Akhtar Chaudhry (Sosialistisk Venstreparti), 2011-05-05:
Dette er en viktig debatt, og vi skal være veldig forsiktige, men likevel må det være lov å kunne påpeke uenigheter i politikken også på dette området. La meg starte med å takke interpellanten for initiativet. Jeg opplever at det er et langt større og positivt fokus på situasjonen til de innsattes barn i dag enn for noen få år tilbake. La meg også rose alle de frivillige som gjør en flott jobb for disse barna, og dermed også for mennesker som sitter inne. Vi vet at barn kommer uforskyldt i en situasjon der far eller mor – stort sett far – må i fengsel. Og vi vet at i mange situasjoner har den domfelte dårlig råd, er dårlig sosialt integrert, det er rusmiddelmisbruk, og vedkommende har en dysfunksjonell familie fra før. Når far må i fengsel, blir alt dette forsterket for barn. I vårt samfunn er det slik at vi teller nesten alt og har oversikt over nesten alt, bortsett fra én ting, og det er hvor mange barn som har fedre i fengsel, og omvendt – hvor mange fedre som har barn utenfor fengsel. Det er det viktig å få oversikt over, for hvis vi ikke vet hvor mange barn som sitter der ute, kan vi heller ikke hjelpe foreldrene og barna til å holde god kontakt med hverandre. Vi vet at det er viktig først og fremst for barna – dette er rettighetsfestet – og at kontakten mellom barna og foreldrene kan påvirke den innsattes valg og progresjon. Derfor mener jeg det er viktig at vi klarer å få en oversikt over hvor mange barn som har fedre i fengsel, og bruke dette i det videre arbeidet. Det gjøres en veldig god jobb rundt omkring i våre fengsler. Bergen og Ringerike er meget gode eksempler på hvordan en skal legge til rette for god kontakt mellom den innsatte og vedkommendes barn. Andre fengsler bør lære av og gå videre med dette. Vi har Pappa i fengsel, et program som en god del fengsel bruker, og som de som ikke bruker det, bør lære noe av. Jeg er enig i at det bør ses på hvordan én person kan ha ansvar for å følge opp at barn får realisert sine rettigheter. Der har vi gode eksempler fra Sverige, og det bør vi se på og lære noe av. Det er viktig at vi vet hvilke rettigheter barn har, og at noen så passer på at de rettighetene blir realisert. Mange innsatte har dårlig råd i utgangspunktet. Når far plutselig må inn, blir den dårlige økonomien forsterket ytterligere. Da blir det vanskelig for veldig mange barn og familier å besøke denne faren, som stort sett sitter i et fengsel langt unna T-banen på Sinsen, for å si det sånn. Det koster veldig mange penger å besøke far og få realisert en rettighet. Igjen: Dette mener jeg at vi bør kunne se på framover. Det er veldig bra at det blir fokusert veldig mye på barn. Det fortjener de absolutt, og familiene gjør det. Men det er flere enn barna og den absolutt nærmeste familie, dvs. ektefellen, vi bør bruke tid på og fokusere på hvordan de har det, f.eks. mødre som har sine sønner i fengsel. Det er en like stor påkjenning for en mor til en sønn å oppleve at barnet er satt bak fengselsmurene. Og alt dette må vi se i to perspektiv. Det ene er de menneskene som sitter bak fengselsmurene. De er mennesker, de har behov, de har ønsker, og de skal komme tilbake til samfunnet. Det er det andre, nemlig å sørge for at de får ha god kontakt med sin familie. Det påvirker deres valg i en positiv retning, og det gir oss to gevinster: at dette mennesket forhåpentligvis tar de riktige valgene for sitt eget liv, og at det blir et bedre menneske når han, altså stort sett han, kommer tilbake til vårt samfunn – for det kommer han til å gjøre.