Christian Tybring-Gjedde (Fremskrittspartiet), 2014-02-25:
Norsk forsvarsindustri har lange tradisjoner. Nasjonal produksjon av våpen og ammunisjon var en forutsetning for vår uavhengighet. Kongsberg Vaabenfabrik ble grunnlagt i 1814, samme året som Norge fikk sin egen grunnlov, og samme året som Norge fikk sin egen marine. Raufoss Ammunisjonsfabrikker ble opprettet av den norske stat i 1897. Produksjonen var først kun ammunisjon, men bedriften ble senere splittet i flere enheter som bl.a. rettet seg mot bilindustrien. I dag er Nammo 45 pst. statlig eid. De øvrige aksjene eies av finsk og svensk forsvarsindustri. Av og til må man stanse opp og reflektere over det forvaltningsansvar vi har for norsk industrihistorie. Ja visst kan vi etablere flotte museer til minne om svunnen tid, men skal vi som nasjon lykkes i å bygge dette landet videre, må vi gi våre industrielle suksesshistorier de aller beste rammebetingelser. Både Kongsberg og Nammo produserer i dag høyteknologi, og vi burde være stolte av bedriftenes evne til omstilling og til å produsere både for det sivile og militære markedet. Bedriftene har skapt ringvirkninger for øvrig norsk industri, og det er i dag om lag 100 bedrifter som har sitt virke relatert til disse to store bedriftene. Den samlede verdien av norsk eksport av forsvarsmateriell var i 2012 4,6 mrd. kr. Dette inkluderer flerbruksvarer. Det er en økning på 687 mill. kr fra året før. Høyteknologien og ingeniørkunsten som ligger i å produsere avansert forsvarsmateriell, er med på å videreutvikle Norge som et høyteknologisk land. Forsvarsindustrien er en viktig bidragsyter til at Norge kan bevare kompetansearbeidsplasser, ikke minst i distriktene. Det er av stor verdi at norske ingeniører kan bruke sitt talent på å videreutvikle verdens mest avanserte teknologi. Ringvirkningene er betydelige. Norge har verdens strengeste regelverk for eksport av forsvarsmateriell. Det er bra. Enkelte mener at regelverket skal sette enda flere begrensninger. I realiteten betyr det kroken på døra for norsk forsvarsindustri. Dette bekreftes av Forsvars- og Sikkerhetsindustriens Forening. Vi må ikke i godhetens navn skylle babyen ut med badevannet. Holdningen som Senterpartiet, Venstre og SV viser i innstillingen til denne meldingen, er at de ønsker kun å selge forsvarsmateriell til land som beviselig ikke har bruk for det. Vel, sannheten er at dersom slike forutsetninger skal ligge til grunn, må vår forsvarsindustri legge ned sin virksomhet. Ja, våpen er noe fryktelige greier. De dreper og lemlester. Det beste hadde selvsagt vært at alle land, religioner og etniske grupper hadde sluttet fred med hverandre. Men der er vi ikke. Så lenge folk er villige til å kjempe til døden for en sak, vil det finnes våpen. Norges mål er selvsagt at komponentene, våpnene og ammunisjonen som produseres i Norge, skal tjene til å avskrekke og dermed bidra til at det blir færre krigsrelaterte drap og mindre lidelser. Men det finnes det ingen garanti for. Nesten alt fokus i merknadene til denne saken er på hvordan vi kan finne nye måter å begrense eksporten på. Mens andre land gjør sitt ytterste for å beholde kompetansearbeidsplasser og redusere arbeidsledighet, bedriver Det norske storting en konkurranse om hvem som kan være mest restriktiv. Det er noe prektig og særnorsk over en slik holdning. Samtidig er alle glad i å bruke skatteinntekter og oljepenger over statsbudsjettet. Ikke minst gjelder dette Venstre, SV og Senterpartiet. Senterpartiet hevder også at de er distriktenes venn, men partiets holdning til forsvarsindustriens rolle som næringsutvikler i distriktene viser at Senterpartiet gråter krokodilletårer når partiet klager på Stortingets manglende distriktsfokus. Man kan ikke forlange troverdighet når man på samme tid er både for og imot næringsutvikling. De nevnte partienes krav om innføring av sluttbrukererklæring fra alle land, også NATO-land, er rett og slett useriøst og uansvarlig. Et forslag om å kreve en nasjonal sluttbrukererklæring er en teoretisk tilnærming som ikke vil være mulig å innføre. USA vil aldri signere en slik erklæring, og amerikansk teknologi inngår i samtlige forsvarssystemer i vår del av verden. Norske forsvarsbedrifter produserer nesten utelukkende komponenter som inngår i større internasjonale utviklingsprosjekter, og kravet om sluttbrukererklæring vil bety at norsk forsvarsindustri ikke vil få anledning til å delta i prosjektene. Man kan undres over hva Senterpartiet, Venstre og SV mener Norge skal leve av i fremtiden. Oljeinntektene vil en dag ta slutt, og naiv idealisme er ikke særlig inntektsbringende.