Martin Kolberg (Arbeiderpartiet), 2014-06-19:
Først vil jeg si at jeg slutter meg helt og fullt til saksordførerens juridiske gjennomgang av denne saken. Den er veldig gjennomarbeidet, slik som han har presentert den. Det er ingen tvil om at sakens juridiske sider er å forstå slik som saksordføreren har framstilt den her fra Stortingets talerstol. Alle som deltar i denne debatten, vet at denne saken har versert i Stortinget ganske lenge, og har blitt behandlet på forskjellige måter. Sist vi diskuterte den var etter innstilling fra næringskomiteen, hvor de samme spørsmålene også ble diskutert ved siden av sakens faktiske realiteter og virkningen på landbrukspolitikken. Jeg vil legge til at det var innholdet og formen på den debatten som foranlediget at kontroll- og konstitusjonskomiteen tok opp igjen denne saken en gang, for statsråd Listhaug viste seg i den debatten ikke å være imøtekommende for det som åpenbart også da var stortingsflertallets mening om at dette var en uryddig oppførsel overfor Stortinget. Det vet hun veldig godt der hun sitter, at det ble sagt, og derfor har denne saken kommet tilbake her i dag. Så vil jeg si følgende: Landbrukspolitikken er, som vi har diskutert tidligere, en frontlinje i norsk politikk, slik som det har utviklet seg. Det er slik at vi har tydelige forskjeller i meningene om hvordan landbrukspolitikken skal føres også for framtida, og hvilken betydning den får for det norske samfunnet – veldig tydelige forskjeller mellom det jeg litt lettvint kaller for høyre- og venstresida. Slik skal det egentlig bare være. Det er ikke noe problem at det er en uenighet. Det er bare bra at folk leser, skriver og deltar i debatten på dette viktige politikkområdet, og kanskje mer enn tidligere. Så hva er poenget her fra kontroll- og konstitusjonskomiteens side? Det er ikke realitetene i selve spørsmålet, det er måten regjeringa går fram på. Hvis kontroll- og konstitusjonskomiteen skal ha en aktiv rolle i Stortinget, er dette midt i kontrollkomiteens kjerneområde, nemlig å tilse at regjering og forvaltning bruker loven slik Stortinget har vedtatt den, og slik Stortinget mener at loven er å forstå. Det er ikke tilfellet i denne saken. Også i den innstillinga som presenteres her, er det et helt tydelig flertall som sier at regjeringas forståelse av loven er i strid med lovens bokstav, slik som saksordføreren har redegjort for, og i strid med Stortingets egen forståelse per i dag av hvordan loven er å forstå. Likevel velger både statsråd Listhaug i dette tilfellet og regjeringa som sådan å se bort fra det – tilsynelatende, hvis ikke statsråden skal si noe annet her i dag. Det er en alvorlig situasjon. Det er noen som sier at vi gjør dette for å plage statsråd Listhaug. Nei, hun kan komme hit med et forslag, få det vedtatt slik som hun ønsker, som hun kanskje hadde fått – jeg får si kanskje. Da hadde alt vært helt greit. Men det er ikke det de prøver. De prøver å omgå Stortinget som lovgivende myndighet. Jeg legger inn det jeg måtte ha av autoritet i egenskap av å være leder i kontrollkomiteen og sier: Dette kan vi ikke ha gående! Vi skal senere i dag diskutere en sak som ligger i akkurat samme gata, nemlig spørsmålet om snøscooter og forsøksordning. Da er det en annen statsråd som kommer til Stortinget for å redegjøre for den. Også i det tilfellet har vi nå Sivilombudsmannens klare uttalelse, som sier at det er i strid med loven. Den saken har også kontroll- og konstitusjonskomiteen på det grunnlaget vært nødt til å ta opp igjen. Jeg vet ikke hva miljøvernministeren vil komme til å si senere i dag, men jeg antar at hun vil legge seg på den samme linja. Landbruksministeren gir en begrunnelse for sin politiske handlemåte som bygger på regjeringserklæringa. Hun sier: «Regjeringen har i politisk plattform for Solberg-regjeringen varslet at den vil gi den enkelte bonde større råderett over egen eiendom ved å gjøre endringer i eiendomslovgivningen i landbruket.» Da har vi selvfølgelig fått klarhet i hva Solberg-regjeringa