Odd Einar Dørum (Venstre), 2004-11-11:
Jeg er enig i at det er viktig å diskutere hvordan vi på best mulig måte kan hjelpe dem som vil komme seg ut av prostitusjon. I denne diskusjonen må vi ta hensyn til at kvinner og menn i prostitusjon er en sammensatt gruppe med stor variasjon i bakgrunn og årsaker til at de er kommet inn i prostitusjonen. Samtidig må også de som er i prostitusjon, få mulighet til å bidra med innspill til hvilke tiltak de selv mener er mest hensiktsmessige. Det finnes ingen enkle eller entydige løsninger på hvordan vi kan hjelpe dem som vil ut. Løsningene må ta hensyn til at kvinner og menn i prostitusjon ikke er en ensartet gruppe som kan møtes med enkle virkemidler fra én etat alene. Vi må finne løsninger gjennom tverrfaglig samarbeid på tvers av ulike sektorer. Løsningene krever innsikt, kunnskap og respekt for dem det gjelder. Prostitusjon er et sammensatt fenomen som primært må møtes med sosialpolitiske virkemidler, ikke kontrolltiltak. Valg av virkemidler må bygge på respekt, og vi må kunne tilby reelle alternativer som gjør at kvinner og menn kan ta et annet valg enn prostitusjon. Vi må snakke med, og ikke om. Gjennom iverksettingen av Handlingsplanen mot handel med kvinner og barn(2003-2005) har jeg derfor støttet et kartleggingsprosjekt i regi av de prostituertes interesseorganisasjon, PION. Her er et av målene å få fram hva slags hjelp kvinner og menn i prostitusjon ønsker og/eller trenger når det gjelder informasjon om rettigheter, og hvilke tiltak de selv vil se iverksatt for å komme ut av prostitusjonen, dersom de ønsker det. Vi må ha respekt for deres valg, selv om de går på tvers av det vi selv mener er riktig. (2003-2005) Tiltak rettet mot prostitusjon må ha som målsetting å forhindre at noen opplever prostitusjon som eneste alternativ. Her står vi overfor mange sosialpolitiske utfordringer. Fafo-rapporten har gitt oss innsikt i at vi også står overfor innvandringspolitiske utfordringer der arbeidsledighet og diskriminering også spiller en rolle. Når det gjelder tiltak direkte rettet mot personer i prostitusjon, støtter myndighetene organisasjoner som driver oppsøkende virksomhet og andre hjelpetiltak i prostitusjonsmiljøene. I Oslo er f.eks. PRO-senteret, Kirkens Bymisjons prostitusjonsprosjekt Nadheim og PION viktige samarbeidspartnere for myndighetene. Disse organisasjonene har ulike hjelpetiltak for personer i prostitusjon: helsetilbud, sosial og psykisk rådgivning, økonomisk og juridisk bistand. PRO-senteret er i tillegg nasjonalt kompetansesenter for prostitusjon og mottar en rekke ulike offentlige tilskudd. Sosial- og helsedirektoratet delfinansierer PRO-senteret med 2,5 mill. kr i 2004. I tillegg til driftsstøtten til PRO-senteret gis det tilskudd fra Handlingsplan for forebygging av uønsket svangerskap og abort og Strategiplan for forebygging av hiv og seksuelt overførbare infeksjoner. Det gis også støtte til konkrete prosjekter i regi av PRO-senteret og Kirkens Bymisjons prostitusjonsprosjekter i Oslo og Stavanger. Tilskuddene for 2004 utgjør omtrent 0,8 mill. kr. I tillegg skal sosial- og helsetjenestene gi støtte til personer som vil ut av prostitusjon, på lik linje med personer som er i andre situasjoner de vil ha hjelp til å komme ut av. Som justisminister er jeg særlig opptatt av å hjelpe dem som i ulik grad er ofre for kriminelle handlinger, som vold, trusler og utnytting. I prostitusjonsmiljøet er det ulike grader av vold, trusler og utnytting av kvinner, barn og menn. Mange av de utenlandske kvinnene står i gjeld til bakmenn eller -kvinner som har organisert reisen og oppholdet i Norge. Noen av disse er tvunget til prostitusjon mot sin vilje og er utsatt for grov