trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-22:
Jeg har bestemt meg for ikke å prøve å sparke statsråden på leggen, men heller dele en observasjon med henne som jeg gjorde da jeg jobbet med denne saken, nemlig at vi ser at stadig mer av det lærerne gjør, har karakter av å være saksforberedelse for en mulig rettssak en gang i framtida, at de blir saksutredere for kommende høyesterettsadvokater eller kommunaladvokater som skal forsvare den jobben de har gjort. Dette tror jeg er en veldig feil vei å gå. Jeg tror at skal vi finne tilbake til den gode, gamle lærerrollen, den kreative og trygge voksne som vi snakker om når vi snakker om den gode, kloke læreren, må vi slutte å tro at læreren skal være saksforbereder fordi han en gang kan bli saksøkt. Dette store grepet, både i forhold til opplæringslov og i forhold til måten vi lager rapporter på, tror jeg er et av de fundamentale grepene vi burde ha tatt. Det er et fundamentalt spørsmål som jeg lurer på om statsråden deler med meg.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-22:
Jeg mener det er ganske meningsløst å skylde på noen for at vi har kommet opp i det uføret vi har. Det tror jeg politikere har klart, alle sammen, fra alle de ulike politiske fløyene. Jeg syns også at det er rart at Aksel Hagen angriper privatiseringa av norsk skole, som, etter det jeg minnes, er på mellom 2 og 3 pst. i norsk skole. Så det mener jeg også havnet litt inn i SVs gamle studiesirkler uten å forholde seg til virkeligheten. Så til det grunnleggende problemet. Jeg tror at det jeg tok opp i replikken til statsråden, er det grunnleggende problemet, at man har innført en rettighetstankegang i skolen – på en sånn måte og så hardt at det er viktigere å sikre ryggen sin enn det å gjøre det rette. Et godt prinsipp kan være at vi begynner med å si at alt det som skrives, skal leses av noen. At alle lærerne kan slippe å skrive ting som de tror aldri blir lest av noen, er en bra start når det gjelder å skrelle ned. Det handler om å ha tillit til dem som skal gjøre en jobb, det handler om å gi dem handlingsrom til å gjøre jobben sin. Derfor er kampen om etter- og videreutdanning en del av denne kampen, for det handler om å gi folk en ballast til både å kunne få den tilliten og til å ta det handlingsrommet. Det er veldig mange gode intensjoner. Jeg må si at som Venstre-medlem har det vært morsomt å sitte i parlamentet i dag og høre på alle lovord om spesialpedagoger og helsesøstre. Venstre har i de siste fem årene foreslått å ha en opptrappingsplan for dette, og vi har foreslått 200 nye hvert år av begge slag. Og det er fritt fram for alle partier i denne salen å gå med på en slik opptrappingsplan. Det ville vært en opptrappingsplan som hadde nyttet for lærere! Jeg regner med at de aller fleste har lest kommentaren i Bergens Tidende om lærer Bjørndals metode, om hvordan man kan bekjempe mobbing på en litt annerledes måte. Lærer Bjørndals metode passer ikke inn i noe skjema. Lærer Bjørndals metode kunne aldri vært gjennomført med et rundskriv med en instruksjon om at slik skal det gjøres. Lærer Bjørndals metode er kloke lærere som kan spille på sine elever, som vet hvordan man kan gjøre grep for å få endring i en klassedynamikk. Den kunnskapen finner du bare inne i hodet på hver enkelt. Den kunnskapen finner du bare inne i hodet på kloke, trygge lærere, som er kloke med hensyn til rollen sin, kloke med hensyn til kunnskapen de skal formidle og som har autoritet og respekt i det klasserommet hvor de skal opptre. Det er dét som er nøkkelen til å kunne gi den tilliten og det handlingsrommet som gjør at vi slutter med den detaljstyringa vi faktisk holder på med. Jeg vil utfordre statsråden til – i stedet for å skrive mange rundskriv – kanskje å skrive årets rundskriv. For øvrig støtter Venstre Høyres forslag.
Trine Skei Grande (Venstre), 2011-02-22:
Det er så sjelden jeg har muligheten til å tegne meg flere ganger, så fristelsen blir av og til for stor. Jeg har bare lyst til å kommentere to ting. Jeg vil gi to utfordringer til statsråden, men først en liten obs til Aksel Hagen. Jeg tror representanten Hagen skal lete veldig lenge for å finne eksempler på at enten det offentlige eller det private er det eneste rette for en effektiv og antibyråkratisk arbeidsmåte. Jeg tror man finner begge deler innenfor ulike sektorer, og jeg tror ikke det fins noen kjempegod leveregel for akkurat det. Jeg skal gi to utfordringer til statsråden, som hun ikke trenger å svare på, men som jeg syns hun skal ta med seg. Det ene er at Riksrevisjonen må lære seg å vurdere skolen ut fra det som er skolens oppgave, og ikke måle ut fra «enkeltpetimeterregelverk». Det er det som er hovedmålet. Riksrevisjonen burde egentlig sett på nasjonale prøver, på hvilke resultater som oppnås. Det er sånne ting Riksrevisjonen burde ha brydd seg om, og det håper jeg man klarer å fokusere på. Det skal vi bidra til ut fra vår posisjon i kontrollkomiteen. Så er det et godt eksempel når det gjelder helsesøstertjenesten, den siste uka. Helsedirektoratet har foreslått at barn skal veies to ganger for å finne de tjukke. Det er en ganske fascinerende tankegang, som om ikke tjukke barn vet at de er tjukke. Jeg antar at de aller fleste tjukke barn ganske ofte hører at de er tjukke. Men Helsedirektoratet tror at det vil bli en stor oppdagelse hvis de plasseres på en vekt og får høre at de er tjukke – og da vil nok alt forandre seg. Det er nå en underlighet i seg sjøl. Men det dette ender opp med, er jo at det ikke er noen helsesøstre til å følge opp disse veiingene. Det er jo helt meningsløst å veie barn og at voksne, i tillegg til alle beskjedene de får om at de er tjukke, skal fortelle dem to ganger i løpet av skolegangen at de er det også. Da er jeg livredd for at det blir lærernes jobb, at det blir gymlærernes. Gymlærere har mye fin utdannelse for å lage aktiviteter for barn, men de er ikke alltid de beste til å motivere dem som er aller, aller minst motiverte til å drive med gym. Derfor er dette et varsko fra denne talerstolen om at alle slike gode intensjoner kommer til å ende opp med å bli lærernes jobb. Det kommer til å bli forventninger om at lærere – gymlærere, husstellærere, alle de som kan være i nærheten av dette – plutselig skal ha ansvaret for dette også. At de skal kikke ned i sekken og se om du har riktig matpakke, er noe som virkelig er en oppgave for å hjelpe foreldre, for å hjelpe barna, og da trenger de helsepersonell til å gjøre den jobben. Det er derfor det er så viktig å bygge ut helsesøstertjenesten. Det er derfor det er så viktig å nedkjempe slike typer krav som kommer fra ulike kanter, når vi tror det er lærerne som til slutt sitter igjen med jobben – en jobb de verken har utdannelse til eller motivasjon for, tror jeg.
