Svein Flåtten (Høyre), 2009-12-14:
Det er et alvorlig bakteppe for denne næringsdebatten. Det er ikke nå slik som komiteens leder sa i en replikkveksling i dag: hvis nedgangskonjunkturene blir en realitet – for svært mange bransjer og næringer er de en realitet. Det vises hver dag ute på de konkurranseutsatte arbeidsplasser i verftsindustrien, leverandørindustrien og i annen eksportindustri. Det er det høye kostnadsnivået, et høyt skattenivå og manglende prioritering av riktige investeringer i de gode tider som kan vise seg å være svært tydelige for mange bedrifter, før vi forhåpentligvis får en ny oppgang. Inntil da er det spørsmål om en best mulig overvintring, faktisk, for mange næringer. Er det da slik at det budsjettet som vedtas i dag av flertallet, er godt tilpasset den situasjonen som vi står oppe i? Jeg tror ikke det. Mange problemer ligger fortsatt foran mye av næringslivet i Norge, mens mange beskyttede virksomheter merker lite. Vi er altså i den mye omtalte tosporsøkonomien. Det var enighet om bankpakken i fjor – det var enighet om tiltakspakken tidligere i år, selv om opposisjonen mente at for mye kom i offentlig sektor. Jeg tror det er en risiko her, slik at man burde forlenget en del av disse tiltakene. Det budsjettet som ble utarbeidet i vår og i sommer, mener vi bærer for sterk tro i seg om at bare bankene og finansinstitusjonene var reddet, var krisen over. Innleggene i denne sal, både i dag og tidligere, bærer også preg av en for sterk tro på at man den gangen gjorde alt riktig, og at dette vil vare. En viss ydmykhet i den tilnærmingen tror jeg ville vært fornuftig. En rekke av tiltakene som ble satt inn i tiltakspakken, burde vart lenger. Flere tiltak som ble satt i verk i februar-mars, ble varslet redusert igjen i oktober. Det er for kort tid for bedriftene til å områ seg på. Det er nå, utover høsten, meldingene stadig kommer om avmagrede ordrebøker og fallende inntjening. Det private næringsliv er fleksibelt, men det er grenser. Grunnen til at man trakk ordningene inn, var selvsagt hensynet til bruken av oljepenger over statsbudsjettet. Man måtte redusere bruken for å komme litt raskere tilbake på handlingsregelsporet, og valget falt dessverre på de tiltak som skulle øke verdiskaping og skaffe landet eksport- og skatteinntekter framfor å se på utgiftssiden. Farsen om biodieselavgiften med politisk proveny på 200 mill. kr, og antakelig et betydelig politisk proveny på nedsiden, viser dette med all tydelighet. Så skal ikke statsbudsjettet redde enkeltbedrifter. Men det skal legge best mulig til rette, via generelle rammevilkår, konkurransedyktige skatter, rente, kronekurs og låne- og finansieringsvilkår, slik at vi er i stand til å produsere og selge produktene våre på verdensmarkedet. Derfor ønsker Høyre en annen innretning på budsjettet. Med tre ukers mulighet til å lage et alternativ er det min oppfatning at vi faktisk kan tilby noe som er mer tidstilpasset den utvikling store deler av næringslivet står oppe i. Konjunkturer og internasjonal konkurranse skifter fort. Langvarige budsjettprosesser, med indre tautrekkinger og endelige avklaringer lang tid før vedtakene i Stortinget kommer, er lite fleksible prosedyrer i slike situasjoner. Jeg synes dette illustreres godt ved næringsministerens mange og empatiske – for all del – besøk ved en rekke eksportbedrifter, som viser en viss avmektighet i hva man kan gjøre og ikke gjøre siden budsjettet ligger fast. Vårt budsjettalternativ har en mindre sterk ekspansivitet, som gir mindre press på rente og på kronekurs. Det understreker også våre øvrige prioriteringer, hvor vi legger vekt på tiltak som kan gjøre jobbene tryggere for folk og dermed sementere verdiskapingen som ligger til grunn for velferden. Samtidig bruker vi penger på å stimulere til strukturendringer i det offentliges bruk av penger, som på sikt kan skape mer effektivitet og mer bærekraft i velferdsordningene. Det betyr at vi styrker arbeidsplasser og bedrifter gjennom skattesystemet ved å fjerne arveavgiften helt. Vi reduserer formuesskatten på eierskap ved gjeninnføring av 15 pst. aksjerabatt og ved å forlenge ordningen med økt avskrivningssats på maskiner. Vi vil at det ikke bare skal lønne seg å investere i og drive bedrifter, men også å jobbe. Derfor økes minstefradrag. Innslagspunkt for toppskatten økes, og det gis direkte skattefradrag for dem som er mellom 62 og 67 år, og som jobber. Vi