Vidar Bjørnstad (Arbeiderpartiet), 1999-02-18:
Jeg vil her redegjøre for Arbeiderpartiets og i all hovedsak også flertallets syn på midlertidig lov om begrenset innsyn i overvåkingspolitiets arkiver og registre. Dagens behandling av innsynsloven i Stortinget representerer den foreløpige sluttstenen for oppfølgingen av Stortingets behandling av Lund-kommisjonens rapport. Lund-kommisjonen og Stortinget har tidligere lagt til grunn at det har foregått både ulovlig overvåking, instruksstridig registrering og instruksstridig bruk av opplysninger overfor norske borgere. Flertallet ønsker ikke en omkamp om Lund-kommisjonens konklusjoner og de synspunkter Stortinget kom med, og de merknader kontroll- og konstitusjonskomiteen gav i forbindelse med behandlingen. Flertallet ser snarere dagens lovforslag som en naturlig oppfølging av de føringer Stortinget la til grunn for en begrenset innsynslov. Vi er fornøyd med at Regjeringen i all hovedsak har lagt disse føringer til grunn. Det er først og fremst en lov for å rette opp mulig urett for skade som er påført enkelte ved ulovlig overvåking og instruksstridig registrering og bruk av opplysninger om disse. Generelt skal lovforslaget ta sikte på å gi bredest mulig innsyn også når det gjelder øvrige dokumenter og opplysninger om egen person. For begge formålene vil det allikevel være en forutsetning at det ikke vil skade nærmere bestemte hensyn som jeg skal komme tilbake til. Den enkelte kan søke om innsyn uten å måtte dokumentere behov eller sannsynliggjøre eventuelle skadevirkninger. Vi legger her vekt på uttalelser fra kontroll- og konstitusjonskomiteen fra behandlingen av Lund-kommisjonens rapport, om at innsyn er nødvendig for den enkeltes vurdering av om det finnes grunnlag for å søke oppreisning for eventuelle belastninger ved regist reringen. Innsynsloven skal som nevnt ivareta flere hensyn. Rettssikkerhetsmessige og personvernmessige hensyn må ivaretas ved den enkeltes rett til å få vite hva som er registrert om vedkommende. Samtidig skal rettssikkerheten og personvernet for andre sikres ved at opplysninger om disse skjermes for innsyn. Flertallet er enig i de øvrige unntakene for innsynsretten som omhandler hensynet til fremmed stat og norske sikkerhetsinteresser, videre at det ikke skal gis innsyn som kan skade gjennomføringen av overvåkingspolitiets oppgaver, ved f.eks. kjennskap til metoder og forholdet til samarbeidende tjenester. Dette er også i tråd med Stortingets tidligere føringer. Her vil jeg imidlertid også peke på muligheten for delvis innsyn i dokumenter, hvor nevnte hensyn er ivaretatt. Kontroll- og konstitusjonskomiteen gav som føring for en innsynsordning at innsynet skulle betinges av ulovlig overvåking eller instruksstridig registrering. Vi ser det som naturlig at instruksstridig bruk også omfattes. Det har i høringsrunden fremkommet synspunkter, bl.a. fra Riksadvokaten, om at det burde gis mulighet for større innsyn i eldre dokumenter. Arbeiderpartiet er enig i dette og støtter departementets forslag om å gi et utvidet innsyn i dokumenter og opplysninger før overvåkings instruksen av 1977, men her også begrenset av unntaksadgangen jeg har redegjort for. Innsynsretten etter dette tidspunkt, fram til 1996, er avgrenset til dokumenter eller opplysninger hvor innhentingen, registreringen eller bruken manglet hjemmel i gjeldende lovbestemmelser, forskrift eller instruks. Vi mener at fullt innsyn før 1977 uten dette vilkår som utgangspunkt vil styrke hovedformålet for innsynsordningen, men allikevel ivareta de hensyn Stortinget la til grunn i sine føringer. Arbeiderpartiet støtter forslaget om at telefonkontrollsakene ikke bør unntas fra innsynsretten, selv om det kan anføres argumenter imot. Vi legger vekt på at behandlingsorganet ikke skal vurdere om telefonkontrollen var lovlig, sett i forhold til rettens samtykke på det aktuelle tidspunkt, men at behandlingsorganet ut fra de dokumenter som nå er tilgjengelig, skal vurdere om kontrollen tilfredsstilte lovens krav for å kunne iverksette en slik kontroll. Det vises her bl.a. til kontroll- og konstitusjonskomiteens flertall i forbindelse med behandlingen av Lund-kommisjonens rapport og deres vurdering av reglene om telefonkontroll, hvor flertallet ikke kunne se at ordlyden åpnet for uklarhet. Ved å unnta muligheten for innsyn overfor personer som er blitt telefonavlyttet, vil muligheten for å kunne gjennomføre en ordning som vil kunne skape tillit til at de forhold som det bør gis innsyn i, blir gitt innsyn, bli sterkt redusert. Det er nettopp i telefonkontrollsakene – i omfang og praktisering – at det har fremkommet betydelig kritikk, både overfor overvåkingspolitiet og domstolene. Jeg viser her til Lund-kommisjonen, som bl.a. har uttalt: «Kommisjonens undersøkelser viser at overvåk ingstjenestens bruk av telefonkontroll i mange tilfeller har gått utenfor lovens rammer ». Arbeiderpartiet er enig i at det skal kunne gis en økonomisk erstatning, begrenset oppad til 100 000 kr, for personer som har lidd alvorlig skade som følge av at opplysninger er innhentet, registrert eller brukt uten hjemmel i gjeldende lov. Dersom det er foretatt ulovlig romavlytting eller telefonkontroll uten beslutning i retten, mener vi at det skal legges til grunn at dette har ført til alvorlig skade for vedkommende. Erstatning skal kunne gis både for