Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 1998-12-08:
Jeg vil vie noe tid til en del av de budsjettkapitlene som jeg er tillagt saksordføreransvar for, og først Styret for det industrielle rettsvern, som har til formål å gi en effektiv beskyttelse for oppfinnelser, varemerker og mønstre mot uønskede etterligninger. For en oppfinner er en slik beskyttelse et nødvendig konkurransefortrinn, samtidig som det er nødvendig for å kunne overdra eiendomsrett til andre og inngå lisensavtaler. Arbeidet med patentering kan være både komplisert og kostbart. Over halvparten av alle oppfinnelser er faktisk oppfinnelser som andre har gjort før, samtidig er ca. en tredjedel av midlene som brukes til forskning og utvikling, benyttet til prosjekter som andre allerede har løst, og som er dokumentert i patentlitteraturen. Her har Patentstyrets informasjonsavdeling en oppgave ved aktivt å gå ut med informasjon for å hindre dyrt og unødvendig dobbeltarbeid. Det var lenge stor misnøye blant oppfinnere fordi staten tjente grovt på næringslivets behov for å beskytte sine produkter. I perioden 1989-1995 gikk Patentstyret med 140 mill. kr i overskudd. Det var hyggelige tall for staten, men desto mindre hyggelige for oppfinnere og andre arbeidsplasskapere. Den kostbare ordningen skremte kreative nordmenn fra å teste sine ideer. Det ble for kostbart å søke patent og betale progressive årsavgifter. Driften at Patentstyret var opprinnelig forutsatt å være selvfinansierende, dvs. at gebyret for behandling og årsavgifter for vern av patent, varemerke og mønsterrettigheter skal balanseres mot styrets utgifter. Det var derfor nødvendig å få noe gjort på dette området. Fremskrittspartiet stod alene om et forslag om selvfinansiering allerede ved budsjettbehandlingen i 1992, men klarte etter hvert å samle et flertall bak forslaget om å tilpasse inntektene til driften av Patentstyret i tråd med kravet om selvfinansiering. Daværende regjering fulgte dette opp med forslag om en nedjustering av avgiftssatsene for patenter og varemerker med virkning fra 1. januar 1997. Det foreslås heller ingen økning av avgiftssatsene i 1999, og inntektsøkningen kommende år baserer seg på en forventet økning i antall innkomne søknader. Slik situasjonen nå er, ligger patentavgiftene på et gunstig og lavere nivå enn i våre naboland. Det er jo hyggelig at vi i hvert fall på ett område har lavere avgifter. Et lite konkurransefortrinn kan ha betydning, spesielt for enkeltstående patentsøkere og mindre bedrifter. Antall patentsøknader her i landet har lenge ligget under gjennomsnittet i land det er naturlig å sammenlikne med. Fordi det finnes en klar sammenheng mellom patentaktivitet og et lands industrielle utvikling, er det all grunn til å ta dette alvorlig. Under 25 pst. av søknadene til Patentstyret kommer fra norske søkere. Andelen norske søknader er blitt redusert til tross for at vi har vært inne i en høykonjunktur. Det er tankevekkende at ikke våre egne har klart å skaffe seg en mer dominerende rolle på hjemmebane. Derfor er det spesielt viktig å understreke betydningen av arbeidet med å synliggjøre etatens tjenester gjennom informasjons- og opplæringstiltak, slik at interessen for industrielle rettigheter økes. Hvis ikke et patent tegnes når ideen er god, eller rettighetshaveren lar patentet gå ut ved ikke å betale årsavgift, er det først og fremst et personlig tap, men også et nasjonalt tap. Vi vet at utenlandske interesser støvsuger hele Europa for gode ideer som mangler patentbeskyttelse. Denne negative trend er det viktig å få snudd, og i budsjettproposisjonen er det nå foreslått en bevilgningsøkning som er en nominell økning på 8,3 pst. Det er en samlet komite