vil. Den vil, som saksordføreren sa, selge ut landbrukseiendommer til den som byr høyest. Problemet her er bare at statsråden forveksler en regjeringserklæring med loven. En regjeringserklæring binder ikke Stortinget på det vis, det er et politisk dokument. Det er loven det er snakk om, og før man har forandret loven, kan man ikke gjøre det statsråden har gjort, nemlig å sende et brev hvor man skriver at man kan se bort fra loven, inntil det er vedtatt en ny. Det er dette som er kontrollkomiteens ansvar, og den forvekslinga og den politiske argumentasjonen avslører hvilken politisk taktikk regjeringa har, nemlig: Den politiske argumentasjonen skal kjøres, og så får vi ta loven etter hvert som vi rekker det. Men det haster så veldig at vi må komme i gang med denne politikken allerede nå – i strid med stortingsflertallet. Dette er selvfølgelig et prinsipielt og alvorlig problem for Stortinget, og det burde etter mitt skjønn påkalle hele Stortingets oppmerksomhet på prinsipielt grunnlag. Men det må jo være en politisk utfordring for Kristelig Folkeparti og Venstre som sikkert – av det som kalles «parlamentariske grunner» – ikke i dag vil stemme for det forslaget som saksordføreren har fremmet, og som jeg støtter sterkt, for da vil det være en såkalt «situasjon». Men merknadene er jo helt tydelige. De er ikke til å misforstå, og jeg siterer merknaden der alle partiene, unntatt de to regjeringspartiene Fremskrittspartiet og Høyre, sier: «Flertallet mener imidlertid det var uryddig av regjeringen å sende et brev til kommuner, fylkesmenn og SLF om i realiteten å se bort fra konsesjonslovens § 9 første ledd nr. 1 ved behandling av konsesjon fordi regjeringen ville foreslå å oppheve dette.» Det er det som er argumentet. Videre heter det i merknaden: «Brevet fra regjeringen foregriper Stortingets lovbehandling av regjeringens bebudede forslag om å oppheve priskontrollen i konsesjonsloven.» I hvert fall i forholdet til Kristelig Folkeparti og Venstre forskutterer man faktisk da at Kristelig Folkeparti og Venstre vil støtte et sånt lovforslag når det kommer til behandling i Stortinget. Jeg har ikke hørt noen representanter fra Kristelig Folkeparti og Venstre uttale en ubetinget støtte til en slik utvikling når det gjelder priskontrollspørsmålet. Ikke én gang har jeg hørt dem si det i offentlig rom, i komiteen eller her i salen. Så det må jo være veldig uvisst, og det understreker ytterligere mitt poeng om at man her forskutterer et vedtak som man ikke har inne, og som man ikke engang har fremmet for Stortinget, slik at vi kjenner det konkrete innholdet, men man nuller likevel ut en meget avgjørende bestemmelse i lovverket. Det er det som ikke går. Jeg legger også merke til at statsråd Sundtoft bruker den samme teknikken. Det får vi ta i en senere debatt, men jeg sier det fordi det er prinsipielt relevant i denne saken. Sundtoft viser til regjeringserklæringa som argument for et forsøk på å undergrave forsøksloven. Det er akkurat det samme som skjer, og da er spørsmålet: Er dette bare noe disse to statsrådene forfekter, eller er dette regjeringas politikk overfor Stortinget? Det er det som er denne sakens kjerne. Derfor vil jeg avslutte med å si at på dette grunnlaget støtter vi selvfølgelig tilrådinga. Det ville være helt riktig om Stortinget nå sa at dette brevet må trekkes tilbake på prinsipielt grunnlag, for at vi skal få ryddighet i lovbehandlinga og i forholdet mellom storting og regjering. Dette er elementær kunnskap om forholdet mellom statsmaktene – elementær kunnskap! – og vi burde ikke fra en mindretallsregjering bli utfordret på denne måten som statsråden Listhaug gjør i den helt aktuelle saken, på vegne av regjeringa. Jeg forstår at det er vanskelig. Jeg sier det, og jeg forstår det egentlig fullt ut, slik som jeg har sagt det. Men jeg vil enda en gang oppfordre Venstre og Kristelig Folkeparti til å stemme for innstillinga. Det er den eneste naturlige konklusjon på de merknader og de oppfatninger som også de to partier har i denne saken.