trymtv/norwegian-parliament-speeches huggingface dataset:
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Det er ikke slik, men det er en viss indikator, at når store internasjonale fond har en høyere aksjeandel enn Statens pensjonsfond – Utland, kan det være et moment man bør ta med i en slik vurdering. Jeg har bare lyst å minne representanten Gjermund Hagesæter om et intervju med ham i Finansavisen, der spørsmålet gikk på når det var gunstig eller ikke gunstig å ha store markedsandeler i aksjer. Der ble det, slik jeg leste det intervjuet i Finansavisen, uttrykt rimelig tvil fra representanten Gjermund Hagesæter om når det var gunstig eller ikke gunstig.
Alf E. Jakobsen (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
I forhold til i en tidligere sak i Stortinget er det vanskeligere å finne områder der Høyre og regjeringspartiene er uenige her, men det er ett punkt, som representanten for så vidt berørte litt, der Høyre går ut av flertallet. Det er punktet om etiske hensyn. I merknaden peker man på at det er gjennom eierskapsutøvelsen og trusselen om utestenging vi har størst mulighet til å påvirke selskaper. Så gir vi tilslutning til en del satsingsområder i 2007–2010, og så peker det samme flertallet på områder som vil være viktige å ha med i evalueringen av de etiske retningslinjene. Hva er det i dette som Høyre har motforestillinger til? Det ville kanskje vært greit å få avdekket om det er områder i dette – som går på satsingsområder – som Høyre ikke snakker høyt om.
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
I motsetning til regjeringspartia meiner Framstegspartiet at ein større del av Statens pensjonsfond – Utland skal forvaltast i Noreg, rett nok ved å gå vegen om ei utgreiing. Det finst mange gode argument for at så ikkje bør skje. Hovudpoenget er at Noregs Banks mandat er å tene pengar til det norske folket. Derfor brukar Noregs Bank dei kapitalforvaltarane som kan skaffe best avkastning. Flyttar ein forvaltninga til Noreg, kan vi tape avkastning. Det blir stilt lågare krav til norske forvaltarar enn til dei som er utanlandske. Ein oppnår berre nokre få ekstra arbeidsplassar her i landet. Spørsmålet mitt til representanten Tybring-Gjedde blir derfor: Korfor skal vi bruke fellesskapet sine sparepengar til å subsidiere norske forvaltarar, ei gruppe som allereie tener vesentleg meir enn folk flest?
Reidar Sandal (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
: Det finst talrike eksempel på at verksemd her i landet har gitt gode resultat i 2006. Slik er det for svært mange føretak i privat sektor. Det same er biletet for statleg verksemd i fjor. Alt dette er gledeleg. Regjeringa har lagt fram Statsrekneskapen for 2006. Den viser at det samla overskotet i statsbudsjettet og Statens pensjonsfond – Utland auka med 119,5 milliardar kr frå 2005 til 2006. Den viktigaste årsaka til dette er vesentleg auke i staten sine inntekter frå petroleumsverksemda. I 2006 var overskotet i alt vel 367 milliardar kr. Statsrekneskapen for 2006 viser at det oljekorrigerte underskotet i fjor var 44 milliardar kr. Det er vel 13 milliardar kr lågare enn det som var lagt til grunn ved nysalderinga. Godt over halvparten av det sistnemnde beløpet knyter seg til høgare inntekter frå skattar og avgifter. Oppjusteringa av skatte- og avgiftsinntektene kjem særleg av at inntektene frå meirverdiavgift og arbeidsgivaravgift auka kraftig på slutten av fjoråret. Den sterke veksten er ein klar illustrasjon på den høge aktiviteten i norsk økonomi. Samla sett viser rekneskapen mindreutgifter på 2,8 milliardar kr i forhold til nysaldert budsjett. Innanfor ein del område er utgiftene vesentleg lågare enn det som var budsjettert. Eksempel på det er stønader under folketrygda og Statens Pensjonskasse. Utanom reduksjonen i dagpengar er mykje av forklaringa å finne i lågare utgifter til sjukepengar og grunn- og hjelpestønad. Då Stortinget behandla nysaldert budsjett for 2006, blei det lagt til grunn ein reell, underliggjande vekst i utgiftene på 2 pst. Når vi no les statsrekneskapen for i fjor, kan vi konstatere at veksten er rekna til 1 pst., dvs. ei nedjustering med 1 prosentpoeng. Dei samla skatte- og avgiftsinntektene frå Fastlands-Noreg auka med 8,6 pst. i fjor, til 562,5 milliardar kr. Aller størst var den prosentvise veksten i inntektene frå meirverdiavgift. Dei steig med i alt 12,7 pst. Andre særavgifter og tollinntekter hadde i same periode ein auke på 7 pst. På dei andre inntektspostane var veksten noko lågare. Statsrekneskapen fortel at dei samla innbetalte skattane og avgiftene frå petroleumsverksemda og CO2-avgifta blei 217,3 milliardar kr i fjor. Kapitalen i Statens pensjonsfond – Utland auka med nesten 393 milliardar kr i 2006. Han utgjorde 1 782,8 milliardar kr ved utgangen av fjoråret. Det er all grunn til å glede seg over at økonomien her i landet er solid. Statsrekneskapen for 2006 er eit svært godt eksempel på det. Han legg grunnlaget for ei god utvikling av velferdsstaten vår i tida som kjem.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-06-12:
Det var ikke veldig åpenbart hva Tybring-Gjedde nå sa i sin siste svarreplikk. Jeg husker veldig godt forrige periode, da Fremskrittspartiet, sammen med Kristelig Folkeparti og Sosialistisk Venstreparti, var pådrivere for å få etablert de etiske retningslinjene. Ja, det var vel slik at partiformann Jensen da gikk sammen med SVs fraksjonsleder i finanskomiteen, Øystein Djupedal, om å pålegge dette på et tidspunkt – slik at Fremskrittspartiet har en forhistorie her. Når Tybring-Gjedde da slår fast at han i og for seg ønsker dagens etiske retningslinjer, men at han ikke liker dem helt slik, er det ikke helt åpenbart hvordan det skulle praktiseres av dem som har ansvaret. La nå det ligge. Jeg tok vel egentlig ordet i begeistring over representanten Heikki Holmås’ innlegg. Han høres jo nå nesten ut som en Høyre-mann i sitt forsvar for markedet og børsen. Borte er alle ord om å bære havre til en død hest, nå var det børsen og markedet som skaffer mer penger til velferd. Det synes jeg er veldig hyggelig. For jeg er helt enig i at en velfungerende markedsøkonomi og investeringer i markedet er viktig for verdiskapingen, fordi det skaper velferd. Jeg er også enig med representanten Holmås i at på grunn av vidsyn og politiske valg har vi i dag et par tusen milliarder kr i Pensjonsfondet, noe som gir oss trygghet for