som primært eller subsidiært foreslår å redusere utgiftene, slik at Patentstyrets utgifter for 1999 igjen kan tilpasses inntektene i tråd med kravet om selvfinansiering. Patentstyret planlegger for innføring av et nytt og komplett IT-system for saksbehandling og kommunikasjon. Dette vil være tids- og arbeidsbesparende for kundene, men vil også representere en rasjonaliserings- og effektiviseringsgevinst for Patentstyret selv. Det kan gi kostnadsreduksjoner og forhåpentligvis lavere avgifter på sikt. Et annet kapittel som jeg er tillagt saksordføreransvaret for, Statens veiledningskontor for oppfinnere, har en enstemmig komite bak seg når det gjelder bevilgninger for neste år. Selv om det innebærer nedjustering i forhold til det opprinnelige budsjettforslag, er det en økning sammenliknet med inneværende år. Hovedmålet er å støtte gode ideer fram til forretningsmessig lønnsom utnyttelse. Den primære målgruppen er frittstående oppfinnere, og veiledningskontoret konsentrerer midlene til færre oppfinnelser og til prosjekter som har særlig stort kommersielt utviklingspotensial. For å kunne følge opp ideer og oppfinnelser over hele landet vil man nå styrke virksomheten i distriktene. Oppfinnerne representerer en viktig nyskapingsressurs og et bidrag til utvikling av lønnsomme prosjekter og nye arbeidsplasser. Selv om de kun disponerer noen promiller av det som går til forskning og utvikling, står de bak bortimot 20 pst. av de patenter som innvilges i Norge, mens forskningsmiljøene oppnår en lavere andel, dette som en liten pekepinn på hva man får igjen i utvikling og produktfornyelse. Vi vil ha et langsiktig behov for nye arbeidsplasser i konkurranseutsatt sektor. Disse jobbene skapes hovedsakelig i enmanns- og småbedrifter ofte, basert på nye produkter og forretningsideer. Derfor er det viktig at det finnes et klima for at ideer som løftes ut fra oppfinnernes tegnebrett, laboratorium, verksted eller kjøkkenbenk, finner miljøer. Jeg håper bevilgningen på dette kapittel kan være en stimulans for oppfinnere og medvirke til industriell nyskaping i Norge. Fremskrittspartiet skiller seg mest ut fra de øvrige partier gjennom markante kutt i bevilgningene til de nærings- og distriktspolitiske virkemidler gjennom Statens nærings- og distriktsutviklingsfond og bevilgningene til landbruket. Alle unntatt Fremskrittspartiet har fortsatt en utpreget sans for statlige nærings- og distriktspolitiske virkemidler. Man er fortsatt ikke villig til å ta et oppgjør med den gamle overføringstankegangen om at statens pengesekk skal løse landets problemer. Og det er bekymringsfullt når det politiske flertall ønsker å tviholde på dagens kostbare og lite effektive løsninger. Det vil faktisk være en ulykke for landet og kommende generasjoner om dette skal ta knekken på nasjonens evne til å betale det velferdssamfunnet koster i årene som kommer. Hva er det egentlig som skjer f.eks. for mange gründere i startfasen? I den knallharde etableringsperioden skor det offentlige seg med å ta inn anslagsvis over 40 pst. i direkte inntekter av hver krone som investeres i ny virksomhet. Arbeidsgiveravgift, personlige skatter, merverdiavgift av verdiskapingen i bedriften, investeringsavgift og offentlige avgifter bidrar til å knekke mange i starten, eller sagt på en annen måte: Myndighetenes fordelingspolitikk river grunnlaget bort fra etablerere, samtidig som de må tre til med fond og støtteordninger à la SND for å prøve å bøte på de skjevheter de selv er med på å skape. Men da har politikerne oppnådd noe i tillegg: Man har gjort nyskaperne avhengig av offentlige systemer for etablering og virksomhet. Gründeren har kommet inn i en ny fase, han må markedsføre sine