen Hansen.
Ranveig Frøiland (Arbeiderpartiet), 2004-10-01:
Eg vil føreslå Asmund Kristoffersen.
Oddvard Nilsen (Høyre), 2004-10-01:
Jeg vil foreslå Finn Martin Vallersnes.
Carl I. Hagen (Fremskrittspartiet), 2004-10-01:
Jeg foreslår Ursula Evje.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2004-10-28:
Jeg vil på vegne av stortingsrepresentantene Carl I. Hagen, Ulf Erik Knudsen og meg selv fremme forslag om midlertidig utsettelse av gjennomføringen av monopol på drift av gevinstautomater, for å sikre de frivillige organisasjoners inntekter inntil ESA har avsluttet saken.
Harald T. Nesvik (Fremskrittspartiet), 2004-10-28:
På vegne av representantene Øyvind Vaksdal, Øyvind Korsberg, Per Sandberg, Lodve Solholm og meg selv vil jeg fremme forslag om erstatning etter flom.
Inger S. Enger (Senterpartiet), 2004-10-28:
På vegne av Åslaug Haga og meg sjøl vil jeg fremme forslag om å innføre en midlertidig stans i vernevedtak inntil en har gjennomført en konsekvensutredning av vernepolitikken med fokus på hvordan denne påvirker bosetting og næringsutvikling.
Oddbjørg Ausdal Starrfelt (Arbeiderpartiet), 2004-10-28:
Eg vil på vegner av Sigrun Eng, Sylvia Brustad, Signe Øye og meg sjølv fremja forslag om å halda oppe jernbanetilbodet Oslo–Stockholm og Oslo–Göteborg–København på noverande nivå og å greia ut forslag til varig drift i eit samarbeid mellom Noreg og Sverige.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-28:
Dette er en så omfattende og dyptgående prosess, som skaper så store forandringer at jeg ikke ser det som unaturlig at det er veldig mange forskjellige synspunkter på det. Noen yter motstand, andre vil ha andre innspill, ha innvendinger mot det som skjer. Det anser jeg for å være ganske positivt. Hvis alle skulle være enig om alt, ville det ikke være bra det heller, for slike historiske prosesser må drives fram gjennom en dynamikk av motsetninger. Jeg har lagt merke til at SV har veldig mange innspill som er verdt å diskutere. Det hadde vi i forbindelse med globaliseringsmeldingen. Det er klart at Senterpartiet ivaretar interesser her hjemme i Norge som jeg også har omtalt, som er helt legitime. Det er ikke så unaturlig at Senterpartiet, som det partiet det er, nettopp gjør akkurat det. Men poenget nå må være å prøve å bringe alle disse sammen når det gjelder å ivareta norske interesser etter at et nytt WTO-regelverk er laget. Jeg må minne om at det var Berge Furre som ledet den forrige store landbrukskommisjonen, og han kom jo fra SV.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-28:
Ja, det er helt nødvendig, og det tror jeg det vil bli. Jeg tror ikke det er noen fare for at tingene vil bli hemmeligholdt rundt disse grunnleggende spørsmålene, for dette er det jo allerede en stor debatt om. Og det er for øvrig et godt eksempel på det jeg sa i stad, nemlig at det er greit at vi har forskjellige partier som holder hverandre litt i ørene og passer på hva som skjer, slik at man får ivaretatt de prinsippene som vi alle er i stand til å ivareta. Men jeg har lyst til å si at uansett hva slags regelverk man kommer fram til, vil det fortsatt være slik at nasjonale myndigheter bestemmer mye. Det er hva slags flertall man har i den nasjonale politikken, som vil være avgjørende. EØS-avtalen har f.eks. laget nye rammebetingelser for offentlig virksomhet – som man selvfølgelig kan bruke til å privatisere voldsomt mye. Men hvis flertallet er av en annen oppfatning, behøver man ikke å gjøre det. Det er antakelig slik det også vil bli med GATS. Man vil lage et rammeverk, og det vil være veldig mye opp til det politiske flertall man har innenfor hvert enkelt land, å bestemme i hvilken retning tjenesteproduksjonen vil gå, offentlig eller privat.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-28:
Det er kanskje ikke riktig å si at man skal ha et ulikt handelsreglement. Det som vel ligger i kortene, er at man fortsatt får muligheten til å støtte opp under et nasjonalt landbruk, ved at man har støtteordninger som plasseres i såkalt grønn og blå boks. Det er ikke slik at man nå liberaliserer fullstendig, og at matproduksjon blir helt på linje med produksjon av enhver annen vare. Dessuten er det slik – som jeg synes er veldig positivt – at utviklingslandene får en viss mulighet til å beskytte sin egen matproduksjon på viktige områder. Det som ligger der foreløpig, prinsipielt sett, er jo ikke at matproduksjon ses på som en hvilken som helst annen handelsvare. Det som er poenget, er at man ikke kan ha den handelsvridende situasjonen som vi i dag har, og som undergraver utviklingslandenes matproduksjon. Samtidig prøver man å ivareta det faktum at det faktisk også er landbruksproduksjon i de rike landene. Man må ikke totalt undergrave det.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-28:
Det var en formulering i Åslaug Hagas innlegg som reiser et fundamentalt spørsmål. Formuleringen var følgende: «Det er meget beklagelig at Norge hadde stilt seg i en sånn situasjon at man ble nødt til å undertegne avtalen.» Mitt spørsmål er: Mener Senterpartiet i fullt alvor at Norge ikke burde ha undertegnet avtalen i Genève? Det ville ha ført til at Norge ikke bare hadde satt seg utenfor hele prosessen, men også hadde stoppet hele prosessen. Mener Senterpartiet at det er det Norge burde ha gjort, når vi ser hva som faktisk nå står på spill, nemlig spørsmålet om å videreføre en multilateral prosess framfor å få mange bilaterale prosesser, og at man ikke får noen framdrift i det som faktisk er meningen med hele denne Doha-runden, nemlig å gjøre noe til fordel for utviklingslandene? Jeg synes dette er et veldig, veldig fundamentalt spørsmål.
