Monica Mæland (Høyre), 2018-11-27:
Norge forvalter fantastiske naturverdier. For regjeringen er det viktig å ta vare på norsk natur. Vi vil sikre at også generasjonene som kommer etter oss, skal kunne nyte godt av de verdier og opplevelser som norsk natur byr på i dag. Tap av naturmangfold er en av vår tids store miljøutfordringer og må løses med tiltak lokalt og nasjonalt. I 2015 la regjeringen fram en melding til Stortinget om naturmangfold. Det var første gang på 14 år at det ble lagt fram en slik melding. Hovedgrepene i meldingen fikk bred tilslutning i Stortinget, og vi følger nå opp med konkrete tiltak. Skogvern er spesielt viktig for å sikre norsk naturmangfold og for å ta vare på truet natur. Regjeringen har på fem år satt av nær 2 mrd. kr til skogvern og vernet 369 skogområder. Av disse er 322 områder frivillig vern av privateid skog. Siden 2013 er skogvernet økt fra ca. 2,5 pst. til nær 3,4 pst. av Norges produktive skogareal. Skogvernet er foreslått videreført på et høyt nivå også i 2019. Det er for å følge opp Stortingets vedtak om vern av 10 pst. av skogarealet, slik det også er varslet i Jeløya-erklæringen. Mye av arealene i Norge forvaltes likevel gjennom planlegging etter plan- og bygningsloven. Kommunen er den primære planmyndigheten, og skal gjøre avveininger mellom bruk og vern av arealene. Det er dermed kommunene som er gitt ansvaret for å ivareta nasjonale, regionale og lokale interesser i planleggingen. Regjeringen mener nærhet mellom dem som beslutter, og dem som berøres av beslutningene, er en viktig demokratisk verdi. Regjeringen vil derfor redusere statlig detaljstyring og gi mer myndighet til lokaldemokratiet, også i plan- og utbyggingssaker. Lokalkunnskap er også viktig for å gjøre gode avveininger mellom ulike interesser og hensyn. Staten skal spille på lag med kommunene. Statlige sektormyndigheter har fagkompetanse som kommunene trenger i sin planlegging. Det er likevel ikke alltid dialog og medvirkning er nok når ulike interesser står mot hverandre. Innsigelser er derfor en sikkerhetsventil i plansystemet, som skal gi trygghet for at nasjonale og vesentlige regionale interesser kan ivaretas når dette er nødvendig. Ulike sektormyndigheter er gitt mulighet til å fremme innsigelse til kommunale planer innenfor sine ansvarsområder. Kommunenes organisasjon, KS, har vært kritisk til statens innsigelsespraksis. I en undersøkelse utført for KS i 2012 mente 80 pst. av de folkevalgte i kommunene at innsigelser legger for store begrensninger på det kommunale selvstyret. Statlige etater ble kritisert for å bruke innsigelser for å presse kommunene til dialog og for å fremme dårlig begrunnede eller motstridende innsigelser. Det var derfor nødvendig å ta grep for å bevare innsigelsesinstituttets legitimitet og for å styrke lokaldemokratiet. Siden 2013 har regjeringen arbeidet systematisk for å styrke dialogen mellom staten og kommunene i plansaker og for å redusere unødig bruk av innsigelser, noe også den rød-grønne regjeringen var opptatt av. Miljøverndepartementet sendte i august 2013 ut et rundskriv med retningslinjer for innsigelse i plansaker etter plan- og bygningsloven. Rundskrivet ble ved brev av 18. februar 2014 ajourført og videreført av denne regjeringen. Samtidig ble det understreket at hensynet til lokaldemokratiet skulle vektlegges sterkere framover. I rundskrivet slås det fast at viktige interesser skal komme fram så tidlig som mulig, og at det skal være tidlig medvirkning og dialog. Innsigelse skal bare fremmes når det er nødvendig, og begrunnes konkret. I 2013 ble det igangsatt en forsøksordning der Fylkesmannen fikk i oppdrag å samordne innsigelser fra andre statlige myndigheter til kommunale planer. Fylkesmannen skal bidra til å rydde opp i motstridende innsigelser og kan avskjære innsigelser som ikke er godt nok begrunnet. Evalueringen av forsøket viser at det har gitt en mer effektiv og bedre statlig medvirkning i planprosessene. Ut fra de gode erfaringene har departementet besluttet at ordningen gjøres permanent fra 2018. De siste fylkene innlemmes fra 2019. Etter forslag fra regjeringen besluttet Stortinget å gjøre regionalt planforum obligatorisk fra 2017. Regionalt