trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-06-16:
La meg først si at jeg også vil understreke at det finnes dyktige og engasjerte ansatte både i de offentlige, i de ideelle og i de kommersielle institusjoner i barnevernet. Jeg har også lyst til å si om en problemstilling som ikke er hovedproblemstillingen, men som er en underliggende problemstilling, at når det gjelder trenden i retning av mindre bruk av institusjonsplasser, har jeg ennå til gode å møte noen i barnevernet som synes at den trenden skal fortsette enda lenger. Tvert imot møter jeg stadig flere som advarer mot at det har vært en faglig dreining i den retningen. Den har kanskje gått langt nok, og en god del mener at den bør reverseres noe. Det kan vi ta en annen gang. Det er ingen tvil om at vi har bruk for et sterkt offentlig barnevern, og at vi har behov for de ideelle aktørene i barnevernet. Vi har også behov for de kommersielle aktørene i barnevernet. Vi kan ha en diskusjon knyttet til om det prinsipielt sett er ønskelig med kommersielle aktører i barnevernet. Det er en interessant diskusjon som jeg gjerne blir med på, men realiteten er at vi er avhengige av kommersielle aktører, og av at de kan gi tilbud innenfor en del områder, spesielt når det gjelder de mest krevende tilfellene. De representerer en fleksibilitet i barnevernet som barnevernet sannsynligvis vil være avhengig av i mange tiår framover. Slik som barnevernet er skrudd sammen i dag, er det mye viktigere å diskutere hvem som skal inn, og hvordan vi skal bygge opp kapasiteten, enn å diskutere hvem som skal ut av barnevernstjenestene. Det synes jeg statsråden bør merke seg. Ellers er jeg veldig glad for at statsråden også i sitt svar på min replikk ser ut til å anerkjenne de ideelle aktørenes egenverdi innenfor barnevernet. Jeg legger merke til at Fremskrittspartiet og Høyre i sine innlegg sier at det er likegyldig hvem som leverer tjenestene. Det er en kraftig forenkling, fordi man da kan stå i fare for å utrydde idealismen og frivilligheten som en aktør i velferdssamfunnet. Så sier statsråden at vi kan jo ikke gå utenfor det offentlige hvis vi ikke har brukt opp kapasiteten i det offentlige først. Det mener jeg er en kraftig forenkling, bl.a. fordi det som skjer i de ulike regionene, er at Bufetat går inn og overtar private institusjoner – stadig nye institusjoner overtas av Bufetat. Da kommer på en måte den diskusjonen om kapasitetsutnyttelse i et annet lys. Det kreves en langsiktig politikk. Statsråden sier at han tror at de ideelle aktører vil være der i mange år framover, men tilbakemeldingene fra dem er unisone. Jeg utfordrer statsråden til å kalle dem inn til et møte og spørre dem om virkelighetsforståelsen, for de er klare på at de er i ferd med å utraderes med dagens rammevilkår.
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-06-16:
Mitt første spørsmål går på det vi har etterlyst flere ganger tidligere, nemlig regjeringens ambisjoner for barnevernet. Statsråden har jo satt i gang en evaluering av barnevernsreformen og det statlige barnevernet, noe som er en lang prosess, som jeg antar deretter skal ende opp i et stortingsdokument som vi antageligvis vil få i 2013 eller 2014 – i hvert fall er det en lang prosess. Det første spørsmålet er: Når kan vi forvente at regjeringen kommer med et dokument til Stortinget som viser fram regjeringens ambisjoner for barnevernet? Mitt andre spørsmål er knyttet til den enstemmige merknaden fra komiteen, der man understreker behovet for den gjennomgang av tilsynsordningen som forslagsstillerne ber om. Vil statsråden gjennomføre en gjennomgang, og på hvilken måte vil han komme til Stortinget med resultatene av en sånn gjennomgang?
Øyvind Håbrekke (Kristelig Folkeparti), 2010-06-16:
Jeg har hatt ordet i saken før, men jeg vil ikke la forsamlingen gå glipp av siste del av mitt utmerkede manus. Når det gjelder innholdet i tilsynsordningene i barnevernet, er det ikke nødvendigvis noe fasitsvar på hva en sånn gjennomgang og de vurderingene skal ende opp i. Derfor peker komiteen på noen av momentene som må vurderes når tilsynsordningene skal forbedres. Vi peker bl.a. på hvordan ungene skal involveres bedre i tilsynet, f.eks. når det gjelder valg av tilsynsfører, og hvordan tilsynet skal organiseres. Så er det et åpenbart behov for å tydeliggjøre rollen som tilsynsfører – hva slags forventninger som stilles til tilsynsfører. Flere rapporter har synliggjort og tydeliggjort et stort behov på det området. Så går det på godtgjørelse og vilkår for tilsynsførere, noe som er viktig for å rekruttere et tilstrekkelig antall. Det går på bevisstgjøring på at tilsynet må organiseres på ungenes premisser, slik at det legges grunnlag for tillit, og at nødvendig informasjon kommer fram. Det gjelder både for tilsyn i fosterhjem og tilsyn på institusjoner. Det kommer også veldig tydelig fram i høringer og andre rapporter som er skrevet om tilsyn i barnevernet, at det er stort behov for at ungene blir klar over på hvilken måte og på hvilke premisser de gir informasjon til tilsynsførere og til dem som gjennomfører tilsyn i institusjonen. Så kan det være argumenter som på den ene siden går i retning av økt profesjonalisering av tilsynsførerrollen, som det argumenteres med fra flere. Andre innspill går i en annen retning og peker på at fosterbarna i større grad bør få velge personer de kjenner fra før – altså i motsatt retning. Økt profesjonalisering kan styrke den faglige kvaliteten, men den kan også skape større avstand. Så her vil det være argumenter på ulike sider. Statsråden har i sitt svarbrev til komiteen varslet at tilsynet med institusjonene vil være en del av gjennomgangen av det statlige barnevernet. Det er jo ikke unaturlig, og det er for så vidt greit. Men når det så gjelder tilsynet med unger i fosterhjem og beredskapshjem, er forholdet litt annerledes, for her sier statsråden i svarbrevet: «Kommunen har også ansvaret for akuttplasseringer av barn i beredskapshjem og disse barna har også krav på å få oppnevnt tilsynsfører. Disse akutte plasseringene er ofte så kortvarige at det ikke opprettes en tilsynsfører.» Her sier man altså at de har krav på tilsynsfører, men man sier samtidig at det er veldig vanskelig å få det til i praksis. Da må statsråden gå gjennom det og avklare: Har de krav på tilsynsfører? Ok, hvis de fortsatt skal ha det, må man bare organisere det på en annen måte, enten gjennom et profesjonelt tilsyn eller på en annen måte som gjør at de faktisk kan få det, selv om det er en kortvarig plassering. Det betyr sannsynligvis at dette må organiseres på en annen måte enn i dag. Men det er en så åpenbar inkonsistens i den ordningen og i det svaret som statsråden har gitt, at det er et av de forholdene som han må ta tak i i den gjennomgangen som komiteen har bedt om.