fremtiden. Men jeg kan ikke helt la være å påpeke at her ligger det jo en betydelig snuoperasjon hos Sosialistisk Venstreparti, som stort sett har vært mot utbygging av de fleste olje- og gassfelt i Nordsjøen, og som var mot at man skulle investere 40 pst. i aksjer, som, ifølge finansministeren, ville ha bidratt til at man ville ha tapt 59 milliarder kr – som nå kan investeres i fremtidig velferd. Og det var vel først etter at SV kom i regjering, at man ble en ihuga tilhenger av handlingsregelen. Men når det er sagt, gleder jeg meg over at man i dag er mer på linje. Derfor kan jeg også meddele finansministeren at Høyre er enig i de forslagene som ligger i stortingsmeldingen. Det er i all hovedsak en oppfølging av den linje som også Høyre førte i regjering. Vi støtter forslaget om å øke aksjeandelen til 60 pst., og vi støtter de andre forslagene som ligger i stortingsmeldingen. Vi mener også at det er riktig å foreta en evaluering av de etiske retningslinjene og se om man eventuelt skal videreutvikle de etiske retningslinjene. Derfor er vi heller ikke rede i dag til å gå inn på noen av de forslagene som Kristelig Folkeparti reiser. Vi mener, i likhet med finansministeren, at det er fornuftig nå å foreta en reell evaluering. Det er helt opplagt at når en stat investerer flere tusen milliarder kr internasjonalt, oppstår det noen dilemmaer. Det er nettopp på grunn av disse dilemmaene at det er riktig å ha etiske retningslinjer. Vi mener derfor at vi nå skal la dagens etiske retningslinjer virke, og så får vi komme tilbake til en evaluering av praktiseringen av dem vi har, og eventuelt en diskusjon om de skal videreutvikles.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-06-12:
Vi har ikke behov for i denne saken å skrive i det lange og brede. Vi er tilfreds med den måten som finansministeren har videreført de etiske retningslinjene på som ble innført i vår regjeringstid, og vi har ikke behov for verken å pålegge finansministeren noe i denne saken, eller å utdype hvilke hensyn hun bør ivareta videre på dette området. Vi slutter oss til den praktiseringen som føres, og den meldingen som er lagt frem.
Jan Tore Sanner (Høyre), 2007-06-12:
Nå var det jo faktisk ment som en kompliment å si at representanten Holmås hørtes ut som en Høyre-mann. Jeg beklager hvis han oppfatter det som et judaskyss. Jeg synes det på mange måter var et godt innlegg han holdt. Men jeg må også si at vi abdiserer ikke på noen måte fra debatten, for vi mener at debatten er veldig viktig. Jeg understreket i mitt innlegg at når den norske stat investerer flere tusen milliarder kroner i det internasjonale markedet, oppstår det en del dilemmaer, og de dilemmaene fordrer at vi har noen etiske retningslinjer. Det støtter vi, og vi skal delta i den diskusjonen. Men jeg synes at når finansministeren varsler at hun vil foreta en evaluering av praktiseringen av dagens regler og en eventuell videreutvikling av retningslinjene, vil vi avvente den diskusjonen. Da har ikke vi noe behov for å forhåndsproklamere hvordan vi vil forholde oss til det. Vi mener at den etiske debatten fortjener at vi får mer kjøtt på det beinet som vi da skal diskutere.
Marianne Aasen (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Først vil jeg rose Kristelig Folkeparti for det engasjementet partiet viser for å videreutvikle etiske retningslinjer for Statens pensjonsfond – Utland. Utfordringen ligger i å finne gode metoder og utvikle metodikk for å klare å gjennomføre det i praksis. Da er jeg egentlig litt nysgjerrig på et av de forslagene som står i det opprinnelige representantforslaget, nemlig punkt 3, som ble fremmet nå nettopp. I det forslaget brukes begrepet «bærekraftig utvikling». Hva legges det i det? Hvordan skal man håndtere et slikt begrep i forhold til krav til selskaper, når det er så mange steder vi har eierinteresser, og det er så mange forskjellige produksjonsmetoder og områder vi er engasjert i?
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-06-12:
Det som representanten Rytman tar opp her, er helt korrekt. Senterpartiet ønsker altså å kombinere en plassering av finansiell formue i utlandet og nasjonal næringslivsstrategi på nøkkelnæringer her i landet. Vi er derfor positive til at vi sikrer et eierskap i HydroStatoil som er betydelig. Vi er positive til at en kan se nye selskaper etableres som kan videreutvikle fornybar energi, på tilsvarende måte som Statkraft har utviklet det på vannkraftsektoren. Når det gjelder finansmiljøer, er vi positive til at en innenfor forvaltningen av Statens pensjonsfond – Innland, altså Folketrygdfondet, tar en del av den kapitalen og splitter opp i nye fond, som forvaltes av ulike finansmiljøer i Trondheim og Bergen eksempelvis.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-06-12:
Det er riktig det som sies her om Senterpartiets skepsis til aksjeinvesteringer. På slutten av 1990-tallet var Senterpartiet imot å investere i oljefondet i aksjer. Det som har skjedd siden den gang, er at oljefondet har fått en størrelse som er himmelhøy i forhold til det som det var da. Da må en justere plasseringene etter den nye situasjonen. Når det er sagt, vil jeg si at det er klart at vi har et valg med hensyn til i hvilken grad vi skal plassere vår finansielle kapital i spredte aksjer og i en rekke papirer, både i børspapirer og obligasjoner, eller om vi skal plassere dem på en mer strategisk måte. Vi har nå så store fondsoppbygginger at vi er nødt til å gå over på en bredere skala. Det som da er situasjonen, er at med den risikoanalyse som nå gjelder, og en risikospredning både på aksjer og obligasjoner, er det egentlig et internasjonalt krakk som er utfordringa vår. Det vil ramme, som sagt tidligere, både aksjer og obligasjoner svært sterkt.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-06-12:
Nei, det er ikke Senterpartiets linje. Vi er ikke fremmede for at en ved en ytterligere økning av oljefondet i en størrelsesorden som her blir nevnt, også kan være positiv til å plassere finanskapital i eiendom i utlandet. I det hele tatt må en ha en pragmatisk holdning til dette ut fra det som er situasjonen. Det som er den store risikoen, er internasjonale krakk og stabiliteten internasjonalt. Derfor må vi jobbe på flere plan for å sikre internasjonal stabilitet, og for at vi har en spredning av våre verdier, slik at vi er best mulig skjermet mot eventuelle sjokk i økonomien.