vold og trusler. Andre har visst at de skulle inn i sexindustrien, men ikke at de ville miste retten til å bestemme over sin egen kropp. Handel med kvinner og barn til prostitusjon er en svært alvorlig forbrytelse. Gjennom iverksettingen av Handelingsplanen mot handel med kvinner og barn arbeider vi systematisk for å innfri internasjonale og nasjonale forpliktelser for å hjelpe kvinner og barn ut av situasjonen som ofre for menneskehandel. Politiet, utlendingsmyndighetene og hjelpeapparatets arbeid er intensivert, og det er opprettet en rekke tverrfaglige aktiviteter for å hjelpe dem som er utnyttet i prostitusjon, til å komme ut av situasjonen. I Oslo-området har Oslo politidistrikt oppnevnt til sammen 18 kontaktpersoner ved ulike stasjoner og seksjoner. Disse har blitt tilført ytterligere kompetanse om prostitusjon og handel med kvinner og barn. I tillegg er det opprettet en egen etterforskningsgruppe som skal etterforske handel med kvinner og barn utnyttet i prostitusjon. I tidsrommet april–september 2004 har Oslo politidistrikt etterforsket ca. 20 saker relatert til menneskehandel. Representanten var inne på forholdet til sosial helsetjeneste. Jeg vil vise til at det er etablert en avtale mellom Grünerløkka sosialsenter og Sosial- og helsedirektoratet om akuttmottak og oppfølging av kvinnene som har vært utnyttet i prostitusjon. I nært samarbeid med politi og relevante organisasjoner skal dette sikre at praktiske oppgaver knyttet til identifisering av kvinner og barn utnyttet i prostitusjon, midlertidig oppholdstillatelse – såkalt refleksjonsperiode – sosialfaglig bistand som råd og veiledning, nødvendig livsopphold, trygge oppholdssteder, reetablering og retur til hjemlandet blir gjort tilgjengelig for dem som måtte ønske det. Etter initiativ fra Justisdepartementet er det etablert et praktisk samarbeid med formål å ivareta iverksetting og koordinering av de ovennevnte bistands- og beskyttelsestiltak for ofre for menneskehandel, som vi kaller «Oslopiloten». Dette er ment å være et lavterskeltilbud. I dette prosjektet har Grünerløkka sosialsenter fått ansvar for den sosialfaglige oppfølgingen i hver sak. Grünerløkka sosialsenter deltar i et tverrfaglig samarbeidsforum som består av representanter fra politiet, utlendingsmyndighetene, helsetjenestene, barnevernstjenestene og sju utvalgte organisasjoner. Tilbakemeldingene på dette prosjektet har vært positive. I tilknytning til pilotprosjektet i Oslo er det opprettet et landsdekkende nettverk bestående av flere sentrale organisasjoner, politi, utlendingsmyndigheter og sosialmyndigheter. Formålet med nettverket er å løse utfordringer som dukker opp underveis i det praktiske tverrfaglige samarbeidet for å yte bistand og beskyttelse. Sosial- og helsedirektoratet har opprettet en arbeidsgruppe som består av representanter for myndigheter og organisasjoner som ser på hvordan vi best mulig kan nå ut med målrettet informasjon til mulige ofre. Det skal utarbeides informasjonsmateriell på ulike språk om rettigheter og muligheter for hjelp og beskyttelse til kvinner som er utnyttet i prostitusjon. Informasjonsmateriellet vil bli distribuert i prostitusjonsmiljøene. Jeg håper at dette vil bidra til at flere personer i prostitusjonsmiljøet vil søke hjelp og støtte til å komme ut av situasjonen. I tillegg har vi iverksatt en del andre tiltak for å sikre likebehandling i offentlige etater av kvinner som blir utnyttet i prostitusjon. Politidirektoratet har utarbeidet et tiltakskort som skal brukes av førstelinjetjenesten i politiet. Og det er riktig, som representanten sier, at politiet ofte står i en slik sosialpolitisk førstelinjetjeneste. Dette gir retningslinjer for hvordan politiet