Thorbjørn Jagland (Arbeiderpartiet), 2004-10-28:
Jeg mener at det svaret som Åslaug Haga gav til meg, ikke er oppklarende nok. Det som hun øyensynlig mener, er at Regjeringen ikke gjorde en god nok jobb med å få til et godt nok resultat i Genève, og at man derfor ble nødt til å underskrive noe som ikke var bra nok. Etter min oppfatning bygger det på en misforståelse om maktforholdene i verdenssamfunnet. Det virker som om Senterpartiet mener at Norge kunne ha beveget disse forhandlingene fundamentalt i en annen retning. Det er mulig Regjeringen kunne ha gjort mer – det vet ikke jeg. Men mitt bilde av det er at dette er en så fundamentalt tung prosess at 4 millioner mennesker ikke kan snu fundamentalt om på den. Mener Senterpartiet at når man ikke har klart det, burde man egentlig stille seg utenfor hele prosessen? Jeg tror nemlig det er valget. Enten så er vi med og tar konsekvensene av det og prøver å påvirke så godt vi kan, eller – hvis vi ikke er rede til å ta de konsekvensene – så må vi stille oss utenfor. Er det det Senterpartiet mener?
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-28:
Jeg lyttet med stor interesse til Thorbjørn Jaglands innlegg og har ingenting å innvende på noe punkt mot hans analyse, som jeg synes er meget treffsikker, og som så vidt jeg kunne høre, samsvarte helt med den analyse som utenriksministeren la frem i sin redegjørelse til Stortinget. Jeg synes det er gledelig at det er en så stor enighet mellom Regjeringen og Arbeiderpartiet på dette punkt, og ser i likhet med Jagland at det er betydningsfullt at det er en bredest mulig nasjonal konsensus om vanskelige omstillingsprosesser. Men jeg la merke til på slutten av innlegget at utenrikskomiteens leder brukte uttrykket «de som vil forsøke å motsette seg en slik utvikling». Vi vet jo alle at det er ganske mange krefter, men her i huset er det jo særlig to partier som har markert det, nemlig Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Så jeg vet ikke hvordan Jagland akter å bygge konsensus med dem.
Inge Lønning (Høyre), 2004-10-28:
Det er ingen tvil om at WTO-forhandlingene er den mest krevende øvelse i internasjonal politikk i øyeblikket. Når 147 land med ulike interesser skal bli enige om et felles sett av spilleregler og det ikke er mulig med flertallsavgjørelser – betingelsen for at man kan nå i mål, er altså at det er full enstemmighet – sier det seg selv at dette krever betydelig kompromissvilje fra alle deltakerne dersom det i det hele tatt skal lykkes. Det er vel også riktig å minne om at den som forventer kompromissvilje fra andre, har en soleklar forpliktelse til å vise den samme kompromissvilje selv. Det er kanskje også riktig å minne om at de landene som står best når det gjelder økonomi og velferd, moralsk sett har en ulike mye større forpliktelse til å vise imøtekommenhet overfor de mindre privilegertes behov enn de landene som er underprivilegerte. Alt dette har jeg et bestemt inntrykk av at det er full enighet om i det norske storting, med unntak av ett parti. Når det gjelder samspillet mellom storting og regjering, har denne debatten vært helt kurant, for den har vist at Regjeringen, som har holdt Stortingets organer orientert på hvert eneste stadium underveis i denne saken, har solid ryggdekning fra Stortinget. Det politisk oppsiktsvekkende ved denne debatt var replikkordskiftet som fant sted mellom Arbeiderpartiets talsmann og utenrikskomiteens leder, Thorbjørn Jagland, og Senterpartiets leder, Åslaug Haga. Den replikkvekslingen viste etter mitt skjønn at de to ikke bare har et ulikt verdensbilde, men de har verdensbilder som er uforenlige. Det er kanskje ikke så veldig overraskende. Men i dag var kløften så dyp at det kanskje til og med er riktig å bruke et annet bilde, nemlig at de to lever på hver sin klode, og at de to klodene attpåtil hører hjemme i hvert sitt solsystem. Thorbjørn Jagland understreket, betimelig etter mitt skjønn, at denne saken er «fundamentalt» viktig, som han sa, for hele verdenssamfunnet og for kongeriket Norge, for vi er i samme båt. Derfor er det også fundamentalt viktig at Norge har både en regjering og et stortingsflertall som har en tilnærmet felles virkelighetsoppfatning. Når Jagland brukte bildet «fundamentalt» viktig, er det vel ikke helt unaturlig også å minne om at regjeringer har bruk for et fundament, og i hvert fall: Regjeringer har bruk for et felles fundament. Derfor synes jeg at det politisk viktige i fortsettelsen må være å finne ut av om Senterpartiets oppfatning av hva Norge bør føre av politikk i denne helt avgjørende viktige globale sammenheng, i det hele tatt lar seg forene med Arbeiderpartiets og stortingsflertallets oppfatning. Hittil har vi ikke hørt noe alternativt innhold fra Senterpartiets side. Åslaug Haga gav etter mitt skjønn overhodet ikke noe svar på det spørsmålet hun ble stilt fra Thorbjørn Jagland. Så det eneste jeg sitter tilbake med så langt, er at Senterpartiets alternativ består i å være «bekymret». Det er med respekt å melde den minst krevende øvelse som finnes i politikken.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
Eg er glad for at utanrikskomiteens leiar slår fast at det er nasjonale myndigheiter som skal bestemme om tenester skal vere offentlege eller private. Vi veit at det ligg i GATS-avtalen. Sjølv om utanriksministeren seier at den er litt parkert fram til neste år, så veit vi at der ligg det mange moglegheiter for å privatisere ting som vi eigentleg synest hører det offentlege til. Når ein har sagt at det er nasjonale myndigheiter som skal bestemme det, korleis skal vi få kontroll med det? Er representanten Jagland einig i at vi må ha full openheit om norske posisjonar både når det gjeld norske krav og krav til Noreg, og når det gjeld tilbod som Noreg gjev til andre land, at det i størst mogleg grad, sjølv om det er forhandlingar, bør vere moglegheit til mest mogleg openheit om dei krava som blir stilte?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
