Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2011-05-31:
Fremskrittspartiet mener det er viktig at skattesystemet med jevne mellomrom settes under et kritisk lys. Evaluering av skattereformen av 2006 er derfor velkommen. Skattereformen inneholdt flere elementer som Fremskrittspartiet er enig i, men totalt sett mente vi at konsekvensene av reformen var for uklare. Fremskrittspartiet sluttet seg derfor ikke til reformen. Beklageligvis fikk vi mye rett. Vi har fremdeles formuesskatt, aksjonærregisteret har slitt med mange feil, og systemet fremstår som komplisert for svært mange. Eksempelvis er dagens skattesystem for eierskap i næringslivet for komplisert. Modellen for beskatning av enkeltpersonforetak, senere navngitt foretaksmodellen, medførte også uheldige skatteskjerpelser og et ugunstig skatteregime. Det er fordi denne typen organisering blir fortløpende beskattet og ikke behandlet på lik linje med f.eks. aksjeselskap, som kan akkumulere overskudd for reinvestering i virksomheten uten uttaksbeskatning. Systemet favoriserer, slik jeg var inne på i min replikk til representanten Breen, storinvestorer som kan organisere seg med et holdingselskap, der de lar alle aksjeinntekter komme inn nesten fri for utbyttebeskatning etter fritaksmetoden. De kan reinvestere så godt som hele beløpet. Skjermingsrenten er lik risikofri rente, eller etter skatteverdien av statsobligasjoner med tre års løpetid. Dette blir sikkert komplisert for mange. For inntektsåret 2010 settes den til 1,6 pst. Dette gir i kroner lav skjerming for noen, men høy for andre. For å ta noen eksempler: Hvis man investerer 100 000 kr, vil altså skjermingen bli 100 000 ganger 1,6 pst. – altså 1 600 kr. Har man 1 mill. kr, blir den 16 000 kr og med 10 mill. blir den 160 000 kr. Men hvis man kan investere 100 mill. kr via et holdingselskap, så er det skjermet for utbytteskatt med 1,6 mill. kr. Det vil si at man da ikke betaler utbytteskatt. Det betyr at skjermingen for mindre beløp betyr lite, mens den for større beløp betyr mye. Skattereformen gjør det med andre ord mulig for storinvestorer å leve av det skjermede utbyttet, eller skattefritak «for dem som har mest fra før», for å benytte meg av terminologien til Arbeiderpartiet og SV. Fremskrittspartiet ønsket opprinnelig en uttaksmodell som ville veie opp for dette, noe øvrige partier har avvist. Fremskrittspartiet er også skuffet over at målet om likere beskatning av arbeidsinntekt og kapitalinntekt resulterte i økt kapitalbeskatning ved innføring av utbytteskatt fremfor å redusere den generelle skatten på arbeidsinntekt. I innstillingen til saken om skattereformen viste vi til to modeller som burde vært utredet nærmere som alternativ til dagens modell, Konsummodellen og Flat skatt. Fremskrittspartiet har på inn- og utpust hevdet at skattelettelser utløser dynamiske effekter, og det var gledelig å høre representanten Breen snu trill rundt på tidligere argumentasjon og si at det er ingen som har vært i tvil noen gang om at det finnes dynamiske effekter på skatt. Det er helt fantastisk, men velkommen etter til representant Breen – hjertelig velkommen i klubben. Skattelettelser fører med andre ord til økt aktivitet, som finansierer deler av skattereduksjonen. Dette synspunktet har møtt motbør, som jeg nevnte, fra partiene på venstresiden. Det er greit å si etterpå at man har ment akkurat det samme hele tiden. Fremskrittspartiet merker seg imidlertid at Finansdepartementet i evalueringen innrømmer at skattelettelsene i forbindelse med skattereformen av 2006 hadde anslagsvis 20 pst. selvfinansieringsgrad. Det var den selvfinansieringsgraden som statsminister Stoltenberg i denne sal kalte for voodoo-økonomi her for et par års tid tilbake. En analyse presentert i Samfunnsøkonomen i 2010, der forskere fra bl.a. SSB har studert virkningene av skattereformen, konkluderer med en selvfinansieringsgrad som følge av dynamiske effekter opp mot 35 pst. Dette kommer selvfølgelig an på hvordan man gir disse skattelettelsene for å få den beste effekten av dem. Kanskje aller mest interessant er erfaringene som den svenske regjeringen nylig har gjort, som ble omtalt i gårsdagens Aftenposten. Det svenske finansdepartementet bekrefter at skattekutt fungerer, og at de dynamiske effektene er tydelige. Den svenske regjeringen har gitt 70 mrd. kr i skattelettelser de siste fire årene, og det svenske finansdepartementet er godt fornøyd med resultatene. Svensk økonomi vokser altså med 5 pst. i året – det dobbelte av den norske vekstraten. Fremskrittspartiet fremmer årlige skatte- og avgiftskutt på ca. 20 mrd. kr., og det er faktisk veldig fint å få bekreftet at den svenske regjeringen er på linje med Fremskrittspartiet i hvordan skattelettelser bør innrettes, størrelsen på skattelettelsene og konsekvensene av skattelettelser. Erfaringene fra Sverige viser med all tydelighet at én krone i skattekutt ikke er det samme som én krone i tapt