Torbjørn Andersen (Fremskrittspartiet), 2000-11-23:
Kommunalkomiteen har hatt til behandling Ot.prp. nr. 67 for 1999-2000, som er en redegjørelse for myndighetenes samordningsarbeid innenfor helse-, miljø- og sikkerhetsområdet. Som et ledd i myndighetenes samordningsarbeid innen HMS-området, fremmer departementet i odelstingsproposisjonen flere forslag til endringer i til sammen åtte ulike lover, som alle angår området helse, miljø og sikkerhet. I sin innstilling følger komiteen i all hovedsak opp departementets mange forslag til endringer i disse åtte HMS-lovene. De åtte HMS-lovene det her er tale om, er eltilsynsloven, sivilforsvarsloven, brannfarlighetsloven, eksplosivloven, produktkontrolloven, arbeidsmiljøloven, forurensningsloven og brannvernloven. Når det gjelder sivilforsvarsloven, eltilsynsloven, brannvernloven og brannfarlighetsloven, er det i tillegg til rent tekniske endringer også foreslått enkelte hjemmelsutvidelser, mens det for eksplosivloven, produktkontrolloven, arbeidsmiljøloven og forurensningsloven stort sett bare er tekniske endringer og forenklinger som er foreslått. Endringene som foreslås, er av et visst omfang, men arbeidet i komiteen har vært relativt enkelt, da det hele tiden har vært bred enighet om proposisjonens innhold. Det er da også en enstemmig komite som står bak innstillingen her i dag. Komiteen har imidlertid funnet grunn til å avvike noe i forhold til departementets forslag når det gjelder arbeidsmiljøloven, da komiteen ikke er enig i departementets forslag om å fjerne bestemmelsene i arbeidsmiljøloven om klageadgang, klagefrist, og at pålegg alltid skal gis skriftlig. Selv om dette innholdet juridisk sett for så vidt er ivaretatt i forvaltningsloven, begrunner komiteen sitt syn med at arbeidsmiljøloven, som er en svært sentral lov for alle landets bedrifter, bør være mest mulig opplysende og presis for de mange som daglig må forholde seg til denne omfattende loven. I så måte bør ikke loven inneholde for mange kompliserende henvisninger til andre lover, som forvaltningsloven f. eks. Komiteen uttrykker videre i sine merknader at man er kjent med at internkontrollreformen, som trådte i kraft fra 1. januar 1992, har tatt lengre tid å gjennomføre enn opprinnelig antatt. I 1999, altså sju år etter at internkontrollreformen ble innført, hadde 50 pst. av virksomhetene i Norge innført systematisk HMS-arbeid, mens 86 pst. av virksomhetene var i gang med slikt arbeid. Komiteen uttrykker bekymring for at innføring av internkontroll som system for HMS-arbeidet har tatt noe lengre tid enn forventet. Men komiteen levner allikevel ingen tvil om at internkontroll som prinsipp for HMS-arbeidet i virksomhetene er kommet for å bli, og at arbeidet med å innføre et systematisk HMS-arbeid i alle virksomheter skal videreføres med tilstrekkelig styrke. Målet er at alle virksomheter skal ha innført et internkontrollsystem for å skape mest mulig trygghet og sikkerhet i enhver virksomhet som sysselsetter arbeidstakere i dette landet. Komiteen mener at de foreslåtte endringene vil kunne medvirke til å gjøre det enklere også for de mindre virksomhetene å kunne håndtere og iverksette et systematisk HMS-arbeid slik at også de virksomhetene som ennå henger etter i dette arbeidet, får et noe enklere og mer samordnet regelverk å forholde seg til i fremtiden. Tilsynsetatenes muligheter for en mer effektiv kontrollvirksomhet er selvsagt også et viktig aspekt som komiteen legger vekt på gjennom disse lovendringene. Komiteen fremhever også i sine merknader at HMS-arbeidet innenfor både arbeidslivet og samfunnet for øvrig har og skal ha den høyeste prioritet. Merknadene på dette området må tolkes som et meget klart signal om at svikt eller unnfallenhet på ingen måte er akseptabelt i arbeidet med forebygging og beredskap for å begrense eller unngå skader på områder som helse, miljø og sikkerhet i arbeidslivet, og for så vidt i samfunnet for øvrig. Det må derfor tillegges både tilsynsinstanser, virksomheter og enkeltpersoner i dette landet å ta arbeidet innenfor helse, miljø og sikkerhet på alle områder i samfunnet svært seriøst og alvorlig. Komiteen uttrykker videre tilfredshet med at det i brannvernloven blir innført en ny hjemmel for å kunne pålegge eier av veitunneler en egen brann- og ulykkesberedskap, eller at eier selv er økonomisk ansvarlig for å oppgradere det lokale brannvesen i den kommunen tunnelen faktisk befinner seg i, slik at det lokale brannvesen settes i stand til å håndtere en eventuell tunnelbrann på en høyst forsvarlig måte. Avslutningsvis vil jeg som saksordfører bare få uttrykke håp om og tro på at innholdet i den innstillingen som komiteen i dag står enstemmig bak, vil vise seg å bli et nyttig bidrag og et effektivt redskap i anstrengelsene for å fremme helse-, miljø- og sikkerhetsarbeidet på viktige områder i det norske samfunnet.