Børge Brende (Høyre), 1999-11-26:
Det som er totalt fraværende i budsjettforliket mellom Arbeiderpartiet og sentrum, er en aktiv strategi for å tiltrekke seg og beholde verdiskapende virksomhet i Norge. Det oppnår man ikke gjennom store offentlige investeringsfond eller ved å tvinge bedriftene til å bli i Norge. Det må derimot utformes en næringspolitikk som er langsiktig, og som er tilpasset en ny og kunnskapsdrevet økonomi. Arbeiderpartiets leder Thorbjørn Jagland hadde i sitt innlegg en riktig problembeskrivelse. Han sa at vi må ta politiske grep for å hindre filialiseringen av Norge. Men da må vi faktisk ha et skattesystem og et skattenivå som er konkurransedyktig. Og hva gjør så sentrum og Arbeiderpartiet? De øker bedriftsbeskatningen, bryter med skatteforliket, øker skattene på lønnsinntekt slik at en kommer opp i 56 pst., og forverrer delingsmodellen for aktive eiere – selv om det har gått statsministeren hus forbi; det er et eller annet med det man ønsker å fortrenge. Budsjettforliket går i gal retning og kan faktisk undergrave skattereformen av 1992, og det vil, hvis det videreføres, bety at vi får tilbake et mindre effektivt og lite gjennomsiktig skattesystem. Man må regne med at økt skatt på de høyeste lønnsinntektene vil veltes over på bedriftene, slik at også det nye trinnet i toppskatten vil medføre en kostnadsøkning for bedriftene. Mange har vært opptatt av fordeling, men det blir ikke fornuftig fordeling i samfunnet bare ved å si at man ønsker det. Man må bedømmes for sine gjerninger. Skatteforliket er et opplegg for redusert sysselsetting i konkurranseutsatt sektor og større problemer i viktige deler av næringslivet. Sentrum og Arbeiderpartiets forslag og provenyer er i stor grad basert på en teori om at jo høyere beskatningen av den enkelte bedrift er, jo større blir de samlede skatteinntektene til det offentlige. I en åpen, internasjonal økonomi vil investeringene flyttes ut av landet hvis avkastningen i Norge ikke blir god nok. Høye skatter sender negative signaler både til dem som eier bedriftene, og til dem som har tenkt å etablere bedrifter – signaler om at investeringer og næringsvirksomhet ikke lønner seg så godt. Dermed dempes vekst og nyskaping, investeringslysten avtar og arbeidsplassene forsvinner. Resultatet kjenner vi: mindre å fordele. Det er nemlig fasiten når det gjelder forliket. Og hva har man fått til i forliket? I mine øyne viser statsbudsjettet for 2000, slik det nå er lagt opp til, alt annet enn god fordeling. Gruppene som vi vanligvis ønsker å trygge økonomisk, må betale for Bondevik-regjeringens behov for å støtte seg på Arbeiderpartiet. Barnefamiliene vil få en reell nedgang i barnetrygden neste år – 1,1 milliarder kr beskjæres denne gruppen med i forhold til 1999. Det trodde jeg faktisk ikke vi skulle se fra denne regjeringen. Alle blir nå fratatt muligheten for å betale mindre skatt gjennom sparestimulerende tiltak. Minst 800 000 nordmenn har benyttet seg av den svært populære AMS-ordningen. Den har tilført norsk næringsliv over 10 milliarder kr i frisk egenkapital, som igjen har vært brukt til å investere i arbeidsplasser. De har også blitt enige om å øke boligskatten med 10 pst. Selv om boligen er belånt over pipa, vil en få boligskatt. To av regjeringspartiene har i sitt stortingsvalgprogram gjort det klart at de er imot boligskatten, men likevel foreslår de nå en økning. Venstre har til og med kalt det urimelig husleie til staten. Alle husholdninger må med budsjettforliket ut med mer i elavgift. En forsiktig økning, sier olje- og energiministeren. Nå trodde jeg faktisk ikke at man kunne få seg til å si at det er en forsiktig økning når man legger opp til 44 pst. høyere elavgift. Spesielt har Senterpartiet tidligere vært veldig opptatt av at strømprisen ikke skal bli for høy. Økningen i elavgiften skjer helt uavhengig av personlig økonomi og boligstandard. Pensjonistene vil få forverret sin økonomi ved at særfradraget ikke justeres. Så det man økte minstepensjonene med for noen år tilbake, blir etter hvert mer og mer oppspist av Regjeringens politikk. Et budsjettsamarbeid med Høyre ville ikke gått i en slik retning. Vi foreslo tvert imot en økning på 0,5 milliarder kr for barnefamiliene i forhold