Eg har eit spørsmål til Høgres representant om landbruk. Vi kan vel alle slå fast at trygg mat er eit gode i seg sjølv. Handel med mat er for så vidt ikkje noko gode i seg sjølv, og 10 pst. av maten passerer landegrenser; litt meir kjem kanskje til å gjere det også i framtida. Men vi bør også sjå på dei konsekvensane liberaliseringa har for dei fattigaste landa. Det fører jo til at ein i eit lågkostland ikkje eingong klarer å produsere til eigen heimemarknad. Nord-Trøndelag Høgre har vore med på å skrive under på ein kampanje i Trøndelag som heiter «alle land har rett til å produsere mat». Kan Høgre tenkje seg å vere med på ei ordning der det blir innført eit skilje mellom støtte til produkt for eige forbruk og støtte til produkt som blir eksporterte?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
Det er kjent frå mange hald at utvikling skjer aller best viss ein har ein rimeleg balanse mellom å få lov til å byggje seg opp bak tollmurar og å få lov til å sleppe seg laus når det passar den nasjonale økonomien. Vallersnes frå Høgre uttalte for litt sidan at ein ser heilt klart dei behova utviklingslanda har i landbruket for å kunne verne både eigen landbruksproduksjon og – eg går også ut frå – vidareforedlingsbedrifter. Ser Framstegspartiet at det kan vere moglegheiter her når det gjeld handel med industrivarer? Kan Framstegspartiet t.d. vere med på at vi skal signalisere til utanriksministeren at norske myndigheiter faktisk arbeider for at utviklingsland skal kunne bruke dei same industripolitiske verkemidla som Noreg sjølv brukte da vi utvikla eigen industri?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
Representanten Rise nemnde Mosambik og det gode prosjektet som Landbrukssamvirke i Noreg har der. Det er klart at ein føresetnad for det prosjektet er jo at ein ikkje gjer som Kristeleg Folkeparti i regjering og krev liberalisering og bort med toll, for dette er jo eit lønnsamt prosjekt, i og med den tollpreferansen som Mosambik har. Ser representanten Rise at det å premiere dei aller fattigaste landa blir endå vanskelegare dersom ein skal fjerne alle tollmurar?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
Vi har tidlegare i debatten fått slått fast at Arbeidarpartiet meiner at offentlege tenester skal bli bestemte av nasjonale styresmakter. Høgre har sagt at ein skal absolutt gje land moglegheiter til å byggje seg opp bak proteksjonismen når det gjeld landbruk. Framstegspartiet meinte til og med at når det gjaldt industri, skulle ein heilt klart ha rett til å byggje seg opp på den same måten som Noreg har gjort. Kvar stiller Kristeleg Folkeparti seg i dette biletet? Er ein med på dei innrømmingane som har komme, eller kan eg forstå representanten Rise slik at når det gjeld landbruk, kan ein tenkje seg å få til spesialordningar for f.eks. samvirkebedrifter i Noreg og i fattige land? Bør ein gje dei spesialordningar på noko vis? Er det det som er den nye tida for landbruket, eller korleis er det Rise tenkjer seg det?
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
Eg synest det har komme fram fleire signal som utanriksministeren bør ta med seg. Det kan kokast ned til at kvart enkelt land har rett til å byggje seg opp sjølv, og at ein rett og slett innrømmer land rett til å ha ein del proteksjonisme, at ikkje liberaliseringa går så langt at ein ikkje har noka moglegheit til å byggje opp eigen produksjon, eiga vidareforedling osv. Det gjeld spesielt primernæringar. Utanriksministeren spør om ein kan akseptere dette eller ikkje. Men utanriksministeren må heller ikkje sjå bort frå at vi kan komme til eit punkt seinare i forhandlingane der det riktige for Noreg faktisk vil vere å seie nei. Kanskje er vi ikkje der no, men det kan jo tenkjast at det vil vere situasjonen. Det kan jo òg vere at andre land også har det standpunktet. Eg vil utfordre utanriksministeren og spørje han: Ser han for seg at det kan oppstå ein slik situasjon? Dersom den situasjonen oppstår, går eg ut frå at utanriksministeren også vil meine at Noreg då bør seie nei.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
No kommenterte ikkje utanriksministeren alle innspela som kom. Eg går ut frå at når han ikkje gjorde det, er det ei stadfesting av at han tek med seg dei innspela som har komme her i debatten i dag. Vi kravde på førehand, like etter at utanriksministeren kom frå Genève, at vi skulle ha ei utgreiing som tok føre seg konsekvensane for u-land og for norsk distriktspolitikk. Det har vore forslag frå representanten Jagland om ein kommisjon. Eg synest landbruksministeren skulle ha vore her i dag. For SV er det viktig at Regjeringa samtidig har ein strategi for ein aktiv norsk distriktspolitikk. Det er klart at det kjem til å komme endringar i WTO, men det kan vi prøve å vege mot ein aktiv norsk distriktspolitikk. Det er ikkje sikkert at det berre er landbruket som skal tene på det, det kan vere andre distriktsomsyn osv. Det synest eg det har vore for lite av i denne utgreiinga. Eg synest utanriksministeren òg kunne ha teke med seg f.eks. Undheim for å reklamere for kva norske bønder faktisk har gjort. Han kunne ha vore endå meir aktiv på det og sagt at norske bønder har gjort mykje. Men først og fremst vil eg ha ei stadfesting av at han tek med seg dei innspela som har komme.