Per Olaf Lundteigen (Senterpartiet), 2007-06-12:
I statsregnskapet er vi vitne til en enestående skatte- og avgiftsvekst som følge av økt aktivitet og skattereglene i 2006. Det er en skattevekst som er 20,8 milliarder kr høyere enn i saldert budsjett, og en økning på 8,6 milliarder kr i forhold til det som ble lagt til grunn i nysaldert budsjett, som vi fikk høsten 2006. Det er noen enorme skatte- og avgiftsøkninger i forhold til det som en etter beste skjønn har budsjettert med. Og det er en nærmest ufattelig økning i Statens pensjonsfond – Utland med hele 392,7 milliarder kr, til 1 782,8 milliarder kr ved utgangen av 2006. Men det viktigste å fokusere på i årets statsregnskap er at netto petroleumsinntekter, jf. nysaldert budsjett, er redusert med 2,5 milliarder kr. Netto petroleumsinntekter blir enda lavere i 2007, tross høye olje- og gasspriser. Så forventes olje- og gassinntektene å gå litt opp i 2008 og 2009, for så å falle, på tross av økte gassinntekter framover. Vi kommer raskt i en ny situasjon. Dette må vi ta inn over oss i en aktiv, strategisk næringslivssatsing, og flere bør nå stille spørsmålet: Hva vil vi med Norge? Det haster med å investere for framtida i andre sektorer enn olje og gass. Det trengs tid til omstilling. 10–20 år er nødvendig for å legge stein på stein for å få en samfunnsutvikling basert på eksempelvis fornybar energi. Dette bør vi ta inn over oss. Det er et klart signal at vi altså har 2,5 milliarder kr mindre i netto petroleumsinntekter enn det som var lagt til grunn i nysaldert budsjett, og utviklinga bikker raskt i retning av fallende inntekter.
Jørund Rytman (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Her om dagen var jeg inne på nettsiden til Senterpartiet igjen, og i den forbindelse kom jeg over en interessant opplysning om ti gode grunner til å stemme Senterpartiet. Jeg fant riktignok bare fire–fem gode grunner. Men punkt 9 var litt interessant. Overskriften var nasjonal næringslivsstrategi. Her lover Senterpartiet at man vil videreutvikle næringslivet i Norge med utgangspunkt i bl.a. den kapitalen Norge har. Videre fant jeg en resolusjon som var vedtatt på landsmøtet til Senterpartiet 17. mars 2007 – det er altså ikke så veldig lenge siden. Den ser slik ut – jeg vet ikke om Lundteigen husker den. Der var det et avsnitt som også går på kapitaltilgang og forvaltning. I punkt 2 står det: «Videreutvikle norsk finansnæring gjennom at etablerte finansmiljøer i hhv, Oslo, Bergen, Trondheim, Stavanger og Tromsø gis mulighet til å ta forvaltningsoppdrag for Statens Pensjonsfond – Utland.» Det er ganske likelydende forslag som det Fremskrittspartiet har.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Jeg må si at jeg er veldig overrasket over Fremskrittspartiets absolutte snuoperasjon når det gjelder de etiske retningslinjene for Statens pensjonsfond. Det var bred enighet i Stortinget da disse ble vedtatt i november 2004, og det kan ikke være noen overraskelse for Fremskrittspartiet eller andre at det var et mål å utelukke nettopp disse inhumane våpnene fra selskapet. Det har vi gjort. Flesteparten av de selskapene som er utelukket fra Statens pensjonsfond, er det fordi de produserer klasevåpen, landminer eller komponenter til atomvåpen. Dette er våpen som ved normal bruk må regnes for å være inhumane. Jeg er jo klar over at Fremskrittspartiet er ihuga tilhengere av norsk medlemskap i NATO, men at det var Lockheed Martin vi var medlem av, var en stor overraskelse. Det er to helt forskjellige ting å investere i et selskap som profiterer på å produsere våpen som ved normal bruk er inhumane, og det å kjøpe et produkt som man ønsker å bidra med til Det norske forsvaret. Det er to helt forskjellige ting det å gå inn i butikken Lockheed Martin og plukke med seg det man vil, og det å investere i en bedrift som produserer noe man mener er inhumant.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Jeg er veldig stolt over at SV har holdt fram et annet perspektiv i diskusjonen om hvordan vi skal utvinne og forvalte vår oljeformue. En alternativ måte å forvalte oljeformuen på – altså til å pumpe den opp, veksle den om i en finansformue, sette den inn på Statens pensjonsfond – er jo å la olje- og gassformuen bli der den er. Og det har vært vårt argument hele veien, at det faktisk går an å forvalte oljeformuen ved ikke å pumpe den så fort opp som stortingsflertallet har ønsket, av økonomiske grunner, men også fordi vi mente at det var en langt mer forsvarlig klimapolitikk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Det er jo utenkelig at man skulle ha et pensjonsfond på 2 000 milliarder norske kroner og investere alt statlig og helst i Norge. Det lar seg ikke gjøre. Det vi gjør gjennom vår investeringsstrategi, er å binde dette til realverdier når vi investerer i aksjer spredt over hele verden. Det vi også oppnår gjennom å øke aksjeandelen fra 40 pst. til 60 pst. etter hvert som vi kjøper oss opp, er at vi, med utgangspunkt i dagens formue på Pensjonsfondet, får 400 milliarder kr til som vi kan investere og bruke etiske retningslinjer for, når vi bedriver vår etiske eierskapsutøvelse. Vi bruker vår makt som eier i en globalisert, internasjonalisert økonomi, der kapitalen flyter fritt, slik at våre sparepenger skal være med på å gjøre verden litt bedre.