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Ganske tidlig i dagens debatt sa Gjermund Hagesæter at vi har et sovjetinspirert inntektssystem. Det sier altså et parti som vil bort fra rammefinansiering og over til et mer statlig styrt inntektssystem. Jeg har egentlig lurt på om Fremskrittspartiet har skjønt inntektssystemet for kommunesektoren. Heldigvis fikk jeg det bekreftet da Per-Willy Amundsen pratet noe seinere: Fremskrittspartiet kan ikke inntektssystemet for kommunesektoren. Hva var det han sa? Det er bare en ansatt i departementet og Vårherre som skjønner systemet. Ettersom Amundsen, så vidt jeg vet, ikke er ansatt i departementet og definitivt ikke er Vårherre, skjønner han altså ikke inntektssystemet. Takk for oppklaringen. Inntektssystemet er ikke så komplisert, hvis vi gidder å sette oss inn i det. Hvordan inntektene til hver enkelt kommune regnes ut, får vi hvert år oversikt over i tillegget til budsjettproposisjonen fra Kommunaldepartementet, såkalt Grønn bok. Det er Stortingets ansvar å bestemme hvilke kriterier som skal legges til grunn, og de bør endres med jevne mellomrom. Det er Stortingets ansvar. Vi bruker ofte begrepet «full barnehagedekning.» Nå har vi full barnehagedekning, er det flere som sier. Det virker nesten som at nå har vi bygd barnehager, så nå kan vi gjøre noe annet framover. Ja, i de kommunene der innbyggertallet er noenlunde konstant, eller til og med går ned, er det full barnehagedekning – kanskje en gang for alle. Men i de kommunene der innbyggertallet øker, er det ikke full barnehagedekning – en gang for alle. Innbyggertallet øker, dermed øker også antall unger, og dermed må det bygges flere barnehageplasser. Så vi må slutte å si at vi nå har full barnehagedekning. Mange kommuner må fortsette å bygge barnehager. Mange kommuner må bygge mange barnehager i årene som kommer. La oss ikke glemme det. Jeg nevnte nettopp kommuner med vekst i innbyggertallet – såkalte vekstkommuner. Mange av de kommunene finner vi på det sentrale Østlandet, men også en del kommuner befinner seg i Rogaland, Hordaland og Trøndelag, og andre steder i landet. Felles for mange av disse kommunene er at de er lavinntektskommuner. Det gjør det krevende å gi et godt tjenestetilbud til innbyggerne. Folk flytter til, og kommunene må bygge ut tjenestetilbudet. Den økonomiske situasjonen for, og nivået på, tjenestetilbudet i mange av disse kommunene er utfordrende. Heldigvis har vi ei regjering og et stortingsflertall som griper fatt i dette. Innføringen av det såkalte veksttilskuddet, som Stortinget tidligere har vedtatt, og de endringene som nå foretas i kostnadsnøklene med mer vekt på levekår og mindre vekt på avstand, er skritt i riktig retning.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Jeg takker Gjermund Hagesæter for oppklaringen. Han mener altså ikke at vi har et sovjetinspirert inntektssystem, men han mener at vi har et sovjetinspirert regnskapssystem – som om det er så mye bedre! Men uansett er han og Fremskrittspartiet for et sovjetinspirert inntektssystem for kommunesektoren, eller behovsstyrt statlig finansiering, som det heter i forslaget. Det kommunale inntektssystemet består av to pilarer: inntektsutjamningen og utgiftsutjamningen. Begge deler består av et sett ulike kriterier. Men det er fullt ut forståelige kriterier hvis en vil sette seg inn i det. Ingenting er tilfeldigheter. Kommunene får sine inntekter beregnet ut fra dette systemet. Så kan en sjølsagt være uenig i systemet og de kriteriene som ligger der. Da må man endre de kriteriene som ligger der, og det er nettopp det vi nå gjør, med kostnadsnøklene i utgiftsutjamningen. Det er Stortingets ansvar å gjøre det, og vi bør gjøre det med jevne mellomrom fordi landet endrer seg og samfunnet endrer seg. Å fatte politiske avgjørelser er å veie ulike hensyn opp mot hverandre. I forholdet mellom stat og kommune er det mange ulike hensyn som må veies opp mot hverandre. Jeg tipper at helt siden innføringen av formannskapslovene i 1837 har det vært et spenningsforhold mellom stat og kommune – mellom sentralt nivå og lokalt nivå. Ett prinsipp er at tjenestetilbudet skal være noenlunde likt i hele landet, et annet prinsipp er at vi skal ha lokalt sjølstyre i Norge. Avgjørelser skal fattes lengst mulig ut i systemet, nærmest innbyggerne. Så må vi veie disse ulike hensynene: Hva skal bestemmes av staten, og hva skal bestemmes lokalt i kommuner og fylkeskommuner? Derfor er også Fremskrittspartiets forslag om såkalt behovsstyrt statlig finansiering, der storting eller departement eller direktorater eller hva det måtte være – i hvert fall statlige organer – skal sitte og fordele penger til kommunene. En kan sjølsagt være for det, men da ser man helt bort fra prinsippet om lokalt sjølstyre. Som sagt, vi må veie ulike hensyn opp mot hverandre. Vi gjør noen endringer i inntektssystemet nå som er riktige. Men vi får aldri et perfekt system. Jeg er helt sikker på at uansett hva vi gjør, får vi høre at akkurat min kommune får for lite penger. Det merksnodige er at jeg har inntrykk av at alle landets kommuner også kan bevise at min kommune ligger under gjennomsnittet. Slik er det sjølsagt ikke. Vi tar nå noen viktige skritt i retning av å lage et enda bedre inntektssystem.
Sverre Myrli (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Jeg ønsker bare å avslutte disputten med Fremskrittspartiet og Amundsen, og det skjønner jeg av kroppsspråket til presidenten at han også ønsker. Jeg har ikke sagt at vi har et perfekt inntektssystem for kommunesektoren. Jeg sa snarere at vi jevnlig bør foreta endringer i systemet, fordi landet endrer seg og samfunnet endrer seg. Jeg pekte på vekstkommunene som en gruppe kommuner som har spesielle utfordringer. Derfor bør systemet endres, noe vi også gjør. Mitt poeng er ene og alene: Vi som stortingsrepresentanter kan ikke skylde på at systemet er komplisert. Er vi uenig i deler av inntektssystemet, bør vi endre det vi er uenig i, ikke erstatte det med et statlig styrt, byråkratisk system.
