trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Ja, det skal ikke være noen tvil om at regjeringen er opptatt av at vi fremdeles skal føre en restriktiv alkoholpolitikk i Norge. For selv om vi ser realitetene, at det globalt er den tredje største årsaken til tap av liv og år, er alkohol i høyinntektsland som Norge den nest største årsaken til tap av funksjonsfriske år. Det er tankevekkende, særlig i forbindelse med det interpellanten var inne på, at alkoholforbruket i Norge er lavere enn i andre land. Så dette blir på en måte en motsetning. Men det viser i hvert fall at det er ingen grunn til ikke å videreføre den politikken som er ført. Vi ser at den virker. Jeg er veldig enig i at det er viktig at kommunene følger opp overfor dem som skjenker alkohol, spesielt når det gjelder ungdom. Det at vi har god kontroll og god kompetanse blant dem som går rundt og kontrollerer skjenkestedene, er særdeles viktig og noe som vi følger opp. Når det gjelder den strategien som ble vedtatt i Verdens helseorganisasjon, skal vi selvfølgelig være en pådriver for det. Det er jo i norsk interesse at vi er det. Det er også slik at i 2004, under en annen regjering og en annen sosialminister og helseminister, Bondevik II-regjeringen, vedtok man et samarbeid med EU og Verdens helseorganisasjon. Statsminister Stoltenberg har gitt signal om at vi ønsker å fortsette det samarbeidet som var startet opp. Når det gjelder oppfølging overfor Verdens helseorganisasjon, kan jeg også forsikre om at det vil vi gjøre på best mulig måte. Nå er jo Norge også representert i styret globalt i Verdens helseorganisasjon. Det er viktig. Vi er også en aktiv bidragsyter og deltaker i Verdens helseorganisasjon i ulike fora og i ulike sammenhenger. Det skal vi fortsette med.
Anne-Grete Strøm-Erichsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Jeg vil også – nok en gang egentlig – takke interpellanten for å ta opp et veldig viktig tema. Det er riktig det som ble sagt, at det er faktisk ikke bare i Stortinget det er stor oppslutning om alkoholpolitikken i Norge, det er det også i befolkningen. Det er bra, for selv om vi kan bekymre oss for at det er et økende alkoholkonsum, og vi skulle ønske at det gikk i andre retningen, er det i hvert fall slik at vi er på en god side av statistikken når det gjelder forbruk. Jeg er heller ikke i tvil om at pris og tilgjengelighet er viktige faktorer i dette. Vinmonopolordningen er ikke bare populær i Stortinget, den er også populær i befolkningen. Den lå på topp med folkebiblioteket i Innbyggerundersøkelsen. Det er viktig at vi også politisk forvalter vinmonopolordningen på en måte som gjør at den også er forenelig med internasjonalt regelverk, og ikke minst EØS-regelverket. Kjønaas Kjos sa at rusavhengighet og rusmisbruk førte til mye lidelse og smerte – og det er jeg helt enig i – både hos den som er misbruker, og også hos de pårørende. Når det gjelder akkurat det arbeidet som er gjort overfor barn, barn som pårørende, har de fått egne rettigheter generelt med tanke på barn av pasienter i institusjoner. Jeg har også lyst til å si at organisasjonen Voksne for Barn har gjort et veldig godt arbeid når det gjelder informasjonsmateriell til institusjoner som har barn, f.eks. barnehager og skoler, for at man skal kunne ta opp og hjelpe barn med å snakke om de vanskelige temaene i denne forbindelse. Jeg tror det er et veldig viktig arbeid i dagliglivet, for dette gjelder så mange. Jeg er enig med representanten Kjersti Toppe når hun sier at det ikke er mye fokus på skadevirkningene av alkohol. Når års undersøkelse ved Oslo legevakt viste at 64 pst. av alle voldssakene som kom inn, var relatert til alkohol, er det klart at også i dagliglivet er dette et stort problem.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Det er et viktig tema som blir tatt opp i dette forslaget. Frivillig sektor er selve limet i mange lokalsamfunn i dag, og gjør en viktig oppgave når det gjelder både integrering og inkludering og ikke minst for folkehelsen. De gjør i dag en viktig oppgave på mange samfunnsområder. Denne regjeringen har virkelig tatt frivillig sektor på alvor. Det er ikke lenge siden den første frivillighetsmeldingen, St.meld. nr. 39 for 2006–2007, Frivillighet for alle, ble behandlet her i Stortinget. Hele frivillig sektor var med og bidro til å sette frivilligheten på dagsordenen, ikke minst for å få aksept for at de også kunne gjør en viktig jobb i framtiden. Samhandlingsreformen handler også om dette. Hvordan skal vi samhandle bedre i offentlig sektor, innad mellom kommuner, fylkeskommuner og staten, og ikke minst mellom det offentlige og de private og ideelle organisasjonene som driver institusjoner. Nå har kulturministeren meldt at det også vil komme en idrettsmelding. Idretten er den største frivillige organisasjonen i Norge, og den gjør i dag en kjempejobb på mange områder innenfor folkehelsearbeidet. Helseministeren har også sagt at det kommer en ny nasjonal helse- og omsorgsplan, hvor man skal følge opp Samhandlingsreformen, og hvor det vil være naturlig at også frivillig sektor har en plass på grunn av de oppgavene de gjør på ulike områder. Private og ideelle organisasjoner utgjør et viktig supplement. Det er ikke slik at vi skal overlate det offentliges oppgaver til dem. De skal være et supplement, men, som sagt, kanskje også et korrektiv til de tilbudene vi har i dag. Vi ser det innenfor rehabilitering, vi ser det innenfor rusfeltet, vi ser det innenfor barnevernet osv. Det er klart, som mange har sagt, at det er viktig at disse organisasjonene