Svein Gjelseth (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Spørsmålet om læraren sin tidsbruk er for viktig til å la det verte gjenstand for symbolpolitikk eller lettvinte løysingar. Det høyrest så enkelt ut å innføre eit regelråd, slik at vi politikarar berre kan skyve ansvaret framfor oss. Paradokset det er å innføre eit nytt byråkrati for å fjerne eit anna, skal eg la liggje. Spørsmålet mitt til saksordføraren – som eg forventar har sett seg godt inn i denne problematikken – er om ho kan gje meg t.d. fem konkrete forslag om kva for nasjonale forskrifter og reglar som skal fjernast frå skulen.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Det kan være mange grunner til at det ikke er så mange yrkesgrupper i norsk skole. Det har i og for seg en historie, og jeg skal ikke fordele skyld i så måte. Det har vært en diskusjon om hvilke yrkesgrupper som skal og bør være i skolen, og vi ser mer åpenhet i den politiske debatten i dag enn vi kanskje har sett tidligere. Som representanten Thorsen var inne på, handler dette om penger. I Stortinget behandler vi alt som har med penger å gjøre i forbindelse med budsjettene. Vi behandler ikke statsbudsjettet nå, det kommer til høsten. Det jeg kan forsikre Thorsen om, er at dette er regjeringspartiene opptatt av. Vi er opptatt av hvordan vi skal få flere yrkesgrupper inn i skolen. Vi kommer til å være opptatt av det også i forbindelse med ungdomsskolemeldingen, som vi jobber med for tiden. Dette temaet er i høyeste grad aktualisert, og jeg er veldig glad for at det er bred politisk enighet om at dette er noe vi vil ha mer av og ikke mindre av.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Jeg kan forklare det på følgende måte: Det er alltid en avveining når det gjelder hva vi skal styre herfra, og hva vi skal styre ute i kommunene og på den enkelte skole. Det er vanskelig, synes jeg, å bestemme hvilke typer yrkesgrupper som det trengs mer av i hver kommune, på hver skole. Noen steder vil man trenge flere miljøarbeidere, andre steder vil man trenge et bedre tilbud når det gjelder helsesøstre, eller bedre psykosomatiske tilbud, andre steder kan det være merkantilt personale, som man har bygd ned i mange kommuner, som jeg var inne på i mitt innlegg. Jeg mener det er vanskelig å vedta i Stortinget at det skal være sånn og sånn standardisert på alle skoler og i alle kommuner. Vi må ha en mer pragmatisk tilnærming til det. Men jeg synes det er riktig at Stortinget gir et tydelig signal om at vi vil ha flere av den typen personale og ikke færre.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Jeg må innrømme at jeg ikke helt fikk tak i akkurat konkret hva det ble spurt om. Men det har vært en diskusjon, f.eks. rundt medisinering, om det er læreren som skal gjøre den medisineringen, eller om det skal helsepersonell inn og gjøre det. Det viktigste i så måte er at det blir gitt god opplæring. Det kan være uhensiktsmessig og også et tidssluk for helsepersonell for den saks skyld, som det også er mangel på ute i norske kommuner, om de skal være til stede ved enhver medisinering. At vi skal bestemme det og detaljstyre det, er uheldig. Samtidig må det heller ikke være sånn at medisinering tar altfor mye tid i klasserommet fra læreren, hvis det er det som er problemet i forhold til tidsbruk.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Høyre mener at meldingen ikke er forpliktende nok, det har jeg forstått. Derfor handler mitt spørsmål om der hvor Høyre styrer. Ingen steder møter jeg så mange oppgitte lærere som i Oslo hva gjelder tidsbruk. Der har skolebyråden satt norgesrekord, og kanskje også nærmest verdensrekord, i antall kvalitetsvurderinger, prøver, tester, kartlegginger, rapporteringer, brukerundersøkelser, dokumentasjonskrav osv. Jeg lurer på hva Høyre har tenkt å gjøre med det.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Jeg tar ordet for egentlig å gi et litt bedre svar på replikken fra Trine Skei Grande, som jeg opplevde at jeg svarte litt ufullstendig på. Etter å ha lest merknaden litt nøyere kan jeg gi et bedre svar, håper jeg, slik at saksordføreren blir fornøyd. Poenget er det som står i denne merknaden, som regjeringspartiene ikke er med på, hvor det heter: «Disse medlemmer mener derfor at de tidligere omtalte oppgavene» – og det er ganske mange – «som omtales av Tidsbrukutvalget, ikke bør være del av lærerens arbeidsdag.» Den merknaden er etter vår oppfatning litt for streng. Det betyr at det nærmest er slik at ingen lærere noe sted skal ha den type oppgaver, og det blir for strengt tolket, slik vi ser det. Hovedjobben til læreren er selvfølgelig å være lærer, og vi har diskutert og snakket og talt om dette i hele dag. Jeg tror vi er ganske omforent om det, men å si at ingen lærere på en liten skole, som kanskje ligger langt unna et tettsted, bør drive med noen av disse oppgavene, blir altså litt for strengt. Jeg har lyst til å tilføye og også kommentere noe annet som er kommet opp i debatten, og det er Fremskrittspartiets Torkil Åmlands litt unyanserte innlegg, vil jeg si, med hensyn til å forklare hvem det er som har skyld i den forferdelige utviklingen vi har hatt – forferdelig