Bjørn Jacobsen (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
Vi har fått slått fast at utanriksministeren vil take med seg dei innspela som er komne. Men eg har lyst til å knytte ein kommentar til dette med toll, for ein av grunnane til at ein del u-land har ganske høge tollmurar, er at inntektene frå tollen er dei offentlege inntektene dei har. Dei manglar f.eks. det velsigna skatte- og avgiftssystemet som vi har i Noreg, så tollen er rett og slett ein måte å skaffe inntekt til statskassa på. Dersom ein går lenger og ser vidare, vil mange utviklingsland kanskje kunne utvikle ein skatte- og avgiftspolitikk på linje med Noreg. Vi skal vere klar over at faktisk det einaste som er eit felles kjenneteikn for dei landa vi gjev bistand til, er at dei ikkje har det velsigna skatte- og avgiftssystemet som vi har i Noreg, og dermed ikkje har offentlege inntekter til å byggje ut ein velferdsstat, til å byggje skolar, til å byggje sjukehus, osv. Derfor er dei i større grad avhengige av – og det er mykje lettare også – å drive rein innkrevjing av toll. Det skal vi også ha med oss i dette, at innrømmer vi dei rettar, innrømmer vi dei moglegheiter, fører vi ein internasjonal politikk som gjev dei moglegheiter til faktisk å få til eit skatte- og avgiftssystem som ikkje er basert berre på toll, vil dei òg kunne lette på tollmurane.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-28:
Senterpartiet syns at utenrikskomiteens leders forslag om en kommisjon for norsk landbruk er interessant. Vi har fremmet et forslag i Stortinget som har en litt annen innretning, men jeg ser ikke noen grunn til at vi ikke skulle greie å komme fram til en enighet omkring hva dette bør være. La meg i spørsmål til representanten Jagland ta utgangspunkt i det han sa, at landbruket bidrar med verdier langt utover det å produsere mat. Landbruket er viktig for bosetting, landbruket er viktig for kulturlandskap, som representanten var opptatt av. Mitt spørsmål til representanten Jagland blir om han med det utgangspunktet ser at vi bør ha et ulikt handelsregelverk for handel med mat, landbruksvarer, og andre varer, industrivarer. Jeg mener at det vil være en naturlig konsekvens av det han sjøl sier, at landbruket, produksjon av mat, representerer tilleggsverdier.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-28:
I Norge importerer vi omtrent halvparten av den maten vi spiser, og det er et faktum at vi importerer omtrent 65 pst. av den maten fra EU. For øvrig importerer vi også subsidiert sukker fra EU. Representanten Rise er opptatt av at vi skal evne å handle mer med de fattigste landene. Ja, da må vi altså vri mye av den importen som vi har i dag. Vi må vri den importen fra rike land, fra rike blokker som har eksportsubsidier, som EU og USA, og til import fra de fattige landene. Mitt spørsmål til representanten Rise er: Hva gjør Regjeringen for å bidra til at vi øker eksporten fra utviklingslandene og ikke tar importen fra EU og andre rike land?
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-28:
Senterpartiet mener nettopp det jeg sa, at det er beklagelig at Norge har stilt seg i en slik situasjon at vi måtte undertegne avtalen i Genève. Det er en avtale som har store konsekvenser for norsk landbruk, og jeg skulle sett at man hadde hatt en prosess fram mot Genève-møtet som tilsa at man ikke satte seg i den situasjonen at man måtte undertegne. Jeg erkjenner sjølsagt at på det tidspunktet da man satt med kniven på strupen og måtte undertegne eller ikke, hadde ikke Norge noe valg. Da måtte man undertegne. Men det som er beklagelig, er at en ikke har gjort et fotarbeid på forhånd sånn at valgene så annerledes ut da man kom til Genève.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-28:
Hvis vi skal evne å ha prosesser rundt WTO-forhandlingene som oppfattes som legitime, er det nødvendig at det er maksimal åpenhet omkring dem. Det må også gjelde de kravene vi stiller til utviklingslandene i forhold til liberalisering på tjenesteområdet. Der er situasjonen at vi ikke har full innsikt i den. Jeg mener det vil være riktig. Danmark har offentliggjort alle krav, og jeg ser derfor heller ingen grunn til at ikke vi skal kunne ligge på den tilsvarende linjen som de gjør. Hvis utenriksministeren kan klare opp bedre i dette, setter jeg sjølsagt pris på det.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-28:
Senterpartiet mener at vi trenger et internasjonalt handelsregime. Vi trenger et internasjonalt handelsregime for at vi også skal tøyle en del av de sterkeste interessene i verdenshandelen. Det internasjonale handelsregimet skal Norge sjølsagt være en del av. Representanten Jagland har oppfattet det jeg sa, helt korrekt, nemlig at jeg mener at man gjorde en for dårlig jobb i forkant av forhandlingene i Genève, og man hadde en umulig situasjon på det tidspunktet da man enten skulle undertegne eller ikke undertegne. Da man satt der med kniven på strupen, erkjenner jeg at Norge som et lite land i disse prosessene ikke hadde mulighet til å si nei. Men vi mener at i prosessen fram mot Genève kunne man fra norsk side håndtert ting annerledes, slik at man kunne sittet med andre alternativer på bordet. Ikke minst ble det i denne prosessen skapt usikkerhet omkring det norske engasjementet i G10, noe som vi mener var meget uklokt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-28:
Jeg ble beskyldt for å være mer opptatt av personen enn ballen. Det er mulig jeg kan returnere det til utenriksministeren. Når det gjelder prosessen fram mot vedtaket av rammeavtalen for landbruk i Genève i juli, var det en meget lang prosess. Den startet for lenge siden, og det er klart at Cancún var et steg i denne prosessen. Det som skjedde før Cancún, var også viktig i forhold til det som til slutt ble det endelige resultatet. Vi må bare konstatere at i faser i denne prosessen har Regjeringa forkludret sitt forhold til G10. Ja, man fikk tauet seg inn igjen, men det er en del av denne prosessen. Referansen i globaliseringsmeldinga henviser til – uten at jeg sitter med teksten foran meg nå – at vi i løpet av denne prosessen har vært bekymret for Regjeringas kobling opp mot EU – at man har lagt større vekt på det enn man burde. I denne prosessen har vi også vært opptatt av at Regjeringa i for liten grad har alliert seg med utviklingsland, som i stor grad er i samme situasjon som oss – som er netto matimporterende land. Vi mener at ting kunne vært håndtert annerledes på ulike trinn i denne prosessen fram til møtet i Genève og vedtaket der.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-28:
Utenriksministeren er ikke interessert i å bruke dagen i dag til å snakke om framtidige forhandlingsposisjoner. Det får så være. Jeg hadde forventet at han hadde sagt noe om det, men OK. Men da vil jeg gjerne spørre litt om hvilken fortolkning utenriksministeren har av deler av den vedtatte rammeavtalen. Jeg kan begrense meg til to punkter, sånn at det er mulig å få svar innenfor de tidsrammene vi har. For det første vil jeg spørre hvilke norske produksjoner utenriksministeren mener kan betraktes som sensitive i den videre forhandlingsprosessen. Det andre spørsmålet jeg vil stille, er knyttet til blå boks og blå støtte, som det i avtalen står «skal maksimum utgjøre 5% av produksjonsverdien». Og så åpnes det opp for «fleksibilitet for land som har en uforholdsmessig stor andel av sin handelsforstyrrende støtte plassert i blå boks». Det betyr da land som Norge, og dette sjølsagt for å sikre at land som Norge ikke blir pålagt «urimelig store kutt», som det heter. Spørsmålet mitt til utenriksministeren blir ganske enkelt: Hvordan tolker utenriksministeren denne fleksibiliteten? Hva mener utenriksministeren ligger i denne norske setningen? Taket er i utgangspunktet satt til 5 pst., med unntak da for noen land, som inkluderer oss. Hvilke rammer ser utenriksministeren at det vil være mulig for Norge å operere innenfor? – Dette bare for å prøve å få et inntrykk av hva Regjeringa faktisk legger i det rammeverket som er vedtatt.
Åslaug Haga (Senterpartiet), 2004-10-28:
Norske produksjoner, var formuleringen.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-10-28:
Jeg vet ikke om jeg vil være helt enig med representanten Jacobsen i det han sa om at trygg mat riktignok er viktig, men at handel med mat skulle være uviktig. Jeg tror vel at for en rekke av de landene vi her tenker på, i sør, er nettopp det å bygge opp en handel med matvarer, landbruksprodukter, i både lokal og regional sammenheng en forutsetning for i det hele tatt å bygge opp en handel. Jeg kan imidlertid følge representanten Jacobsen et skritt på veien, nemlig i det at våre tiltak gjennom WTO og det som nå vil følge av forhandlingene der, også bør ha som et viktig siktemål at en primært sørger for at disse landene får beskyttelse til å bygge opp sitt lokale og regionale marked som en forutsetning for at de siden kan delta internasjonalt.
Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2004-10-28:
Jeg fikk ikke noe ut av det første svaret på replikken med spørsmål om hva alternativet skulle være for Norge hvis man ikke hadde vært med på å skrive under denne avtalen, men det er jo så. Jeg vil tilbake til Hagas stadige poengtering av lukketheten i vår prosess. Forhandlingsdokumentene er offentlig tilgjengelige både fra våre generelle WTO-forhandlinger og fra GATS. Men vi skjermer selvfølgelig våre forhandlingstaktiske krav i den perioden vi er i forhandlinger. Nå sies det altså at Norge har den mest lukkede prosessen i Norden. Det stemmer dårlig overens med de opplysningene vi har klart å få inn fra de andre nordiske landene, som jo har konsultasjonsordninger på lik linje med oss i slike sammenhenger. Det kunne være interessant å høre representanten Hagas konkretisering av hva hun egentlig sikter til.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2004-10-28:
Jeg tror det er viktig at vi lytter til utviklingslandenes ønsker og behov, og jeg vil ikke på prinsipielt grunnlag avvise noen form for tilnærming hvor man kan se på en differensiert praksis i forhold til u-landene, men jeg er redd for at noen utviklingsland benytter en slik mulighet til å opprettholde gamle strukturer og systemer som de ikke er tjent med. Jeg er helt enig med representanten i at en liberalisering også må kunne gå gradvis og på en måte som utviklingslandene er tjent med. For store og brå omveltninger er nødvendigvis ikke av det gode. Men da må det være en målsetting at man beveger seg i riktig retning og kommer inn på et godt spor. Så kan jeg gjerne være med på å diskutere hvor lang tid en slik utvikling skal ta, på hvilken måte og innenfor hvilke rammer, slik at man ikke rammes på en utilsiktet måte.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-10-28:
Norge har i dag tollfrihet for de aller fattigste landene, men problemet er at vi importerer så lite fra disse landene. Jeg regner med at representanten Jacobsen og Regjeringen er enige om at det er viktig å bygge opp en infrastruktur og sette disse landene i stand til å eksportere. Jeg tror at det er noe av det aller viktigste nye som har kommet inn, en erkjennelse internasjonalt av at det ikke er nok bare å legge til rette for eksport ved å bygge ned tollmurer. Det er også svært viktig at det kan gjøres en ekstra innsats når det gjelder bistand, for å bygge opp disse mulighetene for eksport. Det vi har sett i Norge, er at det er de allerede rike land som trenger seg inn på markedene når vi har generelle senkninger av tollsatsene, og derfor er det veldig viktig at vi gjør alt vi kan for å hjelpe de aller fattigste. Men vi har full tillit til at utenriksministeren vil søke å balansere alle disse vanskelige hensynene i de fortsatte forhandlingene i WTO.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-10-28:
Jeg nevnte i mitt innlegg at det som var spesielt gledelig ved gjennombruddet i Genève, var nettopp enigheten om at man nå skal bygge ned eksportsubsidiene. Dette har også den norske regjering vært glad for. Det er et mål nå i hele den vestlige verden at disse subsidiene på sikt skal falle helt bort. Det vil selvfølgelig hjelpe når vi ser hva disse subsidiene betød bare for USAs bomullsproduksjon. Det gjorde at Afrika tapte 300 milliarder dollar. Når vi ser Regjeringens innsats når det gjelder å bidra til å bygge opp infrastruktur og øke landbrukets muligheter i de fattigste landene til å eksportere, mener jeg at det er en veldig god sammenheng her. Norsk landbruk må også være forberedt på at det er en ny tid, og da må også landbruket gjennom en viss omstilling for å kunne opprettholde levende bygder. Som et bidrag til det er det positivt at de andre gjennomslagene vi har fått, også kan bidra til at Norge fortsatt kan opprettholde kulturlandskapet.