har forutsigbarhet både for drift og for investeringer. Det er viktig at de får gode økonomiske rammer. Det er også viktig at det settes krav om kvalitet i alle tilbud, uavhengig av om det er en ideell organisasjon, en privat bedrift eller det offentlige som driver tilbudet. Samfunnskontrakt kan være en måte å skape en enda bedre dialog på mellom offentlige helsemyndigheter og de ideelle og private organisasjoner. Det tror jeg statsråden har sagt, at man ønsker å se på mulighetene, og også på hvilke erfaringer andre land har på dette området. Min erfaring er ikke at vi tar livet av ideelle organisasjoner og frivillig sektor. I Norge øker antallet slike organisasjoner. Frivilligheten i Norge har gode rammevilkår. Denne regjeringen har lagt til rette for det gjennom bl.a. frivillighetsmilliarden. Det er viktig at vi skal understøtte det frivillige arbeidet, men samtidig må vi ha god dialog om hvordan tilbudet skal utvikles og videreføres.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Norske Kvinners Sanitetsforening har en veldig lang historie og tradisjon i hele landet vårt, og de gjør i dag en kjempeviktig jobb på mange områder. Det vil de også gjøre i mange år framover. Det har vært en omforent enighet mellom opposisjon og posisjon om opptrappingsplanen innenfor psykisk helse, hvor vi skal legge vekt på å bygge ut distriktspsykiatriske sentre som skal gi gode polikliniske tilbud og ikke minst gode døgnbehandlingstilbud – ikke bare det, men også ambulerende tilbud ute i kommunene våre. Regjeringen har også i sine styringsdokumenter, gjennom statsråden, sagt overfor helseforetakene at vi skal ha en større vekst innenfor psykisk helse enn vi skal ha innenfor somatikken, og det bekrefter at denne regjeringen og dette stortingsflertallet ønsker å videreføre den satsingen framover også. Psykisk helsetjeneste er under kraftig omlegging, og det er ikke en omlegging som skal bidra til dårligere kvalitet, men til en bedre kvalitet, hvor fagmiljøene er omforent om å være med på å styrke dette. Når NKS Kløverhagen da avvikles, skrives jo ikke pasientene ut til ingen ting. Pasientene skrives jo ut til alternative tilbud. Hvis vi tenker tilbake til HVPU-reformen eller PU-reformen i 1991, da vi avviklet en rekke sentrale institusjoner, hvor skulle da brukerne skrives ut hen? Jo, de ble skrevet ut til kommunehelsetjenesten – til kommuner hvor både familie og pårørende bodde, og hvor de kunne komme nærmere sine pårørende. Ingen vil vel skru klokka tilbake og si at det er et dårligere tilbud enn det det var før 1991. Dette handler om hvordan vi skal tilpasse vår utvikling framover. Hvis vi tenker på tiden før foretaksreformen kom i 2002, da fylkeskommunene hadde ansvaret både for somatikken, rusomsorgen og psykisk helse, var det mange psykiatriske institusjoner rundt omkring, men som ble overført fra fylket til kommunene på grunn av oppgaveendringer og for at de demente også skulle få være i sitt nærområde. Samhandlingsreformen handler også om dette. Vi sentraliserer det vi må, men så har vi også desentralisert det vi skal. Det er viktig at den kompetansen som nå er her, blir videreført. Jeg tenker på min egen kommune, Orkdal. Sanitetsforeningen i Orkdal med 17 lokalforeninger drev Orkdal sykehus, men de gjør ikke det i dag. De har solgt sykehuset til Helse Midt-Norge og sitter i dag med en kapitalbase på over 100 mill. kr, som de bruker til mange gode forebyggende helsetiltak, ikke minst innenfor kvinnehelse, som er et av NKS' viktige satsingsområder både nasjonalt og internasjonalt. Kanskje vi på den måten kan frigjøre både ressurser og kompetanse til videre arbeid.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Det virker som om opposisjon prøver å gi inntrykk av at regjeringspartiene fører et korstog mot private institusjoner og mot ideelle organisasjoner som driver institusjoner. Men innenfor helsesektoren er det i dag en voldsom omstilling på mange områder – innenfor barnevern, rus, psykiatri og somatikk. Hovedstadsprosessen er en bit. Om du jobber i privat sektor, i offentlig sektor, i ideell sektor, så er alle sammen i en omstrukturering for hvordan tilbudene skal bygges opp kvalitetsmessig og kvantitetsmessig. Da vil det være behov for å gjøre noen endringer fra tid til annen på forskjellige områder. Men det viktigste her er alltid å sette pasienten og brukeren i sentrum. Det er dét vi må ha fokus på, og jeg er sikker på at både Helse Sør-Øst og Sykehuset Innlandet vil sørge for at disse pasientene får et adekvat tilbud. Når man snakker om å bygge ned kompetanse, er det ikke alltid sånn at om du splitter kompetansen, så bygger du ned. Hvis du splitter kompetansen og den kompetansen jobber på flere områder, vil man kanskje måtte heve kompetansen i institusjonene på de områdene ved at de ansatte kan dele sin kompetanse med andre ansatte. Det er også viktig, for da er det flere som vil ta dette i bruk. Jeg tror det er viktig at vi nå har fokus på det, og som jeg hørte statsråden sa, hvis det nå også foreligger en søknad om samhandlingsmidler, og hvis det finnes muligheter til å sette dette ekstra på dagsordenen innenfor de områdene, så ville det vært viktig. Men som sagt, NKS gjør i dag et viktig arbeid på mange områder, og jeg tror at det vil de også gjøre i framtiden. Men vi må se på det som nå bygges opp gjennom den psykiske helseplanen, slik at vi får på plass et bedre tilbud. Ikke dermed sagt at det tilbudet som har vært, var dårlig, men det er tid for å gå nye veier hvor man bruker sine ressurser og sin kompetanse på andre områder.