i og for seg i gåseøyne – rundt dette med at det er blitt så mye mer rapportering, tilsyn osv. i skolen, og at dette er sosialdemokratiets skyld og ikke New Public Managements skyld. Komiteen var i høst på reise i Canada, og da møtte vi professor Hargreaves. Han har skrevet en bok om disse trendene, som er veldig internasjonale, og som har gått som en farsott gjennom mange land, fra en skole som i og for seg var helt uberørt av alt som skjedde for øvrig i samfunnet, til at den ble berørt av samfunnets krav til dokumentasjon, da særlig fordi mange foreldre og elever ble mer bevisste som brukere. Jeg tror det er vanskelig å gå til foreldre i dag som ansvarlig politiker og si at vi vet ikke hva som foregår i skolen, og du får leve med den skolen du har. Det er det ikke mulig å forholde seg til for oss som er politikere i 2011. Vi er nødt til å stå til ansvar, og det er riktig også, når det gjelder den skolen som er det viktigste i forhold til barns framtid. Så det å fordele skyld – legge skylden på Gudmund Hernes eller hvilken som helst annen minister – blir helt feil og tatt helt ut av sin sammenheng. Det har i hvert fall svært begrenset verdi og kan ikke dokumenteres etter min mening.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Godt byråkrati i skolen som avlaster rektor, sier Aasen – noe Fremskrittspartiet støtter. Det er lite konkret fra regjeringens side om å få andre yrkesgrupper inn i skolen. Hvilke tiltak vil regjeringen iverksette for å rekruttere og gjøre skoleeier i stand til å sette inn andre yrkesgrupper? Det er ikke slik at skoleeier ikke ønsker å ansette mer merkantilt personale, helsesøster eller andre som kan avlaste, men oftest handler det om økonomi, i tillegg til at det kan være rekrutteringsproblemer.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Det er stor enighet om at mange oppgaver som lærerne i dag utfører i skolen, tar for stor del av lærernes tid. Dette gjelder bl.a. konfliktløsning, holde ro og orden, fellesmøter, dokumentasjon og rapportering. Tidsbrukutvalget har pekt på over 90 tiltak som vil ha stor betydning for at lærerne kan konsentrere seg om skolens kjerneoppgaver. Ministeren var selv inne på det i sitt innlegg, at god ledelse framstår som den viktigste forutsetningen for god tidsbruk i skolen. Dette gjelder både skoleledelse og klasseledelse. Spørsmålet er da: Vil kunnskapsministeren endre finansieringen av etter- og videreutdanning som også innebærer klasseledelse og skoleledelse for lærerne, slik at skoleeierne har råd til å delta i den viktige utdanningen som dette er?
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Hensikten og målet med denne meldingen er å øke lærerens undervisningstid. Det betyr i klartekst at oppgaver som ikke er undervisningsrelatert eller på andre måter er nødvendig i forhold til elevdokumentasjon, skal fjernes. Det er for så vidt stor enighet i komiteen både om problemstillinger og mange av løsningene. Men én ting er det voldsomt lite om, og det er god klasseledelse. Det må til for å opprettholde ro og orden, som er et nødvendig grunnlag både for tidsbruken og for å tilegne seg kunnskaper. God ledelse innebærer også en god tilbakemeldingskultur overfor lærerne. Det er faktisk ikke nevnt, kun tilbakemelding til elevene. Ifølge TALIS for 2008 får lærerne liten eller ingen tilbakemelding på undervisningen sin uansett om de har gode eller dårlige resultater. Dette er verken god skoleledelse eller god personalpolitikk. De aller fleste liker og har behov for tilbakemelding på eget arbeid. TALIS viser også at et flertall mente at tilbakemeldingen inneholdt forslag til forbedringer i arbeidet. Dette var det bare et mindretall av de norske lærerne som mente, noe som kan indikere at tilbakemelding i norsk skole både er relativt lite omfattende og i tillegg lite rettet inn mot å gi konkrete råd. Dette er et viktig område som tydeligvis er forsømt i norsk skole. Tilbakemelding må tydeliggjøres som en del av skolelederens rolle. I yrkeslivet brukes ofte begrepet rett person på rett plass. I skolen er læreren denne personen, nesten uansett hvilke oppgaver eller problemer som skal løses. Dette er en vesentlig tidstyv. Derfor er det synd at regjeringen ikke er mer konkret i forhold til å øke innslaget av andre yrkesgrupper i skolen. Fremskrittspartiet ser fram til å behandle stortingsmeldingen som Kommunal- og regionaldepartementet vil legge fram våren 2011, om forholdet mellom staten og kommunene og prinsippene for den statlige styringen, der Kunnskapsdepartementet har gitt Utdanningsdirektoratet i oppdrag å foreta en systematisk gjennomgang av informasjonsinnsamlingen fra skolene med sikte på å effektivisere og foreta prioriteringer. Dette ser vi fram til å få behandlet, også i forhold til tidsbruken i skolen.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
Dette har vært en stor og god debatt som har innholdt ganske mye av det som lærerne skal bruke tiden sin til, nemlig eleven, og det som lærerne ikke skal bruke tiden sin til. Med bakgrunn i det som er debattert her, synes vi det er veldig viktig å følge opp denne saken videre. Derfor vil vi støtte forslag nr. 5, som foreligger her.
