Inge Myrvoll (Sosialistisk Venstreparti), 2001-06-14:
Da jeg i mine yngre dager gikk nattskift, syntes jeg det var de greieste skiftene å gå. Men jeg var ikke vant til at helkontinuerlig skiftgang betydde at man gikk alle skiftene på rad. Det er litt synd, når det kanskje er siste natten med gjengen, at jeg er nødt til å refse, men det må jeg nok gjøre også i dette innlegget. Det er stor spredning i disse sakene, og jeg ser ikke noen grunn til å rekke over alle. Jeg skal konsentrere meg om noen. Men jeg skal først ta noen spredte kommentarer. Det med ungdomskort kommer i budsjettet til høsten. Det er umulig å kommentere hva det blir til, men det vi er enige om, er at det er viktig å lære ungdom å bruke kollektive transportløsninger, at de ikke bare vokser opp i baksetet på foreldrenes bil. Det kan påvirke framtidig atferd. Så til en alvorlig bekymring som gjelder Luftfartstilsynet. Én ting er at Luftfartstilsynet er i ferd med å komme inn i en føljetong av rettssaker med sine ansatte, at det interne arbeidsmiljøet ser ut til å være svært belastende for de ansatte. Ei anna side, eller kanskje det henger sammen, er at utviklinga innafor Luftfartstilsynet ser ut til å gå i motsatt retning av de målsettinger Regjeringa har for en modernisert offentlig sektor – mindre administrasjon og bedre tjenester. Sjefssjiktet, direktørsjiktet, teller 23 av 140 ansatte. Hver sjette ansatt er sjef på toppnivå. Til tross for at antall ansatte går opp, antall ledere går opp, er bruken av konsulenter firedoblet på to år. Etter det jeg vet, er jobbinga i marka, f.eks. kontrollvirksomheten av fly, gått nedover. Det er ei skremmende utvikling i en etat som skal ivareta vår flysikkerhet. Det er ei negativ utvikling i ei tid hvor offentlig sektor skal bli mer effektiv. Det er ei trist utvikling for de ansatte. Jeg er forundra over at resten av komiteen er så likegyldig og helst ikke vil mene noe om situasjonen i Luftfartstilsynet. Så jeg spør: Synes de tilstanden er grei? En liten kommentar til den økonomiske utviklinga i Luftfartsverket. Når Luftfartsverket er kommet i trange økonomiske tider, er det viktig å prioritere rett. Signalene som med jevne mellomrom går ut fra Luftfartsverket om nedleggelse av regionale flyplasser, utsettelse av teknisk/operativ oppgradering av regionale flyplasser, er negativ. Vi må ha mot til å signalisere hva som er viktigst. Det viktigste er ikke å bygge nye ekspedisjonsbygg på stamruteflyplasser som på Sola, eller utvide på Flesland og Værnes dersom det er et spørsmål om overlevelse for deler av de regionale flyplassene. Da må komiteen og Stortinget våge å prioritere, si hva som kommer først – våge å ta noen valg og stå for dem. Det gjør SV. Vi sier: Legg planene på Sola, Flesland og Værnes i en møllpose, prioriter de regionale flyplassenes overlevelse og oppgradering hvis vi må velge. Så et spørsmål vedrørende Tjeldsund og Luftfartsverkets treningssenter. Jeg har oppfattet det slik at departementet har besluttet at Luftfartsverkets treningssenter skal lokaliseres til Tjeldsund. Jeg er blitt mer i tvil etter å ha lest flertallsmerknaden som Arbeiderpartiet er med på. Hva mener egentlig Arbeiderpartiet? Er det avgjort? Så skal jeg galant hoppe over vegsakene. Lysten til å sende en liten beskjed heim om Korgfjellet og Ildhøllia er stor. Ingen kommer til å få høre om dem. Så går jeg videre til den alvorlige saken, nemlig Åsta-ulykka. I fjor var alle opptatt av jernbanesikkerhet. Det kritiske lys ble retta mot NSB og Jernbaneverket. Det var riktig. Men samtidig bar jeg allerede da på en frykt, frykt for at når vi skulle gjøre vår del av jobben, fulgte vi ikke opp. Det skal helst være gratis å styrke jernbanesikkerhet. I Jernbaneverkets tidsskrift, «Kjøreveien» nr. 4, skriver direktør Steinar Killi en leder under tittelen «Fullt trykk på sikkerhetsarbeidet»: «Samtidig er dette en dom over prioriteringene innen jernbanen over flere år. Jeg skal ta min del av ansvaret, men det er også et ansvar som må deles både med forgjengere, politikere og andre som har bidratt til å legge rammebetingelsene for jernbanedriften.» Det er riktig. I nummeret etter, nr. 5, skriver han en ny leder under tittelen: «Overraskelser». Da var revidert budsjett lagt fram. Overraskelsen var at han ikke hadde fått de midler han regnet med for å iverksette de sikkerhetstiltak som han var pålagt, anbefalt og som Jernbaneverket sjøl hadde kommet fram til – tiltak for 570 mill. kr utover det statsbudsjettet som ble vedtatt i fjor. Tiltak for 370 mill. kr var høgt