planforum er en arena der statlige, regionale og kommunale interesser klarlegges tidlig i planleggingen. Da kan innsigelser i større grad unngås, Departementet vil følge opp med veiledning om regionalt planforum for å bidra til at de positive effektene tas ut. Kommunal- og moderniseringsdepartementet arbeider tett med sektordepartementene for å forbedre praktiseringen av innsigelsesinstituttet. Departementene har fulgt opp med å avklare hva som er nasjonale interesser, innenfor sine ansvarsområder. I januar 2017 utga Klima- og miljødepartementet et rundskriv som klargjør nasjonale og vesentlige regionale interesser på miljøområdet. Rundskrivet gir føringer for hva som er grunnlag for innsigelse. Tydeligere signaler gjør det enklere for kommunene og de aktuelle sektormyndighetene å følge opp nasjonal politikk. Dermed kan konflikter med miljøinteresser avdekkes og løses tidlig i planprosessen. Gjennom statlige planretningslinjer for en samordnet bolig-, areal- og transportplanlegging har regjeringen gitt klare føringer for kommunenes arealplanlegging. Retningslinjene legger opp til utvikling av kompakte byer og tettsteder – for å redusere transportbehovet og for å fremme en mer bærekraftig utvikling. Retningslinjene bidrar til å dempe presset mot nedbygging av viktige jordbruks-, natur- og friluftsområder. Fylkesmennene, fylkeskommunene og samferdselsetatene arbeider tett med kommunene for å følge opp retningslinjene. Kommunenes rapportering til SSB gjennom KOSTRA-systemet viser at andelen reguleringsplaner møtt med innsigelse har gått vesentlig ned etter 2013. De to siste årene er bare 19 pst. av reguleringsplanene møtt med innsigelse. Andelen arealplaner på kommuneplannivå som er møtt med innsigelse, har imidlertid ligget stabilt på rundt 50 pst. i perioden 2008–2017. Jeg mener dette viser at konfliktene nå behandles og løses på et overordnet plannivå. Det er også arenaen der de viktigste beslutningene for naturmangfold tas. Hvert år vedtar kommunene i underkant av 2 000 arealplaner. Svært få av disse – ikke mer enn 25–30 hvert år – avgjøres av Kommunal- og moderniseringsdepartementet fordi partene ikke har greid å bli enige lokalt. Dette er saker der nasjonale og lokale interesser kommer i konflikt, eller der ulike nasjonale interesser står mot hverandre. Under forrige regjering ble nesten 60 pst. av innsigelsene tatt til følge. Vi mener det var for enkelt å nå igjennom med innsigelser. Siden 2013 har departementet stadfestet kommunens vedtak i vel halvparten av sakene vi har fått til behandling. I resten av sakene har vi tatt innsigelsen til følge eller kommet fram til en god mellomløsning. Av totalt 128 innsigelsessaker har denne regjeringen behandlet 25 saker der naturmangfold har vært tema for innsigelsen. I åtte av disse sakene har departementet tatt innsigelsen til følge, i fire saker delvis til følge. I de andre sakene har andre interesser veid tyngst. Jeg mener dette viser at regjeringen ivaretar hensynet til naturmangfold på en balansert måte i vår innsigelsespraksis. Det gir også signaler til kommunene og de aktuelle sektormyndighetene om å gjøre det samme. Et par eksempler: I april i år sa jeg nei til å regulere et 373 dekar stort område til massemottak og næringsformål i Sørum kommune. NVE og Fylkesmannen hadde begge innsigelse til området av hensyn til naturmangfold, ravinedaler og vassdragsnatur. Nå i høst behandlet jeg en innsigelse fra Fylkesmannen i Oslo og Akershus til kommunedelplan for Lysaker- og Sørkedalsvassdraget i Bærum kommune. Innsigelsene gjaldt seks områder med naturmangfold av nasjonal verdi innenfor eksisterende boligeiendommer. Fire av innsigelsene ble tatt til følge, og områdene ble avsatt til grønnstruktur. Jeg mener regjeringens arbeid med å forbedre planprosessene har vært vellykket. Vi ser at stat og kommune nå samarbeider bedre og kan komme fram til gode løsninger uten å gå den lange veien om innsigelser. Arbeidet har ført til at både kommuner og statlige etater er blitt mer løsningsorienterte, og at saksbehandlingen samlet sett er både bedre og mer effektiv. Det mener jeg kommer både lokaldemokratiet, naturmangfoldet og andre samfunnsinteresser til gode.