Bente Thorsen (Fremskrittspartiet), 2011-02-22:
I tillegg til at arbeidssteder tilbyr utdanning til voksne, er det over 400 godkjente medlemsorganisasjoner som tilbyr voksenopplæring. Men så er det slik at en god del av de tilbudene som blir gitt, ikke gir noen formell eller relevant kompetanse knyttet til deltakelse i arbeidslivet. For Fremskrittspartiet er det viktig at utdanningstilbudet som gis, kan benyttes i arbeidslivet. Vil ministeren sørge for at mer av de offentlige voksenopplæringsmidlene går til grunnleggende ferdigheter – utdanningstilbud som kan benyttes i arbeidslivet?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-22:
Jeg la merke til at representanten Marianne Aasen brukte første del av sitt innlegg til å snakke om hvor viktig det er å få andre yrkesgrupper inn i skolen. Det handler også om å se skolen i sammenheng med andre sektorer som gir viktige bidrag – det kan være i form av helsesøster, eller det kan være andre typer fagpersonell som kan spille en rolle i skolen. Det er i dag fremmet et forslag fra opposisjonen, hvor man ber om at også Stortinget får delta i en sånn debatt og får seg forelagt konkrete forslag om hvordan man kan treffe tiltak for å gjøre skolen til en arena hvor flere kan avlaste både skoleledere og lærere. Hvordan vil representanten Marianne Aasen forklare at posisjonen stemmer ned et slikt forslag?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-22:
Det er helt rett at Oslo har en svært ambisiøs skolepolitikk. Det er også tilfelle at Oslo har kanskje landets mest sammensatte elevmasse. Det har gjort at de som styrer i Oslo i dag, faktisk har tatt mange grep for å være sikre på at man har kunnskap om den skolen man har et ansvar for, og at man deretter også skal kunne målrette tiltak i større grad enn man har greid tidligere. Derfor oppnår også Oslo-skolen veldig gode resultater, til tross for de utfordringene som ligger i elevmassen. Jeg er enig med representanten Marianne Aasen i at når man får kunnskap og etter hvert er sikker på at man treffer, kan man også gå i seg selv og se på om det er grunnlag for å slakke av på noen krav. Men man må vite først og kjenne skolen godt for at man eventuelt kan gå til et slikt skritt.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-22:
SV er jo kjent for å være et parti som ikke er redd for å forplikte seg verken økonomisk eller på andre måter. I denne saken og når det kommer til skolen, som liksom skal være en fanesak for partiet, er man altså ikke villig til å forplikte seg på hvordan skolen faktisk skal kunne få tilgang til mer etterutdanning, nye yrkesgrupper – jeg kunne kommet med hele listen, som også Tidsbrukutvalget gjør, og som da også har en klar prislapp. Hvordan vil representanten Aksel Hagen fra det partiet som også kalles for skolepartiet, forklare en slik snuoperasjon?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-22:
En gjenganger i stortingsmeldingen er henvisningen til skoleeierne som rette vedkommende. Dermed spiller regjeringen ballen over til kommunene og fritar seg selv i stor grad for ansvar. Hva slags konkrete initiativ har regjeringen og kunnskapsministeren tatt overfor KS for å sikre at kommunene nå har beredskap for å oppfylle og gjennomføre tiltak i meldingen? Og mener kunnskapsministeren at kommunene i dag, innenfor de rammene de har, er i stand til å gjennomføre tiltakene?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-22:
Jeg undrer meg over statsrådens svar. Jeg konstaterer at det ikke er mengden av prøver og testing som er problemet i norsk skole, det er fraværet av alle de gode hjelperne som lærerne og rektorene mener de trenger for å få sin hverdag til å gå opp, og for å kunne bruke mer tid på fag, undervisning og oppfølging av den enkelte elev. Jeg synes det er ganske overraskende at statsråden bagatelliserer den utfordringen som økonomisk ligger i at kommunene ønsker å trekke inn flere yrkesgrupper, enten det er barnevernspedagoger, vernepleiere, helsesøstre osv. Så jeg spør igjen statsråden: Mener hun at kommunene i dag har rammer til å kunne gjennomføre de tiltakene som et samlet storting i dag faktisk mener at man bør iverksette, for å sørge for at elevene får mer tid til læring?
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-22:
Kunnskapsministeren var i sitt innlegg inne på skole med postkasser for alle gode intensjoner. Det er nå ca. åtte måneder siden stortingsmeldingen ble fremlagt, der regjeringen varslet opprydning i alle disse handlingsplanene som involverer skolen. Det kunne jo vært interessant om statsråden kunne lette litt på sløret – etter åtte måneder – og fortelle hva slags handlingsplaner som nå er på tur ut av norsk skole. Kunnskapsministeren bekreftet i replikkvekslingen med meg at kommunene skulle spille hovedrollen i oppfølgingen av tiltakene i stortingsmeldingen. Men da synes jeg det er litt oppsiktsvekkende at statsråden ikke kunne svare på om det nå var tatt konkrete initiativ overfor KS, slik at kommunene nå faktisk har nødvendig beredskap for å starte iverksettingen av disse viktige tiltakene. Jeg får en slags følelse av at det pågår et slags svarteperspill her, når heller ikke regjeringen vil innrømme at flere av tiltakene faktisk vil kreve friske midler. Jeg er enig med kunnskapsministeren i at vi skal effektivisere og bruke de pengene som allerede er i skolen, godt og enda bedre. Men jeg tror ikke det nytter å introdusere nye reformer, for dette er altså en tid-til-læring-reform, og velte ansvaret over på kommunene uten at det følger med penger. Det har vi hatt mange diskusjoner om i Stortinget, og om det forventningsgapet som er ute. Jeg er redd for at dagens debatt og tidsbrukmeldingen vil bidra til at forventningsgapet øker, og at mange lærere og rektorer faktisk kan ha grunn til å føle seg litt lurt hvis det nå er stilt i utsikt gode tiltak som kommunene i neste omgang ikke vil være i stand til å innfri. Jeg synes regjeringspartienes representanter i dag i tur og orden har vært oppe her og nærmest bagatellisert betydningen av mer konkrete planer og mer forpliktende tiltak. Det burde antakelig bekymre flere enn bare Høyre – jeg tror at hele Skole- og Kommune-Norge bør bekymre seg over at man ikke er villig til å forplikte seg mer. Jeg har også lyst til å si til kunnskapsministeren at jeg heller ikke har fått svar på min utfordring knyttet til det med klasseledelse. For vel er det viktig at rektorene i Norge nå får etterlengtet og viktig kompetanseheving, men det er alle de titusener lærere som står i alle klasserommene, som er de som virkelig kan fange tidstyvene, og som bør bli de virkelige sjefene i klassen. Da er det deres kompetanseheving i skoleledelse som kanskje er det aller viktigste vi nå kan satse på.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-22:
Det var statsrådens invitt når det gjaldt forslag nr. 5, som fikk meg til å ta ordet. I det forslaget står det at man skal foreta ny kartlegging senest i 2013. Når Høyre fremmer et sånt forslag, er det simpelthen fordi vi nå ønsker å legge litt press på oss selv for å komme i gang med de tiltakene som alle mener er helt avgjørende for at vi skal ta de tidstyvene som i dag spiser ganske betydelig med tid fra lærerne, men som også spiser viktig undervisningstid fra elevene. Norske elever trenger å lære mer. Derfor er det viktig at vi er sikre på at vi kommer i gang med tiltakene, og at vi etter en stund kan etterprøve om tiltakene virker. Men jeg følger oppfordringen fra statsråden og sier at det er greit for oss at vi gjør forslaget om til et oversendelsesforslag.