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Det er litt overraskende for meg at flere representanter og nå også Venstre har oppdaget dette såkalte paradokset. Dette ble nemlig nøye behandlet av Graver-utvalget, som ble nedsatt for å se på om vi skulle ha etiske retningslinjer. Utvalget konkluderte med det som har vært SVs ønske siden 1999, at vi skulle ha det. De fant til og med metodene for hvordan vi skulle kombinere hensynet til langsiktig avkastning med en etisk ansvarlig utvikling av verden. Da ble nettopp dette «paradokset» tatt opp. Graver-utvalget sa klart og tydelig ifra. Stortinget sluttet seg til det. Vi kan stille våre egne betingelser for hvordan vi skal plassere våre sparepenger. Det dreier seg om hvordan vi forvalter vår formue og vårt eierskap. Så kan det tenkes at vi trenger varer til f.eks. å forsvare vårt land. Det betyr at vi kjøper dem fra selskaper som vi ikke er inne i på eiersiden av etiske grunner. Men vi kjøper ikke det som er bakgrunnen for at vi utelukker dem. Vi kjøper ikke landminer, klasevåpen og atomvåpen.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Det kan jeg gjøre, for dette er et bevisst valg. Det er nettopp fordi vi har en så langsiktig horisont for investeringene våre i Statens pensjonsfond at vi har kommet til den konklusjonen at det var riktig å utvide fra 40 pst. til 60 pst. Både representanten Holmås og representanten Lundteigen har helt rett. Det er gjort flere vurderinger. Bakgrunnen for SVs skepsis i sin tid hadde også med de etiske retningslinjene å gjøre. Det som hele denne stortingsmeldingen dokumenterer, er at dersom vi ser på aksjemarkedet 100 år bakover i tid, og ser for oss at vi har like lang tidshorisont framover i tid, viser det at meravkastningen ut fra å investere i aksjer er mange ganger høyere enn å investere i obligasjoner. Når vi avveier dette, er muligheten for en ekstra avkastning ved å gå opp fra 40 pst. til 60 pst. 240 milliarder kr over en 15-årsperiode, mens risikoen øker moderat. Dette er avveininger man må gjøre hele tiden. Jeg registrerer at Fremskrittspartiet har en totalt annen vurdering av dette i dag enn tidligere, overraskende nok. Men det er jo 240 milliarder kr de da kan risikere å måtte si nei takk til om 15 år.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Med den kjærlighetserklæringen som representanten Tybring-Gjedde kommer med til forsvarsindustrien generelt og Lockheed Martin spesielt, har Fremskrittspartiet bare en ting å gjøre, og det er å foreslå å endre de etiske retningslinjene, så vi ikke lenger skal utelukke selskaper som investerer i klasevåpen, landminer og atomvåpen eller produserer det. Det er den eneste logiske slutningen. Det er ingen problemstillinger rundt dette som er nye nå. Vi kan sette helt andre krav til selskaper vi ønsker å gå inn i på eiersiden og ønsker å profittere på, enn til selskaper vi skal kjøpe fra, selv om ikke det fins noen klar fasit på hvor disse grensene går. Så til flere andre rariteter som har kommet fra Fremskrittspartiet i debatten. Eksemplet med Rockefeller som oppdager at skopusseren plutselig har sansen for aksjer, er egentlig veldig betegnende. For hvis Rockefeller hadde hatt litt is i magen og eid disse aksjene ett–to år til, hadde han faktisk hatt en meget pen avkastning av dem. I meldingen er det gått veldig nøye igjennom. Det framgår av meldingen på hvilken måte aksjemarkedet tar seg opp igjen etter krakk. Det kan representanten Hagesæter bare ta utgangspunkt i, det står på side 53 i meldingen. Men skopusseren, derimot, kan godt tenkes å ha fått hetta og solgt seg ut mens aksjene var på bunnen. Det norske pensjonsfondet kjøpte seg f.eks. opp under forrige nedgangskonjunktur, som flere talere har vært inne på, og har gjort gode penger på det, nettopp fordi vi er så langsiktige i investeringene. Så må jeg bare be representanten Hagesæter om ikke å fly land og strand rundt og si at dette er som om vi skulle plassert hele Statens pensjonsfond i Russland før revolusjonen. Litt mer kunnskap kan man godt bidra til å spre. Han vet utmerket godt at måten Statens pensjonsfonds plasseringer er gjort på, er med stor grad av risikospredning i mange tusen selskaper i mange, mange land. Så er det et dilemma at det ikke bare er Burma som bryter menneskerettighetene, det er jeg helt enig i. Men det er viktig at man legger seg noen strenge kriterier på minne i forhold til hvordan vi nå endrer fra å ha en positiv landliste til å ha en negativ. Det vi har bestemt oss for som et utgangspunkt, er at de landene som vi utelukker, skal være omfattet av sanksjoner som det er bred internasjonal enighet om. Det er det når det gjelder Burma. Vi følger de sanksjonene som EU har. Her er vi inne i dilemmaer. Det er vi i alt etisk arbeid. Men dette er et felt der Norge høster internasjonal anerkjennelse for at vi trår riktig. Det er faktisk flere internasjonale fond som følger vår politikk.
Kristin Halvorsen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Bare slik at ikke karikaturene av det jeg har sagt fra talerstolen, blir stående: Jeg har ikke sagt at ikke det betyr økt risiko å øke aksjeandelen. Det betyr en moderat økning i risikoen, men det betyr samtidig at avkastningen øker betydelig. Det er denne avveiningen vi nå står overfor, der vi har kommet til den konklusjonen at fordi vi er så langsiktige eiere, er dette en fornuftig ting å gjøre for Statens pensjonsfond. Så har jo Tybring-Gjedde rett i at hvis vi plasserer 2 000 milliarder kr i ett selskap, som går konk, er de pengene tapt. Men vi er inne i mange selskaper, med små eierandeler, og det kan hende at hvis børsen faller 1 år, 2 år, 3 år framover, har vi kjøpt dyrt. Men vi trenger jo ikke å selge billig. Vi kan stå inne i aksjemarkedet, og vi kan i tillegg kjøpe billig og selge dyrt på et senere tidspunkt. Det var det som skjedde sist gang børsen gikk ned. Jeg ber om at Stortinget slutter seg til konklusjonen om at det er en avveining mellom forskjellige hensyn som har gjort at vi nå endrer denne sammensetningen, og at Fremskrittspartiet har en helt annen fasit enn det vårt eget strategiråd og Norges Bank har, og de aller fleste andre fond i verden har. Det får være opp til dem. Vi har nå gjort vår avveining.
