Dagfinn Høybråten (Kristelig Folkeparti), 2010-10-12:
Rettsmedisinen står sentralt i all kriminalitetsbekjempelse, og vil trolig få stadig større betydning framover. DNA-reformen som regjeringen prisverdig har gjennomført, er et eksempel på dette. God kvalitet innen rettsmedisinen er avgjørende. Vi vet at en rekke justismord har skyldes svakheter ved rettsmedisinsk arbeid. I en amerikansk undersøkelse av 86 justismord publisert i tidsskriftet Science i 2005 var konklusjonen at svikt i rettsmedisinsk og kriminalteknisk arbeid var skyld i 63 pst. av tilfellene av justismord. I Norge har vi hatt Liland-saken og Fritz Moen-saken, der mangler ved dødstidspunktbestemmelsen var medvirkende til utfallet. Når jeg har reist denne interpellasjonen, er det nettopp ut fra et ønske om å styrke den siden av rettssikkerhetssituasjonen i Norge som har sin basis i et sterkt og samordnet rettssakkyndig miljø. Det vil også virke kriminalitetsforebyggende. Jeg er meget vel klar over at organiseringen av statens oppgaver er regjeringens ansvar, men rettssikkerheten og kriminalitetsforebyggingen er et kollektivt ansvar. Derfor hører dette temaet hjemme i stortingssalen. Feltet er også i rivende utvikling internasjonalt. Nye teknikker tas stadig i bruk. Moderne radiologiske CT- og MR-skanningmetoder brukes nå mange steder rutinemessig i forbindelse med obduksjoner, teknikker som har vist seg å kunne avdekke drap som ellers ville ha blitt oversett. Kristelig Folkeparti mener Norge bør ha som ambisjon å ligge i front internasjonalt innenfor rettsmedisin. Vi må bedre utnytte det potensialet innen etterforskning og kriminalitetsbekjempelse som rettsmedisinen gir, og vil gi framover. Skal vi få det til, trenger vi forbedringer på flere felt. Blant annet må politiet ha ressursene til å dra ut på åsteder og sikre materiale. Her har DNA-reformen vært et viktig skritt i positiv retning, men vi har fortsatt et stykke vei å gå. Det er også behov for en kompetanseheving innenfor politidistriktene når det gjelder prøvetaking og sporsikring, og for å få et best mulig samarbeid med de medisinsk sakkyndige i vid forstand. En annen side er rekruttering, forskning og utvikling. Norge er snart det eneste landet i Europa der rettsmedisin ikke er en egen spesialitet. Både Finland, Sverige og Danmark har dette. Det vanskeliggjør rekrutteringen til faget, og man kan se at gjennomsnittsalderen for faste vitenskapelige sakkyndige ved instituttet i Oslo nå er 60 år. Jeg vil utfordre regjeringen på hva den vil gjøre for å styrke rekruttering, forskning og utvikling i rettspatologi, rettspsykiatri og klinisk rettsmedisin for øvrig. Ikke minst, og det er det som er hovedtemaet for denne interpellasjonen, er det et stort behov for en ny og bedre organisering av rettsmedisinsk sakkyndighet her i landet. Det har lenge vært en erkjennelse at dagens organisering er for oppdelt, for fragmentert. En rekke departementer har ansvar og interesser innenfor feltet, og ulike institusjoner utfører rettsmedisinsk arbeid knyttet til straffesaker i Norge. Flere utredninger har påpekt at dagens organisering og finansiering av rettsmedisinske tjenester, med mangel på helhetlig ansvar og tenkning, er utilfredsstillende. Nødvendigheten av organisatoriske grep ble fremmet allerede i en NOU fra 2001, Rettsmedisinsk sakkyndighet i straffesaker, og ble gjentatt i den såkalte Hareide-rapporten til politidirektøren i 2006. Så langt har dessverre lite skjedd når det gjelder oppfølgingen av dette, og det må skiftende regjeringer ta ansvar for. I Hareide-rapporten konkluderte en med at en mer enhetlig og rasjonell organisering av rettsmedisinsk sakkyndighet vil gi grunnlag for økt bevissthet omkring bruken av vitenskapelige analyser som sentrale virkemidler i bekjempelsen av kriminalitet. Det slås også fast at det er behov for en vesentlig mer strategisk tenkning, langsiktig planlegging og forskningsbasert sakkyndigvirksomhet enn det dagens situasjon gir grunnlag for. En nærliggende løsning for å få en mer helhetlig og rasjonell organisering av