Erna Solberg (Høyre), 2010-06-16:
Jeg tar ordet fordi jeg hørte Arbeiderpartiets parlamentariske leders innlegg i sted, hvor hun valgte – noe jeg må si begynner å bli symptomatisk for Arbeiderpartiets parlamentariske leders argumentasjonsnivå – noen løsrevne sitater, lett populistiske varianter og lettvint omgang med hva andre mener. Hun hadde åpenbart lest et intervju jeg har gitt om langtidsutviklingen for norsk næringsliv, velferdssamfunn og vår mulighet til å finansiere velferdsgodene i fremtiden, og funnet ut at en bit av en setning kunne tas litt ut av sin sammenheng. La meg få lov til å referere hva jeg sa i dette intervjuet: «Vi må begynne med å bremse på veksten i velferdsgodene og økningen av ansatte i offentlig sektor, for å gi konkurranseutsatt industri og fastlands-Norge vilkår for å skape nye konkurransedyktige produkter og tjenester. Jeg sier ikke med det at vi ikke skal ha en god offentlig sektor i Norge, men det handler om å holde litt igjen i dag for å ha råd til de gode velferdsløsningene også i framtida.» Mest forbausende for meg er det hvis Arbeiderpartiet er uenig i dette. Mest forbausende er det hvis det faktisk er sånn at man er uenig, når man har hørt all den retorikken som har kommet fra landets finansminister med antydninger om hollandsk syke, diskusjoner om at offentlige budsjetter ikke kan vokse så mye at konkurranseutsatt næringsliv flytter ut av landet. Hvis dette er noe Arbeiderpartiet faktisk er uenig i, hvis dette er den politiske skillelinjen, så er det en interessant skillelinje. Det vil være veldig interessant å gå tilbake igjen til Vestlandet og si at Helga Pedersen mener at vi ikke skal holde litt igjen nå i offentlig sektor for å kunne sikre arbeidsplassene i fremtiden. Jeg mener at det er en viktig politisk oppgave å sørge for at veksten i offentlige utgifter ikke går raskere enn det bærekraften på lang sikt – for neste generasjoner – gjør, i forhold til de utgifter og de kostnadsnormer som konkurranseutsatt næringsliv klarer å bære. Nettopp i løpet av de 20 neste årene vil vi gå fra å være en økonomi hvor vi fortsatt har et økende antall eldre, men ikke et dominerende antall eldre, til å bli mange flere eldre, med de utgiftene som da kommer innenfor kommunesektoren og innenfor helsesektoren. Da er det kortsiktige perspektivet å sørge for å skape rom gjennom investeringer i mer vekstkraft i årene fremover. Hvis Arbeiderpartiet nå erklærer det som skillelinjen i norsk politikk, så er det fint. Jeg står oppreist på at jeg ønsker et velferdssamfunn for fremtidige generasjoner, ikke bare å tappe petroleumsformuen i dag. Det legger jeg til grunn for vår helhetlige økonomiske politikk. Hvis Arbeiderpartiet mener noe annet, ja så synes jeg de skal si det i det offentlige rom også, for det er ikke i tråd med det de vanligvis sier.
Erna Solberg (Høyre), 2010-06-16:
I 1992 hadde Norge store underskudd på statsbudsjettet. Vi gjennomførte en skattereform. Vi senket skattene. Gro Harlem Brundtland og Sigbjørn Johnsen lånte penger for å finansiere de skattelettelsene. Det skjer ofte i land som skal snu økonomien sin, og som ikke har en oljeformue. Men det er altså ikke lenger siden Arbeiderpartiet gjorde akkurat som Moderaterna nå gjør – brukte skattelettelser som en stimulans til å skape flere jobber. Moderaterna topper for øyeblikket statistikken – over Sosialdemokraterna – når det gjelder tiltro til å skape nye jobber. Så svenskene tror faktisk at den politikken vil skape flere jobber. Når en norsk politiker velger et eksempel som andre ikke kan forholde seg helt til, i norsk debatt, er det en måte å argumentere på som jeg synes man egentlig skulle holdt seg litt for god for. Men jeg må si at hadde jeg vært i den situasjonen som Sverige er i, hadde jeg gjort akkurat det samme, på samme måte som Gro Harlem Brundtland gjorde det i 1992, for å gjøre noe da vi hadde stor arbeidsledighet. Det er ikke sånn at vi er enige om alt som gjelder handlingsregelen. Vi er enige, seks av syv partier i denne salen, om hvor mye penger vi skal bruke, men vi er ikke enige om hvordan vi skal bruke dem. Jeg mener at det er et grunnleggende problem – og det var jo ikke SV med på, for de var jo egentlig ikke for handlingsregelen da den kom – at det som Arbeiderpartiet og Høyre var enige om da vi innførte handlingsregelen, nemlig at de ekstra pengene ikke skulle brukes til vanlig offentlig forbruk i Norge, men skulle gå til investeringer i vekstkraft i norsk økonomi, som bygget næringsliv for fremtiden, har Arbeiderpartiet under denne regjeringen løpt fra. Det innebærer at vi tærer på de neste generasjoners penger hvert eneste år istedenfor å bygge mer vekstkraft for dem som kommer etter oss. Det er ikke bare noe vi sier, for i hvert eneste nasjonalbudsjett har det stått at generasjonsbalansen har blitt dårligere med de oppleggene som er laget av regjeringen. Derfor mener jeg det er viktig å ha en handlingsregel, men jeg mener også det er viktig å snakke om hva vi bruker de pengene til som vi får inn ekstra. Jeg husker faktisk situasjonen på begynnelsen av den stortingsperioden da Bondevik II-regjeringen satt med makten. Vi hadde opplevd økte skatter, vi hadde holdt handlingsregelen, men over en tredjedel av norske bedrifter vurderte utflytting fordi kronekursen var så høy at vi var nødt til å gjøre noe. Vi tok tak. Vi reduserte bl.a. administrasjonen i kommunesektoren. Så avleverte vi det som Arne Strand summerte opp fireårsperioden med: at Stoltenberg-regjeringen kom til dekket bord. Det er historieforklaringen. Vi ryddet, vi ordnet, og det beste inntektsåret noen gang for norsk kommunesektor var faktisk det året.