skal gå fram i saker hvor det er mistanke om utnyttelse av andres prostitusjon og hallikvirksomhet. I tillegg har Politidirektoratet arrangert et seminar med deltakere fra politidistrikt over hele landet. Som ledd i å heve kvaliteten på etterforskningen og påtalebehandlingen utarbeider Politidirektoratet en håndbok om menneskehandel for politidistriktene. I 2005 vil Politidirektoratet organisere regionale møter og kompetansehevningsseminar som vil bidra til likebehandling i de ulike politidistriktene. Utlendingsdirektoratet har også utgitt to rundskriv til utlendingsmyndighetene, inkludert politiet. Ett rundskriv går på midlertidig oppholdstillatelse til personer utsatt for menneskehandel, inkludert kvinner utnyttet i prostitusjon, den såkalte refleksjonsperioden. Det andre rundskrivet dreier seg om innvilgelse av arbeids- og oppholdstillatelse til personer som har vært utsatt for menneskehandel. Justisdepartementet har i tillegg opprettet en tverrfaglig arbeidsgruppe som utarbeider retningslinjer for hele tjenesteapparatet. En av oppgavene som søkes løst her, er hvordan vi kan identifisere mulige ofre. Den samarbeidsgruppen som representanten Bekkemellem Orheim nevnte, leverte sin rapport 8. oktober i år, og vi vil nå se på konsekvensene av ulik prostitusjonsregulering før vi tar stilling til en eventuell lovbestemmelse mot kjøp av seksuelle tjenester. Fra Sverige har vi klare indikasjoner på at kriminalisering rammer ulikt, og at loven har ført til at kvinner og menn i prostitusjon nå befinner seg i en enda mer utsatt og sårbar situasjon. Det er en viktig oppgave for Regjeringen å videreutvikle tilbudet til kvinner som vil ut av prostitusjon, og sikre likebehandling i offentlige etater. Tiltakene rettet mot personer i eller på vei inn i prostitusjon er mange. Det er kun systematisk jobbing over tid som gir resultater i dette arbeidet, og det tar Regjeringen konsekvensen av. I bunnen ligger hele tiden en respekt for de kvinner og menn det gjelder. Representanten Bekkemellem Orheim spurte meg om det var viktig å jobbe på tvers – og det er det. Det er helt avgjørende. Mange av de tiltakene jeg har vist til, handler nettopp om det. Jeg tror representanten og jeg deler den oppfatning at bak dette ligger det en bevisstgjøring og en holdningsmobilisering, slik at man skal prøve å se det som skal være det uvante eller kanskje til og med det sammensatte og komplekse, på en best mulig måte. Samtidig spurte representanten Bekkemellem Orheim om mulighetene til refleksjon er viktig. Ja, det er det. Samtidig er det slik at det kanskje ikke er så lett å stå fram og si at jeg har vært utsatt for tvang. I det øyeblikket man gjør det i det moderne medielandskap, er det nesten som å stemple seg selv i panna med at nå har man gått inn i det. Vi ser jo hvor komplekst det er. Vi har en rettssak som nå refereres i pressen, om trafficking, hvor nettopp advokater bruker mot kvinner som bærer vitnemål, at de «nesten kan oppfattes som å være kjøpt» av myndighetene fordi de får lov til å være her. Det er svært viktig at en refleksjon eller en opptreden skal være på kvinnenes premisser. Det er svært viktig at det er et selvstendig valg som da treffes. Det står stor respekt av dem som da velger å bære fram et vitnemål – de skal ha beskyttelse. Det vil også stå respekt av dem som vil velge å gjøre noe annet. Jeg vet at norsk politi i en rekke sammenhenger har hjulpet kvinner med å vende tilbake til sitt hjemland. Jeg vil takke representanten Bekkemellem Orheim for å ha satt dette temaet på dagsordenen, og også for den tonen hun har brukt i arbeidet med det. Det er det som oppmuntrer – og gir inspirasjon – til seighet og systematikk i denne saken.