analysemiljøene vil være å samle dem. Det vil høyst sannsynlig gi administrative og faglige synergieffekter. Blant annet vil et samlet miljø danne grunnlag for en bredere basis for forskning og vitenskapelig forankring av undersøkelsesmetoder og vurdering av funn i enkeltsaker. Det vil også være enklere å ivareta behovet for helhetlig tenkning og styring. Hareide-utvalgets eksperter så også et behov for en økt bevissthet omkring sakkyndigrollen, og mente at et faglig bredt sammensatt miljø ville kunne bidra til dette. I et notat fra professorene Jørg Mørland og Torleiv Rognum til prosjektgruppen heter det følgende: «Etter vår vurdering vil et tettere samarbeid mellom de rettsmedisinske disipliner være svært gunstig. Kan dette skje i tilknytning til et større medisinsk fagmiljø der det drives forskning av betydning for de forskjellige rettsmedisinske områder, vil dette ytterligere bidra til å oppretholde, samt styrke rettsmedisinen. Dette tror vi igjen vil være en forutsetning for tilstrekkelig kvalitet på det rettsmedisinske området der kravene til soliditet og vitenskapelig fundament er økende.» Kristelig Folkeparti vil slutte seg til konklusjonene i Hareide-rapporten og foreslå at det etableres et nytt instrument som tar seg av sakkyndige undersøkelser og analyser på oppdrag fra politiet og andre offentlige institusjoner innenfor rettspatologi, rettsgenetikk, rettstoksikologi og kjemiske analyser. Et slikt rettssakkyndig institutt vil kunne være et faglig senter for rettssakkyndighet også for tilstøtende fagområder som rettsodontologi, rettsantropologi, rettspsykiatri og rettspsykologi. Forskning og utvikling innen de aktuelle fagområdene bør ligge til instituttet. En viktig oppgave for et slikt rettssakkyndig institutt vil være å bidra til kompetansebygging i politidistriktene, spesielt når det gjelder sporsikring. Det er også behov for å profilere og kvalitetssikre funksjonen som rettssakkyndig. Hareide-utvalget ønsket at et slikt statens rettssakkyndige institutt skulle ta opp i seg dagens Rettsmedisinsk institutt, Divisjon for rettstoksikologi og rusmiddelforskning i Folkehelseinstituttet, Tollaboratoriet samt de kjemiske analyser som i dag utføres ved Kripos. Det kan være et godt utgangspunkt for en nødvendig omorganisering. Det er ikke Stortingets oppgave å designe organiseringen av statens tjenester. Men Stortinget kan ikke uten bekymring registrere at situasjonen på dette området er såpass oppdelt, og vi kan heller ikke unngå å registrere av pressen at det har vært, og til dels er, en vanskelig situasjon i dette fagmiljøet som krever grep fra overordnet nivå for å sikre at ikke de viktige samfunnsmessige hensynene som rettssikkerheten er, og som kriminalitetsforebyggelsen er, blir skadelidende av den vanskelige situasjonen som dette feltet befinner seg i. Jeg kjenner justisministeren som en handlekraftig og engasjert statsråd. Jeg er overbevist om at han deler vårt ønske om å styrke rettsmedisinen i Norge, og at han ser disse sammenhengene. Jeg vil derfor utfordre ham til å ta tak i utfordringene på dette området og bidra til å sikre en mer effektiv organisering av feltet, gjerne slik jeg har skissert det i denne interpellasjonen, men ikke nødvendigvis slik. Det fins andre måter å gjøre det på. Det avgjørende nå, tror jeg, i den situasjonen som man nå er i, er at man får til et mer samlet og helhetlig grep på tvers av departementer, på tvers av etater, forskningsinstitusjoner og behandlingsinstitusjoner, slik at de overordnede målene for rettssikkerhet i Norge blir enda bedre ivaretatt. Jeg utfordrer derfor statsråden til å ta et initiativ til en samling og styrking av rettsmedisinen gjennom et statens rettssakkyndige institutt i en eller annen form. For jeg tror at en fortsatt manglende koordinering, helhetstenkning og styring vil hemme utviklingen av feltet og kriminalitetsbekjempelsen i Norge på en måte som vi ikke er tjent med. Norge bør ha alle muligheter til å ligge i front på dette feltet. Det klarer vi ikke uten å samle kreftene i et tettere samarbeid.