Jorodd Asphjell (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
I motsetning til forrige talere må jeg erkjenne at jeg ikke kjenner institusjonsstrukturen til Innlandet godt nok, men jeg må jo si at gjennom fem år i helse- og omsorgskomiteen har jeg besøkt veldig mange kommuner i Norge. Jeg har besøkt veldig mange institusjoner, både sykehus, distriktspsykiatriske sentre, lokalmedisinske sentre, men ikke minst har jeg besøkt veldig mange sykehjem i Norge. Det er mange sykehjem som har demente pasienter på avdelingene, og jeg har også sett at mange av disse kommunene har etterspurt kompetanse og arbeidskraft innenfor disse områdene. Jeg vil jo tro at også i Innlandet finnes det sykehjem kanskje i både angjeldende kommuner og i nærliggende kommuner, hvor behovet for arbeidskraft, og ikke minst den kompetansen disse ansatte har, kan nyttiggjøres på en god måte, og at den kompetansen også kan overføres til øvrige ansatte.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2010-06-09:
Jeg har merket meg at både representanten Knutsen og statsråden i sine innlegg sa at de forutsetter og legger til grunn at helseforetaket skal samarbeide med Kløverhagen om å benytte den kompetansen som er der. Men de har jo lagt ned. Hvordan skal det da være mulig å samarbeide om den kompetansen? Jeg kunne tenke meg å høre hvordan de har tenkt seg det samarbeidet. Kløverhagen er et eksempel på et frivillig tilbud som bør styrkes, ikke legges ned. Det gir syke eldre et godt helsetilbud utenfor sykehus, nærmere der de bor. Vi hørte også foregående taler si at det ikke er gitt et godt nok tilbud til dem som nå mister tilbudet ved Kløverhagen. Regjeringen snakker mye om at den vil styrke helsetilbudet utenfor sykehus, men den gjør det stikk motsatte når Kløverhagen nå legges ned. Det er oppsiktsvekkende at løfter som er gitt av den foregående statsråden, ikke følges opp. Ledelsen ved Kløverhagen hadde et møte med daværende statsråd Bjarne Håkon Hanssen den 24. september 2009, og under dette møtet ble det signalisert at departementet ville stille opp med et pilotprosjekt der en kunne høste viktige erfaringer, og der institusjonen ville bli hjulpet over kneika i forhold til det vakuum som nå ligger i forkant av Samhandlingsreformen. De omkringliggende kommunene hadde ikke sett seg i stand til å finansiere kjøp av plasser ved Kløverhagen. De sendte en prosjektsøknad til Helsedirektoratet, der de skisserte et tilbud til demente i hele gudbrandsdalsregionen og også et lærings- og mestringssenter. Dette kunne være et interkommunalt tilbud i samarbeid med Distriktsmedisinsk senter på Otta. Men siden det ikke en gang foreligger svar på den søknaden, har altså ledelsen ved Kløverhagen vært nødt til å avvikle sitt tilbud. Jeg kunne tenke meg å høre hva statsråden mener, hva hun synes, eller hva hun tenker om det løftebruddet fra regjeringen. Jeg beklager sterkt at regjeringspartiene ikke vil bidra til å opprettholde og videreutvikle det gode tilbudet til de svakeste og mest sårbare av alle eldre – de demente. De stemmer ned de forslagene som foreligger, og da bryter de altså opp et særdeles godt og kompetent fagmiljø, og det vil føre til et dårligere tilbud til disse pasientene.
Sonja Irene Sjøli (Høyre), 2010-06-09:
Det er jo riktig som representanten Solberg sier, at Kløverhagen bare er ett eksempel på den nedbyggingen av de private, frivillige, ideelle institusjonene som nå skjer. Et annet eksempel er Feiringklinikken. Tidligere helseminister Hanssen, i den samme regjeringen som sitter nå, lovte at Feiringklinikken skulle få 900 pasienter. Og hvis de ikke fikk nok, skulle de få penger. Det har ikke skjedd. Det er et gedigent løftebrudd på noe som arbeiderpartirepresentanter fra Akershus drev valgkamp på i uker og måneder. I tillegg sa Hanssen at Feiringklinikken i forbindelse med hovedstadsprosessen ikke bare skulle være et supplement, men det skulle faktisk være en del av det totale tilbudet når det gjelder hjertebehandling i Helse Sør-Øst. Så skulle de andre helseregionene bruke Feiringklinikken innenfor Fritt sykehusvalg. Det har heller ikke skjedd. Nå bygges Feiringklinikken ned. Det er sagt opp 20–30 personer. De har søkt om å starte en ablasjonsbehandling. Det har de heller ikke fått svar på. Det er helt taust fra regjeringspartiene nå når det gjelder Feiringklinikken. Dette er et annet eksempel på at denne regjeringen gjennom ikke å gjøre det de har lovet, bidrar til at en så viktig faglig god institusjon som Kløverhagen nå er nedlagt, og at Feiringklinikken må redusere. Det er rød-grønn politikk.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-09:
Det har vært noe merkelig å høre på opposisjonen i dag. Både når det gjelder Samhandlingsreformen, og når det gjelder opptrappingsplanen for psykiatri, er alle faglige tilrådinger at vi skal ha mer av helsetjenestene, ikke minst psykiatriske helsetjenester, i kommunene, og nær der folk bor. Derfor må det nødvendigvis gjøres noe med ressursfordelingen mellom det som skjer i institusjoner, og det som skjer på andre nivå. Men det er ikke slik at det under denne regjeringa f.eks. har blitt kjøpt færre rehabiliteringsplasser på private institusjoner; det har tvert imot blitt nesten 20 pst. flere kjøp av private plasser innenfor rehabiliteringsfeltet og innenfor ulike sykdomsgrupper. Så mener jeg også, som representanten Geir-Ketil Hansen, at det er merkelig om vi skal sitte i Stortinget og ta avgjørelser om enkeltinstitusjoner. Det jeg mener vi skal be statsråden gjøre, er å følge opp dialogen med helseforetaket, som har et sørge-for-ansvar også for disse demente pasientene, som jeg i det siste har hørt mange fagpersoner mene har bedre av å ha psykiatriske tilbud der de har sitt hjem, der de bor – enten det nå er sykehjem, omsorgsbolig eller en annen bolig. Det gjør at de kan føle seg trygge og få hjelp i et miljø som er kjent. Det betyr ikke at jeg ikke forstår at man ønsker Kløverhagen. Kløverhagen er, slik jeg har forstått det, en god institusjon. Det er heller ikke riktig at den fagkompetansen som er der, ikke blir brukt i dag. Jeg sa nettopp i mitt innlegg at kompetansen som Kløverhagen har, som jeg håper kan bli brukt i kommunene i regionen, er inne i et veldig spennende forskningsprosjekt sammen med det offentlige innenfor demensomsorg og behandling av eldres sykdom. Det er jeg veldig glad for, og jeg har tro på at statsråden vil følge opp at de pasientene som har fått hjelp ved Kløverhagen, nå får et godt tilbud nær der de bor.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
I kjent stil, kan man vel si, sier statsråden i sitt innlegg at hun stort sett har tillit til sitt eget byråkrati og til rød-grønn politikk. Det er svaret vi får på nærmest alt. Også i brevet til komiteen skriver hun at Helse Sør-Øst har forsikret henne om at «ingen pasienter vil bli skrevet ut uten et adekvat tilbud», osv. Det ble også referert av en annen representant. Samtidig vet vi, bl.a. fra media, at legevaktlege Rasmus Englund har reagert på at Sykehuset Innlandet stadig avviser psykiatriske pasienter som han mener trenger akutt hjelp. Det står i grell kontrast til denne tilliten og forsikringen. Nå har han til og med klaget Sykehuset Innlandet inn for Helsetilsynet. Mitt spørsmål blir da: Har ministeren tilsvarende tillit til denne legevaktlegen – og til alle de pasientene som ikke får et adekvat tilbud?