Erna Solberg (Høyre), 2010-06-16:
Jeg vet ikke om jeg noen gang kommer til å overbevise Arbeiderpartiets parlamentariske leder om at andre kanskje har noen gullkorn, at andre har samme hjertelag, eller at de kan føre en politikk som starter en god utvikling for samfunnet. Men jeg merker meg jo at når man velger ut land man peker på, snakker man ikke om sosialdemokratiske Spania, som har 20 pst. arbeidsledighet, eller andre slike. Vi kan plukke disse landene rundt omkring. Jeg har én ting på hjertet: Jeg er på en del internasjonale møter der jeg møter kolleger fra andre land som opplever å kutte. Da snakker vi om å kutte – ikke sånn som vi snakker om, at man kutter når man ikke vokser like mye som i fjor. Men de kutter – grovt – fordi økonomien er i ubalanse. De kutter fordi de kanskje har brukt for mye penger og ikke har tatt vare på vekstkraften i økonomien sin over år. En debatt som den norske, der man later som om det ikke er oljeinntektene, og vår forvaltning av dem, som har vært det viktige, men den sosialdemokratiske vind, er en hån mot disse landenes politikk.
Ketil Solvik-Olsen (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
Jeg deler statsrådens vurderinger og innstilling og hele pakken når det gjelder denne saken, så dette er ikke et ondsinnet spørsmål. Mange folk er bekymret over ulykken som har skjedd i Mexicogolfen, og regjeringen har selv sagt at en ikke skal gå videre med 21. runde på dypt vann før en vet hva som ligger bak. Nå er ikke dette nødvendigvis veldig dypt vann som sådan, men i den generelle oljedebatten har enkelte partier hevdet at nå må vi ikke gjøre noe før vi vet hva som skjedde i Mexicogolfen. Hvordan har regjeringen vurdert den delen når en nå allikevel går videre med Gudrun uten å ha fått svarene, som en har etterlyst på alle andre områder, fra Mexicogolfen?
Siri A. Meling (Høyre), 2010-06-16:
Statsråden understreket i sitt innlegg hvor viktig det er at vi har en enighet innenfor norsk oljepolitikk. Det er klart at det også er noe vi gjerne trekker frem i våre samtaler med viktige markeder i Europa, at det er en stor grad av enighet i norsk oljepolitikk, og at den derfor er forutsigbar og legger gode rammer for handel. Nå er det engang slik at det er en stund siden vi har hatt anledning til å diskutere petroleumspolitikken. Vi har diskutert en enkelt sak i dag, men vi skulle gjerne også hatt en helhetlig diskusjon i form av en melding om petroleumspolitikken. De siste signalene fra statsråden gikk på at denne kommer tidlig i 2011. Jeg er litt nysgjerrig på om statsråden kan si litt mer om når vi kan forvente å få en melding om petroleumspolitikken fremlagt.
Siri A. Meling (Høyre), 2010-06-16:
I mitt innlegg glemte jeg å takke saksordføreren for hennes arbeid, så jeg vil gjøre det nå. Men det var ikke derfor jeg ba om ordet, det var på grunn av innlegget til representanten Snorre Serigstad Valen og de sparkene som gikk til Høyre, at vi angivelig skulle ha forlatt vårt syn på hvordan markedet skal virke. Det er klart at Høyre ser med stor glede på alle oppdrag som tildeles norsk leverandørindustri. For all del, det er ingen, går jeg ut fra – uansett politisk ståsted – som er imot at det går ordrer til norsk leverandørindustri, snarere tvert imot. Men Høyre har, som representanten Serigstad Valen sikkert har fått med seg, en egen merknad hvor vi sier at dette må skje gjennom «konkurransedyktige tilbud» i et marked. Her er det kanskje en stor forskjell mellom Høyre og partiet til representanten Serigstad Valen: Vi tror ikke at det går an å verne norsk industri til fremgang. Fremgangen kommer i konkurranse med andre tilbydere, en konkurranse hvor vi hele tiden må bli bedre. Og det blir norsk leverandørindustri, heldigvis. De er aktive på det internasjonale markedet, skaper store verdier for landet vårt og gjør seg også bemerket internasjonalt. Høyre har på ingen måte forlatt sitt ståsted. Ellers merket jeg meg også at representanten Serigstad Valen ikke snakket så mye om selve Gudrun-utbyggingen. Han fokuserte mye på sikkerhet, og det kan vi alle være enige om er viktig. Men det er tydelig at det er en dobbeltkommunikasjon i Sosialistisk Venstrepartis budskap med hensyn til hva man ønsker med oljen fremover. Jeg håper at det er den linjen som bl.a. representanten Eirin Kristin Sund har tatt til orde for, og som også statsråden har lagt frem sitt syn på, at det fortsatt skal være bred enighet om norsk petroleumspolitikk fremover, og at det ikke er SVs syn som skal dominere.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Representanten Skumsvolls godt forberedte innlegg viser med all tydelighet hvor meningsløse debatter i stortingssalen her noen ganger kan bli når man leser opp det man har forberedt på forhånd, uten å lytte til det motdebattantene sier i foregående innlegg. Og som opposisjonspolitiker er det sannsynligvis veldig enkelt å konstruere sammenhenger der norsk olje erstatter kullkraft i Europa – som Skumsvoll var inne på – og der en åpning i Lofoten i seg selv vil være bra for klimautfordringene. Men jeg merker meg at representanten Skumsvoll og representanten Grimstad ikke på noe tidspunkt adresserer de punktene jeg faktisk angrep Fremskrittspartiet for, nemlig den historiske motviljen mot å la oljeinntekter på norsk sokkel tilfalle fellesskapet, en politikk som var så dominerende i mange år i Fremskrittspartiets historie at man heller stemte mot utbygginger av felt, f.eks. Sleipner, naboen til Gudrun. Det var viktigere å stemme mot det, enn at SDØE skulle ha en høy andel. Representanten Meling anklager SV for dobbeltkommunikasjon. SV står på den samme linjen nå som vi har gjort i mange år, og det er for en ansvarlig forvaltning av norsk sokkel med høy ressursutnyttelse. Her har SV, Høyre og Fremskrittspartiet gjort felles sak tidligere, f.eks. i merknads form i behandlingen av forrige petroleumsmelding, for to perioder siden. Et mye mer alvorlig innslag av dobbeltkommunikasjon er jo den manglende sammenheng mellom Høyres stadige kritikk av regjeringens manglende innsats på klimafeltet, som de anklager oss for, og Høyres voldsomme trykk for å åpne sårbare områder for oljeutvinning. Det at de to høyrepartiene i Stortinget ikke er villige til i det hele tatt å akseptere en sammenheng mellom norsk petroleumsvirksomhet og klima, kan ikke bety at det å stå for en moderat produksjon av olje og et moderat utvinningstempo fra SVs del er ulogisk på noe som helst vis. Jeg spør meg om representanten Grimstad hørte mitt innlegg. Det var ikke noen glorifisering av SVs motstand mot noen ting som helst. Den eneste motstanden jeg refererte til i mitt innlegg, var en sak Fremskrittspartiet og SV sto sammen om, nemlig forslaget om å utsette Sleipner Vest. Men det er vel nok et eksempel på at innleggene i denne salen ikke nødvendigvis alltid er ment til hverandre, men kanskje like mye til velgerne i hjemfylket og til kameraene i salen.
