Øystein Hedstrøm (Fremskrittspartiet), 2001-06-07:
Jeg vil først gripe tak i noen av de formuleringene og meningene som saksordføreren førte i marken med hensyn til den nye næringskomiteens interesse for dette området, f.eks. lokalproduksjon og småmeierier rundt omkring i det ganske land. Det er faktisk sånn at vi i Norge har nedlagt utrolig mange meierier rundt omkring i henhold til meieriselskapsloven, og der driftige bønder og lokale krefter har vært villige til å drive dette videre, men der Tine Norske Meierier har satt foten ned. Så her har vi latt muligheter gå fra oss. Og vi bør blikke litt utover vår egen navle, og se hva som skjer både i og utenfor EU når det gjelder f.eks. småskalameierier. Mange steder har de lokale produksjoner med spesialiteter som de selger til den lokale befolkningen, til turister og andre. Det går helt utmerket! Det er et vell av muligheter, og det er en slik utvikling vi må prøve å gripe fatt i her i Norge også. Det norske matvaremarkedet har utviklet seg i to hovedretninger de siste årene. Den ene kjennetegnes ved et generelt krav om billigere mat – det har næringskomiteen vært veldig opptatt av. Den andre hovedretningen er den stigende etterspørselen etter spesialprodukter, og da til relativt høye priser. Slike spesialprodukter kan både være norsk tradisjonsmat og importerte spesialiteter. Mye kan tyde på at vi for spesialprodukter basert på tradisjon og særpreg vil se et voksende marked. Derfor er det viktig at norske produsenter tar tak i de mulighetene de selv har til å produsere de spesialproduktene og spesialsorteringene som markedet etterspør. Ved behandlingen av landbruksmeldingen for et års tid siden ble det lagt vekt på tiltak som kunne gi en bedre utnyttelse av markedsmulighetene. Og videre ble det gitt uttrykk for lønnsomhetsoppnåelse ved salg av landbruksprodukter som en betydelig forutsetning for en langsiktig matproduksjon. Meldingen var også opptatt av økt frihet for forbrukerne til å velge innenfor et stort produktmangfold. Den merkeordning det nå legges opp til, kombinerer disse to hensyn. Produktene som omfattes, kan gi bedret lønnsomhet for produsentene, samtidig som forbrukerne får flere valgmuligheter med en kvalitetssikring for at produksjonskriteriene faktisk overholdes. Erfaringer fra andre land tilsier at etablering av en ny norsk merkeordning for landbruksprodukter basert på geografisk opprinnelse, tradisjon og egenart vil være en ønskelig vei å slå inn på. Erfaringene er at EUs merkeordninger, der det stilles krav til produktkvaliteten, har resultert i økt etterspørsel etter kvalitetsprodukter. Og produsentene har også oppnådd trygghet ved at de produktene som er godkjent, gis beskyttelse. Fremskrittspartiet ser det som positivt at den foreslåtte merkeordningen gis tilknytning til verdiskapingsprogrammet for matproduksjon. Siden dette programmet er bredt anlagt, er det viktig at også den planlagte merkeordningen tar høyde for dette gjennom å gi muligheter både for småskalaprodusenter og produksjon av større volumer av spesialiserte matvarer av høy kvalitet. Det må legges til rette for at primærprodusenter, men også andre, f.eks. en del næringsmiddelbedrifter, skal kunne utvikle sine spesialiteter og nå ut til et marked med høy betalingsvillighet. Det er et stort behov for en norsk merkeordning for landbruksprodukter. Selv om det legges opp til strenge kriterier for å få en betegnelse beskyttet, er en slik merkeordning møtt med betydelig interesse alt i dag. Derfor vil man gjennom bestemmelsene det legges opp til, kunne trekke utviklingen i samme retning som målene i dagens landbrukspolitikk. Spesialproduktene vil både være viktige supplement for økonomien på norske gårdsbruk, og på samme tid være viktige bidrag i utviklingen av norsk matproduksjon. Forbrukerne får dessuten mer kunnskap og nye vaner. Det må reflekteres i hvordan regelverket bygges opp rundt matproduksjonen.