Elisabeth Vik Aspaker (Høyre), 2011-02-22:
Representanten Anne Tingelstad Wøien sa at prøvene ikke er «et mål i seg sjøl.» Det tror jeg faktisk det er ingen i denne salen som mener. Men som også representanten sa, prøvene er «et verktøy for å heve kvaliteten». Da er det faktisk ganske så essensielt at resultatene kan nå ut til skoleeiere og til foreldre uten å møte unødvendige hindringer på veien. Det er da også viktig at flest mulig elever kan delta på de nasjonale prøvene. Så synes jeg statsråden har en ganske, hva skal jeg si, tendensiøs historieskriving når det gjelder nasjonale prøver. Det er altså ikke et politisk påfunn av den forrige regjeringen. Det var faktisk sånn at det også var flere av dagens regjeringspartier som var enige i at man skulle innføre nasjonale prøver. Men det som er riktig, er at SV har vært imot prøvene, har motstrebende endret syn til gradvis å være for at deler av elevgruppen skulle være med på prøvene, til i dag å stille seg bak at alle elevene skal være med på prøvene. Så det har sannelig vært litt av en reise for SV når det gjelder de nasjonale prøvene. Jeg tror også at noe av problemene ved innføringen av prøvene i startfasen var at det faktisk satt partier her på Stortinget og nærmest legitimerte at man saboterte prøvene ute, at det ikke var så nøye om man var med på dem, for man likte ikke prøvene som sådanne. Det beklager jeg, men jeg er glad for den reisen som prøvene har vært igjennom, at de er forbedret, og at man har brukt den ekspertisen og kompetansen man har både her i landet og også utenfor landet til å få prøver som er så gode som overhodet mulig. Så har jeg lyst til å si at jeg besøkte Matematikksenteret i Trondheim rett før jul og hadde da gleden av å møte Grethe Ravlo, som er ekspert på matematikkprøven av de nasjonale prøvene. Jeg synes hun på en veldig glimrende måte på en konferanse der tok oss med på en reise gjennom hvordan en nasjonal prøve skal kunne leses av læreren og av foreldrene, for å finne ut hva slags oppgavetyper det er elevene i klassen sliter med, som gjør at man faktisk kan sette inn støtet og trene i enten prosentregning eller brøk eller hvor problemene faktisk ligger begravd. Så de prøvene kan faktisk gi viktig informasjon til læreren, til foreldrene og, synes jeg, også til oss som politikere på overordnet nivå når det gjelder hvordan man kan og bør prioritere innenfor fag eller sette inn ressurser for å styrke fag. Så har jeg lyst til å si til det som sies her når det gjelder rangering, at det sannelig er sånn at de mediene som ber om tilgang til prøveresultatene, faktisk får det. Og nå, så vel som tidligere, er det altså herværende aviser som setter opp lister over resultatene i ulike kommuner og på ulike skoler.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Representanten Lien viser til tidsbruk, bl.a. sier han at det er viktig at lærerne ikke bruker så mye tid på å lage prøver. Og Fremskrittspartiet viser i dette innlegget et rørende engasjement for lærernes tidsbruk. Men på søndag kunne vi i Dagbladet lese om Siv Jensens plan for å kuppe Norge, og ett av disse kuppforslagene var at alle elever skal ha individuelle utviklingsplaner. Jeg antar at Fremskrittspartiet virkelig mener alle elever i grunnskolen, og dette skoleåret teller det faktisk 615 005 håpefulle elever. Har Fremskrittspartiet egentlig tidstestet dette forslaget om å innføre 615 005 utviklingsplaner for alle elever i alle kommuner? Kan det være slik at enkeltmennesket egentlig taper på at det blir så mye byråkrati?
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
I replikkordskiftet med representanten Lien prøvde jeg å spørre litt om Siv Jensens utspill i Dagbladet på søndag – om en plan for å kuppe Norge, hvor hun tar til orde for at hver enkelt elev skal ha individuelle utviklingsplaner – om ikke Fremskrittspartiet så på dette som en mulig ny tidstyv. Svaret fra Lien var, så vidt jeg kunne forstå, at dette var noe vi alle sammen allerede var for, at alle som hadde evner til det, kunne ta undervisning på et høyere nivå, og at alle enkeltelever skulle møtes på det utviklingsnivået de var. Det er ikke slik at Arbeiderpartiet ikke er for dette lenger, eller at vi har snudd i denne saken, som Lien sa. Men det må jo være noe som på en måte ikke stemmer her. For er det da slik at de foreldrene som nå hadde gledet seg til å få en individuell utviklingsplan for sitt barn, hvis de stemte Fremskrittspartiet, nå allikevel ikke får det hvis de stemmer Fremskrittspartiet? Eller er det slik at Fremskrittspartiet nå bare selger et forslag som alle sammen allerede er for, som et nytt fremskrittspartiforslag? Det kunne være spennende å høre hva som er svaret på dette. Lien sier at dette lett kan løses lokalt, og at hvordan dette administrativt skal gjøres, ikke er spesielt viktig. Jeg tror at det er summen av den tenkningen som Lien her representerer i sitt svar, som gjør at tidsbruken i norsk skole har gått over alle støvleskaft – stadig nye utspill fra politikere om ting som skal måles, testes og veies i norsk skole – altså enda et slikt forslag her fra Fremskrittspartiet. Det står i sterk kontrast til det forrige taler, representanten Torkil Åmland, mener, at dokumentasjon nærmest virker mot sin hensikt i skolen, og at man må ha tillit til lærerne og tillit til at de gjør en god jobb. Jeg tror at norske lærere er i stand til å se hvilke elever som har mulighet til å ta fag på et høyere nivå. Jeg tror at norske lærere har mulighet til å se hvordan de kan møte hver enkelt elev på best mulig måte. Det er nettopp derfor vi skal gjøre noe med tidstyvene, slik at de får bedre tid til å gjøre dette. Da mener jeg det blir kontraproduktivt at Fremskrittspartiet foreslår å innføre enda et system med byråkrati for at lærerne skal sette seg ned og lage store planer for hver enkelt elevs utvikling.