Snorre Serigstad Valen (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Jeg forstår at Fremskrittspartiet synes det er ubehagelig at det for det første ses en sammenheng mellom vår egen petroleumsvirksomhet og klimaet, og at det for det andre går an å ha to tanker i hodet på en gang. I Fremskrittspartiets verden er det gjerne slik at man enten må gå inn for å åpne alt, eller så er man en dogmatisk oljemotstander. SV har aldri foreslått å stenge norsk sokkel over natten eller stemt mot alle oljeutvinningsprosjekter i Norge opp gjennom historien. Men Fremskrittspartiet er nødt til å snakke som om det er tilfellet, og late som om det er sant, for at egen retorikk skal gi mening.
Erling Sande (Senterpartiet), 2010-06-16:
Komiteen har hatt besøk av Gudrun nokre veker, og ho har kome godt ut av det og fått tilhengarar i alle leirar. Komiteen er samla i innstillinga som gjeld Gudrun-utbygginga, og planen for utbygging og drift er veldig godt beskriven her av saksordføraren og andre som har hatt ordet før. La meg difor berre heilt kort berre understreke følgjande moment: Det er altså ei utbygging som kan, og forhåpentlegvis vil, skape viktig næringsutvikling i ei tid som er krevjande for leverandørindustrien vår. Dei siste ti åra har vi fått bygd opp ein svært god, framtidsretta og utoverretta leverandørindustri, og det er håpet vårt at Gudrun-utbygginga òg bidreg til viktig utvikling av arbeidsplassar rundt om i heile landet. Teknologiutvikling, infrastruktur og meir kunnskap har gjort feltet aktuelt for utbygging no – trass i at det blei oppdaga før fleire av dagens komitémedlemer kom til. Satsinga på teknologiutvikling er difor sentral i arbeidet med å realisere prosjekt på kjende delar av norsk sokkel, og for å sikre best mogleg utnytting av felta. At prosjekta som blir bygde ut, har brei semje her i denne salen, er også ein viktig verdi. Utnytting av eksisterande infrastruktur på kjende delar av norsk sokkel er altså best mogleg utnytting av petroleumsressursane i kjende område. Det er noko som heile Stortinget kan samle seg om.
Line Henriette Holten (Kristelig Folkeparti), 2010-06-16:
Vi har i dag til behandling utbygging og drift av Gudrun-feltet. Saksordføreren gikk gjennom komitéinnstillingen på en god måte. Gudrun ligger i midtre del av Nordsjøen, i nærheten av Sleipner. Det er en viktig og riktig utbygging, slik Kristelig Folkeparti ser det. Vi får utnyttet allerede eksisterende infrastruktur i området på en optimal måte. Jeg tar egentlig ordet til en kort merknad om elektrifisering. Det er viktig å se enhver sak og utbygging på norsk sokkel i dette perspektivet, med tanke på den klimakampen vi står i. Gudrun har et kraftbehov anslått til å være maksimalt 13 megawatt, som vil dekkes av Sleipner A via en 20 megawatts kraftkabel. Det vil ikke være behov for å installere noe nytt kraftanlegg på Sleipner, og beregningene tilsier at Gudrun i løpet av sin levetid vil slippe ut ca. 0,6 mill. tonn CO2, tilsvarende gjennomsnittlig ca. 50 000 tonn CO2 per år. Kristelig Folkeparti mener det er riktig å utnytte allerede eksisterende infrastruktur i området på en optimal måte. Det er viktig av hensyn til best mulig ressursutnyttelse, men også av hensyn til allerede gjennomførte investeringer i området. Vi vet at kraft fra land er vurdert, både til Gudrun og Sleipner av operatør og Oljedirektoratet. Kraft fra Sleipner A til Gudrun er beregnet til å koste ca. 420 mill. kr, mens kraft fra land er kostnadsberegnet til 1,1 mrd. kr. Ingen av disse løsningene har et kostnadsnivå i forhold til effekten på utslippene, som tilsier at dette tiltaket bør gjennomføres. Vi mener at utbyggingen er for liten og utslippene for små til å forsvare krav om landstrøm. Hvis vi skulle vurdert en eventuell landstrømløsning, burde vi ha vurdert det for hele Sleipner-området. Petroleumstilsynet og Arbeidsdepartementet har også bemerket at det planlagte boligkvarteret ikke er fullt ut dimensjonert til å dekke behovet i det planlagte driftskonseptet. Vi forutsetter at driftskonseptet får en dimensjonering av boligkvarteret som sikrer forsvarlig virksomhet, slik som komiteen understreker.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-16:
Det gleder meg at komiteen deler synet på at Gudrun er en riktig og en viktig utbygging både av hensyn til en best mulig ressursutnyttelse og av hensyn til allerede gjennomførte investeringer i området. Utbygginga av Gudrun-feltet vil bidra til å holde oppe aktivitetsnivået og sysselsettinga i leverandørindustrien. Dette er avgjørende med tanke på ivaretakelse og utvikling av kunnskap og teknologi innen petroleumsrelaterte næringer. Hensynet til sysselsetting i næringa er også et viktig argument for et jevnt og forutsigbart aktivitetsnivå. Utbygging av Gudrun vil innebære en ny innretning egnet for utvikling av ressurser i området nord for Sleipner. En framtidig utbygging av eksisterende funn, som Sigrun, og nye olje- og gassfunn i området, kan forlenge produksjonsperioden for innretninga betydelig. I området rundt Gudrun er det planlagt letebrønner både i 2010 og i 2011. Utbygging av Gudrun kan gjøre disse prosjektene mer lønnsomme. Gudrun er et betydningsfullt prosjekt som vil gi viktige bidrag til den totale produksjonen og aktivitetsnivået på norsk sokkel. Utbygginga har allerede gitt kontrakter til Aker Solutions i Verdal. Prosjektet bidrar til en bedre utnyttelse av infrastruktur i området, og bidrar til å øke sannsynligheten for at andre prosjekter i området vil bli bygd ut. Det er ikke mange prosjekter i Norge som har investeringer i 20 mrd. kr-klassen. Gudrun har også gode miljøløsninger. Gassen fra Gudrun har et høyt CO2-innhold. CO2-en vil