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
Jeg føler nok behov for å ta ordet en gang til i saken, for jeg opplever at det i denne saken som i mange andre saker dessverre er en dobbeltkommunikasjon fra de rød-grønnes side. Det er mange festtaler om hvor mye bra arbeid som gjøres, både frivillig og ikke minst faglig av de frivillige og ideelle organisasjonene. Også i den foregående saken hørte vi godord om det. Men hver gang vi kommer til en institusjon som kan vise til gode resultater, hvor brukerne er fornøyde, hvor kommunen er fornøyd, hvor de faglige myndigheter er fornøyde, skal altså alt kastes på båten fordi man har tenkt å bygge opp noe nytt i offentlig regi. Det er ikke slik som statsråden forsøkte å gi inntrykk av her tidligere, at noen av oss er opptatt av å bevare alt som har vært. Men noen av oss er faktisk også opptatt av å bevare det som er bra, og som fungerer, i hvert fall bevare det inntil det har kommet et nytt og godt tilbud. Det er hele poenget med opposisjonens forslag her. Vi har ikke sagt at Kløverhagen skal bestå til evig tid. Vi har sagt at det i det minste skal bestå inntil det finnes et godt og adekvat annet tilbud. Vi opplever ikke at det finnes, og det har flere av oss vært innom. Jeg synes også det er en pinlig seanse i forhold til det vi fikk høre i høringen, at da Kløverhagen henvendte seg til departementet, fikk de beskjed om at denne Bjarne Håkon Hanssen sa så mye rart. Det er i og for seg opposisjonen helt enig i, men når han for en gangs skyld sa noe klokt, er det jo litt forstemmende at det er akkurat det departementet oppfatter som rart. Jeg opplever ikke minst det siste innlegget, men også det statsråden har skrevet i saken, om at Helse Sør-Øst har forsikret om at ingen pasienter «vil bli skrevet ut uten et adekvat tilbud i kommunehelsetjenesten» eller «alternativt gitt videre behandling ved Alderspsykiatrisk avdeling i Sykehuset Innlandet» som en garanti her i dag, og vi kommer ikke til å slå oss til ro før vi har forsikret oss om at alle de som var på Kløverhagen, har fått dette tilbudet. Jeg har lyst til å henge meg på det som også representanten Høie sa fra denne talerstolen, om at sjelden har jeg sett en institusjon som passer bedre inn i tankegangen til Samhandlingsreformen. Dette er en innertier og burde vært et glitrende eksempel på hvordan vi kunne fått det offentlige og det ideelle til å samhandle. Ikke minst, helt til slutt: Her bryter man opp et kompetansemiljø, og når representanten fra Arbeiderpartiet sier at det er viktig å ta vare på dette kompetansemiljøet, vil jeg bare få lov til å gjøre oppmerksom på at de som ikke har fått annet arbeid, og det er de fleste av dem, har allerede fått brev fra Nav med tilbud om arbeidssøkerkurs. Da tar man ikke vare på kompetansen.
Per Arne Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
Etter å ha hørt innlegget til representanten Geir-Ketil Hansen syntes jeg at jeg måtte gå opp igjen. Når han omtaler opposisjonen som inkonsekvent, skal man jo langt på vei lytte, for han representerer et parti som i hvert fall etter mitt syn har en politikk som er inkonsekvens satt i system. Så dette har han faktisk greie på. Men når han får seg til å stå på denne talerstolen og nærmest gi inntrykk av at dette ikke er politisk villet, dette er bare noe som har skjedd, og det er nærmest uhørt at vi tar sakene til Stortinget, vet jeg ikke om vi skal forstå representanten Hansen dit hen at helsestatsråden har abdisert, at hun ikke har noen kontroll lenger, og at det ikke ligger noen politikk i de oppdragsdokumentene som sendes ut. Det høres nesten sånn ut. Jeg tror, som representanten Solberg, at dette er en villet politikk, og det synes jeg er realt. Men da bør man stå oppreist og si at sånn er det: Vi har ikke den tiltroen til private og ideelle institusjoner, vi ønsker å bygge det ned, vi ønsker å bygge opp offentlig sektor. Det er mer realt faktisk å si det enn å gi inntrykk av at man ikke mener det, men allikevel gjør det. Jeg er faktisk stolt av at vi er ombud i denne salen, som tar opp saker som engasjerer oss. Vi tar ikke opp alle saker som kommer, men vi tar opp de sakene som også representanten Solberg påpekte er gode eksempler på hvorfor vi synes rød-grønn politikk feiler. Jeg forstår veldig godt at det er ubehagelig å tilhøre rød-grønne partier og skulle forsvare i dag at man bygger ned et så godt tilbud, bygger ned den kompetansen og det miljøet som er der oppe, med de avstandene som vi har fått godt illustrert her. Jeg forstår at det er ubehagelig. Nå har man to valg: Man kan stå oppreist og forsvare det, eller man kan synes det er for ubehagelig og eventuelt stemme for opposisjonens forslag og sørge for videre drift for Kløverhagen inntil det er god nok kapasitet annetsteds.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
NKS Kløverhagen i Ringebu var en institusjon med lang erfaring og enorm kompetanse innen alderspsykiatri og aldersdemens med tilleggssymptomer. Dette var erfaring og kompetanse som hele Norge trenger, og som folk med demenslidelser absolutt trenger. Etter Fremskrittspartiets mening er det derfor tragisk at institusjoner som Kløverhagen nå må legges ned. Helse Sør-Øst RHF skriver i et brev til Helse- og omsorgsdepartementet: «Sykehuset Innlandet HF har bygd ut DPS i alle regionene med både døgntilbud, ambulante funksjoner og poliklinikk, og åpnet senest døgnavdelingen på DPS Hamar i 2010. Helseforetaket er imidlertid fortsatt i en omstillingsfase og jobber med hvor raskt og hvor mye DPS-ene skal overta av sykehusfunksjoner. Dette har ført til noen endringer i tidsplanen for utviklingen av enkelte funksjoner på noen av DPS-ene.» Problemet her er at det til nå ikke er bygd ut et godt tilbud som kan erstatte Kløverhagen. Med det tempoet og den organiseringen vi ser i dagens helsevesen, vil det ta lang tid før et godt, alternativt tilbud er på plass – hvis det i det hele tatt kommer på plass. For meg virker det som om poenget i denne saken, som i en del andre saker som omhandler helsevesenet, er