Truls Wickholm (Arbeiderpartiet), 2011-02-22:
Mitt poeng med å ta opp kommunikasjonen med representanten Lien er at det bør være en sammenheng mellom det som skrives i avisene, og det som sies her inne i salen. Her inne i salen har Fremskrittspartiet holdt gode innlegg, vært reflekterte rundt hvordan vi kan gjøre noe med tidstyvene i skolen. Utenfor salen foreslår Fremskrittspartiet at det skal innføres individuelle utviklingsplaner for hver enkelt elev – litt mer enn 615 000 elever i år. Så blir man helt uforstående når man blir stilt spørsmål om dette kommer til å bidra til mer tidstyver i skolen, eller om det ikke kommer til å gjøre det. Det kommer et slikt klassisk FrP-retorisk svar her oppe fra om det nå er slik at Arbeiderpartiet har gått vekk fra at man er for tilpasset opplæring, eller om man har gått vekk fra at man er for at man skal kunne ta fag på et høyere nivå. Nei, selvfølgelig har vi ikke det. Senest forrige torsdag i debatten om realfagsatsing var vi med på å bekrefte at vi nettopp er veldig for at det skal være mulig å ta fag på et nøyere nivå. Vi har bekreftet gang på gang i denne salen at vi er for tilpasset opplæring. Det er til og med lovfestet. Så det å sette spørsmålstegn ved det blir veldig rart fra Fremskrittspartiet. Men det er typisk – når Fremskrittspartiet føler at de er på usikker grunn, blir de mer opptatt av å si at vi snakker om dem og ikke om det som egentlig er politikken. Det synes jeg er en rar tilnærming for en representant som startet sitt første innlegg med å nevne et forslag fra Høyre om spanskrør. Når man legger opp til den type debatter selv, må man også tåle å bli møtt med det. Vi har fortsatt ikke fått noe svar på om det er sånn at det å innføre individuelle utviklingsplaner – som jeg oppfatter skal være en skriftlig plan for hver enkelt elev, som er mulig å følge både for eleven, for læreren og for hjemmet – at det å utarbeide den type planer for 615 000 elever, kommer til å bidra til færre tidstyver. Ellers er jeg helt enig med representanten Lien i at en av grunnene til at vi skal gjøre noe med tidstyvene i skolen, er at læreren skal få mer tid til å se hver enkelt elev, mer tid til å møte elevene på det nivået de er. Da tror jeg dette med flere planer og mer kontorarbeid ikke er veien å gå.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-22:
En replikk skal vel mest være spørrende kritisk, men jeg har nå først og fremst tenkt å være rosende, både i forhold til innlegget generelt og i forhold til – og det blir da spørsmålet mitt – om jeg oppfatter Lien riktig når han nærmest distanserer seg fra to av opposisjonens kritiske merknader. Det ene går på at regjering og storting i dag ikke skal detaljinstruere kommuner og fylkeskommuner i dette spørsmålet, men mer komme med en oppfordring og invitasjon til videre samarbeid. Jeg tolker Tord Lien slik at han mener det samme i innlegget sitt. Og det andre er at vi blir kritisert for at vi ikke kommer med konkrete pengesummer knyttet til dette, men derimot skriver – og det synes jeg er veldig fornuftig – «at regjeringen som prinsipp, gir kommunene økonomisk kompensasjon for nye oppgaver». Jeg hører Tord Lien som om også han er enig i den tilnærmingen som flertallet her har lagt opp til.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-22:
Jeg kjenner ikke til stykkprisfinansieringsmodellen i Trondheim. Jeg kjenner den i Oppland, og der har vi en kombinasjon av grunnfinansiering og noe som vi kunne kalle stykkprisfinansiering i tillegg, som til en viss grad sjølsagt er av hensyn til antall elever som går i skolen. Det har ingenting med New Public Management å gjøre. Min New Public Management-kritikk gikk på at vi istedenfor å gi våre egne tjenester innenfor en kommunal eller fylkeskommunal forvaltningsmodell, setter i gang et kjøp av tjenester på utsiden. Da kommer vi opp i et byråkratiseringsproblem som vil gjøre situasjonen enda verre enn det vi diskuterer her i dag.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-22:
Sjøl om jeg har vært her nå vel ett år, har jeg ikke vent meg til arbeidsformen i Stortinget. Det jeg har lært meg til, ikke minst da jeg var fylkespolitiker, var at det var spesielt i forbindelse med budsjettarbeid at vi ble enige om hva som var rett og riktig, og hvordan vi skulle finansiere det framover. Jeg har skjønt at man her på Stortinget, i hvert fall fra opposisjonens side, går stadig ut i enkeltsaker og forplikter og mener veldig sterkt at en skal få på plass de konkrete summer og de konkrete tiltak. Det som Aspaker her etterlyser, jobber vi med stadig vekk i komiteen og i gruppene våre, og det er sentrale elementer inn i budsjettarbeidet nå.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-22:
Mitt siste poeng i forrige innlegg var at partier som vil avbyråkratisering, ikke blir troverdige når de samtidig ønsker en skole- og velferdssektor der det offentlige i større grad kjøper seg tjenester fra private framfor å drive i egen regi. Det er en nøye sammenheng mellom byråkratisering og det å drive konkurranseutsetting og privatisering. Mitt andre poeng er knyttet til noe som har vært oppe her flere ganger, at vi blir påstått å være så defensive overfor skoleeierne, kommune og fylkeskommune. Vi blir beskyldt for å være defensive i negativ forstand når vi både rydder på egen banehalvdel og inviterer til et samarbeid med kommuner og fylkeskommuner om nettopp å drive dette arbeidet videre framover. Det blir virkelig pussig for meg at i en avbyråkratiseringsdebatt som vi har her i salen i dag, er det deler av opposisjonen som ønsker seg en mer detaljstyrende stat bygd på mistillit overfor skoleeierne våre, kommuner og fylkeskommuner. Jeg undrer meg virkelig på om Høyre-ordførere rundt omkring i landet vårt er enig i en slik tilnærming som Høyre har her i salen. Jeg tror virkelig at kommuner og fylkeskommuner har skjønt tegningen. Mange av dem er allerede godt i gang. Jeg er overbevist om at de kan klare, i samarbeid med staten, i sine ulike varianter å gå videre med dette forenklingsarbeidet. Det tredje poenget mitt er knyttet til det som Per Fugelli i boken sin «Nokpunktet» kaller «godt nok». Det er viktig at all rapportering tar utgangspunkt i at vi ikke skal samle inn mer enn det som er «godt nok» i forhold til det som trengs for å styre på en god måte. Adecco-eksemplet er ikke et «godt nok»-eksempel. Her ble det bedt om for lite informasjon, med de resultater som det førte til. Men samtidig skal vi ikke be om mer enn nødvendig. Da tror jeg et poeng særlig i den forbindelse er at en skal tenke seg veldig nøye om når det gjelder sin egen kapasitet og kompetanse til å ta imot styringsinformasjon – altså hvor mye en selv klarer å svelge unna, som kommunestyrerepresentant eller hva det måtte være – når en ber om å få inn informasjon. Et fjerde og siste punkt er knyttet til noe som har blitt trukket fram av flere her, nemlig tilsyn – særlig innen en sektor som på området karaktersetting, evaluering og vurdering er opptatt av frammeldinger, at det å komme med vurderinger skal være en del av læringsprosessen og utviklingsprosessen for den enkelte elev og skole. Her er det viktig at tilsynssystemet – kommunalt, fylkeskommunalt og statlig – også peker framover, gir gode råd, mer enn bare mekaniske påpekninger av regelavvik. Jeg vet at flere skoledirektører er opptatt av det, og mener at det er mulig innenfor gjeldende regelverk. Men kanskje det der også må til noen regelverkspresiseringer etter hvert. Det får vi se på i det videre utviklingsarbeidet.