prosjekter for det offentlige meningsapparat, krefter og oppfinnsomhet settes inn for å skreddersy prosjekter til det offentlige støtteapparat. Bare over Næringsdepartementets budsjett bevilges det milliardbeløp til dette. Fremskrittspartiet mener den beste næringspolitikk oppnås gjennom å lage skatte-, avgifts- og lovregler som oppmuntrer til næringsvirksomhet rent generelt. Tenk om de milliarder av kroner som sirkulerer i SND-systemet eller andre offentlige systemer, hadde blitt brukt til å redusere skatter og avgifter rent generelt, da mener jeg det kunne vært skapt langt flere arbeidsplasser. Dessuten ville de virksomheter klare seg som var dyktigst, ikke de som har lært seg kunsten å få et sugerør inn i offentlige kasser. Utbygging av næringsliv og etablering av bedrifter må basere seg på reell lønnsomhet, og da går det ikke an å kåre vinnerne på forhånd, sånn som i dag. Det må bli mer lønnsomt å ta risiko og hente ut en fortjeneste. Da kan vi ikke fortsette å ha en formuesskatt på verdenstoppen. Formuesskatten bidrar til at oppspart kapital ikke så lett finner veien til de mindre bedrifter eller nyskapingsprosesser. Ved å innføre gode, langsiktige, forutsigbare rammebetingelser vil vi kunne bedre vår konkurranseevne. Både småsparere og andre investorer vil finne det attraktivt og fornuftig å gjøre investeringer. Ingenting er hyggeligere for en etablert næringslivsleder og øker hans prestisje mer enn å skape arbeidsplasser i Norge som er konkurransedyktige. Med rammebetingelser som gir gode muligheter for profitt, vil krefter frigjøres og mobiliseres i et markedssystem. Gründeren behøver ikke lenger å føle seg ensom og alene. Man vil lettere mobilisere underleverandører, krevende kunder og miljøene rundt, men en absolutt forutsetning for å få dette til er at det tas et krafttak slik at skatte- og avgiftsbetingelsene bedres. Det er den sikreste måten å stoppe heksejakten på nyskapere i landet vårt på, fordi det blir attraktivt å investere i næringsliv og nyskaping. Regjeringens og de øvrige partiers bevilgningsforslag til landbruket betyr at enorme overføringer fortsatt vil tilflyte yrkesutøvere innen en enkeltnæring, hvorav en stor del er deltids- og hobbybønder. Det er trist at man hele tiden gir etter for pressgrupper. Det vil ikke nytte i lengden å få det norske folk til å tro at særinteressene får gjennomslag fordi myndighetene ønsker å videreføre den norske velferd, vår bygdekultur og bosetting. Fortsetter vi å bruke oljepengene på denne måten, kan det på sikt bety undergang for sosial trygghet og de viktigste velferdsgodene våre. Fremskrittspartiets alternativ betyr et oppgjør med denne subsidiepolitikken og et dødskyss til en feilslått landbrukspolitikk. Vi finner ingen mulighet i våre budsjetter til å gi en liten og stadig mindre gruppe jobb og inntektssikkerhet på skattyternes regning. Regningen som bl.a. våre bedrifter og de som jobber der må betale, lyder på 20 milliarder kr pr. år. Regningen slått ut på den gjennomsnittlige bonde, gir 275 000 kr i året gjennom importskjerming, overføringer og annen støtte, eller 20 000 kr i året for en tobarnsfamilie. Dagens situasjon krever handling, og det er ikke bøndenes særinteresseorganisasjoner som hjelper menneskeheten. De er de største motstandere av en konkurransedyktig, effektiv, rasjonell, lønnsom og forbrukervennlig landbruksnæring. Derfor vil Fremskrittspartiet fjerne lover, forskrifter, regler og byråkrater, samtidig som vi fjerner passiviserende og narkotikaliknende subsidier som holder på å ødelegge en hel næring. Jeg vil ta opp forslagene nr. 4-9 på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre samt forslagene nr. 10-14 på vegne av Fremskrittspartiet.