bli fjernet fra gassen på Sleipner A og vil deretter bli reinjisert i Utsira-formasjonen på samme måten som CO2-gassen fra Sleipner blir håndtert i dag. Så er, som talere før meg har vært innom, kraft fra land blitt vurdert for Gudrun. Både de beregninger som er foretatt av operatøren og det som myndighetene sjøl har gjort, viser at det blir svært høye tiltakskostnader. Kraften fra Gudrun vil derfor bli dekket av eksisterende kraftkapasitet på Sleipner. Det vil ikke være behov for installasjon av nytt kraftgenererende utstyr på Sleipner A, og kraftkabelen fra Sleipner til Gudrun vil ha ekstra kapasitet med tanke på framtidige utbygginger. Gassen fra Gudrun bidrar også til å videreutvikle den langsiktige virksomheten på Kårstø. Jeg er glad for at komiteen har gitt sin enstemmige tilslutning til regjeringas forslag om utbygging av Gudrun. Når det kommer til stykket, er det enighet om hovedlinjene i petroleumspolitikken i Norge. Det er bra. Det er viktig for å få til en effektiv utnyttelse av de norske petroleumsressursene. Navnet Gudrun er hentet fra norrøn mytologi. I likhet med opphavskvinnen er feltet en komplisert dame. Operatøren har imidlertid god erfaring med å håndtere slike damer, da også Kristin hadde slike egenskaper. Gudrun ble funnet i 1974, men blir bygd ut først nå. Det viser verdien av den teknologiutviklinga og den kunnskapsoppbygginga som har funnet sted innenfor den norske petroleumsnæringa, og som jeg er opptatt av å legge til rette for at skal kunne fortsette å utvikle seg også i framtida.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-16:
Vi jobber primært på to plan med det spørsmålet som representanten tar opp. Det ene er at Petroleumstilsynet fortløpende vurderer det som en kan hente ut av informasjon fra ulykken i Mexicogolfen opp mot den løpende aktiviteten vi har i Norge. Det andre er å få tak i de store og mer endelige konklusjonene fra ulykken i Mexicogolfen, for gjennom det å kunne bruke det som grunnlag for forbedringer av norsk olje- og gasspolitikk framover. Den kunnskapen har vi ikke foreløpig, og jeg er svært opptatt av at det skal være en faktabasert inngang til olje- og gasspolitikken, som på andre områder. Det betyr at det ikke er mulig å konkludere i det store spørsmålet og det store bildet i dette før vi vet noe mer om hva som var forklaringa på og årsaken til en ulykke som faktisk fortsatt er tilstedeværende i Mexicogolfen.
Terje Riis-Johansen (Senterpartiet), 2010-06-16:
Det er ikke noe hokuspokus rundt det. Det som jeg har sagt tidligere om framdriftsplanen på petroleumsmeldinga, er at jeg har hatt en ambisjon om å legge den fram rundt årsskiftet. Det kan bety at den er ferdig før årsskiftet, men det kan også bety at det går noe over årsskiftet. Det er jo f.eks. ikke naturlig å ha veldig ulik framdriftsplan for petroleumsmeldinga og forvaltningsplanarbeidet, som vi nå holder på med, all den tid at det vil kunne være viktige vurderinger som her gjøres på begge disse områdene. Jeg har ikke noen eksakt dato å komme med nå, men vi jobber med dette. Jeg har gjennom vinteren hatt gode runder med samråd rundt i landet og har fått veldig mange gode innspill. Vi jobber nå med å bearbeide dem i departementet, og skal bruke høsten til å skrive melding.
Henning Skumsvoll (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
Da Phillips Petroleum etter 32 tørre brønner fant olje på Ekofiskfeltet lille julaften 1969, var det starten på en gullalder for nasjonen Norge. Gradvis ble det gjort store olje- og gassfunn, både i 1970-årene og i 1980-årene. Disse funnene er nå blitt aldrende olje- og gassfunn. Fra en produksjonstopp for olje på over 3 millioner fat per dag ligger produksjonen på norske felt nå på ca. 2 millioner fat per dag. Oljeproduksjonen i Nordsjøen er stadig minkende, mens gassproduksjonen er økende. Ifølge Det internasjonale energibyrået, IEA, er Norges viktigste bidrag til reduksjon av klimagasser å produsere så mye olje og gass som mulig fram til 2030. En slik norsk produksjon av olje og gass vil være med på å redusere klimagassutslipp fra kullkraftverk i Europa. Det er derfor gledelig at vi i dag behandler saken om utbygging og drift av olje- og gassfeltet Gudrun. Feltet ligger nær Sleipnerfeltet og kan dermed nyttiggjøre seg eksisterende infrastruktur. Dette medfører at kostnadene blir holdt på et akseptabelt nivå. Det er en samlet komité som nå gir klarsignal for at olje- og gassfeltet Gudrun kan planlegges og bygges ut. Jeg merker meg at også representanten Serigstad Valen fra SV står bak denne innstillingen. Det forundrer meg ikke så lite. I de fleste debatter og avisinnlegg går representanten Serigstad Valen imot å øke produksjonen av fossil energi i form av olje og gass. Det er vanskelig å forstå SVs politikk på energisektoren. Nedtrapping av olje- og gassproduksjonen blir av SV stadig nevnt som et av de største bidragene Norge kan gi for å redusere klimagassutslipp. SV hevder ved enhver anledning at reduksjon av klimagassutslipp er det viktigste tiltaket Stortinget kan vedta. Likevel er dette standpunktet ikke så viktig for SV at de vil ta Verneplan for vassdrag opp til ny vurdering. Ble det gjort, kunne mye vannkraft blitt utbygget. SV vil heller ikke starte konsekvensanalyser av Lofoten og Vesterålen, men kan akseptere at det gjøres for Barentshavet. SVs holdning til olje- og gassektoren samt til utnyttelse av mer vannkraft tenderer, etter mine vurderinger, klart til dobbeltmoral. Jeg avslutter mitt innlegg med å peke på at dette er en gledelig dag, fordi Gudrun olje- og gassfelt skal planlegges og utbygges. Produksjon fra Gudrun vil gi nok et bidrag til landets økonomi fra olje- og gassektoren.