halverer arbeidsgiveravgiften på lærlinger. I tillegg ønsker vi å stimulere folk til å kjøpe aksjer i egen bedrift og fremmer forslag om å øke fribeløpet ved slikt kjøp. Etter Soria Moria II-erklæringen håper jeg at et slikt forslag snart kan få Stortingets velsignelse. Vi ønsker også å få folk raskere tilbake i jobb ved å reetablere skattefritak for arbeidsgiverbetalte behandlingsutgifter, og vi vil beholde ordningen med hjemme-pc, med skattefritak for folk med lav inntekt. God motkonjunkturpolitikk er å styrke utvikling og forskning. Derfor mener vi at det var meningsløst i den situasjonen vi er i, ikke å videreføre de 50 mill. kr til Brukerstyrt innovasjonsarena som Regjeringen har kuttet, slik at prosjekter som var mer eller mindre kommersielt klare, måtte legges vekk. Vi har også funnet rom for å forbedre svekkelsene som er innført i SkatteFUNN-ordningen, en ordning som brukes mye av næringslivet, og som fungerer godt. På finansieringssiden mener vi at det vil vise seg å være for tidlig å redusere økningene i låneordningene som Innovasjon Norge fikk i forbindelse med krisepakken. Jeg er klar over at det er en økning i forhold til 2009, men det er en reduksjon i forhold til krisepakken. Virkelighetsbeskrivelsen av tilstanden i verftsindustri og leverandørindustri var unison i den interpellasjonsdebatten vi hadde her for en ukes tid siden. Finansiering, lånemuligheter, er ett av de store hindrene. Der har staten verktøy og muskler som bør brukes, i en tid da ordinære finansinstitusjoner krever en for så vidt nødvendig høy rente og et risikopåslag, og også har høye krav til egenkapital. Vi mener videre at kredittene – de skyldige kredittene – som rederiene skylder i forhold til overgangen fra den gamle rederiskatteordningen, kunne vært suspendert i en periode. Der ligger det 12–14 milliarder kr i mulig finansiering. Videre mener vi at fiskeflåten bør vurderes innlemmet i GIEK/eksportsystemene for å se om det kan utløse nyinvesteringer. Fiskeflåten selv mener at det kan det. Man bør også se på disse garantiordningene, slik at ny teknologi og markedsmessig utvikling av nye produkter kan komme inn i systemet. Høyre har også bevilgninger til miljøutvikling og maritime miljøprosjekter som kan utløse nyetableringer basert på ny miljøteknologi. Når det gjelder landbruksnæringen, ønsker Høyre en fremtidsrettet og lønnsom næring – en næring som gis utviklingsmuligheter, større frihet og mindre avhengighet av offentlig støtte. Det foregår en betydelig strukturendring i norsk landbruk som ikke bare kan leses av statistikkene. De siste ukers debatt har vist nettopp dette. Det må angripes konstruktivt – ikke ved å fremstille bøndene som kjeltringer, men ved å få kartet til å stemme med terrenget for å se hvordan næringen utvikler seg bak tallene. Da må vi få en debatt som antagelig vil føre til betydelige endringer i tilskuddssystemet. Det vil gi konsekvenser for tilskudd som nå er basert på strukturer som er i ferd med å forsvinne, uten at vi egentlig får det med oss. Det må også gi konsekvenser for eiendomspolitikken i landbruket, for bo- og driveplikt, odel, delings- og omdisponeringsforbud som i fremtidens landbruk også må være i takt med de nye strukturene. Det vil kort og godt bety færre reguleringer og færre inngrep i eiendomsretten, ikke minst i forhold til råderett over egen eiendom, både fra statens side og fra kommunenes side gjennom arealregulerende bestemmelser. Slik det nå er, skjer eiendomsendringer mer i det skjulte gjennom andre driftsformer, fordi et stivbeint regelverk og byråkrati hindrer at eiendomsforholdene bidrar positivt til de strukturendringene som må komme i landbruket. Det er det som er de reelle problemer i debatten om produksjonstilskudd og statistikk. Det er komplisert, og vi må ikke forenkle den debatten. Ingen kan se i glasskulen hva som kommer. Men denne vinteren blir problematisk. Hvis ikke en endring skjer raskt, vil revidert budsjett være et kjærkomment tidspunkt for Regjeringen for å gjøre endringer. Da håper jeg man tar frem vår vaskeseddel og vårt forslag til dette budsjettet og ser på om ikke det kan ha noe for seg. Dette er forslag som antagelig ikke vil bli vedtatt av stortingsflertallet denne gang – et stortingsflertall som bare har fått tildelt noen millimeter av handlingsrom for hva man kan være fleksibel på. Som presidenten da forstår, tar jeg likevel optimistisk opp forslaget til Høyre.