Morten Andreas Meyer (Høyre), 2004-03-09:
Takk for hyggelig velkomst! La meg aller først si at jeg deler det som jeg oppfatter som en viss bekymring hos representanten Lånke. Jeg er også utålmodig og vil holde det trykket Lånke anmoder meg om å holde. Det går for sakte når det gjelder å øke andelen kvinner i ledende stillinger i statlig sektor. De siste tallene viser imidlertid at det går framover. Nærmere 34 pst. av lederne på alle nivåer i staten er kvinner. På toppledernivå er imidlertid andelen kun 23,4 pst. Det er derfor her vi har den store utfordringen. Men jeg vil likevel til sammenligning få nevne at i NHO-området besitter kvinner kun 7,4 pst. av topplederstillingene, så staten går foran. Målet om 40 pst. kvinner i ledende stillinger innen 1. juli 2006 er satt for hele gruppen av de ca. 9 500 ulike lederstillingene i det statlige tariffområdet. Kun 291 av disse stillingene tilhører det vi kan kalle toppledernivået, som omfattes av statens lederlønnssystem. Ser vi hele den store gruppen av ledere under ett, er bildet langt mer oppløftende enn det oppslaget i Dagsavisen skulle tyde på. Dette skal jeg komme tilbake til senere. Økt verdiskaping er et av Regjeringens viktigste politiske mål. Vi har derfor behov for en innovativ offentlig sektor som kan skape de beste løsningene for innbyggerne. Effektive og gode løsninger krever at vi bringer fram forskjellige talenter og ulike perspektiver. Vi trenger mangfoldet. Regjeringen ønsker at vi også i ledelsen av statlige virksomheter får inn en langt større bredde, både med hensyn til alder, kjønn, etnisitet m.m. Dersom vi ikke i ledende stillinger i staten klarer å utnytte den ressurs kvinner representerer, går vi glipp av betydelige verdier og taper noe av den viktige innovasjonsevnen. Norge skulle ha de beste forutsetningene for å ta i bruk den ressurs kvinner representerer. Vi har heldigvis en yrkesdeltakelse blant kvinner som er blant de aller høyeste i verden. Utdanningsnivået blant kvinner er hos oss meget høyt, og kvinnene har passert mennene når det gjelder andel ved de høyere utdanningsinstitusjonene. I politikken har vi gjennom mange år hatt sterke, profilerte kvinner som har vært viktige rollemodeller og inspiratorer for andre kvinner, og også for menn. Men fortsatt har vi altså langt igjen til en representasjon av kvinner i ledende stillinger som gjenspeiler deres samlede andel av kompetansen. Den utfordringen skal vi ytterligere ta fatt i. Om det ennå eksisterer kjønnsrelaterte barrierer som hindrer dyktige kvinner i å nå til topps i staten, medfører dette både et tap for staten, som ikke får utnyttet disse ressursene, og et tap for de kvinnene som dermed ikke får brukt sine evner, talenter og egenskaper fullt ut. Å avdekke og bryte ned eventuelle barrierer som fortsatt eksisterer, er derfor en jobb som må gjøres. Regjeringens mål står fast. Innen 1. juli 2006 skal det være 40 pst. representasjon av begge kjønn i statens lederstillinger. Da Arbeids- og administrasjonsdepartementet i 1997 tok initiativet til et fireårig prosjekt, Kvinner, kvalitet og kompetanse i staten, var målsettingen å øke andelen kvinner i lederstillinger i staten fra 22 til 30 pst. innen utgangen av 2001. Da prosjektet ble avsluttet, var andelen kvinner i lederstillinger i statlig forvaltning nær 28 pst. Det hadde med andre ord vært en positiv utvikling, selv om målet ikke fullt ut ble nådd. Regjeringen vedtok etter dette å øke måltallet til 40 pst. representasjon av begge kjønn til lederstillinger i statlig sektor innen 1. juli 2006. De tallene vi nå har, viser – som jeg har nevnt – at utviklingen går i riktig retning. Tempoet kunne vært større, men retningen er riktig. Mens andelen kvinnelige ledere i staten i 2002 var nærmere 28 pst., er den altså i dag rett i underkant av 34 pst. Dette er en økning på 22 pst. på to år. Dersom vi holder fram i dette tempoet, vil vi nå Regjeringens målsetting innen 2006. Det er imidlertid store variasjoner ledernivåene imellom, og også mellom de ulike sektorene i statlig sektor. Mens 34 pst. av alle mellomlederne i staten er kvinner, er det bare 23 pst. blant topplederne. Ser vi kun på departementene, er drøyt 41 pst. av mellomlederne her kvinner, mens andelen kvinner i toppledergruppen er nær 30 pst. Det er