Lars Rise (Kristelig Folkeparti), 2004-10-28:
Jeg trodde faktisk at jeg hadde gitt et noenlunde bilde av hvordan jeg ser det for meg. Det er mulig at representanten Jacobsen har et helt klart bilde av hvordan ting skal fungere i framtiden i handel mellom rike og fattige land, og av hvordan Norge skal bidra til dette. Jeg mener at det er så mange faktorer å ta hensyn til i forhandlingene som pågår, at det faktisk ikke er mulig nå å si nøyaktig hvordan utfallet kommer til å bli. Men jeg har gjort klart rede for hva som er den norske regjerings holdning, som vi støtter. Kristelig Folkeparti stiller seg helt og fullt bak den linjen som utenriksministeren har trukket opp i sin redegjørelse til Stortinget. Der er spørsmålet som Bjørn Jacobsen stiller, besvart godt, bortsett fra at ingen helt kan si hvordan dette blir når forhandlingene er over.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-28:
Jeg minner om at jeg i min redegjørelse sier veldig tydelig at Doha-forhandlingene gjelder prinsippet om såkalt «single undertaking», altså at alt skal være på plass før det endelige vedtaket er på plass. Jeg legger ikke et øyeblikk skjul på at vi kommer til å få mange vanskelige, problematiske avgjørelser. Det er ikke slik at Norge er i en slags mellomposisjon der vi kan megle. I viktige spørsmål er vi i vanskelige ytterposisjoner med relativt få alliansepartnere. Det å kunne strekke hender ut til andre partnere enn våre alliansepartnere og være med på å gi konsesjoner, slik at de også når resultater, er noe av det vanskelige i dette forhandlingsbildet. Det er klart at ting ikke er på plass før alt er på plass. Det kan jeg bare bekrefte ligger under her òg. Det som er formålet med samtalen i dag, er rett og slett å få vite om det grunnlaget som ble lagt i Genève, er det vi kan arbeide ut fra eller ikke. Det er det sentrale spørsmålet. Jeg oppfattet det slik at Jacobsen på det spørsmålet svarer ja.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-28:
Jeg skal gi Åslaug Haga rett i at hun muligens noen ganger kunne returnert den replikken, men ikke i dag. Når det gjelder hennes begrunnelse, må jeg si at den begynner å bli mer og mer selsom. Mener altså Åslaug Haga at hvis vi i fjor hadde vært med på papiret i oppkjøret til Cancún, hvor man altså ikke i tilstrekkelig grad tok hensyn til u-landssiden, hadde hatt et annet resultat i Genève? Det var dét Åslaug Haga sa. Det er jo selvsagt ikke riktig. Det er ikke der problemet ligger. Det er ikke det som er forhandlingssituasjonen. Forhandlingsproblemet for Norge er at vi har et standpunkt som ikke veldig mange land deler. Det er dét som er problemet. Nei, jeg må si at det er en altfor lettvint måte Åslaug Haga kommer seg ut av dilemmaene på, nemlig at man er nødt til å si ja eller nei. Man kan selvfølgelig påvirke problemer med begge standpunktene, men det nytter ikke å prøve å komme seg unna ved å si at dette egentlig hadde gått annerledes hvis Regjeringen hadde vært med på et papir før Cancún for over et år siden. Det er ikke i nærheten av det som er realitetene. Ellers må jeg si at i forhold til det som står i globaliseringsmeldingen, er EU-spørsmålet milevidt fra det som her er nevnt, så den utflukten går heller ikke.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-28:
Det kan jeg bekrefte. Når det nå er klart at Stortinget mener at grunnlaget fra Genève kan legges til grunn, med de styrker og svakheter det har, blir spørsmålet å forvalte de videre posisjonene. Alle de innspillene som kommer fra Stortinget, vil være en del av den prosessen – det kan man uten videre si. Jeg har bare lyst til å legge til at da må man samtidig være klar over at når man har vedtatt et papir, ligger det også føringer i det. Det betyr at grensene for omkamp helt åpenbart er til stede. Jeg tar det for gitt at både Jacobsen og jeg er enige om at vi legger papiret til grunn, og så gjør vi så godt vi kan ut fra det grunnlaget. Da vil selvfølgelig Regjeringen komme tilbake med det. Som jeg sa i min redegjørelse, vil det gå sakte en tid fremover, slik at det er mulighet for å arbeide med mange av de detaljene vi her står overfor. Og det er veldig viktig å ha alle detaljene på plass her. Derfor er det et stort arbeid vi nå står foran.
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-28:
Jeg tror jeg fikk med meg poenget i Åslaug Hagas første spørsmål. Hvis jeg ikke noterte feil, gjaldt det hvilke posisjoner som er sensitive – det var det som var formuleringen?