prioritert, og 270 mill. kr var anbefalinger og pålegg som han hadde fått fra Jernbanetilsynet eller fra Åsta-kommisjonen. Hva er det Jernbaneverket får? De får 21,7 mill. kr i friske penger. Så får de beskjed om å omprioritere 80 mill. kr fra vedlikehold og investeringer til å bruke på sikkerhet. De skal bruke 100 mill. kr på sikkerhet, mesteparten omprioritert, til tross for pålegg og anbefalinger om 270 mill. kr og prioriterte tiltak på 370 mill. kr. Jeg er forbanna, men jeg er ikke overraska. Jeg husker så godt de alvorlige menn som i fjor sa at det ikke skulle stå på politisk vilje å øke jernbanesikkerheten. I «Holmgang» i fjor sa jeg at jeg frykta at det ville de gjøre gjennom å omprioritere fra andre jernbaneformål. Ja, det lille som skjer nå, kommer gjennom omprioriteringer – ikke gjennom å gi jernbanen et løft. Å kritisere NSB og Jernbaneverket er enkelt, men å gjøre den jobben vi er satt til, makter ikke denne salen. Det beste transportsikkerhetsarbeidet vi kan gjøre, er å styrke jernbanen og føre transport fra veg til bane. For jernbanen er den sikreste transportformen, og vi skal gjøre den enda sikrere. Og det jeg er redd for, er at det beste kan bli det godes fiende. Hvis det er sånn at de nå skal bruke alle pengene på jernbane eller mye av dem på sikkerhetsarbeid internt i jernbanen, men ikke gi jernbanen et løft, blir jernbanen taper på transportarbeidet. Og da får vi en dårligere transportsikkerhet, for jernbanen er den sikreste transportform i dag. Men vi skal gjøre den enda bedre. Resultatet av det grep Regjeringa og flertallet i Stortinget nå gjør, er følgende: De fleste sikkerhetstiltak kan ikke settes ut i livet – tiltak som dels er pålagt og anbefalt av Åsta-kommisjonen, Statens Jernbanetilsyn samt gjennom Jernbaneverkets egen gjennomgang av sikkerheten. For å greie omprioriteringene har Jernbaneverket med umiddelbar virkning inndratt alle ledige investeringsmidler og stoppet all inngåelse av kontrakter på drifts- og vedlikeholdsbudsjettet. Det er konsekvensen av politikken til Regjeringa og stortingsflertallet. På vegsida er vi av og til villig til å bruke milliarder på å bygge firefeltsveg med midtskille for å unngå møteulykkene. Her er man ikke villig til å bruke noen hundre millioner kr for å ta et løft for å bedre sikkerheten på hele det norske jernbanenettet. Samtidig har komiteflertallet så lite anstendighet at de skriver i innstillinga: «Komiteens flertall, alle unntatt medlemmet fra Sosialistisk Venstreparti, vil understreke nødvendigheten av at jernbanen tilføres tilstrekkelig ressurser slik at sikkerheten holder et høyt nivå.» Dette skjer gjennom interne prioriteringer, og det er ikke å tilføre «tilstrekkelig ressurser». De får ikke ressurser nok til å gjøre de jobbene som de mener er nødvendig, og som også Åsta-kommisjonen og Jernbanetilsynet mener er nødvendig. Hadde jeg hatt lang nok taletid, ville jeg ha bedt om et minutts stillhet over anstendighetens død, men det er for kort tid igjen. Men det er ikke for seint. Revidert behandles i morra, og ekstraordinære gruppemøter i morra tidlig kan jo rydde opp i det. Men optimismen er ikke stor. Nå skal jeg vedgå at jeg ikke er med på den merknaden som en nesten enstemmig komite har om dobbeltsporet i Sande, for jeg skjønte ikke hva den merknaden betydde. Jeg går ut fra at verken Jernbaneverket eller andre har noe ønske om å utsette å få brukt dette sporet. På den andre sida sa Høyres representant her at han ikke kunne se hva Kristelig Folkeparti hadde gjort for å framskynde arbeidet. Men jeg veit iallfall at Høyre har gjort sitt beste i flere budsjettforlik for å hindre og forsinke arbeidet med investeringer på jernbanen. Så til offentlige kjøp. Vi får nå et økt offentlig kjøp. Det er nødvendig for å kunne opprettholde tilbudet og ikke få for stor økning i prisene. Men samtidig vil jeg igjen understreke at offentlige kjøp i Norge ligger på et lavmål. Det er sånn at f.eks. i Tyskland betaler det offentlige to tredjeparter av togbillettene. Det gjør de nede i Bayern, delstaten der, og de er ikke spesielt radikale og progressive, ikke veldig grønne heller. Men de gjør det fordi de mener det er en riktig prioritering. SV legger igjen fram – og jeg gjentar det jeg sa i forrige debatt – et forslag i morra om null moms for kollektivtrafikk, med rett til fradrag for inngående moms. Det vil styrke NSB som transportbedrift i tillegg til dette økte offentlige kjøpet. Så det er et godt forslag som en kan ta opp på ekstraordinære gruppemøter i morra tidlig og støtte.