Arvid Falch (Tverrpolitisk Folkevalgte (Kystpartiet)), 1999-04-27:
Vi har tidligere i dag hatt en diskusjon om distriktspolitikk. Jeg vil innledningsvis si at selv i Bodø, Trondheim eller Oslo kan ikke folk leve av å barbere seg selv. Det er lett å falle for utsagn om at ungdom gjerne vil inn til byen og sitte på kafé og drikke cappuccino istedenfor å slite med fiskeslo og møkkaspreding ute i distriktene. Det man fort kan glemme i denne distriktsfiendtlige trenden, er at vi fortsatt er avhengig av produksjon og verdiskaping. Alle kan ikke være ansatt i det offentlige, jobbe i fancy IT-bedrifter eller flytte penger i flotte meglerpalasser. Selv ikke en fylkeskommune eller statsinstitusjon med et oppsvulmet byråkrati kan svelge unna særlig flere arbeidssøkere. Til syvende og sist må noen skaffe til veie de pengene som skal betale denne virksomheten, og disse verdiene blir ikke skapt verken i korridorer eller over disken i forretninger. Vi tutes ørene fulle av floskler om at distriktene, og særlig Nord-Norge, har et sugerør i statskassen, samtidig som vi ser at milliardene ruller i sentrale strøk. Økonomiprofessorer, offentlig ansatte og politikere står frem og forteller om hvor lite nordlendingen er verdt eller bidrar med, og hvor lite verdiskaping som kommer fra denne landsdelen. Men ingen har ennå forklart hvordan en professor eller byråkrat kan bli lønnsom, uansett hvor han måtte befinne seg. Det som er skremmende, er at de som skal ivareta folks interesser, politikerne, hiver seg på denne bølgen av myter om Nord-Norge, uten særlig dyptgående analyse eller etterprøving av de påstander som fremkommer. Hvor skapes så verdiene? Jo, det skjer i distriktene. Her ligger stort sett all industri. Vi kan ta noen eksempler. Vi har kommuner ute i distriktene, spesielt i Nord-Norge, som produserer varer for en eksportverdi på mellom 200 000 og 300 000 pr. hode. Dette er fiskeriene, og da har jeg ikke tatt med industrikommunene. Vi kan også ta regioner, og jeg kan ta den regionen som jeg kommer fra, Vesterålen. Hvis vi slår Vesterålen og Lofoten sammen, står de, som har en befolkning på ca. 65 000 innbyggere, for en eksportverdi pr. hode på over 100 000 kr. Og så kan man sammenligne: Hva er den i Oslo? Jo, den er på 10 000 kr. Her må det tillegges at det ligger mange salgsorganisasjoner i Oslo som blir registrert med salg for Oslo, men varene kommer opprinnelig fra distriktene. Så det er vesentlig mye mindre her i Oslo. Hvordan blir så disse distriktene premiert for dette? Jo, vi hadde en gang et Distriktenes Utbyggingsfond, som ble innhentet av dette fusjonshysteriet. Det gav oss SND. Og hva har det bidratt med? Jo, brorparten av pengene blir brukt i østlandsområdet. Og dette skjer, som jeg har vært inne på tidligere, parallelt med de milliardene som staten har investert i området. Dette leder meg tilbake til dette sugerøret, som man kan legge en viss symbolikk i. Jeg bruker gjerne å si at vi som kommer fra Nord-Norge, har alltid vært fattige og vært vant til å spise med store skjeer. Og hvis vi skal si at vi i Nord-Norge får noe godt eller noe som er bra, har vi gjerne et sugerør. Men dette sugerøret blir tynnere og tynnere etter som årene går. Skal man sammenligne med østlandsområdet, er kanskje sugerøret her forlatt, det går for sakte. Man drikker kanskje rett av flaska her! Jeg synes det var min plikt å si dette, og få avlivet en del myter og usannheter om det som skjer i Nord-Norge.