Jan Petersen (Høyre), 2004-10-28:
Når det gjelder landbruksområdet, sier jeg jo hvilke to områder som er særlig viktige for oss i sluttfasen. Det dreier seg om tolltaket, og det dreier seg om håndtering av de sensitive produktene. Med hensyn til det spørsmålet som ble stilt om blå boks, sier jeg i redegjørelsen at hvordan dette nærmere vil bli gjennomført, hva som blir detaljene, vil bli gjenstand for forhandlinger. Det var så langt vi kom i Genève, den formuleringen som her er, og det betyr at det må ytterligere forhandlinger til for å presisere hva den dreier seg om. Hva som vil være rammene for det, tror jeg kanskje det er hensiktsmessig at vi drøfter i den utvidede utenrikskomiteen. Jeg er selvfølgelig parat til, som tidligere, å redegjøre i komiteen så ofte som det er nødvendig. Når det gjelder øvrige områder, som tjenester, antidumping, NAMA, altså industrivarer, som inkluderer fisk, tror jeg det er litt for tidlig her å gå inn og si hva som måtte bli de reelle prioriteringene helt i sluttfasen. Vi skal huske at Genève-forhandlingene pekte frem mot møtet i Hongkong, som kommer om mer enn ett år fra nå, og jeg antydet vel også ganske åpent i min redegjørelse at det er jo slett ikke sikkert at vi er der om ett år, det kan hende at det kan ta noe mer tid. Så ikke minst på disse tre siste og offensive områder tror jeg nok at vi må et stykke ut i forhandlingene før man virkelig kan festne hva som må være de viktigste prioriteringene i sluttfasen. Men når det gjelder landbruket, vil jeg altså henvise til min redegjørelse på det punktet.
Per Erik Monsen (Fremskrittspartiet), 2004-10-28:
Kredittmeldingen inneholder etter Fremskrittspartiets syn ingen åpenbare faresignaler for det norske kredittmarkedet. Norske banker er forholdsvis godt kapitalisert og i stand til å ta relativt betydelige tap. Både den totale kapitaldekningen og kjernekapitaldekningen har vært økende. Til tross for at husholdningenes kredittetterspørsel fortsatt er høy og for femte året på rad har en tosifret vekstrate, og også er høyere enn veksten i husholdningenes inntekter, har den betydelige rentenedgangen vi har hatt siden sommeren 2002, gjort at rentebelastningen som andel av disponibel inntekt har blitt sterkt redusert og nå bare er ca. 1/3 av nivået på slutten av 1980-tallet. Det er likevel grunn til å mane til en viss forsiktighet fra bankenes side, slik at de ved tildeling av nye lån ikke legger det lave rentenivået vi har nå, til grunn, men tar høyde for at låntaker må kunne tåle en betydelig renteoppgang over lånets løpetid. Når bransjen forsikrer at for 80 pst. av låntakerne er ikke dette noe problem, er jo det i en viss grad betryggende, men det betyr altså at det er 20 pst. som kan få problemer. Et annet punkt jeg vil ta opp, er ordningen med et register for fripoliser, som er omtalt i meldingen. Departementet har hatt ute til høring et utkast til forskrift for et slikt fripoliseregister, og høringsinstansene har vært delt i synet på hvor omfattende et slikt register bør være. Høringsutkastet skisserer en ordning hvor en lang rekke pensjonsrettigheter ikke vil være med, og det vil derved ha en begrenset verdi. Derimot vil et register av den typen FNH har startet arbeidet med, og som skal inneholde alle rettigheter i forhold til forsikringsselskapene – et register som også kan motta innrapportering fra det offentlige, pensjonskasser, banker, verdipapirfond og andre – kunne bli et totalregister som er mye nyttigere både for forsikrede og for pårørende når det gjelder informasjon, enn et isolert fripoliseregister. Departementet konkluderer med at de i forbindelse med oppfølgingen av NOU 2004:1, Modernisert folketrygd, vil foreta en vurdering av hvilken type register som er mest hensiktsmessig. Etter Fremskrittspartiets syn vil et totalregister av den type FNH skisserer, nettopp ivareta de hensyn som departementet sier de er opptatt av.
Heidi Grande Røys (Sosialistisk Venstreparti), 2004-10-28:
Det er to forhold i kredittmeldinga som vi i SV vil kommentere. Det eine er pengepolitikken, og det andre er IMF. Når det gjeld dei andre punkta, viser eg berre til saksordføraren sin omtale, som vi sluttar oss til. Det er altså andre gongen at komiteen har arrangert høyring med sentralbanksjefen om pengepolitikken, noko som etter vårt syn er ein vellykka seanse som m.a. gir Stortinget moglegheit til å følgje utøvinga av pengepolitikken tettare. Noregs Bank vart med rette kritisert for handteringa av pengepolitikken i 2002, med ei einsidig fokusering på inflasjon. I 2003 har handteringa av pengepolitikken vore meir fleksibel, i tråd med det mandatet legg til rette for. Trass i det var arbeidsløysa høg i heile 2003, og har halde fram med å vere høg i 2004. Det viser kor viktig det er at samspelet mellom pengepolitikk og finanspolitikk vert tettare, og kor viktig det er å få eit stabilt, lågare arbeidsløysetal. Sentralbanksjefen snakka om at økonomien hadde hatt ei mjuk landing, men det er ikkje sikkert at alle vil føle at ho har vore like mjuk. Eksportindustrien, f.eks., har hatt store kostnader og høg arbeidsløyse, og norsk økonomi lir enno av etterdønningane av 2002. For SV er det viktig å understreke at det er nødvendig for ein liten, open økonomi å balansere penge- og finanspolitikken riktig, samtidig som pengepolitikken må ta breiare omsyn enn berre inflasjon. Å vektleggje arbeidsløyse, valutakurs og produksjon er avgjerande for at avgjerdene vert best moglege. For ein liten nasjon med ein eigen valuta er det svært viktig at alle forhold trekkjer i same retning. Det betyr at storting, regjering, partane i arbeidslivet og sentralbanken må spele på lag. Så til IMF. Vi er glade for at IMF får ein brei omtale i kredittmeldinga – det er godt for Stortinget, og det er godt for offentlegheita. Vi meiner òg det er på sin plass å rette kritikk mot IMF, slik vi gjer i vår merknad. Det er på ingen måte ein kritikk vi står åleine om. Tvert imot, det er ein internasjonal kritikk som mange miljø kjem med. Han rettar seg særleg mot at IMF har ein mal som dei trur passar alle land, utan omsyn til lokale forhold. Viktige element i IMF sine program er deregulering av finansmarknader, privatisering og eksportretting av lokalt næringsliv, nedbygging av vern av innanlands produksjon og kontraktiv finanspolitikk. Vi i SV meiner at meir openheit, debatt og kontroll med korleis vi opptrer i IMF, er nødvendig. Noreg er i dag i hovudsak representert i IMF-samanheng av Noregs Bank. Vi meiner det vil vere naudsynt å politisere dette, slik ein gjer det i Verdsbanken, der ein har ein minister som norsk deltakar. IMF er i aller høgste grad ein politisk organisasjon, og tek politiske avgjerder under dekke av å vere økonomisk nøytral. Hovudansvaret for vår medverknad i IMF bør difor overførast frå Noregs Bank til Finansdepartementet eller Utanriksdepartementet. Dette var vår kommentar til kredittmeldinga for 2003.