å spare penger, ikke å gi befolkningen et best mulig tilbud. Det illustreres godt gjennom et oppslag i Oppland Arbeiderblad den 18. februar i år, der divisjonsdirektør for psykisk helsevern uttaler at det skal kuttes 21 mill. kr i driftsbudsjettet for divisjonen. Dette innebærer at nye døgnplasser på DPS ikke tas i bruk. Her tyder det på dårlig og lite framtidsrettet planlegging. Det er også beklagelig at tidligere statsråd Bjarne Håkon Hanssen lovte Kløverhagen prosjektmidler, og dermed ga falske forhåpninger til både ansatte og brukere av Kløverhagen. Til slutt: Nå er Kløverhagen avviklet. En del ansatte har fått vikariater andre steder, men brukerne har ikke fått et alternativt, godt tilbud. De fleste står uten tilbud på tross av lovnader om det motsatte. Det er en skam. Jeg skal ikke, som i går, si at noen har driti på draget, for det sa presidenten at ikke var et parlamentarisk uttrykk. Men det er helt tydelig at her er det noen som ikke har gjort jobben sin.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
Som det har vært sagt tidligere i denne debatten, gjøres det mye godt arbeid i frivillige organisasjoner, og det gjøres mye godt faglig arbeid innen helsesektoren. Det er synd at jeg ikke kan si det samme om regjeringen. Opposisjonen er blitt beskyldt for å si at regjeringspartiene driver et korstog mot private institusjoner. Det var det Arbeiderpartiet som sa. Det er absolutt ikke slik at vi prøver å skape det inntrykket, men Arbeiderpartiet selv prøver kanskje å skape det inntrykket. Det som dette gjelder, er å spare penger. Det er om å gjøre å spare penger, og det er ikke som regjeringen sier, at de prøver å sette pasienten i sentrum. For prøver man å sette pasienten i sentrum, får ikke institusjonene beskjed om å kutte 21 mill. kr og la være å åpne nye, alternative plasser. Det er ikke å sette pasienten i sentrum. Når det gjelder det å heve kompetansen: De som har blitt sagt opp på Kløverhagen, har en enorm kompetanse. Men den kompetansen er det ikke Nav som behøver. Den er det faktisk institusjonene rundt omkring som behøver. Men problemet er at kommunene faktisk ikke har råd til å ansette denne kompetansen. Dette er spesialkompetanse, spisskompetanse, som kommunene ikke ser seg råd til å ansette. Så ble jeg litt imponert over representanten Asphjell. Han kjenner ikke godt nok strukturen til helseforetakene i Innlandet. Enda står han her og forsvarer nedleggelse av Kløverhagen og fjerning av et stort kompetansemiljø. Det står det respekt av. Representanten Geir-Ketil Hansen var inne på at Stortinget skal ikke befatte seg med enkeltbeslutninger. Dette er ikke en enkeltbeslutning. Dette er et prinsipp: Skal vi gjøre endringer i Helse-Norge, skal vi gjøre endringer for at det skal bli bedre. Da skal vi ikke legge ned institusjoner før vi har et godt alternativt tilbud å overføre brukerne til. Da er det ikke en enkeltbeslutning som vi diskuterer, det er et prinsipp om hvordan vi skal utvikle Helse-Norge.
Morten Ørsal Johansen (Fremskrittspartiet), 2010-06-09:
Representanten Geir-Ketil Hansen prater om inkonsekvens, og er det noe SV virkelig har greie på, så er det vel nettopp det. Vi skal være ombudsmenn i denne sal. Vi er ombudsmenn for brukerne, for innbyggerne, og når regjeringen ikke er det, må i hvert fall vi i Stortinget være det. Vi skal ha tjenester i kommunene. Vi skal ha gode tjenester i kommunene. Vi skal bygge ut tjenestene i kommunene. Ja da, helt i orden det, men vi kan da vel ikke legge ned det tilbudet vi har – det gode tilbudet vi har – før vi har opprettet de nye tjenestene i kommunene. Da er det inkonsekvent, og da tar vi i hvert fall ikke vare på brukerne.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-06-09:
Det gjør inntrykk når man møter et fagmiljø som slåss for å overleve. Det har man møtt på Kløverhagen i lang tid. Det gjør inntrykk når man opplever at et miljø som ellers er opptatt å konsentrere seg om å gjøre en god faglig jobb, styrke sin egen kompetanse og drive en god virksomhet, blir presset mellom uklarheter i det offentlige forvaltningssystem, blir presset mellom kommuner som ikke helt finner frem til hva de skal gjøre, blir presset mellom nye og gamle forvaltningssystemer fra statens side og, ikke minst, blir presset fra en oppdragsgiver som åpenbart selv har tanker om å bygge opp et tilsvarende tilbud. Jeg mener at denne institusjonen tjener som et godt eksempel på hvordan vi ikke bør håndtere utviklingen i helsevesenet, og den tjener som et eksempel på hvilke utfordringer vi møter mellom et nytt og et gammelt system. Inngangen til Samhandlingsreformen må også handle om hvordan man får kompetansemiljøer og det beste av kompetansen til å gå inn i en ny sammenheng og i en ny struktur. I dette tilfellet ser vi kommuner som har vært usikre fordi de har hatt problemer med å skjønne Samhandlingsreformens innhold. Det dreier seg også om et stort geografisk område der samhandlingen, altså samarbeidet rundt disse spørsmålene, i liten grad har vært etablert i forkant. Jeg merket meg at statsråden sa at ingen er uten et tilbud. Nei, det kan være det – på papiret. Men vi vet altså at i dette tilfellet er det alternative tilbudet, i den grad det finnes – jeg tror det er all grunn til å sette spørsmålstegn ved om tilbudet finnes – delvis på Hamar, og vi vet også at det er forespurt om mulig kapasitet på Gjøvik. Fra Kløverhagen snakker vi altså om et par timers kjøring ekstra, i forhold til en avstand som i utgangspunktet var ganske lang, hvis vi ser på de aktuelle kommunene i dette området. Ja, kanskje finnes det et tilbud, men tilbudet er i alle fall dårligere fra et praktisk synspunkt. Det er forferdelig trist at det nå ser ut som om et viktig kompetansemiljø i en region som trenger kompetansen for pasientene, men også faglig ellers, smuldrer opp fordi det offentlige nettverket eller det offentlige systemet rundt det ikke greier å ivareta det i en overgangsperiode.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-06-09:
Jeg er så enig, så enig med foregående taler i at vi har et helsevesen bestående av private og av offentlige. Men hvis det er slik som regjeringspartiene hevder, at man vil ivareta også de private organisasjonene på dette området, så er det ganske påfallende at hver eneste gang vi møter den problemstillingen, handler det om en privat virksomhet som nedgraderes, og en offentlig virksomhet som oppgraderes. Vi kan selvfølgelig undre oss over om dette er en slags naturlov, eller om det handler om en politisk agenda. Vi ser det innenfor barnevernet, vi ser det innenfor rusomsorgen, og vi ser det altså i dette tilfellet innenfor alderspsykiatrien. Det ble også snakket om at man her kunne splitte kompetanse for å øke den. Jo, det er meget mulig, men jeg må virkelig spørre: Hvor langt unna realitetenes verden går det an å være? Hva slags miljøer er det disse ansatte på Kløverhagen skulle la seg engasjere i, som skulle gjøre at de da skulle øke sin kompetanse? Hvor mange spesialiserte arbeidsplasser finnes det – vi snakker altså nå om et spesialisert tilbud innenfor helsevesenet – hvor mange relevante, alternative arbeidsplasser er det i Gudbrandsdalen for den type kompetanse, ved andre institusjoner, som altså skulle bidra til at denne skulle økes? Jeg vil imøtese at man eksemplifiserer for meg hvilke det er snakk om. Alternativet for disse vil være å flytte, og det vil være å flytte langt. Det som derimot var utgangspunktet for å opprettholde denne virksomheten, var å koble den opp til en felles driftsenhet ved Distriktsmedisinsk senter på Otta, som er en god virksomhet i vekst. Det kunne kanskje vært en tanke å bringe den inn i den sammenheng, hvor man altså hadde fått økt kompetansen, men det handler jo nettopp om å holde dette samlet, for det er en virksomhet som faktisk også opprettholder et gitt antall stillinger, som samlet sett også utgjør et kompetansemiljø. Jeg tror dessverre at vi må konstatere at det ikke er noen faktisk vilje til å gjøre de særlige grep som er nødvendig for at små og kompetente, private virksomheter også skal finne en plass i den fremtidige helsevesenstrukturen. De får overleve som best de kan, de som klarer seg, og de ønskes sikkert i og for seg velkommen, men det virker ikke som det er noen uttrykt vilje til å gjøre de særlige grep som er nødvendige for å ivareta de institusjoner som faktisk trenger en særlig hjelpende hånd for å komme seg over den kneika som innføring av Samhandlingsreformen representerer.
Olemic Thommessen (Høyre), 2010-06-09:
Det var til representanten Asphjell: Visst er det aldershjem i Nord-Gudbrandsdalen. Spørsmålet er bare: Skal den enkelte kommune være henvist til å bygge opp et tilbud for en høyst spesialisert gruppe, som er veldig ressurskrevende? Den enkelte kommune vil altså måtte avveie kostnadene som ligger i den løsningen, der man sprer klientene rundt i et område, mot det sentraliserte tilbudet Sykehuset Innlandet bygger opp to timers kjøring lenger syd. Det sier seg selv hva som kommer til å bli løsningen på det. I realitetenes verden er det ingen grunn til å tro at man i fremtiden vil løse dette lokalt. Til spørsmålet om enkeltbeslutninger i Stortinget: Nei, det skal vi ikke ta, men i overgangen fra et system til et annet har man faktisk ansvar for å sørge for hvordan kompetanse videreføres. Slik sett gjelder dette også en generell problemstilling.
Erna Solberg (Høyre), 2010-06-09:
Representanten Geir-Ketil Hansen lurte på om vi skulle ta alle enkeltsaker til behandling i Stortinget, for det var jo en konsekvens av den styringsmodellen som hadde blitt fattet, og som han hadde vært imot. Nei, vi skal ikke ta alle enkeltsaker til behandling i Stortinget. Men vi skal ta de enkeltsakene til behandling i Stortinget som eksemplifiserer konsekvensene av rød-grønn politikk. Det er den rød-grønne regjeringen som i sitt første styringsdokument til helseforetakene instruerte om at man skulle bruke egen kapasitet først før man kjøpte av private eller andre. Det ble uttrykt i valgkampen som ble drevet i 2005, mot den såkalte privatiseringen. Det er derfor vi har fått økende helsekøer, og det er derfor vi får eksempel på eksempel på institusjoner som bygges ned. For den måten denne regjeringen forvalter anbudsprosesser på, har som basis at det skal bli færre av de institusjonene som leverer tjenester, for man har skrevet til helseforetakene at de skal bruke egen kapasitet først, uansett om egen kapasitet betyr timevis av kjøring for pårørende, som gjerne er gamle damer med eldre menn som er plassert på en institusjon i et av de mest grisgrendte strøkene våre i Sør-Norge. Det er relativt langt fra Skjåk til Gjøvik. Til og med jeg som bergenser har etter hvert oppdaget at det er lange avstander internt i dette landet. Men det betyr i praksis at en del av disse eldre mennene som er på institusjon fordi de er blitt demente, ikke kommer til å få besøk av sin kone, fordi det er for langt å reise. Det er det menneskelige aspektet ved dette. Det andre aspektet ved dette er at vi faktisk ble lovet dette av den forrige helseministeren. Jeg har vært på Kløverhagen. Jeg har snakket med Arbeiderpartiets ordfører i kommunen, som er rasende på Arbeiderpartiets og regjeringens behandling av denne saken. Bjarne Håkon Hanssen sa at det var det beste samhandlingsprosjektet han hadde sett. Nå må jeg innrømme at det har han sagt mange steder, så jeg visste jo på en måte at det var noe han pleide å si alle steder han var. Men dette sa han i valgkampen, og han var helt sikker på at man skulle finne penger til dette på statsbudsjettet. Men så valgte man altså å lage et statsbudsjett der man flyttet pengene til samhandling vekk fra politisk styring over til bare en byråkratisk behandling i direktoratet. Dette er konsekvensen av politikken til de rød-grønne partiene. Dette må dere ta inn over dere! Dette har ikke noe med styringsprinsippene å gjøre. Det har å gjøre med at sånn blir det når man utøver allergi mot private løsninger, og når man lover og ikke holder – for å snakke pent – det man reiser rundt i en valgkamp og sier.