Svein Flåtten (Høyre), 2007-06-12:
Vi har tidligere i debatten gitt uttrykk for at vi støtter finansministeren i hennes forslag om å øke aksjeandelen til 60 pst. – det skulle bare mangle når en finansminister fra Sosialistisk Venstreparti går i spissen for det. Nå er det slik at disse pengene kommer fra et sted, bl.a. kommer de i stor utstrekning fra oljeutvinningen. Som representanten Jan Tore Sanner var inne på i et tidligere innlegg i dag, har Sosialistisk Venstreparti hatt et annet syn på en del av oljeutvinningene, bl.a. den store utvinningen på Snøhvit-feltet som representanten Jacobsen refererte til tidligere her i dag. Betyr dette at SV nå har skiftet syn også på tempoet i oljeutvinningen, som de tidligere mente burde være langsommere?
Gunnar Kvassheim (Venstre), 2007-06-12:
Det har i debatten vært vist til at Lockheed Martin Corporation ble utelukket av Statens pensjonsfond av den forrige regjeringen. Dagens regjering foreslår nå å kjøpe fire transportfly av typen Hercules til 3,6 milliarder kr fra det samme selskapet som ble utelukket fra Pensjonsfondet av etiske grunner. Jeg synes at finansministeren skal gis anledning til å reflektere mer nyansert rundt det dilemmaet dette må være. Er det ikke et paradoks at man ikke kan bruke midler fra oljeformuen som er plassert i Pensjonsfondet, til å investere i dette firmaet, mens man kan bruke avkastningen av fondet over statsbudsjettet til kjøp av nye fly fra det samme selskapet, og på den måten være med og bidra til at dette selskapet beriker seg?
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Det er ikke bare det som er ankepunktet. Det kan jo høres ut som statsråden faktisk tror at det er lokaliseringen av Norsk filmkommisjon som er det sentrale punktet. Det sentrale punktet ble belyst av både meg og representanten Thommessen, med at Norsk filmkommisjon skulle være fristilt fra det nye instituttet. Jeg kunne tenke meg å høre om statsråden mener at Norsk filmkommisjon skal slås sammen med instituttet – at det nå tyder på at det blir liggende i Bergen, men altså innunder det nye instituttet.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Jeg tror statsråden må ha misforstått litt, for i forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre ber vi altså «Regjeringen om å sørge for at Norsk filmkommisjon fortsatt blir en selvstendig enhet med sitt hovedsete i Bergen». Da har vi ikke på noen måte akseptert at det slås inn under og administreres av Norsk filminstitutt. Men jeg har et annet spørsmål til statsråden. Jeg har hatt noen henvendelser fra de regionale filmfondene. De forteller meg at de har hatt møte med statsråden, hvor de er blitt forespeilet at man skal finne en løsning slik at de regionale filmfondene faktisk kan bruke ressurser til spillefilm – også den statlige delen. Da lurer jeg på om statsråden kan bekrefte overfor meg at det har vært slike møter, og at de regionale filmfondene er blitt forespeilet at man skal finne en løsning på sikt.
Karin S. Woldseth (Fremskrittspartiet), 2007-06-12:
Komiteen kjenner meg sikkert som en svært tålmodig og rolig person. Men da representanten Espen Johnsen holdt sitt innlegg, var det ikke fritt for at jeg nærmest hoppet i stolen, og til å være så sent ble jeg også forferdelig provosert. Det representanten Johnsen nemlig sa, det jeg fikk med meg i hvert fall, var at det var vi – og da var det selvsagt Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet han refererte til – som kjempet fram de regionale filmfondene. Da tror jeg, med all respekt for Espen Johnsen, at han faktisk må lese historien. Han bør nok også lese i forrige periodes budsjetter. Der ligger det merknader om de regionale filmfondene fra andre enn Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet. Han bør også lese de filmsakene vi hadde i forrige periode, hvor han vil se at det var et flertall bestående av Arbeiderpartiet, Senterpartiet, SV og Fremskrittspartiet som faktisk fattet vedtak som vi sendte til Regjeringen. Det hadde aldri gått hvis ikke vi hadde hatt et godt samarbeid og stod sammen om film. Det var ikke noen røde faner og flagg som kjempet fram noen regionale filmfond, det var helt andre som kjempet fram dem. Tove Karoline Knutsen sier at regionale filmfond nå kan brukes i alle sjangere. Da er det noe jeg ikke har forstått. Det står i meldingen at de regionale filmfondene kan gå inn i langfilm, det er riktig, men ikke hvis disse langfilmene får tilskudd fra staten. De statlige pengene som de regionale fondene får, kan ikke gå inn i langfilmer som får tilskudd fra staten. Hvis det er noe jeg har misforstått her nå, håper jeg at statsråden eller eventuelt Tove Karoline Knutsen avklarer den misforståelsen. Det er dette som også blir misforstått ute i de regionale filmfondene. – Så det hadde jeg satt stor pris på.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Jeg må innrømme at det er en gåte for meg hva representanten Thommessen mener når han sier at den regionale satsinga som ligger i filmmeldinga, er dårlig. Det er bare å slå fast én gang for alle: Det kommer mer penger i de regionale fondene. De regionale fondene kan både med statlige og regionale midler med denne filmpolitikken operere i alle formater, også langfilm, og man har muligheten gjennom det å fortelle egne regionale historier. Det ligger fast. Det står svart på hvitt i filmmeldinga og i flertallets merknad. Jeg har lyst til å si litt om Nasjonalbiblioteket. Filmmeldinga tar til orde for å overføre innsamlings- og bevaringsfunksjonene av filmarven fra Norsk filminstitutt til Nasjonalbiblioteket. Det trur komiteens flertall, regjeringspartiene, er riktig – også Kristelig Folkeparti. Det er behov for en klargjøring av ansvarsfordelinga mellom disse virksomhetene. Det er det nye filminstituttet som vil få ansvaret for formidlinga framover, mens Nasjonalbiblioteket vil ha kompetanse på digitalisering, restaurering og bevaring, og dermed få ansvaret for innsamling og bevaring av film og videogram. De har jo allerede et sånt ansvar for alle allment tilgjengelige dokumenter. Nasjonalbiblioteket har også veldig gode fysiske forhold for å arbeide med film, bl.a. to gode magasiner for lagring, ett for nitratfilm og ett sikringsmagasin i fjell for acetatfilm, magnetbånd og polyester. Nasjonalbiblioteket har også landets eneste restaureringslaboratorium for film, et laboratorium som bl.a. Norsk filminstitutt bruker. Det er ti personer som har spesialkompetanse for magasinering og laboratoriearbeid som er ansatt i Nasjonalbiblioteket, og både Filminstituttet og biblioteket bruker internasjonale fagfolk når man trenger det. Det er også sånn at både Nasjonalbiblioteket og Norsk filminstitutt er godkjent for medlemskap i den internasjonale federasjonen for filmarkiv, og fyller dermed de faglige internasjonale kravene til sånt arbeid. Vi trur at de to institusjonene vil kunne ha et godt og fruktbart samarbeid også framover. Vi er fornøyd med beslutninga om at f.eks. rekkefølgen for utvalgte filmer som skal restaureres, vil bli tatt i nært samarbeid mellom Nasjonalbiblioteket og det nye filminstituttet, med utgangspunkt i noen kriterier og prioriteringer som er skissert i den verneplanen for levende bilder i Norge som kom i 2001.
