Finn Martin Vallersnes (Høyre), 2007-04-24:
Jeg vil også takke interpellanten for at han reiser temaet. I de seks årene jeg har vært med i utenrikskomiteen, har jeg opplevd at evaluering, fra å være en liten merknad, gradvis er utviklet til å bli et eget kapittel i bistandsmeldingen og nå et eget tema i interpellasjonssammenheng. Jeg tror det viser at det er en bred konsensus om at det må gjøres et mye mer systematisk arbeid på området, og det er et engasjement som vi nå finner både i organisasjonene, etatene, departementet og her i Stortinget. Og det er mye ugjort, for all del. Jeg observerer at i disse årene har vi gått gradvis fra å være på en måte tilbakeskuende, etterpåklokskapsevaluerende, til å innse at vi må være mer prospektive og ha fokus på metodeutvikling og forskning. Det foregår en del nyutvikling, og det er på tide. Samtidig har det vært en utvikling av temaets innhold, fra en typisk revisjon av pengebruken, som selvfølgelig må være med hele tiden, til en realisering av målene for bevilgningene, som er typisk for prosjektrettet bistand, og nå heldigvis mer og mer fokusering på evaluering av den langsiktige virkningen, effekten, hva oppnår vi på lang sikt? Det er jo vitsen med det hele. I likhet med flere andre her i dag har jeg også lest Østeruds ulike artikler. De kan jo virke nedstemmende, men også samtidig realitetssansskjerpende. Jeg tenker på artikkelen i juni i fjor i Aftenposten, «Lite land redder verden», artikkelen i Nytt Norsk Tidsskrift, nr. 4 i fjor, «Lite land som humanitær stormakt?» og foredraget han hadde i april. Det er egentlig litt nedslående, men det er likevel vel verdt å ta med både observasjonene og påstandene. Nå skal ikke jeg gjenta en del av de tingene som representanten Vaksdal refererte til her, men jeg har lyst til å peke på at også Østerud til syvende og sist i sine innlegg og artikler kommer med en del påvisninger av ting som det er viktig å ta tak i for at det skal bli bedre. Og hva er det? Jo, han påviser at «virkningene avhenger av kvaliteten på de økonomiske institusjonene og politikken i mottakerlandene». Så er han opptatt av institusjoner. Han skriver bl.a. i artikkelen i Nytt Norsk Tidsskrift: «Institusjoner fremstår som den kritiske variabelen i utvikling og fattigdomsbekjempelse. Institusjoner som eiendomsrett, kontraktsikkerhet og forutsigbar offentlig atferd er nødvendige betingelser for et effektivt økonomisk system med velfungerende markeder. Uten en fast rettsorden og statlig håndhevelse av rammevilkår vil markedet som fellesgode falle sammen og bli kapret av kriminelle eller av favoriserte særinteresser.» Kort sagt, det som statsråden i sitt innlegg kalte viktigheten av statsbygging og samfunnsbygging, det er det helt vesentlig å ta med seg. Så i tillegg til at man kommer litt ned på jorden med realistiske beskrivelser av Østeruds type, tror jeg også det er viktig å se hva slags lærdom vi kan trekke av de tingene han påpeker. Da er det noen punkter. For det første må utviklingshjelp og bistand også omfatte oppbygging av samfunnsinstitusjonene. Det har vi begynt med. Vi har en del eksempler på det, fra det å styrke finansforvaltningen i noen land til å bygge statistisk sentralbyrå i Uganda og andre ting. For det andre vil jeg si at det er påkrevd i særlig grad å heve en Vær-varsom-plakat når vi går inn i ordninger som omfatter budsjettstøtte. Budsjettstøtte forutsetter i særlig grad en utviklet og troverdig standard på finansforvaltningen, offentlig atferd og rettssystem. Jeg tror ikke en skal fristes til å premiere noen med den type ordninger før en er ganske sikker på at de er i stand til å ivareta det. Til sist er det virkningen på lang sikt som teller. Hvorfor er det så viktig både å evaluere og dokumentere? Jo, som andre har vært inne på, først og fremst av hensyn til dem som skal motta bistanden. Vi har et ansvar overfor dem, og for at bistanden når dem som trenger den. Hvis vi ikke legger opp systemene slik at det når dem som trenger det mest, har vi sviktet dem. Det er det viktigste. Men vi har også et ansvar overfor våre egne innbyggere, skattebetalerne. Det er jo ikke vanskelig å forutsi at hvis vi ikke er i stand til å dokumentere at vi oppnår effekt av så store beløp, forsvinner motivasjonen i vår egen befolkning. Da har vi også sviktet dem der ute som skulle motta bistanden. Så jeg ønsker at interessen skal være like stor for grad av virkning som for størrelsen på innsatsen, og jeg ser også frem til senere debatter vi får om ikke lenge, deriblant om handel som bidrag til utvikling.