Trond Helleland (Høyre), 2010-05-04:
Jeg har gleden av å sette fram et forslag på vegne av stortingsrepresentantene Erna Solberg, Michel Tetzschner og meg selv om å stanse forsøk med å avgi elektronisk stemme utenfor valglokaler.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
På det overordnede plan er det mye enighet, men representanten Gustavsen stilte det interessante politiske spørsmålet, og vi fikk et vagt svar. Jeg ønsker velkommen den listen til Fremskrittspartiet, vil jeg si, over kutt på 100 mill. kr og mer på det vi i UD kaller drift 02. Det er drift av den tradisjonelle utenrikstjenesten – drift, ikke kutt i programmet, men drift. Jeg vil gjerne se listen, samtidig som man kan garantere for å opprettholde tilbudet til nordmenn, næringsliv og reisende. Det imøteser jeg. Jeg anser at vi nå har fått løfte om det, og jeg vil studere listen med interesse når den kommer. Postadressen min er klar. Det ble sagt av representanten Kristiansen at det å håndtere kriser tester hvordan utenrikstjenesten jobber. Det er jeg meg fullt bevisst. Ingen krise er lik den forrige. Derfor må vi lære av de forrige, men være forberedt på at det kommer noe helt nytt. Jeg opplever at vi har vist forbedret evne til å møte det – fra krigen i Libanon til andre episoder av vekslende karakter. Jeg vil bruke denne anledningen til å vise til det operative senteret vi nå har laget i UD, som er døgnbemannet, og som setter nordmenn som kontakter en ambassade ute utenfor åpningstid, i direkte kontakt med en telefon som kan gi svar og anvisninger. Også det kontoret må vi finne plass til innenfor eksisterende budsjetter, og det har vi funnet plass til gjennom effektivisering i utenrikstjenesten. Så er jeg helt enig med representanten Høybråten i at det er viktig å avklare forventningene – hva det er realistisk å forvente. Jeg opplever å bruke mye tid på det, faktisk, fra det vanlige budskapet om at folk må tegne reiseforsikring – et helt elementært budskap, en av fem som reiser, gjør det ikke. Det gjennomføres 22 millioner reiser av nordmenn i året, mange av dem til utlandet, mange av dem til krevende strøk. Vi vil fortsette med det. Det er en styrke for Regjeringen at dette også vektlegges i Stortinget utenom en krise, for det er klart at når krisen rammer den enkelte, hvor langt ute man enn er, kan man på teoretisk grunnlag godt si at det ikke finnes noen velferdsstat på det stedet, men den enkelte borger, tror jeg, har det i ryggmargen å da stille ganske klare forventninger. Vi håndterer, som representanten Gustavsen sa, 80 000 saker hvert år, omtrent. Dette er en debatt som egentlig kommer i forlengelsen av våre utenrikspolitiske prioriteringer og mål. Derfor lå det inne som et eget kapittel i St.meld. nr. 15 for 2008–2009. Med det doble prerogativ som representanten Høybråten viser til, og som vi er oss bevisst, synes jeg også det er en legitim debatt her, og jeg ønsker spørsmålet fra interpellanten velkommen.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
Situasjonen er kompleks, som representanten sier. Jeg er ikke sikker på at ordbruken på dette kommer til å avgjøre og gjøre den mindre kompleks. Det har vært Norges vurdering, sammen med de land som tenker likt med oss, at vi skal forholde oss til begreper som er sentralt i FN, og ikke åpne en ny debatt internt i FN som svekker det presset vi med berettigelse kan legge på partene. Vi ønsker ikke ensidig å påvirke eller forskuttere utfallet av de fredsbestrebelsene og den selvbestemmelsesprosessen som er igangsatt i FNs regi, og som ligger forankret i Sikkerhetsrådets resolusjoner. Derfor velger vi å omtale dette sakskomplekset i samsvar med den ordbruk som benyttes av FNs sikkerhetsråd og FNs generalforsamling. Jeg tror det er viktig i Norges konsekvente støtte av FNs rolle på dette feltet at vi holder oss til det. Så tror jeg ikke det er behov for noe seminar i Regjeringen. Reglene her er jo da slik at det ikke er vedtatt noe lovforbud, det er ikke vedtatt sanksjoner fra FN, men det er en klar henstilling som ligger til grunn. Jeg mener, som jeg sa i mitt innlegg, at det som har skjedd de siste uker i forbindelse med ett betydelig norsk selskaps engasjement i Vest-Sahara, viser at det å sette seg utover de reglene har en betydelig omdømmerisiko. Hvis ikke samtlige selskaper som skulle være i dette feltet, har fått med seg det i løpet av de siste ukene, vel så skal vi i hvert fall sørge for å gjenta det og minne om det. Når det gjelder bedriftenes samfunnsansvar, ble det veldig klart slått fast i stortingsmeldingen og behandlingen her at de prinsipper vi setter opp, de forventningene vi har, selvfølgelig gjelder helt likt, helt uavhengig av hvilken statlig eierandel det måtte være i de enkelte selskap.