Tove Karoline Knutsen (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Jeg har bare lyst til å støtte statsråden i det han sa nå. Sjøl om et sånt stort institutt med en leder og et styre kan virke som en tung maktkonsentrasjon, er jeg faktisk ganske sikker på at det nye filminstituttet kommer til å bli en mye ryddigere organisering av filmfeltet enn det vi har i dag, hvor det ligger mange litt ulike og til dels motstridende oppgaver i en og samme enhet. Jeg tipper at det nye instituttet vil få en mye ryddigere og mer oversiktlig organisering. Så til representanten Karin S. Woldseth: Ja, både statlige og regionale midler i de regionale fondene kan brukes til alle formater, også langfilm. Den ene begrensningen ligger i at de statlige midlene ikke skal gå til å toppfinansiere dem som har fått støtte fra Norsk filmfond fra før. Men det er fullt mulig for regionale aktører å bruke de statlige midlene man har i fondene, til å fortelle egne historier, de regionale historiene. Det er det som er det spennende, som er det nye, og som er det fantastiske med det som de regionale fondene fra nå av kommer til å representere.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-06-12:
Når det gjelder hvilke føringer som har ligget på de regionale fondene tidligere, tror jeg at statsråden bør lete litt i hukommelsen når det gjelder den beskrivelsen han nettopp gav. Det er riktig at det har vært en diskusjon om hvorvidt det skal være føringer for de statlige midlene. De regionale midlene har det jo aldri vært føringer for. Fylkeskommunene bruker pengene sine på hva de vil, og det vil de gjøre i fremtiden også. Sånn sett er ikke det noen frigjøring i forhold til det statsråden legger opp til. Men det har vært en diskusjon hele tiden. Stortinget har drevet frem et ønske om å få regionale filmfond som kan drive etter Trollhättan-modellen – litt sånn pluss/minus. Der har regjeringspartiene vært med på komitemerknader hele tiden. Blant annet i Budsjett-innst. S. nr. 2 for 2004-2005 sa man: «Komiteen er også kjent med at departementet med denne begrunnelse» – det gikk på at statlige midler skulle brukes til infrastruktur – « har lagt noen føringer i forhold til Film 3. Komiteen mener det fortløpende må arbeides for å finne frem til ordninger som kan fungere tilfredsstillende ut fra de målsettinger komiteen gir uttrykk for.» Så fortsetter det. Jeg er sikker på at statsråden husker historien rundt både disse merknadene og andre. Det er jo noe helt annet enn det man har kommet frem til nå. Nå har man gitt opp å finne frem til de gode løsningene som vi etterspurte i fire år.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-06-12:
Den beskrivelsen statsråden har i forhold til hvordan de regionale fondene ble, nær sagt, styrt fra departementet, er i beste fall upresis. Det ble laget en film, f.eks. «Pitbullterje», der Film 3 gjorde en suksess, vi jeg si, i forhold til å investere i en film som kastet av seg. Det var en film finansiert i hovedsak av Norsk Filmfond, og det ble løst. Det var uklart hvordan dette skulle håndteres, og fortsatt synes jeg det fremstår som uklart. Det kunne vært in-teressant å høre hva som er statsrådens begrunnelse for hvorfor man ikke skal kunne bruke disse statlige midlene. Er det, som han var inne på, dette med oppklatting – jeg tror jeg har sett et sitat fra statsråden tidligere hvor han snakker om oppklatting av midler – eller er det andre, mer formelle årsaker som ligger bak? Så sier representanten Knutsen at statlige midler kan brukes til utvikling av prosjekter. Betyr det f.eks. at det at et manus er utviklet av statlige midler, ikke vil være i veien for at man skal kunne få midler fra Norsk Filmfond?