Aksel Hagen (Sosialistisk Venstreparti), 2011-02-22:
Hvis Trine Skei Grande hadde fulgt med i hva jeg sa i mitt første innlegg, hadde hun hørt at jeg sa at Skole-Norge ikke har havnet i et slikt uføre som det vi ser en del av innenfor helse- og omsorgssektoren, og som den rød-grønne regjeringa har sagt de skal ta tak i. For det er ikke tvil om at hvis det offentlige i stedet for å yte tjenestene selv og utvikle tjenestene selv går ut på et marked og begynner å kjøpe tjenester, må det på plass et anbudsregime og et anbudsbyråkrati som representerer en mye større grad av byråkratisering enn om man driver det i egen regi. Det er nesten på grensen til en faglig udiskutert sannhet, det er jeg ganske så overbevist om, og så får en i tilfelle argumentere for at en oppnår noe positivt som gjør at det likevel er riktig med en slik byråkratisering. Spør f.eks. rehabiliteringsinstitusjoner og Frelsesarmeen om hvordan de opplever å måtte agere i et regime som er preget av anbudsproblematikk. Det er ikke der i dag, men det ser ut som om høyrepartiene har ambisjoner om at det skal bli slik også i skolesektoren – i alle fall mer av det framover.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-02-22:
Jeg synes det er bra at det er så bred enighet om tidsbruken i skolen, og at vi skal gjennomgå den. Det som jeg synes er litt pussig, er den ene merknaden i innstillingen fra Fremskrittspartiet der de sier på den ene siden at de synes det er riktig at elevene skal delta i å sikre karaktergrunnlaget sitt, samtidig som de tar til orde for å la dem slippe unna med bare å ta én eksamen. Jeg bare lurer på om representanten kunne redegjøre litt for hvordan dette sammenfaller med opplæringsplikten, og dessuten er det vel heller ikke helt gratis, verken i forhold til økonomi eller tid.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-02-22:
Ja, jeg har faktisk tiltro til kommunene, og jeg mener at det må være opp til kommunene å vurdere sjøl hvilke typer grupper de skal ha inn i skolen. Så kan vi være med og bidra i forhold til helsesøster osv., eller hva slags type personale vi skal ha i skolefritidsordningen, og om vi skal ha inn vaktmester osv. Vi kan gi signaler om det. Men jeg vil tro at Norge er såpass ulikt at noen i dag faktisk har skolesjef, noen har vaktmester fortsatt, og noen har kanskje en god helsesøsterordning. Så jeg har ikke noen lyst til å stå i Stortinget og diktere hva den enkelte kommune skal ha av den type andre ansatte i skolen.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-02-22:
Jeg tror jeg vil henvise til det jeg sa tidligere: Jeg tror det er litt ulikt rundt omkring i Skole-Norge, rett og slett. Jeg tror at i enkelte tilfeller kan det være riktig å bidra til medisinering. Jeg har sjøl vært litt i den samme situasjonen, der jeg nektet å påta meg medisineringen. Men jeg tror at det må diskuteres i den enkelte kommune og på den enkelte skole hvordan en ønsker det.
Anne Tingelstad Wøien (Senterpartiet), 2011-02-22:
Å ha 30 ungdomsskoleelever i samme klasserom og tilby individuell tilpasset undervisning er, for å si det mildt, krevende. Folk prater om barnebursdager der de har hatt 20 unger på besøk. Det er som blåbær å regne. Senterpartiet ser derfor fram til en endring av opplæringsloven som angir en ressursnorm for lærere. Det tror vi vil føre til en økt opplevelse av tid. Tid til å dokumentere hver enkelt elevs prestasjoner skriftlig tar tid og er viktig, men antakelig er det like viktig å ha tid til personlig kontakt med hver enkelt elev i løpet av en dag. I et samfunn der vi blir minnet om mobbing, om overgrep som ikke oppdages, om barn som har det vondt, er det viktig at i alle fall læreren har tid til å se dem, til å ha sjanse til å oppdage om noe ikke er som det skal, og hjelpe dem videre i læringsprosessen. Så er det viktig for motivasjonen at elevene får god tilbakemelding på lekser og arbeidet i klasserommet. Skal læreren på en god måte kunne gi tilpasset opplæring, må læreren kjenne til den enkelte elev. Som representanten Hagen henviste til: Moderniseringens New Public Management fløy som en farsott over Kommune-Norge på 1990-tallet. Farsotten nærmest utryddet skolesjefene i kommunene. Bare de mest standhaftige var igjen. Min påstand er at dette har vært en forbannelse for Skole-Norge. Til tross for at grunnskolen er en av kommunens kjerneoppgaver, er skoler i stor grad blitt fraværende på kommunepolitikernes dagsorden og overlatt til administrasjonen. Skolesjefen eller skolefaglig ansvarlig må på plass igjen, og kommunepolitikere må ta ansvar for lokal skolepolitikk og for hvilke grupper som skal inn for å avlaste lærere og rektor for unødvendig arbeid. Så må vi sørge for at kommunen får økonomi til å prioritere dette og til å tidfeste våre ambisjoner, sjøl om jeg er enig med statsråden i at også god ledelse og bevisst holdning til oppgaver kan spare både tid og penger.