Jonas Gahr Støre (Arbeiderpartiet), 2010-05-04:
Jeg vil også berømme interpellanten, og jeg vil også slutte meg til hennes vektlegging av at her er det en situasjon som fortjener økt oppmerksomhet, både i Norge og internasjonalt. Norge ønsker å arbeide for å bidra til det. Jeg mener at denne regjeringens fokus på saken i mange sammenhenger har bidratt til det og kommer til å fortsette å gjøre det. Nå må vi bare passe på at vi ikke gjør denne debatten til en norsk diskusjon om hvilket begrep vi bruker på situasjonen. Når Utenriksdepartementet over mange år har valgt å holde seg til den formuleringen som FNs generalforsamling gjentatte ganger har brukt, nemlig å omtale Vest-Sahara som et ikke-selvstyrt område, har det vært en norsk linje at vi har ligget på den kursen. Men jeg skal gjerne på bakgrunn av denne debatten ta en ny runde internt hos oss og be våre FN-eksperter se på hvor den saken står, og om man tror det kan være godt for saken at vi åpner en debatt om vi skal kalle dette for okkupasjon. Men så vidt jeg har satt meg inn i, har FNs generalforsamling holdt fast ved det begrepet gjennom gjentatte resolusjoner og ikke godkjent at det foreligger en anneksjon. Det å ha okkupert utløser en status og spesielle ansvar i henhold til Genèvekonvensjonene, og det er en situasjon som altså ikke har vært vurdert til nå. Så jeg vil advare mot at vi avleder vår enighet om at denne situasjonen er uholdbar, at den må opphøre, at FN må lykkes med sine bestrebelser og få til enighet, til å bli en diskusjon om det begrepet. Men jeg skal gjerne ta en ny runde på hvor saken står akkurat nå. Når det gjelder nasjonale selskaper, er det altså slik formelt at de selskapene som skulle ha aktiviteter i Vest-Sahara, rammes i dag verken av nasjonale lovforbud eller internasjonale sanksjoner. Nå kan det, som jeg sa i mitt innlegg, ikke utelukkes at private selskapers virksomhet kan være ansett som folkerettsbrudd, eventuelt medvirkning til folkerettsbrudd. Men slik vi vurderer det, skal det mye til før dette kan anses å være tilfellet, og det forutsetter da en atferd fra selskapet som er i strid med humanitærretten. Det er en alvorlig anklage. Vi har ikke grunnlag for å ta stilling til om det har skjedd i noen av de konkrete tilfeller der norske selskaper har vært involvert i Vest-Sahara, og Regjeringens frarådning om næringsvirksomhet er derfor primært en henstilling til bedriftene. Jeg tror at den offentlige oppmerksomhet som har vært den siste tiden, viser tyngden i det. Så vil jeg til slutt si at næringsministeren er fullt på ballen når det gjelder denne saken. Det var Cermaq selv som tok kontakt med departementet den 16. mars, etter at det kom fram at det var handlet med fiskeolje fra Vest-Sahara i det Cermaq-kontrollerte selskapet, EWOS. Cermaq besluttet den 9. april å avslutte denne handelen, med bakgrunn i norske myndigheters offisielle holdning, at man frarådet handel, investering, ressursutnyttelse og andre former for virksomhet som ikke er i samsvar med lokalbefolkningens interesse. Så det er status for den saken.
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2010-05-04:
Jeg vil først få takke utenriksministeren for et svært grundig svar. Han redegjorde på en god måte for utviklingen og for situasjonen i norsk utenrikstjeneste. Jeg er helt enig med utenriksministeren i at vi nok vil se litt forskjellig på hva som er norske interesser. Da jeg snakket om at vi faktisk har en mindre misjonerende utenrikspolitikk i dag, så var det fra min side ment som ros til utenriksministeren. Ja, vi skal lytte til næringslivet, og jeg er glad for at utenriksministeren bekrefter det. For selv om dette skjedde før denne regjeringen tiltrådte, så var situasjonen rundt nedleggelsen og forslaget om nedleggelse i Abu Dhabi et eksempel som jeg håper vi vil unngå i fremtiden. Derfor tror jeg det er viktig å ta næringslivet med på råd. Det er også viktig å diskutere med Stortinget, og jeg er glad for den åpenhet som utenriksministeren her viser. Selv om vi alle er enige om at dette og mange andre spørsmål innenfor utenrikspolitikken er Regjeringens endelige ansvar, så diskuteres jo mange av disse spørsmålene i ulike fora i Stortinget. Men opprettelse og nedleggelse av utenriksstasjoner kommer sjelden til Stortinget på annen måte enn som en merknad i f.eks. et budsjettdokument. Jeg vil utfordre utenriksministeren til å ta dette opp – ikke for å be om et vedtak, men rett og slett for å diskutere det og for å avstemme utenriksministerens oppfatning med Stortingets. Fleksibilitet er veldig bra, og jeg setter pris på den tilnærmingen. Min utfordring, som utenriksministeren kanskje kan si noe om nå, er dette nordiske samarbeidet og hva som kan komme ut av det rent praktisk. Der har det jo vært ulike ambisjoner. Vi har fått til noe, f.eks. samarbeid om etablering av bygg, men kan vi tenke oss at dette løftes videre fremover, slik at – utenriksministeren var inne på dette i sin redegjørelse tidligere i dag – dette blir et tema når de nordiske utenriksministrene møtes? Og kan vi se for oss praktiske resultater av et slikt samarbeid nå fremover?
Morten Høglund (Fremskrittspartiet), 2010-05-04:
Det er nå i noen innlegg blitt trukket opp noen interessante perspektiver. Utenriksministeren får selv vurdere om dette er en debatt som han ønsker å invitere Stortinget med på – om hva norske innbyggere og norsk næringsliv kan forvente å få av tjenester. Jeg tror vi alle er enig i at det er grenser, og at dette er vanskelig. Enhver sak er unik. Enhver sak er forskjellig og har ulike utgangspunkt. Dette er noe den norske utenrikstjenesten møter på jobb hver eneste dag. Det er utfordrende å diskutere dette helt generelt, men dette er kanskje også en diskusjon vi på et eller annet tidspunkt bør ta litt grundigere. Jeg har egentlig ikke så mye mer å tilføre debatten. Jeg synes jeg har fått ut av debatten det som var litt av intensjonen: å sette saken på dagsordenen, ha en diskusjon også i Stortinget om disse spørsmålene. Når det gjelder våre budsjettkutt og endringer, ser jeg helt klart for meg – selv om vi har respekt for Regjeringens ansvar for å gjøre de detaljerte endringene – at når vi foreslår justeringer i våre budsjettforslag, skal vi ved neste korsvei følge opp det, om ikke med en ordreliste, så i hvert fall med en eksempelliste for hvordan dette kan gjøres, og samtidig ivareta de prioriteringer og de ønsker som vi verbalt kommer med, slik at man ser at her er det en sammenheng, eller om man mener at det ikke er en sammenheng, men da kan vi i hvert fall diskutere ut fra et slikt grunnlag. Det tar vi med oss.