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-06-12:
Jeg merket meg at statsråden mente at flyttingen av filmarkivet til Mo i Rana liksom var det store grepet for desentralisering. Fra vår side er vel i og for seg ikke poenget at man legger opp til et felles lagringssystem i Mo i Rana, det synes vi er greit, men hele poenget med vår innsigelse på det punktet går jo på hvilken faglig forankring man har i forhold til å ivareta film. Der synes jeg man har kommet frem til en ganske god idé, som jeg håper statsråden vil plukke opp, nemlig at vi bør ha en samlet strategi for restaurering av film i Norge, også det som allerede ligger i Mo i Rana, for det er betydelige mengder, og det er lite gjort med det. Ellers må jeg si at jeg nok en gang forundrer meg over Senterpartiets forhold til sentralisering med hensyn til å ta vare på regioner. Det er en tilbakevendende øvelse. Her er representanten Sande panegyrisk i forhold til en melding som altså dreier seg om en dramatisk maktkonsentrasjon i Oslo, som får alle piler til å peke til Oslo, som slår bena under kanskje de viktigste delene av det som skal være vekstfaktoren i regionene, som henviser den regionale satsingen til å bli et spørsmål om statlige bevilgninger i fremtiden, istedenfor å skape miljøer som kan stå på egne ben og representere egen programtenkning. Det er det partiet som lovet at man skulle flytte aktivitet ut fra byen, og at man skulle styrke regionene. Vi ser det i sak etter sak: Man svikter regionene. Man legger seg flat for en sentraliseringslinje, og det er påfallende. Her hadde man hatt en mulighet til iallfall å gjøre seg gjeldende på noen punkter, til å ivareta vekst og gi vekstmulighet – for det er ikke bare spørsmål om penger, det er også et spørsmål om struktur. Viktigheten av de regionale fondene, ved siden av alle de tiltakene som statsråden ramset opp her tidligere, i form av sentre og lokale filmkulturelle tiltak, ligger nettopp i at det er i fondene man har kimen til det å få en egen programtenkning, et eget finansieringsgrunnlag – kort og godt egne lokalt baserte prosesser som ikke nødvendigvis følger pisken etter de trendene som Oslo-miljøet representerer.
Olemic Thommessen (Høyre), 2007-06-12:
Sentraliseringen ligger selvsagt i at all makt samles i det nye filmfondet. Vi har gjort det helt klart at det er under sterk tvil vi går inn for den samlingen. Det som har vært en viktig forutsetning fra Høyres side, er at vi greier, når dette skjer i Oslo, å bygge opp miljøer utover i landet, som kan være en reell motkraft til dette. Jeg har i denne debatten forsøkt å påpeke en rekke forhold som handler om akkurat det, nemlig hva som skal til for å bygge opp de miljøene. Denne debatten har tydeligere enn noen gang vist, nettopp som jeg sa, at alle piler peker til Oslo. Det er i Oslo pengene blir liggende, det er i Oslo makten over programmeringen blir liggende, det er i Oslo hele – hva skal jeg si – tyngdepunktet av både penger og kompetanse blir liggende. Det er klart at det dreier seg om en sterk sentralisering, og de signalene som Regjeringen selv har pekt på, fordi Regjeringen selv har vært oppmerksom på dette, er etter min oppfatning ikke tilfredsstillende.
May Hansen (Sosialistisk Venstreparti), 2007-06-12:
Kristelig Folkeparti og Venstre skriver i innstillinga her at de er opptatt av et reklameforbud på kino for barn under sju år. Et slikt forslag fremmet vi i forbindelse med behandlinga av Ot.prp. nr. 72 for 2005-2006. SV fremmet dette forslaget, ved undertegnede, for fire år siden, var det vel. Det lå over til denne regjeringa til behandling, fordi den forrige kulturministeren fra Kristelig Folkeparti ikke ville behandle det. Vi ser nå i sak etter sak at Kristelig Folkeparti fremmer de samme forslagene som SV fremmet i forrige periode. Det er vi selvfølgelig fornøyd med. Vi henviser også i innstillinga til regjeringspartienes behandling av Ot.prp. nr. 72, Innst.O. nr. 15 for 2006-2007. Det heter der: «Fleirtalet i komiteen, alle unnateke medlemene frå Fremskrittspartiet og Høgre, legg til grunn at eit forbod mot reklame før framsyning av barnefilm på kino kan bidra til å redusere det kommersielle presset mot barn. Kino er et sterkt medium som kan ha stor påverknad på barn.Eit anna fleirtall, alle unnateke medlemene frå Fremskrittspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre, viser til at kulturministeren i svar til komiteen(vedlegg) seier Regjeringa fortløpande vil følgje med på utviklinga når det gjeld reklame på barneframsyningar. Vidare skal det gjerast undersøkingar på dei økonomiske konsekvensene for kinoane ved eit eventuelt framtidig forbod.Fleirtalet er oppmerksame på at digitaliseringa av kinoane vil innverke på denne problematikken. Dette fleirtalet ber Regjeringa kome tilbake til Stortinget i egna form.» (vedlegg) Jeg mener at merknaden fra Venstre og Kristelig Folkeparti i dagens innstilling er godt ivaretatt ved den behandlinga vi hadde av Ot.prp. nr. 72. Jeg antar at Regjeringa følger opp dette, og at statsråden kommer tilbake til Stortinget. Så vil jeg også si at jeg er veldig glad for at vi nå får en støtteordning for filmfestivaler. Jeg vil da peke på Animasjonsfestivalen i Fredrikstad, som denne komiteen enstemmig i forrige periode og i denne perioden har sagt bør få støtte. Så jeg er veldig, veldig glad for at vi nå får den type støtteordning, og forventer da at Animasjonsfestivalen blir tilgodesett.
May-Helen Molvær Grimstad (Kristelig Folkeparti), 2007-06-12:
Det var representanten Espen Johnsen som fekk meg til å teikne meg til eit treminuttsinnlegg. Eg trur dei fleste kunne tenkje seg å bruke sommarnatta til andre ting enn å sitje her og diskutere dette, men når representanten Johnsen kjem med den påstanden at den førre regjeringa var handlingslamma når det gjaldt filmpolitikk, blir eg ganske oppgitt, fordi den førre regjeringa var absolutt oppteken av filmpolitikk og såg betydninga av det. Det som denne regjeringa har lagt fram, har Kristeleg Folkeparti gitt ros for i dag. Vi er ikkje einig i alt, men vi synest det er veldig mykje bra i det som denne regjeringa har gjort når det gjeld film. Men så er det også ting som regjeringspartia og Arbeidarpartiet lova då dei var i opposisjon, som dei ikkje har innfridd. Vi har ikkje drege fram det i dag, for vi veit at når ein sit i regjering, kan det vere krevjande å få innfridd alt ein har ønske om. Men representanten Johnsen tok fram dette med utanlandske produksjonar; det er eit skritt i riktig retning, det som skjer. Det var ikkje slik at Bondevik II-regjeringa ikkje ønskte å gi noko på det feltet. Men det som historia viser – med dei innstillingane som var – var at opposisjonen påla den førre regjeringa å fremje ei stortingsmelding, med tre månaders frist. I desember, ved budsjettbehandlinga, sa dei at 1. mars skulle ein ha ei stortingsmelding. Trond Giske har ikkje produsert ei einaste stortingsmelding på tre månader etter at dei kom til makta. Det seier seg sjølv at ting tar tid. Og det viser seg også at når ein får ein så kort tidsfrist på seg, får ein ikkje utgreidd sakene så godt som ein ønskjer. Ein liten replikk til statsråden i samband med ein debatt som har vore tidlegare: Kulturkomiteen har behandla omtrent alle saker som Regjeringa har fremja. Men det er ei sak som kom 15. mai til komiteen, ei ganske omfattande sak, som vi ikkje har fått behandla før sommaren, fordi ho kom veldig seint. Elles er det ikkje riktig at komiteen har hatt så stort arbeidspress at vi ikkje har fått behandla dei sakene som vi har. Denne komiteen har teke jobben sin på alvor, behandla sakene grundig og ordentleg. Men når statsråden kjem ekstremt seint med tjukke, omfattande saker, reknar vi med at statsråden vil ha ei forsvarleg og ordentleg behandling og ikkje ei hastebehandling – når vi ser at det tek lang tid å få sakene fram til komiteen.