Svein Harberg (Høyre), 2011-02-22:
I innlegget fra saksordføreren ble det presisert behovet for at lærer får være lærer, og det har gått igjen i resten av debatten. Det oppfatter jeg også at Anne Tingelstad Wøien er opptatt av. Hun har jo selv en bakgrunn som lærer, og vet hva det betyr å bli heftet med alle mulige andre ting. Meldingen har mange gode tiltak, noen veldig selvfølgelige, vil jeg si, men også noen konkrete som man kan gå videre med. For å være enda mer konkret har Høyre sammen med de andre opposisjonspartiene bl.a. foreslått at regjeringen skal komme tilbake til Stortinget med konkrete tiltak for å øke innslaget av andre yrkesgrupper. Dette vil være konkret og vil være en konkret oppfølging. Men dette vil altså ikke Senterpartiet og regjeringspartiene være med på. Kan Tingelstad Wøien forklare hvorfor det? Er hun trygg på at dette vil gå av seg selv?
Svein Harberg (Høyre), 2011-02-22:
Oppmerksomhet rundt tidsbruk nær sagt hvor som helst i samfunnet og i skolen er bra. Det har ikke bare med økonomi og ressurser å gjøre. Det har også med kvalitet og fokus å gjøre. Jeg har hatt kontakt med ganske mange lærere og skoleledere og spurt: Hva skal vi gripe fatt i i denne saken? Hvor skal vi konkret gå inn og gjøre noe? Den unisone tilbakemeldingen er behovet for tidsressurser. Det betyr selvfølgelig en innskjerping av oppgaver, men det betyr også hjelp til oppgaver. Jeg synes det var spennende å høre om statsråden som hadde innført tidsbruksjekken i enhver sammenheng. Så skal han altså sjekke ut om det jeg nå gjør, får en konsekvens for tidsbruken i skolen, og det er veldig bra. Men grunnen til at jeg ville ta ordet, var også for å si at vi ikke skal underslå at skolen er en god og viktig arena når det gjelder tiltak overfor barna også ved siden av de rent læremessige. Derfor vil jeg litt tilbake til noe jeg har diskutert før. Skolen er en arena der vi treffer alle barna, der vi kan treffe dem i en setting som er naturlig fordi de er sammen med andre barn. Jeg forstår det dilemmaet statsråden står overfor når mange vil ha nye ting inn i skolen og mener at hver for seg er dette bagateller og viktige ting. I lys av dette er kanskje forslag nr. 1, fra mindretallet, fornuftig? Jeg må si at jeg, som representanten Dagrun Eriksen, oppfattet at statsråden nesten var med på å støtte det forslaget i sitt innlegg – her måtte vi se på hva vi kunne la andre gjøre, hvordan vi kunne la andre få gå inn i skolen for å avlaste lærerne, men også for å gjøre ting som er naturlig å gjøre i skolen, så jeg har lyst til å utfordre statsråden på akkurat det. Kan det være at det er positivt med det som ligger i forslag nr. 1? Selv om det antakelig blir nedstemt her i dag, kan jo statsråden gripe fatt i det «på egen kjøl» for å se hvordan vi kan utnytte den arenaen positivt, med mange gode krefter for å få bedre tiltak for barna våre.
Svein Harberg (Høyre), 2011-02-22:
Det er ingen tvil om at basiskompetanse i arbeidslivet er bra og fungerer bra, og jeg tror statsråden er enig med meg når vi sier at vi skulle ønske det var enda flere som kunne være med på det. Det er litt leit at ressursmangelen begrenser tilbudet, men det er altså noen grupper som ikke nås. Og så registrerer jeg at statsråden viser til andre måter å organisere det på, også på frivillig sektor. Men vårt forslag om å lage en basiskompetanse for frivilligheten er jo for å nå grupper som en ikke når på de andre måtene. Og det er nok mange som kunne nås på den måten, gjennom de landsomfattende frivillige organisasjonene. Ser ikke statsråden at ved å igangsette et sånt prosjekt ville en løfte opp den muligheten og invitere en ny gruppe mennesker til å få denne basiskompetansen?
Svein Harberg (Høyre), 2011-02-22:
Det er stor enighet om at nasjonale prøver er blitt bedre tilpasset og fungerer bedre enn de gjorde. Det er bra. Jeg oppfatter vel også i denne saken at det er stor enighet. Selv om ikke avstemningen nødvendigvis synliggjør det, så er det ganske stor enighet. Men det er noe det er uenighet om, og det er hvordan vi får tilgang til resultatene både når det gjelder fritaksprosent, og når det gjelder resultater. Det har i flere innlegg her vært pekt på – også fra regjeringspartiene – hvor viktig det er at skoleeiere har dette som et redskap. Ser ikke statsråden da at det er et paradoks at skoleeier, altså kommunestyrepolitikere og for så vidt også vi som sitter i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen på Stortinget, får best opplysning gjennom Dagbladet og VG om hvordan det går med skolene, og ikke har en annen tilgang til det i utgangspunktet gjennom resultatkunngjøring?
Dagrun Eriksen (Kristelig Folkeparti), 2011-02-22:
Det er helt klart, som jeg sa i mitt innlegg, at lærerne ikke skal være til stede og gjøre alle de oppgavene andre yrkesgrupper burde gjort. Hvis regjeringen hadde vært litt mer villig til å få andre yrkesgrupper inn, ville det ha vært mye lettere å få til det gode samarbeidet på det faglige grunnlaget, som selvfølgelig skal være det læreren skal gjøre sammen med hjemmet. Men samtidig er det viktig at det rundt hvert barn er mange voksne med forskjellige roller som skal klare å koordinere for å skape en god oppvekst, særlig for de sårbare barna. Der må både lærere, helsesøstre og barnevernsfaglige folk kunne samarbeide for å få til gode løsninger. Det vi har reagert på, er at det som Tidsbrukutvalget sier, nesten gir et signal om at vi må ha mindre kontakt mellom hjem og skole. Jeg tror vi trenger mer kontakt når det gjelder det faglige, og så trenger vi å få andre yrkesgrupper inn som kan ta seg av de sosialfaglige utfordringene i skolen.