Karin Galaaen (Senterpartiet), 2004-10-28:
Jeg vil vise til innstillingen og våre merknader der, men jeg vil framheve to punkter. For det første mener Senterpartiet at en annen ansvarsfordeling for pengepolitikken og finanspolitikken sannsynligvis hadde ført til en mer stabil utvikling av norsk økonomi. En viss pengepolitisk innstramming og en noe mer ekspansiv finanspolitikk hadde kunnet minsket presset i boligmarkedet og minsket importlekkasjen. Det ville hatt en bedre sysselsettingseffekt og medvirket til at inflasjonen mer kontrollert hadde nærmet seg målet. For det andre vil vi i forbindelse med IMF nevne at det skulle vært mer åpenhet, debatt og kontroll med Norges opptreden, og at det ikke er heldig at det bare er Norges Bank som representerer Norge i IMF-sammenheng. Gjeldsnedbetaling er et mål for mange IMF-program i u-land, men vi vil påpeke at mange av disse landene er i en så håpløs situasjon at Norge heller må arbeide for gjeldslette.
Karl Eirik Schjøtt-Pedersen (Arbeiderpartiet), 2004-02-04:
På vegne av representantene Haakon Blankenborg, Signe Øye, Sigvald Oppebøen Hansen og meg selv tillater jeg meg å fremme forslag om tiltak og virkemidler for å hindre forskjellsbehandling og sosial dumping ved utvidelsen av EØS-området.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-04:
Eg har eit spørsmål til næringsministeren. Noreg har nett opplevd ei ny tragisk skipsulukke – ei av noregshistorias største. 18 menneskeliv har gått tapt. Ulukka har også ført til materielle skadar og miljøøydeleggingar. Når slike tragiske ting skjer, er det viktig at vi prøver å finna ut kva som har skjedd, kva som var årsaka, og kva som kan gjerast for å unngå liknande ulukker i framtida. Ei ulukke som denne viser òg at det er svært mange instansar som har eit ansvar innafor skipsfarten. På dette området gjeld òg norsk lov parallelt med internasjonale reglar. I etterkant av ulukka har det kome fram påstandar om manglande koordinering og samarbeid mellom ulike offentlege instansar, bl.a. at viktige opplysningar som var kjende for ein instans, ikkje var kjende for ein annan. Mitt spørsmål til nærings- og skipsfartsministeren er om det no vil bli gjort noko for å betra samarbeidsrutinane i dei involverte instansane.
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-04:
Eg takkar for svaret. Eg er veldig glad for at næringsministeren no stadfestar at det vil bli gjort ein slik gjennomgang, og at ein i framtida vonleg får ei betre koordinering mellom dei ulike etatane som er involverte. Det er viktig at ein etter ei slik ulukke får mest mogleg kunnskap om kva som skjedde, og at ein får avklart gangen i hendinga. Dessverre er det slik i noregshistoria at ein har hatt ein god del ulukker som vi ikkje er blitt ferdige med, og som faktisk i 20–30 år etterpå har vore gjenstand for gransking. Det er viktig at det ikkje skjer i dette tilfellet. Det har kome fram påstandar om at reglane på dette området er litt uklare, og fordi det er eit skip med eit anna flagg enn det norske, er det faktisk mykje opp til styresmaktene i flaggstaten å vurdera kva slags type etterforsking som skal gjerast. Er det verkeleg slik at denne ulukka, som nærmast skjedde i Bergen hamn, ikkje kan bli fullt ut etterforska av norske styresmakter? Viss det er slik, vil ministeren gjera noko for å få eit betre internasjonalt regelverk på dette området?
Olav Akselsen (Arbeiderpartiet), 2004-02-04:
Eg trur ikkje denne saka har så mykje med eigarform eller organisering av Statoil å gjera, men ho har veldig mykje med norske arbeidsplassar å gjera. Det me heilt konkret veit, er at fordi desse to viktige oppdraga gjekk til utlandet, er tusenvis av norske industriarbeidsplassar gått tapt. I petroleumslova står det to klare føresetnader for å driva oljeverksemd i Noreg. Den eine er at det skal vera folkets eigedom og koma alle til gode. Den andre føresetnaden er at på bakgrunn av denne naturressursen skal me byggja vår eigen industri. Det betyr at det er ei plikt for alle som driv med petroleumsaktivitet, anten det er oljeselskap eller politikarar, å sørgja for at det blir mogleg å driva industri ut frå desse ressursane. Det som har vore trenden i Noreg, er ein sterk dialog mellom alle involverte, også politikarane, der politikarane har kome krava frå næringa i møte og lagt til rette slik at det skulle vera mogleg å byggja ut felt. Det har òg vore gjort i eitt av desse to tilfella. Det har òg vore vanleg at ein har ytt eit visst press tilbake. Mitt spørsmål er: Er det slik at næringsministeren ikkje føler noko ansvar for å prøva å redda norske industriarbeidsplassar på dette området?