Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2017-02-16:
Det som vi nå skal behandle, er ikke allemannslesning, men det bør det bli. Det gjelder håndheving av utsendingsdirektivet, utsending av arbeidsfolk fra Øst-Europa til Norge. Vi er i en situasjon som under dagens forhold ikke gir gode resultater. Det gir stadig større utrygghet i norsk arbeidsliv, slik en opptrer, og det vil også føre til at vi ikke har rettferdig konkurranse mellom de næringsdrivende. Det er en meget komplisert sak. Det er stor uenighet i komiteen. Representanter fra regjeringsalliansen og Arbeiderpartiet vil sjøl legge fram hvorfor de støtter direktivene. Jeg som saksordfører og vi i Senterpartiet går imot at vi skal legge direktivet til grunn i norsk lov. Det er meget krevende og uoversiktlig. Det er også bekreftet i Arbeidstilsynets høringssvar om gjennomføring av håndhevingsdirektiver i norsk rett, i det brevet de sendte 18. april 2016, hvor det kom opp svært mange ubesvarte spørsmål. Håndhevingsdirektivet må ses sammen med utsendingsdirektivet fra 1996, altså håndheving av hvordan utsendingsdirektivet skal praktiseres. Utsendingsdirektivet er til revisjon i EU-parlamentet og Rådet, hvor alle 28 land er representert. Det gjelder utstasjonerte arbeidstakere eller tjenesteytere fra f.eks. Litauen i et annet EU/EØS-land, eksempelvis Norge. Der en er en utsendt, er vertslandet, eksempelvis Norge. Der selskapet er etablert, er etableringslandet, eksempelvis Litauen. Det er stor uenighet mellom EU-landene om innholdet i utsendingsdirektivet, og derfor også stor uenighet om innholdet i nytt utsendingsdirektiv. Det er i stor grad en konflikt mellom østeuropeiske land og vesteuropeiske land. Sakens kjerne er at dersom utstasjonerte arbeidstakere eller tjenesteytere koster like mye i vertslandet, eksempelvis Norge, som vertslandets, Norges, egne arbeidsfolk, mister etableringslandet, eksempelvis Litauen, konkurransefortrinn. Dette viser hvilke underliggende konflikter disse to direktivene skal håndtere, og dermed også hvor komplisert dagens regelverk er, fordi regelverket skal vise tilsynelatende enighet, samtidig som det reelt er grunnleggende uenighet. Håndhevingsdirektivet skal bygge en bru over denne konflikten. Og det må bli uklart, det må bli uklare setninger, det må bli uklare begreper, som derved overlater hele makta til domstolene – til EU-domstolen og til EFTA-domstolen. Derved tas de politiske realitetene helt ut av de folkevalgtes fora og over i rettsapparatet. Når Senterpartiet går imot å innlemme håndhevingsdirektivet i norsk rett, er det fordi vi mister folkevalgt kontroll, og fordi vi ikke har forutgående mulighet til å vite hva som vil bli resultatet av anvendelsen av direktivet. Et godt eksempel er regler for innkreving av mulkt og gebyrer for overtredelse av arbeidsmiljøloven. Dersom innkreving i Norge ikke gir resultat, må Statens innkrevingssentral benytte innkrevingsmyndighetene i etableringslandet. Dette betyr at innkrevingslandets namsmyndigheter beholder de innkrevde mulkter og gebyrer. Dette vil lett medføre at det ikke blir lagt særlig stor vekt på å fremme saker fra Norge som gjelder andre land. Videre er det en risiko for at etableringslandene er tilbakeholdne med å innkreve penger, da dette svekker deres virksomheters konkurranseevne. Derved mister en lett de strenge virkemidlene og sitter igjen med de svake virkemidlene, som forbedret informasjon til aktører om lovverket i Norge og eventuelle endringer av norsk lovverk. På denne bakgrunn er direktivet ikke egnet til å oppfylle de målsettinger som Riksrevisjonen har påpekt som vesentlige i sine tre rapporter – Dokument 3:11, Dokument 3:14 og Dokument 3:15, alle for 2015–2016 – for å rydde opp i arbeidsmarkedskriminalitet, manglende innbetalt skatt og avgift samt sosial dumping ved offentlige kontrakter hvor det er allmenngjorte tariffavtaler. Til slutt til registreringsplikt for utenlandske tjenesteytere i Norge: Etter Senterpartiets vurdering tillater direktivet at det finnes en plikt for utenlandske tjenesteytere til å gi melding til myndigheter i vertslandet senest når tjenesteytingen starter, altså en registreringsplikt. Jeg vil derfor ta opp forslaget fra Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Sosialistisk Venstreparti på det punkt – og legge til grunn at Senterpartiet stemmer mot å ta håndhevingsdirektivet inn i norsk rett.