Erling Sande (Senterpartiet), 2007-06-12:
Det er nesten freistande å samanlikne representanten Thommessen sitt innlegg med eit nedlagt meieri på den måten at det inneheldt rør og tomme tankar. Det er slik at ein klagar Senterpartiet for ei enorm maktflytting frå regionane til Oslo. Kva består denne maktflyttinga av? Då må Thommessen kome opp og vere konkret. I innstillinga står det jo tydeleg at Thommessen støttar den samordninga som skjer i det nye filminstituttet, så det kan ikkje vere det representanten siktar til. Det er ikkje slik at Regjeringa svekkjer dei regionale miljøa. Nei, ho styrkjer dei. Kva er Høgre sitt svar? Jau, det er faktisk å leggje ned ein av dei institusjonane som i den nye filmpolitikken er tiltenkt ei aktiv rolle som bidragsytar til dei regionale filmfonda, nemleg fylkeskommunen. Det hadde vore interessant å høyre frå representanten Thommessen kven som skal ta den rolla når det regionale nivået er vekk, og syte for at dei regionale filmfonda også får ein regional medverknad økonomisk.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Alt dette er usedvanlig merkelig. For det første mener jeg, som det står i meldingen, og som komiteen har sluttet seg til, at filmkommisjonen skal bli en del av den nye institusjonen. Men om de stillingene skal ligge i Bergen, eller om de skal ligge i Oslo, eller om de skal ligge i Tromsø, blir det opp til den nye institusjonen å bestemme. Vi kan ikke både sitte her i Stortinget og politisk styre og sentraldirigere og samtidig instruere om at to stillinger skal ligge det ene eller det andre stedet. Det får den nye institusjonen bestemme. Jeg har ingenting mot at den ligger i Bergen. Men nå vil jeg legge til at den personen som blir ansvarlig for filmproduksjonen, sannsynligvis er den personen som bør være minst i den byen hvor institusjonen ligger, for vedkommende skal reise hele verden rundt og tiltrekke internasjonale filmproduksjoner til Norge. Det å satse på Bergen som filmby, som er en viktig satsing, handler om veldig mange ting. Det handler om å få statlige penger til de regionale fondene, det handler om Bergen internasjonale filmfestival, det handler om Bergen kino, det handler selvsagt om filmfondet FUZZ, det handler om Vestnorsk filmsenter, det handler om TV 2, det handler om uavhengige produksjonsselskap som trenger styrket satsing på film. Den satsingen gjennomfører vi nå.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
Høyre satt i regjering i fire år. I alle de fire årene – i den grad det ble gitt støtte til Film 3, som jo kom inn etter hvert, og som er kraftig opptrappet etter regjeringsskiftet, og som vil bli økt framover – var det altså overhodet ikke anledning til å bruke pengene til spillefilm. Nå blir det anledning til å bruke pengene på så mange spillefilmer man vil, også de statlige midlene, bortsett fra til de filmene som allerede får statlige midler gjennom Norsk filmfond. Det må jo være en fantastisk forbedring, slik representanten Tove Karoline Knutsen beskrev. Når det gjelder å innføre en refusjonsordning, var Høyre, så vidt jeg husker, imot det da de satt i regjering. Nå sier de at man skal ha en avgiftsordning isteden. Det var man også imot den gangen. Der ønsker jeg velkommen etter. Og så må jeg si at det er et paradoks at man kritiserer Regjeringen for å drive med sentralisering når ikke en eneste ting flyttes til Oslo. Men samtidig går opposisjonen mot den eneste virkelig store desentraliseringen, nemlig at Filmarkivet flyttes til Mo i Rana. Man kan ikke både kritisere Regjeringen for å være for sentralisering, og så stemme mot desentralisering selv.
Trond Giske (Arbeiderpartiet), 2007-06-12:
La meg først si at jeg erkjenner at opposisjonen har et annet syn på om filmkommisjonen skal slås sammen med det nye filminstituttet. Det er greit, der er vi uenige. Men mitt poeng er bare at dette dreier seg om en institusjon med to årsverk, slik at det er på en måte ikke norsk filmbransjes fall om det går opp eller ned med sentralisering. Så om de regionale filmfondene. Vel, vi har funnet en løsning. Kravet i filmmeldingen var jo at det skulle være matchende midler i tillegg til de statlige som skulle være bundet til ikke å brukes til de filmene som allerede får statlig støtte. Det har komiteen endret på og sagt at vel, det er bare de statlige midler man trenger, ikke matchingsmidlene. Det er en kraftig forbedring fra i dag. Man kan da altså bruke alle de lokale midlene til alle typer spillefilmer, og man kan bruke statlige midler til alle, bortsett fra til dem som allerede får penger fra Norsk Filmfond. At Fremskrittspartiet av alle skal være med på å bygge opp mange institusjoner i Norge som skal lage 25 spillefilmer i året, og som skal fordele de samme statlige pengene, synes jeg er rart. Jeg synes det er kjempefint hvis vi får en konkurranse mellom regionene for å tiltrekke seg filmproduksjoner, men da bør det skje ved å generere stadig flere lokale midler for å trekke disse produksjonene dit, ikke ved at vi sprer statlige midler gjennom mye mer byråkrati. Det skulle jeg faktisk tro at Fremskrittspartiet var enig i.