Christina Nilsson Ramsøy (Senterpartiet), 2011-12-12:
Saken vi skal behandle her i dag, er et bevis på at denne regjeringen er i stand til å håndtere saker der vi har ganske ulikt standpunkt. Derfor mener jeg at dette er en dag der alle regjeringspartiene har grunn til å være fornøyd. Representanten Håbrekke fra Kristelig Folkeparti sa i forrige debatt om kontantstøtte, da vi behandlet et forslag fra Fremskrittspartiet, at det hadde vært interessant å være «flue på veggen» når regjeringspartiene diskuterer kontantstøtte. Men med forrige kontantstøttedebatt i friskt minne kan jeg vel si det samme om opposisjonen: Om det skulle ha blitt en regjering bestående av Høyre, Fremskrittspartiet og Kristelig Folkeparti, hadde det vært interessant å se hvordan de hadde valgt å løse dette spørsmålet. Kontantstøtten er en viktig sak for Senterpartiet, og det var veldig viktig for oss at denne ordningen både skulle beholdes og aller helst videreutvikles da vi valgte å gå inn i et regjeringssamarbeid i lag med Arbeiderpartiet og SV. Regjeringen foreslår i denne saken en styrking av kontantstøtten for ettåringene, og det er en sak som er veldig viktig for mange. Ikke minst er det helt på linje med Senterpartiets program. Det er med og styrker valgfriheten og er spesielt viktig for mange i overgangen mellom foreldrepermisjon og arbeid. Det vi spesielt får mye tilbakemeldinger om, er at det er etter et års tid i permisjon at man ønsker en litt mykere overgang før man går tilbake i full jobb. Det er nettopp dette regjeringen nå legger til rette for. De som er imot kontantstøtten, bruker ofte integrering som et argument mot. Det er viktig å si at det faktisk er en ganske liten andel av innvandrere som mottar kontantstøtte, og når vi nå målretter denne ordningen mot ettåringene, vil dette bli et argument som er mindre relevant. Det samme gjelder argumentet om språkutvikling. Så mener jeg at det er viktig å nyansere debatten litt, for det kan ofte høres ut som om den store delen av dem som benytter seg av kontantstøtten, er både lite integrert og såkalte ressurssvake familier. Men da er det også viktig å minne om at det faktisk er slik at det er mange som velger å være hjemme litt lenger enn det som er normalen, fordi de mener at det er best for sin familie og sine barn – at det ikke nødvendigvis er best med barnehager i alle tilfeller. Det er også viktig å ha med seg i debatten at denne målgruppen er mer sammensatt enn det noen ganger kan høres ut som. Så har en ofte vært inne på hva det er småbarnsfamiliene egentlig etterspør – barnehage eller kontantstøtte? Det er ikke noen tvil om at et stort flertall velger barnehage. Men så er jo spørsmålet hvordan man velger å tolke disse tallene. Jeg mener at dette også er en økonomisk vurdering som familiene gjør, og at det blir for enkelt å dra den slutningen at kontantstøtten ikke er ønsket. Så er det også argumentert rundt at kontantstøtten holder kvinnene ute av arbeidslivet, og at det kan bidra til dårlig integrering. Der mener jeg det er viktig å vise til at det er den samlede støtten og de samlede effektene av velferdsgodene som blir pekt på som utfordringer i mange utredninger, og da blir det lettvint å skylde på kontantstøtten. Men jeg skjønner at det også kan være passende, hvis det er en ordning man uansett er imot. Jeg mener likevel at det kan bidra til litt forenkling av et komplisert tema, som integrering faktisk er. Regjeringen velger med dette å øke valgfriheten for familiene nettopp ved at man øker støttebeløpet, slik at enda flere familier har muligheten til å være hjemme. Så kommenterte representanten fra Høyre et utspill jeg har hatt i Vårt Land. Nå må jeg jo si at representanten fra Høyre overdriver uenigheten og kanskje gjør det litt mer dramatisk enn det faktisk er. Det jeg synes er viktig, er at man blir mye mer bevisst på at det er et helhetlig fokus på familiepolitikk og et helhetlig fokus på hvordan vi ønsker å utvikle familiepolitikken i framtiden. Jeg er veldig for fedrekvoten, men samtidig må det være lov å påpeke at det ikke alltid er sånn at alle likestillingstiltak, og det som vil bidra til mest likestilling, er det som er best for familien. Hvis det hadde vært sånn, hadde man nok på et tidligere tidspunkt gått inn for en todeling av foreldrepermisjonen. Så er det grunn til å minne om at hadde det vært sånn at man i mitt parti hadde følt at man hadde fått mer igjen for å samarbeide med høyresiden i familiepolitikken, hadde man jo ikke valgt å gå inn i et samarbeid med Arbeiderpartiet og SV. Men det er nettopp det vi gjør, og det er fordi vi mener at vi får mest ut av vår familiepolitikk ved å samarbeide med Arbeiderpartiet og SV. Så har man en ulik inngang til denne saken, men det registrerer jeg at også opposisjonspartiene har til noen av spørsmålene. Kristelig Folkeparti kan forsvare mye av vår politikk når det gjelder foreldrepermisjon, mens Høyre og Fremskrittspartiet velger ikke å forsvare det. Det er altså uenigheter, men så overdrevet som det her blir framstilt, er det nok ikke. Vi lever veldig godt i det regjeringssamarbeidet som vi nå er en del av.