økonomisk og ikke-økonomisk skade. Flertallet i Stortinget mente ved behandlingen av innsynsspørsmålet i forbindelse med Lund-kommisjonen at søknad om innsyn i første instans skulle behandles av overvåkingspolitiet. Ut fra hensynet bak innsynsordningen og faren for et større antall klagesaker er Arbeiderpartiet imidlertid enig i departementets forslag om at det opprettes et eget behandlingsorgan, administrativt underlagt Justisdepartementet, for å behandle søknadene om innsyn og erstatning. Overvåkingspolitiet gis her uttale rett i de saker hvor behandlingsorganet har kommet til at det skal gis innsyn. Vi er videre enig i at behandlingsorganet kan nedgradere dokumenter, og at forsvarssjefen vil stå til disposisjon som rådgiver vedrørende avgradering. Det vises her også til overvåkingspolitiets uttalerett. Når det gjelder retten til å få vite at det ikke er registrert opplysninger om en selv, skal denne følge samme tidsavgrensning som ordningen for øvrig, med et skille før og etter 1977 – dette for å hindre at en slik rett for et senere tidspunkt kan avdekke registreringsmetoder med hensyn til hvem politiet har fulgt med. Arbeiderpartiet er også enig i at det opprettes et eget organ for å behandle klager på avslag om innsyn. Det er vurdert om EOS-utvalget kan ivareta en slik oppgave, men ut fra antatt arbeidsomfang sammen med dette utvalgets øvrige tillagte kontrollvirksomhet anses dette som vanskelig forenlig. EOS-utvalget deler stort sett denne hovedkonklusjon. Det bør uansett lages en ordning hvor EOS-utvalget får informasjon og kopi av behandlingsorganets avgjørelser. Det eneste punktet hvor Arbeiderpartiet skiller lag med resten av flertallet i foreliggende innstilling, gjelder muligheten til å kreve makulering eller sletting av uriktige eller ulovlig innhentede opplysninger. Jeg viser her til at departementet i høringsutkastet gikk inn for en slik rett for den som er gitt innsyn. Etter innvendinger fra Riks arkivaren har imidlertid Regjeringen endret oppfatning og foreslår at alt materiale skal avleveres til Riksarkivet for å sikre en mest mulig fullstendig dokumentasjon for framtidige studier av historien. Jeg har forståelse for synspunktene fra Riksarkivarens ståsted, men med den makulering som har foregått etter instruks, vil det materialet som eventuelt skulle overleveres, under ingen omstendighet gi et fullstendig bilde av situasjonen. Arbeiderpartiet mener imidlertid at sterke hensyn taler imot en oppbevaring av opplysninger om dem som urettmessig har fått registrert opplysninger om seg, og har fått uriktige opplysninger registrert. Jeg mener det vil være urimelig om de som etter mange år får bekreftelse på mistanke om ulovlig overvåking, må akseptere at de innsamlede opplysningene fortsatt skal finnes i offentlige arkiver. En regel om å beholde uriktige eller ulovlig innhentede opplysninger mener jeg faktisk er en uthuling av kravet til regelmessig sletting og makulering av opplysninger i personregistre, og det gjelder også registrene til overvåkingspolitiet. Derfor fremmer Arbeiderpartiet et mindretallsforslag om en rett for den som er gitt innsyn etter innsynsloven, mulighet til å kreve makulering av uriktige eller ulovlig innhentede opplysninger. Foreløpig tar vi til etterretning de administrative og økonomiske konsekvenser av den beskrevne innsynsordning. Dette må departementet vurdere nærmere og konkretisere når det kommer tilbake til Stortinget med de nødvendige forslag til bevilgninger. Justiskomiteen legger i dag fram en innstilling som er en naturlig og nødvendig oppfølging av Stortingets behandling av Lund-kommisjonens rapport. Departementets forslag og justiskomiteens innstilling bygger i all hovedsak på de føringer Stortinget tidligere har gitt. Der forslagene avviker noe, ivaretar disse endringene i enda større grad formålet bak innsynsordningen, med vekt på bredest mulig åpenhet og tillit. Jeg tenker her på utvidet innsyn før 1977 og opprettelse av eget behandlingsorgan før søknad om innsyn. Arbeiderpartiet har den forventning til innsynsloven at den vil bidra til å rette opp urett som er begått mot enkeltpersoner, og sikre en bredest mulig åpenhet når det gjelder opplysninger om egen person. Det kan rense luften, som noen uttrykker det. Det er viktig for berørte enkeltpersoner, og for samfunnet og myndighetene som helhet. Jeg vil også hevde at det er av betydning for overvåkingspolitiet og de viktige oppgaver etaten er satt til å ivareta i framtiden. Jeg har ikke brukt særlig mye tid på å polemisere mot mindretallet i mitt innlegg. Det skal jeg heller ikke gjøre, men jeg fastslår at de gjentar sitt primærstandpunkt fra behandlingen av Lund-kommisjonens rapport – at de mener det ikke er behov for en innsynslov, og ikke vil gi enkeltpersoner anledning til å få opplysninger om egen person, selv der registreringen er skjedd ved ulovlige metoder, og det ikke vil innebære skadevirkninger verken for landet, overvåkingspolitiet eller personvernet. Hva er det da å skjule? Jeg registrerer imidlertid at Høyre og Fremskrittspartiet, som faktisk ønsker å legge lokk på all informasjon, i innstillingen synes å dele oppfatningen om at uriktige og ulovlig innhentede opplysninger bør kunne kreves slettet, og jeg er glad for at representanten Simonsen bekreftet det i sitt innlegg. Med dette tar jeg opp forslaget fra Arbeiderpartiet.