til det statsråd Svarstad Haugland hadde på sitt budsjett. Vi har gått imot økningen i elavgiften, samtidig som vi har ønsket å bedre pensjonistenes økonomi. Høyre har også vært opptatt av å forbedre økonomien til nyetablerte som har tatt utdanning. Ved vårt alternative budsjett ønsker vi å senke studielånrenten ved å kutte i Lånekassens administrasjonspåslag. I tillegg vil vi heve beløpsgrensene for toppskatt, slik at ikke de med vanlige inntekter må betale denne skatten, som var ment å skulle ramme de rike. Med dagens skattesystem er det over 800 000 nordmenn som betaler toppskatt. Toppskatten har blitt en gjennomsnittsskatt. Med vanlig industriarbeiderlønn blir en pålagt toppskatt. I utgangspunktet ønsket Regjeringen at enda flere skulle bli rammet. Jeg har merket meg at flere talere, bl.a. fra Arbeiderpartiet, mener at Høyres skatte- og avgiftsprofil ikke er sosial. Det er begrunnet med vårt toppskattstandpunkt. Det at vi velger å løfte innslagspunktet på toppskatten, slik at ingen som tjener under 290 000 kr skal betale toppskatt, kan jeg ikke fatte at Arbeiderpartiet kan få seg til å si har noe med gal fordelingsprofil å gjøre. Jeg trodde faktisk man mente at med en gjennomsnittlig industriarbeiderlønn skulle man ikke betale toppskatt, men det vil man gjøre med det reviderte forslaget fra Arbeiderpartiet og sentrum. I tillegg kunne man i et budsjettsamarbeid med Høyre fått en milliardsatsing på skolen, hvilket dessverre ikkje skjer med budsjettet til Arbeiderpartiet og sentrum. Sentrum og Arbeiderpartiet sier nei til opptrapping av etterutdanning for lærerne med hele 250 mill. kr, som vi har lagt inn. Man sier nei til 100 mill. kr til lærerrekruttering. I tillegg kutter man 300 mill. kr på ymseposten utover det som ligger i tilleggsproposisjonene fra Regjeringen. Ymseposten er et viktig verktøy å ha i bakhånd foran vårens lønnsoppgjør. Man har også fra Arbeiderpartiet og sentrum sagt at man er opptatt av en oppvekstprofil. Hvorfor stemmer man da ned f.eks. Høyres forslag om å øke timetallet i grunnskolen? Det som er enda mer urovekkende, er at Arbeiderpartiet og sentrum ikke er villige til å ta innover seg den krisen vi nå ser i Helse-Norge. Vi ser at de fire regionsykehusene har kjempeproblemer. Mye kan selvsagt gjøres annerledes også ved regionsykehusene. Men hvis man ønsker å gjøre noe for å få ned køene, for å få et kvalitativt bedre helsesystem, må man også gjøre noe med regionsykehustilskuddet. Regionsykehusene kommer veldig skjevt ut. Høyre fremmer forslag om en økning av regionsykehustilskuddet. Det blir nedstemt av sentrum og Arbeiderpartiet. Høyre fremmer forslag om å satse mer på den nasjonale kreftforskningen. Det blir nedstemt av Arbeiderpartiet og sentrum. Høyre fremmer forslag om økt satsing på forskning, som er helt avgjørende. Norge ligger faktisk på bunnivå i Europa når det gjelder satsing på forskning. Vi vet at f.eks. Finland satser nesten det dobbelte i forhold til Norge. Derfor fremmer Høyre konkrete og forpliktende forslag om å øke forskningsinnsatsen. Men hva gjør Arbeiderpartiet og sentrum? De stemmer det ned. Høyre fremmer også forslag om økt satsing på våre universiteter og høyskoler, for det er tross alt der investeringene må legges inn hvis vi skal greie å beholde vårt velferdsnivå også i årene fremover. Til og med det velger Arbeiderpartiet og sentrum å stemme ned. Enkelte representanter, spesielt fra Arbeiderpartiet, har sagt at Høyres kommuneopplegg vil ramme kommunene. Det må i så fall bero på at man ikke har lest vårt kommunebudsjett. Vi har den samme rammen som Regjeringen foreslår. I tillegg har vi en annen avgiftsprofil. Vi vil nemlig stemme mot en økning av elavgiften på 44 pst. Den må faktisk også kommunene betale. Med vårt budsjett, som går imot de store avgiftsøkningene som ligger inne, er det beregnet at prisveksten vil bli ca. 0,5 pst. lavere, og med 0,5 pst. lavere prisvekst vil vi få et mer moderat lønnsoppgjør, de nominelle lønnstilleggene blir lavere og kommunene kommer bedre ut av det. Summen av det hele er at kommunene vil komme bedre ut med Høyres opplegg enn det som var opplegget fra Regjeringen i utgangspunktet. I tillegg kommer vår økte satsing på sykehus og skole. Det er Høyres alternativ.