Karin Kjølmoen (Arbeiderpartiet), 2000-05-09:
Landbruket har vært og må fortsatt være limet i Bygde-Norge. Fra et nordtrøndersk ståsted er det viktig at bønder er byggere i levende bygdesamfunn. I tillegg må det komme nye drivkrefter som eksempelvis det planlagte gasskraftverket på Skogn i Nord-Trøndelag, og virksomheter som kan ta i bruk nye muligheter innenfor informasjons- og kunnskapsteknologi. I min hjemkommune Inderøy, som vi liker å kalle landbruks- og kulturkommunen, er landbruket den største næringen. I tillegg har vi næringsmiddelindustri. Det har gitt grunnlag og miljø for andre sterke bedrifter innenfor mekanisk industri, bygg og anlegg, service og handel. Offentlig sektor er en viktig tjenesteyter med mange arbeidsplasser. Særlig kvinnearbeidsplassene har betydning som et alternativ eller et supplement for kvinner bosatt på gårdsbruk. Videre er det utviklet et rikt folkelig og profesjonelt kulturtilbud. Denne beskrivelsen tror jeg ikke er særlig unik for min hjemkommune, den kan også passe for mange andre vitale bygdesamfunn. Likevel ser vi at det er fraflytting fra distriktene, og mange steder er det særlig kvinnene som flytter. I forvissningen om at man ikke kan gjøre politiske vedtak om hvor folk skal bo, mener vi at gode og fornuftige rammevilkår for landbruket er god distriktspolitikk. Arbeiderpartiet vil opprettholde et livskraftig og bærekraftig jordbruk over hele landet. Dette er bl.a. viktig for å ivareta en rimelig selvforsyningsgrad når det gjelder matvarer, for å bevare og skape arbeidsplasser som kan bidra til å opprettholde hovedtrekkene i bosettingsmønstret, og for at kulturlandskapet skal utvikles og skjøttes. Meldingen legger vekt på landbrukets samlede bidrag til samfunnsnytte på kort og lang sikt. Det er lagt vekt på en helhetlig politikk som omhandler hele verdikjeden fra jord til bord. Gjennom understreking av behovet for trygg mat, økt utvalg, et velfungerende marked og lavere priser er også forbrukernes interesser blitt ivaretatt. Likeså ser vi behovet for omstilling, kompetanseheving og optimisme som viktig også innenfor landbrukssektoren. Rekruttering til landbruket er avhengig av at ungdom – både jenter og gutter – finner det attraktivt å gå inn i næringen. Arbeiderpartiet mener at landbrukspolitikken må fremme likestilling i tråd med den generelle likestillingspolitikken. For kvinner som yter arbeidsinnsats på gården, har kravet om en mer rettferdig deling av gårdsinntekten stått sentralt. Vi ber Regjeringen komme tilbake til Stortinget med forslag om hvordan inntektsfordeling og rettigheter knyttet til inntekt for gårdsarbeid kan forbedres for kvinner, og vi mener at utvalget som skal se på odelsloven, også må vurdere virkningen av odelslovens regler for kvinners situasjon i landbruket. Vi ser det som en fordel å øke andelen av kvinnelige bønder. Jeg må si det med fiskeren fra Nord-Norge: Kvinnfolka er viktigere enn fisken. Av det totale antall kvinner i landbruket var det i 1993 13 pst. som hadde ene- eller hovedansvaret for gårdsdriften. Bare 6 pst. stod registrert med like stor arbeidsinnsats som mannen, mens 81 pst. stod registrert med mindre arbeidsinnsats enn mannen. Hvordan inntekten fra bruket fordeles mellom ektefellene vil ha stor betydning for kvinners rettigheter i forhold til folketrygden. I henhold til skatteloven kan ektefellene dele inntekten mellom seg. I noen tilfeller lønner ikke dette seg av skattemessige årsaker, og dermed blir inntekten ført på mannen alene. I et rettferdighets- og likestillingsperspektiv må kvinner få sin andel av inntektene, svarende til arbeidsinnsatsen. Ved et eventuelt samlivsbrudd er det kvinnens registrerte arbeidsinntekt som danner grunnlaget for de fleste rettigheter. En kvinne kan være i den situasjonen at hun har nedlagt en stor arbeidsinnsats over en rekke år uten registrert inntekt. På denne bakgrunn ønsker Arbeiderpartiet at departementet må se på løsninger for en mer rettferdig inntektsdeling i landbruket. Landbrukspolitikk dreier seg om mye mer enn matproduksjon i snever forstand. For Distrikts-Norge er det av vesentlig betydning at man ved kompromisser og samarbeid over partipolitiske skillelinjer kan samle et solid flertall for en framtidsrettet politikk. Det grunnlaget som nå er lagt, lover godt for et konstruktivt samarbeid mellom sentrumspartiene og Arbeiderpartiet i landbrukspolitikken.