Robert Eriksson (Fremskrittspartiet), 2010-12-02:
De siste årene vet vi at mobiliteten av arbeidskraft internasjonalt og innvandringen til Norge har økt. Høy migrasjon og mobilitet over landegrensene vil trolig fortsette i tiden fremover, selv om vi vil ha noen svingninger, ut fra konjunkturene. Fremskrittspartiet mener og er opptatt av – derfor har vi også fremmet dette forslaget – at vi må skaffe oss både kunnskap om, kjennskap til og ikke minst forståelse av hvorledes den økte migrasjonen har påvirkning på vårt velferdssystem. Dessverre registrerer jeg at Norge er et av de landene som ikke har lyktes med å få flere innvandrere inn i arbeidslivet i like stor grad som en del andre land. Ser man på Eurostats statistikk, ser man at det vel er bare to land som ligger bak Norge med hensyn til tallene fra 2009. Det er Portugal og Spania, som har klart å få færre innvandrere inn i arbeidslivet. Ser man derimot på land som Tyskland, Danmark og Finland, som har stilt langt klarere og konkrete krav til aktivitet knyttet til velferdsgoder, ser man at de faktisk har lyktes med å få langt flere med innvandrerbakgrunn inn i arbeidslivet. I Danmark har man innført 450-timersregelen, som betyr at et ektepar hvor enten den ene eller begge mottar kontanthjelp, skal – begge partene – oppfylle kravet om 450 timers ordinært arbeid de siste 24 månedene. Formålet med 450-timersregelen er ene og alene å bidra til prinsippet om at det skal lønne seg å arbeide, og at med retten til velferdsytelser som kontanthjelp, i det danske tilfellet – jeg er klar over at vi i Norge har andre typer velferdsordninger – følger også plikten om å stå til rådighet. Jeg synes det er et godt prinsipp, det er et godt og et interessant prinsipp som jeg synes man skal ta med seg inn også i den norske debatten. Ser man på hva den danske beskjeftigelsesministeren har uttalt i Jyllands-Posten, peker hun bl.a. på at 450-timersregelen har vært et av de viktigste enkeltgrepene som er tatt i Danmark for å lykkes med å få flere innvandrere inn i arbeidslivet. Jeg er klar over at regjeringen har nedsatt et eget utvalg. Hvis jeg ikke husker feil, mener jeg det var den 8. mai 2009 vi satte ned et utvalg der man skulle se på sammenhengen i forhold til økt innvandring til og utvandring fra Norge, og hvorledes dette hadde påvirkning på velferdssystemet vårt og velferdsordningene våre. Hvis jeg videre heller ikke husker feil, skal dette utvalget legge frem sin innstilling i mai 2011. Hvorfor kan man ikke se på de landene som faktisk har lyktes med å gjøre noen grep? Hvorfor kan man ikke ta med seg også de elementene inn i dette utvalget? Hvorfor kan ikke Stortinget gi noen klare signaler til regjeringen om at vi ønsker å gå mer i dybden på disse områdene – for å trekke lærdom, få økt forståelse, få bedre kunnskap til å finne ut hva det er som funker, istedenfor å sitte bakoverlent og si at nei, vi skal ikke se på noe av det de andre landene gjør, vi skal finne opp hjulet på nytt? Det synes jeg er en passiv måte å angripe de store utfordringene på. Jeg synes det er nyttig å trekke lærdom av de landene hvor det har fungert, og av de ordningene som har fungert. Så vil jeg til slutt få lov til å påpeke noe. Det er noen som litt indirekte også i debatten i det åpne rom har prøvd seg med at Fremskrittspartiet her ønsker å blåkopiere det danske systemet. Nei, vi ønsker ikke det. Hvis man leser forslaget, står det klart og tydelig at vi ønsker å bruke prinsippene fra det danske forslaget, men dette må tilpasses de norske velferdsordningene og det systemet vi har i Norge. Jeg tror vi har store muligheter til å innføre bl.a. en mer tydelig aktivitetsplikt overfor både innvandrere og alle andre for å få en mye mer rendyrket arbeidslinje i fremtiden. Med det tar jeg opp de forslag som Fremskrittspartiet fremmer i innstillingen.