inntekt for staten. Skattekutt gir beviselig flere arbeidsplasser, som igjen fører til økt skatteinntekt. Sammen med andre og gode jobbincentiver vil dette skape vekst og giv for norsk økonomi. Da snakker jeg om vekst og giv i norsk økonomi, ikke ved flere ansettelser i offentlig sektor, men ved verdiskaping i privat sektor, som gjør at vi kan få enda bedre velferd på sikt. Det er litt annerledes enn de 250 000 arbeidsplassene som representanten Micaelsen skrøt av at den norske regjering hadde skapt de siste årene. Fremskrittspartiet vil derfor oppfordre og utfordre Finansdepartementet til å sette fokus på beregningen av reelle dynamiske effekter ved ulike forslag til skatteendringer – også de forslag regjeringen i utgangspunktet ikke har til intensjon å gjennomføre. Fremskrittspartiet fremmer derfor følgende forslag sammen med Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre: «Stortinget ber regjeringen i forbindelse med provenyberegninger for skatte- og avgiftsendringer i statsbudsjettet innarbeide dynamiske effekter på kort og lang sikt ut fra beste estimat. I arbeidet bør regjeringen trekke veksler på erfaringer gjort fra tilsvarende beregninger gjort nasjonalt og internasjonalt. Negative dynamiske effekter ved økte skatter og avgifter skal også innregnes.» Det vil være naturlig at man i den prosessen henter inn erfaringer gjort i Sverige. Jeg registrerer at regjeringspartiene planlegger ikke å stemme for et sånt forslag, men det virker litt merkelig for meg ettersom representanten Breen mente at det var åpenbart at disse effektene fantes. Da er det kanskje greit å se litt på hvordan man faktisk skal finne dem, slik at man kan legge om skattepolitikken og få de beste effektene ut av den. Så jeg håper inderlig at finansministeren revurderer det standpunktet, f.eks. gjennom et uavhengig finanspolitisk råd, som jeg skjønner man heller ikke skal stemme for, men kanskje man kan finne andre løsninger, slik at man får de reelle effektene frem, og slik at vi kan diskutere dette ut fra hva de reelle kostnadene ved skattelettelser faktisk er, istedenfor at det bare blir et retorisk og verbalt slagsmål her i salen. Skattesystemet skal fremme effektiv bruk av samfunnets ressurser. I Fremskrittspartiet er man usikker på om den relativt kompliserte aksjonærmodellen gjør nettopp det. I forlengelsen av det er det verdt å poengtere at skatt er uheldig i seg selv, fordi skatt innebærer at man tar ressurser fra et sted der de gir avkastning, og ofte tilfører midlene til mindre lønnsomme eller ulønnsomme prosjekter. Det er altså en politisk beslutning. Skattenivået bør derfor være lavest mulig, og staten bør være ytterst varsom med å beslaglegge borgernes inntekter. I saken slår regjeringen tydelig fast at skattesatsen for en med eierposisjon i en bedrift, er 48,16 pst. Dette betyr at regjeringen innser at skatten betalt på bedriftens hånd og utbytteskatten betalt på eiers hånd, er som skatt for eieren. Det er Fremskrittspartiet enig i. Dette er også noe som regjeringspartiene tidligere ikke var enig i, for de mente at noen betalte ikke skatt, og at formuesskatten var den eneste skatten som de såkalt rike betalte. Men nå sier man noe annet når man faktisk leser saken. Dette står imidlertid i kontrast til uttalelser som en rekke rød-grønne kollegaer har kommet med de senere årene, når det av disse er blitt hevdet at uten formuesskatten ville mange såkalt rike ikke betale skatt. Da hopper de samme representantene bukk over det faktum at eierne gjennom sin eierposisjon i en bedrift betaler skatt på eventuelt overskudd i bedriften med 28 pst. Tar eierne ut utbytte, betaler de nye 28 pst. av det resterende overskuddet etter skatt. Dette utgjør en total skatteprosent på 48,16 pst. Fremskrittspartiet håper derfor vi i fremtiden kan få en litt mer konstruktiv skattedebatt. Mange av høringsinstansene har påpekt formuesskattens negative konsekvenser for eierskap i norsk næringsliv. Formuesskatten rammer også bedrifter som ikke tjener penger, og suger arbeidende kapital ut av norsk næringsliv. Men budskapet preller av som vann på gåsa i regjeringskontorene. Her brukes det heller ressurser på å finne på nye unnskyldningsmodeller for hvorfor Norge må opprettholde en særnorsk skatt på privat eierskap. Norsk eierskap, vekst og arbeidsplasser er viktigere enn at SV oppnår en symbolseier i regjeringen. Det er å håpe at statsministeren, finansministeren og næringsministeren innser dette og skjærer igjennom. I et land som har inntekter langt utover behovet, samtidig som stadig flere blir skjøvet over på ulike trygdeytelser, er det direkte uansvarlig å opprettholde en skatt som presser stadig flere arbeidsplasser ut av landet. Muligens er målet at vi alle skal bli rentenister i Statens pensjonsfond, men særlig fremtidsrettet er en slik politikk ikke. Jeg tar hermed opp forslagene som Fremskrittspartiet står sammen med Høyre, Venstre og Kristelig Folkepartiet om.