Oskar J. Grimstad (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
Klarsignalet vi gir i dag, er sett på som viktig og avgjerande for ei vidare utvikling av delar av petroleumsmiljøet i Noreg. Gudrun-strukturen blei funnen så langt tilbake som i 1974, då det blei påvist olje, gass og kondensat. Såleis har ein venta lenge på ei avklaring. Utbygginga er berekna til å koste rundt 20 mrd. kr, blir sett på som svært viktig og gir etterlengta sysselsetjing. Når representanten Serigstad Valen prøver å gi inntrykk av at Framstegspartiet – og for ein stor del også Høgre – nærmast spring frå prinsippa sine og deler ut oppgåver til dei norske bedriftene, fell det på si eiga urimelegheit og viser at Serigstad Valen har ein omtrentleg omgang med sanninga som han burde halde seg for god til. Eg kan gjerne sitere konserntillitsvald i Aker Solutions, som seier: «En Gudrun-utbygging skaper optimisme. Det trenger vi.» Han representerer norske oljeinteresser og arbeidsplassar. Oljeindustrien har dei siste åra klaga over mangelen på oljepolitikk og ikkje minst over mangelen på klare politiske signal om korleis norsk oljeindustri skal sjå ut. Når vi i dag kjenner til at petroleumsaktiviteten sysselset – inklusiv medstraumsaktivitetar – ca. 200 000 personar, er det ein proporsjon som viser kor viktig denne næringa er. I tillegg fyller ho eit oljefond som skal tryggje pensjonane i framtida, pluss at ho årleg bidreg med ei avkasting som er avgjerande for velferdstilboda vi alle er opptekne av – for ikkje å vise til dei økonomiske utfordringane mange av EU-landa slit med, Hellas spesielt og PIIGS-landa generelt. Dette er noko vi i Noreg kan tillate oss nærmast å oversjå, grunna skattar og andre inntekter frå oljeverksemda. Det er derfor eit paradoks at sterke krefter i Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet er motstandarar av vidare utbygging av oljeverksemda i andre delar av landet. Når representanten Serigstad Valen i innlegget sitt nærmast glorifiserer SVs motstand mot petroleumsnæringa, bør han spørje seg sjølv kvifor den same næringa og tilsetteorganisasjonane beskriv SVs petroleumspolitikk som nærmast katastrofal for næringa. Men når det gjeld Gudrun, gis det fornuftig nok eit klarsignal, og det er Framstegspartiet svert glad for. Noreg hadde lenge tredjeplassen på lista over verdas største oljeeksportørar, berre slått av Saudi-Arabia og Russland. Men etter dei siste åras kraftige fall i oljeproduksjonen har vi rast nedover på lista. Derfor er det avgjerande for den omstillinga oljenæringa etter kvart er nøydd til å gjennomgå, at vi har en haleproduksjon som sørgjer for at vi får mest mogleg ut av dei ressursane som ligg på havbotnen, gjennom føreseieleg og hensiktsmessig tilgang og utbygging av olje- og gassressursane. Dessverre er eg ikkje trygg på at den raud-grøne regjeringa vil sørgje for det, men vil gamble med inntil 200 000 arbeidsplassar i ei kunnskapsnæring heile verdsøkonomien er avhengig av. Men i dag feirar vi at klarsignalet for Gudrun er gitt, og det er eg glad for.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Vi er jo enige om at det er i alles interesse å ta vare på og videreføre den kunnskapen vi har i barnevernssektoren. Forslagsstillerne vil innføre en internettbasert tjenesteportal som kan gi oversikt og et sammenligningsgrunnlag mellom tilbudene i barnevernssektoren. Flertallet deler de vurderingene som statsråden har, og som han har uttrykt i et brev til komiteen datert 7. mai. Det som kommer til uttrykk, er at det er helt uklart hvilken nytte denne portalen egentlig kan gi, og at portalen bare kan bli et fordyrende byråkratisk ledd. Vi trenger penger til viktigere ting i barnevernet. Skal portalen ha noen som helst hensikt, må den oppdateres hele tida. Vi tror det vil være en krevende øvelse, som vi ikke helt kan se effekten av. Arbeiderpartiet slutter seg absolutt til de vurderingene, og mener at kvaliteten i barnevernet må styrkes, men at det er andre virkemidler som er mer hensiktsmessig. Og så: Jeg synes det snart må være på tide å avlive den myten som høyresida hele tida dyrker om at vi til enhver tid motarbeider private institusjoner. Ja, vi mener åpenbart at forutsigbarhet og langsiktighet best kan ivaretas av det offentlige og av de ideelle organisasjonene, men vi uttrykker til stadighet at de private kommersielle alltid vil være et viktig supplement. I merknadene til denne saken har vi også støttet statsråden i vurderingene om at ikke alle private institusjoner kan ses under ett. Mange driver veldig bra, men vi har også eksempler på det motsatte, som jeg også synes at høyresida bør kunne akseptere og innrømme. Det er en kjensgjerning at mange ideelle organisasjoner og nonprofitinstitusjoner har hatt en grunnleggende rolle i bygging av velferdssamfunnet, slik saksordføreren uttrykte det, ikke minst innenfor barnevernsfeltet. Men det kommer de fortsatt til å ha. Vi skal være svært takknemlige for alle de idealistene som har jobbet, og fortsatt jobber, i barnevernet. De har mye kunnskap og kompetanse, og ikke minst en høy grad av omsorg, som vi absolutt ikke skal undervurdere. Det skal vi ha stor respekt for.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Jeg tenker at det er veldig bra for partiet Høyre at representanten Linda C. Hofstad Helleland sminket innlegget sitt i replikkordskiftet med statsråden, for det er jo en ganske alvorlig påstand at varmen og omsorgen i barnevernet fins innenfor det private barnevernet, ikke i det offentlige. Det syns ikke jeg er noen feriehilsen å sende til barnevernsarbeidere i det offentlige. Jeg syns at denne debatten har avslørt én ting, og det er at vi i regjeringspartiene har langt mer toleranse overfor det private barnevernet enn det Høyre har overfor det offentlige barnevernet.
