Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-02-15:
Rent innledningsvis er jeg jo enig med representanten Nybakk i at de styrkene vi sender ut, fortjener at vi står enstemmig bak dem, slik som vedtaket har vært i denne siste saken. Men jeg synes nok også at de i høyeste grad fortjener et klart mandat og klare engasjementsregler, og det er altså det vi etterlyser. I sin redegjørelse var utenriksministeren så vidt innom WTO og sa at det var lite nytt å melde. Men det var tydelige politiske signaler om å komme i gang, og Norge vil støtte at så skjer. Jeg har lyst til å knytte noen få kommentarer til WTO. At Doha-forhandlingene har strandet, er ille for Norge, men det er verst for u-landene. Før eller siden vil forhandlingene komme i gang på ny, og da er det åpenbart at landene i den tredje verden vil opptre enda mer koordinert enn før. Og hvorfor det? Jo, fordi de har problemer med gjennombrudd innen landbruk og de kravene de har der. Det synes jo da åpenbart at til syvende og sist vil vi måtte komme til å tilpasse oss, enten dette skjer i siste liten før amerikanernes forhandlingsmandat ebber ut til sommeren, eller på et senere tidspunkt. Det vil bety innrømmelser på jordbrukssektoren, men oppsving for handel og eksport, som også vil omfatte tjenester, f.eks. skipsfart, tele, IT og finans. Innrømmelser innen defensive interesser på landbrukssektoren kan bety et mer EU-tilpasset landbruk, mindre støtte til produksjon, mer støtte pr. bruk, og en betydelig raskere omstilling enn vi har vært vant til tidligere. Fra Høyres side er vi innstilt på å gi innrømmelser for å fremme våre offensive handelsinteresser. Vi eksporterte i 2005 fisk til 150 land til en verdi av neste 32 milliarder kr – med EU som det største markedet. Kina og Russland vokser, og nå ser vi også endelig tegn til at USA vil revurdere tollen fra 1989 med 20 pst. på norsk fersk laks. Den gangen var markedsandelen 60 pst. I dag er den 5 pst. Uten internasjonale spilleregler blir det vanskelig for oss. Det vi forventer nå, er at Regjeringen presenterer et samordnet opplegg for hvordan vi syr sammen våre offensive og defensive interesser, og hvordan vi da på den ene siden vil møte utfordringene og omstillingene på de defensive feltene og på den annen side vil utnytte de mulighetene vi kan se på de offensive områdene. Skal Norge bidra til å få forhandlingene videre og i havn, må vi også videreutvikle vår egen forhandlingsposisjon. Her venter vi på å se hva Regjeringen vil, og ikke minst hva den evner. Så til Midtøsten. Flere har vært inne på Mekka-avtalen som et positivt skritt i Midtøsten. Begge palestinske parter har her tatt et skritt sammen, vekk fra den avgrunnen som de holdt på å dra hverandre ned i. Jeg er enig med utenriksministeren i at tunge giverland kan ha en viss innflytelse i å få et stykke papir til å bli praktisk politikk. Men jeg er uenig i utenriksministerens analyse av at Hamas uten reservasjon har forpliktet seg til alle avtaler som PLO har inngått, og dermed møtt Kvartettens tre krav om ikke-vold, godkjenning av Israel og aksept av tidligere inngåtte avtaler. FN, EU og USA har ikke vært enig i dette så langt. En kan undres på hva som fikk utenriksministeren til å gå noe lenger i Hamas retning enn noen annen vestlig regjering. Jeg håper det var en grundig analyse av folkerett og palestinsk politikk, og ikke en grundig analyse av den norske venstresidens indremedisinske behov for tiden. Jeg hører utenriksministeren sier i dag at Norge ikke er låst inne av Kvartetten. Det er for så vidt riktig, men som formann for giverlandsgruppen skal Norge være samlende, og det er vel neppe et nyttig trekk å komme i utakt med Kvartetten før en har konkludert. Uansett avtaler kommer man ikke forbi det grunnleggende problemet, nemlig manglende anerkjennelse mellom partene. Det holder ikke å vise til en asymmetrisk anerkjennelse fra 1993. Min oppfordring til Regjeringen er å bidra til at den nye palestinske samlingsregjeringen og Israel kommer med en ny og uttrykkelig gjensidig anerkjennelse av hverandre som folk, med rett til selvstendig stat. Uten en slik grunnmur er det vanskelig å se for seg at noen politiske avtaler eller prosesser kan bygges. Da vil det fra palestinsk side være viktig med en entydig regjeringserklæring. For vår del vil det da være viktig at gjenopprettelse av kontakt og økonomisk støtte fases inn til riktig tid, at man får politiske innrømmelser som fører til belønning i form av bedret økonomi, som vil føre til bedre forhold for befolkningen, og som i sin tur forhåpentligvis vil legge press på den politiske ledelsen til å ta nye initiativ for sluttforhandlingene som vi ønsker å komme videre med. Klarer en dette, er det fordi en har maktet å gi de moderate kreftene overtaket i de harde interne forhandlingene, og nettopp det å stimulere de moderate reformvillige kreftene i mange av disse muslimske landene er vel kanskje et underutviklet spor i Vestens politikk overfor regionen. Høyre håper Regjeringen vil gi seg nødvendig tid i den israelsk-palestinske konflikten. Det er fristende å være i forkant av prosessen, men resultatene er viktigere enn egenmarkeringene.