oppløftende at gruppen kvinnelige mellomledere i staten øker jevnt. Der ligger også rekrutteringsgrunnlaget for topplederne. Her finnes det ca. 3 000 kvinner som allerede er ledere, og det er jo opplagt at det blant disse talentene er mange som vil kunne bekle de aller viktigste topplederstillingene i staten. Det er nettopp her utfordringen ligger – å øke andelen av kvinner i nettopp topplederposisjonene, både fordi de trengs der, og fordi de vil være viktige symboler for andre kvinner som ønsker en lederkarriere i staten. Tallene viser, som sagt, at vi er på rett vei. Vi har alle muligheter for å nå målet vårt. Jeg tror imidlertid ikke at de resultatene kommer uten at vi fortsatt har rettet sterk oppmerksomhet mot målene. Det er avgjørende for et godt resultat at likestillingsarbeidet er forankret i den enkelte statlige sektor, og ned i den enkelte virksomhet. Det er de som kjenner utfordringene og kan sette inn de riktige tiltakene. Mitt ansvar som statlig arbeidsgiver er særlig å følge med i utviklingen på området. I tillegg vil departementet støtte opp under de statlige virksomhetenes eget arbeid med egnede tiltak og bistand. Jeg vil heretter nevne noen av de viktigste tiltakene. Måten vi rekrutterer til lederstillinger i staten på, kan ha betydning for om vi får de beste kandidatene, om vi klarer å tiltrekke oss de dyktigste kvinnelige søkerne. Arbeids- og administrasjonsdepartementet har fått gjennomført forskning når det gjelder ulike sider ved rekrutteringsprosessen i staten, og som følge av disse funnene vedtok Regjeringen i 2002 nye retningslinjer for prosedyrene ved tilsettinger av toppledere i staten. Mitt departement vil nå se på hvordan rekrutteringen av toppledere ytterligere kan forbedres med sikte på å få til det nødvendige mangfold. Staten har et eget mentorprogram for kvinnelige ledere. Siden det startet i 1999, har til sammen 107 kvinner gjennomført programmet. En evaluering viser at et flertall av respondentene var svært fornøyd med programmet og mente at det hadde gitt dem lyst til å påta seg større lederansvar. Vi vil nå gjøre en evaluering av de siste programmene og vurdere om programmet bør utvides. Arbeids- og administrasjonsdepartementet gir også støtte til et nettverk og en møteplass for kvinnelige mellomledere i departementene. For å stimulere statlige ledere til å søke bredere erfaringer og dermed kvalifisere seg til ytterligere lederkarriere har departementet startet opp et forsøksprosjekt med sikte på å fremme mobilitet blant lederne i statsforvaltningen. Målet er å gjøre det enklere for ledere å bytte saksfelt og forvaltningsområde. Vi vil i dette prosjektet prioritere å få med kvinner og vurdere eventuelle tiltak som kan stimulere til å søke disse utfordringene. Et mye brukt argument fra ledere på jakt etter kvalifiserte kvinner til styrer og lederstillinger var lenge at vi har lett, men finner ingen som vil ta på seg et verv, som vil uttale seg, osv. Som et svar på dette opprettet Arbeids- og administrasjonsdepartementet i 1999 en database der kvinner som var interessert i nye og større utfordringer, kunne legge inn sin cv. Databasen har i dag 2 700 registrerte kvinner. 63 pst. av kvinnene som har registrert seg, har styreerfaring, og 80 pst. har ledererfaring. Aetat, som i dag administrerer basen, har i løpet av høsten 2003 utviklet den med hensyn til både design og brukervennlighet. Som statlig arbeidsgiver vil jeg nøye følge med utviklingen gjennom ulike former for rapporteringer. Disse rapporteringene vil også bidra til å bevisstgjøre virksomhetene om de mål som er satt. Likestillingsloven inneholder nå krav til både aktivitet og rapportering. I § 1a stilles det krav til alle virksomheter om å rapportere hvordan det står til med likestillingsarbeidet i egen virksomhet. I arbeidet med å øke kvinneandelen i ledelsen i staten har vi satt oss ambisiøse mål. Vi har fortsatt et stykke igjen til vi har nådd målsettingen, 40 pst. Tallene viser imidlertid at vi er på rett vei. Etter min mening har vi gode muligheter for å lykkes. Det er en særlig utfordring å øke kvinneandelen i topplederstillingene. Vi vil derfor følge utviklingen nøye og ha en tett dialog med virksomhetene. Sammen med disse vil vi vurdere om det er behov for ytterligere tiltak og virkemidler.