Gunn Olsen (Arbeiderpartiet), 2010-06-16:
Representantforslaget om en gjennomgang og styrking av tilsynsordningen i barnevernet er veldig viktig. Det har også statsråden sagt i sine brev til komiteen, datert 10. mai og 4. juni. Vi fikk også bekreftet under høringen vi hadde om saken, hvor viktig det var. Ja, så fikk vi enda en anledning til å sette barnevern på dagsordenen. Jeg synes det er bra. Denne komiteen har mange debatter om barn som trenger vår oppmerksomhet og omsorg. Det har aldri gitt noen særlig politisk status å være barnevernspolitiker – ikke i kommunen, ikke i fylkeskommunen den gang de hadde ansvaret for annenlinjetjenesten, og heller ikke på Stortinget. Derfor er jeg veldig fornøyd med at barnevernet så ofte er på den politiske dagsordenen i vår komité. For det er vi som har den enestående muligheten til å tale barnevernsbarnas sak. Jeg synes det er bra at opposisjonen fremmer så mange forslag om barnevernet, men vi løser ikke den store krisen i barnevernet bare med representantforslag. Det må vi faktisk gjøre gjennom nitid jobb og gjennom de budsjettene som regjeringen legger fram. Det er veldig lett å glemme det fokuset vi faktisk hadde på barnevernet i budsjettet for 2010. Så får tida vise om vi har fått de resultatene som vi la føringene for. Men tilsynsordningen er en veldig viktig brikke, og jeg synes det er veldig bra at hele komiteen er enig om at den ordningen ikke fungerer godt nok. Et tilsyn som fungerer godt, er en viktig garanti for at utsatte barns behov og deres sikkerhet blir ivaretatt. Statsråden har, i brev til komiteen, gjort oss oppmerksom på de tiltakene som allerede er satt i gang, og at arbeidet med å forbedre tilsynsordningen skal fortsette. Det har selvsagt vi i Arbeiderpartiet stor tillit til at blir gjort. Vi vet, nok en gang, at det er store utfordringer i barnevernet, og at det er avgjørende viktig at barnevernet har tilstrekkelig kompetanse og ressurser for å sikre at de mest utsatte barna i samfunnet får den hjelpen de trenger. Både i Arbeiderpartiet og i de andre regjeringspartiene er vi veldig klare på at det er behov for å styrke barnevernet og trappe opp innsatsen, og det har vi faktisk tenkt å gjøre.
Solveig Horne (Fremskrittspartiet), 2010-06-16:
Nå kommer de ideologiske forskjellene fram, i hvert fall forskjellen på Fremskrittspartiets og SVs syn på bruk av private institusjoner. For Fremskrittspartiet er det viktigste at de som trenger hjelp, om de er på aldershjem, i barnehage eller i barnevernet, får den hjelpen de har krav på, og den hjelpen de skal ha. Om den hjelpen kommer fra en privat hånd eller en offentlig hånd, er revnende likegyldig. Men SVs aversjon mot private aktører gjenspeiles i det innlegget som statsråden hadde her. Man kan ikke stikke under stol at regjeringen faktisk også trenger de private institusjonene. Jeg vil da spørre statsråden: Hvilke krav blir stilt til de offentlige institusjonene? Kan de få så mye penger de vil, og drive som de vil? Har SV tenkt å ha like streng kontroll med de offentlige institusjonene som med de private, som de ønsker å avvikle?
Einar Horvei (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
Det er vel ikkje så veldig overraskande at Høgre og Framstegspartiet fremjar eit forslag om å gi private aktørar større plass i barnevernssektoren; det opplever vi på mange område. Det er vel heller ikkje spesielt overraskande at SV er skeptisk til dette forslaget. At ein skal kunna shoppa barnevernstenester via ein Internett-portal, er etter vårt syn neppe vegen å gå for å kvalitetssikra tilboda ein ønskjer å gi barn i ein vanskeleg livssituasjon. Det er heller ikkje slik i dag at private institusjonar er utelukka frå å tilby kompetansen sin innan barnevernet. Private ideelle organisasjonar har vore og er framleis viktige og seriøse aktørar på feltet. Òg private kommersielle institusjonar er og vil vera eit supplement til statlege institusjonar og institusjonar drivne av ideelle organisasjonar. Eit overordna prinsipp i arbeidet med dei barna dette gjeld, er at dei skal oppleva mest mogleg langsiktigheit i sin livssituasjon og dermed større tryggleik. For å oppnå dette trengst overordna planlegging og styring, og dette gjer staten per i dag ved å kjøpa institusjonsplassar gjennom Bufetat. På Bufetat sine heimesider finn ein ei vidare oversikt over alle godkjende barnevernsinstitusjonar i landet, noko som etter mitt syn dekkjer det behovet som Høgre og Framstegspartiet vil dekkja gjennom den nye nettportalen. Eg kan kort sagt ikkje sjå at eit marknadsstyrt barnevernstilbod skal kunna gi meir føreseielege rammer enn det ein har i dag. No skal ein ikkje underslå at det er utfordringar i sektoren, og at ein heile tida må vurdera kva som skal til for å gi best mogleg tilbod, men eg trur ikkje at Høgre og Framstegspartiet gjennom dette framlegget har funne den passelege medisinen. På sikt må målet vera å redusera bruken av institusjonsplassar, anten ved å auka satsinga på hjelp i heimen, eller ved bruk av fosterheimsplassar. Behovet for institusjonsplassar vil nok alltid vera til stades, men kreftene bør ein i større grad bruka på å redusera talet på desse framfor å diskutera konkurranseprinsippa. Eg vil òg til slutt knyta eit par kommentarar til det førre innlegget, der det på ein måte blei framstilt som at det er dei private ideelle organisasjonane som kan yta varme og omsorg til barna. Eg vil seia at eg gjennom lengre tid i jobben min i det sivile har hatt mykje samarbeid med offentleg drivne barnevernsinstitusjonar, og kan ikkje få rosa nok den jobben dei tilsette der gjer. Der er det oppriktig varme og omsorg, sjølv om dei er lønna av det offentlege.
Audun Lysbakken (Sosialistisk Venstreparti), 2010-06-16:
En påstand blir ikke mer sann av å bli gjentatt mange ganger, heller ikke i denne sal. Denne regjeringen har ingenting imot private aktører i barnevernet. Tvert imot, så legger vi opp til at det fortsatt i framtiden vil være en stor andel private aktører. Men i motsetning til Fremskrittspartiet skiller vi mellom private og ideelle og de kommersielle, fordi vi synes det er særlig viktig å styrke de ideelles rolle i denne sektoren, i tillegg til å utnytte den kapasiteten vi allerede har. Om jeg kunne stilt et motspørsmål, ville jeg ha utfordret representanten på hva som er rasjonelt og fornuftig ved ikke å utnytte den kapasiteten som faktisk finnes i offentlige institusjoner, som vi uansett betaler for. Da vil min konklusjon på det være at her er det altså høyresiden som har betydelige ideologiske skylapper på seg inn i debatten. De vil innføre et regime der vi må ta doble kostnader for noe som vi allerede har utgifter på.